Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2014-12-16:
I det offentlige ordskiftet har det vært mange sterke meninger om å tillate proffboksing eller ei, noen har sågar ment at dette gjør regjeringen kun på grunn av vår store idrettsutøver Cecilia Brækhus, som for øvrig ble hyllet på idrettsgallaen 2013, da hun av folket ble kåret til årets utøver 2012. La meg nevne noen årstall: 1990, 1995, 1997, 2007, 2010, 2011. Hvis man lurer på hva som skjedde i disse årene, er felles for alle disse årstallene at Fremskrittspartiet fremmet forslag om å tillate proffboksing. Slik sett kan det ikke kalles veldig populistisk nå. Nå har vi endelig en regjering som ønsker å legge til rette for proffboksing i Norge innenfor et godt regelverk, og fremmer derfor en slik sak for Stortinget. Det er allikevel ikke tvil om at profesjonell boksing medfører skaderisiko, i likhet med andre idretter. Norske utøvere kan uavhengig av opphevelse av forbud eller ikke, utøve sin idrett i utlandet, da det kun er Iran, Nord-Korea og Norge som per i dag ikke tillater proffboksing. Fremskrittspartiet mener det er litt spesielt å tro at alle andre land tar feil, siden de tillater det. Eller tror motstanderne mer på at Iran og Nord-Korea besitter fasiten? Jeg håper dagens debatt kan bli mer faktabasert enn hva vi har erfart til nå. Mange som har uttalt seg negativt til proffboksing, har ikke tatt med erfaringer og reglementer fra Europa, som for øvrig er de strengeste, men vist til antall uheldige hendelser i verden. Dette er synd – én ting er for debatten, men ikke minst for idretten. Jeg vil her påpeke at det er vesensforskjell på reglementer man har å forholde seg til i Asia, USA og Europa. Når Fremskrittspartiet i dag vil stemme for oppheving av dagens lov om forbud mot profesjonell boksing, er det for egen del etter å ha innhentet faktabasert informasjon. Jeg har selv vært og sett proffkamper, snakket med utøvere, trenere, promotorer m.fl. for å forstå mer av idretten. Jeg har også sett amatørtreninger og amatørkamper, og også der snakket med utøvere, trenere, dommere osv. Jeg har i tillegg snakket mye med medlemmer i Norges bokseforbund – alt dette for å få bedre kunnskap før saken skulle behandles. Som nevnt har det kommet noen negative innspill til komiteens medlemmer, og da sikter jeg til den åpne høringen som fant sted. Her framkom det ganske alvorlige og udokumenterte påstander om organisert kriminalitet fra NIF, Norges Idrettsforbund: «Vi vet at både doping og kampfiksing er knyttet til kriminelle miljøer og organisert kriminalitet.» Dokumentasjon kunne samme NIF ikke svare på når Fremskrittspartiets fraksjon stilte spørsmål om det kunne dokumenteres at det forekom mer kampfiksing innenfor boksesporten enn det eksempelvis forekom innenfor norsk fotball. Det kunne man ikke svare på. Slik sett har det vært krevende å behandle denne saken, da de som normalt sett ønsker å dokumentere sine innspill, ikke har vært opptatt av det i denne saken. Etter å ha framskaffet informasjon og hatt samtaler med en rekke personer innenfor boksesporten, er jeg trygg på at sikkerheten til utøverne blir ivaretatt på en god måte. En utøver må oppnå lisens for å kvalifisere seg som proffbokser. Dette krever bl.a. at man gjennomgår grundige medisinske tester, og at man møter jevnbyrdige i kamper. Og etter å ha sett kamper selv, fant jeg det betryggende å se at kamper ble stoppet av medisinsk personell som fulgte ringside, dette ofte mot utøverens vilje. I tillegg avgjøres de aller fleste kamper på teknisk knockout, som betyr poeng. De færreste kamper avgjøres altså ved knockout, som mange tror. Fremskrittspartiet er opptatt av at dette skal foregå i trygge rammer og under et strengt regelverk, nemlig det europeiske, i tillegg til at man må bevise at man kan drive et antidopingarbeid som ivaretar de sentrale bestemmelsene i WADA. Det er på høy tid at amatørene innenfor boksesporten nå får den samme muligheten som i andre idretter, nemlig muligheten for å se sine forbilder utøve sin idrett på norsk jord. Noen tar også til orde for at boksesporten er kommersiell. Ja, det kan vi vel saktens si at det er i fotballverdenen også. Jeg kan lese daglig om norske proffer som reiser rundt i hele fotballverdenen og i høyeste grad er profesjonelle. Sykkelsport: Vi kunne lese i VG forleden – 130 mill. kr til en viss norsk syklist. Det er vel også kommersielt. Jeg mener at det er på tide at man slutter å drive politikk, men faktisk diskuterer denne idretten og tar den på alvor. Jeg minner om: Ikke nok med at Cecilia Brækhus ble kåret til årets idrettsutøver i 2012, men hun er en av de nominerte også denne gangen. Folket hyller denne sporten. Kanskje det er på tide at Stortinget lytter.