Marit Arnstad (Senterpartiet), 2019-05-14:
Denne interpellasjonen handler i realiteten om den todelte målsettingen som vi har i norsk rovviltpolitikk. Det er en målsetting som har en lang historie. Den ble fastslått i rovviltforlikene og i Stortingets behandlinger i 1997, i 2004 og i 2011. Den handler om at rovviltpolitikken ikke bare skal handle om de store rovdyrenes behov, men like mye om å sikre landbruk og beitebruk, som spiller en viktig rolle når det gjelder bosetting og næringsvirksomhet, men også for artsmangfold og biologisk mangfold. I 1997 uttalte energi- og miljøkomiteen: «Komiteen vil understreke at vi må ha et todelt mål som samtidig sikrer et aktivt jordbruk med muligheter til å utnytte beiteressursene i utmarka til sau og rein. Dette betyr at rovviltforvaltningen må håndteres på en slik måte at det kan drives forsvarlig rein- og sauedrift innenfor akseptable økonomiske rammevilkår.» Dette ble bekreftet i rovviltforliket i 2004 og senere igjen i rovviltforliket i 2011, der det heter: «Komiteen vil understreke at den todelte målsetningen skal opprettholdes, og mener at det fortsatt skal være mulig med levedyktig næringsvirksomhet i landbruket i områder med rovvilt.» Rovviltforliket i 2011 ga også nærmere føringer for hvordan rovviltforvaltningen skulle innrettes, og hvordan hensynet til de to målene skulle avveies i den løpende forvaltningen. Når vi står her i dag, er det sjølsagt fordi norsk rovviltpolitikk de siste årene har fått en betydelig slagside i retning av å gi rovdyr stadig større rom i norsk utmarksforvaltning, og at restriksjonene først og fremst er pålagt beitenæringen og landbruket – for ikke å snakke om de lokalsamfunnene i Norge som i større og mindre grad oppfatter at de blir rovviltreservat som konsekvens av denne regjeringens politikk, med alt hva det innebærer. Derfor var det interessant da vi for noen få uker siden fikk en rapport fra Mattilsynet som på flere viktige punkter dokumenterer at den todelte målsettingen i rovviltpolitikken ikke blir fulgt opp. Jeg skal komme tilbake til det, men først en viktig understrekning: Vi hører stadig fra regjeringen at rovviltpolitikken er vellykket fordi skadetallene i beitenæringen går ned. Det er en påstand som gir meg vond smak i munnen, for når det f.eks. er færre sau som blir tatt av ulv i grenseområdene på Østlandet, er det sjølsagt fordi det ikke er sauer igjen på utmarksbeite på Østlandet i store områder, i både Hedmark, Akershus og Østfold. Det er også fordi den tradisjonelle utmarksbruken i dette området ikke er til å kjenne igjen. Ulvesonen har i realiteten blitt et ulvereservat fordi regjeringen ikke respekterer Stortingets vedtatte ulveforvaltning og de lokale rovviltnemndenes vedtak om forvaltning av ulvebestanden. Da får vi også dramatiske skadesituasjoner i randområdene til ulvesonen. I fjor gikk det hardt ut over Nord-Østerdalen. Året før hadde vi en ganske grusom situasjon på Hadeland. Begge deler skjedde i det som kalles beiteprioriterte områder, og det kom som følge av en manglende evne til å ta ut skadedyr og en ulvepolitikk som ikke lenger er under kontroll. Når tapstallene til bjørn i Trøndelag er så høye som de faktisk er, og vi ser rovviltforvaltningen og miljøministeren forsøke å utvide bjørnesonen og øke bjørnebestanden, er det forstemmende for alle som er opptatt av beitenæring, landbruk og distriktsarbeidsplassene i Trøndelag. I fjor startet ordførerne i Trøndelag en protest mot rovviltforvaltningen. Det skjedde nettopp etter at tapene av sau til bjørn var uvanlig store. Det har også vært sterkt økende tap av tamrein som krever snarlige tiltak. Mattilsynet viser til at reinsdyr er den viktigste «matkilden» for jerv og gaupe i de nordligste fylkene, og skriver at de sterkt savner politiske initiativ for å gjøre noe med denne situasjonen. De mener at forvaltningen av fredet rovvilt i tamreinområdene ikke er tilpasset en levende reindrift på en måte som gjør det mulig å beskytte beitedyrene i samsvar med dyrevelferdsloven. Jeg forstår Mattilsynets kritikk på dette området veldig godt. I 2017 ble i snitt 44 pst. av reinkalvene tatt av rovvilt – 60 pst. i Troms, 57 pst. i Nordland og 45 pst. i Nord-Trøndelag. Det er veldig urovekkende tall både for næringen sjøl og ikke minst dyrevelferdsmessig. Jeg kunne fortsatt og gjort rede for situasjonen når det gjelder andre rovdyr, også jerv i fjellstrøkene, men hovedbildet der er velkjent. Jervejakten har ikke gitt de ønskede resultatene. Kvotene blir ikke oppfylt når man har jervejakt, og det betyr også at tapene under sommersesongen er store i beitenæringen. Det vi står overfor, er egentlig et historisk kraftig rovviltpress i mange deler av Norge. Jeg har undret meg over at denne regjeringen ikke tar det mer på alvor enn de har gjort. Det oppleves som om regjeringspartiene gang på gang svikter distriktsbefolkningen og beitenæringen og den todelte målsettingen som vi alle sammen har vært enige om ved flere korsveier i Stortinget. Og fordi det illustrerer nettopp det poenget, må jeg nesten få lov å si at denne interpellasjonen ikke var rettet til klima- og miljøministeren. Denne interpellasjonen skrev jeg og rettet den til landbruksministeren, for den handler nemlig om den delen av rovviltpolitikken som berører landbruket sterkt. Den direkte foranledningen er en rapport fra Mattilsynet, et forvaltningsorgan som er underlagt Landbruksdepartementet og landbruksministeren. Når statsministeren likevel velger å oversende interpellasjonen til klima- og miljøministeren, er det et sterkt signal i seg selv. Det viser med all tydelighet at det er miljøministeren som får styre rovviltpolitikken i Norge alene. Saken er på en måte outsourcet lite grann til Venstre, hvis en kan si det slik, men det er noen spørsmål som melder seg i forlengelsen av det. Hva ville klimaministeren sagt hvis ting som angår forurensing og forurensingstilsyn, som i dag ligger under Miljødirektoratet, hadde blitt besvart i Stortinget av landbruksministeren? Hva ville samferdselsministeren sagt hvis Luftfartstilsynets saker hadde blitt besvart i Stortinget av kommunalministeren? Det er jo det som er saken her. Dette er Landbruksdepartementets organ som reagerer på et spørsmål som også Landbruksdepartementet har ansvaret for når det gjelder beitenæringen. Det er da en må stille seg spørsmålet: Er det egentlig noen i regjeringen som ivaretar beitenæringens interesser i rovviltpolitikken? Slik det er nå, ser det ut som om Landbruksdepartementet har abdisert fullstendig fra et saksområde der Landbruksdepartementet har en legitim og viktig plass og viktige interesser å forsvare. Det er altså en rapport fra Mattilsynet det handler om. Den heter «Oppsummering av beitesesongen 2018 og utsikter for komande beitesesong». Jeg må si det er deprimerende lesning. Det er helt tydelig at Mattilsynet på flere punkter mener det ikke er mulig å få gjort egen jobb skikkelig når det gjelder dyrevelferdsspørsmål, fordi rovviltforvaltningen er grunnleggende skjev til rovdyrenes fordel, og at den todelte målsettingen ikke respekteres. For å si det som Mattilsynets seksjonssjef sa det i Nationen 1. april: «Den todelte målsettingen setter oss i en skvis som er vanskelig å håndtere.» Mattilsynet peker særlig på at rovvilttrykket må holdes på et nivå som gjør beitebruk velferdsmessig akseptabelt, at beiteprioriterte områder må holdes fri for skadegjørende rovvilt, at byrdefordelingsprinsippet må praktiseres på en annen måte enn i dag, at effektiv kartlegging av skadedyr er avgjørende, og at en må få til større grad av uttak før beitesesongen. Skadefelling og lisensjakt må bli mer effektiv, og restuttak – når man ikke får tatt ut hele kvoten av rovdyr – må gjøres i samsvar med rovviltforliket. Dette har mange av oss påpekt i årevis, men det blir altså ikke fulgt opp i praksis. Mattilsynet mener også at det store og sterkt økende tapet av tamrein er uakseptabelt med tanke på dyrevelferd. Tilsynet etterlyser politiske initiativ for å samle og kartlegge årsakene til disse tapene. Dommen fra Mattilsynet er ganske klar: Forvaltningen av fredet rovvilt i tamreinområdene er ikke tilpasset det å ha reindrift på den måten man har det i dag. Det er ikke mulig å få vernet beitedyrene i tråd med dyrevelferdsloven. Dette er alvorlig, og jeg regner med at statsråden erkjenner de problemene som ligger til grunn. Mattilsynet etterlyser politiske initiativ. Mitt spørsmål til statsråden er om han har tiltro til det Mattilsynet sier i sin rapport, de tingene de peker på som utfordringer, og om regjeringen vil ta noen nye initiativ som kan rette opp den store skjevheten i rovviltpolitikken vi nå ser, når den todelte målsettingen i praksis ikke blir fulgt opp.