Bjørgulv Froyn (Arbeiderpartiet), 2002-06-11:
Det er allerede sagt, men jeg tillater meg å gjenta den frustrasjon en opplever, at det har tatt lang tid før en har fått saker fra departementet til komiteen i denne sesjonen, for deretter å bli overøst med saker som forutsettes behandlet på kortest mulig tid. Denne måten å gjøre det på skaper få muligheter for oss til å søke et samarbeid hvor de store sakene kan få en bredest mulig forankring i Stortinget, en forankring jeg tror alle ville vært tjent med. Forslaget om å omgjøre Statens vegvesens produksjonsvirksomhet til AS kom nærmest rekende på ei fjøl under behandlingen av budsjettet i fjor høst. Ingen gjennomgående analyse lå på bordet, ingen kjente til kostnadene, og de ansatte var på ingen måte forberedt på et slikt vedtak. De var i en helt annen prosess for å effektivisere virksomheten. Etter budsjettvedtaket ble det tyst, men internt i departementet foregikk det åpenbart mye. Statsråden må ha fart over virksomheten som en stormvind i den tro at dess sterkere vinden ble, dess bedre ville det bli. Det så ut som man søkte det totale kaos, for at det ut av kaoset skulle oppstå en ny harmonisk orden – slikt kan skje i teorien, sjelden i praksis. Situasjonen i Statens vegvesen i dag er derfor problematisk. Forholdet til de ansatte er iskaldt. Krangel skjer for åpen scene. De ansatte opplever at deres øverste sjef harselerer med dem og beskriver dem som ineffektive. Når jeg kommenterer situasjonen i Statens vegvesen, er det ikke for å be om omkamp. Det vi er opptatt av, er at vedtaket om å gjøre Statens vegvesens produksjonsvirksomhet til AS må håndteres med anstendighet og respekt for dem vedtaket vil berøre. Med tanke på de ansattes kompetanse og den lojalitet de ansatte har vist Statens vegvesen gjennom årene, hadde de fortjent bedre. Nå tvinges de til å demonstrere utenfor Stortinget, fordi deres arbeidsgiver har skapt utrygghet både for arbeid og pensjonsrettigheter. Selv om det er i det seneste laget, kan man jo håpe at den beklagelse statsråden nå har sendt de ansatte, kan bidra til et mer normalt klima. Det vil alle være tjent med. Under siste valgkamp flagget de nåværende regjeringspartier høyt sine løfter om skole- og studentrabatter på lokale kollektivreiser, mot Stoltenberg-regjeringens åpenbart bleke tilbud. Nå ble enden på den historien at Arbeiderpartiet støttet forslaget om at rabatten skulle være 50 pst., mens Bondevik-regjeringen endte sine løfter med 40 pst. Noen vil kalle det løftebrudd, og jeg er ikke fremmed for å tiltre en slik betegnelse. Nå ender imidlertid ikke historien der. Et løfte om en rabattordning kan bare kvitteres ut dersom de økonomiske bidragene dekker kostnadene for ordningen. Om det hersker det stor usikkerhet. Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet her derfor i sin merknad til komiteens innstilling sagt følgende: «Disse medlemmer forutsetter at Regjeringen med dette har sikret tilfredsstillende finansiering slik at rabattordningen kan innføres fra 1. august 2002 uten at ordningen medfører høyere priser eller dårligere tilbud for øvrige trafikanter.» For å understreke alvoret vil jeg vise til signalet om at fylker og kommuner nå sier at de kanskje vil vegre seg for å gjennomføre forslaget om 40 pst., fordi de ikke har råd til å ta imot tilbudet. Tilskuddet oppleves fra deres side å være for lite – ergo vil både studenter og elever bli rammet. Hvis de skal tvinges til å få rabatten, kan vi altså risikere at det er andre passasjerer som må betale. For øvrig vil jeg minne om at Arbeiderpartiet fortsatt er av den oppfatning at rabatten for elever og studenter bør være 50 pst.