Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-03-19:
Jeg er glad for at mange synes at dette har vært en viktig debatt. Men jeg konstaterer samtidig at debatten ikke har brakt ny informasjon eller nye vurderinger fram som man ikke allerede hadde fått fra Regjeringen eller ved å lese avisene. Det synes jeg er veldig trist, fordi det betyr at fortsatt vil alle vurderinger som skjer politisk sett, skje i lukkede rom. Stortinget vil ikke få noen reell innflytelse. Vi vet da at når vi får en redegjørelse for å bli konsultert, vil det skje med en enstemmig støtte fra de rød-grønne partiene, uansett hva som legges fram, basert på den historikken vi har i dette stortinget. Dette er jo en sak som mer enn noen annen sak vil legge premissene for norsk energipolitikk i mange år framover, på tvers av ulike regjeringer. Nettopp derfor hadde jeg håpet, oppriktig talt, at Stortinget ville ha fått mer innflytelse og mer å si i denne saken enn det vi har fått. Norge har store ressurser. Spørsmålet er hvordan vi utvikler dem på en best mulig måte, på en forsvarlig måte og på en lønnsom måte. Da må man forstå dimensjonene på kostnader, tidshorisonter på prosjektene, energivolumet, sammenhengen mellom produksjon og forbruk, muligheter for eksport og import, og man må finne en god balanse mellom de ulike målene vi setter, og de virkemidlene vi bruker. Når jeg hører enkelte rød-grønne politikere, virker det som om det er veldig mye fryd og gammen her – som om alternativet til det de rød-grønne har gjort, hadde vært et vakuum i fire og et halvt år der ingenting hadde skjedd. Problemstillingen er jo ikke at den rød-grønne regjeringen har gjennomført mange ting mot opposisjonens stemmer – snarere tvert imot. Problemet er at veldig mye av det som alle hadde trodd skulle skje, har blitt utsatt, eller har kommet i gang for sent. Et eksempel er grønne sertifikater. Når Regjeringen skryter av at dette kommer på plass i 2012, er det altså seks år senere enn det alle la til grunn i 2004. Alle er selvsagt glad for at det kommer i 2012 – det er bedre enn ingenting. Men det er fortsatt et faktum i historieskrivingen at ting skjer ikke raskere enn det ellers ville ha skjedd, det skjer senere. Jeg nevnte Alexandra Bech Gjørv fra Statoil i mitt hovedinnlegg. Jeg kan også nevne Trond Ryslett fra Småkraftforeningen, som sier at småkraftbransjen nå, som Alexandra viser til, investerer på tross av Regjeringens politikk, ikke på grunn av den. Det samme vises det til i siste Teknisk Ukeblad, der Norsk bioenergiforening sier at de er glad for at Klimakur skisserer store mål når det gjelder bioenergi. De er glad for at Regjeringen har tallfestet et mål på 14 TWh bioenergi, men det er ingen virkemidler her som på noen måte forplikter. Det er problemstillingen. Skal en få til dette, må det være tillit mellom bransjer og myndigheter til at ting skjer. Da må som regel myndighetene være ute før ting skal skje, og det må ikke være slik, som vi har sett de siste årene, at en lover at rammebetingelsene skal komme på plass, så skjer det ikke, og så brytes tilliten. Til det siste eksemplet som statsråden kom med, at denne regjeringen begynner å bygge ut nett som den forrige regjeringen ikke gjorde: Jeg utfordrer Regjeringen til å komme med en oversikt over hvor mange prosjekter som er blitt igangsatt av Statnett etter at denne regjeringen overtok, og hvor mye kapital denne regjeringen har kommet med til Statnett for å gjøre det. Svaret er vel: Bortimot null!