Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2012-04-17:
De nordlige land- og havområdene – eller nordområdene – er utrolig rike på ressurser. Mange mener at vi her finner kanskje så mye som en fjerdedel av de resterende olje- og gassressursene i verden. I nord finnes også noen av verdens rikeste marine ressurser som, takket være at regjeringa har fått på plass en god forvaltning, gir oss gjentagende mulighet til å høste av en stadig fornybar og fantastisk næringsressurs. I tillegg vet vi at det er i nord vi finner de rikeste mineralressursene i landet. Regjeringa har på den bakgrunn startet opp en viktig kartlegging med sikte på å legge fram en strategi for omfattende satsing på mineralnæringa. Vi som lever i nord, holder til i en region der naturen har forsynt oss rikelig, og med rund hånd. Jeg har imidlertid lyst til å snakke om den kanskje aller viktigste ressursen: menneskene som bor på alle sidene av ulike grenser i nord. Det er menneskene som gjennom skiftende tider og politiske regimer har knyttet de viktigste båndene i nord gjennom et tett folk-til-folk-samarbeid innenfor kultur, utdanning, frivillige organisasjoner, samt lokalt og regionalt initierte tiltak innenfor helse og sosialt samarbeid. Dette samarbeidet foregår primært i nord, men er relevant for hele nasjonen. For å kunne ta i bruk de ressursene som menneskene utgjør, er utdanning og forskning helt avgjørende. Derfor legger regjeringa vekt på at ulike programmer og aktiviteter integrerer nordområdeperspektivet. Det internasjonale polaråret mobiliserte betydelige nasjonale og internasjonale ressurser og var et ledd i dette arbeidet. Svalbard er en spesielt viktig plattform for arktisk forskning, og Svalbard Science Forum er etablert som et koordinerings- og informasjonsorgan for forskningslogistikk på øygruppa. Svalbard forskningspark i Longyearbyen samlokaliserer FoU-institusjonene her, og de norske og utenlandske stasjonene i Ny-Ålesund er viktig for å utvikle forskningssamarbeidet i et langsiktig perspektiv. Kultursamarbeid har lange tradisjoner i nord. Det har gitt et godt grunnlag for den utviklinga vi ser på feltet i dag. Regjeringas satsing på kultursamarbeid på tvers av grenser har lagt til rette for en annen form for integrert kultursamarbeid sammenlignet med det vi så for bare noen år siden. Kunstnerne i nord er ikke bare på besøk hos hverandre, men skaper og framfører kunstneriske prosjekter sammen – på alle sidene av landegrensene i regionen. Et lite hjertesukk: Dersom Norges idrettsforbund hadde vært like ambisiøs på vegne av idrettens muligheter i nord som kulturlivet er, hadde kanskje idrettskartet sett annerledes ut, og de store satsingene vært fordelt noe annerledes enn det vi dessverre ser i dag. Det er blitt sagt at de største helseforskjellene i verden finner vi dersom vi ser på det området som deles av grensen mellom Norge og Russland. Derfor er det samarbeidet som foregår på helseområdet og innenfor barnevernet i nord, av største betydning. Også dette samarbeidet har endret karakter. Fra å ha preg av bistandsarbeid foregår nå arbeidet etter likemannstanken og i ansiktshøyde. Det er en vinn-vinn-situasjon og har gjennom år bygd kompetanse og ny kunnskap for begge partene. Jeg tror ikke vi skal undervurdere det nordlige samarbeidet innenfor helse- og sosialfeltet – det er helt avgjørende for alt vi skal gjøre i nord, at vi lykkes på dette området. Urfolksperspektivet er godt ivaretatt i nordområdemeldinga. Den slår fast at det er viktig at urfolkene i nord skal kunne delta i alle regionale prosesser og beslutninger, kunne utvikle sin kultur, sitt språk, sine tradisjonelle næringsveier og ha like muligheter til å leve gode liv i nordområdene i framtida som alle andre. Også i regjeringas nordområdestrategi fra 2009 er det fremmet flere tiltak for en god kunnskaps- og kompetanseutvikling for urfolkene. Her legges det opp til dokumentasjon av samisk tradisjonskunnskap, program for kulturbasert næringsutvikling, utvikling av digital infrastruktur for urfolks språk og styrking av samisk kultur og samiske institusjoner. Det gledelige – og kanskje noe overraskende – er at en samlet komité, inkludert Fremskrittspartiet, slutter seg til de prinsippene som nordområdemeldinga legger opp til for urfolkspolitikken. Med tanke på de – skal vi si – mer spesielle utspillene som nettopp Fremskrittspartiet ofte har kommet med på dette området, bl.a. i denne sal, kan vi kanskje håpe at dette representerer en nyorientering fra partiet når det gjelder urfolkspolitikken. Det er i så fall godt nytt.