Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-09:
Flere har sagt, ikke minst komiteens leder, at dette er en historisk dag. Stortinget tar nå første skritt for å vedta den mest omfattende lov om forvaltning av norsk natur som noensinne er lagt fram. Den er en milepæl i norsk naturforvaltning. Det er en lov som vil berøre alle samfunnsområder og angå absolutt alle vedtak som på en eller annen måte kan berøre norsk natur. Med andre ord: Det er en gledens dag. Men jeg kan også være raus på en slik dag og si meg enig i kritikken som har kommet fra Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre, om at loven med fordel kunne ha vært lagt fram noen uker tidligere, slik at det hadde blitt bedre tid. Saksordfører Erling Sande har gjort en fabelaktig jobb med å få dette gjennom. På en slik gledens dag vil jeg også si at til og med innlegget fra Fremskrittspartiet oste av ekte interesse for naturvern, på en slik måte at Tord Lien nok kunne ha gått over til de rød-grønne. Jeg skal ikke ødelegge hans karriere i Fremskrittspartiet ved å tilby det, men det er en dag med betydelig harmoni i Stortinget, hvor vi får gjennom en viktig lov. Det jeg tror er viktigst å få fram i den offentlige debatten, som de fleste mennesker kanskje ikke fullt har tatt inn over seg, er at dette vernet er for å ta vare på dyr og planter og natur kloss innpå der vi bor. Man kan være for eller mot vern, men med vern tenker de fleste på natur høyt til fjells eller langt vekk fra der folk bor, og det har tatt oppmerksomheten vekk fra dette helt nødvendige arbeidet. Mye av den mest sjeldne og viktigste delen av norsk natur er jo nøyaktig der vi bygger boliger, bygger veier, driver næringsvirksomhet eller spiller forball. Kort sagt: kloss på menneskene. Vi må klare å ta vare på naturen der den er tett på menneskelig aktivitet. Det er hovedformålet med denne loven. Det er også en lov som vil være fundamentet for alt arbeid med å beskytte naturmangfoldet i mange tiår framover. Det er sikkert en lov som kan forbedres, som alle andre norske lover, men den vil være grunnlaget – naturvernets grunnlov – i mange tiår framover. Det er en lov som tvinger oss til å prioritere hvilken natur vi synes det er viktigst å ta vare på. Menneskelig aktivitet har siden menneskets tidligste fase påvirket naturen i stor grad, og vi må bestemme hvor vi synes det er aller viktigst å ta vare på den. Loven er, som mange har sagt, økosystembasert, den er kunnskapsbasert, og den slår fast føre var-prinsippet. Aftenposten skrev at det er en giga-lov for norsk natur. Jeg slutter meg til det. De aller viktigste begrepene som innføres her, er «utvalgte naturtyper» og «prioriterte arter». Utvalgte naturtyper skal bestemmes av Kongen i statsråd, så det er ikke nå mulig å fastslå nøyaktig hva det skal være, men typiske eksempler på det vil være kystlynghei, slåttemarker og elvedeltaområder. Og mange av disse, som flere har vært inne på, er jo ikke områder som er utvalgte fordi det ikke har vært menneskelig aktivitet der eller fordi de er urørte. De er utvalgte fordi menneskelig aktivitet har skapt dem på en slik måte at det er veldig viktig å ta vare på dem. Det betyr at det å fortsette den menneskelige aktiviteten, at menneskene legger til rette for beitevirksomhet eller slåing av eng, må fortsette. Det vil ofte kreve penger til skjøtsel. Det betyr at dette er en lov som bare gir mening hvis Stortinget i årene framover er beredt til å sette av midler til de nødvendige tilskudd til disse naturtypene. Jeg er også enig med Gunnar Kvassheim i at det er viktig at man kommer raskt i gang med å etablere hvilke naturtyper og hvilke arter man vil prioritere, slik at det ikke går med unødig tid. Flere andre også har sagt det, og jeg skal sikre at vi kommer raskt i gang med det. Forslaget om virkemidlet «prioriterte arter» har også mange vært inne på. Det avgjørende med det, som det er sagt her, er at man kan verne en art i sitt naturlige miljø, ikke bare verne en orkidé, men verne hele den utvalgte naturtypen. Lovforslaget styrker mulighetene for å ta vare på artene ved at vi også tar vare på artenes leveområder. Jeg vil til slutt nevne at et viktig virkemiddel er tiltakene for å beskytte oss mot fremmede organismer. Et helt avgjørende punkt, som Bjørg Tørresdal var inne på, er samspillet mellom denne loven og klimaendring. Klimaendring er med sikkerhet den største trusselen mot arter i norsk natur. Men nettopp fordi klimaendring med sikkerhet vil komme uansett hva vi gjør, må vi også gjøre alt vi kan med de virkemidlene vi selv kontrollerer på kort sikt, for å ta vare på artene i en situasjon hvor vi vet at vi får klimaendring.