trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-28:
Jeg skal innrømme at dette er en krevende debatt, og vi hører også på ytringene som kommer, at det er veldig sterke fronter. Vi diskuterer jo ikke nå innvandring generelt – det er noen som prøver å trekke opp dette til en bredere innvandringsdebatt, og det er også noen som prøver å trekke opp til å diskutere statsstøtten til Antirasistisk Senter. Det er faktisk ikke det vi diskuterer. Vi diskuterer hvorvidt vi skal gi statsstøtte til Human Rights Service i tråd med de kriteriene som regjeringen har satt, og kriteriet som er satt, er at denne typen organisasjoner skal få statsstøtte hvis de bidrar til å øke kunnskapen om innvandringsfeltet. I replikkordskiftet ble, som vi hørte i stad, justisministeren utfordret på hvilken kunnskap om innvandring Human Rights Service har tilført oss, og vi greier altså ikke å få noe svar på det. Så hvis vi skal holde oss litt til formalitetene her: Det vi nå utfordrer regjeringspartiene på, er om de kan komme opp med en slags bevisførsel for at Human Rights Service tilfredsstiller de formelle kriteriene for statsstøtte. Opposisjonen, som står bak dette forslaget, greier ikke å høre det. Dermed mener vi at det er riktig nå å komme med en anmodning til regjeringen om at den støtten skal fjernes, nettopp fordi vi ikke greier å se, og regjeringen heller ikke greier å bevise, at Human Rights Service ivaretar de kriteriene som regjeringen selv mener er viktige. Dette handler altså ikke om hvorvidt vi skal gi statsstøtte til dem vi ikke liker, som representanten Engen-Helgheim prøver å få det til å lyde som. Jeg tror alle i denne salen, også Arbeiderpartiet og SV, er enige om at statsstøtte til organisasjoner skal bidra til mangfold og ytringsfrihet, og statsstøtten skal faktisk også verne om og støtte dem vi ikke liker. Det er viktig å påpeke. Statsstøtten skal verne om og må kunne være et bidrag til dem vi faktisk ikke liker. Det er helt avgjørende i et moderne demokrati. Så det er ikke det det handler om, som representanten Engen-Helgheim prøver å få det til å høres ut som – det handler ikke om det. Det handler om hvorvidt Human Rights Service faktisk ivaretar de grunnleggende kriteriene. Jeg har gått igjennom skriveriene til Human Rights Service. Det er utelukkende kritikk – det er utelukkende ganske hard kritikk av norsk innvandringspolitikk. Det finnes ikke noe opplysende eller kunnskapsformidlende i dette, og hvis man summerer opp det som står i kommentarfeltene, ender det opp med en ganske hatefull stemning mot innvandring. Så ut fra min litt amatørmessige lesing av dette greier ikke jeg å se at Human Rights Service ivaretar det grunnleggende kriteriet som regjeringen selv har satt for statsstøtte.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-28:
Vi regner jo med at debattemperaturen kanskje senker seg litt med dette, selv om dette også er et interessant og prinsipielt forslag hvor det er tydelige uenigheter. Vi i justiskomiteen legger her fram et forslag fra Fremskrittspartiet om strengere straffereaksjoner mot bruk av brannbomber og andre farligheter mot politiet. Jeg skal lese forslaget: «Stortinget ber regjeringen legge frem forslag til lovendringer som sikrer at bruk av brannbomber og lignende svært alvorlige handlinger som er rettet mot politi og domstoler, underlegges like strenge straffer som terrorvirksomhet.» Forslagsstiller legger til grunn at politiet varsler om økt aggresjon mot politiet fra barn helt ned til 13 år, kommer det fram i forslaget. Og forslagsstilleren mener da at den type aggresjon som brannbomber og andre typer farligheter representerer, må straffes like strengt som terror. Og de mener da at man skal ha en strafferettslig behandling av dette tilsvarende terrorlovgivningen. Det er det forslaget går ut på. Så er det viktig for meg som saksordfører bare å nevne at denne komiteen også i Stortinget har behandlet flere saker det siste året som handler om strengere straffereaksjoner for vold og ulike angrep mot politiet. De forslagene som Fremskrittspartiet, som nå er forslagsstiller, har foreslått i de sakene, har da ikke fått flertall. Komiteen fordeler seg slik at Høyre og Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet avviser Fremskrittspartiets forslag, og jeg regner med at Fremskrittspartiet selv som forslagsstiller vil komme opp og orientere om bakgrunnen for sitt forslag. Det har for så vidt vært en enkel og ryddig sak å lede dette arbeidet, og komiteen har oppført seg pent og ryddig, og vi har fått fram en ryddig framstilling av saken.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-28:
Aller først vil jeg bare som saksordfører gjøre oppmerksom på at det er en trykkfeil i innstillingen, og det er greit at det blir sagt. På side 2 i innstillingen – jeg ber spesielt komitélederen om å sjekke det, sånn at vi er 100 pst. sikker på at det er riktig – står det under komiteens flertall: «medlemmene fra Arbeiderpartiet, Høyre, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti viser til at det ikke er vanskelig å være uenig i». Der er det altså en dobbel nektelse. Det skal stå: «viser til at det ikke er vanskelig å være enig i».
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-28:
Fint, tusen takk. Da skal jeg holde et innlegg om selve saken. Jeg synes det er viktig at vi diskuterer straffenivået i Norge, og det er selvfølgelig viktig at vi diskuterer straffenivået for angrep på politiet. Straff skal være en naturlig reaksjon mot en kriminalitet, men den skal også, som vi er enige om, virke forebyggende, eller til og med avskrekkende, som mange vil mene. Fremskrittspartiet har i slike saker og i det siste året lagt fram en rekke forslag til strengere straffer, spesielt for angrep mot politiet. Jeg mener at dette skal Stortinget ta på alvor, men når Stortinget skal behandle slike saker, må det være et beslutningsgrunnlag og en kunnskap som ligger til grunn i de forslagene. Vi må altså vite om de forslagene til strengere straffer faktisk virker. Det legger ikke Fremskrittspartiet opp til i sine framlegg. Vi må vite hvor stort eller lite problemet er. Det vet vi heller ingenting om ut fra Fremskrittspartiets forslag. Vi har heller ikke kilder til Fremskrittspartiets påstander i slike saker om at dette er et økende problem. Hvor har de det fra? Vi har heller ingenting i Fremskrittspartiets forslag om andre måter å forhindre denne typen kriminalitet på. Jeg mener, som jeg har skrevet i en merknad, at det er ganske uansvarlig av oss, Stortinget, å vedta strengere straffer på et så svakt beslutningsgrunnlag som det Fremskrittspartiet legger opp til. Så vil jeg bare si rent generelt at forholdet mellom straff og kriminalitet er komplisert. Norge er et land med lite kriminalitet om vi sammenligner oss med internasjonale forhold, og vi har også ganske lave strafferammer, så bare der faller Fremskrittspartiets logikk. Sammenligner vi stater i USA med dødsstraff og stater i USA uten dødsstraff, vil vi se at det er ikke noen sammenheng mellom drapsraten i stater med dødsstraff og stater uten dødsstraff. Så den logikken at strengere straffer umiddelbart fører til mindre kriminalitet, henger ikke nødvendigvis sammen, og dermed faller veldig mye av den logikken. Vi må da også lure på om Fremskrittspartiet stadig vekk foreslår dette uten å ta hensyn til kunnskapsgrunnlaget for det, men utelukkende gjør det ut fra politiske og høyrepopulistiske poeng.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2021-05-28:
De siste ukene har vi brukt mye tid i Norge på å diskutere netthets og hvordan enkelte politikere utsettes for så mye hets at det er en trussel mot ytringsfriheten i Norge. Jeg vil takke alle dem som har stått opp mot netthets de siste ukene, bl.a. flere medlemmer i regjeringen. Det jeg etterlyser, er at vi har en litt mer ærlig debatt om netthets, for netthets oppstår ikke i et vakuum; det kommer fra et sted. Og vi vet at hva myndighetene sier, er spesielt viktig. Det fremste eksempelet på det så vi da justisminister Sylvi Listhaug la ut sin Facebook-post. Etter det meldte Kripos at på grunn av den sosiale medieaktiviteten til Norges justisminister ble antall hatmeldinger tredoblet i Norge. Det er for meg et eksempel på at hva myndighetene sier, ikke kan bagatelliseres med at man ville valgt noen andre ord, for det er med og snevrer inn ytringsfriheten for andre, det er med og pisker opp stemningen. Human Rights Service er en blogg som av denne regjeringen har fått 2 mill. kr hvert år. Jeg mener at det åpenbart er sløsing med skattebetalernes penger. Men viktigere enn det – det er å bruke penger på farlig tankegods i Norge. Human Rights Service skriver mye som er latterlig. De skriver om hvordan Vy er blitt islamisert fordi de har grønne uniformer. De skriver hvordan pornosøk i Sverige skal være et eksempel på at Sverige har blitt islamisert. Men mye farligere enn det: De oppfordrer til trakassering av muslimer i Norge. De oppfordrer deg til å bilder av vanlige muslimer man ser på gata, og de navngir konkrete muslimer. Det var bl.a. et innslag på NRK som gjorde et veldig stort inntrykk på meg, hvor tre kvinner fra Rogaland fortalte om hvordan de fikk en hatstrøm mot seg etter at de hadde deltatt på familieprogrammet Familiekokkene. De sa at de aldri skulle ha deltatt hvis de hadde visst hva slags dritt de ville få i etterkant. Dette kom etter oppslag fra Human Rights Service. Samfunnsdebattanten Sumaya Jirde Ali har blitt sammenlignet med en kakerlakk, hun har mottatt en hatstrøm. Hun fortalte i går om hvordan hun har opplevd denne tiden. Denne regjeringen har gitt støtte til Human Rights Service. En ting var da Fremskrittspartiet var inne. Alle skjønte at det var Fremskrittspartiets hjertebarn. Nå er Fremskrittspartiet ute, og allikevel fortsetter regjeringen å gi dem statsstøtte. Monica Mæland skriver til Stortinget at hun begrunner og argumenterer for de pengene med at tilskuddet skal medvirke til å gi bedre kunnskap om innvandring og integrering i befolkningen, inkludert kunnskap om muligheter og utfordringer i denne sammenheng. Det har så langt vært umulig å få svar på hva slags kunnskap Monica Mæland, Høyre, Venstre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti mener at denne bloggen representerer. De vet at det er blitt et hardere miljø på sosiale medier. Det er mye vi må gjøre med det, men det første vi må gjøre, er å frata Human Rights Service og andre statsstøtte. Vi har nå prøvd på alle mulige måter, både i budsjett og her i Stortinget. Vi får det ikke til. Den eneste måten å få det til på, er å få en ny regjering etter valget.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2021-05-28:
Etter innlegget til Per-Willy Amundsen er jeg mest fristet til å spørre justisministeren hva hun tenker om at han har sittet i regjering i så mange år, og at han har vært hennes forgjenger som Norges justisminister – hva hun tenker om at det var den forrige justisministeren hun hørte – men jeg skal la henne slippe å svare på det. Jeg skal gå til hva hun faktisk sa. Hun sa at dette ikke er regjeringens prioritet. Men det er regjeringen som har foreslått det. Monica Mæland står ene og alene ansvarlig for hva hun foreslår for Stortinget, og hva hun skriver til Stortinget. I statsbudsjettet skriver Monica Mæland selv at tilskuddet skal medvirke til bedre kunnskap om innvandring og integrering i befolkningen. Mitt konkrete spørsmål til Monica Mæland – og det har vært umulig å få Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti til å svare på det, og jeg ser at ingen har tegnet seg til debatten heller – er: Hvilken kunnskap om innvandring og integrering mener justisministeren at HRS bidrar med i samfunnet?
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2021-05-28:
Det var interessante svar. For det første har vi fått avdekket at det ikke finnes noen avtale. Det er det blitt argumentert med i denne salen, men da Justisdepartementet måtte svare, svarte hennes politiske rådgiver at en slik avtale ikke finnes. Hun ville selvfølgelig ikke svare selv, men sendte rådgiveren foran seg – så det har vi fått avdekket. Nå hører jeg justisministeren argumentere med at det er helt riktig å gi denne støtten så lenge det er innenfor ytringsfriheten. Da er mitt spørsmål til justisministeren: Hva slags inntrykk gjør det når hun hører stemmer som forteller om hvor mye hat de mottar på grunn av HRS? Når tre vanlige kvinner stiller opp i Familiekokkene og sier at de mottar en flom av hat etter det, er hennes svar at vi må tåle at noen er uenig med oss. Jeg tåler at folk er uenig med meg. Men det er ikke det det handler om. At dette handler om ytringsfrihet, er en helt malplassert debatt. Jeg håper at justisministeren ikke kommer til å bruke det argumentet lenger, for dette handler om hva som skal få statsstøtte av Norge. Da er mitt spørsmål til justisministeren, og da går jeg ikke på lovverket: Finnes det noen nedre grense for hva HRS kan tillate seg å skrive før det får konsekvenser for deres statsstøtte?
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2021-05-28:
Jeg er ikke veldig opptatt av en avtale. Jeg er opptatt av at regjeringen skal stå for det den står for. Det er statsråden som argumenterer med en avtale. Og det er Høyre, Venstre og Kristelig Folkepartis representanter som argumenterer med at det finnes en avtale, og at de derfor må foreslå det når de er både med og uten Fremskrittspartiet. Statsråden sa at det er lovverket hun forholder seg til. Jeg er klar over at statsråden forholder seg til lovverket. Det gjør vi selvfølgelig alle sammen. Men mitt spørsmål handlet ikke om det. Det handlet om: Finnes det noen nedre grense for hva man kan tillate seg å skrive og likevel få statsstøtte? Det er ingenting i lovverket som sier at man skal kunne få statsstøtte bare man oppretter en blogg. Jeg tolker statsrådens svar slik at den grensen ikke finnes. Så lenge det er innenfor lovverket, kommer regjeringen til å fortsette å gi penger til Human Rights Service. Til slutt har jeg lyst til å ta opp spørsmålet om Human Rights Service som en humanitær organisasjon. Mener statsråden det var riktig at Human Rights Service skulle få status som en humanitær organisasjon i 2016?
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2021-05-28:
La meg starte med å takke Tybring-Gjedde, Per-Willy Amundsen, Jon Engen-Helgheim, ja, Fremskrittspartiet, for at de faktisk deltar i debatten. Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti er det ikke mulig å få et ord ut av. Og statsråden kommer med noen byråkratiske svar. Men der stopper også skrytet til Fremskrittspartiet. Det er jo så man nesten ikke tror hva man hører. Det er nesten ikke til å tro at Erna Solberg mente at Per-Willy Amundsen var den mest egnede justisministeren Norge kunne ha. Jeg lurer faktisk oppriktig på hva Monica Mæland tenker om at hun har sittet rundt Kongens bord sammen med Per-Willy Amundsen, når hun hører hva som forfektes fra Stortingets talerstol. Denne sommeren er det ti år siden 22. juli – ti år siden 77 mennesker ble drept. Vi vet at det var én person som sto bak handlingene, men det er mange som deler holdningene. Det blir snakket om en ensom ulv. Men hvis det er noe vi har lært de siste ti årene, er det at det ikke er en ensom ulv, det er en hel flokk, og de møtes på nettet. Da PST skulle komme med sin sikkerhetsvurdering for i år, skrev de at tilstedeværelse på høyreradikale digitale fora fungerer som en inngangsport til høyreekstremisme. Men selv ikke de advarslene gjorde inntrykk på justisministeren. Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti snakker om 2 mill. kr og på en måte bagatelliserer det bort med at det er lite penger det er snakk om. Men da har de misforstått hva dette handler om. Dette handler ikke om en hvilken som helst budsjettpost. Det handler om at man bidrar til at staten er med og finansierer en blogg som vi vet fratar mange mennesker i Norge ytringsfriheten, som bidrar til et mer hatsk debattklima, og som PST i tillegg mener utgjør en trussel for Norge. Jeg har ingen behov for å bli belært av Fremskrittspartiet om demokrati. Partiet som krever at flyselskap fjerner magasinene fra flyene sine – partiet med utnevnte justisministere som brenner lokalavisen fordi de er uenig i det som står der. Vi i Arbeiderpartiet vet veldig godt hva demokrati handler om. Og det handler ikke om hva man liker og ikke liker. Det har ingenting med debatten å gjøre. Det finnes heldigvis en hel haug av organisasjoner som får statsstøtte, og som jeg ikke liker, jeg er uenig i det meste av det de står for, men det er ikke det det handler om. Det handler om at det finnes en grense for hva vi aksepterer i det norske samfunnet. Det finnes en grense for hva slags holdninger staten skal være med og finansiere og gi statsstøtte til. La meg avslutte med igjen å si at til sommeren er det ti år siden 22. juli. Det har vært snakket om at vi ikke har fått tatt det politiske oppgjøret med det. Det har blitt snakket om at AUF og Arbeiderpartiet har vært overlatt til seg selv i det oppgjøret. Jeg leste en veldig god kronikk Unge Høyre skrev i Vårt Land, der de sa at høyresiden ikke har vært til stede i debatten, og at partiet Høyre må gjøre mer for å ta disse holdningene på alvor. Da oppfordrer jeg Høyres representanter i denne debatten til å se seg selv i speilet og tenke på hvordan de har bidratt i denne debatten, når saken faktisk blir diskutert i Stortinget.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2021-05-28:
Per-Willy Amundsen kan ikke være vant til et veldig hardt debattklima hvis han mener at mitt innlegg er det hardeste han noen gang har hørt. Jeg sa bare at jeg var helt uenig i Erna Solbergs vurdering av at han var den best kvalifiserte i Norge til å være justisminister. Det var det jeg sa. – Så kan man mene at det er et hardt angrep, men jeg står nå i alle fall for det. Men én ting Per-Willy Amundsen skal ha, er at han deltar. Jeg vil bare si at Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti overlater hele høyresidens scene til Fremskrittspartiet og lar Fremskrittspartiet bli talspersonene for den pengestøtten HRS får. Vi vet at de er tøffe på sosiale medier. De sier i sosiale medier at HRS ikke fortjener en krone i støtte, men de bevilger penger og deltar ikke i debatten. Da er jeg i alle fall glad for at en ny regjering kommer til å si at den blir fjernet. Jonas Gahr Støre har sagt at han gjør det første dag på jobb. Derfor skal jeg avslutte med å gjøre noe jeg ikke hadde trodd jeg skulle gjøre, jeg skal sitere Tybring-Gjedde, som avsluttet sitt innlegg med å si at hvis man vil at HRS fortsatt skal få statsstøtte, må man stemme på de blå partiene, for det er fortsatt garantisten for at HRS skal få statsstøtte. Vil man ha noe annet, må man stemme på et av de rød-grønne partiene.
Ingunn Foss (Høyre), 2021-05-28:
Høyre er enig med statsråden i at hvorvidt Human Rights Service skal få tilskudd over Justis- og beredskapsdepartementets budsjett for 2022, er et spørsmål som hører til i de ordinære budsjettprosessene. Og regjeringa vil høsten 2021 oversende sitt forslag til statsbudsjett for 2022 til Stortinget, og det er derfor ikke naturlig å si noe om innholdet i det nå. Medlemmer til Utlendingsnemnda, UNE, oppnevnes med hjemmel i utlendingsforskriften § 16-3, og departementet gjør før hver oppnevningsperiode hvert fjerde år en konkret vurdering av hvilke organisasjoner som oppfyller kriteriene til utlendingsforskriften § 16-3, og som således kan gi forslagsrett når nye medlemmer skal oppnevnes. Det understrekes at personene som blir nemndmedlemmer, ikke representerer den organisasjonen de er foreslått av, men kun seg selv. Så Høyre har tillit til at departementets vurdering gjøres etter kriteriene i utlendingsforskriften § 16-3.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2021-05-28:
Det er forstemmende å oppleve hvordan Arbeiderpartiet i denne saken opptrer åpenbart illiberalt, antidemokratisk og autoritært i sin tilnærming til det som er en svært viktig organisasjon som har jobbet på integreringsfeltet i Norge over flere tiår. Det vitner om mangel på kunnskap, mangel på historieforståelse, mangel på viten om hvor de viktige spørsmålene i integreringsdebatten har kommet frem, hvem som har tatt dem opp, hvordan de har blitt løftet, og hvorfor vi har fått debatter. Ja, det er forstemmende å oppleve en såpass liten innsikt i norsk integreringsdebatt. Og for å si det: Hvis man ønsker eksempler, som representanten Aukrust er ute etter, så er det bare å vise til tvangsekteskap, søskenbarnekteskap og sammenhengen mellom ufrivillige ekteskap og seksuelle overgrep. Det er bare å se på kjønnslemlestelse, utsending og dumping av barn i utlandet – gjerne på koranskoler – muslimske kvinners manglende rettigheter særlig i forbindelse med eksempelvis skilsmisse, sharia – mange problemstillinger som Human Rights Service har vært instrumentell for å løfte inn i norsk politisk debatt. Men man velger heller å forsøke å stilne de politiske ytringene til den ene organisasjonen som faktisk er en motstemme til et hav av venstreorientert propaganda som vi opplever på dette feltet. De ønsker man å stilne, og man ønsker å bruke udemokratiske virkemidler for å oppnå det. Ja, dette vitner om en venstreside i fri dressur, og vi ser i større grad – særlig på områdene som handler om innvandring og integrering – at man ikke har et like demokratisk sinnelag som det har vært naturlig å ha i det politiske ordskiftet i Norge tidligere. Det handler også om berøringsangst overfor religionen islam. Ja, det er riktig at Human Rights Service kanskje har vært en enslig svale i det å tørre å ta opp konkrete utfordringer knyttet til islam som representerer skumle, farlige tankegods, som vi ser undergraver frihet i store deler av verden. Dette må man tillate seg å diskutere, men det er selvfølgelig ikke behagelig når man heller ønsker å tegne et bilde av en kose-islam som på ingen måte er representativ for virkeligheten der ute. Jeg er bekymret for utviklingen i norsk politikk når dette er standarden for det politiske ordskiftet på innvandrings- og integreringsfeltet.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2021-05-28:
12. mai i år ble det publisert en rapport på det amerikanske utenriksdepartementets nettsider med tittelen «2020 Report on International Religious Freedom: Norway». På side ti i denne rapporten påstås det at Human Rights Service støtter en ekstrem høyreekstrem ideologi som inkluderer antisemittiske og rasistiske holdninger som assosieres med nazistene. Det fremgår også at kilden til dette er Antirasistisk Senter, en av de andre organisasjonene som får driftsstøtte over statsbudsjettet. Hvis vi skal snakke om desinformasjon, er det kanskje andre organisasjoner vi burde se nærmere på enn Human Rights Service. Min utfordring til statsråden er: Vil hun ta initiativ til å se nærmere på også organisasjoner som Antirasistisk Senter, om de fortjener tilskudd over statsbudsjettet?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2021-05-28:
Jeg tar opp dette spørsmålet fordi de andre organisasjonene som får penger på statsbudsjettet, ikke akkurat har utmerket seg med å bidra noe særlig inn i den politiske debatten, kommet med konstruktive innspill, annet enn å plassere seg på venstresiden i norsk politikk og snakke monomanisk ut fra en ganske venstreorientert holdning til innvandrings- og integreringspolitikk, etter mitt skjønn totalt unyttige organisasjoner som ikke har noe på statsbudsjettet å gjøre. Men den eneste organisasjonen som har et noe annet utgangspunkt, som utfordrer selvfølgeligheter som politikere har vedtatt, og som stiller konkrete spørsmål om forhold langt inn i innvandrermiljøer og islam som det er nødvendig å fokusere på, skal fratas støtte. Igjen: Er det ikke problematisk at vi har organisasjoner som bidrar til å spre holdninger om andre organisasjoner i utenrikspolitiske øyemed, som egentlig indirekte sier at den norske regjering støtter en antisemittisk, rasistisk og nazistisk organisasjon? Bør ikke det få konsekvenser for Antirasistisk Senter?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2021-05-28:
Fremskrittspartiet har alltid vært den eneste tydelige, kompromissløse forsvareren av ytringsfriheten. Til det representanten Vågslid er inne på når hun snakker om å trekke debatten ned på et lavmål, er det vel kanskje bedre om hun henser til sin egen medrepresentant fra hennes eget parti, representanten Aukrust, som, avslørende nok, senker seg ned på et nivå som jeg ikke er kjent med fra denne talerstolen. Vedkommende representant benytter personangrep på undertegnede på et vis som jeg aldri gjennom min tid i Stortinget har opplevd noen gang. Det sier kanskje mest om den representanten og kanskje mer om hvorvidt man har rett i debatten. Man har kanskje tapt når man benytter seg av personangrep. Jeg kunne selvfølgelig hevdet tilbake at representanten er kunnskapsløs, intolerant og autoritær, men det holder jeg meg for god til. Det jeg derimot vil etterlyse i denne debatten, er Senterpartiet. For Senterpartiet er jo i lag med de rød-grønne og ønsker å ta statsstøtten fra HRS. Hvor er Senterpartiet? Jeg har ikke hørt dem i dag. Hva mener de? Hvorfor mener de at det er riktig å fjerne statsstøtten til HRS? Det er det kanskje litt mer betimelig å spørre dem om enn hva småpartiene i regjering mener, hvis en skal stille spørsmål ved det. Så var jeg i min replikkveksling med statsråden inne på at vi har en organisasjon, Antirasistisk Senter, som kommer med påstander som også er grunnlag for rapporter som det amerikanske utenriksdepartementet legger ut på sine nettsider, der det hevdes at den organisasjonen vi diskuterer i dag, og som får statsstøtte, bedriver antisemittisme, er rasistisk og fremmer nazisme – ganske ekstreme påstander, og særlig når det er en organisasjon som mottar statsstøtte. Det er grunn til å stille spørsmål ved flere av disse organisasjonene og mottak av pengene de får. Dersom man skal stille krav til resultater, hvis en skulle måle resultater som Arbeiderpartiet liksom er så opptatt av i denne debatten, er det ingen av de andre, venstrevridde organisasjonene som i det hele tatt bidrar med noe annet enn ordskifte på venstresiden i den politiske debatten. Så la oss fjerne gjerne alle tilskuddene til alle organisasjonene – la oss slutte med å dele ut penger til organisasjoner som ikke gjør noe annet enn å fremme en politisk holdning som hører til langt ute på venstresiden.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2021-05-28:
Jeg vil egentlig bare kommentere litt det som delvis har vært kommentert i denne debatten, det som handler om netthets. Jeg synes det er interessant at det er kun når venstresiden rammes av netthets, det slås opp i store oppslag i mediene, at det er da diskusjonen kommer opp og det er da venstresiden er så bekymret. Det er mange i det politiske landskapet – og det er veldokumentert at det først og fremst er Fremskrittsparti-politikere – som er utsatt for hets. Jeg registrerer at det ikke er like interessant å diskutere. Det man er opptatt av, er venstresiden. Igjen viser det den slagsiden vi har i det politiske ordskiftet, særlig på dette området. Det er en taus majoritet der ute som mener noe veldig annerledes enn den viljen dette stortinget står for, og det er det grunnleggende problemet. Synserne og forståsegpåerne er i utakt med hva folk der ute mener.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2021-05-28:
Vi har over tid sett en utvikling der politiet blir stadig mer utsatt for angrep og vold, og de blir mer og mer ansett som et fiendtlig og legitimt mål i demonstrasjoner og diverse sammenhenger, noe som er en veldig farlig utvikling. Dette er noe som er importert til Norge, som vi har sett i andre land, men som nå brer rundt seg i Norge, og vi har sett det over tid. Derfor er det viktig å sette foten tydelig ned. Angrep på politiet blir ikke tatt lett på. Angrep på staten og statens viktige funksjoner – på domstoler – blir ikke tatt lett på. Ja, det skal ha store konsekvenser og gi betydelig straff dersom man velger å gjøre det. Utgangspunktet for denne saken var jo en enkelthendelse. Lørdag 20. mars i år ble det kastet en brannbombe mot Stovner politistasjon i Oslo. Og ja, det handler ikke om pyroteknikk, som representanten fra Høyre var inne på. Det handler om alvorligheten. Heldigvis gikk det ikke ille denne gangen, men å angripe politiet med brannbomber er prinsipielt så alvorlig at det må straffes hardt. Det må straffes tydelig, og det må få konsekvenser for dem som er involvert. Når vi ser at ungdommer, barn ned i 13-årsalderen, utøver vold og forsøker å angripe politiet, er det på tide å reagere. Det er riktig, som flere har vært inne på, at Fremskrittspartiet har tatt opp disse problemstillingene ved en rekke anledninger, og det kommer vi til å fortsette å gjøre. For dersom statens voldsmonopol, statens maktmonopol, skal utfordres av kriminelle elementer som til og med tar i bruk virkemidler som brannbomber, ja, da må vi som samfunn reagere, og vi må reagere sterkt. Det er også en politisk slagside ved disse tingene. Vi ser stadig vekk demonstrasjoner hvor det på en måte blir mer og mer legitimert, og hvor det fremstår som mer og mer greit for ungdom å ta i bruk vold og angripe politiet. Vi har mange eksempler på det i hovedstaden, og vi ser det også i en rekke andre byer i Norge, og da er det på tide å reagere sterkt og tydelig. Det er det Fremskrittspartiet gjør med disse forslagene. Det skal være sterkt avskrekkende, det skal bidra til at folk ikke velger å utfordre politiet eller velger å utfordre domstolene med den typen virkemiddel som vi så et eksempel på lørdag 20. mars.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2021-05-28:
Det vil jeg.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2021-05-28:
Det er for så vidt en interessant diskusjon representanten Eide drar opp, om forholdet mellom forbrytelse, bruk av straff og de allmennpreventive hensyn. Jeg tror det er hevet over enhver tvil at den allmennpreventive virkningen av strenge straffer er helt udiskutabel. Det er helt åpenbart at det er å ta allmennpreventive hensyn å benytte strengere straffer. Det handler også noe om hvordan vi som samfunn velger å reagere når vi ser den negative utviklingen som er – for øvrig i motsetning til hva representanten Eide hevder fra denne talerstol – som er godt dokumentert, som er blitt veldig synlig, som har endret seg relativt raskt i løpet av noen få år, og som åpenbart er et problem som er importert fra det store utland. Dersom man skal diskutere bruken av straff og hvorvidt det har noen virkning, er det helt riktig som representanten Eide sier, at i Norge har vi heldigvis, i hvert fall historisk sett, hatt lite kriminalitet. Men vi ser endringer på det området som også må ses i sammenheng med kulturell bakgrunn. Det er helt åpenbart at norsk kultur er en ganske sterk årsak til at det er relativt lite kriminalitet i dette landet. Det handler om tillit mellom folk, det handler om et godt samfunn som er bygd over århundrer. Jeg tror det blir for lettvint dersom man skal sammenligne Norge med land hvor de har dødsstraff, og si at man har likevel mer kriminalitet der man har dødsstraff, enn man har i Norge. Det er helt andre variabler – og det tror jeg egentlig representanten Eide er fullstendig klar over – som må legges til grunn dersom man skal vurdere sammenhengen mellom straff og omfanget av kriminalitet som vi ser i samfunnet. Det er altså helt åpenbart at det finnes allmennpreventive virkninger ved å bruke strenge straffer – det bygger egentlig hele vårt rettssystem og vår bruk av straff på. Men fra oss som ser at noen forsøker å fremstille det som litt populistisk at vi tar opp disse sakene: Nei, det er ikke populistisk. Jeg tror det er viktig at vi reagerer så tidlig som mulig, i en tidlig fase, og at Stortinget er svært tydelig på at å angripe politi og å angripe domstolene er så til de grader lite akseptabelt og så samfunnsnedbrytende at det skal få strenge konsekvenser. Det er bakgrunnen for vårt forslag, og vi tar en diskusjon om sammenheng mellom straff og kriminalitet på et annet tidspunkt.
Jon Engen-Helgheim (Fremskrittspartiet), 2021-05-28:
Demokrati og ytringsfrihet kan være vanskelig, og det er litt overraskende for meg at Arbeiderpartiet, som burde vite noe om demokrati og ytringsfrihet, har så store problemer med å akseptere det. Det er overraskende at et parti som Arbeiderpartiet går til angrep på en organisasjon fordi de ikke liker budskapet, og spesielt på et felt der det er et hav av statsstøttede organisasjoner som mener cirka det samme. Og så er det én organisasjon som skiller seg lite grann fra de andre, og da ønsker man å ta statsstøtten deres fordi man ikke liker budskapet. Det er ikke noe problem å finne utsagn og overtramp fra en rekke organisasjoner som får statsstøtte. Antirasistisk Senter har blitt nevnt. De gjør mye bra, men de har også en rekke ganger tråkket langt over streken og spredt desinformasjon og holdninger som ikke hører hjemme noe sted, spredt ting de ikke får statsstøtte for, og brutt kriteriene, hvis man skal være detaljert på det. Da hører vi ingenting. Da er det ingen som ønsker å gå til angrep på statsstøtten – fordi de har det politisk rette ståstedet. Det er et demokratisk problem. Vi har NRK, som absolutt lever av statsstøtte, som har hatt journalister som sprer grov antisemittisk propaganda, uten at vi får krav om å kutte pengestøtten til NRK av den grunn. Det er et demokratisk problem at vi har partier som opererer på den måten. Og når vi snakker om desinformasjon – hvis det skal være et krav: Jeg skal være den første til å si at jeg er meget uenig i mye av det som har kommet fra HRS, og jeg er uenig i nesten alt som kommer fra alle de andre, men jeg har ikke tatt til orde for å ta statsstøtten fra enkelte. Jeg mener vi bør være prinsipielle og ta statsstøtten fra alle hvis man mener at dette er feil. Det er Fremskrittspartiets standpunkt. I innvandringsdebatten spesielt spres det desinformasjon over en lav sko – som at asylordningen i dagens Europa er bra, men egentlig fører til at folk dør i forsøket. Det mener jeg er grov desinformasjon som spres av organisasjoner som f.eks. NOAS, og politikerne lytter og gjennomfører politikken deres, med det resultatet at folk drukner i forsøket. Det synes jeg er grovt. Men jeg har ikke tatt til orde for å ta statsstøtten deres fordi jeg ikke liker meningene deres. Når Arbeiderpartiet har en så lite prinsippfast holdning til demokrati og ytringsfrihet, blir jeg litt skremt.
Torill Selsvold Nyborg (Kristelig Folkeparti), 2021-05-28:
Det vart nemnt ny regjering, av representanten Vågslid, og dei etterlyste andre debattantar i denne saka, bl.a. Kristeleg Folkeparti. Trumfen i denne saka er ytringsfridom. Vi har mange organisasjonar på venstresida som får mykje støtte, og som vi heller ikkje er einige i standpunkta til, men opposisjonen liker ikkje HRS, for dei stiller andre spørsmål enn det dei kan lika. Kristeleg Folkeparti er for ytringsfridom, og vi stoler på at kriteria for støtte er tekne omsyn til, slik statsråden nemnde. Opposisjonen kan heller ikkje bevisa det dei etterspør sjølve, at kriteria er brotne. Eg har ikkje høyrt eitt ord om det i debatten så langt.
Torill Selsvold Nyborg (Kristelig Folkeparti), 2021-05-28:
ILO-konvensjonen skal, som vi har høyrt, sikra ein internasjonal standard som gjev arbeidstakarar i private heimar grunnleggjande rettar i eit arbeidstilhøve. Ein brei ratifikasjon av konvensjonen mellom medlemsstatane i ILO vil kunne bidra til eit regulert arbeidsliv, med ordna tilhøve for denne gruppa på verdsbasis. Det vil også styrkja stillinga til kvinner i arbeidslivet og vera positivt i arbeidet mot menneskehandel og utnytting av barn. I Noreg er talet på tilsette i private heimar lågt, men likevel er saka viktig for dei det gjeld. Vert arbeidet utført i regi av ei verksemd, fell tilsetjingsvilkåra direkte inn under arbeidsmiljølova. Ratifikasjonen vil difor ha betydning for dei tilfella der arbeidet skjer i privat regi. Gjennomføringa vil krevja lovendring av verkeområdet, som vert utvida til å gjelda alt arbeid som vert utført i heimen, ikkje berre husarbeid, tilsyn og pleie. Endringa vil medføra styrking av rettar knytte til diskriminering, permisjon, arbeidstid, vern mot vald og truslar og rett til å fremja sak for tvisteløysingsnemnda. For private arbeidsgjevarar vil truleg endringa kunna gje noko auka kostnader til betaling av overtidsarbeid. Kristeleg Folkeparti ynskjer endringane velkomne og ser det som positivt at arbeidstakarar i private heimar får eit sterkare vern. Gruppa dette omfattar, er anteken å gjelda mange kvinner, som kan ha vanskar med å nå fram med krav som er normale elles i arbeidslivet. Oppgåver som reinhald og barnepass er gjerne forbundne med dårlege lønsvilkår, og arbeidstakarane er ofte utanlandske og manglar kanskje kunnskap om regulering av arbeidslivet i Noreg. Kristeleg Folkeparti ser det difor som ein fordel at ratifikasjonen sikrar ein internasjonal standard, som bidreg til eit meir anstendig arbeidstilhøve for alle arbeidstakarar i private hushald. Vi i Kristeleg Folkeparti er difor glade for at det vert tilslutning til dette forslaget.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2021-05-28:
Denne saken handler om Norges deltagelse i Kreativt Europa-programmet. Det ble oppnådd politisk enighet i EU om programforordningen, og saken ble vedtatt 19. mai i år. Europaparlaments- og rådsforordningen etablerer nå dette programmet for 2021–2027, og Stortinget inviteres til å gi sin tilslutning til at Norge kan bli deltaker i programmet. Det vil bli opprettet en egen komité, og i den vil Norge delta med samme rettigheter og plikter som medlemsstatene, med unntak av stemmerett. Deltakelsen krever at vi deltar økonomisk. For hele perioden vil det beløpe seg til om lag 25 mrd. kr i 2021-priser. EØS-beslutningen medfører ikke endringer i norske lover. Programmet er en del av EUs langtidsbudsjett 2021–2027 og kapitlet «Investering i mennesker». Her inngår andre programmer, f.eks. innenfor utdannings- og sosialområdene. Kreativt Europa skal i likhet med disse fremme felles europeisk identitet, samhørighet og mangfold, og det skal styrke politisk og sivilt engasjement og deltakelse og beskytte grunnleggende verdier og rettigheter. Formålet med Kreativt Europa, EUs program for kultur og audiovisuell sektor, er todelt: Det skal fremme kulturelt og språklig mangfold og kulturarv, og det skal også fremme økonomisk konkurranseevne i sektoren. Helt konkret betyr det at aktører innen film, tv, kunst og kultur får muligheter til å samarbeide internasjonalt og nå ut til et større marked. Deltakelsen gir store økonomiske gevinster og også kunstnerisk og kulturell erfaring og kompetanse til norske medlemmer. Evalueringen, utført av Menon Economics i 2018, viste at programdeltakelse gir store gevinster utover prosjektfinansieringen. Programmets mål og prioriteringer samsvarer med norske nasjonale mål og prioriteringer nedfelt i kulturmeldinga. Deltakelsen i dette programmet bidrar derfor også til nasjonal måloppnåelse. Innstillinga har to forslag, ett om selve innlemmingen og ett om budsjettbevilgningene.
Olav Urbø (Senterpartiet), 2021-05-28:
For Senterpartiet handlar det i denne saka om det prinsipielle når det gjeld sakshandsaming. Det er Senterpartiet si klare oppfatning at denne typen saker skal vere ferdighandsama i EØS-komiteen før dei vert handsama i Stortinget. Det har diverre ikkje vore tilfellet i ei rekkje EØS-saker som har vore fremja i denne stortingssesjonen, altså 2021. Difor føreslår vi å sende saka attende til regjeringa, og forslaget er på denne måten fremja. I tillegg – noko som i og for seg isolert sett ikkje har så mykje med denne saka å gjere: Senterpartiet er bekymra for den totale summen som vi må betale inn til EU kvart år, og som etter det eg har forstått, no er oppe i 4,5 mrd. kr per år.
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2021-05-28:
Jeg tar ordet i denne saken ikke bare for å berømme komiteen for å ha fått inn en riktig og viktig beslutning, men for å bruke saken om Norges deltakelse i europaprogrammet Kreativt Europa som en illustrasjon på et særtrekk ved norsk politikk som jeg synes begynner å nærme seg det parodiske. Det tør være kjent at særlig ett parti i denne salen har gjort et nummer av å ligge som gjedden i sivet og vente på at noe skal gå galt i forbindelse med Norges EØS-avtale og de fordelene det europeiske samarbeidet har for Norge. Når man ikke kan peke på noe som går galt, henfaller partiet rutinemessig til enten at prosjektet er for dyrt, eller at det kan utsettes eller forpurres av ymse administrative, formelle eller byråkratiske årsaker. Vi ser at alle punktene gjelder for saken og Senterpartiet i dag. Jeg våger den påstand at Kreativt Europa har tilført norsk kulturliv uvurderlige gevinster i årene som har gått siden Norges deltakelse i 2014. Menon-rapporten fra 2018 peker på en rekke faktorer utover det rent økonomiske som norske selskaper, institusjoner og organisasjoner har fått tilgang til gjennom årene. Norge har fått ut mer enn det vi har puttet inn i det kreative Europa. Jeg skal nøye meg med å vise til et par eksempler. Norske aktører har lært betydelig av europeisk kultursektor gjennom disse årene. Dette har gitt innovasjonskraft, skjerpet oss gjennom konkurranse med de beste og bidratt til en rekke prosjekter som når høyt opp i internasjonal sammenheng. Å søke om midler i høyt oppdrevet internasjonal konkurranse bidrar til kompetanseheving i seg selv. Skal norsk kultur og medieuttrykk ha noe å gjøre internasjonalt i tiden framover, må vi være forberedt på å måle oss med de beste, og det gir Kreativt Europa oss mulighet til. I en spørreundersøkelse i 2018, utført av Menon, svarer 72 pst. av respondentene – der alle hadde deltatt i programmet – at Kreativt Europa i svært stor grad eller i stor grad tilbyr muligheter som norske aktører ikke har tilgang til andre steder. Dette er det altså Senterpartiet vil trenere ved å sende saken tilbake til regjeringen. Årsaken er at man vil ha saken behandlet i EØS-komiteen, for øvrig en komité jeg jevnlig møter i. Dette vil Senterpartiet til tross for at det fra Kulturdepartementets side gjøres klinkende klart at skulle EØS-komiteen gjøre om på vedtaket i sitt møte i juni eller juli, vil saken bli framlagt for Stortinget på nytt. Kulturministeren legger vekt på at det er av betydning at Norge er med i dette nye programmet fra starten av. Det mener også jeg. Og med det kjennskapet jeg har til EØS-komiteen, der for øvrig også Senterpartiet er representert, er det all mulig grunn til å forskuttere en støtte til programdeltagelsen derfra. Jeg kan derfor ikke oppfatte Senterpartiets merknader i denne innstillingen som uttrykk for annet enn en ren trenering, en trenering jeg mener Bodø som kulturhovedstad i 2024 og norsk kulturliv i sin alminnelighet bør merke seg.
Abid Raja (Venstre), 2021-05-28:
Jeg vil takke familie- og kulturkomiteen for arbeidet med innstillingen og for tilråding om Stortingets samtykke til at EUs kulturprogram, Kreativt Europa, kan innlemmes i EØS-avtalen. Norge får dermed tilgang til den absolutt største og viktigste samarbeidsplattformen for alle bransjer i hele kultursektoren i Europa. 40 land deltar i Kreativt Europa-programmet nå – det finnes ikke noe lignende. Programmet arbeider for europeisk kulturelt og språklig mangfold og europeisk kulturarv. Samtidig fremmer programmet økonomi, konkurranseevne og innovasjon i kulturell og kreativ sektor i Europa. Programmets mål samsvarer med våre nasjonale mål og med norsk europapolitikk. Norge har deltatt i europeisk kultursamarbeid siden begynnelsen av 1990-tallet med stort utbytte. Evalueringene viser at norsk kultur- og mediesektor og norske kulturelle og kreative næringer får kunnskap og innovasjon, nytt publikum og nye markeder, nye faglige nettverk og ny finansiering. Kreativt Europa gir økonomiske tilskudd og tilgang til et europeisk marked for kulturprodukter som gir inntekter, samarbeid, nettverk og kompetanse. Vi har tjent på Kreativt Europa, og investeringen lønner seg. Totalt har Norge til nå hentet ut mer økonomisk støtte enn innbetalt kontingent, og det er potensial for å hente ut mer i årene framover. Kreativt Europa har topp prioritet i EUs langtidsbudsjett for 2021–2027 sammen med de store høyt profilerte programmene for utdanning, forskning, digitalisering og helse. Med økt budsjett vil programmet gi særlige bidrag til gjenoppbygging, jobbskaping, vekst og utvikling etter pandemien. EU viser med dette at kulturelle og kreative sektorer er avgjørende for å styrke Europa nedenfra både økonomisk, politisk og kulturelt. Kreativt Europa-programmet inngår også i en bredere satsing fra EU med tiltak for å motvirke desinformasjon og styrke redaksjonelle nyhetsmedier og innholdsmangfold. Kreativt Europa er også en stadig viktigere europeisk arena for kulturpolitisk samarbeid, erfaringsutveksling og innovasjon. EUs kulturministre utvikler agendaer og handlingsplaner som følges opp i programmet. Norge drar nytte av muligheter og gevinster som skapes gjennom internasjonalt samarbeid.
Abid Raja (Venstre), 2021-05-28:
Disse lovendringene er et viktig skritt i arbeidet med inkludering av personer med funksjonsnedsettelser i det digitale samfunnet. Lovendringene gjennomfører kravene i EUs Web Accessibility-direktiv. EØS-prosessen har tatt lang tid, og jeg er glad for at WAD-direktivet nå er vedtatt innlemmet i EØS-avtalen. Jeg ber om Stortingets samtykke til at EØS-komiteens beslutning godkjennes. Både Norge og EU har sluttet seg til FNs konvensjon om rettighetene for personer med nedsatt funksjonsevne – CRPD. WAD er EUs oppfølging av konvensjonen. Forslaget innebærer at bare offentlige virksomheter pålegges nye krav. Vi må utrede nærmere om kravene kan gjøres gjeldende også for privat sektor. Som arbeids- og sosialkomiteen merker seg, er samkjøring nødvendig ettersom WAD og et annet EU-direktiv, tilgjengelighetsdirektivet, delvis regulerer samme forhold. WAD krever at 1) offentlige virksomheter sørger for at videoopptak som legges ut på nett, synstolkes, og at 2) nye intranett og ekstranett, altså visse IKT-løsninger på arbeidsplassene, gjøres tilgjengelige. Direktivet krever videre at 3) offentlige virksomheter utarbeider en erklæring om hvorvidt kravene er oppfylt. Denne skal følges av en tilbakemeldingsfunksjon, som innebærer at brukeren kan be om en begrunnelse for hvorfor innhold er unntatt fra kravene. Det skal også være en lenke til en klageprosedyre. WAD åpner for unntak fra kravene dersom de medfører en «uforholdsmessig stor byrde». WAD innebærer at det er offentlige virksomheter selv som skal stå for vurderingen. Når det gjelder skoler og barnehager, går forslaget lenger enn WAD: Forslaget innebærer at de fleste av kravene i WAD også skal gjelde for utdanningssektoren. Vi har heldigvis allerede et godt regelverk om universell utforming av IKT-løsninger, men våre folkerettslige forpliktelser etter EØS-avtalen krever at disse endringene vedtas nå.
Abid Raja (Venstre), 2021-05-28:
Det er veldig godt at representanten framhever at den individuelle retten for den enkelte fremdeles vil gjelde. Så er det spørsmålet om man skal gjøre dette generelt. Det foreslår vi ikke gjennomført fullt ut for skoler og barnehager. Det handler om de samfunnsøkonomiske utredningene vi har om synstolkning av video, som viser at kravet er kostbart å etterleve. Vi er opptatt av at de kravene som innføres, blir gjennomført på en måte som det også er mulig å sikre etterlevelse på. Vista Analyse har gjennomført flere utredninger på oppdrag fra KMD av de samfunnsøkonomiske konsekvensene knyttet nettopp til direktivet. Jeg vil understreke at vi foreslår å gjennomføre de øvrige kravene i WAD for skoler og barnehager, og slik sett innebærer direktivets krav at det gjennomføres utover minimumskravet på dette punkt.