Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2007-06-13:
For en regjering vi har! For en strålende kommunalminister dette landet har i Åslaug Haga! I denne saken fortsetter Regjeringen sitt prosjekt for mer velferd og mer fellesskap. Velgerne jaget Bondevik-regjeringen ut av regjeringskontorene. Og hvorfor gjorde de det? Jo, de ville ikke ha noe mer av privatisering og nedbryting av offentlig sektor. Regjeringens prosjekt handler om å styrke lokaldemokratiet, men vel så viktig: å gi tusenvis av barn barnehageplass og gi de eldre en mer verdig og trygg omsorg. Reaksjonene fra folk går ikke på at man er uenig i de tiltakene Regjeringen fremmer, det går snarere på at man skulle ønske at ting gikk raskere. Det er Regjeringen helt enig i. Jeg ber opposisjonen merke seg at det er ikke noe folkekrav å gjeninnsette Bondevik-regjeringen. Flere partier har den siste uken lagt fram såkalte handlingsplaner for integrering, eller alternative utlendingslover. Mens disse partiene prater og prater, er Regjeringen i full gang med å handle, og denne saken vi diskuterer nå, er nok et bevis på det. Det er nok å nevne økning av integreringstilskuddet, videreføring av forsøk med språkkartlegging, gratis kjernetid i barnehagen og videreføring av «Ny sjanse»-programmet. Vi skal bedre finansieringsordningen for norskopplæring til innvandrere, og vi skal sørge for at den blir bedre tilpasset den enkeltes forutsetninger. Vi skal gi kommuner som har asylmottak, en mer reell kompensasjon for de utgiftene som knyttes til det å være vertskommune. Vi skal endre regelverket for toppfinansieringsordningen for ressurskrevende tjenester, slik at det bosettingsstimulerende særtilskuddet for flyktninger med alvorlige funksjonshemninger eller atferdsvansker ikke skal trekkes fra ved utmåling av tilskudd. Vi kan ikke akseptere at disse menneskene blir sittende i mottak i årevis, og dette grepet skal stimulere til raskere bosetting av denne særskilte gruppen flyktninger. En annen sak jeg gjerne vil knytte noen kommentarer til, er bedre samordning av hjelpetiltak for mennesker i krisesituasjoner. Representantene kan tenke seg å få en telefon om at en søster er drept av sin ektemann foran øynene på barna deres. For noen uker siden møtte jeg to kvinner som har opplevd dette, da søsteren deres ble drept. En av døtrene fikk skuddsår i hånden idet hun strekte seg fram for å prøve å beskytte moren mot å bli skutt. Livet ble over natten snudd på hodet. Plutselig fikk de ansvar for tre barn. I en situasjon der de egentlig hadde mer enn nok med å håndtere barnas sorg, sin egen sorg og sjokket, måtte de på egen hånd lete seg fram i byråkratisk jungel og kjempe utallige kamper for å klare seg i den nye hverdagen. Slike opplevelser hører vi dessverre fra flere i lignende situasjoner. Folk har måttet selge hus, har sagt opp jobben og kanskje blitt uføre i sånne prosesser. Det er uholdbart. Jeg mener at når mennesker havner i slike krisesituasjoner, må det offentlige stille opp. Det må umiddelbart være noen som tar kontakt med de nærmeste pårørende og sier til dem: Dere er nå i en unntakstilstand, og jeg er her for å hjelpe dere. Jeg skal ta ansvar for å finne ut av systemet i forhold til deres behov, slik at dere kan konsentrere dere om å takle sorgen og komme dere gjennom dette. – Kall det gjerne et kriseombud. Jeg er glad for at komiteen i stor grad er samlet i ønsket om å be Regjeringen vurdere hvordan hjelpetiltakene for mennesker i en krisesituasjon kan samordnes bedre i de enkelte kommunene. Det kan være stor samfunnsøkonomisk gevinst i dette, og jeg tror det vil være utrolig viktig for dem det gjelder. Vi kan aldri gardere oss mot at slike forferdelige hendelser skjer, men vi kan bidra til at de menneskene som blir rammet, ikke får en dobbelt belastning.