Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2004-03-22:
Fremskrittspartiet har i lengre tid påpekt at det er et betydelig behov fra norsk side for å iverksette effektive overgangsordninger når det gjelder arbeidsinnvandring fra de ti nye EU-landene. Fremskrittspartiet er i så måte av den oppfatning at Regjeringen har kommet meget sent på banen i denne sammenheng, når vi vet at Regjeringen inntil helt nylig har lagt til grunn at det ikke var behov for overgangsordninger fra norsk side. Det var først etter at nær samtlige EU-land hadde varslet at de ville innføre overgangsordninger, at den norske regjering kom på banen og varslet at også Norge ville innføre visse overgangsordninger. Men bedre sent enn aldri. Det er tross alt positivt at Regjeringen omsider har havnet på et motsatt standpunkt av hva som er Regjeringens opprinnelige syn i denne saken. Det er imidlertid en realitet at EØS-avtalen bare gir anledning til overgangsordninger for individuell arbeidsinnvandring. Når det gjelder tjenesteyting og selvstendig næringsdrivende, har vi ikke de samme mulighetene for å iverksette overgangsordinger fra 1. mai ifølge EØS-avtalen. Det er da selvsagt en viss grunn til å frykte at jo sterkere begrensningene blir for individuell arbeidsinnvandring, jo mer arbeidskraftimport vil kunne bli organisert via virksomheter og selvstendig næringsdrivende. Spørsmålet er i så fall hvilket omfang dette vil få, og hvilken effekt dette kan få på det norske arbeidsmarkedet. Men det er nærmest umulig å forutsi dette fullt ut, bare erfaringer vil gi oss hele svaret. I Fremskrittspartiet tror vi ikke, slik Regjeringen gjør, at mangel på arbeidskraft blir en av de mest framtredende utfordringene for det norske arbeidsmarkedet i framtiden. Vi er derfor sterkt uenig i den framstillingen som Regjeringen lenge har kjørt på, nemlig at mangel på arbeidskraft er et problem som vil bli så betydelig på det norske arbeidsmarkedet at det må åpnes mest mulig opp for fri arbeidsinnvandring fra omverdenen hurtigst mulig. Realiteten er at vi har til dels mange arbeidsledige personer i Norge i dag. Dessuten har vi i enkelte næringer, som landbruksnæringen og offentlig sektor, en ikke ubetydelig oversysselsetting. Norge har samlet sett en arbeidskraftressurs som kan utnyttes langt bedre gjennom omstillinger i samfunnet på flere områder. Samtidig er det grunn til å tro at økt mekanisering og stadige teknologiske framskritt vil effektivisere mange arbeidsprosesser og således bidra til å redusere behovet for arbeidskraft i mange yrker og bedrifter i framtiden. Det er en kjensgjerning at de økonomiske og velferdsmessige forskjellene mellom Norge og de nye EU-landene er såpass betydelige at dette alene faktisk tilsier at tilpasningene på arbeidsmarkedet disse landene imellom må skje gradvis over tid, og ikke fra første dag, 1. mai 2004. Konsekvensen av fri arbeidsinnvandring fra samtlige av de nye EU-landene fra dag én bør på ingen måte undervurderes, slik Regjeringen i utgangspunktet synes å ha gjort. Det er sannsynlig at fri arbeidsinnvandring fra dag én kunne medført merkbare problemer på det norske arbeidsmarkedet i form av sosial dumping og press på ulike norske velferdsordninger. Det er også god grunn til å tro at det spesielt ville være typiske lavtlønnsyrker i Norge som ville fått det største presset som følge av fri arbeidsinnvandring fra dag én. Ufaglærte og lavtlønte ville trolig være de første som ville få føle konsekvensene av fri arbeidsinnvandring fra lavkostlandene, altså de ti nye EU-landene. Man ville risikere økende ledighet og lønnspress nedover blant ufaglærte og lavtlønte, og jeg kan faktisk ikke se noen som helst store fordeler med det. Selv om det finnes betydelige fordeler med å skape et felles og fritt arbeidsmarked i Europa, bør og kan ikke dette gjennomføres fullt ut før vi har oppnådd en størst mulig grad av harmonisering landene imellom når det gjelder lønns- og arbeidsvilkår, samt likest mulige sosiale og velferdsmessige ordninger i de land som omfattes av det felles europeiske arbeidsmarkedet. Vi får håpe at EU-utvidelsen fra 1. mai med ti nye EU-land medfører raske framskritt i Europa i så måte.