trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-01-13:
Noe av spørsmålet her er jo nettopp at det vi nå ser av forslag, går lenger enn noe av det vi tidligere har sett, også når det gjelder Frontex og andre alternativ. Det er jo et resultat av den desperate situasjonen som en del land føler at en for Schengen-avtalens del etter hvert har kommet i, der Schengen-avtalen ikke virker, der en har en diskusjon om hva som kan være alternativet, og da ser på spørsmålet om en overnasjonal grensestyrke som én mulig etablering. Den debatten er levende i veldig mange land, men lite i Norge. I Norge har vi nesten ikke noe ordskifte om dette. Det burde vi ha, relatert til noe som Financial Times bl.a. sier kan innebære den største overføringen av suverenitet siden innføringen av euro. Jeg opplever at statsministeren her egentlig sier at Norge ikke har tenkt å gå inn i det. Hvis den avklaringen kan tolkes ut av det som statsministeren her sier, er det veldig bra. Men hvordan vil statsministeren bidra til en debatt om denne saken før den eventuelt avgjøres i EU i løpet av sommeren?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-01-13:
Jeg har sittet og lyttet til denne debatten, og jeg synes den er litt merkverdig. På den ene sida har nok statsministeren rett i at mange av byene har veldig mange av virkemidlene allerede, og av og til bruker de ropet på virkemidler som et pressmiddel overfor regjeringen. På den andre sida har også de som har tatt ordet her, rett i at Stortinget ikke har kommet springende etter regjeringen, men at Stortinget har gjort klare vedtak som vi i dag sitter og venter på at regjeringen skal følge opp. Og det har vi ventet lenge på – etter hvert. Så framstår vinteren som en slags noteutveksling mellom regjering og de store byene. Det er et eller annet litt uverdig over det. Mitt spørsmål til statsministeren er egentlig: Burde ikke regjeringen nå sette seg ned med de største byene og bli enige, både om virkelighetsbeskrivelsen, om fakta når det gjelder hvilke virkemidler en har, og også om de tiltakene som en bør sette i verk – og burde ikke statsministeren ta initiativ til det?
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2016-01-13:
Forslagene om en felles kystvakt, altså å styrke yttergrensehåndteringen gjennom felles ressurser og om nødvendig mot det landet hvor det bryter sammen – på forespørsel eller vilje – springer jo ut av en situasjon hvor man har store problemer med å håndtere både yttergrenser og de konsekvensene som migrasjonen fører med seg. Det er klart at for Norge – som ikke-medlem av EU og beslutningssystemet, selv om vi er med i Frontex og Schengen – kan det ha mer dramatiske prinsipielle konsekvenser enn for et EU-medlemsland. I Norden har vi hatt passfrihet og i realiteten felles grense siden 1950-tallet. Der har resten av Europa kommet lenge etter oss. Er statsministeren bekymret for at denne utviklingen også kan rokke ved denne delen av det nordiske samarbeidet?
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-01-13:
Lokal luftforurensning er helseskadelig. Det utløser og forverrer sykdom, spesielt i luftveiene og i hjerte- og karsystemene. Undersøkelser viser at ved høy akutt luftforurensning er det økt dødelighet i de store byene, og det kan over lang tid gi kreft. Luften i de norske byene og i europeiske byer har de siste årene blitt dårligere. Vi har nå nylig hatt en situasjon i Bergen hvor man igjen har måttet ty til datokjøring, med ulikt resultat. Dette skyldes delvis at bilprodusentene har skapt en illusjon om at det finnes noe som heter «ren diesel», og det er på grunn av en politisk villfarelse for noen år tilbake om at dieselbiler av en eller annen grunn var mer miljøvennlige enn andre biler. Vi hadde også en omlegging av avgiftene i Norge – gjort av den rød-grønne regjeringen – som er en direkte årsak til den økte luftforurensningen som man nå har i norske byer. Når man har gjort en feil, må man gjøre i politikken som ellers i livet: Man må rette opp denne feilen, og vi må gjennomføre mange tiltak for å få en renere bilpark i Norge. Blant annet må avgiftssystemene legges om. Men når vi nå har en situasjon med akutt luftforurensning, må byene også ha de rette virkemidlene for å bekjempe den. Det er én måte å gjøre dette på: Akutt luftforurensning får man fordi det er stillestående luft, og man får en oppsamling, og da må byene kunne stoppe denne opphopningen før den inntreffer. Et forbud mot dieselbiler er det helt nødvendig å få til. Da blir mitt spørsmål: Når ser statsministeren for seg at denne nye situasjonen med forhøyet luftforurensning i norske byer skal være løst?
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-01-13:
Det er mange virkemidler, og byene benytter seg av dem de kan. Men de virkemidlene som gir en effekt, er først og fremst å holde tungtransporten utenom byene, forbud mot dieselbiler på de mest forurensede dagene og å ha miljøsoner, sånn at man kan ha begrensninger på den lokale varetransporten. Det er for meg komplett uforståelig at man, også fra regjeringspartienes side, er villig til å ha datokjøring, hvor man setter sterke begrensninger på halvparten av bilene, men ikke vil ha målrettede begrensninger i bruk av dieselkjøretøy, noe som beviselig gir en direkte virkning. Men Stortinget har gjort en viktig jobb. Stortinget har gjort vedtak om at vi skal stille miljøkrav til drosjer, vi har vedtatt at vi skal ha lavutslippssoner, miljøsoner. Vi har bedt om en utredning av forbudet mot enkelte drivstofftyper, at man skal kunne begrense bilbruk på riksveiene i perioder da det er høy luftforurensning. Det er mange vedtak i Stortinget, men ingen er ennå kommet tilbake og blitt direkte virkemidler som byene kan bruke. Når vil regjeringen legge fram disse sakene?
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2016-01-13:
Jeg skal innrømme at jeg også er glad i Bergen. Nå er det en akutt situasjon i Bergen, og det er mye diskusjon om korttidseffekten av luftforurensning, som for mange folk rett og slett er dødsfarlig. Men mest alvorlig er jo langtidseffekten av at vi puster inn luften dag etter dag, som er et stort helseproblem. Den 17. mars i fjor vedtok Stortinget at kommunene skal ha mulighet til å begrense bilbruken på riksveier i perioder med høy luftforurensning. Dette skjedde mot Høyre og Fremskrittspartiets stemmer, men resten av Stortinget klarte heldigvis å samle seg. Samme dag vedtok man også at kommunene skal ha mulighet til å opprette lavutslippssoner. Nå har det snart gått et år, og det er veldig lite som har skjedd. Derfor har Arbeiderpartiet fremmet et nytt forslag som vi skal behandle i Stortinget. Nå har denne regjeringen sittet i over to år. I sitt første svar viste statsministeren til noe som kan skje tidligst i 2017, som hun sa. Mitt spørsmål er: Hvilke initiativer har denne regjeringen tatt som allerede har fått virke – som regjeringen selv har tatt, som ikke har kommet som et resultat av samarbeidet med Kristelig Folkeparti og Venstre – som har ført til bedre luftkvalitet?
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2016-01-13:
I mitt forrige spørsmål spurte jeg om statsministeren kunne vise til initiativ denne regjeringen på selvstendig grunnlag har tatt for å gjøre noe med luftkvaliteten. Jeg kan ikke tolke svaret annerledes enn at det er nei, statsministeren kunne ikke vise til et initiativ som hun eller regjeringen har tatt. De som derimot har tatt initiativ, er de lokale politikerne, bl.a. i Bergen og i Oslo. Da det nye byrådet i Oslo sa at de ville gjøre bysentrum bilfritt som ett av mange tiltak for å gjøre noe med luftkvaliteten, var Tine Sundtoft den eneste som stemmer på høyresiden, som sa at dette var positivt. Resten av regjeringskollegiet brukte veldig store ord. Den nye kulturministeren mente dette var som en ny berlinmur. Finansminister Siv Jensen mente dette var som å våkne opp til et «dårlig mareritt», og at den politikken kom til å føre til at folk ville ta igjen. Jeg skal ikke spørre statsministeren hvordan denne regjeringen mener at folk skal ta igjen mot politikere som skal gjøre noe med luftkvaliteten. Det jeg derimot skal spørre statsministeren om, er om hun er enig med sine regjeringskolleger i denne massive motstanden mot de lokale forslagene, eller om hun er positiv til at lokale myndigheter ønsker å gjøre noe med luftkvaliteten.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-01-13:
I bakgården min bor det en guttunge som sliter med luftforurensningen hver eneste vinter, ikke bare på dagene med mest forurensning, men gjennom hele vinteren. Det er den jevne, langsiktige forurensningen som er mest skadelig. Problemet er at vi har en samferdselsminister som sier klart fra at han mener kommunene har de tiltakene de trenger for å gjøre noe med dette, og at mange av tiltakene Stortinget har vedtatt, er vanskelige. Han trenerer disse tiltakene. Mens Høyres representanter og høyrebyrådet både i Oslo og i Bergen tydelig har sagt at de ønsker seg lavutslippssoner, dieselforbud, miljødifferensiering og flere maksgrenser, trenerer samferdselsministeren altså dette. Da er spørsmålet mitt: Hvor lenge har statsministeren tenkt å la fremskrittspartiminister Solvik-Olsen få lov til å trenere helt nødvendige grep som Høyre-folk i Oslo og i Bergen ønsker seg, men som FrP-ere er imot?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-01-13:
La meg begynne med å oppfordre statsministeren til å gå hjem og lese EFTA-dommen på nytt, for det er ikke den forrige regjeringen som ble dømt. Utslippene var riktignok i forrige periode, men det var denne regjeringen som ble dømt, fordi denne regjeringen ikke var i stand til å levere en plan for hvordan man skulle sørge for å få luftforurensningen under kontroll. Og den planen finnes fremdeles ikke. Jeg vil bare understreke at denne regjeringen, altså statsministerens regjering, ikke har fremmet ett forslag om å øke engangsavgiften – for lokal forurensning – på biler, men er blitt tvunget av Stortinget til å øke den i hvert eneste budsjett. Til slutt: Jeg oppfatter ikke at byene er klar over at de nå har en mulighet til å innføre lavutslippssoner på akuttforurensende dager. Betyr dette at dersom Oslo kommune og Bergen kommune legger fram en sånn plan, garanterer statsministeren at hun vil si ja til dem?
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2016-01-13:
Usikre tider krever trygt lederskap. Den usikre situasjonen knyttet til lav oljepris berører stadig flere arbeidsfolk langs hele kysten. Jeg har merket meg at statsministeren har blitt invitert av ordføreren i Stavanger til å ta en tur dit for å se hvordan situasjonen er der. Jeg anbefaler også statsministeren å komme lenger opp langs kysten, helt opp til Møre og Romsdal, og jeg har en mistanke om at hun skal dit snart. Da er det også viktig å møte næringslivet, for å komme med treffsikre tiltak og forstå situasjonen best mulig, for den berørte industrien etterspør tiltak som virker på kort sikt, deriblant permitteringsregelverket. Statsministeren har så langt omtalt permitterte som innelåst arbeidskapital. Men realiteten er jo at en vente-og-se-holdning fra statsministeren utestenger arbeidskapital fordi flere mister jobbene sine, bedriftene mister nøkkelkompetanse og pilene igjen peker opp. Hvor høy må arbeidsledigheten bli før statsministeren tar tak i nettopp dette?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2016-01-13:
«I finansministerens svar på skriftlig spørsmål nr. 1 480(2014–2015) og skriftlig spørsmål nr.19(2015–2016) fra henholdsvis representantene Elvestuen og Grøvan om Volkswagen-konsernets manipulasjon med programvare som gir lavere NOx-utslipp ved tester, kalte hun dette «regelrett juks fra konsernets side» – og skrev at det var iverksatt undersøkelser for å vurdere om det er grunnlag for omberegning av bilavgifter med NOx-komponent. (2014–2015) (2015–2016) Hva er status for dette arbeidet, og er det aktuelt for Norge å kreve erstatning av konsernet for bevisst juks med avgiftsgrunnlaget for de berørte bilmodellene?»
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2016-01-13:
Jeg takker for svaret. Sverige er i omtrent samme situasjon som Norge i denne saken. Der ble det i går opplyst av svenske justismyndigheter at den nasjonale innsatsgruppen mot korrupsjon og bedrageri har satt i gang undersøkelser av Volkswagen om grovt bedrageri. Det ble det altså opplyst om i går. Den 4. januar tok USAs justisminister ut søksmål på vegne av USA mot Volkswagen og krever milliarder i erstatning. Det jeg vil følge opp med å spørre om, er: Man snakker om at det er for tidlig å ta stilling, man skal finne ut om det er grunnlag for å omberegne avgiftene, ut fra motorvognregisteret. Men burde ikke det at det er av en annen karakter hvis det er snakk om bedrageri – altså bevisst juks, som finansministeren kalte det i det skriftlige svaret – foranledige lignende undersøkelser som dem som nå er iverksatt i Sverige, som gjelder noe annet enn omberegning av avgiftsgrunnlaget?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2016-01-13:
Jeg takker også for det svaret og for at finansministeren vil følge opp det som skjer i andre land, for å se om det er spor også Norge bør forfølge. Jeg vil understreke at det er forskjell når det gjelder bevisst juks, altså installering av utstyr som skal manipulere teststasjonene – som kalles «snyte-software» i andre land – der NOx-utslippene blir reelt 40 ganger mindre enn det de er når man bruker disse bilene. Dette gjelder opp mot 150 000 norske kjøretøy. Jeg er helt enig i at det ikke skal gå ut over dem som har kjøpt bilene, og at det er konsernet Volkswagen man må stille til ansvar. Men jeg mener at det er veldig viktig å skille mellom en teknisk omjustering av avgiftsgrunnlaget på grunnlag av ting man finner ut i Tyskland, og det å arrestere eller gå løs på bevisst juks, manipulasjon, som kan være kriminalitet, som svenske myndigheter og amerikanske myndigheter nå legger opp til å forfølge.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2016-01-13:
La meg først benytte anledningen til å ønske Stortinget et riktig godt nytt år. Det er riktig som representanten Bøhler påpeker, at jeg har redegjort for dette i to skriftlige svar. Som kjent er det avdekket at Volkswagen-konsernet har utstyrt flere av sine dieselmotorer med en særskilt programvare som gjør at bilene avgir mindre utslipp av bl.a. NOx når kjøretøyene blir testet. Dette har en side til den norske engangsavgiften, siden NOx-utslipp er en av komponentene i avgiften. Etter det selskapet opplyser, skal om lag 150 000 norskregistrerte biler være utstyrt med den aktuelle programvaren. Grunnlagsdataene som benyttes ved beregningen av engangsavgiften, hentes fra motorvognregisteret, som igjen er basert på den felleseuropeiske typegodkjenningen. En eventuell omberegning av avgift forutsetter at godkjenningsmyndighetene endrer de opprinnelige godkjente utslippsverdiene. Det er foreløpig for tidlig å ta stilling til om manipulasjonen skal lede til omberegning av avgift for de aktuelle kjøretøyene, utover å konstatere at det er uaktuelt å gjøre den enkelte bileier ansvarlig for avgiften. I tidligere svar har jeg opplyst at veimyndighetene undersøker denne siden av saken, og at det har vært kontakt mellom Toll- og avgiftsdirektoratet og Statens vegvesen for å vurdere om det er grunnlag for å iverksette nærmere undersøkelser, tiltak og kontroller i Norge. Finansdepartementet har vært i kontakt med underliggende etater, som opplyser at dette arbeidet fortsatt pågår. De opplyser videre at siden de aktuelle kjøretøyene er typegodkjent i Tyskland, må tyske godkjenningsmyndigheter vurdere hva som skal skje med typegodkjenningen, og om de opprinnelige utslippsverdiene skal endres. Tyske myndigheter er i gang med dette, og avklaring vil, etter det vi får opplyst, foreligge relativt snart. Norske myndigheter avventer nå resultatet av undersøkelsene i Tyskland og vil ta tak i disse når de er ferdige. Jeg kan for øvrig opplyse at Volkswagen-konsernet rett før jul meddelte at det også foreligger uregelmessigheter med målingene av CO2-utslipp på flere av selskapets bensinbiler. Også denne saken undersøkes nå av tyske godkjenningsmyndigheter. Konsernets ledelse har i brev til de respektive nasjonale myndigheter, herunder den norske finansministeren, lovet å dekke eventuelle ekstraregninger som bileierne måtte få i sine hjemland som følge av eventuelle oppjusteringer av utslippsverdiene. Konsernet har videre bedt om at det ikke rettes krav direkte mot bileierne.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2016-01-13:
Jeg kjenner ikke til svenske myndigheters initiativ på dette området nå, men det kan jeg undersøke og komme nærmere tilbake til. Jeg mener det er viktig at vi gjør dette i riktig rekkefølge. Vi avventer nå, som jeg sa i mitt forrige svar, tyske godkjenningsmyndigheters vurdering av dette som grunnlag for videre oppfølging fra norsk side. Det har vi til hensikt å gjøre, selvsagt uten at den enkelte bileier blir belastet.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2016-01-13:
Det er jeg helt enig med representanten Bøhler i. Jeg oppfatter det ikke slik at det er stor politisk uenighet her hjemme om hvordan vi skal gripe dette an. Det er viktig å se det fra ulike sider, og jeg er enig i at det er forskjell på om det er bevisst juks eller en teknisk feil.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-01-13:
«I Nasjonal helse- og sykehusplan foreslås det at flere lokalsykehus kan miste kirurgisk vaktkompetanse, jf. Nordfjord sjukehus. Mange er bekymret for at en reduksjon av fagmiljøene gjør det vanskelig å rekruttere fagfolk. I Klassekampen 25. november 2015 skriver legevaktsjefen at Nordfjord baserer seg mye på utenlandske vikarleger, og at anestesiberedskapen er redusert til én lege som er på vakt døgnet rundt i syv døgn om gangen. Er det slik rekruttering og beredskap statsråden ser for seg ved andre lokalsykehus?»
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-01-13:
No er jo den såkalla Nordfjord-modellen brukt av statsråden som ein modell for resten av Sjukehus-Noreg, og det er jo difor Nordfjord er interessant å sjå nærare på. Korleis ein faktisk rekrutterer på Nordfjord sjukehus, er ikkje omtalt i den nasjonale helse- og sjukehusplanen. Det er ikkje omtalt at den anestesiberedskapen på éin lege kostar 4,5 mill. kr i året, som statsråden sjølv har sagt i eit svar på skriftleg spørsmål. Når statsråden bruker manglande rekruttering til å gjera om på tilbodet og kutta akuttkirurgi, så er det ganske uforståeleg for meg å forsvara den vanskelege rekrutteringa av anestesilegar til sjukehus utan akuttkirurgi. Så eg spør igjen: Meiner statsråden at dette er ein modell å innføra på tilsvarande sjukehus i Noreg?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-01-13:
Statsråden seier at erfaringane er gode. Da synest eg det er viktig å minna om at Norsk anestesiologisk forening i det siste tidsskriftet for overlegane skriv tydeleg at dei «vil fraråde at man etablerer sykehus med akutt-tilbud i indremedisin uten akutt kirurgi». Dei viser til at Sverige har gjort dette heilt sidan for 15 år sidan, og dei har i dag store problem med å rekruttera faste legar, og kvaliteten har gått ned på heile verksemda. No kan statsråden gjerne visa til ordførarar og brukarar der alternativet på Nordfjord var at dei mista heile sjukehuset, som vi i regjering iallfall gjorde noko betre på. Men eg vil igjen spørja: Korleis kan statsråden sjå heilt vekk frå dei faglege råda frå f.eks. Norsk anestesiologisk forening?
Bent Høie (Høyre), 2016-01-13:
Mange helseforetak har erfart at det kan være vanskelig å rekruttere helsepersonell hvis de ikke får nok arbeidsoppgaver innenfor sitt fagområde, spesielt hvis aktiviteten ikke gir grunnlag for å vedlikeholde og utvikle egen kompetanse. Ifølge Helse Vest er problemet størst på fagområder med beskjeden aktivitet og langt mindre på områder med større og voksende aktivitet. For de minste sykehusene vil områder med beskjeden aktivitet ofte være knyttet til kirurgi, spesielt til større inngrep, mens indremedisin og tilbudet til mennesker med kroniske lidelser vil øke. Helse Vest opplyser at anestestivakt ved Nordfjord sjukehus skal sikre kvaliteten på den akutte indremedisinen før en eventuell overflytting. Dette er en beredskapsfunksjon der anestesilegen er avgjørende i akutte situasjoner, som forekommer sjelden og med ujevne mellomrom. Anestesilegen kan også bistå ved dagkirurgi. Siden anestesilegen vil ha moderat med arbeidsoppgaver i sin beredskapsfunksjon, er lange vaktperioder ikke bare forsvarlig, men også ønskelig. Ved Nordfjord sjukehus er anestesilegen alltid på vakt med anestesi- eller intensivsykepleier. Ved et lite sykehus med en slik ordning kan man ha bedre tilgjengelighet til anestesilege enn ved store sykehus, der avstand og samtidighetskonflikter kan være et problem. Helse Vest anser derfor dette som en meget tilfredsstillende beredskapsordning for akutt indremedisin. En utvikling der de minste sykehusene driver planlagt kirurgi og stabiliserer og øker innsatsen innenfor indremedisin og kroniske lidelser, kan bidra til å redusere problemet med innleie og dårlig kontinuitet, fordi en avvikler aktivitet der rekrutteringsproblemene er store, og viderefører og styrker tjenester der det er grunnlag for betydelig aktivitet. Kombinert med arbeid i team med et større sykehus kan dette gi et godt grunnlag for stabile fagmiljøer lokalt.
Bent Høie (Høyre), 2016-01-13:
Modellen «framtidens lokalsykehus», som nå er i virksomhet på Nordfjord sjukehus og har vært det i flere år, er jo en modell som ble utviklet av Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV i regjering, nettopp som en modell for å sikre at en også kan ha de mindre sykehusene i framtiden. Jeg mener at erfaringene fra den modellen er veldig gode, men det er heldigvis ikke bare jeg som mener det. Det mener også ordførerne i kommunene som har modellen, og det mener brukerutvalget i Helse Førde, som er veldig tydelig på at de er fornøyd med den modellen en har funnet i Sogn og Fjordane, og det er også oppfatningen, slik jeg opplever det, blant de ledende fagpersonene på Nordfjord sjukehus. De rekrutteringsutfordringene som representanten tar opp, er jo nettopp en av årsakene til at vi er nødt til å få en tydeligere oppgavefordeling mellom sykehusene.
Bent Høie (Høyre), 2016-01-13:
Som jeg var inne på i mitt innlegg, så er det tryggeste grunnlaget for rekruttering at fagpersonene får høy aktivitet på sine fagområder. Derfor er det helt reelt at et alternativ til denne modellen ville vært å ha færre sykehus i Norge, der alle sykehus hadde høy aktivitet på alle fagområder og bredde i kompetanse. Men prisen som en måtte ha betalt for en slik løsning som representanten nå egentlig argumenterer for, ville vært at de pasientene som det blir flere av i årene framover, nemlig eldre mennesker som bor i distriktene, hadde fått et dårligere tilbud og lengre reisevei til sykehusene. Alle modeller har sine fordeler og ulemper, men vi er nødt til å stille de samme kvalitetskravene til alle sykehus, uavhengig av størrelse, og nærhet er også en kvalitet. Derfor er det viktig å åpne for modeller som sikrer god akuttmedisinsk beredskap også på de mindre sykehusene.
Bent Høie (Høyre), 2016-01-13:
Nasjonal helse- og sykehusplan inviterer Stortinget til å slutte seg til prinsipper for bedre oppgavedeling og samarbeid mellom sykehusene, sånn som det er skissert i sykehusplanen. Et av prinsippene er at vesentlige endringer i oppgavedeling mellom sykehus må avklares i lokale prosesser der kommunene også skal høres og involveres. Regjeringen legger til grunn at helseregionene og helseforetakene reviderer sine planer i tråd med de føringene som følger av Stortingets behandling av Nasjonal helse- og sykehusplan. Det skal utarbeides en nasjonal veileder for hvordan helseforetakene skal arbeide med utviklingsplanene, dette for å sikre at endringer i virksomheten skjer i tråd med de nasjonale føringene. Det presiseres at regjeringen vil «sørge for at de regionale helseforetakene og helseforetakene legger prinsippene for oppgavedeling og samarbeid mellom sykehusene til grunn i sitt planarbeid». Scenarioene for hvert enkelt sykehus er laget for å illustrere hvordan akuttilbudet kan utvikles, gitt to sett av forutsetninger. Det ene scenarioet viser hvordan akuttilbudet kan utvikles dersom regjeringens forslag til prinsipper legges til grunn, det andre scenarioet viser hvordan akuttilbudet kan bli dersom en legger til grunn at alle akuttsykehus også skal ha døgnkontinuerlig beredskap i indremedisin, generell kirurgi og anestesi i framtiden. Det presiseres at de endelige beslutningene om akuttilbudet ved de enkelte sykehusene skal tas etter at det er laget utviklingsplaner i helseforetakene og de regionale helseforetakene. Det understrekes at gode, lokale prosesser er en viktig premiss i arbeidet med utviklingsplanene. Jeg står selvsagt fast på sykehusplanens forslag, nemlig ikke å invitere til at Stortinget skal ta stilling til hvordan akuttberedskapen skal organiseres på det enkelte sykehus.
Bent Høie (Høyre), 2016-01-13:
Det høres ut som om representanten ikke hørte mitt forrige svar. Scenarioer er scenarioer for å illustrere hva prinsipper kan bety i praksis. Det er prinsippene Stortinget skal ta stilling til. Scenarioene er lagt fram for at Stortinget kan se hva som eventuelt kan bli en framtidig konsekvens av de ulike prinsippene, og scenarioene viser veldig tydelig at de prinsippene som regjeringen inviterer Stortinget til å slutte seg til, er de som gir den mest desentraliserte sykehusstrukturen i Norge. Når det gjelder beslutningene om tilbudet på det enkelte sykehus, er disse nødt til å skje etter lokale prosesser. Det er de som sitter med ansvaret lokalt, som må ta de endelige beslutningene. Det er etter min oppfatning ikke en beslutning som Stortinget har grunnlag for å ta, rett og slett fordi en ikke kjenner hele faktagrunnlaget. Det må gjøres lokale vurderinger, og de kan kun gjøres lokalt.
Bent Høie (Høyre), 2016-01-13:
Stortinget er gjennom nasjonal helse- og sykehusplan invitert til å ta stilling til hvilke prinsipper som skal ligge til grunn for utviklingen av Sykehus-Norge. Det er helt riktig som representanten sier, at disse prinsippene vil gi mer forutsigbarhet for dem som skal planlegge og drive sykehusene våre, for dem som jobber i sykehusene, for pasientene og for lokalsamfunnet. Ikke minst er kravet til gode lokale prosesser en viktig forutsetning nettopp for dette. Dette er også prinsipper som er viktige for å sikre bærekraft i sykehusene våre, for å ruste opp sykehusene våre for det som er framtidens utfordring. En tar ikke utgangspunkt bare i en nåsituasjon, en ser også på hva som er utfordringene framover. Hva som blir konsekvensene av disse prinsippene for det enkelte sykehus, vil først framkomme etter at en har gjennomført de lokale prosessene, som f.eks. innebærer konkret risiko- og sårbarhetsanalyse knyttet til oppgavefordelingen mellom sykehusene i et område.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-01-13:
«Regjeringen har fremmet en nasjonal helse- og sykehusplan med to 'scenarier' for utvikling av akuttberedskap ved sykehus. Statsråden har flere ganger i media presisert at det er opp til helseforetakene å avgjøre om det akuttkirurgiske tilbudet skal utvikles eller tas vekk ved sykehusene. Etter at statsråden har besøkt flere berørte sykehus, står han fortsatt fast på at det er helseforetakene og ikke Stortinget som skal ta stilling til hvor det skal være akuttkirurgisk beredskap?»
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-01-13:
Jeg forstår at statsrådens svar nå er at han står fast ved scenarioene, statsråden står fast ved at Stortinget skal ta stilling til scenarioene. Stortinget skal ta stilling til om man skal følge det ene eller det andre prinsipielle scenarioet, for hvis ikke Stortinget tar stilling til det ene eller det andre scenarioet – som av statsråden har vært sett på som så vesentlig å få avklart – vil det bli meget vanskelig for de regionale helseforetakene og helseforetakene å se hvordan man skal opptre, for de skal opptre i henhold til statsrådens vilje, og statsråden skal opptre i henhold til Stortingets vilje. Så mitt spørsmål er: Skal ikke Stortinget ta stilling til den prinsipielle tilnærmingen som statsråden har lagt opp til, nemlig hvilket scenario som bør velges?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-01-13:
Jeg prøver å følge veldig nøye med og forstå det som er innholdet i det statsråden sier. Jeg har forstått det slik at hele formålet med nasjonal helse- og sykehusplan er å skape forutsigbarhet: forutsigbarhet i den flokken som har ansvaret for sykehus- og helsepolitikken i Norge, forutsigbarhet når det gjelder fagfolk, og forutsigbarhet når det gjelder investeringer i de store prinsipielle spørsmålene. Scenarioene er spørsmål om å sette ulike prinsipper ut i praksis. Er det ikke da et formål fra regjeringas side at Stortinget tar stilling til prinsippene om et lokalsykehus også skal ha akuttkirurgi eller ikke? Hvis statsråden mener at dette er et spørsmål som er av underordnet betydning, faller noe av grunnlaget for den store diskusjonen vi har hatt, bort. Men det trodde jeg i ærbødighet ikke var formålet.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2016-01-13:
«Mange ungdommer opplever store avbrudd i sin utdanning på grunn av mononukleose, eller kyssesyken. Denne sykdommen rammer særlig tenåringer og unge voksne, og den kan vare lenge om man ikke tar det helt med ro. Sentrale deler av utdanningen skjer i denne alderen og lengre avbrudd kan ha store konsekvenser, inkludert frafall fra videregående skole. Er statsråden trygg på at skolen og skolehelsetjenesten gjør nok for å forebygge langvarig fravær hos ungdom med denne diagnosen?»
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2016-01-13:
Takk for et godt svar, som i og for seg handler om både psykisk og fysisk helse hos barn i skolen. Det er greit nok, men det var egentlig ikke det jeg spurte om. Jeg spurte mer spesifikt om akkurat denne sykdommen. Jeg har stilt spørsmål til helseminister Bent Høie om det tidligere, og helsesiden gjør det som kan gjøres når det handler om en virussykdom. Det er ingenting som leger kan gjøre for å bøte på dette. Det jeg vil fram til, er at jeg tror det vil handle mye om informasjon og kunnskap. For dem som har ungdommer i huset – når de går fra å være barn til ungdom – kommer dette temaet opp, og man får høre alle historiene. Det som er kjennetegnet, er at veldig få ungdommer vet mye om sykdommen, og at veldig få voksne vet mye om sykdommen. Det er jungeltelegrafen som rår, skolen stiller ikke opp i særlig stor grad. Man må bare finne ut av dette på egen hånd. Mitt spørsmål er: Kan man gjøre mer?
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2016-01-13:
Når det gjelder spesiell informasjon rundt russetida, er det egentlig nytt for meg. Jeg trodde det var hjernehinnebetennelse som egentlig var det man var mest redd for. Det vet jeg at det er mye fokus på, og det er en dødelig sykdom. Jeg er veldig glad for at helsevesenet tar det på alvor, og at skolene også gjør det ved å tilby vaksinasjonsprogram. Det som er med denne sykdommen, er at den ikke har – i hvert fall ekstremt sjelden – dødelig utfall, men den har veldig store konsekvenser. Det kan føre til at folk blir borte fra skole og utdanning i et halvt år, ett år, halvannet år, og det er ikke uvanlig. Det som ofte kjennetegner dem som blir syke, er at de har fullt trykk med et høyt aktivitetsnivå, gjerne innen idrett eller kultur, og så gjør det at de blir mye sykere enn de ellers ville blitt. Den kunnskapen går fra munn til munn mellom foreldre og ungdommer. Jeg har ikke hørt skolen ta opp dette i noen særlig grad, og har ikke klart å finne noe heller, annet enn hvis man googler det på pasientsider på nettet. Det er informasjonsbasen, og det er ikke godt nok. Vil statsråden gjøre noe konkret for å komme denne sykdommen ytterligere i møte?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-01-13:
Før jeg sier litt mer generelt, har jeg lyst til å si at jeg vet at veldig mange videregående skoler, særlig i russetiden, har stor oppmerksomhet rettet mot kyssesyken. Det er veldig viktig bl.a. for å hindre at det sprer seg. Det er et viktig arbeid. Det er det også viktig å ta med elevene og ikke minst de av elevene som er ekstra ansvarlige for russetiden. Elever som rammes av sykdom eller andre forhold som påvirker skolehverdagen, eller som medfører fravær fra skolen, selvfølgelig skal ivaretas. Skolene skal iverksette nødvendige tiltak for å ivareta den enkeltes behov for tilpasset opplæring. Når det ikke lar seg gjøre å ivareta elevenes opplæring på skolen, skal andre tiltak, som f.eks. hjemmeundervisning, vurderes og om nødvendig iverksettes. Regjeringen tar flere grep for å ivareta elever som har ulike utfordringer som kan skyldes helse. Helse- og omsorgstjenester til barn og unge er et viktig satsingsområde for regjeringen. Grunnlaget for en livslang god helse legges i barneårene. En helsestasjons- og skolehelsetjeneste av god kvalitet kan forebygge mye. Tjenesten når ut til mange og har høy legitimitet og oppslutning i befolkningen. En av grunnene til at regjeringen har økt kommunens frie inntekter for å styrke helsestasjons- og skolehelsetjenestene, er nettopp dette. I 2014 ble inntektene økt med 180 mill. kr med den begrunnelsen. I 2015 ble det ytterligere styrket med 270 mill. kr med samme begrunnelse. I 2016 bevilger regjeringen ytterligere 200 mill. kr gjennom vekst i kommunenes frie inntekter, totalt 667 mill. kr som skal gå til å styrke helsestasjons- og skolehelsetjenesten, men som da er gjennom frie inntekter. Gjennom budsjettforliket mellom samarbeidspartiene og regjeringspartiene ble det også vedtatt å styrke bemanningen i helsestasjons- og skolehelsetjenesten ytterligere med et øremerket tilskudd på 100 mill. kr. De øremerkede midlene innføres som en belønningsordning, og de vil kunne tildeles kommuner som kan dokumentere at veksten i rammen begrunnet i formålet skal brukes til å styrke helsestasjons- og skolehelsetjenesten. Helsestasjonsforskriften er klar på at helsestasjons- og skolehelsetjenesten skal ha rutiner for samarbeid med fastlegene og andre kommunale tjenester osv. Det er også viktig at den bidrar til å fremme et godt psykososialt og fysisk læringsmiljø. Her er det også relevant å ta inn kompetansen til lærerne, bl.a. gjennom en ny lærerutdanning. Våre fremste voksne i skolen skal kunne identifisere behov hos elever og iverksette nødvendige tiltak. Jeg vil også si i denne sammenheng at regjeringen har lansert noe som heter Program for bedre gjennomføring, hvor vi skal se på hvordan vi systematisk kan kartlegge hva som skal til for å få frafallet i videregående skole ned og finne de tiltakene som fungerer. Det er avgjørende med et tett samarbeid mellom de forskjellige etatene og mellom de forskjellige departementene.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-01-13:
På generelt grunnlag er det alltid vanskelig å si at man ikke kan gjøre mer. Jeg tror representanten har veldig rett i at mer informasjon er nødvendig. Vi har ingen systematisk kartlegging av hvordan skolene jobber med dette, men vi ser bl.a. fra medierapporter at videregående skoler, særlig i områder som har hatt erfaring med kyssesykeutbrudd – som ofte kommer f.eks. i forbindelse med russetiden, altså når ungdom samles og smitten sprer seg lett – har vært flinke til å følge opp med god informasjon. Jeg vil også understreke at selv om mitt svar er mer generelt, er jo skole- og helsestasjonstjenesten helt avgjørende for både å ha god informasjon, ha tid til å følge opp elevene og også kunne bruke tid på den enkelte skole, sånn at man har mulighet til å få ut informasjon om f.eks. kyssesyken. Men det er ikke sånn at vårt system er innrettet mot noen bestemte typer sykdommer, så jeg tror at å styrke de generelle virkemidlene er det viktigste.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-01-13:
Nå som representanten kanskje har sett at det nok er riktig at det gjelder hjernehinnebetennelse – at det var en liten blanding der – skal jeg i hvert fall som en konkret oppfølging av dette spørsmålet se enda tydeligere på hva som blir gjort, helt konkret, med kyssesyke, om det er et særskilt informasjonsbehov der, og om det er, som representanten beskriver, en sykdom som det er lite oppmerksomhet rundt. Så tror jeg nok likevel at svaret vil ligge i en styrking av de generelle virkemidlene, og at skolene og helsestasjonene er viktige der. Jeg skal ta en ekstra sjekk på om det er noe som er – jeg holdt på å si – lavthengende frukter når det gjelder informasjonsbehov og kunnskap rundt dette, og også sjekke med min kollega i Helsedepartementet hva de har av informasjon som er tilgjengelig, og hvorvidt de oppfatter at den blir spredt på en god måte i skolene.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2016-01-13:
«Regjeringen har gjentatte ganger uttalt at en ønsker at ideelle virksomheter fortsatt skal være leverandører innenfor velferdsområdet. Dette ble også understreket da regjeringen besluttet at flere av arbeidsmarkedstiltakene skulle konkurranseutsettes. Hvilke føringer har departementet gitt for å sikre at ideelle virksomheter fortsatt kan være aktuelle og reelle tilbydere når arbeidsmarkedstiltakene konkurranseutsettes?»
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2016-01-13:
Jeg takker for svaret. Jeg er kjent med arbeidet regjeringen har gjort for å legge til rette for at ideelle organisasjoner skal kunne nå opp i de anbudsprosessene som er. Komiteen var nylig i Drammen på komitéreise og møtte bl.a. Kirkens Bymisjon. De understreket at det var lagt ut et anbud i Drammensområdet som var på hele 340 plasser. Kirkens Bymisjon leverte 30 av dem og så seg ikke i stand til å kunne levere så mange som 340 plasser i ett enkelt anbud. Spørsmålet er da: Mener statsråden at det å legge ut 340 plasser i ett anbud bidrar til at ideelle organisasjoner faktisk kan være med i en reell konkurranse, eller betyr så store anbud at en får inn store kommersielle aktører?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2016-01-13:
Det beste tilbudet er det som skal gjelde, sier statsråden, og det er vanskelig å være uenig i det. Men når vi ser på de ideelle i en konkurranse med de private, kommersielle aktørene, må man ofte klare å definere en merverdi for de ideelle organisasjonene som deltar i sånt arbeid. Ser statsråden at de ideelle organisasjonene har en merverdi som bør vektlegges når konkurransegrunnlag skrives? Eller skal det være en fri konkurranse mellom private, kommersielle aktører og de ideelle aktørene?
Anniken Hauglie (Høyre), 2016-01-13:
Først og fremst takk for spørsmålet. Vi har en lang tradisjon i Norge for å samarbeide med ideell sektor om viktige velferdsoppgaver. Regjeringen ønsker å utvide og styrke samarbeidet om leveranser av helse- og sosialtjenester. Regjeringen har derfor inngått en samarbeidsavtale med paraplyorganisasjoner for ideelle virksomheter og KS om leveranser av helse- og sosialtjenester. I den forbindelse er det utarbeidet en tiltaksplan for ideell sektor som følges opp med jevnlige dialogmøter mellom partene. Tiltaksplanen inneholder tiltak under flere departementer, der bl.a. kvalitet i anskaffelser og anskaffelser av nye avklarings- og oppfølgingstjenester i arbeids- og velferdsetaten inngår. Regjeringen vedtok å anskaffe avklarings- og oppfølgingstjenester fra 1. januar 2015 i tråd med regelverket om offentlige anskaffelser. Anbudsutsetting gir økte muligheter for ideelle og andre aktører, da overgang fra forhåndsgodkjenning til anbudsutsetting innebærer at flere tilbydere kan vurderes opp mot krav til kvalitet og resultater. Departementet har fulgt opp dette i sitt forskriftsarbeid og i styringsdialogen med arbeids- og velferdsetaten, bl.a. i tildelingsbrev og rapportering. På dette grunnlaget har arbeids- og velferdsetaten utarbeidet retningslinjer og konkurransegrunnlag for kjøp av avklarings- og oppfølgingstjenester som er i tråd med regelverket for offentlige anskaffelser. Innenfor dette regelverket kan ikke departementet framheve en bestemt leverandør eller gruppe av leverandører på forhånd. Det er hittil gjennomført anbudskonkurranser i ti fylker. Det er inngått avtaler med et bredt spekter av tilbydere i disse fylkene. Om lag halvparten er attføringsbedrifter, vekstbedrifter eller ideelle organisasjoner. I tillegg er det også mange underleverandører. I konkurransen tillegges tilbudets kvalitet mest vekt. Jeg har stor tiltro til at Nav velger tiltaksarrangører som gir det beste tilbudet til brukerne. Arbeids- og sosialdepartementet har satt i gang en ekstern evaluering av både iverksettingen og tjenestetilbudet til brukerne. Det vil etter hvert gi oss et godt kunnskapsgrunnlag for å utvikle arbeidsmarkedstjenestene videre. Når det gjelder samarbeidet med ideell sektor, vil jeg avslutningsvis nevne, som selvfølgelig også representanten er klar over, at i statsbudsjettet for 2016 ble tilskudd til aktivisering og arbeidstrening i regi av frivillige organisasjoner styrket med 15,5 mill. kr, og tilskudd til sosialt entreprenørskap og sosiale entreprenører ble styrket med ytterligere 4,5 mill. kr.
Anniken Hauglie (Høyre), 2016-01-13:
Nå er for så vidt ikke anskaffelser innenfor dette området nytt. Det har man gjort til alle tider. Vi ser også at det er mange store ideelle aktører som nå er inne på eiersiden i arbeidstreningsbedriftene. Jeg har lest oppslaget – i Drammens Tidende, var det vel. Jeg kjenner ikke detaljene i akkurat det anbudet, men jeg har fått noen signaler om utfallet av anbudet enkelte steder. Jeg har bedt administrasjonen om å følge opp og ta kontakt med direktoratet for å få en redegjørelse av hvordan de ulike hensynene i anbudsdokumentene – hensynet mellom kvalitet på den ene siden, som tross alt er utrolig viktig, og mangfold på den andre siden, som også er viktig – er ivaretatt i de anbudene som er ute. For min del er jeg opptatt av at vi skal sikre et godt mangfold av leverandører – det tjener brukerne på – men jeg er også opptatt av at kvaliteten på tilbudene er best mulig for brukerne av dem.
Anniken Hauglie (Høyre), 2016-01-13:
Jeg er ikke sikker på om det er organisasjonsformen som avgjør hvilken kvalitet som gis på tilbudet. Det jeg er opptatt av, er at vi har en god balanse mellom ideelle, mellom kommersielle og mellom offentlige tilbydere. I dag har vi jo en bra miks mellom disse, men som jeg sa i mitt andre svar, så ser vi at enkelte steder kan det se ut som om anbudsutsettelsen har ført til at det er blitt færre tilbydere. Det er også bakgrunnen for at jeg har bedt om å få en redegjørelse fra direktoratet om hvordan de ulike hensynene er vektet i anbudet. Det som alltid må være styrende, er jo hvilket tilbud som er det beste, samtidig som vi også skal sikre et mangfold av gode leverandører av disse tjenestene.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2016-06-03:
På vegne av representantene Anette Trettebergstuen, Hege Haukeland Liadal, Sonja Mandt og meg selv har jeg gleden av å fremme et representantforslag om lov om medieansvar.
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2016-06-03:
Det ble av Dagens Næringsliv beskrevet som at finansministeren hadde fått «hjemmelekser» av Stortinget, da innstillingen fra komiteen ble kjent. Replikkordskiftet er kanskje en anledning til å høre finansministeren i leksene, og da tenker jeg på unotert infrastruktur. Stortinget ber om at dette arbeidet fortsetter fram mot neste års melding, og en påpeker i merknadene flere spørsmål som en ønsker besvart. Jeg vil gjerne be finansministeren utdype litt mer enn i innlegget sitt hva hun synes om denne leksen, og hvilke vurderinger hun har gjort seg om det forestående arbeidet fram mot neste års melding.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2016-06-03:
La meg slutte meg til den ros som er gitt saksordføreren, men jeg vil også si at når det gjelder behandlingen av disse årlige meldingene, har også opposisjonen vist stor vilje til å finne fram til enighet. Det tror jeg er en stor styrke for fondet og for landet. Det viser seg at ved hver melding går man nye skritt framover, det vil i hvert fall jeg hevde. Noen vil kanskje mene det motsatte. Men fondet utvikles, og vi er, som saksordføreren sa, nå i en situasjon hvor det er mer forvaltning og ikke stadig nye inntekter fra oljevirksomheten som blir tema. Derfor er jeg helt sikker på at statsråden har merket seg de enstemmige vedtakene som skal fattes, når det gjelder både fondet og vurderingen av alternative styrings- og selskapsmodeller, som jo skal vurderes i et eget utvalg, men som et enstemmig storting nå gir noen råd med på veien om. Og så, som flere var inne på, ber vi nå om at det utarbeides – i hvert fall vurderes, og det tror jeg også blir gjort – et forventningsdokument om skatt for de selskaper fondet investerer i. Det er noen mindretallsforslag, og jeg bruker da resten av min tid på det siden det ellers er gitt en så fyllestgjørende redegjørelse fra saksordføreren og fra Tvedt Solberg. Unotert infrastruktur: Dette er egentlig en oppfølging av et budsjettvedtak høsten 2014 som regjeringspartiene og Venstre og Kristelig Folkeparti var enige om. Derfor var vi vel litt overrasket over den innstillingen som kom, men vi har kanskje fått et venteår. Vi mener det var grunnlag nå for å gå inn i dette markedet. Det er også slik at det ligger solide vurderinger fra både Norges Bank og en egen ekspertgruppe av hvorfor det bør kunne gjøres. Bare for dem som er engstelige og tror at fondet skal begi seg ut på noe det ikke bør, har jeg lyst til å referere forslaget slik det nå ligger: «Stortinget ber regjeringen åpne for at SPU kan investere i unotert infrastruktur på den måten Norges Bank foreslår, med små investeringer i utviklede land med stor grad av sikkerhet i starten, for å høste erfaringer og bygge kompetanse.» Det ville ikke være et kvantesprang å vedta et slikt forslag heller, men ok. Flertallet ønsker litt mer tid, og den tiden får de med det som det blir flertall for i dag. Så er enigheten om å se på rammeverket for investeringer i statsobligasjoner nevnt. Jeg er helt enig – det skal ikke være noe utenrikspolitisk virkemiddel. Men det må være åpenhet i de land som utsteder det, og beslutningen som fører til at man tar opp store lån i enkelte land, bør ha en åpenhetsstandard som også skal hindre illegitim gjeld. Tvedt Solberg sa at fondet nå var 20 år, og at de gale tenårene var over. Det har kanskje aldri vært slik, men for sikkerhets skyld har vi et par forslag som sørger for at fondet ikke skal investere så mye i fyll og spill. Men jeg ser at det er kun et mindretall i komiteen som mener det. Vi får se. Kanskje vi kommer tilbake til den saken også. Da tar jeg opp de forslagene vi står alene eller sammen med andre partier om.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2016-06-03:
Som finansministeren vet, var dette spørsmålet knyttet til unotert infrastruktur en del av budsjettforliket mellom de fire partiene for halvannet år siden, og oppfølgingen videre blir jo spennende. Men jeg er litt ute etter hvor bestemt finansministeren er på den konklusjonen som regjeringen har landet på i årets melding. For å bruke en juridisk term: Er konklusjonen kommet utenfor enhver rimelig tvil, eller var man usikker?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2016-06-03:
Da skjønner jeg at det var akkurat dette punktet, omdømmerisiko, som kanskje tippet konklusjonen i den retningen. Vil det da si – selv om jeg skjønner at finansministeren ikke vil konkludere – at dersom man får rammet inn denne omdømmerisikoen på en tilfredsstillende måte, så vil det kunne tippe konklusjonen i en annen retning ved neste korsvei?