Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2001-10-26:
Parlamentarisk leder i Arbeiderpartiet, Jens Stoltenberg, åpnet i går debatten med den påstand at velgerne ikke ønsket noen ny regjering, og slettes ikke en regjering dominert av høyresiden i norsk politikk. – Det siste tolker jeg bare som en stadfestelse av at den nye regjeringen må basere seg på at Fremskrittspartiet får større innflytelse. Dette er jeg selvsagt enig i, og jeg vil si: Det skulle bare mangle. Fremskrittspartiet har over 360 000 velgere bak seg i neste periode, noe mindre enn i forrige, men likevel er Fremskrittspartiet Norges tredje største parti, i forrige periode var vi nest største parti. Og da er min oppfordring til Stoltenberg, til Halvorsen, til Bondevik, til Enoksen og til Sponheim: Er det ikke nå på tide å akseptere og respektere disse 360 000 velgerne på lik linje med alle de andre velgerne, som måtte ha tatt et annet valg? At Stoltenberg nå tolker valgresultatet på denne måten, bekrefter bare at Arbeiderpartiet innehar et – ja, jeg vil sågar si – menneskesyn og en holdning som kan karakteriseres med følgende ord, nemlig velgerforakt, undergraving av demokratiet. Jeg mener å kunne påstå at akkurat denne holdningen er det som har resultert i at Arbeiderpartiet har opplevd tidenes dårligste oppslutning. Velgerne har gjennomskuet Arbeiderpartiets neglisjering av folkets ønske om en kursendring, i mange år. Velgerne har gjennomskuet at Arbeiderpartiet har vært mer opptatt av sine sterke bånd til LO og enkelte arbeidsgrupper som de har båret fram på gullstol i tiår, enn å ta hensyn til den generelle samfunnsutviklingen. Velgerne har gjennomskuet at Arbeiderpartiets skatte- og avgiftspolitikk kun har vært et skalkeskjul for å prioritere enkelte næringer og profesjoner, som har skapt store forskjeller mellom folk. Representanten Hagen var tidligere i dag innom dette med habilitet. Jeg vil definere det mer som «kjøpt og betalt». Det sier vi i Trøndelag. Velgerne har ønsket en ny kurs. Velgerne gav oss en mulighet til en flertallsregjering bestående av Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti. Dette har vi ikke fått til, selv om Fremskrittspartiet har prøvd etter beste evne. Nå har da Fremskrittspartiet etter en helhetsvurdering gitt Samarbeidsregjeringen en viss prøvetid, og jeg håper virkelig at denne regjeringen i alle fall tar Fremskrittspartiets 360 000 velgere på alvor gjennom nettopp å la disse får sin demokratiske plass gjennom påvirkning av kursendringen i norsk politikk. Og da bør det ikke komme flere utsagn på linje med det landbruksminister Sponheim kom med i går. Da er det viktig at formuleringene i Sem-erklæringen og regjeringserklæringen om modernisering av offentlig sektor ender opp i konkrete effektiviseringstiltak. Jeg mener erklæringen er noe vag, bl.a. i forhold til fylkeskommunen. Jeg stiller spørsmål ved om Regjeringen skal evaluere fylkeskommunen eller bare vil vurdere å evaluere fylkeskommunen. Jeg trenger vel ikke minne verken Høyre eller den nye kommunalministeren om tidligere målsettinger og programformuleringer. Det er viktig å merke seg at «den nye fylkeskommunen», som noen ynder å kalle den, faktisk vil ha et mindre eksistensgrunnlag enn noen gang etter at sykehusreformen trer i kraft fra 2002. Fremskrittspartiet vil utfordre Stortinget allerede på det nåværende tidspunkt med forslag. I sammenheng med dette vil jeg utfordre den nye regjeringen til en debatt om den generelle kommunestrukturen. En nedleggelse av fylkeskommunen vil, hvis en gjør de rette grepene, styrke kommunenes selvråderett, som også mange andre er opptatt av. Å legge forholdene til rette for frivillige sammenslåinger av kommuner bør få større oppmerksomhet. Fremskrittspartiets syn på fylkeskommunen er klinkende klart. Når det gjelder antall kommuner, mener vi at innbyggerne må få bestemme dette gjennom folkeavstemninger. Uten folkeavstemninger vet vi jo ikke hva folket ønsker. Jeg tror at folk flest er mer bevisst på dette enn mange politikere er, og at folk flest ser fordelene ved et samarbeid utover det utbredte interkommunale samarbeidet. Vi må derfor få en omfattende folkeavstemning, med anbefalte kommunesammenslåinger over hele landet. Innbyggerne vil bli mer og mer bevisst på den kvaliteten tjenestetilbudet inneholder, og ikke på hvorvidt tjenesten tilbys av Levanger kommune eller av Verdal kommune. Fremtiden vil bestå av mange flere tilbydere av alle kommunale tjenester – på tvers av grenser. Kommunegrensene bør ikke være til hinder for at en kan samle sentrale oppgaver under samme tak. Men kommunesammenslåinger må ikke under noen omstendigheter gjennomføres uten at dette skaper bedre inntektsgrunnlag samlet sett for kommunene. Jeg tror at innbyggerne i den enkelte kommune vil bli mer og mer opptatt av det servicetilbudet de måtte motta, enn av ubegrunnede grenseoppganger mellom alle kommunale administrasjoner eller andre som måtte stå for dette. Fremskrittspartiet vil – og har prøvd – å skape en slik debatt. Personlig mener jeg at vi allerede er for sent ute enn for tidlig ute når det gjelder å gjøre klare og prinsipielle vedtak rundt dette. Jeg har selvsagt også registrert at den nye regjeringen i erklæringene vil forsterke innsatsen for å redusere skjema- og forskriftsveldet. Den vil gjenoppta og videreutvikle prosjektet «Et enklere Norge». En kan vel ikke si at Bondevik I hadde spesielt stor suksess med sitt prosjekt. Derfor er det betimelig å stille spørsmål om hvilken prioritet dette nå vil få i den nye regjeringen. Fremskrittspartiet krever nå resultater. Samtidig vil jeg her vise til en artikkel som jeg fant på nettet i går, der det står: «Lederne blir syke av byråkratietSøvnløshet, konstant tretthet, utbrenthet og ulike kroppslige stressykdommer. Dette er plager som rammer stadig flere småbedriftsledere. De blir syke av det offentlige skjemaveldet.» Og videre: «Internkontrollsystemer, kvalitetssikringssystemer, HMS, … godkjenningsregler for ansvarsrettigheter, Arbeidsmiljøloven, Lov om dokumentasjon, skriv fra Plan- og bygningsetaten og Statens byggtekniske etat. Byggmester Freddy Larsen lesser ringperm på ringperm på bordet.»– og sukker tungt. Dette må vi gjøre noe med. Avslutningsvis vil jeg i mitt innlegg ta tak i et område hvor regjeringserklæringen er meget mangelfull, nemlig integreringspolitikken. Jeg registrerer at den nye kommunalministeren lover grenseløs arbeidsinnvandring, etter min mening med grunnløse argumenter om mangel på arbeidskraft. Den umiddelbare virkning dette vil få, er en enda større flom av asylsøkere på jakt etter arbeid i Norge, noe som også tidligere kommunalminister Brustad har vært inne på i dag. Det virker ikke som om den nye regjeringen er klar over den arbeidskraft som finnes innenfor EØS-området, den arbeidskraft som kan frigjøres i Norge, eller den arbeidskraft som jeg mener kom meget godt fram under representanten Rafiqs innlegg her i salen i går. Det var for øvrig et meget godt innlegg, som jeg mener kan danne grunnlag for en bedre integreringspolitikk og bryte ned den forskjellsbehandling som skjer i det norske samfunnet, bygd opp over lang tid gjennom en naiv og misforstått innvandrings- og integreringspolitikk fra Arbeiderpartiet. Men for å få satt Rafiqs tanker ut i praksis kan ikke Norge ha åpne grenser for nye asylsøkere. Nå må vi prioritere integrering av alle dem som allerede har fått opphold i Norge. Og det opplever jeg at også representanten Rafiq er opptatt av i sitt innlegg. Men da kan vi ikke samtidig ha åpne grenser for nye asylsøkere og flyktninger. I år opplevde Norge den største innvandring noensinne. St.prp. nr. 101 for 2000-2001 sier noe om de økonomiske og administrative konsekvenser som følge av økt antall asylsøkere i 2001. Men den sier ikke noe om alle de andre konsekvensene denne ukontrollerte innvandringen kan få. 2 000 asylsøkere er ennå ikke blitt registrert av politiet i Norge. Hva dette kan bety for oss i en hverdag preget av terror, er vanskelig å si noe om. Den nye regjeringen må nå vise ansvar og ta dette på alvor. De siste års ukritiske innvandring er ikke bare til hinder for en reell integrering, men skaper store problemer for dem som virkelig har behov for asyl, og for dem som allerede har fått opphold i Norge. Daglig leser vi om næringsdrivende og kjøpesentre som stenger mennesker ute på grunn av at enkelte asylsøkerer gjør innbruddsraid rundt omkring i landet. Vi leste i går at unge somaliere nå blir rekruttert i stor stil som langere i Oslos narkomiljø. Jeg vil avslutte med å spørre: Når skal vi ta denne utviklingen på alvor? Fremskrittspartiet ønsker nå en fri meningsutveksling i utlendingspolitikken.