Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-04-08:
Jeg er, som forslagsstillerne, opptatt av at vi i Norge skal ha en ordning med erstatning ved pasientskader som gir erstatning der det er grunnlag for det, og som virker rettferdig. Likeledes er jeg opptatt av at det etter Dent-O-Sept-saken må sikres at lignende ikke skjer igjen, og at de som har rett til erstatning, får det. Jeg har tatt ansvaret for oppfølgingen av denne saken, i tråd med den redegjørelsen jeg gav Stortinget, og jeg har senest i budsjettdokumentene rapportert til Stortinget om hvordan jeg har fulgt opp dette. Vi har fra nyttår fått en ny lov om pasientskader til erstatning for den midlertidige ordningen. Pasientskadeloven bygger på den midlertidige erstatningsordningen som har virket fra 1. januar 1988. Ordningen er basert på et såkalt objektivisert erstatningsansvar. I dette ligger et utvidet ansvar i forhold til hva som ellers følger av norsk erstatningsrett, og dermed en styrking av pasientenes erstatningsrettslige vern. Etter alminnelig erstatningsrett kreves det at det kan påvises uaktsomhet, eller skyld, fra skadevolder for at det skal være grunnlag for erstatning. Etter pasientskadeloven er det ikke påkrevd å bevise at noen i helsetjenesten kan bebreides for at skaden har inntrådt, for å få erstatning. I tillegg kan det etter en rimelighetsregel unntaksvis ytes erstatning når det har skjedd en pasientskade som er særlig stor eller uventet, og som ikke kan anses som et utslag av en risiko pasienten må akseptere. Informasjon gitt på forhånd skal vektlegges. Det er videre et rent objektivt ansvar som kommer til uttrykk for uoppklarte ansvarsforhold. Dersom årsaken til en skade ikke lar seg bringe på det rene, og skaden sannsynligvis skyldes ytre påvirkning på en pasient under behandling, skal det normalt antas at skaden skyldes feil eller svikt ved ytelse av helsehjelpen. Ved at ansvarsgrunnlaget gir erstatning for flere skadegrunnlag enn det alminnelig erstatningsrett gjør, medfører ordningen at det er lettere å få erstatning enn alminnelig erstatningsrett ville ført til. Det er presisert i forarbeidene til pasientskadeloven at terskelen for å konstatere ansvar heller må settes for lavt enn for høyt. Pasientskadeloven følger hovedprinsippet i norsk erstatningsrett om at erstatning skal kompensere for økonomisk tap. Skadelidte skal stilles som om skaden ikke hadde inntruffet. Det kan også kreves erstatning for ikke-økonomisk tap, menerstatning. Menerstatning kan kreves dersom skadelidte er blitt påført varig medisinsk invaliditet. Den skal kompensere den tapte livsutfoldelsen som invaliditeten medfører. Skadelidte kan bruke pengene til å kjøpe opplevelser som til en viss grad kan kompensere for fysisk livsutfoldelse som ikke lenger er mulig. I forslaget som foreligger, har representantene Alvheim og Nesvik fremmet forslag om endringer i loven slik at NPE skal kunne gi erstatning for tort og svie. Det er uklart hvilke vilkår for slik erstatning forslagsstillerne tenker seg, men jeg forutsetter at representantene med «erstatning for tort og svie» eller «oppreisning» mener erstatning for ikke-økonomisk tap utover menerstatning. Som jeg har meddelt Stortinget i brev av 1. oktober i fjor, vil jeg ikke anbefale at det innføres erstatning for tort og svie i pasientskadeloven. Begrunnelsen for oppreisningskrav for tort og svie etter norsk rett er at oppreisningen skal virke som en sanksjon i forhold til en forsettlig/grovt uaktsom handling. Det skal gi skadevolderen som har opptrådt forsettlig eller grovt uaktsomt, en økonomisk smekk. Dette er ikke egnet innenfor det særlige erstatningssystemet som pasientskadeordningen legger opp til. Blant annet for å sikre at sakene skal bli så godt opplyst som mulig, og dermed at pasientene får den erstatningen de har krav på, er det ikke et absolutt krav om å påvise skyld i helsetjenesten for å få erstatning. Dersom en skulle innføre en ordning der det er behov for å påvise skyld, ville dette undergrave et slikt hensyn. Dersom en dessuten innførte en ordning som fokuserte på grov skyld hos helsepersonell, ville det vanskeliggjøre og forsinke erstatningssakene. Ved at skyld ikke er tema, økes muligheten til å få raskere og bedre informasjon i sakene. I tillegg er det slik at pasientskadeloven ikke er til hinder for at skadelidte kan reise krav om oppreisning etter alminnelige erstatningsregler, men da utenfor pasientskadeordningens system. Jeg har merket meg at flertallet i sosialkomiteen slutter seg til denne vurderingen og derfor avviser forslaget om å ta tort og svie inn i pasientskadeloven. Stortinget har bedt om at det gjøres en evaluering av Norsk Pasientskadeerstatning. Helsedepartementet har bedt Statskonsult om å gjennomføre denne evalueringen. I tillegg til at det i mandatet for evalueringen inngår at det skal fokuseres på den service pasientene får hos NPE, skal det ses nærmere på den forståelsen av regelverket som NPE legger til grunn under sin saksbehandling. Her vil det kunne være naturlig å fokusere på noen av de sakstypene som har vært drøftet i den offentlige debatt. Vi bør nå bruke ressursene til å sette pasientskadeloven i kraft, slik Stortinget nylig har vedtatt den. Når resultatene av evalueringen foreligger, vil jeg komme tilbake til Stortinget med en gjennomgang av ordningen. Jeg vil gi en tilbakemelding til Stortinget i høst, slik en enstemmig komite ber om.