trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Petter Løvik (Høyre), 2006-02-01:
Eg vil takke justisministeren for eit godt og grundig svar. Det er jo først og fremst snakk om sjåførane som blir utsette for ein svært vanskeleg situasjon, men det er også snakk om marknadstilgang som blir hindra ved det som har skjedd. Det må også seiast at det undervegs i kampens hete kom fram ganske sterke påstandar om italiensk politi, bl.a. frå Transportarbeidarforbundet. Det justisministeren no seier, er gledeleg – at samarbeidsrutinane ser ut til å ha fungert godt på mange måtar dei siste tre–fire åra etter den ransbølgja vi hadde, og også at italiensk politi har klart å få tak i ein del av desse bandane som har herja, ikkje berre når det gjeld fisketransport, men også når det gjeld andre ting. Men det justisministeren seier, er at rutinane er her, men at det har vore svikt på begge sider. Og då er mitt spørsmål: Kva kan gjerast frå norsk side for å hindre framtidige svikt i desse rutinane, slik justisministeren no seier det har vore også frå norsk side?
Petter Løvik (Høyre), 2006-02-01:
Igjen – takk for oppfølgingssvaret. Det var det eg prøvde å gå litt vidare på, som statsråden sa, at også frå norsk side har det vore svikt i oppfølginga av rutinane i denne konkrete saka. Eg veit ikkje kor mykje statsråden vil gå inn i akkurat denne saka – men likevel: Kva blir gjort også overfor transportselskapa og næringa frå politiske myndigheiter og frå Noregs side? Vi veit at det er ei utbreidd frykt både blant sjåførane og transportselskapa. Det er òg selskap som endåtil har sagt at dei vil vurdere å slutte å køyre den slags transportar nedover til Italia på grunn av faren ved det som skjer. I tillegg til at ein finn ut kva som kan gjerast konkret frå norsk side dersom det har vore ein svikt her, slik som statsråden seier, kan ein gå ut med god informasjon til næringa om det som blir gjort. For det er heilt korrekt – og det er veldig gledeleg – at etter 2002 og 2003 er dette det første tilfellet av slik bandittverksemd i alle fall eg kjenner til.
Trond Helleland (Høyre), 2006-02-01:
Jeg ønsker å stille følgende spørsmål: «Vil statsråden, i lys av den positive innstillingen fra flere flyselskaper, nå sørge for å få etablert en nettside med kanselleringstall?»
Trond Helleland (Høyre), 2006-02-01:
Jeg takker for svaret. Det er for så vidt greit at det er næringsministeren som besvarer dette når samferdselsministeren ikke er til stede, for vi har jo de siste par månedene sett at det har vært en turbulent situasjon i luftfarten, først med Avinor, med mange uforklarlige sykdomstilfeller, og så smittet epidemien over til SAS-pilotene. Men samtidig har vi sett at det har vært fokusert på at SAS bl.a. hadde svært mange kanselleringer på en bestemt rute, mellom Oslo og Bergen. Jeg tror det vil være nødvendig og nyttig for passasjerene, men også i forhold til media, å kunne ha tilgjengelig informasjon. Så er ministeren inne på at det er ikke alltid sikkert at det vil være de reelle årsakene som vil bli lagt ut. Det vil jo da pressen og andre kunne gå etter i sømmene, og jeg ser ikke noe problem med det om det skulle være en slik side som lå ute. Er det legale eller juridiske grunner til at statsråden ikke ønsker en slik side?
Trond Helleland (Høyre), 2006-02-01:
Jeg er positiv til de tiltakene som varsles for å styrke passasjerrettighetene, naturligvis. Det er hele hensikten med spørsmålet også, å gi passasjerene enda bedre informasjon og bedre rettigheter. Dette er bare en flik – vi har fremmet et Dokument nr. 8-forslag som går nettopp på dette. Statsråden sier at han er positiv hvis flyselskapene gjør dette selv, og både SAS og Norwegian har sagt at de godt kunne tenke seg en nettside som offentliggjorde disse kanselleringstallene og årsaken til dem osv. Kunne det være en idé at statsråden brakte med seg disse ideene til den andre statsråden, som så brakte dem videre til Avinor? For Avinor har jo allerede i dag en side som opplyser om ruteavganger, forsinkelser osv., og da kunne det vel være en enkel sak å henge på kanselleringene også?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-02-01:
Det er ikke skapt usikkerhet rundt innføring av Kunnskapsløftet. Kunnskapsløftet er en omfattende reform som krever samarbeid med fylkeskommune, skoleeier, Utdanningsdirektoratet og ikke minst med departementet. Det er veldig viktig å få ut informasjon til lærere og foreldre. Her må jeg tillate meg å si at jeg er i en dobbeltstilling, for jeg er far til en tiendeklassing som skal søke videregående skole. På den måten får jeg informasjonen fra et foreldreståsted, som når oss. Det har gjort at jeg spesielt har gått inn i dette med den årvåkenhet som kreves. Så langt jeg klarer å forstå, er det ikke skapt usikkerhet rundt dette. Men vi i departementet og andre aktører gjør det vi kan for å være sikker på at ungdommen og familien kan gjøre valg de er sikre på er riktig. På disse nettstedene som jeg henviste til, er det nå fullt av informasjon. Når det gjelder det andre fremmedspråk spesielt, som spørreren stiller spørsmål om, er det ingen andre endringer i dette annet enn at det ikke er obligatorisk. Den praktiske tilnærmingen er som følger: Læreplanene og prosessen går som planlagt. Vi gir ungdommen mulighet til å velge noe mer enn bare ett fremmedspråk, enten fordypning i engelsk, samisk eller norsk, som etter vår regjerings mening er en styrke for skolen.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-02-01:
Den oppfordringen tar jeg gjerne til meg. Vi skal gjøre det vi kan for at informasjonen når ut. Men Kunnskapsløftet i sin helhet representerer omfattende endringer i skolen. Jeg er også veldig enig i at kunnskap er noe av det aller viktigste. Og vi som forvaltere av administrasjonen rundt kunnskap skal selvfølgelig gjøre det vi kan i så måte. Vi er også avhengig av at Stortinget – og ikke minst opposisjonen i Stortinget – formidler det som rent faktisk er situasjonen, og ikke bidrar til å skape usikkerhet. Det andre fremmedspråket går akkurat som planlagt. Alle som ønsker det, kan få et andre fremmedspråk. Så kan noen få fordypning i engelsk, norsk eller samisk, hvis de ønsker det. Men dette er også fag som vil være krevende, som skal bedømmes med karakter og være gjeldende for opptak til videregående opplæring. Så vi utvider spekteret noe. Alle ungdommer som ønsker et fremmedspråk, gis anledning til det. Det er den eneste faktiske endring av de opprinnelige planene, som gjelder skolestart til høsten. De øvrige endringene, som er relativt beskjedne hvis en tenker på hvor omfattende denne reformen er, vil vi fortløpende komme tilbake til. I så måte inviterer jeg gjerne opposisjonen – Høyre også – til å være med på dette kunnskapsløftet for norsk skole.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Jeg er helt enig med representanten Syversen i at det er for få mennesker med minoritetsbakgrunn blant meddommere og lagrettemedlemmer. Jeg syns det er fint at dette temaet nå løftes inn i Stortingets spørretime. Høsten 2005 foretok Statistisk sentralbyrå en undersøkelse for Justisdepartementet. Undersøkelsen viste at i de nåværende utvalgene av meddommere og lagrettemedlemmene, dvs. de som er valgt for perioden 2004 til 2008, har 2,8 pst. innvandrerbakgrunn, og bare 1 pst. har bakgrunn fra land utenfor Europa og Nord-Amerika. Dette er en betraktelig lavere andel enn innvandrerandelen, som spørreren påpeker, i befolkningen for øvrig. Det vil vi forsøke å gjøre noe med. Jeg er opptatt av å sikre at innvandrere kan bidra med sine ressurser i samfunnet, ikke minst i rettspleien. Domstolene er en viktig pilar i det norske samfunnet, og innvandrernes deltakelse her er av vesentlig betydning for den alminnelige tilliten til rettsvesenet. Mange avgjørelser som skal fattes, ville stå seg mye bedre hvis de blir fattet av mennesker som er representativt utplukket. Valgordningen for meddommere og lagrettemedlemmer er drøftet i NOU 2002: 11, «Dømmes av likemenn». Som representanten påpeker, vurderes det i utredningen ulike metoder for å sikre en bredere sammensetning av meddommer- og lagretteutvalgene, ikke bare når det gjelder etnisk bakgrunn, men også når det gjelder alder, økonomi, sosial og kulturell bakgrunn. Utredningen var på høring for en tid tilbake. Justisdepartementet arbeider nå med en proposisjon der vi vurderer reglene for valg av meddommere og lagrettemedlemmer, og reglene for uttaking av disse, til den enkelte sak. Et av de viktigste spørsmålene som vi ser på, er hvordan vi skal få til en bredere sammensetning av utvalgene. Blant spørsmålene vi da må ta stilling til, er om valg av meddommere og lagrettemedlemmer fortsatt skal foretas av kommunestyrene – og det mener jeg at det er gode grunner for at det skal – hvordan valget skal gjennomføres, når valget skal skje, hvor mange som skal velges, hvilke krav som skal stilles til aldersfordeling og adgang til gjenvalg, og hvilke krav som skal stilles til den enkelte meddommer og det enkelte lagrettemedlem med hensyn til personers skikkethet, vandel, stilling osv. Departementet har som mål å fremme en proposisjon for Stortinget på bakgrunn av forslagene i utredningen i løpet av 2006, forhåpentligvis allerede i første halvår. Det gir oss rik anledning til å se nettopp på de mekanismer som representanten etterlyser.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Jeg har lyst til å si at vi fortsatt er åpne i forhold til konklusjonen – vi har jo heller ikke konkludert når det gjelder den proposisjonen som skal komme – og hvilken prosess vi skal ha rundt utvelgelsen. Det er jo slik at i dag lager kommunene lister, og så foretar domstolene trekning i forhold til lista. Jeg er allikevel, som jeg også sa i svaret, av den oppfatning at det er veldig gode grunner til at kommunestyrene fortsatt skal ha den oppgaven – litt ut fra hvordan vi ønsker å organisere forvaltningen, og at vi faktisk ønsker at viktige oppgaver skal gjøres lokalt. Men jeg tror også at det har sine fordeler når det gjelder eventuelle kriterier som vi må sette for utvelgelsen med hensyn til representasjon, og at tilfeldighet når det gjelder uttrekking fra folkeregisteret, i mange tilfeller vil kunne innebære at vi ikke får sikret oss representativitet. Men dette skal vi gå åpent inn i, og jeg tror at representanten og undertegnede nettopp har de samme hensikter i forhold til hvilken sluttsum vi skal få, og at vi skal få bedre representativitet. Det er det viktigste i det prosessarbeidet, og jeg ønsker velkommen til en debatt om det.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
La meg først understreke at jeg deler representantens bekymring for sikkerheten for sjåfører av fisketransporter til Italia. Denne type ran har til dels blitt gjennomført på brutalt vis overfor sjåførene som har blitt rammet, og jeg ser derfor alvorlig på at det på nytt er gjennomført et ran av en norsk fisketransport i Italia. Jeg har forelagt spørsmålet for Utenriksdepartementet, som gjennom vår ambassade i Roma har gitt en nærmere redegjørelse for enkelthetene i denne saken. Der har jeg fått opplyst at ranet av den norske fisketransporten i Napoli den 21. desember 2005 er det første ranet av en norsk fisketransport i Italia etter at det ble iverksatt omfattende tiltak i 2002 og 2003 for å beskytte norske fisketransporter. Blant annet fikk vogntogene satellittovervåking, samtidig som det ble lagt opp samarbeidsrutiner med italiensk politi. Erfaringene med dette samarbeidet har så langt vært meget gode. Også italiensk politis etterforskning har gitt resultater, og det ble våren 2005 foretatt en rekke arrestasjoner i Napoli-området. Italiensk politi hevder gjennom dette å ha brutt ned den organisasjonen som stod bak de tidligere ranene. Under ranet i desember 2005 synes det som om de avtalte samarbeidsrutinene ikke fungerte etter sin hensikt. Vår ambassade i Roma hadde derfor den 26. januar et møte med italienske myndigheter for å avdekke hva som sviktet, og for å drøfte hvordan man kan unngå svikt i framtida. Italiensk politi bekreftet her at samarbeidsrutinene står ved lag og vil bli fulgt ved eventuelle framtidige ran. Under ranet i desember var det svikt på begge sider, og det er nå under oppfølging av partene for å hindre gjentakelse. La meg i en parentes også få lov til å opplyse at det er på det rene at det gikk langt kortere tid før italiensk politi reagerte, enn det som er rapportert i norske medier, og som representanten Løvik viste til. Det er i første rekke gjennom et nært operativt samarbeid mellom de involverte parter – i første rekke transportørene, importørene og italiensk politi – at man vil kunne forhindre at det på nytt finner sted ran av norske fisketransporter i framtida. Avansert teknologi har vært tatt i bruk med gode resultater, og behovet for ytterligere sikringstiltak vil bli løpende vurdert. Norske myndigheter vil bistå partene når det gjelder kontakt med italienske myndigheter.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Jeg tror at det viktigste vi kan gjøre, nettopp er å gå inn i de enkelttilfellene vi nå står overfor, og hvor det skjer svikt. Som jeg redegjorde for i svaret, mener jeg at myndighetene har lagt seg rimelig godt på i denne saken, bl.a. gjennom det møtet som var initiert av vår ambassade i Roma, og at man faktisk følger opp når det skjer slik svikt. Det er, som representanten sier, helt uten mening hvis vi skal lage regelverk og samarbeidsrutiner uten at de blir fulgt opp. Det er et ansvar på begge sider. Det er også bakgrunnen for at jeg mener at vi bør ha økt fokus mot dette, også framover. Når slike alvorlige episoder skjer, må vi sikre oss at folk føler at de får den bistanden de skal ha. Det vil være noe av det viktigste preventive vi kan ha, fordi rask reaksjon, som også gjelder kriminalitet her i Norge, er noe av det beste vi kan gjøre for å forebygge framtidige kriminelle handlinger.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Jeg tror spørreren er inne på det aller vesentligste nå i den fasen vi står i i denne typen saker, og det er informasjon, også om de grep transportørene kan gjøre. Satellittovervåkingen er jo spennende kriminalitetsforebygging, men vi har også andre muligheter. Man har også vært inne på spørsmålet om merking av varene, noe som er interessant. Der vil Justisdepartementet ha en aktiv rolle også i forhold til næringen, og vi skal se på egnede virkemidler slik at vi kommer i en bedre posisjon også i forhold til en næring som utsettes for denne type kriminalitet, men også for annen type kriminalitet. Jeg vil også påpeke et annet element i disse sakene – og jeg syns det er prisverdig at slike enkeltsaker bringes inn i spørretimen – som viser hvor viktig det er at vi får større internasjonalt samarbeid mellom politiaktører. Vår regjering har sagt at det er en målsetting at vi skal intensivere politisamarbeidet i Europa, og der må Norge være med. Nettopp slike episoder som dette viser behovet for det, hvor viktig det er at vi har dialog, og at informasjonen går over grensene. Det skal jeg bidra til som justisminister.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Det er min klare målsetting å ta vare på og å forbedre den norske redningshelikoptertjenesten og i den forbindelse arbeide aktivt for å få på plass døgnkontinuerlig tilstedevakt så raskt som mulig. Med døgnkontinuerlig tilstedevakt reduseres reaksjonstiden fra alarmering av personellet til helikopteret er i lufta til et minimum. Den redningsfaglige gevinsten ved denne oppgraderingen av redningshelikopterberedskapen er at man øker muligheten for å berge flere liv. Døgnkontinuerlig tilstedevakt er en meget høyt prioritert sak for meg.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Det betyr at statsråden håper at han snart får gjennomslag i forhold til at vi får døgnkontinuerlig tilstedevakt. Jeg har vært statsråd i tre måneder, og Regjeringa har nå sittet i tre måneder. Den forrige regjeringa hadde jo noen år på seg til å få innfaset tilstedevakt. Det hadde vært veldig viktig hvis man hadde fått gjort det. For jeg deler representantens bekymring i forhold til at det er forskjell fra sør til nord, at vi ikke har lik beredskap, og jeg deler også bekymringen i forhold til hvor effektiv redningstjenesten faktisk blir. Men det jeg vil vokte meg vel for, er at vi går inn og måler menneskeliv i penger. Dette er viktig uansett. Mitt motiv er at flere liv kan reddes, og vi kan forhindre skade både for familier og mennesker som det er avgjort viktig å forhindre. Det er jo ingen hemmelighet at Regjeringa nå jobber aktivt fram mot de budsjettprosesser vi står overfor, og ser på mulighetene for å få tilstedevakt.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Dette handler jo i stor grad om budsjett og investeringer i forhold til å få strukturen klar for døgnkontinuerlig tilstedevakt slik at mannskapet bl.a. har et sted å sove. Og så handler det om å øke driftsmidlene fordi det koster noe mer. Derfor er det et budsjettspørsmål. Jeg har lært meg at jeg bør være varsom med å komme med for bastante konklusjoner, i hvert fall før budsjettene er framlagt. Men jeg vil understreke at Regjeringa mener at dette er et viktig felt å satse på. Derfor har vi ambisjoner om å få tilstedevakt nettopp ved de basene som det spørres om, slik at vi ikke bare får utjevnet forskjeller, men får tilstrekkelig beredskap, bl.a. i de nordområdene som Regjeringa har sagt helt klart skal være et satsingsområde, og som også må følges opp når det gjelder spørsmålet om redning og beredskap.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Innledningsvis vil jeg først få si at her er det vel egentlig ikke snakk om å endre sitt syn. Jeg mener for så vidt også at jeg ikke har gitt uttrykk for at det ikke er aktuelt å granske dette forliset. Problemet i denne saken er etter min mening at det heller ikke her forelå friske midler fra den forrige regjeringa til å sette i gang arbeidet. Slik sett har vi en jobb å gjøre. Fiskefartøyet «Western» forliste 6. februar 1981 på vei fra Lovund til Myken i Nordland. Forliset ble gransket av Den faste undersøkelseskommisjonen for visse ulykker innen fiskeflåten i 1981–1982. Justisdepartementet anmodet på bakgrunn av henvendelse fra Stortingets kontroll- og konstitusjonskomite høsten 2004 Den faste ulykkeskommisjonen for visse ulykker innen fiskeflåten om å gjennomgå og vurdere foreliggende materiale, med henblikk på å se om det var grunnlag for å gjenoppta undersøkelsene omkring fiskefartøyet «Western»s forlis. Kommisjonen avgav sin uttalelse i april 2005 og konkluderte med at den usikkerhet som var til stede, tilsier at nye undersøkelser bør vurderes iverksatt. På bakgrunn av dette vedtok Bondevik II-regjeringa å oppnevne en særskilt undersøkelseskommisjon som skal kartlegge omstendighetene omkring «Western»s forlis og foreta de nødvendige undersøkelser for å bringe på det rene årsaken til ulykken. Det ble – som sagt – imidlertid ikke lagt inn midler i statsbudsjettet for 2006 til å dekke utgifter forbundet med kommisjonens arbeid. Jeg har merket meg det engasjementet som bl.a. enken etter skipperen på «Western» og andre etterlatte har utvist i saken. Jeg ser at det er behov for å opprette en ny undersøkelseskommisjon for å foreta nærmere undersøkelser rundt forliset av fiskefartøyet «Western» 6. februar 1981. Opprettelsen av en ny undersøkelseskommisjon vil imidlertid få budsjettmessige konsekvenser. Jeg vil derfor på egnet måte komme tilbake til Stortinget med saken.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Jeg tror jeg bare skal gjenta deler av mitt svar. Jeg sa: Jeg ser at det er behov for å opprette en ny undersøkelseskommisjon for å foreta nærmere undersøkelser rundt forliset av fiskefartøyet «Western» 6. februar 1981. Vi ser altså at det er behov for dette. Samtidig skal vi ta dette såpass på alvor at man også lar det følge med penger til å undersøke forliset. Det er ikke så vanskelig å fatte vedtak om at det skal opprettes en kommisjon. Det er mye verre å gjennomføre dette med tanke på spørsmålet om bevilgninger – men det er jeg parat til å gjøre. Mer positiv kan jeg vel egentlig ikke være. Jeg mener at representanten også stilte et viktig tilleggsspørsmål. Skal vi la etterlatte etter denne type forlis måtte slite med slike kamper som de gjør her? Jeg mener at spørreren åpenbart har et poeng: Det bør vi ikke. Vi bør se på hele ordningen som gjelder gransking av sjøforlisene. Vi har strukturendring på gang, og vi vil på egnet måte komme tilbake til Stortinget med dette, bl.a. gjennom budsjettene. Det vil kanskje forebygge nettopp slike situasjoner hvor de pårørende må kjempe mange kamper, men hvor man faktisk får god nok gransking fra første stund.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Det er Regjeringas ambisjon at denne undersøkelsen skal starte så fort vi bare kan. Vi ser nå på egnede måter å få igangsatt denne undersøkelseskommisjonen på. Vi har lagt merke til det presset som er i saken. Vi hører også hva spørreren sier. Jeg tar det med meg i det arbeidet vi nå gjør i departementet for å få faset inn denne undersøkelsen.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Lensmannen har lange tradisjoner for å ivareta oppgaver som betegnes som sivil rettspleie på grunnplanet. Dette er rettspleiegjøremål som utføres på nivået under tingsrettene, og omfatter namsmannsfunksjonen, tvangsfullfullbyrdelse og gjeldsordning, stevnevitnefunksjonen og enkelte andre sivile gjøremål. Fra 1. januar 2006 er de sivile rettspleieoppgavene samlet i politi- og lensmannsetaten i hele landet, på bakgrunn av et bredt politisk kompromiss her i Stortinget, som bl.a. spørrerens parti var deltaker i. Sekretariatsfunksjonen til forliksrådene i kommunene inngår fra samme tidspunkt i etatens sivile rettspleieoppgaver. Forliksrådet er en av våre alminnelige domstoler og behandler utelukkende sivile saker. Saksbehandlingen, både i forliksrådet og hos namsmannen, vil skje etter et helt annet regelsett enn politisaker og vil bli behandlet deretter. For å undersøke og synliggjøre at sekretariatsfunksjonen ikke er et politigjøremål legges det også opp til at forliksrådet skal benytte egne brevark og konvolutter. For Oslo, Bergen, Trondheim og Stavanger opprettes det også namsfogdkontorer, som i samsvar med justiskomiteens forutsetninger i Innst. O. nr. 90 for 2003–2004 legges direkte under Politidirektoratet. I tillegg opprettes det namsfogdkontor under politidistriktene for kommunene Skedsmo, Tønsberg og Nøtterøy, Kristiansand, Sandnes, Tromsø og Karlsøy. Dette er kontorer som i stor grad får et veldig sivilt preg. Det var bred enighet i Stortinget om overføring av disse oppgavene til politi- og lensmannsetaten. En la vekt på at organiseringen av den sivile rettspleien på grunnplanet blir helhetlig og mest mulig lik i hele landet, og at det etableres en organisasjonsmodell som passer landets bosettingsmønster. Flertallet støttet en modell hvor en viderefører den sterke lensmannstradisjonen i Norge og samler den sivile rettspleien på grunnplanet hos politiet, den såkalte «politimodellen». Publikum er vant til å henvende seg til lensmannen, bl.a. når det gjelder krav om tvangsfullbyrdelse, gjeldsordning eller skifterettsoppgaver, og vil derfor ikke merke noen forandring her. Oppgavene utføres dessuten i all hovedsak av såkalt sivilt tilsatt personell, uten politimyndighet og uten uniform. Tilsatte ved namsmannsenheten i domstolene, kommunalt tilsatte forlikssekretærer og hovedstevnevitne mfl. som overføres med oppgavene, har lang erfaring med denne typen oppgaver og vil bidra til å opprettholde det sivile preget, som spørreren er opptatt av. Den lange og gode erfaringen politi- og lensmannsetaten har på disse saksområdene, det å kunne skille mellom politisaker og sivile saker, overføring av sivilt personell fra kommunene, det at de fire største namsfogdkontorene består som sivile enheter under Politidirektoratet og at det opprettes seks andre egne namsfogdkontorer, gjør at jeg er trygg på at det sivile preget vil bli godt ivaretatt også i framtida.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Som jeg sa i svaret, legges det opp til at forliksrådet skal benytte egne brevark og konvolutter. Det høres litt banalt ut, men det er ikke det. Jeg mener at spørreren har et veldig viktig poeng, nettopp at det sivile preget ivaretas når vi nå gjennomfører denne reformen. Jeg skal ta med meg det spørreren tar opp, og undersøke én gang til hva slags ansikt man har utad mot offentligheten. Der er brevark og dets like veldig viktig, slik at folk ikke føler at de blir tilskrevet fra politiet. Det kan føles ubehagelig. Det er mer behagelig å få et sivilt preg på hele behandlingen. Det er antakelig også viktig for å få gjennomslag i en del av sakene man faktisk skal håndtere, at de har et sivilt preg. Vi har lang tradisjon i Norge for å klare å håndtere dette. Men jeg tar med meg dette innspillet, og jeg skal gjøre hva jeg kan for at nettopp det sivile preget ikke blir forringet, at man tar noen skritt forover og kanskje også bli bedre enn i dag.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Det kan jeg forsikre spørreren nærmest hundre prosent om. Der var vi også helt enige. Det lå som et veldig sterkt premiss i hele reformen. Og det er viktig, rett og slett fordi disse oppgavene ser ut til – i hvert fall i enkelte perioder – å få et ganske stort omfang knyttet til gjeld, knyttet til en del konflikter, og i mange av de sakene som skal håndteres, har noen av partene allerede vegret seg i forhold til å ha kontakt med politiet. Det er såpass konflikt i dem, men vi ser at det er en mulighet for løsning fordi de har et sivilt preg. Det skal jeg bidra til. De elementer som spørreren tar opp – for så vidt det generelle aspektet også – gjør oss oppmerksom på problemstillingen, og det syns jeg er bra.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2006-02-01:
Jeg ønsker å stille følgende spørsmål til justisministeren: «Nylig kom det frem at den sittende regjering ikke hadde til hensikt å følge opp Bondevik II-regjeringens forslag om en ny gransking av «Western»-forliset fra 1981. De etterlatte etter dette forlistet har, på samme måte som de etterlatte etter «Utvik Senior», et sterkt personlig ønske om å få klarhet i hva som skjedde for 25 år siden. Er statsråden villig til å endre sitt syn og iverksette granskingen som tidligere planlagt?»
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2006-02-01:
Jeg takker statsråden for svaret, som jeg tross alt oppfatter som positivt. Likevel er det et paradoks at de etterlatte må kjempe en slik kamp som de nå gjør. Det ble gjort i forbindelse med «Utvik Senior», og det gjøres her. Det har også vært andre ulykker hvor enkeltpersoner har måttet stå oppreist og til de grader har måttet kjempe imot et stort statlig regime. Jeg blir overrasket når statsråden hevder at det ikke finnes midler. Det har nylig blitt avslørt at det har vært foretatt forskning i Norge som ikke helt har holdt mål – for å si det mildt. Det ansvarlige departementet fant da midler til å nedsette en granskingskommisjon som skulle begynne å se på dette umiddelbart. Og da er det fristende for meg å spørre: Er det andre motiv som ligger bak denne mangelen på entusiasme hos statsråden for å få avklart hva som er skjedd? Er det slik at det er politisk ubekvemt å finne fram svaret her – jamfør det Arbeiderpartiet og Regjeringen stod for når det gjaldt erstatning i forbindelse med «Utvik Senior»? Er det slik at heller ikke byråkratiet i departementet ønsker å få dette fram i lyset – jamfør historikken i denne saken?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2006-02-01:
Jeg takker på nytt for et positivt svar fra statsråden. Også «Scandinavian Star» ser det tidvis ut som vi ikke er helt ferdig med – kanskje en av de verste katastrofene som har rammet oss når det gjelder båtforlis, hvis man kan kalle det det i denne saken. For de etterlatte tror jeg det handler om én ting: når. Det er et faktum at statsråden her påpeker at det ikke finnes budsjettmessig dekning nå. Likeledes er det et faktum at statsråden representerer flertallet i dette huset. Således har han både mulighet og anledning til å komme til Stortinget og fremme forslag om en tilleggsbevilgning, i en stortingsproposisjon, for å få gjennomført dette. Det er i og for seg greit at statsråden ikke fant dekning i det ordinære budsjettet, men det kommer jo et revidert budsjett. Det er også andre anledninger – jamfør tilleggsproposisjonen som ble fremmet før jul, som bl.a. hadde et moment som gjaldt dekningen av erstatningen i forbindelse med «Utvik Senior». Så mulighetene finnes. Det er fristende å spørre: Når regner statsråden med at denne granskingskommisjonen vil være opprettet og kan starte sitt arbeid?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2006-02-01:
«I forbindelse med omorganisering av den sivile rettspleie har det vært viktig å bevare det sivile preget selv om de nye statlige namsfogddistriktene og de kommunale forliksrådene skal administreres fra staten ved Politidirektoratet. Et hovedpoeng har vært at nams- og forlikssaker overfor publikum ikke kriminaliseres og fremstår som politisaker. Hva vil statsråden gjøre for å sikre at reformen innenfor den sivile rettspleie skal videreføre det sivile preget på involverte instanser og sakstyper som behandles her?»
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2006-02-01:
Jeg vil takke statsråden for svaret, men jeg er ikke helt beroliget. Når jeg tar opp dette, er det faktisk fordi jeg er blitt gjort oppmerksom på at deler av korrespondansen med publikum vil være preget av politibegrepet og politiets logo. Det synes ikke jeg er helt i tråd med at man skal bevare det sivile preget. Jeg spør statsråden om han vil undersøke dette nøyere, for jeg har altså fått en annen beskrivelse av hvordan dette vil framstå i dialogen med publikum.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2006-02-01:
Jeg vil igjen takke statsråden for svaret. Jeg forstår det slik på statsråden at han er enig i at sivile saker, f.eks. tvangsinndrivelse som følge av at folk i en vanskelig situasjon ikke har greid å betale strømregningen sin eller har pådratt seg bankkortgjeld, ikke skal få preg av å være ordinære politisaker, men at man i framtiden må kunne ta vare på det preget som har vært på den sivile rettspleien. Jeg vil bare ha en forsikring om at statsråden deler det som har vært Stortingets forutsetning for reformen.
Trine Skei Grande (Venstre), 2006-02-01:
«Venstre har blitt gjort kjent med at reglene for beregning av fødselspenger kan medføre en forskjellsbehandling mellom kjønnene. Dersom far blir arbeidsledig rett etter fødselen, vil permisjonsgrunnlaget bli beregnet ut fra arbeidsledighetstrygden, mens mor i samme situasjon vil få sitt permisjonsgrunnlag beregnet etter de 6 beste av de 10 siste månedene før fødselen. Hvorfor har ikke faren tilsvarende rettigheter?»
Trine Skei Grande (Venstre), 2006-02-01:
Jeg vil takke statsråden for svaret. Jeg tror at Venstre og statsråden har ganske like holdninger til inngangen til dette, og jeg forstår også hvorfor de reglene ble laget når de ble laget. Men i dag står vi overfor andre utfordringer knyttet til dette, og vi står overfor utfordringen at fedre som ønsker å ta hovedparten av permisjonen, plutselig blir avspist med mindre enn hvis mor har valgt å ta hovedparten. Jeg skjønner at det var en positiv diskriminering som var innfalsvinkelen den gang. Men mitt spørsmål til statsråden er om ikke dette bør ses på på nytt, fordi vi nå er i en annen sosial situasjon med en annen type fedre og en annen type mødre.
Trine Skei Grande (Venstre), 2006-02-01:
Jeg takker statsråden for svaret og imøteser den gjennomgangen, og vi får nok mulighet til å diskutere det senere.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
La meg innledningsvis få takke representanten Skei Grande for at hun tar opp spørsmål som berører fedre, mødre og omsorg for barn. Jeg er opptatt av at vi skal ha et regelverk som oppmuntrer til mye omsorg fra begge foreldrene enten foreldrene lever sammen eller ikke. Vi må alltid være villige til å stille spørsmål ved om ordningen sementerer tradisjonelle kjønnsrollemønster og hemmer en positiv utvikling på dette området. Når det gjelder nettopp den problemstillingen Skei Grande tar opp, ligger det til grunn en positiv og ønsket forskjellsbehandling av kvinner. Det generelle utgangspunktet er at fødselspenger i utgangspunktet skal tilsvare forutgående inntekt, og at de som hovedregel beregnes ut fra inntekten den siste måneden før fødselspengeperioden starter. Mors fødselspenger beregnes ut fra den inntekten hun har før fødsel. Fars fødselspenger beregnes ut fra hans inntekt forut for hans fødselspengeuttak. Det gjelder imidlertid en særregel for kvinner som er arbeidsledige og som mottar dagpenger før fødselen. For disse kvinnene skal fødselspengene beregnes ut fra inntekten i de beste seks av de siste ti månedene før stønadsperioden. Dette gir en mulighet til å oppjustere fødselspengeutbetalingene til det som ville ha vært kvinnens normale arbeidsinntekt hvis hun ikke hadde blitt arbeidsledig eller permittert under graviditeten. Begrunnelsen er at det ofte vil være vanskelig for gravide å skaffe seg ny jobb. I forarbeidene er det understreket at den gravide kvinnen står i en spesiell stilling fordi det gjerne vil være omtrent umulig for henne å skaffe seg arbeid dersom hun blir arbeidsledig eller permittert under svangerskapet. Dette hensynet gjelder ikke på samme måte for menn som mottar dagpenger forut for sin stønadsperiode, og regelen omfatter derfor ikke menn. Særregelen gjelder heller ikke for kvinner som adopterer.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Jeg vil si meg veldig enig i det representanten Skei Grande sier, og vårt utgangspunkt er at vi hele tiden skal gå inn og se på regelverket vårt og om det er tilpasset den tiden vi i dag lever i. Vi har hatt veldig store endringer innenfor familiemønstrene. Vi ser betydningen av en tvungen pappakvote, og at det faktisk betyr veldig mye i forhold til omsorgen for våre barn. Det betyr også at vi er nødt til å se på alle reglene våre på en ny måte. Det som representanten Skei Grande tar opp i dag, er ett konkret tilfelle. Mitt svar er at vi vil ha en gjennomgang, vi skal se på det, men jeg synes det var riktig å gi en ordentlig begrunnelse for hvorfor det har vært slik. Jeg mener at det har vært riktig at vi har hatt den type særbehandling av gravide kvinner som vi nettopp har hatt på dette feltet. Men vi skal ha en gjennomgang, og vi kommer tilbake til det på et senere tidspunkt, om det da er behov for å gjøre endringer i forhold til det.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
La meg innledningsvis også få takke representanten Sjøli for at hun løfter et tema som vi vet mange er opptatt av, og som vi vet det vil komme til å bli fokusert mye på i tiden som kommer. Jeg mener at vi som samfunn og som kvinner og menn har alt å tjene på å få menn til å ta mer omsorg for sine barn i et samliv, og også etter et eventuelt samlivsbrudd. Nå er heldigvis situasjonen litt bedre enn hva Sjøli hevder i sitt innlegg – jeg har sjekket tallene. Fedre tar gradvis ut mer pappapermisjon. I 2004 var det 90 pst. av dem som hadde rett til fedrekvote, som benyttet seg av den. Det er likevel slik at det fortsatt er mødrene som tar lengst permisjon, og som arbeider mest deltid. Som representanten Sjøli påpeker, er det bare 16–17 pst. av fedre med fedrekvoteuttak som tar ut mer enn fedrekvoten. Det er derfor et reelt behov for å få økt fokus på fedres omsorgspotensial. Det er viktig av mange grunner. Jeg tror at dersom vi skal komme videre i likestillingsarbeidet, må vi få til en utvikling der fedre jobber mindre og er mer sammen med barna. Ikke minst er dette viktig for barnas beste. Det er viktig av hensyn til foreldrenes mulighet til å fordele yrkesaktivitet og omsorgsansvar og ikke minst av hensyn til fedrene selv. Fedrekvoten har vist seg å være en svært god ordning for å sikre fedres uttak av fødselspenger. En slik øremerket periode er særlig viktig som hjelp til fedre til også å sette grenser overfor arbeidsgiver. Å utvide fedrekvoten vil fortsatt være det mest effektive tiltaket for å øke fedres fødselspengeuttak. I Soria Moria-erklæringen heter det at Regjeringen vil utvide pappakvoten til ti uker i form av en forlengelse av den samlede stønadsperioden. Fedrekvoten er nå på fem uker og utvides til seks for barn født fra og med 1. juli 2006. Når ytterligere utvidelser vil finne sted, må avgjøres i forbindelse med de årlige budsjettene våre. Jeg vil prioritere dette tiltaket, men det er for tidlig i dag å si hvordan innfasingen blir på grunn av at det er et budsjettspørsmål. Videre ønsker jeg å ta initiativ til en bred diskusjon bl.a. om menn og omsorg. Jeg vil vurdere å legge fram en egen stortingsmelding om menn og likestilling. En slik melding vil gi Stortinget en mulighet til å diskutere mannsrollen i et nytt perspektiv. I et slikt perspektiv hører også selvsagt fedres omsorg for egne barn hjemme.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Regjeringen ønsker å sidestille fedre og mødre når det gjelder både permisjon og fødselspenger. Jeg tror ikke at det på dette feltet i dag ligger noen stor politisk uenighet i Stortinget. Men grunnen til at vi ikke har kommet helt i mål, er kanskje fordi det i tunge budsjettrunder for mange partier ikke har vært mulig å lufte denne saken på den måten som vi kanskje har hatt et politisk ønske om. Jeg håper at vi kan få til et regelverk som likestiller mor og far på en fullverdig måte. Men vi må også innse at det er en stor kostnadsside ved å få på plass likestillingen – det må vi være ærlige og si. Jeg håper at vi i fellesskap kan gjøre noen prioriteringer som jeg mener vil være riktige inn i en ny tid. Vi ser også at den forrige regjeringen, som satt i fire år, ikke klarte å lufte dette på den måten som jeg vet det var politisk intensjon om å gjøre. Jeg vil gjerne ha det presset på meg, fordi jeg mener det representanten tar opp, er særdeles viktig ut ifra hvordan omsorgen, og hvordan vi ser på barna våre, skal være i framtiden.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Som jeg sa i mitt hovedsvar, kan vi ikke gå ut nå, når vi sitter midt i forhandlinger om budsjettet, og si hvordan de ulike tiltakene blir prioritert. Det er en del andre debatter vi gjerne kunne reist i tilknytning til det representanten spør om. Det går på fordelingen av den totale permisjonstiden, der vi ser at mor har den andelen hun har. Vi vet at det er ulike debatter i flere europeiske land om det skal gjøres endringer på det. Det er også en debatt jeg tror vil komme mye sterkere i Norge, fordi vi ser at vi har en pappagenerasjon som vil stå mer på barrikadene for å få mer tid utover en eventuell utvidelse på ti uker. Jeg tror at denne debatten vil komme med full tyngde i tiden som kommer. Jeg håper også at vi kan få en tett dialog med opposisjonen i Stortinget om det, og at en melding vil kunne være med på å trekke fram noen perspektiv i forhold til rettighetene de neste ti årene.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Det er riktig at regjeringen Stoltenberg ikke valgte å gå for den økningen i budsjettet som Bondevik II-regjeringen la opp til. Vi mener at det er svært viktig at vi nå går igjennom og ser på erfaringene fra alle de samlivstiltakene vi har, og som staten etter hvert bruker mye penger på. Etter at det ble gjennomført et prøveprosjekt i 2004, så vi at det var om lag 80 kommuner som arrangerte kurs i 2005. Foreløpige tall viser at om lag 230 kommuner vil arrangere kurs i løpet av 2006. Hver kommune arrangerer i utgangspunktet to kurs. Dette betyr at mange par har hatt eller vil få muligheten til å delta på kurset. Vi vet at mange av kursene har fått en god mottakelse rundt omkring i landet, både blant arrangørene og blant deltakerne. Det skal imidlertid gjennomføres en nyttevurdering av Godt samliv!-kursene som til nå har vært avholdt. Når vi satser så mye penger på et tiltak, er det viktig for Regjeringen at vi også vet hvordan tiltakene virker. Jeg vil også peke på at det i tillegg til Godt samliv! bl.a. finnes en tilskuddsordning til samlivstiltak, som forvaltes av Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet. Ordningen ble opprettet i 1994, og for 2006 er det bevilget i overkant av 6 mill. kr til ordningen. Denne tilskuddsordningen er en viktig del av det forebyggende familiearbeidet. Gjennom denne ordningen gir direktoratet støtte til lokale samlivskurs og fordeler midlene til utviklingsarbeid på området. Frivillige organisasjoner, institusjoner og andre med kompetanse på samlivsarbeid kan søke midler til samlivskurs. Dette kan være humanitære eller religiøse organisasjoner, organisasjoner innen helse- og sosialsektoren, menigheter, familievernkontor eller kommunale instanser. Vi har en høy skilsmisseprosent i Norge. Denne regjeringen ønsker å føre en aktiv politikk for å forebygge samlivsbrudd. Jeg vil gjerne benytte anledningen til også å gi noen mer generelle betraktninger rundt dette. Representanten Molvær Grimstad og jeg selv deler bekymringen for alle de samlivsbruddene som er i Norge. Særlig der det er barn med i bildet, vet vi at det er mange familier som får en vanskelig situasjon. Det er derfor en målsetting å bidra til en samfunnsutvikling der vi kan forebygge at så mange velger å bryte samliv. Jeg er positivt innstilt til samlivskurs, men ønsker ikke å redusere et så vidt komplisert spørsmål som samlivsbrudd er, kun til om foreldrene har vært på et kurs eller ikke. Vi må også sette spørsmålstegn ved om det er andre faktorer i vårt samfunn som forårsaker denne utviklingen. Jeg tror f.eks. at vi har mye å bidra med gjennom fleksible arbeidstidsordninger for småbarnsforeldre, nok barnehageplasser til en pris som folk kan betale, og ordninger som gjør at fedre og mødre blir mer likestilte på familieområdet. Jeg tror derfor det er viktig når vi diskuterer dette alvorlige spørsmålet, som er intimt, og som er følsomt for mange, at vi også tar høyde for at det kanskje er andre ting enn at staten går inn og bevilger x antall millioner som kan redde familiesituasjonen i Norge.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Som jeg prøvde å gjøre rede for i mitt svar, er det slik i dag at det er mange ulike former for kurs. Det er mange ulike organisasjoner og instanser som gir dette tilbudet til befolkningen. Jeg mener det er viktig at vi nå tar en gjennomgang og ser om vi kanskje skal gjøre ting på en annen måte. Kan vi gjøre noe for å komme inn på et tidligere stadium? Det er mange ting vi kan gå inn på og diskutere når vi får en gjennomgang av den effekten kursene har. Det betyr ikke at Regjeringens politikk er at vi ikke vil satse på forebyggende samlivskurs. Vi ønsker bare å benytte oss av muligheten til å se litt kritisk på om vi får det vi ønsker ut av de millionene vi faktisk bevilger til det som er hovedformålet med disse kursene. Det kan godt hende at svaret vil bli veldig positivt. Da skal jeg som fagstatsråd gjøre mitt ytterste for at bevilgningene også skal øke i framtiden. Dette handler ikke om politisk motvilje fra Regjeringen mot å satse på samlivstiltak. Det ligger et stort beløp til disse tiltakene i det budsjettet vi har til disposisjon i dag, og vi skal som sagt foreta evalueringer og komme tilbake til satsingen i framtidige budsjett.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Først har jeg lyst til å si at for oss er det viktig at vi også tar vare på den kompetansen som private institusjoner har på dette feltet. Det er ikke slik at vi er imot det private initiativet og den private kompetansen – for å bruke et slikt uttrykk – som finnes på dette feltet. Når det gjelder det siste spørsmålet, som går på hvordan vi vil følge opp, må vi komme tilbake til det. Det tror jeg representanten kjenner godt til etter disse årene på Stortinget. Jeg kan ikke komme med noen budsjettlekkasje på det punktet nå.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2006-02-01:
Eg ønskjer å stille følgjande spørsmål til barne- og likestillingsministeren: «Stortinget har besluttet at alle førstegangsforeldre skal få tilbud om å delta på parkurs. Dette er nå tatt med i den nye «Veilederen for helsestasjonvirksomhet» som ble sendt ut av Sosial- og helsedirektoratet. Statsråden har uttalt at forebyggende familievern er et usedvanlig viktig felt. Samtidig kutta Regjeringa ca. 10 mill. kr på samlivstiltak i forhold til Bondevik II-regjeringens budsjettforslag for 2006. Hva vil statsråden gjøre for at alle førstegangsforeldre skal få tilbud om samlivskurs?»
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2006-02-01:
Tusen takk til statsråden for eit fyldig svar. Eg deler statsråden si oppfatning når det gjeld utfordringane på familieområdet. Det er mange og samansette årsaker til det høge talet på samlivsbrot. Samlivskurs vil ikkje aleine kunne vere med på å løyse alle desse utfordringane. Det er eit følsamt tema, og det kan vere veldig komplisert. Dei som går gjennom eit samlivsbrot, trur eg kan ha det både tøft og krevjande. Vi skal vere veldig audmjuke i forhold til det. Men samlivskurs er jo eit flott tiltak for å førebyggje samlivsbrot. Dei evalueringane som ein har gjort så langt, gjev svært positive tilbakemeldingar på det. Alle regjeringspartia, både Arbeidarpartiet, Senterpartiet og SV, har vore positive og på Stortinget slutta seg til at desse samlivskursa til førstegongsforeldre skal bli eit landsdekkjande tilbod. Arbeidarpartiet har altså vore einig i intensjonen her på huset. Derfor synest eg det er leitt at ein no stoppar opp, for det har vore gjort eit omfattande arbeid for å marknadsføre dette for heile landet. Kva er bakgrunnen for at ein ønskjer å stoppe opp og vente på ei evaluering, når Arbeidarpartiet har vore med og trekt opp retningslinjene?
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2006-02-01:
Eg takkar igjen statsråden. Som statsråden nemnde, er det mange som tilbyr desse kursa. Eg håpar at staten ved Regjeringa også i framtida vil føre vidare det mangfaldet som er av tilbod, slik at både private, frivillige og ideelle organisasjonar og det offentlege kan bidra. Det er mykje som skjer i regi av helsestasjonane, og det er også svært positivt. Eg forstår at statsråden vil evaluere dette før ein gjer det landsdekkjande. Men dersom ein no får positive signal – det er mange kommunar som ventar på svar fordi dei trudde at dei skulle få begynne i år – er statsråden då villig til å vurdere å kome med meir midlar til dette føremålet, f.eks. i revidert?
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2006-02-01:
Eg ønskjer å stille følgjande spørsmål til kultur- og kyrkjeministeren: «En av tidenes groveste voldsfilmer, «Cannibal Holocaust», er nå tillatt i Norge etter at Medietilsynet vedtok å tillate filmen. Kultur- og kirkedepartementet har styringsdialog med Medietilsynet. Hvilke voldsskildringer mener statsråden etter denne avgjørelsen vil være i strid med § 382 i straffeloven, og hvilke grep vil statsråden ta for at svært grove voldsfilmer som denne ikke skal tillates i framtiden?»
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2006-02-01:
Eg takkar statsråden for svaret og ønskjer å stille oppfølgingsspørsmål når det gjeld denne filmen, «Cannibal Holocaust», som er blitt godkjend, ein film som viser valdtekter, amputasjonar, rituelle drap og ganske ekstremt grove valdsskildringar, med det for auge å underhalde. Når Statens medietilsyn, ut frå at tida har gått, har godkjent denne, og meiner at han ikkje vil vere i strid med § 382 i straffelova, ser då statsråden ei utvikling han er bekymra over, der stadig fleire grove valdsfilmar blir godkjende? Og: Vil det vere grunn til å vurdere om straffelova sin paragraf burde ha vore endra for å verne omverda mot ei utvikling mot meir grov vald på video?
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2006-02-01:
Eg takkar igjen for svaret. Eg er einig med statsråden i at det ikkje er politikarar som skal bestemme kva for enkeltfilmar som skal godkjennast. Den kompetansen har vi ikkje. Det er Stortinget som skal trekkje opp dei overordna retningslinjene for dette. Bakgrunnen for at eg trekte fram dette, var at denne filmen er eit eksempel på filmar som tidlegare ikkje blei godkjende nettopp ved at ein viste til dei grove valdsskildringane, men at ein no har endra tolkinga over tid. Samfunnsutviklinga har på ein måte ført til at ein tillèt meir vald før ein tek i bruk straffelova § 382. Sidan statsråden ser at det kan føre til ei uheldig utvikling for barn og unge, vil eg spørje: Korleis vil Regjeringa følgje opp dette arbeidet framover, sett ut frå at barn og unge stadig meir blir utsette for vald og grovare valdsskildringar, og ein veit kva for konsekvensar det har – og vil kunne ha – på den oppveksande generasjon?