Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2015-12-08:
Jeg håper jeg skal få forklart De Grønnes forslag i innlegget mitt. Men jeg vil begynne med å takke regjeringen for jordvernstrategien og gratulere næringskomiteen med å ha hevet ambisjonene for bevaring av matjord i Norge og for flere gode tiltak i innstillingen. Slik De Grønne ser det, er det å tape 6 000 dekar matjord årlig knapt for en visjon å regne. Her er matjord som stort sett kunne vært spart ved å realisere prosjektene på andre måter, kanskje med en annen prislapp, bedre regulering eller mer langsiktig planlegging. Men vi ser de historiske årsakene til at ambisjonsnivået er slik som det er. Også vi er glad for at arbeidet siden Bondevik II-regjeringen har fungert, og at vi nå taper matjord saktere enn før. Nå øker Stortinget ambisjonene enda mer, og det er veldig bra. Men likevel betyr innstillingen fra næringskomiteen at Stortinget aksepterer at 4 000 nye mål matjord spises opp hvert år bit for bit selv om det som regel finnes alternativer. Vi mener at en visjon er et mål en setter seg og velger tiltak for å nå. En visjon er noe som en strekker seg etter, noe som sier hvor vi vil, og noe som er viktig for oss. Dyrket jord er ikke ledige områder som venter på å bli utnyttet – de er i bruk, det er matfatet vårt. Miljøpartiet De Grønne har derfor foreslått til denne saken at i stedet for å begrense visjonen til 4 000 dekar, ber vi Stortinget og regjeringen om å fastsette en nullvisjon for omdisponering av dyrket mark til andre formål enn matproduksjon. Nullvisjonen skal ligge til grunn for jordvernstrategien, foreslår vi. Den skal være et tydelig budskap til alle, både kommunene, Kommunaldepartementet, som fastsetter de tekniske forskriftene, og Samferdselsdepartementet, om at Stortinget vil stanse tap av matjord. Vi tror en nullvisjon også vil heve både statusen til matjorda i befolkningen og kunnskapen om hvor knapp denne ressursen er. Det vil gjøre det enklere for lokale folkevalgte å finne støtte til bevaring av matjorda si, også i byregionene, der presset på matjorda er størst. Matsikkerhet er et statlig og til og med et internasjonalt, globalt ansvar. Derfor har vi en matminister, og vi har et landbruksdepartement. De Grønne foreslår derfor også at Stortinget ber regjeringen opprette nasjonale jordvernområder for den aller mest fruktbare matjorda, der det kan dyrkes korn, poteter og grønnsaker. Dette er etter modell fra Sveits, som har langt dårligere plass enn oss, og som har funnet gode regimer for å vekte jordvern opp mot andre samfunnshensyn. I jordvernområdene – slik som vi foreslår det – er det absolutt vern av matjord. Eventuelle unntak fra vernet kan kun innvilges av Landbruksdirektoratet og etter strenge kriterier for hvor samfunnsnytten er særlig stor, og det er dokumentert at det ikke finnes alternative måter å realisere prosjektet på. Vi foreslår også at en omdisponering av matjord i slike områder forplikter utbygger til å erstatte arealene. Til slutt vil jeg si at jeg er litt bekymret for regjeringens holdninger til forvaltningen av knappe ressurser generelt og til matjord spesielt. Ikke bare har de et ideologisk mål om å begrense Fylkesmannens innsigelser i saker som jordvern. I utkastet til mål for ny nasjonal transportplan foreslår Samferdselsdepartementet å ta jordvern helt ut av måldokumentet. I tillegg var kommunalministeren ute i august og mente at «kommunene selv vet best i sine områder» da han skulle forsvare redusert vektlegging av jordvern. Det vitner om dårlig forståelse for hvorfor matjord bygges ned, nemlig at det skjer stykkevis og delt av ulike parter og vekslende flertall, og veldig ofte med veldig gode intensjoner og hensyn. Befolkningsøkningen i Norge skjer der den beste matjorda finnes. Boligbyggingen bør forenkles – det er vi enig i – og det bør gjøres ved å gjøre det enklere å fortette og bygge i høyden på eksisterende bygg og å bygge i skrått terreng, ikke ved å gjøre det enklere å bygge ned maten eller annen jomfruelig grunn som grøntarealer. Jeg tar opp begge forslagene fra De Grønne. Jeg skulle gjerne ha jobbet med dem sammen med komiteen, men ved en misforståelse kom vi bare inn med én representant denne gangen, og må derfor levere dem som løse forslag.