Are Helseth (Arbeiderpartiet), 2010-04-19:
Helsetjenesten er til for å helbrede, lindre og trøste. Men en moderne helsetjeneste med mange aktører, avansert teknologisk utstyr og medikamenter med bivirkninger fører også til uønskede hendelser, skader og dødsfall. Det er vanskelig å forholde seg til at dette skjer, og det er fare for at vi ubevisst legger et kollektivt slør over problemstillingen. Men det er for mange som erfarer uønskede hendelser, mange som utsettes for smerter, for varige funksjonstap, og det er mange som dør. Derfor er dette en stor sak for helsetjenesten og en stor helsepolitisk sak. Det er et politisk ansvar å lage systemer som reduserer uheldige hendelser til et minimum, og det er et politisk ansvar å reise og føre debatten slik at ubevisste, kollektive slør ikke får dekke et vanskelig område. Kunnskapsgrunnlaget om uønskede hendelser i norsk helsetjeneste er ikke godt nok. Vi har ikke gode tall fra Norge om skader og dødsfall som følge av helsetjenestens ytelser. Vi har heller ikke gode tall for omfanget av uheldige hendelser i norsk helsetjeneste. EU har i sine offisielle estimater antatt at 8–15 pst. av pasienter innlagt på sykehus opplever uheldige hendelser, og at helsetjenesteassosierte infeksjoner rammer én av 20 sykehusinnlagte pasienter, dvs. 4,1 mill. pasienter med sykehusinfeksjoner hvert år. Denne årsaksfaktor alene medfører 37 000 dødsfall i EU-området pr. år. En grundig undersøkelse fra Nederland i 2006 viste at 5 pst. av alle sykehusinnleggelser skyldtes feil bruk av medisiner, og at halvparten av disse feilene kan forebygges. Undersøkelsen viser at det i Nederland er 19 000 innleggelser pr. år på grunn av medikamenteringsfeil, og 1 200 pasienter dør som følge av dette. OECD har studert unngåelige dødsfall i helsetjenestene, og fant at ca. 5 000 dødsfall i norsk helsetjeneste var av typen unngåelige dødsfall. Kunnskapssenteret har i 2010 laget et estimat som viser at dersom dødeligheten ved norske sykehus hadde vært holdt innen det nivå som man finner hos de 25 pst. beste norske sykehusene, ville 7 000 liv være spart. Vi vet altså ikke nøyaktig hvor mange uheldige hendelser som skjer i norsk helsetjeneste, men vi vet at det er mange. Vi vet ikke hvor mange som dør, men vi vet at det er mange. Minst halvparten av de uheldige hendelsene kan forebygges. Da må vi ha en sikkerhetskultur gjennom hele tjenesten og en organisering av læringsarbeidet som virker. Hvordan skal vi få det til? EU har vedtatt retningslinjer for arbeidet med pasientsikkerhet. Disse innebærer at hvert medlemsland skal etablere en offisiell policy og opprette en nasjonal enhet for pasientsikkerhet. Videre skal pasientsikkerhet inngå i alle helsepolitiske programmer på nasjonalt og lokalt nivå. Pasientrollen skal styrkes ved at pasientene skal inviteres med i utformingen av policy-programmer, og pasientene skal gjøres kjent med pasientsikkerhetsstandarder, risiko og sikkerhetsvurderinger. Pasienters mulighet til å gjøre kvalifiserte valg skal styrkes. Det er videre sentralt at etablering av rapporterings- og læringssystemer kobles fra sanksjonsmyndighetene, slik at helsepersonell kan melde om uheldige hendelser i et miljø som er åpent og ikke straffende. Innenfor EUs retningslinjer er det også mulig for pasienter og pårørende å rapportere sine erfaringer. EUs retningslinjer innebærer videre å stimulere til utdanning og trening i pasientsikkerhet, etablere et effektivt og transparent pasientsikkerhetsprogram og etablere system for umiddelbar aksjon ved større pasientsikkerhetshendelser. I Norge etablerte vi våren 2007 Nasjonal enhet for pasientsikkerhet som foreslått i Nasjonal helseplan for 2007–2010. Enheten er et nasjonalt kompetansesentrum for innsatsen mot uønskede hendelser. Nasjonal enhet for pasientsikkerhet utarbeider informasjon til pasientene, driver utdanningsvirksomhet, har tatt initiativ til etablering av et nasjonalt forskningsnettverk innen pasientsikkerhet, arrangerer den årlige pasientsikkerhetskonferanse og arrangerer etterutdanningskurs i pasientsikkerhet for leger. Videre har Nasjonal enhet for pasientsikkerhet startet arbeidet med å utvikle et meldesystem for pasienter og pårørende. Enhetens mulighet til å bli et kraftfullt redskap for bedre pasientsikkerhet begrenses av at enheten ikke har tilgang til innmeldingen av uønskede hendelser og ved at våre meldesystemer ikke er frikoblet fra sanksjonsmyndighet, slik EU og andre internasjonale autoriteter mener gir best resultater. Internasjonale anbefalinger er klare. For å skape åpenhet og tillit til en meldeordning kan ikke sanksjonerende systemer være koblet med meldesystemet, og internasjonal faglitteratur anbefaler at meldesystemer bør skilles fra sanksjonerende systemer. WHO, Europarådet og EU har gitt slike anbefalinger til sine medlemmer. Det er grunn til å tro at flere tusen pasienter dør hvert år i Norge som følge av uønskede hendelser. Hva kan vi gjøre for å redusere dette til et absolutt minimum? Etter min vurdering er følgende elementer viktige: Vi må ha en nasjonal pasientsikkerhetspolicy med relevante og gode virkemidler. Det må være en åpen og trygg meldeordning, der hensikten er å lære av feil og nesten-feil. En slik ordning bør ikke være koblet til sanksjonssystemene. Videre bør vi samle alle meldinger nasjonalt. Som et minimum bør dette gjelde for meldinger om de alvorlige hendelsene. Vi bør også gjennomføre nasjonale pasientsikkerhetskampanjer. Vi klarer bare å redusere de uheldige hendelsene hvis alle hendelser blir meldt, slik at vi kan lære og bedre systemene. Det store antallet av uheldige hendelser skyldes systemfeil. Komplett rapportering er en avgjørende kunnskapskilde for å lære og så forandre, slik at de uheldige hendelsene i helsetjenesten kan bli færre.