Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-06-06:
Dette er en prinsipielt viktig sak, mye viktigere enn det som innstillinga gir grunnlag for. Det er et spørsmål om grunnlaget for vern av skog og om hvilke grunnlag som skal gi erstatning. Det er ingen samlet komité bak innstillinga. Senterpartiet kommer til å stemme mot forslaget. Det som blir helt underslått i innstillinga, er at her går en vekk fra det som det er enighet om ellers, at det å ta skog ut av bruk, altså skogvern, skal skje på en vitenskapelig og etterprøvbar måte. Det er det som er kjernen i det hele. Det å bruke naturmangfoldloven innebærer at en må kunne dokumentere på en etterprøvbar måte at det er sjeldne planter, dyr eller naturtyper som skal vernes, og de plantene, dyrene eller naturtypene skal da vernes i den forstand at de skal tas vare på, ikke bare i dag, men for all framtid. Det vi her snakker om, er vern etter markaloven, hvor det ikke er krav til faglige kriterier og vitenskapelig dokumentasjon. Det er et rent skjønn, og det er det naturvernbevegelsen har karakterisert slik: Vi må få denne typen vern, for da kommer vi vekk fra latinertvangen. Med latinertvangen menes at en slipper å måtte dokumentere, gjennom latinske navn på de forskjellige plantene, at det er de plantene eller dyra som skal vernes. Derfor er dette en prinsipielt svært vesentlig sak. Det som utgjør grunnlaget for at den typen vern kommer opp, er måten en driver skogsdrift på i de bynære områdene. Slik økonomien i skogsdriften utvikler seg i dag, er den så økonomisk presset at det presser seg fram driftsmåter som i stadig større grad er i motsetning til flerbruk av skog. Det er flerbrukshensyn som er den sunne forvalterstrategien for bruk av skog, hvor en tar vare på både dyre- og planteliv og på friluftsliv, men det må innebære at det er en økonomi og en skjøtsel som gir mulighet til å gjennomføre det. Det er den store saken som burde vært oppe og framme, og hvor det burde være en klar og sterk allianse mellom friluftslivets interesser, som vil se at skogen skjøttes på en måte som ivaretar flerbrukshensynet, samtidig som det gir et økonomisk grunnlag for de skogeierne som gjør det. Den debatten er helt fraværende. Vi vet at det er mange interesser, ikke minst innenfor Naturvernforbundets rekker, som ønsker å få markalover ikke bare i Oslo-marka, som omfatter fylkene Oslo, Akershus, Oppland og Buskerud, men tilhørende markalover også rundt andre byer og tettsteder i Norge. Det er etter Senterpartiets vurdering en helt feilslått strategi. Vi må sikre friluftslivets interesser gjennom flerbrukshensyn, og så må vi sikre vernet av de sjeldne forekomstene gjennom naturmangfoldloven. Det er her kjernen ligger. Naturmangfoldloven gir grunnlag for det. Da er det ganske sterkt å erfare at mange snakker om et vitenskapelig grunnlag for vernet, og så kommer en til dette området, hvor det ikke er snakk om det i det hele tatt. Det kan etter min vurdering ikke fortsette, for det er klart at når man i praksis kan få samme erstatning ved vern etter markaloven som etter naturmangfoldloven, vil det jo være mye lettere å gå på et markalovvern, for der er det ikke krav til dokumentasjon. Det vil uthule hele grunnlaget for og oppslutningen om vernet i Norge om en går inn på det poenget. Vi skal være klar over at det forslaget som for kort tid siden fikk flertall her i salen, om 10 pst. vern av barskog, gjaldt naturmangfoldloven, mens det vi snakker om nå, er et tillegg som går på markaloven. Det er mange som ønsker at man innenfor marka skal verne 1 pst. av arealet. Det er ingen begrensninger i det som nå vedtas, og jeg regner med at man vil få et vernekrav rundt alle større byer rundt i Norge. Vi er på helt feil kurs. Vi må legge vitenskap til grunn for vernet. Det er Senterpartiets standpunkt, og her ønsker vi å være i allianse med de verdikonservative innenfor skogskjøtselen, sammen med de dyktigste vitenskapelige miljøene. Det gir grunnlag for vern.