trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2002-12-09:
Det er all mulig grunn til å være urolig for den utvikling som viser økt bruk av grov vold og alvorlige trusler. Og det er denne uroen som ligger til grunn for Regjeringens forslag til endringer i politiloven og straffeloven. Vi ønsker å gi trygghet til dem som blir utsatt for trusler. Og selv om det kanskje er helt opplagt, vil jeg likevel understreke at første bud for å skape trygghet ligger i å forhindre at voldsutøveren har mulighet til å forfølge og true sine ofre. Regjeringen og Kristelig Folkeparti er opptatt av denne siden ved trygghetsaspektet. Vi setter ikke søkelyset på tiltak for den trusselutsatte for å unngå å gjøre noe i forhold til voldsutøveren, men det er altså ikke temaet i den saken vi behandler. Det må være en menneskerett å ha mulighet for et daglig liv uten frykt for liv eller helse på grunn av ett eller flere andre menneskers atferd. For å ivareta forfulgtes sikkerhet ved adresseendringer er det innført adressesperring i kategoriene 7 og 6. Kode 7 gir sperringen karakteristikken «fortrolig», mens kode 6 betyr «strengt fortrolig». Opplysningene skal altså ikke oppgis til uvedkommende eller lekke ut slik at voldsutøveren kan få vite det adressesperringen skulle hindre ham fra. Vi erkjenner imidlertid at dette ikke fungerer fullgodt. Og representanten fra SV, som nettopp hadde ordet, beskrev gjennom eksempler at dette ikke fungerer godt. Kristelig Folkeparti støtter derfor Regjeringens vurdering om at det skal bli mulig å benytte fiktiv identitet framfor å bytte fødselsnummer slik at det gamle opphører å eksistere. Den situasjonen kan jo meget vel oppstå at den man søker beskyttelse mot, ikke lenger utgjør noen fare. Da vil det kunne være ønskelig å ta tilbake den opprinnelige identiteten. Det å skifte identitet er et gjennomgripende og konsekvensfylt valg. Kristelig Folkeparti vil, som komiteen for øvrig, derfor reservere dette til de mest alvorlige trusselsituasjoner. Det må være fare for en alvorlig forbrytelse mot liv, helse eller frihet. Og før man går til dette identitetsskiftet, bør man ha forsøkt andre og mindre inngripende virkemidler. La meg til slutt presisere at det er vesentlig med offentlig bistand for å kunne håndtere situasjonen, både for dem som vil få innvilget skifte av identitet, og for dem som har adressesperring kode 7 og 6.
Carsten Dybevig (Høyre), 2002-12-09:
Regjeringen legger i denne proposisjonen frem forslag om flere gode tiltak som bidrar til å styrke skyldnerens stilling i inkassosaker, og som gir et bedre vern mot uheldig inkasso. Et av de viktigste tiltakene er opprettelsen av en inkassoklagenemnd, der formålet er å gi skyldneren en enkel og billig måte å løse inkassotvister på. Det finnes i dag en rekke nemnder og utvalg som behandler klagesaker i forbrukerforhold, bl.a. Forsikringsskadenemnda, Bankklagenemnda og Forbrukertvistutvalget. For de fleste forbrukere vil det være en svært kostbar affære å bringe en sak inn for domstolene, og i kampen mot store selskaper som har ubegrenset med ressurser til å drive en sak oppover i systemet, er det ofte en utmattende og håpløs kamp for en forbruker. Regjeringen foreslår at klagenemnden skal opprettes gjennom privat initiativ. Høyre mener det er viktig at en slik nemnd opprettes gjennom avtale mellom bransjeorganisasjonene, da dette kan øke nemndens gjennomslagskraft både på forbrukersiden og i bransjen. Samtidig er det ikke alltid offentlig oppnevnte tilsyn og nemnder får den effekt som man måtte ønske. Så vidt jeg har forstått, har Regjeringens initiativ allerede ført til at Forbrukerrådet og inkassobransjens organisasjon har gått sammen for å forberede opprettelsen av en slik nemnd. Det er imidlertid er god løsning at man gir en slik nemnd offentlig godkjenning, som øker legitimiteten og stiller flere virkemidler til disposisjon, bl.a. gjennom lovbestemmelser. En samlet komite stiller seg bak dette forslaget, noe Høyre selvfølgelig er svært glad for. Det er en kjensgjerning at det i dag føres lite offentlig tilsyn med at kravet til god inkassoskikk i inkassoloven § 8 blir overholdt. Opprettelsen av en klagenemnd vil i stor grad kunne rette på dette. Regjeringen foreslo opprinnelig at nemnden etter egne vurderinger kunne rapportere brudd på lovens krav til Kredittilsynet. En enstemmig komite mener imidlertid at sterke hensyn tilsier at nemnden skal rapportere alle brudd til Kredittilsynet og på den måten styrke det offentliges tilsyn med bransjen. Når man også foreslår at inkassoforetak som har begått brudd på god inkassoskikk, kan pålegges å betale inkassoklagenemndens saksomkostninger, tror jeg vi er kommet et langt stykke på vei mot å sikre det sanksjonssystem som har manglet i denne bransjen. Forhåpentligvis går vi mot et system som bedre ivaretar forbrukernes interesser, samtidig som de seriøse aktørene i bransjen kan fortsette sin virksomhet ufortrødent, mens de som ikke har vært like seriøse, går en tøffere tid i møte.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2002-12-09:
En enstemmig komite står bak lovforslaget om at det åpnes adgang for volds- og trusselutsatte personer til å etablere fiktiv identitet. Siden det ikke foreligger noen politisk uenighet, og siden også saksordføreren har presentert denne saken på en svært god måte, ønsker jeg bare å knytte noen få korte kommentarer til forslaget. Det har særlig vært fokusert på kvinner som har brutt ut fra voldelige samliv, og deres behov for beskyttelse i denne sammenheng. Det er korrekt at dette er en særlig utsatt gruppe. Men denne loven favner langt videre, som saksordføreren også nevnte. Lovendringen vil gi trusselutsatte personer et bedre vern, bl.a. kan fiktiv identitet være et viktig virkemiddel i etterforskningen av organisert og svært alvorlig kriminalitet med hensyn til vitner. Når det gjelder volds- og trusselutsatte kvinner, er det dessverre en realitet at dagens ordninger for beskyttelse ikke er tilstrekkelige. Voldsalarmer, dagens oppholdsforbud og adressesperring kode 6 har vist seg ikke å være tilstrekkelig for å holde voldsmenn unna. Når det gjelder kode 6, har det vist seg problematisk å forhindre at offentlige etater, spesielt folkeregisteret, gjør feil og utleverer personopplysninger om kvinner som lever på kode 6. I alle fall foreløpig er det adressesperring på kode 6 som vil være det eneste reelle alternativet for kvinner som lever sammen med barn, og som har barn med voldsmannen. Fiktiv identitet vil være vanskelig å gjennomføre for denne gruppen uten at det griper inn i forfølgerens, altså farens, rettigheter etter barneloven. Det er derfor nødvendig med en endring i barneloven for at også denne gruppen skal ha en mulighet til å benytte seg av fiktiv identitet. Det er derfor viktig å få forbedret ordningen med adressesperring kode 6. Komiteen fremmer derfor forslag om at justisministeren kommer tilbake til Stortinget med vurdering av å iverksette tverrdepartementale tiltak for å gi det offentlige nødvendig informasjon om kode 6-problematikken, at det gis bistand til personer som lever på kode 6 og 7, og at det gjennomføres tiltak som gjør det vanskeligere å få innsyn i folkeregisteret. Disse forslagene kan bidra til vesentlige forbedringer av adressesperring kode 6 og gjøre også dette til et godt alternativ.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2002-05-15:
Jeg tillater meg å foreslå Elisabeth Røbekk Nørve.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-05-15:
Dette spørsmålet går til arbeids- og administrasjonsministeren: Arbeiderpartiet legger stor vekt på å sikre arbeid til alle, og å sikre at de som kan arbeide, skal gis mulighet til å arbeide. Dagsavisen fortalte i går at 21 000 personer nå venter på attføring. Det er en betydelig større kø enn tidligere som gjør det vanskeligere å komme tilbake i arbeid. Det synes å være betydelige problemer i arbeidsmarkedsetaten, og Regjeringens svar har så langt vært å kutte i budsjettet i forhold til Stoltenberg-regjeringens budsjett. Har statsråden noen plan for å gi Aetat mulighet til å gjøre den jobben som de skal gjøre?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-05-15:
Mitt inntrykk er at etaten, slik som den sliter i dag, verken klarer å gjøre formidlingsdelen eller kvalifiseringsdelen godt nok. Samtidig er vi fra Arbeiderpartiets side opptatt av at etaten har en rolle, både når det gjelder den tradisjonelle formidlingsdelen og kvalifiseringsdelen, og at man ikke svekker formidlingsinnsatsen. Det har statsråden forsikret fra Stortingets talerstol at man ikke skal gjøre. Jeg registrerer at det er stor uro blant de ansatte. Jeg registrerer at de ansatte nå også går til streik for å markere sin uro. Samtidig registrerer jeg at tilbakeføringen som nå kommer av halvparten av det kuttet som Regjeringen forslo under høstens budsjettbehandling, finansieres ved å kutte arbeidsmarkedstiltakene tilsvarende. Mener statsråden at arbeidsmarkedssituasjonen nå er slik at man bør kutte i arbeidsmarkedstiltakene for i begrenset grad å finansiere tiltak innenfor etaten? Er det ikke snarere slik at situasjonen på arbeidsmarkedet krever alles store oppmerksomhet, og at man samtidig må sette Aetat bedre i stand til å utføre den oppgaven de skal gjøre?
Victor Norman (Høyre), 2002-05-15:
Som representanten Schjøtt-Pedersen vet, har Aetat de siste par årene vært inne i en betydelig omstillingsprosess, fra primært å være en formidlingsetat til å bli en kvalifiseringsetat. Dette er en vanskelig og langvarig omstilling, bl.a. fordi kvalifisering av folk til arbeidslivet krever en annen type og på mange måter større kompetanse enn det som tradisjonelt har ligget i etaten. Etter at vi overtok, har vi lagt stor kraft i arbeidet med å få fart på denne omstillingen. Den er helt avgjørende, spesielt i forhold til gruppen av folk som skal på yrkesrettet attføring. Etaten har kommet langt i omstillingsarbeidet. Vi har samtidig sagt at det er viktig å gi etaten rammer som gjør at den i sterkere grad kan oppmuntres til å få fortgang i dette omstillingsarbeidet. I forbindelse med revidert nasjonalbudsjett har vi derfor foreslått en prøveordning med aktivitetsbasert finansiering av deler av Aetats virksomhet spesielt knyttet til attføringsarbeidet. Vi tror det er viktig at etaten ikke bare får gode generelle rammer. I den forbindelse vil jeg minne om at det lille kuttet vi gjorde i forhold til Stoltenberg-regjeringens forslag, var helt ubetydelig i forhold til de samlede rammene for etaten. Det er viktig ikke bare å gi dem gode generelle rammer. Det er også viktig å gi dem rammer som gjør at omstillingsarbeidet går i retning av å gjøre en sterkere innsats i forhold til kvalifisering, og at det faktisk blir en realitet. Vi tror at det forslaget vi har lagt fram i revidert nasjonalbudsjett om at deler av midlene under kapittel 1592 kan brukes til aktivitetsbasert finansiering av Aetats virksomhet, er et tiltak som gjør at køen av attføringskandidater blir redusert – ikke veldig raskt, for det er et stort og møysommelig arbeid, men over tid.
Victor Norman (Høyre), 2002-05-15:
Aetats egen vurdering er at det er fullt mulig å gjøre det arbeidet de skal gjøre når det gjelder formidling i forhold til arbeidsmarkedet i dag. Det er deres vurdering at de rammene de har til ordinære arbeidsmarkedstiltak, er tilstrekkelige, gitt den situasjonen vi har i arbeidsmarkedet. Den store utfordringen – det tror jeg også Schjøtt-Pedersen er enig i – ligger i å få en økt innsats i forhold til å kvalifisere folk til arbeidsmarkedet, folk som i dag har problemer med å komme rett ut i arbeidsmarkedet. Derfor er denne økte innsatsen knyttet til spesielle arbeidsmarkedstiltak og oppbygging av kompetanse og kapasitet, slik at Aetat kan ta seg av denne gruppen. Det er den oppgaven vi mener må ha prioritet, og det er den oppgaven vi er opptatt av at Aetat skal få finansielle ressurser til å kunne gjennomføre på en bedre måte.
Victor Norman (Høyre), 2002-05-15:
Jeg er helt enig i at Aetat sliter med store problemer. Det har de gjort lenge. De høye tallene for sykefravær og vantrivsel i jobben er faktisk tall fra i fjor, da Aetat var ledet av en annen regjering enn den som leder etaten nå. Det som har vært vår store innsats, har vært å forsøke å få Aetat på bena igjen. Den oppgaven jobber vi med. Det kommer vi til å fortsette å jobbe med. Vi er innstilt på å gi Aetat de økonomiske rammer som er nødvendige for at de skal gjøre denne kombinerte kvalifiserings- og formidlingsjobben som vi snakker om. Jeg vil igjen minne om at vi i revidert nasjonalbudsjett, i tillegg til å foreslå 15 mill. kr til Aetat, foreslår en prøveordning med aktivitetsbasert finansiering av deler av Aetats kvalifiseringsvirksomhet, som innebærer en økonomisk modell som gjør at i den grad Aetat klarer å gjøre en mer omfattende jobb enn det de gjør i dag, så vil det automatisk også utløse flere midler til etaten. Jeg tror sluttresultatet av det omstillingsarbeidet vil være at vi får en Aetat som fungerer bedre, som har større økonomiske rammer enn den hadde under den forrige regjeringen, og som klarer å kombinere kvalifiserings- og formidlingsarbeid på en veldig god måte. Og unnskyld at jeg sier det: Jeg har større tro på Aetat enn det virker som om representanten Oppebøen Hansen har.
Victor Norman (Høyre), 2002-05-15:
Jeg vil presisere igjen: Problemene i Aetat har først og fremst å gjøre med måten Aetat har vært organisert på, og måten man har prioritert ressursene på internt i Aetat. Derfor har vi lagt hovedvekten på å få intensivert arbeidet med omorganisering og omstilling av Aetat, fra den modellen man hadde før, til den modellen Stortinget vedtok i fjor. Så sier vi samtidig at selvfølgelig må etaten ha økonomiske rammer. Vi har gitt den omtrent de samme rammer som den forrige regjeringen foreslo. Samtidig foreslår vi nå en helt ny finansieringsordning for Aetat som gjør at man i større grad skal kunne jobbe målrettet mot de gruppene som Aetat skal prioritere, og at pengene i den sammenheng i mye større grad skal følge brukerne inn i Aetat. Vi tror dette er nødvendig for at kombinasjonen av omorganisering og finansiering skal gi en sterk Aetat, som i hvert fall jeg tror vi trenger, og som jeg tror at også representanten Andersen mener at vi trenger.
Victor Norman (Høyre), 2002-05-15:
Jeg tror nok vi må innse her at virkelighetsoppfatningen kan være noe forskjellig i ledelsen i Aetat og i deler av grasrota i etaten. Det er klart at enhver innføring av et nytt datasystem innebærer enkelte spedbarnsproblemer, men den beskrivelsen vi har fått når det gjelder innfasing av nytt datasystem i Aetat, er at problemene er langt mindre enn det det nå ble gitt uttrykk for. Jeg skal ta en dobbeltsjekk på dette nok en gang. Vi har fulgt innføringen av nytt datasystem kontinuerlig gjennom hele vinteren og våren, og de meldingene vi har fått, svarer altså ikke til det bildet som enkelte ansatte har gitt i media. Men vi er fryktelig opptatt av at kommunikasjonen mellom ledelsen og de ansatte i Aetat må bli bedre, og det er et av de poengene vi kommer til å legge avgjørende vekt på, når vi nå skal lete etter ny arbeidsdirektør etter at Lars Wilhelmsen har bedt om å få gå over i annen stilling.
Victor Norman (Høyre), 2002-05-15:
I utgangspunktet vil jeg bare presisere to ting. For det første: Aetat gjør et veldig godt arbeid på mange områder, bare for å ha sagt det. For det andre: Aetat bruker i veldig stor grad andre leverandører til sine aktiviteter allerede i dag, og det vil de fortsette å gjøre, kanskje i større grad, fremover. Det er også naturlig at man i forbindelse med en vurdering av et nytt finansieringssystem for Aetat vurderer om disse aktivitetsbaserte og til dels resultatbaserte ordningene som vi har tenkt å foreslå for neste år, åpner for at andre skal kunne komme inn og tilby en del av tjenestene. Men når det er sagt, vil jeg si at jeg tror det er viktig å ha klart for seg at det å ha en statlig Aetat med et helhetlig ansvar for kvalifisering og formidling er veldig viktig. Jeg tror ikke arbeidsformidling og arbeidskvalifisering er et område som egner seg for privatisering. Det å ha et velfungerende arbeidsmarked, det å ha et velfungerende kvalifiseringssystem, må være en offentlig oppgave. Men at vi på avgrensede deler av dette i større grad kan slippe til private, tror jeg helt klart kan være interessant.
Victor Norman (Høyre), 2002-05-15:
Jeg tror begge har gitt riktige opplysninger, for å si det sånn. Når vi er kommet til at kostnadene ved bilhold har gått ned med 6–7 pst., er det to forhold som ligger bak dette. Det ene er nedgang i bensinpriser, og det er det enighet mellom oss og Opplysningsrådet om. Det andre er en teknisk sak, som jeg også nevnte i spørretimen da spørsmålet var oppe – og det er vel det som kan være grunnen til at to meget vederheftige personer gir forskjellige svar: Når det gjelder grunnlaget for beregning av kostnader ved bilhold i staten, er det tidligere lagt inn at den typiske bilist hadde en bonus på 35 eller 40 pst. på forsikringen – jeg kan ikke huske det helt nøyaktig. Så viser undersøkelser at bilistene gjennomsnittlig har 70 pst. bonus. I og med at kilometergodtgjørelsen skal være en dekning av faktiske kostnader, ble det ved beregning av kostnadene i år justert for denne endringen mellom faktisk og beregnet bonus, og det er den andre grunnen til at vi kommer fram til en nedgang i kostnader ved bilhold på mellom 6 og 7 pst. Av naturlige grunner regner ikke Opplysningsrådet med endringer i bonus som grunnlag for sine beregninger. Men tar vi hensyn til at vi tidligere har lagt inn for lav bonus i forhold til det folk faktisk har, pluss endringen i bensinpriser og andre forhold, viser tallene klart en nedgang i kostnadene på mellom 6 og 7 pst.
Victor Norman (Høyre), 2002-05-15:
Statsråden har gitt helt korrekte opplysninger hele tiden. La meg også bare presisere litt når det gjelder de konkrete forholdene, og da kan jeg kanskje også gå litt tilbake til første del av spørsmålet. Vi er veldig opptatt av at kilometergodtgjørelsen og andre statlige godtgjørelser skal kunne forsvares som kostnadsdekning og ikke noe mer, bl.a. for at vi skal unngå problemstillingen knyttet til om disse tingene bør beskattes. Det skal ikke være noen netto fordel ved de godtgjørelsene vi gir til dekning av utgifter, og da er det viktig at godtgjørelsen står i forhold til de faktiske utgifter. Når det da er slik at de bilistene som får kilometergodtgjørelse, i gjennomsnitt har 70 eller 65 pst. bonus og ikke 30 eller 40 pst., må det være galt å legge 30 eller 40 pst. bonus til grunn for beregningen. Det vil i så fall innebære at en gjennomsnittlig bilist har et overskudd, og da kommer spørsmålet om beskatning opp. Vi må komme fram til et ryddigere system hvor folk ikke risikerer å få spørsmål om skatt trukket inn i forbindelse med utgiftsgodtgjørelsen.
Victor Norman (Høyre), 2002-05-15:
Vi er opptatt av at vi skal ha diettgodtgjørelse og bilgodtgjørelse som står i samsvar med de faktiske utgiftene folk har. Det er ikke vår hensikt å gå inn og granske hjerter og nyrer hos statsansatte eller andre for å se om kostnadene er selvforskyldt eller om kostnadene er uforskyldt. Jeg vil også minne representanten om at det finnes folk som kommer opp i biluhell hvor de taper bonus selv om man ikke kan si at de dermed kjører rått eller på annen måte har gjort noe som er selvforskyldt. Vi er opptatt av et kostnadsbasert regulativ for at spørsmålet om beskatning av overskudd ikke skal bli et reelt spørsmål. Dette har sammenheng med at vi ønsker et enkelt system. Vi ønsker å gjøre det helt klart at staten ikke betaler godtgjørelse som kamuflert lønn, men at vi ønsker at folk skal få dekket de faktiske kostnadene. Da må det være beregning av de faktiske kostnadene som ligger til grunn, og det har vært prinsippet som har vært fulgt også tidligere.
Victor Norman (Høyre), 2002-05-15:
La meg først si at spørsmålet går langt inn på kommunalministerens område, og jeg skal ikke gå inn på kommuneøkonomien i detalj – det synes jeg ville være galt. Men på det generelle spørsmålet om forholdet mellom stat og kommune har Regjeringen vært veldig klar, og også bl.a. i forbindelse med spørsmål om modernisering av offentlig sektor. Vi ønsker å ta lokaldemokratiet på alvor. Vi ønsker at hovedlinjen i moderniseringsarbeidet i offentlig sektor skal være delegering innad i staten og desentralisering av makt og myndighet til kommunene. I dette ligger at vi er innstilte på at kommunene skal få større frihet når det gjelder hvordan de ønsker å organisere seg. De skal få større frihet når det gjelder utforming av detaljer i tjenestetilbud, og de skal få større frihet til selv å disponere de økonomiske overføringene fra staten. Vi skal altså i større grad gå over til rammefinansiering og i mindre grad bruke øremerket finansiering. Kommunene skal i større grad få mulighet til selv å påvirke sitt inntektsgrunnlag, bl.a. ved den skatteomleggingen som Finansdepartementet jobber med, som skal gi kommunene en større del av de skatteinntektene som genereres av den lokale næringsvirksomhet. Alt dette er sentrale elementer for at Kommune-Norge skal bli sterkere, og for at vi skal få et mer vitalt lokaldemokrati. Det er også viktig, tror vi, for å få en distriktsutvikling i Norge hvor vi får bygd på det potensialet som ligger i distriktene. Det vi ikke har lagt opp til, er et forhandlingssystem med kommunene. Vi tror det er riktig at kommunene får forutsigbare rammer, og forutsigbare rammer tror jeg man oppnår bedre gjennom den type finansieringsopplegg vi har nå. Men dette er spørsmål som det for øvrig er mer naturlig å stille til kommunalministeren.
Victor Norman (Høyre), 2002-05-15:
Jeg er langt på vei enig med representanten Haga, som jeg vel også gav uttrykk for i mitt første svar, men la meg presisere at kommunene har et handlingsrom som ikke er så ubetydelig som det av og til fremstilles. Noe av problemet er imidlertid at vi sentralt – og jeg lar begrepet «sentralt» omfatte både regjering og storting – har veldig lyst til ikke bare å ønske oss god jul og godt nyttår, men også bestemme oss for hvordan kommunene skal sørge for at det blir god jul og godt nyttår. Så lenge vi ikke kan motstå den fristelsen til å detaljregulere hva kommunene skal gjøre, blir det reelle handlingsrommet i kommunesektoren mye mindre enn et velfungerende lokaldemokrati egentlig krever. Men den problemstillingen løser vi ikke ved å innføre forhandlinger med kommunene. Den problemstillingen løser vi ved at vi i Regjeringen – og representantene i Stortinget – tar lokaldemokratiet på alvor og godtar at det på enkelte områder er kommunene som skal foreta prioriteringer, og ikke storting eller regjering.
Victor Norman (Høyre), 2002-05-15:
Veldig kort til et veldig omfattende spørsmål: For det første mener vi ikke at vi skal detaljstyre kommunene. Kommunene må ta et eget ansvar for modernisering og effektivisering. La meg også si at vårt inntrykk faktisk er at en del kommuner kan være forbilder for staten, istedenfor vice versa. Derfor er det her spørsmål om å få til gode læringsprosesser, ikke bare fra stat til kommune, men kanskje enda mer fra kommune til stat og fra kommune til kommune. I den forbindelse etablerer vi i disse dager et direkte samarbeid med 15–20 kommuner i landet, av veldig varierende typer, hvor målet nettopp er å bidra til erfaringsutveksling mellom kommunene, bidra til at staten kan lære en del av det som foregår i en del av kommunene, og kanskje også bidra til opplæring den andre veien.
Victor Norman (Høyre), 2002-05-15:
Jeg har en følelse av at jeg gjentar meg selv til det kjedsommelige. Det må jo skyldes at jeg uttrykker meg veldig uklart. Hvis det var slik at man kunne løse alle problemer i Aetat bare ved å sende en sjekk, tror jeg problemene hadde vært løst for veldig lenge siden. Problemstillingen knyttet til Aetat, er at Aetat er igjennom en omfattende omstilling for å bli i stand til å gjøre en stor innsats også på kvalifisering. Dette er en omstilling man har vært igjennom i mange år. Det er en omstilling som ikke bare krever penger, men den krever folk, og den krever folk med spesielle kvalifikasjoner. Vi må ikke få et system hvor vi bare tar folk inn i Aetat og parkerer dem på noen tiltak og derved sier at problemet er løst. Det vi trenger, er en Aetat som utreder folk skikkelig, som legger opp et individuelt tilpasset program, som følger dem tett gjennom prosessen hele veien, som personlig tjenesteytelse, frem til den dagen da de er kvalifisert, og så å si hjelper å få dem formidlet frem. Det er en omlegging man ikke gjennomfører over natten. Det er en omlegging som krever et stort organisatorisk arbeid, og som samtidig krever en finansieringsordning som gjør at det blir mulig for Aetat ikke bare å betale ut lønninger, men å bygge opp en organisasjon som er rettet inn mot disse oppgavene. Dette er Aetat inne i. Dette er en problemstilling som Aetat jobber med, og som krever at hele etaten omstilles og skaffer seg kompetanse som man ikke uten videre kan hente inn fra gaten i dag. Det vi legger opp til, er at Aetat skal kunne gjøre denne jobben bedre, bl.a. gjenom ny organisering og gjennom et nytt finansieringsopplegg. Men representanten Karin Andersen må akseptere at omstilling og omorganisering til helt andre oppgaver enn det man har holdt på med tradisjonelt, ikke er noe som gjennomføres over natten.
Victor Norman (Høyre), 2002-05-15:
La meg bare gjenta først og fremst – i håp om å bli ferdig med dette budsjettspørsmålet én gang for alle: Det vi har gitt, er et budsjett for Aetat som er 1 pst. mindre enn det den forrige regjeringen foreslo. Hvis problemene i Aetat skyldtes den ene prosenten, ja, da hadde de problemene vært fryktelig mye større enn det jeg tror. La meg også gjenta: Det Aetat trenger, er ikke bare flere folk, men de trenger en annen type kompetanse enn man har i dag. I dag må Aetat kjøpe eksternt mye av den kompetansen de trenger for utredning og oppfølging, ikke fordi at man ikke har gode folk i Aetat, men fordi de folkene man har i Aetat, ikke nødvendigvis er de folkene som har de kvalifikasjonene man trenger. Det er det som er problemstillingen. Det er her den langsiktige omstillingen er så stor og så viktig. Vi trenger å få en Aetat som i mye større grad driver personlig tjenesteytelse og i mindre grad driver saksbehandling.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2002-05-15:
Aetat har alltid vore ein etat som har mått gjere raske omstillingar, heilt avhengig av talet på ledige og tilgjengelege verkemiddel. I dag kan ein nok karakterisere etaten som ein etat i full krise. Det er mykje prøving, og det er mykje feiling. Dei tilsette mistrivst på jobben, sjukefråværet stig, kundane klagar, og det er veldig mykje negativ fokusering i media som òg er med på å forsterke dei problema. Me er alle einige om at Aetat har ei betydeleg oppgåve i samband med intensjonsavtala om eit inkluderande arbeidsliv. Paradokset er at arbeidet med denne avtala startar med ein ekskluderande personalpolitikk overfor dei tilsette i etaten. Og mitt spørsmål til statsråden er: Når skal Aetat få ro? Eg synest statsrådens antydningar om at dei økonomiske rammene er gode nok for etaten, saknar ei breiare vurdering. Eg registrerer at statsråden reverserer litt av den argumentasjonen som kom i desember, og plussar på i revidert budsjett med 15 mill. kr, 15 mill. kr som allereie er brukte opp. Når er statsråden villig til å gi Aetat økonomiske rammer slik at dei kan utføre den jobben dei eigenleg er sette til å gjere?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-05-15:
Statsråden sier at han vil satse på kvalifisering i Aetat. Hvis man skal gjøre det, må man altså ha folk som har tid til å snakke med dem som trenger kvalifisering, og som har kompetanse til å gjøre det. Det første statsråden gjorde da han kom i statsrådstolen, var å sørge for å få sagt opp flere av dem som skulle gjøre denne jobben. Dette visste Aetat, og dette visste statsråden. Han bekreftet det nå også her i sitt svar til Arbeiderpartiet at problemene var store før han tok over. Da er det jo grunn til å kreve et svar på hvorfor man gjør som man gjør. Jeg må spørre statsråden: Er han fornøyd med å ha fått satt 5 000 flere på reservebenken, på passive trygdeytelser, i sin korte statsrådskarriere?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-05-15:
Jeg vil få stille et spørsmål til arbeids- og administrasjonsministeren. Vi har tidligere i dag hørt at det er 5 000 flere siden november som nå står passivt i kø hos Aetat og venter på attføring. Statsråden har nå i spørretimen sagt litt om det nye finansieringssystemet som han ønsker å innføre, som skal gjøre at Aetat kan få mer penger og hjelpe flere. Da er mitt spørsmål: Hvorfor har ikke statsråden gjort dette allerede i år, men tvert imot gjort det motsattte? Jeg kan presentere et eksempel: Hvis vi ansetter 50 nye i ett år og antar at vi greier å hjelpe to personer hver uke ut i aktivt arbeid eller i attføring, bruker vi ca. 17 mill. kr, og vi sparer ca. 400 mill. kr på trygdebudsjettet. Har ikke statsråden og Regjeringen gjort slike regnestykker når de har satt opp budsjettet, og oppdaget at dette er et prinsipp som kan brukes nå?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-05-15:
Jeg takker statsråden for svaret, men kan med én gang si at SV aldri vil akseptere en politikk som går ut på å si opp de folkene som har kvalifikasjoner, og som skal hjelpe dem som trenger kompetanseheving og attføring. Det er nettopp det denne regjeringen har gjort. Jeg tror vi er ved noe av sakens kjerne, ved noe av det som også ble tatt opp i spørrerunden i stad, da statsråden sa at virkelighetsoppfatningen på grasrota i Aetat og i ledelsen er forskjellig. Ja, den er det. Folk som jobber i Aetat, har varslet om dette lenge. De har sagt at de orker ikke mer. De slutter, og noen av dem blir til og med sagt opp. Brukerne har klagd på dette lenge, og sier det er for få folk som kan hjelpe dem. De står i kø og venter i dagevis og timevis og får ikke hjelp. Hvordan har statsråden kunnet konkludere med at det trengs færre folk? Det er det som er konsekvensen av det budsjettet statsråden har lagt fram og anbefalt Stortinget så sterkt å støtte.
Morten Lund (Senterpartiet), 2002-05-15:
De store vanskene i Aetat blir beskrevet for oss av de ansatte. At så ledelsen i etaten sier det samme som statsråden, nemlig at disse problemene nok ikke er så store som de ansatte sier, tror jeg er noe av problemet her. Vi burde hatt én helhetlig etat istedenfor den delingen som er nå. Noe av det de ansatte forteller om, er at det nye dataanlegget, som er en del av omstillingen, ikke fungerer, eller fungerer så dårlig at de nå behandler halvparten så mange søknader som de gjorde før. Det trengs altså ekstra ressurser for å bedre dette nå. Og den løsningen som statsråden presenterer, at de nå skal få belønning for antall saker de behandler, er altså det motsatte av det som egentlig er problemet deres: De sitter og venter på grunn av et for dårlig anlegg. Mitt spørsmål til statsråden er da: Settes det nå inn ekstra ressurser slik at de dataproblemene som de ansatte har fått, blir løst, og de dermed greier å gjøre den jobben vi ønsker at de skal gjøre?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-05-15:
Jeg deler statsrådens syn på dette med at det fins forskjellige meninger og betraktninger rundt Aetat – en skulle jo tro at det var full krise i Aetat hvis en skal ta utgangspunkt i det som er sagt tidligere her. Men hvis det da er sånn at det er uklare roller i Aetat, er mitt spørsmål til statsråden: Hva skal vi nå gjøre for å rydde opp i Aetat? Og når Regjeringen, som på en måte kutter i ordinært budsjett, kommer tilbake med midler nå når vi går over på en finansieringsmodell som Fremskrittspartiet vil støtte – dette med en aktivitetsbasert modell, eller pengene følger bruker – vil statsråden og Regjeringen da se på muligheten for at andre aktører innenfor arbeidsmarkedssektoren kan komme på banen og konkurrere med Aetat, og kanskje tilby seg å avvikle de køene som er der?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-05-15:
Jeg skal prøve å holde kommuneøkonomien utenfor og heller prøve å vinkle det inn på effektivisering og rasjonalisering. Vardø ble jo plukket fram som et eksempel her. Det er jo flere kommuner etter hvert som påberoper seg å ha meget dårlig økonomi, og som kanskje har styrt sitt eget reir litt dårlig, og det kan også være andre ting som slår ut. Fremskrittspartiet ønsker imidlertid å bruke staten med hensyn til å ha et økonomisk ansvar i forhold til primæroppgavene. Det ville nok ha løst de største problemene i de fleste kommunene. Men mitt spørsmål til statsråden når det gjelder ønsket om modernisering av offentlig sektor og de signalene vi får fra Kommune-Norge nå, er: Er det slik at statsråden og Regjeringen prøver å sammenligne kommuner? For det er jo enkelte kommuner som har det veldig bra, mens de kommunene som presenterer en dårlig økonomi, på en måte blir et bilde på hele Kommune-Norge, noe jeg ikke tror er de faktiske forhold. Kan statsråden og Regjeringen på et vis drive opplæring av enkelte kommuner for å få til effektivisering og rasjonalisering der det overhodet ikke er prøvd gjennomført?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-05-15:
Her har endelig Fremskrittspartiet fått flertall for et forslag som ble fremmet for et år siden, hvor frivillige lag og organisasjoner, kultur og idrett får flere hundre millioner kroner. I samme artikkel som representanten Giske viser til, registrer jeg at statsråden åpner med at de er enige. Det er akkurat dette Regjeringen også ønsker seg. Da er det litt merkelig at vi ikke får bredere støtte for vårt forslag i Stortinget. Statsråden prøver nå å påstå at disse midlene vil gå på bekostning av bevilgninger i det ordinære statsbudsjettet, til tross for at flertallet i Stortinget har presisert at disse midlene på en måte er «gjerdet inn» utenfor det ordinære kulturbudsjettet. Hvis statsråden i budsjettbehandlingen, eventuelt til høsten, bruker det at de frivillige lag og organisasjoner har fått disse midlene som et argument for å kutte på det ordinære kulturbudsjettet, skjønner jo ikke statsråden intensjonene med det forslaget som ligger på bordet. Så mitt spørsmål er: Har statsråden nå intensjoner om å kutte på kulturbudsjettet fordi Fremskrittspartiet har fått flertall for flere hundre millioner kroner til idrett og frivillige lag og organisasjoner?
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2002-05-15:
Til arbeids- og administrasjonsministeren: Som kjent har bilistane fått ei kraftig skatteskjerping i år, både når det gjeld firmabil og kilometergodtgjering. I tillegg til dette har departementet sett ned kilometergodtgjeringa med 20 øre. I spørjetimen 13. mars i år opplyste statsråd Victor Norman at bakgrunnen for dette var at kostnadene ved bilhald var reduserte til mellom 6 og 7 pst. siste år. Statsråden gav uttrykk for at tal frå Opplysningsrådet for Veitrafikken viste dette, men i Dagbladet 24. mars uttaler direktør Ola Bjørnstad i Opplysningsrådet for Veitrafikken at kostnadene ved bilhald slett ikkje er reduserte siste år. Meiner statsråden at Ola Bjørnstad her gir uriktige opplysningar, eller er det statsråden som har gitt uriktige opplysningar i denne saka?
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2002-05-15:
Eg må seie at eg er litt forundra over svaret eg får, nemleg at begge har rett. Når den eine seier at det ikkje er reduksjon, og den andre seier at det er 6–7 pst. reduksjon, kan umogleg begge ha rett. Når det gjeld dette med berekningsgrunnlag og bonusordningar, finn eg også det veldig underleg. Om nokon sit på eit kontor i Oslo og endrar berekningsgrunnlaget, f.eks. frå 40 pst. til 65 pst. bonus, og legg det til grunn, betyr ikkje det på nokon måte at bilistane over det ganske land får noko betre bonusordningar eller noko lågare bilkostnader. Eg tolkar svaret frå statsråden indirekte slik at det er gitt uriktige opplysningar i denne saka – iallfall villeiande opplysningar – og spørsmålet er då: Aktar statsråden å kome tilbake igjen og gi korrekte opplysningar om dette til Stortinget?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2002-05-15:
Dette er jo interessant. Det må jo i realiteten bety at hvis den informasjonen som statsråden nå kommer med, er korrekt, vil Regjeringen i den motsatte situasjonen – nemlig at bilistene begynner å krasje mer enn tidligere slik at de får lavere bonus på sine forsikringer, eller at de får andre kostnadsøkninger – reversere dette. Det er i så fall helt nytt. Det har aldri tidligere skjedd at en regjering har argumentert med denne type variasjoner som begrunnelse for at de har endret avgiftsnivået overfor bilister eller andre grupper. Det må i så fall bety at Regjeringen her innfører et helt nytt prinsipp for hvordan de skal skattlegge bilistene, og det syns jeg statsråden skal utdype nærmere. Er det slik at hvis man tar utgangspunkt i at bilistene er flinke til å kjøre bil og ikke krasjer, skal de få en ekstra straff ved å betale mer i skatt til staten? Og blir det da i så fall slik at dette vil reverseres i motsatt retning, hvis man begynner å krasje mer og får lavere bonus på sine forsikringer?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-05-15:
Jeg vil gjerne stille et spørsmål til utviklingsminister Frafjord Johnson. De ødeleggelsene som fra Israels side nå er påført reokkuperte palestinske områder, er betydelige. Det har særlig gått ut over palestinsk infrastruktur, så som politistasjoner, statistikkontorer og hva det måtte være. Mener statsråden at Israel har plikt til å erstatte de ødeleggelsene de har forårsaket, eller at de kan stilles til ansvar, og at man kan kreve erstatning fra Israel for disse ødeleggelsene?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-05-15:
Jeg takker for svaret. Det er vel kanskje litt svakt å tro at selv om verdenssamfunnet nå retter et utall av henvendelser til Israel om å avstå fra nye ødeleggelser, er det noe som blir tatt til følge. Tvert imot er situasjonen meget alvorlig, fordi man ikke retter seg etter noe fra Israels side, heller ikke meget klare resolusjoner fra FNs sikkerhetsråd. Det er få bønner som blir hørt i Midtøsten for tiden. Jeg synes det er interessant at den norske regjering nå undersøker hvilken hjemmel som kan ligge til grunn, for det er ganske folkerettslig kompliserte spørsmål det som dreier seg om erstatningsansvar. Dels vil det være i for-hold til gaver eller bistandsprosjekter der Norge direkte har bidratt, for mye av denne infrastrukturen er bygd opp ved hjelp av norske midler. Men dels vil det også være i forhold til om Israel etter folkeretten er pliktig til å erstatte. Og da er det to problemstillinger som er viktige: Dels er det hva Norge eventuelt kan kreve på egne vegne. Men det andre spørsmålet blir hva Norge kan støtte de palestinske selvstyremyndighetene i når det gjelder krav om erstatning fra Israels side.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2002-05-15:
Representanten Halvorsen stiller et betimelig spørsmål. Fra Regjeringens side har vi meget sterkt kritisert de israelske angrepene og de israelske aksjonene og ødeleggelsene av bistandsprosjekter og infrastruktur. Vi har også påpekt at det er nødvendig at internasjonale giversamfunn også ber om forsikringer fra Israel om at landet ikke på ny vil ødelegge palestinsk infrastruktur ved ny finansiering fra internasjonale givere. Regjeringen foretar for tiden en vurdering av det spørsmål som representanten Halvorsen tar opp, nemlig hvorvidt Norge har hjemmel for å kreve kompensasjon fra israelske myndigheter for de skadene som er påført infrastruktur. Den vurderingen foretas nå, og det betyr at noen konklusjon ikke er trukket i den saken. Det er våre jurister som jobber med dette spørsmålet.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2002-05-15:
Som representanten Halvorsen selv er inne på, er dette folkerettslig veldig komplisert. Det er klart at når Norge har gitt bistand til Palestina for å bygge opp infrastrukturprosjekter og andre typer tiltak, er det i utgangspunktet gitt til palestinske selvstyremyndigheter – det er deres ansvar, det er gitt over til deres styre. Det betyr at Norge egentlig er i en situasjon hvor vi på en måte ikke kan kreve. Vi foretar likevel nå en vurdering av hvorvidt det er hjemmel for å kreve kompensasjon, og da betyr det hvorvidt det er hjemmel for å kreve kompensasjon fra israelske myndigheter. Hvilken adressat det da vil dreie seg om – om det er palestinske myndigheter eller oss – det jobber man nå med. Så når det gjelder det andre spørsmålet som representanten Halvorsen er inne på. Man jobber så vidt jeg er kjent med – og jeg må ta det forbeholdet, for jeg har ikke snakket med rettsavdelingens eksperter i dag – også med denne dimensjonen i den vurderingen som nå foretas.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2002-05-15:
Internasjonal folkerett er komplisert, og det man nå arbeider med, er spørsmålet i forhold til den bistand som har vært gitt til palestinske selvstyremyndigheter, og om det er mulig å få en hjemmel for å kreve kompensasjon for skadene. Det betyr altså ikke erstatning. Jeg tror ikke, men dette er da kompliserte spørsmål, at det er slik at vi kan kreve fra israelsk side erstatninger overfor palestinske myndigheter når ansvaret, så vidt vi er kjent med, er uklart.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2002-05-15:
Nå er vi langt inne på utenriksministerens ansvarsområde. Dette dreier seg ikke om bistand og kompensasjons- og erstatningsspørsmål, og jeg tror i den sammenheng også at det å spekulere i hvem som er ansvarlig for hva, blir vanskelig i stortingssalen. Vi har ikke – i hvert fall ikke jeg – noen mulighet for å ha kjennskap til de ansvarsmessige forhold her, verken knyttet til miner eller andre ting i flyktningleiren i Jenin eller andre steder i det palestinske området. I mitt svar til representanten Marthinsen vil jeg si at det er utenriksministeren som skal besvare spørsmålet om balanse i forholdet mellom Israel og palestinske selvstyremyndigheter når det gjelder Midtøsten-konflikten generelt.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2002-05-15:
For det første har ikke jeg som representanten Djupedal sett på fjernsyn, og derfor er ikke jeg kjent med hva Vidar Helgesen måtte ha uttalt, eller hvordan det er blitt utlagt. Den informasjon jeg i hvert fall sitter med for øyeblikket fra departementet, er at en for tiden foretar en vurdering av hvorvidt det er hjemmel for å kreve kompensasjon fra israelske myndigheter for skadene. Med det synes jeg ikke det er naturlig at jeg går inn på det hypotetiske spørsmålet som representanten Djupedal nå reiser, nemlig hva man vil gjøre hvis man konkluderer i en bestemt retning. Jeg mener at dette spørsmålet må avvente en konklusjon på den vurderingen.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2002-05-15:
Jeg forstår at Regjeringen vurderer spørsmålet om eventuelt Israel er ansvarlig og bør betale noe erstatning. Det er slik at opp gjennom årene har Norge bevilget enorme midler – langt over en milliard, så vidt jeg vet – til de palestinske selvstyremyndighetene, som ikke har greid å sørge for trygghet og ro og orden i sine områder. Det er også hevdet at de, helt fra Arafat på toppen, har vært med på å godkjenne og delvis også bruke penger på å finansiere terroristaksjoner inne i Israel – terroristbomberne som vedvarende har sprengt bomber myntet på helt uskyldige, sivile, barn og kvinner, og anlegg, diskoteker, barer og kafeer. Er statsråden enig i at det må være gjensidig, at man også må vurdere i hvilken grad de palestinske selvstyremyndighetene er ansvarlige og må yte erstatning til Israel for de skader som disse terroristbomberne har påført Israel, og som selvstyremyndighetene har gjort lite for å hindre?
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2002-05-15:
Jeg vet ut fra det vi leser i avisene, at her kan det være ikke bare komplisert i forhold til folkeretten, men også i forhold til hvem som er ansvarlig for de eksplosjonene som skjer. Noe er man helt tydelig på kommer fra israelsk side, men det går også tydelig fram at mye av det som skjer av eksplosjoner, f.eks. i Jenin, kommer fra minering som de palestinske myndighetene eller terroristene selv har iverksatt på forhånd for at jødene skulle gå i en felle. Her tror jeg man må trå varsomt, slik at man ikke går inn i et «minefelt» og ødelegger sine egne holdninger. Jeg vil advare Regjeringen på det sterkeste mot å foreta en forskjellsbehandling i dette spørsmålet. Det må bli likhet for partene.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2002-05-15:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Bilførere som fyller 70 år, må medbringe gyldig legeattest under kjøring når førerkortet har livsvarig gyldighet. Dersom dette ikke gjøres, kan bilføreren ilegges bot eller fengselsstraff. Denne regelen er lite kjent, og lovlydige personer har opplevd å få dom pga. manglende kunnskap om denne regelen. Kan statsråden sette i verk tiltak for å få gjort regelen bedre kjent?»
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2002-05-15:
Jeg takker for svaret. Det var et meget hyggelig svar og et svar som er både opplysende og informativt, ved at man sørger for at de som dette spesielt er aktuelt for, får den kunnskap og opplysning som de trenger på forhånd, slik at de ikke kommer i samme situasjon som en person jeg vet om, som fikk dom fordi vedkommende ikke hadde legeattest medfølgende førerkortet. Det at man sender ut pressemeldinger, kan nok være viktig og riktig, og man kan forvente at de som fyller 70 år, spesielt skal legge merke til og se dette. Men jeg tror det er med disse 70-åringene som det er med de fleste av oss, at det må være veldig aktuelt og opp i dagen før vi noterer oss disse tingene.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2002-05-15:
Takk. Jeg tror helt sikkert at det er riktig som samferdselsministeren her sier, at fra i år er dette ivaretatt på en skikkelig og god måte. Jeg har i tankene en situasjon hvor en person i foregående år ble ilagt en bot, fordi sertifikatet var å betrakte som ugyldig da det ikke medfulgte gyldig legeattest, selv om vedkommende hadde fornyet førerkortet og det var påtrykt gyldighet til 2031. Han fikk ikke kjøre de få kilometrene hjem. Mitt spørsmål til slutt går da på om man fra politiets side – her gjaldt det en person som for mindre enn fire uker siden hadde fylt 70 år – kunne vise noe smidighet når man skal følge opp slike saker. Kunne man vise noe smidighet fra politiets side, slik at en person som har vært lovlydig hele sitt liv, og som har noen kilometer igjen til han er i garasjen sin og neste morgen går til legen for å få sin gyldige attest, slipper å måtte ringe hjem for å finne noen som kan komme og hente ham eller kjøre bilen?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2002-05-15:
Med all respekt for de to foregående spørrerne har de beveget seg langt utenfor det som er dagens tema. Det som er spørsmålet, er følgende: Jeg oppfattet at statssekretær Vidar Helgesen konkluderte på TV i går, eller om det var i forgårs, med at det ikke fantes et juridisk ansvar for Norge for gaver eller bevilgninger gitt til palestinske myndigheter og som er brukt til ting bombet av Israel. Det er godt mulig at dette ikke var en konklusjon, men det fremstod nå uansett sånn på TV, og jeg er glad for at statsråden nå sier at det ikke er entydig konkludert i hvilken juridisk retning dette skal tolkes. Men hvis dette blir tolkningen, er mitt spørsmål: Vil Norge da bistå juridisk eller moralsk og humanitært med støtte til palestinske selvstyremyndigheter i at palestinerne overfor Israel har legitimt krav på denne erstatningen? Det tror jeg folkeretten er ganske entydig på. Da vil det være viktig for de palestinske selvstyremyndighetene at det finnes et internasjonalt samfunn som bakker dem opp i deres juridiske fortolkning av folkeretten. Vil statsråden bekrefte at Norge vil gjøre det?