Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2008-05-22:
Jeg vil også takke utenriksministeren for en god og fyldig redegjørelse. Den viser at denne regjeringa bruker de mulighetene vi har, til å ta initiativ, ta noen skritt som fører oss i retning av en bedre verden. Vi kan ikke gjøre det alene, vi må gjøre det i allianse med andre land. Samtidig må vi reise spørsmål og krav sammen med de sosiale bevegelsene, både nasjonalt og internasjonalt. Jeg vil benytte anledningen til å takke de utenomparlamentariske organisasjonene og enkeltmenneskene som tar kontakt, tar initiativ, og som utfordrer oss, skaper debatt, og som sier fra dersom regjering og storting trår feil. For SV er det viktig at systemdebatten ikke stilner, for det er en viktig del av et levende demokrati. Det er derfor veldig gledelig å registrere at døra inn til den politiske ledelsen i dag er åpen for disse stemmene. Denne regjeringa har tatt noen viktige grep og initiativ. Et eksempel er initiativet for å bli kvitt klasevåpen med humanitære konsekvenser. Ondskapens våpen, kaller noen dem, våpen som lemlester og dreper sivile, som forlenger krigens redsler langt inn i gjenoppbyggingsfasen. Oslo-prosessen ender opp i Dublin. For oss er det viktig at resultatet blir en konvensjon og incentiver til at statene faktisk blir nødt til å destruere de verste våpnene fortest mulig. Saken om Telenor i Bangladesh er et klart eksempel på at bedrifters samfunnsansvar har en klar utenrikspolitisk og menneskerettighetsdimensjon. Avsløringene om drepende arbeidsforhold hos underleverandører i Bangladesh kan vi som land simpelthen ikke leve med. Jeg er helt enig med utenrikskomiteens leder, som også var inne på dette. Dette viser globaliseringens bakside. Når Telenors aksjekurs stiger, når pengene renner inn i kassa, betales prisen av barn og arbeidere uten faglige rettigheter og arbeidsforhold som ingen ville ha funnet seg i her. Heldigvis har vi hatt en fagbevegelse som har kjempet fram faglige rettigheter. Jobben vår og jobben for den internasjonale fagbevegelsen er å støtte alle dem som kjemper for anstendige arbeidsforhold i sine land. Telenor er ikke alene, heller ikke som norsk selskap. Det er, som Olav Akselsen sa, kanskje mer regelen enn unntaket. For noen år siden hadde vi saken om Aker Kværner som tjente penger på Guantanamo og dermed begikk brudd på folkeretten. Da komiteen var på reise i Kina, fikk vi møte noen modige fagforeningsaktivister, som fortalte om arbeidsforholdene i de økonomiske sonene. Ingen av oss er i tvil om at utenlandske investeringer trengs i fattige land. Da må vi bare sørge for etiske retningslinjer, og at de landene som det investeres i, får den samme retten til politisk handlingsrom, til virkemidler og råderetten over naturressursene som Norge hadde da vi var et av Europas fattigste land. Sterkere etiske retningslinjer kommer på plass i stortingsmeldinga som utenriksministeren viste til. Blant annet har ForUM for utvikling og miljø vært pådrivere for dette. Regjeringa lytter og handler. Historia om Telenor viser at det er viktig å få på plass retningslinjer som forplikter også underleverandører til å etterleve menneskerettigheter, faglige rettigheter, kvinners, barns og urfolks rettigheter, til å ivareta miljøet og ressursforvaltning. Ikke minst er det viktig at vi har et aktivt statlig eierskap med retningslinjer som forplikter. I Irak ser vi grensene for den amerikanske supermakten. Fred og demokrati skapes ikke på grunnlag av fremmede geværmunninger. Bush-regimet har utløst en ufattelig katastrofe med sin invasjon. Resultatet er flere hundre tusen døde og en region i brann. Bush-regimets framferd i Midtøsten viser at vi ikke er tjent med en verden dominert av én supermakts interesser. I Afghanistan bidrar krigen mot terror til å skape mer vold og konflikt. Terrorisme er en kriminell handling. Terrorister må arresteres og stilles til ansvar. De aller fleste erkjenner nå det SV har sagt hele tida, også da vi var mot engasjementet i Operation Enduring Freedom, at det ikke finnes noen militær løsning for Afghanistan, sjøl om Bush-regimet tviholder på den tankegangen og fortsatt har motvilje mot å søke politiske løsninger. Administrasjonens kunngjøring om at USA ønsker å overta kommandoen over ISAF i sør, er et uttrykk for det. Utnevningen av general Petraeus til sjef for den amerikanske sentralkommandoen, med ansvar for Afghanistan og Irak, er et annet uttrykk. Han har nemlig gått i bresjen for det som kalles for «counterinsurgency» og gjør dermed krigen mot terrorister og opprørsgrupper til oppgave nr. 1. Dette er en tankegang som ikke holder. Dersom afghanerne skal få eie sin egen utvikling, må vi lytte til hva afghanerne mener og vil. I meningsmålinger gir de uttrykk for at de er mindre optimistiske for egen framtid. De mener at utviklinga går i gal retning og forklarer det primært med manglende sikkerhet og dårlig styresett. Korrupsjonen tas ikke på alvor. Her er jeg helt enig med representanten Høglund, som var inne på det. De som begikk grove krigshandlinger under borgerkrigen, stilles ikke til ansvar. Tvert imot har de sørget for amnestilover som gjør at de går fri. Dette opprører afghanske kvinner og menn. Samtidig sier afghanerne - hele tre fjerdedeler av dem, ifølge det Washington-baserte Center for Strategic and International Studies - at de ønsker forhandlinger med Taliban og andre som har vært i opprør mot regjeringa. Vi kan like det eller ikke, men det er det de tar til orde for. National Front, opposisjonen til Karzai i parlamentet, går inn for forhandlinger. Både innenriks og internasjonalt er det stort press for en bredere politisk inkludering. Senatets resolusjon fra mai i fjor om forhandlinger står ved makt. Det som er interessant, er at UNAMA nå har fått et bredere mandat til å tilrettelegge for forsoning. Jeg leser også at noen tar til orde for at FN bør overta PRT-ene. Enda flere tar til orde for en ny og bredere Bonn-prosess. Afghanistan er et komplekst samfunn. Det finnes ingen kvikke og lettvinte løsninger her. Men dette er tanker som får SVs støtte. Mens Israel feiret 60 år som stat, mintes palestinerne 60 år med det de kaller for «Al-Nakhba» - deres ord for den katastrofen som skjedde for 60 år siden. Flere israelske historikere bekrefter nå den uretten som ble begått mot palestinerne. Landsbyer ble ødelagt, og nærmere 800 000 ble drevet på flukt og har aldri fått vende tilbake. De som har besøkt Palestina, blir opprørt av muren som stenger bøndene ute fra jorda si, hindrer unger i å gå på skole, vegblokkeringer og vaktposter som ydmyker og ødelegger den palestinske økonomien. Situasjonen er katastrofal på Gaza, og det går fra vondt til verre på Vestbredden. Det som opprører, er jo at Israel kommer unna med ikke å etterleve internasjonale avgjørelser. Situasjonen er likevel ikke helsvart. Det foregår forhandlinger mellom Israel og Hamas. Flere snakker med alle parter, også med Hamas. Blant annet har Jimmy Carter og representanter for Frankrike gjort det. En kan like det eller ikke like det: Jeg har brukt å si at Hamas ikke er SVs søsterparti, men de vant et valg som Vesten var pådriver for skulle holdes. Ingen, heller ikke Israel, er tjent med situasjonen slik den er nå. Det innser iallfall en modig fredsbevegelse og flere andre. En løsning med Israel og Palestina side ved side må basere seg på flere prinsipper, bl.a. at de internasjonale avgjørelsene må etterleves. Jeg synes det er interessant at tidligere statsminister Bondevik i et intervju nettopp gikk langt i å understøtte disse prinsippene. Det er ingen tvil om at Palestina trenger investeringer som kan få fart på økonomien, men det må være investeringer som bygger på noen etiske prinsipper. En ny sak som jeg mener bør vekke interesse, er opprettingen av industrisoner med fabrikker som av miljø- og helsegrunner flyttes fra Israel til Palestina, der det er elendige arbeidsforhold som ødelegger helsetilstanden til folk i de landsbyene der fabrikkene legges(presidenten klubber) (presidenten klubber) Jeg innser at tida mi er over, og jeg overlater til andre i partiet å snakke om de viktige nordområdene.