Tina Bru (Høyre), 2014-06-05:
For første gang skal vi i Stortinget diskutere et forslag om å ta det første skrittet mot å legge ned norsk olje- og gassindustri. I dag tidlig kalte representanten Hansson denne dagen for historisk på Politisk kvarter. Det har han jo for så vidt rett i – uten at jeg med det mener at dette nødvendigvis er en dag vi trenger å markere fremover. I dag er også Verdens miljødag. Slik sett synes jeg det er både passende og bra at vi skal diskutere klima og miljø her i Stortinget i dag, men jeg må samtidig si at jeg synes det er trist at debatten skal skje på bakgrunn av akkurat dette forslaget. Norge er en stor leverandør av energi til en verden som får et stadig større energibehov. Vi har en stolt industrihistorie med produksjon av energi – både fornybar og fossil. Vi er et land med ambisiøse og offensive klimamål. Jeg synes det er trist at premisset for dette forslaget er at man ser norsk energiproduksjon som et problem, i stedet for en del av løsningen for å nå verdens klimamål. Norge er verdensledende på klimaeffektiv produksjon av olje og gass. En offensiv forskningsinnsats, sammen med verdens strengeste miljøkrav, har sørget for dette. Ingen andre steder i verden har olje- og glassindustrien så store incentiv til å gjøre produksjonen mest mulig miljøvennlig. Hver dag jobber norsk industri med dette. Denne politikken har gitt vesentlig lavere CO2-utslipp, mindre bruk av kjemikalier i produksjonen og kraftige reduksjoner i sjøutslipp. Det er jeg stolt av. Men jeg deler representanten Rasmus Hanssons bekymring for de globale klimaendringene. Verden må bli mer energieffektiv, vi må vri energibruken mot fornybar, og vi trenger sterke internasjonale virkemidler for å få det til. Samtidig er det et faktum at det også i fremtiden vil finnes fossil energi i verdens energimiks. Spørsmålet handler derfor ikke om vi skal ha innslag av fossil energi, men om hva slags fossil energi det skal være. Jeg mener at klimaeffektiv norsk olje og gass bør spille en rolle her. Den største grunnen til at et stort land som USA nå for første gang ser en nedgang i sine utslipp, er at de har vridd energibruken fra kull til gass. Norge leverte i fjor 58 pst. av Storbritannias gassimport. Vi er den nest største leverandøren av gass til Europa. Å erstatte kullkraftverk med høyeffektive gasskraftverk er på kort sikt en viktig del av klimaløsningen. Dette kommer frem i den siste rapporten fra FNs klimapanel. Norsk gass kan spille en viktig rolle i omstillingen av det europeiske kraftmarkedet. Slik sett er norsk gass en del av løsningen på våre klimautfordringer, ikke et problem. Den 23. konsesjonsrunden er viktig for å opprettholde produksjonen på norsk sokkel. De siste 10–15 årene har produksjonen jevnt sunket, og den er mer enn halvert siden 2000. Til tross for dette forsøker noen å skape et bilde av at vi aldri har hatt et så høyt tempo på utvinningen. Det er rett og slett galt. Den 23. konsesjonsrunden handler om å gi selskapene tilgang til nye, attraktive areal, areal som vi vet sannsynligvis inneholder betydelige mengder med gass. Ikke minst er jeg og regjeringen opptatt av at aktivitet til havs skal gi aktivitet på land. Sørlige deler av Norge har i mange år nytt godt av verdiskapningen og arbeidsplassene som følger av offshoreindustrien. Med den 23. konsesjonsrunden legger vi forholdene til rette for at også de nordlige delene av landet vårt skal få delta i dette industrieventyret. Den norske olje- og gassindustrien er Norges største næring. Den står for en tredjedel av statens inntekter, gir arbeid til rundt 250 000 mennesker og er en betydelig teknologidriver på energifeltet. Nettopp derfor mener jeg at forslaget fra Miljøpartiet De Grønne er et dårlig forslag. Norsk olje- og gassindustri skal være en del av løsningen på verdens energiutfordringer. Dette er ikke noe regjeringen har funnet på, det er noe som også FNs klimapanel og Det internasjonale energibyrået mener. Da kan vi ikke ta første skritt på veien mot å legge den ned, slik dette forslaget tar til ordet for. Miljøpartiet De Grønnes politikk gjør ikke Norge renere, men gjør utvilsomt Norge fattigere og mindre i stand til å ha en offensiv klimapolitikk. Heldigvis er det bred konsensus om dette i Stortinget og i komiteen. Jeg ser frem til debatten.