Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2012-11-22:
Jeg har lyst til å takke interpellanten for at han tar opp en viktig debatt, men også for at han lar oss få en mulighet til å begynne det som jeg tror blir en av valgkampens viktigste diskusjoner. La meg først si at bekymringen i interpellasjonen for veksten i private helseforsikringer, knyttet til at nærhet til et privat og kommersielt tilbud kan gi fortere og enklere tilgang for enkelte, er en bekymring som vi i SV deler. Men det er med stor undring vi ser at Høyres løsning på et sånt problem er mer av problemet, og det er med forundring jeg ser at Høyre i dag bekymrer seg for noe som de for få år siden ønsket seg, nemlig mer private helseforsikringer. Det synes jeg er vanskelig å få til å gå opp. Jeg tror at forslaget om såkalt fritt behandlingsvalg vil bli en av de store diskusjonene i den valgkampen vi går inn i, for ved siden av Høyres forslag om skoleprivatisering er dette i praksis et forslag om omfattende privatisering av det norske helsevesenet, og det vil være en av de mest dramatiske samfunnsendringene høyresiden ønsker å gjennomføre hvis det skulle bli et regjeringsskifte. Jeg mener det er på sin plass å stille interpellanten en del spørsmål som kan klargjøre den videre debatten rundt alternativene i helsepolitikken. For det første: Hvem styrer egentlig pengene i Høyres modell med fritt behandlingsvalg? Det er ikke mulig både å si at det skal være en automatisk rett til å få en gitt behandling ved et hvilket som helst privat tilbud, og si at det offentlige skal styre prioriteringene etter andre kriterier. For det andre: Hvem vil egentlig få hjelp – når vi vet det er slik at noen pasienter er lønnsomme, og andre ikke er det, at det er noen typer diagnoser som det er mer sannsynlig at private og kommersielle aktører vil ta, og andre som ikke er det, når vi vet det er slik i norsk helsevesen at de som kjenner sine rettigheter, får mer hjelp enn de som ikke gjør det? Jo mer vi legger opp til et system à la det Høyre ønsker seg, jo sterkere vil denne tendensen bli, og jo mer vil dermed klasseskillet i helsevesenet øke. For det tredje: Hva blir igjen i det offentlige? Jeg hørte siste taler si at flere leger skal jobbe dobbelt, men det er jo en kjensgjerning at selv om du etablerer flere kommersielle tilbud, blir det ikke flere leger og sykepleiere i Norge, akkurat som helseministeren sa. Det betyr at en omfattende utbygging av et kommersielt tilbud må gå på bekostning av kapasiteten i det offentlige. For det fjerde: Hvordan unngår vi at lommeboken betyr mer? Hvis målet er at lommeboken skal bety mindre, er det systemet Høyre foreslår, et ulogisk system. For når vi først etablerer stadig mer omfattende kommersielle tilbud, vil det selvfølgelig også medføre et større omfang av tilbud rettet mot dem som har lommebok til å betale for det – og dermed også en større klassedeling i helsevesenet. Og for det femte: Hvordan skal vi unngå at det systemet som Høyre nå ønsker seg, fører til mer byråkrati? Vi vet at med denne typen løsninger kreves det også et omfattende system for bestilling og rapportering – og dermed en ny omdreining på det vi ikke ønsker oss mer av, nemlig at vårt helsepersonell bruker for mye tid på papirer og dermed for lite på pasienter. Jeg opplever at dette er et ideologistyrt forslag fra Høyre, der det er et mål i seg selv med flere kommersielle aktører og en overføring av viktig innflytelse og makt over prioriteringene til markedet. Det blir ikke flere leger og sykepleiere, det blir ikke flere helsekroner, og vi kan få en annen fordeling av ressursene. Det viser at når det i de debattene vi stadig har her i Stortinget, gjentas fra høyresiden at valget handler om gjennomføringsevne, er det feil. Valget handler om et veivalg, ikke minst innenfor helsesektoren. Det handler om hva slags velferdsmodell vi skal ha i årene framover, og denne debatten viser at SV og Høyre vil i helt ulike retninger.