Bent Høie (Høyre), 2011-11-28:
Representanten Are Helseth brukte bilder fra skipsfarten og mente at det var storm som var utfordringen når det gjaldt overfarten. Da jeg hørte statsråden og representanten Helseth, vil jeg heller si at det minnet mer om at tåken hadde lagt seg i kanalen. Det er nesten umulig å høre statsråden snakke om dette temaet uten at de tre trylleordene gjentar seg til stadighet, nemlig «jeg forutsetter at», «jeg legger til grunn at» og «jeg forsikrer meg om at», om enhver problemstilling som tas opp knyttet til denne saken. Sånn har det vært så lenge Stortinget har etterlyst utfordringer knyttet til denne omstillingen. I forhold til den virkeligheten vi nå står i, vil jeg minne om det statsråden sa i Stortinget 10. juni 2011, da Stortinget hadde bedt om en redegjørelse om denne saken: «For å lykkes med omstillingen er det viktig at både eier og ledelse, og de ansatte, er kjent med, og er enige om, mål og rammebetingelser, og at vi holder fast på dette selv om vi møter hindringer underveis.» Videre: «Det er viktig å sikre dialog og bygge tillit internt i organisasjonen. Men dette er ikke nok. Vi må også bygge tillit mot omgivelsene, og da særlig mot befolkningen.» Jeg tror neppe det er den beskrivelsen folket vil bruke hvis de skal sette noen ord på den situasjonen denne prosessen er i nå. Det er nesten umulig å finne andre som deler regjeringens virkelighetsbeskrivelse i denne saken, utenom den øverste ledelsen i Helse Sør-Øst og litt av den øverste ledelsen ved Oslo universitetssykehus. Ellers er statsråden og regjeringen helt alene. Fylkeslegen, Arbeidstilsynet, pasientombudet, ansatte, pasientene og omgivelsene – alle andre oppfatter denne situasjonen annerledes. Det er ganske overraskende at statsråden da kun velger å lytte til den øverste ledelsen i Helse Sør-Øst, med tanke på hvor krevende denne omstillingsprosessen er. Det som overrasker, er at en tar alle de urovekkende signalene som kommer fra de ansatte, og plasserer dem i én bås, nemlig «omstillingsmotstand». Det er helt åpenbart at når en skal gjøre så store endringer som det en her står overfor, er det omstillingsmotstand. Men jeg er overrasket over at statsråden, som er ansvarlig, har mage til å tørre å plassere alle de alvorlige signalene som kommer fra de ansatte, i den båsen, at dette er mennesker som ikke ønsker å omstille seg. Blant disse signalene er det faktisk vesentlige advarsler om forhold som vil og kan gå ut over pasientene. Dette handler om to krevende endringer. Den ene er overflyttingen av pasientgrunnlag fra Oslo universitetssykehus til Ahus. Den andre er krevende samlinger av vesentlig virksomhet internt ved Oslo universitetssykehus. Å gjennomføre disse to prosessene samtidig, med det tempoet, er ekstremt krevende, og det burde ha vært mulig å se på tempoplanen, som også Høyre tok opp allerede 12. oktober 2010. Da sa statsråden i en interpellasjonsdebatt tilsvarende den som vi har i dag, at ifølge Helse Sør-Øst er tilpasset bemanning en identifisert risikofaktor i prosessen, og at en ser på pasientgrunnlaget og overflyttingen av ansatte fra Ahus til Oslo universitetssykehus. Hun sa videre: «Dette er tenkt gjort bl.a. gjennom å legge til rette for overflytting av bemanning fra Oslo universitetssykehus. Det har vært forsinkelser i denne prosessen, men det legges nå til grunn at det vil være nok søkere ved de utlyste stillingene ved Ahus.» Nøyaktig ett år og to dager senere svarer statsråden til representanten Afshan Rafiq at Helse Sør-Øst «har informert meg om at Ahus har hatt en krevende bemanningssituasjon». Og videre: «Dette har ført til at rekrutteringen av nytt personell ble forskjøvet fra årsskiftet 2010/2011 til en gradvis opptrapping i løpet av årets ti første måneder.» Pasientene ble flyttet over før Ahus hadde kapasitet til å ta seg av det nye pasientgrunnlaget.