Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-11-26:
Jeg tror faktisk ikke jeg kan huske et eneste nytt tiltak som ikke er blitt møtt med skepsis, motstand og kreative angrep fra veldig mange hold. Men jeg husker veldig mange saker som er blitt løst på den måten – gjennom nytenkning, kreativitet og det å ta de problemene samfunnet står i, på alvor. Da jeg overtok nøklene til kontoret i Justis- og beredskapsdepartementet, sto det 1 213 mennesker i fengselskø. Hvis vi ikke hadde gjennomført de tiltakene denne regjeringen har gjennomført, ville den køen høyst sannsynlig vært langt lengre nå. I dag er køen på 667, dvs. på fredag mener jeg det siste tallet var 667. Det betyr jo at tiltakene regjeringen iverksetter, faktisk virker. Hvor er nå oppslagene, som opposisjonen var veldig opptatt av å kommentere på et høyst kritisk nivå, om mangel på varetektsplasser? De er borte, som saksordfører sa. Hvor er de store oppslagene om de enorme tallene på oversitting i varetektsplasser, som bl.a. sistnevnte taler har vært veldig engasjert i? De er også mer eller mindre borte. Det er fordi tiltakene virker. Så er det ikke sånn at alle løsninger som er nye, konstruktive, kreative og faktisk løser problemene, er optimale eller oppfyller ønskedrømmen vår. Jeg skulle ønske at vi var i en situasjon der vi hadde nok fengselsplasser i Norge til å løse dette. Men hvis den ønskedrømmen skulle vært oppfylt, måtte vi over tid hatt en regjering som prioriterte dette. Det har vi hatt siden 16. oktober 2013, men jeg våger påstanden om at vi ikke hadde det i de åtte årene før. Det ser vi også på virkemidlene. Arbeiderpartiet brukte et virkemiddel for å få ned soningskøene på sin vakt. Da var virkemiddelet å redusere soningstiden, altså i realiteten overprøve domstolen, ved å ha fremskutt løslatelse. Det ønsker ikke denne regjeringen. Derfor er det viktig at vi nå jobber parallelt med å bygge ut fengselsplasser i Norge, samtidig som vi har løst den akutte utfordringen som dette samfunnet faktisk sto overfor. Det er for så vidt fortsatt for mange oversittere, men det var slik at det var veldig, veldig mange oversittere. Det var slik at det ikke var kapasitet på varetekt, og det var et enormt press for at vi skulle løse dette. Jeg synes det er en litt underlig tilnærming når enkelte representanter fra denne talerstolen sier at det er bekymringsfullt når en må reise forbi tomme fengselsplasser i Norge og så sone i Nederland. Vel, de tomme fengselsplassene, som de kaller det, er den tilgjengelige varetektskapasiteten. Det at vi nå har en kapasitetsutnyttelse i norske fengsler på 96 pst., er fortsatt svært høyt, og det er langt høyere enn de 90 pst. som Stortinget har vært opptatt av at vi skal ned til. Vi har altså et langt stykke å gå før vi klarer å lande det. Jeg er litt skuffet over Senterpartiet, ikke fordi de har fremmet dette forslaget – jeg mener det er grunnlag for å ha stor politisk uenighet om alle politiske valg – men istedenfor bare å problematisere og stoppe løsninger som en ser fungerer, kunne man kanskje foreslått løsninger på det som faktisk er problemet. Hvis Senterpartiet får gjennomslag for det forslaget de nå har fremmet, vil fengselskøene starte å øke med en eneste gang. Hva vil Senterpartiet gjøre med det? Jeg synes det er viktig at vi som politikere også tar et ansvar for å finne løsninger på problemer, og det mener jeg regjeringen har gjort gjennom å tenke nytt. Det har vært noen innkjøringsutfordringer i Nederland, men langt færre innkjøringsutfordringer enn det jeg hadde forestilt meg. Det skyldes at det er en god avtalerelasjon og et godt forhold mellom nederlandske og norske myndigheter for å rette opp i innkjøringsutfordringer. Det er incentiver på plass for at flere skal ønske å reise til Norgerhaven frivillig, bl.a. høyere dagpengesats, utvidet telefontid, muligheter for Skype, som snart kommer skikkelig på plass, og flere andre forhold. Det er soningsforhold i Nederland som er langt over det en har i de aller fleste fengsler i Norge, vil jeg faktisk påstå. Det legges like sterk vekt på rehabilitering og soningsforhold som i Norge. Jeg håper at vi i Stortinget i hvert fall kan være enige om at det viktigste er at vi sørger for at vi som samfunn er i stand til å sikre at personer som blir dømt, soner så raskt som mulig, for det er en stor belastning for dem som er dømt i kriminalsaker, å måtte gå og vente på soningen. Det slipper de i mye større grad nå enn før.