Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-04:
La meg først kommentere noe av det man er enig om i denne saken. Det dreier seg om den ordningen vi nå får på plass når det gjelder bortvisning av elever. Jeg synes vi har funnet en balansert løsning. Å bortvise elever for hele skoledager er opplagt en sak for rektor. Å bortvise for en undervisningsøkt for å skape arbeidsro for alle elevene er noe som kan delegeres til en lærer. Når det gjelder rett til skyss for funksjonshemmede til og fra skolefritidsordningen, er det mange i denne salen som har vært opptatt av det. Det gjør det mulig for funksjonshemmede barn å delta i SFO på en annen måte enn før. Det er veldig bra, det er alle enige om. Jeg er også veldig godt fornøyd med at vi er enige om at vi nå endrer begrepene for ikke å fullføre det løpet som er i videregående opplæring, til at alle får grunnkompetanse. Så deler jeg noen av de bekymringene som Trine Skei Grande snakket om når det gjelder politiattest. En politiattest er et virkemiddel, men det kan ikke være en sovepute med tanke på at voksne må observere og være til stede i forhold til den typen problemstilling. Mange av de overgrepene som skjer, skjer av folk som tidligere ikke har vært tatt for noe som helst. Så over til leksehjelp. La meg da starte med å si én ting, og det er at foreldrenes engasjement for barns skolegang er veldig viktig. Mange foreldre føler at de kommer litt til kort når det gjelder å hjelpe ungene sine med lekser, særlig litt oppover i skoleløpet. Det er likevel slik at foreldrenes interesse for skolearbeid, legge til rette, passe på at det er arbeidsro, mulighet til å gjøre lekser, har stor betydning for barnas interesse for skolen og prestasjoner i skolen. Alle foreldre, uansett hva slags bakgrunn de har, har mye å bringe når det gjelder elevenes interesse for skolen. Det er heller ikke slik at et tilbud om leksetid tilknyttet skolen fratar foreldrene et ansvar for å følge med barna sine på skolen, og det er også slik at selv om barna har gjort en del av leksene sine i tilknytning til skoledagen, skal foreldrene interessere seg for dem – bare slik at det er et utgangspunkt. Det er stor diskusjon om hva som er gode lekser. Alle trenger å øve på stoff som man har gjennomgått i undervisningen. Vi har hatt et seminar når det gjelder lekser, i Kunnskapsdepartementet som vi kaller for God praksis. Der har vi kommet fram til noen felles råd som er gode anbefalinger, f.eks. at leksene er overkommelige, det dreier seg om å øve seg på ting som er gjennomgått i undervisningen, at man får tilbakemelding på lekser – mange elever sier at de ikke får tilbakemelding og dermed mister inspirasjonen – osv. Dette finnes på Kunnskapsdepartementets hjemmesider. Så til den løsningen som er valgt. Hva er utgangspunktet for barn på 1.–4. trinn? Det er ofte at de først er på skolen, så er de på SFO, og så skal de hjem og kaste i seg middag og ut på en eller annen fritidsaktivitet. Selv for 8-åringer kan hverdagen være slik at klokken blir åtte om kvelden før man tar opp skolebøkene. Det er mange foreldre som sier at det er en veldig slitsom hverdag. Derfor har vi ønsket at det skal være mulighet for leksetid i tilknytning til skoledagen, slik at man kunne bruke noen av de timene man ellers kanskje var på SFO, til å arbeide med leksene, slik at man har større mulighet til litt mer ro rundt middagen og får familietiden til å gå i hop – ikke slik at foreldrene ikke skal interessere seg, f.eks. er det veldig viktig å lese sammen med de yngste barn. Det kommer selvsagt i tillegg. Når vi ønsker å gi det tilbudet som et frivillig tilbud, vil jeg gjerne si at det er veldig viktig hvordan kommunene tilrettelegger dette tilbudet. Man kan fort tilrettelegge det på en slik måte at de elevene som fra før synes det er morsomt å gjøre skolearbeid, benytter denne leksetiden, mens de som i utgangspunktet synes at det er et slit, finner på noe annet. Derfor er det veldig viktig at kommunene tilrettelegger det, slik at det er et tilbud til alle barn. Det er også slik at hvis man får på følelsen at dette er bare noe som er et tilbud til dem som såkalt trenger det, blir det heller ikke et godt tilbud. Når vi ønsker å gå denne balansegangen gjennom å lovfeste plikten til å tilby leksehjelp, men å åpne for mange lokale variasjoner i hvordan dette skal utformes, er det nettopp fordi virkeligheten rundt omkring er forskjellig. Derfor er vi avhengige av at man bruker hodet og lokalt tenker igjennom hvordan man kan møte de behovene man har hos barn på sin skole og i sin kommune.