Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-10-04:
Dagens velferdssamfunn er resultat av mer enn hundre års arbeid for å bygge velferden. Den norske velferdsmodellen er også et tverrpolitisk prosjekt – forankret i mange partier og regjeringer. Ulykkesforsikringsloven for fabrikkarbeidere var vår første trygdelov. Den kom i 1890-årene. I denne spede begynnelsen var det norske velferdssamfunnet et forsorgssamfunn med ordninger i stor grad basert på behovsprøvinger. I dag er vårt velferdssamfunn basert på rettigheter og universelle ordninger. Dette må fortsatt være et bærende prinsipp i velferdspolitikken. Vi lever i en tid preget av globalisering og individualisering. I mange europeiske land er det en debatt om hvorvidt velferdssamfunnet er en kostbar hemsko som vi ikke har råd til i en stadig mer konkurranseutsatt verden. Sant nok, vi møter utfordringer, men vi skal møte dem med en klar og offensiv holdning: Vi skal forsvare velferdssamfunnet. Men skal vi sikre velferden, må vi fornye velferdsordningene, fordi utfordringene er nye. Jeg vil i dette innlegget konsentrere meg om dette temaet. Målet er klart: Velferdsordningene skal gi trygghet!De skal bidra til likeverd og utjamning.De skal utformes slik at de møter den enkeltes behov i skiftende livssituasjoner. Alle skal ha den samme trygghet i forhold til velferdsordningene, uavhengig av økonomi, bosted og funksjonsevne. Alle skal ha rett til et verdig liv og god livskvalitet, uavhengig av personlige ressurser. Dette må være utgangspunktet når vi vurderer behovet for reformer i velferdsordningene. Folketrygden er en bærebjelke i velferdssamfunnet. Den er det aller viktigste virkemiddelet for å skape sosial trygghet og for å sikre folks inntekt og levekår i ulike faser av livet. Mer enn en fjerdedel av utgiftene på statsbudsjettet brukes i dag over folketrygden. I tillegg kommer overføringer til kommunene, til sykehus, barnehager, barnetrygd og kontantstøtte, for å nevne noe. Alt dette dreier seg om velferd for den enkelte. Trygghet for barn og eldre, en god skole, et godt helsetilbud og et omfattende sosialt sikkerhetsnett er det vi forbinder med den nordiske velferdsmodellen. Det er bred politisk enighet om å verne om denne modellen. Men vern betyr ikke motstand mot forandringer. Tvert imot: Skal vi beholde og videreutvikle velferdsordningene, må de tilpasses en ny virkelighet. Et eksempel på en slik ny virkelighet er at da Folketrygden ble innført, jobbet nordmenn i gjennomsnitt 44 år og var pensjonister i 10; nå jobber vi i gjennomsnitt 35 år og er pensjonister i 20. Velferdsordningene våre legger beslag på en stadig større del av verdiskapingen. Vi får stadig flere eldre. Yrkeslivet er i endring. Den generelle velstandsutviklingen gjør at folk stiller andre krav til de offentlige tjenestene. Regjeringens politikk må derfor være mer ambisiøs enn passivt å videreføre gårsdagens løsninger. Formålet er klart: Vi skal forsterke og fornye velferdsordningene. Også folketrygdens ordninger må moderniseres. Vi må våge å stille spørsmål om ordningene virkelig treffer dem som trenger dem, og vi må våge å stille spørsmål om de bidrar til at flest mulig får arbeid. Velferd skapes ikke av seg selv. Velferd finansieres heller ikke av seg selv. Vi må først skape inntekter for å få noe å bruke på velferd. Derfor dreier velferd seg også om verdiskaping. Det er arbeidskraften som er vår viktigste ressurs. Hvordan vi forvalter denne ressursen, er avgjørende for hvordan vi klarer å møte framtidens velferdsbehov. I 2003 var 76 pst. av befolkningen i aldersgruppen 15–64 år sysselsatt i Norge. Det er 10 prosentpoeng høyere enn gjennomsnittet i EU. Blant OECD-landene var det bare Island og Sveits som hadde høyere sysselsettingsfrekvens enn Norge. Sammenliknet med andre land har Norge særlig høy sysselsettingsandel blant eldre arbeidstakere og kvinner. Norge har lav arbeidstid pr. sysselsatt i internasjonal sammenheng. Verdiskapingen pr. arbeidet time er imidlertid høy. Norske arbeidstakere er dermed helt i verdenstoppen når det gjelder produktivitet og effektivitet. Dette er et godt grunnlag for å skape framtidens velferdssamfunn. Mangel på arbeid er den viktigste årsaken til fattigdom. Men arbeid er ikke bare en kilde til inntekt. Arbeidsplassen er også et viktig sosialt fellesskap. Velferd gjennom egen arbeidsinntekt er derfor en hovedstrategi for et bedre velferdssamfunn. Arbeidsledigheten i Norge er lav i internasjonal målestokk. I 2003 utgjorde ledigheten i EU 8 pst., noe som var nesten dobbelt så høyt som hos oss. Men ledigheten i Norge er likevel for høy og skal bekjempes på bred front. En stabil og langsiktig økonomisk politikk er vårt beste bidrag for å hindre høy og stigende arbeidsledighet. Arbeidsledigheten er nå i ferd med å avta. Antall sysselsatte har økt med 10 000 personer siden årsskiftet. Vi er på rett vei. Vi har lagt grunnlaget for dette ved en ansvarlig finanspolitikk og et langsiktig arbeid for å skape og sikre arbeidsplasser. Denne positive politikken skal videreføres. Regjeringen legger stor vekt på et arbeidsliv med plass til alle. Vi vil redusere langvarig ledighet. Aetat er styrket for å gi arbeidssøkere bedre veiledning og oppfølging. Det er viktig at personer som er avhengige av midlertidige trygdeytelser eller sosialhjelp, kan bli selvforsørget gjennom ordinært arbeid. Regjeringen vil derfor nå sette i gang et forsøk med bruk av uføretrygd som lønnstilskudd for å hjelpe flere fra trygd over i arbeid. Samtidig vil Regjeringen bidra til at alle, uavhengig av arbeidsevne, blir inkludert og verdsatt ut fra sine forutsetninger. Vi må sørge for at alle de som ikke kan delta i arbeidslivet, også får del i velferdsutviklingen. Videreføring av de brede, allmenne velferdsordningene har vært den viktigste prioriteringen i budsjettene under denne regjeringen. I denne stortingsperioden har det hittil vært en realvekst på om lag 20 milliarder kr i utgiftene til Folketrygden. Dette er velferd. To tredjedeler av dette er knyttet til sykepenger, rehabiliterings- og attføringspenger samt uførepensjon. Utgiftene på dette området vokser altså sterkt. Og ennå har vi ikke i særlig grad merket effekten av økte alderspensjoner. Også på andre områder har Regjeringen satset sterkt på velferdstiltak. La meg bare nevne noen eksempler: De statlige tilskuddene til barnehager og til psykiatriplanen er mer enn fordoblet siden 2001.Sykehusbehandling som omfattes av ordningen med innsatsstyrt finansiering, ligger an til å øke med over 10 pst. fra 2001 til 2004. Sykehusbevilgningene er økt reelt med 4,5 milliarder kr fra 2001 til 2004.I handlingsplanen for eldre, som nå er i sluttfasen, er det lagt til rette for bygging av ca. 39 000 sykehjemsplasser og omsorgsboliger. Andelen enerom på institusjonene har økt betydelig og er nå oppe i 91,5 pst. Vi vil nå målet om at alle som ønsker det, skal få enerom. Listen kunne gjøres enda lengre. Enkelte hevder at skattelette har vært Regjeringens hovedprioritering de siste tre årene, og at dette har redusert satsingen på velferd. Det er feil. Vi bygger ut velferdsordningene og det offentlige tjenestetilbudet, vi bygger dem ikke ned. Mye kan gjøres bedre. Det er fortsatt mange uløste oppgaver. Men vi er på rett vei. Hvis velferdsordningene skal fungere godt, må tjenestene være oversiktlige og tilgjengelige. Her ser vi rom for forbedringer. Regjeringen vil derfor foreslå en ny arbeids- og velferdsforvaltning for Stortinget over nyttår. Et hovedmål med denne reformen er å få flere i arbeid og færre på trygd. Vi vil at brukerne skal møte en mer samordnet forvaltning. Den såkalte SATS-reformen skal bidra til å realisere dette ute i kommunene. Ved å samle ansvaret for trygd, sosiale ordninger og arbeidsliv i et nytt departement, Arbeids- og sosialdepartementet, som ble opprettet sist fredag, har vi også lagt et bedre grunnlag for dette. Staten bruker over 300 milliarder kr på velferdsordninger hvert eneste år i dette landet. Ingen vil vel mene at det er fordi det bevilges for lite penger totalt sett, at det fortsatt finnes fattigdom i Norge. Men problemet er at det er noen som faller utenfor våre velferdsordninger, fordi ordningene ikke treffer godt nok dem som trenger det aller mest. Det viser at vi også må ha mer målrettede tiltak. Samarbeidsregjeringen har derfor helt siden starten satt bekjempelse av fattigdom høyt på sin prioriteringsliste. I 2004 er nivået på de nye og målrettede tiltakene mot fattigdom rundt 1 milliard kr. Dette kommer i tillegg til de generelle velferdsordningene, som selvfølgelig fortsatt er der. De generelle velferdsordningene har løftet store grup-per ut av tidligere tiders fattigdom knyttet til sykdom og arbeidsledighet og bidratt til sosial og økonomisk trygghet. Enkelte personer lever likevel i dag i en situasjon preget av fattigdom og omfattende levekårsproblemer. Dette er uverdig. Det vil vi gjøre noe med. Vi vil derfor også i 2005 trappe videre opp den målrettede innsatsen for å forebygge og hjelpe personer ut av fattigdom. Årsakene til fattigdomsproblemet er mange og sammensatte. Det kan være svak tilknytning til arbeidsmarkedet, dårlig helse, rusmiddelproblemer og ustabile boforhold. Vedvarende lav inntekt og levekårsproblemer henger i stor grad sammen med en svak tilknytning til arbeidslivet. Mange har behov for omfattende bistand for å etablere seg og bli værende i arbeidslivet. Dette er et langsiktig arbeid, som krever systematisk og samordnet innsats. Regjeringens satsing på målrettede arbeidsmarkedstiltak for innvandrere og langtidsmottakere av sosialhjelp viser at vi faktisk kan få det til. Aetat rapporterer at 46 pst. har fått arbeid og 9 pst. har startet opp egenfinansiert utdanning etter å ha deltatt i slike tiltak. Det nytter. Også tiltakene overfor bostedsløse og rusmiddelmisbrukere og forbedringene i bostøtteordningene gir flere nødvendig hjelp. Velferdsoppgaver er ikke bare et offentlig anliggende. Frivillig innsats er også helt sentralt for at velferdssamfunnet skal fungere bedre. Mange av velferdsordningene ble først startet opp i regi av frivillige, humanitære og kristne organisasjoner. Pårørende har også i alle år gjort en formidabel innsats i form av omsorg for familiemedlemmer. Frivillig innsats supplerer og utfyller det offentlige. Frivillighet skaper engasjement og aktive deltakere. Vi politikere kan vedta mye, men vi kan ikke vedta engasjement, entusiasme og glød. Men som politikere kan vi legge til rette for alle dem som vil være med og skape gode fellesskap. Det har en egenverdi at folk ønsker å gjøre en innsats for andre. Det er flott at mennesker gir av tid og krefter til en sak de brenner for. Det vil vi støtte opp under. Ordningen med skattefrie gaver til frivillige organisasjoner er en suksess. Etter at Samarbeidsregjeringen økte fradraget fra 900 kr til 6 000 kr, har gavene til frivillig arbeid økt merkbart. Flere gir, og flere gir mer enn før. I år er det søkt om skattefradrag for mer enn 650 millioner gavekroner. Fra 1. januar 2005 skal Kultur- og kirkedepartementet også få koordineringsansvar for Regjeringens politikk i forhold til frivillige organisasjoner. Trygghet for liv, helse og eiendom er grunnleggende. Derfor er kampen mot kriminalitet viktig for Regjeringen. Grovere, mer organisert og grenseoverskridende kriminalitet må møtes besluttsomt. Det krever flere politifolk, en organisasjon som er bedre tilpasset de nye utfordringene, og åpenhet for å ta i bruk nye metoder. Regjeringen har igangsatt et målrettet arbeid for å møte disse utfordringene. Vi øker kapasiteten når det gjelder politiutdanningen. Vi oppretter Nye Kripos, som blir landets forsterkede nasjonale enhet for bekjempelse av organisert og annen alvorlig kriminalitet. Og vi har lagt fram forslag til en ny og moderne straffelov, som møter utfordringene i dagens kriminalitetsbilde. Rettferdig fordeling av velferden har også et generasjonsaspekt. Også de som kommer etter oss, skal ha del i velferden. Det betyr at ordningene må være finansiert og bærekraftige. Det krever mye av oss. Vi blir stadig færre yrkesaktive i forhold til trygdede for å finansiere velferden. En eldre befolkning øker behovet for helse- og omsorgstjenester og pensjonsutbetalinger. Sykefraværet i Norge er høyere enn i de fleste sammenlignbare land. Mesteparten av veksten i statsbudsjettet går med til å betale veksten i velferdsordningene. Velferden skal sikres, og velferdsordningene må fornyes. Dette må bl.a. skje ved en ansvarlig økonomisk politikk som trygger arbeidsplassene og holder kostnadene nede og slik skaper vekst som grunnlag for velferd, en politikk som stimulerer til å få flere i arbeid og færre på trygd, en politikk som gir trygghet i hverdagen, trygghet mot kriminalitet, trygghet for liv, for eiendom og inntekt. Dette tvinger oss til å se med kritiske øyne på de ordningene vi har, og hvordan de kan fornyes. Vi skal ha universelle velferdsordninger som sikrer alle en trygg økonomi under sykdom og uførhet og i pensjonisttilværelsen. Vi må fortsatt ha ordninger som gir rettigheter og ikke oppfattes som almisser. Vi må ha målrettede tiltak for dem som faller utenfor velferdsordningene og lever i fattigdom. Vi trenger et nytt pensjonssystem som er økonomisk bærekraftig. Vi skal bedre samordne tiltak for arbeid, trygd og sosiale ordninger, med det som siktemål å legge til rette for arbeid for flere. Men det er ikke tiltak og tall som først og fremst betyr noe. Det er hva folk merker i sin hverdag. Det betyr noe når jeg møter eldre på et sykehjem som sier at de faktisk ikke kunne ha hatt det bedre. Det betyr noe når jeg møter en familie som sliter med tidsklemma, men som sier at de takket være kontantstøtten har fått valgfrihet og mulighet til å bruke mer tid på barna sine. Det betyr noe når jeg får brev fra unge mennesker som har slitt med psykiske problemer, og som takker for at de har fått hjelp til å bli friske. Det er liten grunn til pessimisme. Norge er et rikt land – rikt på muligheter. Vi har en produktiv og godt kvalifisert arbeidsstyrke. Vi har alle muligheter til å forsterke og fornye velferdssamfunnet. Midt oppe i våre utfordringer må vi ikke glemme dem som ikke engang har noe velferdssamfunn å reformere. Fremdeles er det slik at hvert fjerde menneske i verden har under 10 kr pr. dag å leve av. Fremdeles dør et barn hvert tredje sekund av fattigdom. Vår offisielle utviklingshjelp vil i år utgjøre om lag 15 milliarder kr, en økning på 2,7 milliarder siden 2001. Vi kommer til å fortsette med en kraftig opptrapping også neste år. Om to dager legger Regjeringen fram sitt forslag til statsbudsjett for 2005. Budsjettet vil innebære en videreutvikling av våre velferdsordninger og en sterk satsing på prioriterte områder som barnehage, skole, psykisk helse og bekjempelse av fattigdom her i landet og internasjonalt. Men erfaringene tilsier at selv om dette vil være et budsjett for økt velferd, vil de kritiske røstene dominere på en slik måte at det fortoner seg som svartmaling. Jeg vil advare mot det. Vi har ikke løst alle problemer i Norge, og man kan rette et kritisk søkelys på flere områder, men vi må ikke bidra til et fullstendig forvrengt bilde av det norske velferdssamfunnet. La oss huske dette, både på onsdag og i dagene som kommer. Regjeringen vil møte Stortinget også i denne sesjonen med vilje til samarbeid også med opposisjonspartiene. Vi er oss bevisst at Samarbeidsregjeringen er en mindretallsregjering. Vi inviterer Stortinget til samarbeid for å gjøre et godt velferdssamfunn enda bedre.