Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2010-10-22:
La meg først takke interpellanten for å ta opp et særdeles viktig tema. Han har vel allerede forutsett den ene delen av svaret, nemlig at frihandel kommer til å være framtiden. Verden blir mer internasjonalisert. Økonomien knyttes enda sterkere sammen. Produksjonsrekken, samarbeidsforhold, forbruksmønster, råvarer og teknologi bindes sammen både over landegrensene og over kontinentgrensene mer enn noen gang før. Den norske regjering har til hensikt å være en aktiv del av denne framtidige økonomien. Dette har selvsagt utfordringer, men det har også muligheter i seg som vi må utnytte så godt det lar seg gjøre. Interpellanten stiller et helt sentralt spørsmål: Hvordan kan vi ivareta hensynet til bærekraftig utvikling, samtidig som vi bidrar til denne globale økonomien? Bærekraftig utvikling forutsetter at utviklingen når det gjelder miljø, økonomi og sosiale forhold, ivaretar både nåværende og framtidige generasjoners behov. Både ivaretakelse av miljøhensyn og sikring av sosiale standarder gjennom anstendige arbeidsvilkår er derfor en del av forutsetningene for en slik bærekraftig utvikling. Som det står i Soria Moria II: «Norge skal være foregangsland i miljøpolitikken.» Og hensynet til miljø må «være gjennomgripende i alt vi foretar oss». Vi understreker også i Soria Moria II at regjeringen vil føre en politikk som er forankret i en bærekraftig utvikling. Jeg vil i den sammenheng også vise til punkt 4 i regjeringens strategi for et anstendig arbeidsliv globalt, hvor det står: «Norge skal være en pådriver for å fremme betydningen av anstendige arbeidsvilkår(«Decent Work») også i handelspolitikken, herunder i bilaterale handelsavtaler og i avtaler mellom flere land og regioner.» («Decent Work») Vi skal også stille klare krav til at ILOs kjernekonvensjoner respekteres. Det har hele tiden vært vårt mål at Norge skal være ledende i arbeidet for globale standarder for næringslivets samfunnsansvar. Som interpellanten helt riktig poengterer, er det viktig at frihandelsavtaler mellom land ikke undergraver disse sentrale målsettingene. Dette er noe vi har med oss i forhandlingene i WTO og i bilaterale forhandlinger. I WTO-forhandlingene står forholdet mellom handel og miljø sentralt, og det er regjeringens mål å sikre at internasjonale miljøavtaler og WTO-regelverket er «likestilt, sidestilt og gjensidig støttende», slik det også er formulert i Soria Moria II. Når det gjelder arbeidstakerrettigheter, har det så langt ikke vært mulig å oppnå enighet blant WTOs medlemsland om å sette dette på dagsordenen. Regjeringen arbeider imidlertid også for å få dette spørsmålet på WTOs dagsorden i framtiden. Mitt ansvar er de bilaterale handelsavtalene. De fleste av disse forhandler vi fram gjennom EFTA-samarbeidet. Vi inngår først og fremst handelsavtaler med andre land for å ivareta verdiskaping i Norge. Flere av de handelsavtalene som Norge har inngått fram til nå, har referanser til bærekraftig utvikling og arbeidsstandarder i avtalens innledning, nettopp for å understreke betydningen av disse hensynene og anerkjenne at det finnes overlappende elementer mellom avtaler på disse områdene og sentrale bestemmelser i EFTAs handelsavtaler. Bærekraftig utvikling må ses i sammenheng med handel, og vi ønsker derfor en enda sterkere kobling til disse hensynene i avtalene. Det er en ny utvikling at disse emnene går inn som en del av bilaterale handelsavtaler. Dette er en utvikling vi imøteser med glede. Regjeringen tok i 2008 initiativ til at det på EFTAs ministermøter i juni og november samme år ble opprettet to arbeidsgrupper, én for miljø og én for arbeidstakerrettigheter. Arbeidsgruppene skulle vurdere om, og i tilfelle hvordan, disse temaene skal behandles i framtidige EFTA-handelsavtaler. Og med fornyet tillit i 2009 lovet regjeringen at den skulle fortsette å arbeide for at EFTAs prosesser på dette området kom i havn. Det var derfor en stor glede å være til stede på EFTAs ministermøte i juni 2010, da arbeidsgruppene presenterte sin endelige rapport med forslag til hvordan miljø og arbeidstakerrettigheter kan ivaretas i EFTAs handelsavtaler. Helt konkret går forslaget ut på å inkludere et kapittel om bærekraftig utvikling, med forpliktende bestemmelser om miljø og arbeidstakerrettigheter, som et felles utgangspunkt for EFTA i pågående og framtidige forhandlinger om handelsavtaler. Før jeg går inn på selve oppfølgingen av forslaget fra EFTAs arbeidsgruppe, vil jeg gjerne fortelle litt om innholdet i det nye kapitlet. Det foreslåtte kapitlet bekrefter at internasjonal handel, herunder EFTAs handelsavtaler, skal bidra til bærekraftig utvikling, og fastsetter en rekke forpliktelser partene har når det gjelder å nå dette målet. Partene anerkjenner at økonomisk utvikling, sosial utvikling og miljøbeskyttelse er gjensidig avhengige og støttende elementer av bærekraftig utvikling. Videre bekrefter partene sine forpliktelser under miljøvernavtaler og i ILOs erklæringer og kjernekonvensjoner. Kapitlet innholder operative bestemmelser der partene er enige om å etablere et høyt nivå for beskyttelsen av miljøet og arbeidsstandarder i lovgivning, politikk og praksis og å arbeide for å forbedre beskyttelsesnivået ytterligere. De forplikter seg også til å håndheve egen lovgivning på disse områdene på en effektiv måte samt til ikke å senke beskyttelsesnivået for arbeidstakere og miljø for å fremme handel eller tiltrekke seg investeringer. Kapitlet forplikter partene til å fremme handel med varer, tjenester og investeringer som er miljøvennlige og bidrar til en bærekraftig utvikling. Sentralt for kapitlet er at det blir skapt en arena for å ta opp problemstillinger knyttet til handel og bærekraftig utvikling mellom partene og en enighet om at det er nødvendig å etterleve grunnleggende prinsipper på dette området. Det legges opp til etablering av egne kontaktpunkter og en egen konsultasjonsmekanisme for kapitlet. Spørsmål som ikke blir løst gjennom disse prosedyrene, kan tas videre til konsultasjoner og megling under avtalens ordinære tvisteløsningsmekanisme. Brudd på avtalens bestemmelser vil på denne måten kunne medføre et betydelig politisk press. Næringslivets Hovedorganisasjon har i et innspill til Nærings- og handelsdepartementet ytret ønske om at miljø- og klimaspørsmål får en sentral plass i de handelsavtalene Norge nå forhandler med Kina og India gjennom EFTA. Før det nye kapitlet om bærekraftig utvikling var ferdig, ba NHO om at EFTA og Norge burde oppgradere sin modell for handelsavtaler til å inkludere flere miljøbestemmelser enn dagens praksis. Det ønsket er imøtekommet. Vi har også hatt en god dialog med arbeidstakerorganisasjonene, og det at ILOs bestemmelser nå får en sentral plass i våre handelsavtaler, er noe jeg vet fagforeningene ser på som en positiv utvikling. Oppfølging av anbefalingen fra EFTAs arbeidsgruppe er i gang. I de pågående handelsavtaleforhandlingene med Kina og Hongkong er allerede de nye posisjonene presentert og brakt til forhandlingsbordet. I forhandlingene med India har forhandlingsledelsen informert India om at dette vil bli lagt fram. Det er planlagt oppstart i forhandlinger med en rekke land som Bosnia-Hercegovina, Montenegro, Indonesia og Malaysia. I alle disse forhandlingene vil dette temaet være en naturlig del av tekstene som legges fram for motparten. Det er enighet i EFTA om at dette skal utgjøre en felles utgangsposisjon i våre pågående og framtidige forhandlinger. Forpliktende bestemmelser om miljø og arbeidstakerrettigheter i framtidige handelsavtaler som Norge er part i, vil være et viktig bidrag for å oppnå regjeringens mål om handelsavtaler som ivaretar disse hensynene. Det er likevel grunn til å understreke at dette er relativt nye og til dels omdiskuterte tema i forhandlinger om handelsavtaler. Det har, f.eks. fra en rekke utviklingsland, vært hevdet at bestemmelser om bærekraftig utvikling i handelsavtaler er en form for proteksjonisme fra rike lands side. Det er ikke hensikten med forslaget. Likevel er det viktig å være oppmerksom på at det kan være en utfordring å få aksept for slike bestemmelser i forhandlingene. Vi forventer ikke at våre forhandlingsmotparter nødvendigvis tar på seg store, omfattende, nye forpliktelser om arbeidsstandarder og miljøvern i bilaterale handelsavtaler. Ved å ta inn bestemmelser om bærekraftig utvikling i handelsavtalene aksepterer vi imidlertid at dette er relevant for handelspolitikken. Ved at dette gjøres gjennom et nettverk av bilaterale avtaler mellom mange land styrker vi grunnlaget også for å føre denne diskusjonen inn i WTO. Etableringen av sammenhenger mellom internasjonal handel og bærekraftig utvikling styrker det videre internasjonale arbeidet med miljø og arbeidstakerrettigheter i fora som ILO og internasjonale organisasjoner hvor miljøvern behandles. Regjeringen vil arbeide for at våre forhandlingsmotparter aksepterer å innta bestemmelser om miljø og arbeidstakerrettigheter i avtalene og på denne måten skape aksept for at økonomisk aktivitet og handel har viktige implikasjoner for bærekraftig utvikling. Regjeringen har besluttet at et kapittel om bærekraftig utvikling med forpliktende bestemmelser om miljø og arbeidstakerrettigheter skal være felles utgangspunkt for EFTA i pågående og framtidige forhandlinger om handelsavtaler. Våre forhandlingsmotparter er ofte store land, og det er ikke bestandig vi har all den forhandlingstyngden vi kanskje skulle ønske oss. Vi kan derimot ha sammenfallende syn med f.eks. USA eller EU i mange spørsmål, men noen ganger er det disse som må sikre gjennomslag for nye prinsipper. Vi kan, ved å koordinere oss med dem, få enda større tyngde bak disse spørsmålene. Som interpellanten viser til, har land som USA, Canada og EU i sine nyere handelsavtaler operert med sterkere bestemmelser på området bærekraftig utvikling enn hva EFTAs handelsavtaler har gjort. Derfor er det en viktig jobb å koordinere oss med disse slik at vi er i forkant internasjonalt på dette området. Vi er på den veien nå – vi er på vei blant de land som ligger i forkant av utviklingen for å koble miljø, arbeidstakerrettigheter og handelsbetingelser.