Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 2001-05-29:
Det er mangt som kan forundre en politiker i den politiske diskusjonen og debatten. Noe som har forundret meg storlig, var da justisministeren på Akershus festning overfor disse hedersmennene presenterte det forslaget som Regjeringen hadde kommet fram til, etter det pålegget som kom fra Stortinget, og som hun skulle utrede. Der så vi at de honnørordene som Arbeiderpartiet over lang, lang tid har brukt når det gjelder innsatsen til disse hederskvinner og hedersmenn for den innsatsen de gjorde, ikke var forankret i en oppriktighet og en følelse av at de her skulle ordne opp for seg – 57 år etterpå. Nei, da var det kroner og øre det var snakk om. Det er stor polemikk i St. prp. nr. 67 om hvorvidt de i det hele tatt hadde krav på erstatning, og en stor diskusjon om etterlatte og enker skulle få det. Det var dette Arbeiderpartiet strakk seg til, under skjul av at det var det oppdraget de hadde fått fra Stortinget. Jeg har lest igjennom diskusjonen fra Stortinget, og den var tindrende klar. Men arbeiderpartiregjeringen skulle altså, på dette området som på mange andre områder, spare inn og være gnitne. Og så ser vi representant Nistad fra Arbeiderpartiet stå på Stortingets talerstol i dag og skryte av hva Arbeiderpartiet har gjort, og hva de har tenkt på oppigjennom, når det gjelder krigsoppgjøret for disse personene. Det er akkurat det samme som har skjedd med krigsseilerne, og det er akkurat det samme som har skjedd med andre som har vært utsatt for urett etter at de har gjort en innsats for landet. Det er i festtalene det stort sett skjer. Men heldigvis har vi et storting som er sammensatt på en slik måte at Arbeiderpartiet har blitt presset fra skanse til skanse til å fatte et vedtak som gjør at vi i hvert fall tilnærmet kan si at vi har gjort den jobben vi skulle gjøre, og som skulle vært gjort for lengst. Jeg vurderte lenge om jeg skulle fremme et alternativt forslag som gikk på erstatningsbeløpet. Men er jeg enig med saksordfører Bjørn Hernæs i at prinsippet om å gi en oppreisning, selv om kroner og øre ikke kan oppveie alle de lidelsene disse personene og disse familiene har vært utsatt for, er et så viktig og godt signal å sende ut, òg til andre allierte som fraskrev seg sitt ansvar, at jeg frafalt det, men det var med tungt hjerte. Og da vil jeg ikke i ettertid se at vi får diskusjoner med skatteetaten og trygdevesenet om at man når man har mottatt disse beløpene, skal betale skatt av det. Jeg synes justisministeren nå får bekrefte at dette skal gå uavkortet og direkte, uten å bli avspist i et system som er opptatt av å flå folk mest mulig. På samme område vil jeg henstille til justisministeren å ta med seg videre i den diskusjonen og den debatten som går på de få personene som vi har igjen av de som har gjort en innsats under siste krig: La nå kuratortjenesten til disse hederskvinner og hedersmenn bli videreført. De som har gjort en innsats under krigen, blir ikke flere med årene, de blir faktisk færre. Det er pinlig å høre diskusjoner og debatter der folk sitter igjen med det inntrykk at Regjeringen og stortingsflertallet gang på gang i disse sakene, enten det gjelder folk som har sittet i japansk fangenskap, vært krigsseilere eller andre som har gjort en innsats på forskjellige områder for Norge, enten det er i krig eller fred, ikke tar dem på alvor, og at de stadig må kjempe for å få sine rettigheter. Derfor er min henstilling med hensyn til det vedtaket som jeg nå er overbevist om blir fattet enstemmig, at vi i ettertid slipper å få noe kluss med at beløpet blir avspist med både skattelegging og andre ting. Og er det tvilstilfelle, så må tvilen komme – ikke den tiltalte, som jeg nær hadde sagt – dem til gode som er involvert i dette, slik at vi ikke bruker polemikk, tid og krefter på dette. Det er ennå masse urett som ikke er gjort opp, og det er ennå personer i Norge i dag som ikke engang har fått den krigspensjon de har krav på, fordi vi har en regjering som er så stivbeint og paragrafryttersk at de nærmest skal ha dokumentasjon på hvilke hendelser man har gjennomgått. Og når folk som har ligget på en flåte i 19 døgn og kjempet for sitt liv, ennå ikke har fått krigspensjon, så sier det litt om de holdningene som dessverre har vært om ikke hos den politiske ledelse, så i hvert fall hos dem som har styrt dette fra departementets side. Derfor håper jeg at statsråden nå tar fatt i dette, og at vi en gang for alle tar fatt i det og gjør opp for oss, også hvis det skulle dukke opp flere saker.