Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2009-06-09:
Den proposisjonen som vi nå behandler, er en sluttføring av Regjeringens forslag til regelverk om offentlig eierskap til vannkraftressursene, som Stortinget sluttet seg til forrige høst gjennom nødvendige endringer i vannressurslovgivningen. Da Stortinget i fjor høst behandlet endringene i hjemfallsregimet, vedtok man den såkalte konsolideringsmodellen. Det ble i den sammenheng varslet fra Regjeringen, og det stod også i proposisjonen, at når det gjaldt utleiesaken, skulle man komme tilbake til den våren 2009. Formålet med å åpne for utleie av kraftverk er å sikre en større fleksibilitet for drift og utnyttelse av eksisterende vannkraftanlegg. I tillegg til dette er det også en målsetting å sikre industrien en bedre adgang til energi. Regjeringen foreslår nå at det skal være adgang for eierne av utbygde konsesjonspliktige vannfallsrettigheter til å leie ut kraftverk og tilhørende anlegg. Slik utleie av vannkraftproduksjon kan foretas for en periode på inntil 15 år. Det er i dag adgang til å sette bort den fysiske driften av kraftproduksjonen til driftsoperatører. En foreslår også at offentlige eiere skal ha anledning til å inngå avtaler om tidsubegrenset medeierskap til vannkraftproduksjonen. Mens vi har hatt denne saken til behandling, har en rekke organisasjoner, offentlige etater og kraftselskaper uttalt seg om saken. Det har vært stor interesse blant disse ulike organisasjonene, og det har vært forskjellige synspunkt på utleieperioden, for det er den det har dreid seg veldig mye om. Mange har nevnt 50–60 år, mange også null, men de fleste har ønsket en utleieperiode på 30 år. Utformingen av en utleiemodell må ses i sammenheng med endringene av industrikonsesjonsloven, som ble vedtatt i september 2008, og som nettopp styrket prinsippet om offentlig eierskap til vannkraften innenfor rammene av EØS-avtalen. Det legges til grunn at EØS-retten vil legge føringer for den nærmere utformingen av utleieordningen. Derfor må ordningen utformes slik at så vel offentlige selskaper som private innenlandske og utenlandske selskaper gis mulighet til å inngå leiekontrakter på like vilkår – det er veldig viktig i denne saken – og slik at den ikke formelt eller reelt undergraver det bærende prinsippet om offentlig eierskap til vannkraftressursene. Det var det som var det bærende prinsippet da vi hadde denne saken til behandling høsten 2008. Etter vårt og Regjeringens syn er den utleieordning og lengden på leieperioden som foreslås i denne proposisjonen, fullt ut forenlig med EØS-avtalen. Jeg vil fra Arbeiderpartiets side knytte noen ord til den debatten som har vært. Det er vel kjent at vårt standpunkt, i likhet med deler av fagbevegelsen, i utgangspunktet var et ønske om en leieperiode på 30 år. Det overordnede har imidlertid vært at utleieordningen må være i samsvar med konsolideringsmodellen, som jeg var inne på i stad, og som ble behandlet i fjor høst. Jeg registrerer at Regjeringen i proposisjonen har landet på en leieperiode på 15 år, og at denne perioden er godt innenfor våre EØS-forpliktelser. Dette er grundig redegjort for både i proposisjonen samt i den skriftlige korrespondansen til komiteen i forbindelse med spørsmålet. Uansett hva vi gjør, må vi ikke stille oss i en situasjon der det offentlige eierskapet og kontrollen med våre vannkraftressurser blir stilt i fare. Vi har virkemidler for å trygge og videreutvikle den kraftforedlende industrien i Norge. Jeg vil knytte noen kommentarer til dette punktet, fordi det også er viktig for den kraftintensive industrien. I statsbudsjettet la vi fram en rekke tiltak for den kraftintensive industrien. I revidert følger vi opp og legger til rette for etablering av innkjøpskonsortium, hvor flere bedrifter kan få økonomisk støtte fra staten for å gå sammen om å kjøpe kraft. Utleie inngår i dette konseptet, og kan stilles til rådighet. Fundamentet for alt dette er en god kraftbalanse, muligheter for å inngå langsiktige, kommersielle kontrakter og de gode vilkår industrien har ved nettleie, ved fritak for eller reduksjon av elavgift og gjennom støtteordninger, bl.a. gjennom Enova. Jeg nevner dette fordi det også er et viktig element i denne saken som har vært mye oppe i debatten. Jeg vil også nevne at kraftfylkene i Norge har hatt sine innsigelser til dette, men jeg understreker at det i proposisjonen foreslås at ordningen med tidsubegrensede medeierskapsavtaler til vannkraftressursene igjen bør tillates. Slike tidsubegrensede avtaler for f.eks. fylkeskommunene vil i praksis være det samme som et eierskap. Da er det nettopp viktig å forankre eierskapet til vannkraftressursene lokalt. Det har komiteen understreket, og også presisert i sin merknad, nemlig at fylkekommunen vil kunne finansiere framtidige medeierskapsretter med langsiktige kraftkontrakter, eventuelt kombinert med utleie i perioder på 15 år, som kan gjentas. Jeg konstaterer at et solid flertall i denne innstillingen, utenom Høyre og Fremskrittspartiet, mener det er en forutsetning at utleieordningen ikke bryter med prinsippet om offentlig eierskap knyttet til vannkraftressursene. Det er det bærende. Men flertallet står også i denne innstillingen fast ved den lovendringen som ble vedtatt sist høst, og som sikrer og styrker det brede offentlige eierskapet til vannkraftressursene. Det var det debatten gikk på. Derfor støtter også flertallet begrunnelsen for utleieordningen. Hvis vi går tilbake i historien, ser vi at opposisjonen, Høyre og Fremskrittspartiet, har hatt en annen innfallsvinkel til dette. Det hadde de også høsten 2008. Men hvis vi går ytterligere tilbake i historien, ser vi også hvilke prinsipielle standpunkter Høyre har tatt til offentlig eierskap helt fra 1909. For oss har det vært viktig å sikre fellesskapet eierinnflytelse i vannkraftressursene, slik at også hele samfunnet får ta del i dette og det kan komme alle til gode. Konsolideringsmodellen, som vi behandlet og vedtok i fjor høst, var nettopp bærebjelken i dette. Jeg konstaterer med glede at Venstre og Kristelig Folkeparti støtter hovedlinjene i Regjeringens rød-grønne politikk på dette området. Det er kun ett sted der de tar et annet standpunkt, og det er når det gjelder utleietidsperiodene – 15 år kontra 30 år. Men prinsippene om offentlig eierskap og videreføring av det – at det er fellesskapets ressurser vi snakker om – står et solid flertall fast på, og det håper vi at vi også gjør i framtiden.