Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2015-06-02:
La meg starte med å minne om hva vi har til behandling i dag – forvaltningsrevisjonen, Dokument 1, for 2013. Jeg vil i all hovedsak basere mitt innlegg på den saken som er til behandling, og som er nettopp den nevnte rapporten. Jeg tror vi alle sammen må erkjenne at IKT-modernisering, IKT-løsninger og IKT-investeringer, ikke minst de løsningene og moderniseringene som Nav har stått overfor, er komplekst og har vært utfordrende. Det viser bl.a. med tydelighet det at kontroll- og konstitusjonskomiteen har vært nødt til å ha to høringer i saken. Det er noe jeg tar på alvor, og noe jeg tar med meg også i det videre arbeidet. Men la oss prøve å tenke: Hva handler denne saken om? Ut fra mitt ståsted handler den om tre ting. Den handler om hva som har skjedd, hva som er planene fremover, og om samspillet mellom storting og regjering. I juni 2013 ble det tatt en beslutning av forrige regjering om at man skulle replanlegge Prosjekt 1. Alle er i dag enige om at det var en klok beslutning å replanlegge Prosjekt 1. En av de store utfordringene var at hvis man ikke replanla det, kunne man komme i en situasjon der uførereformen ikke ble innført 1. januar 2015, noe som var Stortingets klare forutsetning i tidligere vedtak. Løsningen var at man, gjennom den replanleggingen, valgte en annen plattform – ikke den moderniserte plattformen – å bygge den nye uførereformen på. Man valgte PESYS, som var den samme plattformen som for pensjonsreformen. Da blir jeg litt spørrende, og jeg tillater meg å spørre. Representanten Eldegard refererer til A2-rapporten og kritikken av at uførereformen ble planlagt på en annen plattform, noe som gjorde at vi leverte uførereformen til rett tid og til den kostnad som Stortinget hadde forutsatt. Det var kritikkverdig, sier representanten Eldegard. Det er alvorlig, sier hun. Samtidig støtter alle partier i Stortinget, også representanten Eldegard, replanleggingen – en replanlegging som innebar at man valgte en annen plattform å bygge uførereformen på. Det gjør iallfall at jeg er litt i tvil om hva man mener. Jeg ser også at saksordføreren i sitt innlegg sa at da man planla Prosjekt 1, var man for ambisiøs. Jeg er enig med saksordføreren. Man gapte over for mye – man hadde ikke den gjennomføringskraften og den gjennomføringsevnen som man skulle ha hatt. Det gjorde at man måtte replanlegge. Så viser saksordføreren i sitt innlegg til at mindretallet støtter Metier. Da snakker vi om planleggingen av Prosjekt 2, som ikke har noe med Prosjekt 1 å gjøre. La oss holde de to tingene atskilt fra hverandre. Men likevel: Mindretallet støtter Metier. Mitt spørsmål er da: Hva støtter flertallet i komiteen? Hva er det flertallet støtter når det gjelder hva man skal gjøre i den videre moderniseringen, om man har diskutert det? Når det gjelder replanlegging og at man ikke fikk så mye ut av IKT-moderniseringen som man opprinnelig la til grunn da man startet Prosjekt 1 i 2011, i forhold til den KS1-vurderingen som ble gjort i 2011, har jeg behov for å understreke at Stortinget også har blitt informert tidligere om at det ikke var mulig å gjennomføre de opprinnelige målene og kostnadsestimatene som var angitt i KS1 i 2011. Det var informasjon fra en annen regjering som hadde gått til Stortinget og var godt kjent. Det er grunnen til at jeg spør, når jeg hører litt av debatten: Var ikke det kjent, eller var det kjent? Opplysningene var gitt i dokumenter også tidligere. Jeg vil ikke skyve ansvaret over på tidligere statsråder. Jeg tar det konstitusjonelle ansvaret som det innebærer å være arbeids- og sosialminister og lede Nav-prosjektet videre fremover. Jeg ser at det har vært komplekse, vanskelige avveininger som man har måttet ta fra dag én, noe også en samlet komité peker på. Det har vært komplekst, og det har vært utfordringer. Så må vi evne å lære av de utfordringene, vi må evne å ta erfaring av Prosjekt 1 når vi skal gå i gang med videre modernisering. Det er ingen tvil om at vi – og Nav – har behov for en betydelig modernisering også i fremtiden. Den moderniseringen vil Stortinget bli involvert i, og det vil naturlig nok bli lagt frem saker på normal måte for Stortinget, slik at de kan ta de beslutningene som må tas med tanke på den videre planleggingen. Jeg skal i slutten av mitt innlegg komme tilbake til de tre spørsmålene fra Venstres representant, hvorav ett omhandler dette. La meg også få lov til å si, for det synes jeg er viktig å få frem, at det har blitt gjort en god del IKT-arbeid og modernisering i årene som har gått. Man kan nesten få inntrykk av at det ikke har foregått noen form for modernisering, og at all modernisering har havarert. La meg da peke på noen ting. Uføreformen, som jeg har nevnt, ble innført til rett tid og til rett kostnad 1. januar 2015. System for elektronisk dialog kom på plass. Dagpengesøknader på nett er på plass. Et system for å veilede brukerne er på plass. I tillegg har man fått på plass ny alderspensjon i folketrygden, med IKT-løsningen Din Pensjon, som innebærer at behandlingstiden har gått ned fra to–tre måneder til tre–seks minutter. Så det har også skjedd positive IKT-moderniseringer i Nav, og jeg synes det er viktig at vi får frem de positive tingene som har skjedd. I tillegg, etter at jeg ble arbeids- og sosialminister, har man fått på plass ny A-ordning, som er en stor IKT-modernisering som gjør det enklere for arbeidsgiverne å rapportere til det offentlige. Det innebærer i praksis at man nå ikke lenger går med fem skjema i tre ulike konvolutter til postkontoret og sender dem til tre etater, men trykker på én knapp én gang. Det er også en modernisering som vi har fått på plass under denne regjeringen, et arbeid som var påbegynt under den forrige regjeringen – en betydelig modernisering. I tillegg kan jeg opplyse om at alt ligger til rette nå før sommeren for at vi også får på plass nettløsninger for foreldrepenger og arbeidsavklaringspenger. Det er bra. Det gjør at vi klarer å utvikle Nav til å bli mer brukervennlig. Det innbefatter at vi steg for steg gjør Nav til å bli en brukerreform og ikke en byråkratireform. IKT-løsningene er nødvendige for å få til det, og vi tar steg i riktig retning. Så har jeg lyst til bare å få korrigere det som representanten Eldegard var inne på i sitt innlegg, og som er åpenbart feil. Man viser til A2-rapporten og at den ble sendt til departementet 8. januar. Det er feil. Departementet har aldri mottatt noen A2-rapport 8. januar 2015. Det ble utarbeidet og levert til Nav en intern kvalitetssikringsrapport fra direktoratet, som var en foreløpig sluttrapport datert 8. januar. Den 20. januar fikk jeg opplysninger om at media satt på en slik rapport, noe som innebar at jeg ba Nav-direktøren om å komme på et møte hos meg, der jeg ba om å få denne rapporten. Møtet med Nav-direktøren var den 29. januar. Sluttrapporten var ferdig og oversendt til meg 30. januar, og dagen etter til kontroll- og konstitusjonskomiteen. Så det var helt umulig for mitt vedkommende å gi komiteen en rapport i høringen i november, en rapport som da ikke forelå. Det var også umulig å gi informasjon til komiteen på et tidligere tidspunkt, med tanke på at sluttrapporten var ferdig den 30. januar og man fikk den 31. januar. Da mener jeg at informasjonen og denne rapporten til komiteen er ganske raskt levert. Jeg synes det er viktig å få frem det faktum, slik at Stortinget ikke sitter med en forståelse av at dette var en rapport som var oversendt til departementet den 8. januar. Jeg har også merket meg at en del av innstillingen handler om veien videre. Jeg merker meg også de merknadene som er kommet fra kontroll- og konstitusjonskomiteen om veien videre, og Metiers rapport. Jeg tar Metiers kvalitetssikringer på alvor. Jeg mener at det ikke er noe bedre grunnlag å foreta mine vurderinger på enn kvalitetssikrerens vurderinger. Så skal en beslutning som en regjering tar, sendes til en KS2-kvalitetssikring. Dermed svarer jeg først på spørsmål to fra Venstre: Når kan vi forvente oss at vi får en sak til Stortinget? Vi har en klar ambisjon om å legge frem en sak for Stortinget i løpet av denne høsten, med en egen tilleggsproposisjon som beskriver Prosjekt 2, og med de kostnadsrammene som det måtte være nødvendig at Stortinget bevilger for å gjennomføre det som blir regjeringens innstilling når det gjelder den videre veien til modernisering i Prosjekt 2. Så til spørsmål én: Hva har vi lært? Hva har Nav og departementet lært? Jeg synes dagens innlegg av Kjersti Monland, fungerende direktør i Nav, gir et godt bilde av hva man har lært. Man har lært at man trenger å planlegge bedre, man har lært at man trenger bedre gjennomføringskraft, og man har lært at man ikke må gape over for mye, for da kan det gå galt. Det tror jeg er viktige lærdommer å ha med seg. Det har også jeg, som ansvarlig i departementet, lært ved å følge denne prosessen – både som opposisjonspolitiker og i den siste fasen nå som statsråd. Jeg vil også minne om at denne regjeringen ennå ikke har lagt frem et eneste moderniseringsprosjekt i forhold til moderniseringsplattformen – altså Prosjekt 1, 2 eller 3 – for Stortinget. Men som jeg sier: Prosjekt 2 har vi en klar ambisjon om å levere til Stortinget for beslutning i løpet av høsten dette året. Når mener man at man har et IKT-system som faktisk fungerer? Jeg skal være ærlig nok overfor representanten å si at jeg ikke vil stå på denne talerstolen og fastslå verken klokkeslett, dato eller årstall. Men jeg vil være tydelig på at behovet for modernisering er stort i etaten. Vi trenger å gå videre med moderniseringen, og vi trenger å gjøre det på en måte som sikrer oss at vi lykkes i større grad enn det som har vært tilfellet tidligere. Jeg vil også understreke at det er en betydelig risiko knyttet til så store IKT-moderniseringer. Det er store risikoer der, og vi kan aldri planlegge oss unna enhver form for risiko. Det blir som å kjøre bil på glatt føre. Man kan aldri være sikker på, uavhengig av hvilken hastighet man velger, at man ikke kan komme inn i en sving der det er så glatt at man uansett sklir av veien, eller at man møter en bil imot som ikke har tatt samme hensyn. Det vil alltid være en risiko, og den risikoen er det viktig for meg å få tydelig frem i det videre beslutningsgrunnlaget overfor Stortinget. Hvilken risiko er det vi i dag kan se ligge der? Det vil helt sikkert være en risiko på veien som vi ikke klarer å forutse, men da er det viktig at det blir gitt informasjon så snart man avdekker den risikoen. Det skal jeg gjøre alt som står i min makt for å bidra til blir gjort. Til slutt vil jeg bare si noen setninger om andre tema som har vært tatt opp i debatten. Det har vært viktig for meg etter jeg kom inn som statsråd, å sørge for at man har en god gjennomgang av konsulentbruken. Er det riktig å bruke så mye penger på konsulenter, eller er det ikke riktig? Jeg mener at vi alltid vil ha behov for å kjøpe ekstern spesialkompetanse når vi skal igjennom store investeringer og store moderniseringer på IKT-siden. Men jeg har også vært tydelig på at det er viktig å ta i bruk egen kompetanse i organisasjonen på en best mulig måte og få maks ut av den kompetansen man selv besitter. Derfor er jeg glad for at Nav nå er i gang med å gå grundig igjennom konsulentbruken, slik vi har gitt beskjed om. Jeg er glad for det. Jeg er glad for at vi nå har omorganisert, og at Nav også har omorganisert, gjennom de signalene som er gitt om at man i større grad skal ta i bruk den kompetansen som sitter i egen organisasjon. Å gi styringssignaler er også en del av mitt konstitusjonelle ansvar, og jeg mener jeg har tatt det på alvor. Man kan være overrasket over at man har brukt 1,2 mrd. kr på konsulenttjenester, som også representanten Eldegard var inne på. Men det er ikke noe nytt, det er snittet per år i også alle år fra 2006 og frem til 2013 – de åtte årene. 9,8 mrd. kr på åtte år delt på åtte skulle med rask hoderegning bli 1,225 mrd. kr. Så det er ikke noe nytt, og det har vært omtalt tidligere. Det som er det nye nå, er at vi setter oss ned og går igjennom, tar en kritisk gjennomgang av, konsulentbruken. Jeg synes det er bra og positivt det arbeidet som Nav har iverksatt på det området. Nav er viktig for folk flest. Nav er viktig, som saksordføreren var inne på, for å gi rett ytelse til rett tid, men det handler ikke bare om rett ytelse til rett tid. Nav er også utrolig viktig for å gi rett hjelp til rett tid, noe det kommer en egen sak om senere, mest sannsynlig – hvis vi klarer å nå ambisjonen min – i løpet av våren 2016. Derfor var det viktig for meg å sette i gang Vågeng-utvalget, sette i gang en helhetlig gjennomgang av Nav – for at vi skulle bli flinkere til å gi rett hjelp til rett tid, sørge for at flere får muligheten til å komme seg ut i arbeid, sørge for at vi jobber på en bedre, smartere og mer fremtidsrettet måte. For Nav vil også i fremtiden stå overfor store utfordringer. Når vi ser på omverdensanalysen – går man fra 5,1 millioner til 6,1 millioner mennesker, vil det være 25 pst. flere enn i dag som har behov for hjelpemidler. Vi vil ha et overskudd på 200 000 av ufaglært arbeidskraft, og vi vil ha behov for 90 000 flere fagarbeidere. Disse skal Nav også ha en strategi for å hjelpe tilbake til arbeidslivet, og håndtere den mermengden som kommer. Derfor mener jeg det var viktig å sette i gang arbeidet med å ruste Nav for fremtiden. Derfor er det viktig å gjenreise a-en i Nav. Derfor er det viktig å gå fra en byråkratireform over til en brukerreform, som vi har klart, med gode IKT-løsninger for ny alderspensjon i folketrygden – fra to–tre måneders saksbehandlingstid til tre–seks minutter. A-ordning, ny uføretrygd – og så skal vi ta veien videre mot ny modernisering i Prosjekt 2. Jeg vil helt til slutt få lov til å takke komiteen for to gode høringer med skarpe spørsmål, kritiske spørsmål, men jeg håper at vi i fellesskap har blitt litt klokere og fått avdekket og fått frem essensen i utfordringsbildet og de utfordringene som har vært rådende i denne saken, og også fått belyst på en god måte hvilke utfordringer og kompleksiteter vi står overfor i fremtiden. Så vil sakene i fremtiden bli fremlagt på normal måte, etter de prosedyrene som alltid har vært brukt i Stortinget.