Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2013-05-16:
La meg først få lov til å gratulere Per Rune Henriksen med en slags ilddåp i dagens saker. Han er overlatt mye ansvar i disse fem komitésakene som vi behandler i dag, og så langt har det jo gått bra, som saksordfører i to saker allerede. Riksrevisjonens undersøkelse av Kunnskapsdepartementets koordinering av forskningspolitikken har avdekket flere svakheter. Det ble i 2011 bevilget om lag 23,5 mrd. kr til forskning og utvikling i Norge. I 2012 ble det bevilget 24,2 mrd. kr til det samme formålet. Dersom man tar med virkningen av skattefradraget for næringslivet, blir summen 25,5 mrd. kr. Bevilgningene til forskning og utvikling gis fra 16 ulike departementer. Det er med andre ord mye penger som går fra mange ulike departementer til forskning og utvikling. Til sammenlikning bevilget svenske myndigheter 31,5 mrd. svenske kroner – noe som tilsvarer 28,8 mrd. norske kroner – til samme formål i 2012. For å lykkes i forskningspolitikken er det avgjørende at forskningsinnsatsen koordineres. Det overordnede ansvaret for koordineringen ligger i Kunnskapsdepartementet. Mens svenskene har utstyrt seg med en langsiktig og forpliktende plan for koordinering og utvikling av forskningsinnsatsen – og det er bakgrunnen for at jeg tok med deres tall i sted – har vi i Norge ikke den samme tradisjonen for brede, langsiktige og forpliktende planer på forskningsområdet. Riktignok har vi også sporadiske forskningsmeldinger, men det kan ikke på langt nær sammenliknes med det svenskene har utstyrt seg med. Det er mulig at den svake tradisjonen Norge har på dette området, bidrar til å svekke muligheten for aktiv og effektiv koordinering fra Kunnskapsdepartementets side. Riksrevisjonen har i alle fall avdekket at det er svakheter ved Kunnskapsdepartementets koordinering av tverrdepartementale strategiske prosesser, manglende koordinering av budsjettprosessen, svak koordinering av styringssignaler overfor Forskningsrådet og svak utnyttelse av departementenes forskningsutvalg, DFU, som koordineringsorgan. For å koordinere og målrette forskning spiller naturligvis også Forskningsrådet en avgjørende rolle. Komiteen har merket seg at Forskningsrådet utsettes for en detaljstyring fra departementene som begrenser muligheten Forskningsrådet har for en mer helhetlig tenkning. Det er behov for en mer helhetlig målstruktur for Forskningsrådet, og komiteen legger til grunn at det er resultatet etter at Kunnskapsdepartementet nå selv har gjennomført en større evaluering av Forskningsrådet. Riksrevisjonen mener det er et stort fravær av koordinering under budsjettbehandling og under utvikling av viktige strategiske mål for forskningen. Kunnskapsdepartementet mener på sin side at det er mer koordinering på dette området enn det Riksrevisjonens undersøkelse gir uttrykk for og viser i den sammenheng bl.a. til den uformelle politiske behandlingen av statsbudsjettet. Komiteen er enig i at den politiske behandlingen er en del av det koordineringsarbeidet som skjer på forskningsfeltet, men vi mener også at det er vanskelig å avdekke det på en relevant måte i en riksrevisjonsrapport. Etter Riksrevisjonens undersøkelse er det også gjennomført en rekke tiltak fra departementets side for å bidra til å bedre koordineringen, bl.a. ved å bruke DFU mer aktivt, og ved at målstyringen for Forskningsrådet er gjennomgått og forbedret. Komiteen har også merket seg at departementet er enig med Riksrevisjonen i at det er viktig å knytte forskningssamarbeidet med EU nærmere opp til budsjettprosessen i Norge. Komiteens innstilling er enstemmig på alle punkter, med ett unntak: Komiteens medlem fra Venstre tar til orde for en ordning med et innovasjons- og forskningspolitisk råd på nivået over departementene, med statsministeren som rådsleder. Da tar jeg av meg saksordførerhatten et lite øyeblikk og tar på meg fremskrittspartihatten, for Fremskrittspartiet har sympati med intensjonen bak en slik innretting, men vi mener det må være opp til regjeringen å ordne sine forretninger på egnet måte. Samtidig er vi litt i tvil om et slikt råd kan være på et nivå over departementene, som har en egen plass i vårt konstitusjonelle system. Men det forhindrer ikke at man kan lage en konstruksjon som vil ivareta intensjonen om bedre koordinering og samhandlingskraft i bruken av forskningsmidlene.