Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-06-10:
Jeg skulle gjerne gjort det, men det er ikke mulig på 5 minutter å gå gjennom absolutt alle disse forslagene. Jeg har lyst til å ta noen overordnete poeng først, så skal jeg se om jeg får berørt noen av enkeltforslagene. Det første er at det å faktisk drive politikk handler også om å prioritere. Hvis man skal satse på nye ting, hvis man skal styrke nye velferdsområder over offentlige budsjetter, er det ofte sånn at noe må prioriteres ned. Hvis man f.eks. skal innføre en ordning med brukerstyrt personlig assistanse, som forrige regjering ikke klarte – det koster 700–800 mill. kr eller noe sånt – må man finne penger til det. Hvis man skal få ned helsekøene og bruke mer på at folk skal komme raskere tilbake og få raskere behandling, innføre pakkeforløp som reduserer usikkerheten i kreftbehandling, må man prioritere det. Hvis man skal øke bostøtteordningen, som faktisk er blitt styrket gjennom flere år, og som nå har gjort at vi har færre som står uten tak over hodet, må man faktisk prioritere det. Hvis man skal ha en svær satsing på rus og på oppfølging av noen av de mest sårbare i vårt samfunn – der det man kan kalle klasseskiller eller i hvert fall sosiale forskjeller i Norge, viser seg i all sin grelle kontrast og så tydelig som det overhodet er mulig, gjennom en forskjell i levealder på en rusmisbruker og gjennomsnittsbefolkningen på opptil 15–20 år – må man faktisk prioritere. Hvis man skal styrke arbeidet mot mobbing og løfte tidlig innsats i skolen, må man også prioritere det. Mitt poeng med det er å si at det er helt greit å peke på den ene siden av saken, men det blir litt hult når man ikke også peker på den andre. Det andre poenget mitt er at det skal lønne seg å jobbe. Jeg er helt enig med representanten Lundteigen i at det ikke er mulig å gjøre det i absolutt alle tilfeller. Hvis det f.eks. skulle lønt seg for alle som mistet jobben i Norge, å ta jobb i et lavlønnsyrke – norsk landbruk f.eks. er blant dem som har lavest lovbestemt minstelønn, altså tarifflønn som er allmenngjort – ville man drastisk måttet redusere dagpengeutbetalingene. Det kan vi ikke gjøre. Så det er ikke mulig å gjøre det i alle tilfeller, men det er viktig å ha arbeidslinjen og det at det skal lønne seg å jobbe, som en ledesnor i velferdspolitikken vår. Jeg mener det er et aspekt som av og til blir borte. Da vi f.eks. satte en grense for hva man kunne få i sum av uføretrygd og barnetillegg på 95 pst. av det man hadde tidligere, er det helt riktig at for en del var det en reduksjon, men man må også spørre seg om det er rimelig hvis man får mer utbetalt utenfor arbeidslivet enn hvis man er i arbeidslivet. Det jeg synes av og til mangler når vi diskuterer disse tingene, er alle de som går på jobb og får lønn, kanskje har barn, kanskje ikke har så mange rundt seg til å støtte, men som slett ikke får noe barnetillegg annet enn barnetrygd, modererte priser i barnehage og de tingene som de fleste har rett til hvis man er i en bestemt inntektsgruppe. Det må altså være et samsvar. Det må være en rettferdighet i velferdsordningene våre med tanke på dem som er i jobb og ikke nødvendigvis har de høyeste lønningene. Helt til slutt vil jeg si litt om det med oppfølging av og forskning på uførereformen og på arbeidsavklaringspenger og omleggingen av AAP. Dette er noe som gjøres kontinuerlig. Som statsråd kan jeg si at det av og til faktisk kan være litt ubehagelig. Nav publiserer kontinuerlig forskningsrapporter. De har en publikasjon som heter Arbeid og velferd, der de allerede publiserer rapporterer, statistikker og analyser av hvordan f.eks. endringene i AAP har slått ut til nå. Det er ikke fullt mulig å se hele effekten, men til nå. Jeg har også gitt en fyldig redegjørelse til Stortinget om hva som var konsekvensene av uførereformen – som daværende opposisjonsparti, bl.a. Høyre, var med på under Stoltenberg-regjeringen – og som viser effekten av den, bl.a. at flere har jobbet noe mer og fått litt høyere inntekt, noe som var intensjonen bak det. Det foregår mye forskning. Grunnen til at det er ubehagelig, er at det ikke alltid er sånn i politikken at akkurat det man hadde håpet, ble akkurat som man ville, men det er ikke noen grunn til at vi politikere skal slutte å prøve å finne ut hvordan politikken faktisk fungerer.