Bent Høie (Høyre), 2011-04-26:
Først vil jeg takke interpellanten for å ta opp et tema som er viktig, og som også er et bredt tema, men som må ses i sammenheng med diskusjonen denne våren knyttet til arbeidsmiljøloven og arbeidsforholdene i helsesektoren. Det er fortsatt med litt undring jeg hører helseministeren beskrive situasjonen i helseforetakene, som statsråden selv har ansvaret for, når det gjelder hvilke ord den samme statsråden og statsrådens eget parti bruker om bruddet på arbeidsmiljøbestemmelsene som skjedde i f.eks. Adecco-saken. Det som skjedde på Adeccos sykehjem, både i Oppegård og i Oslo, var totalt uakseptabelt, og det fikk også direkte konsekvenser for virksomheten ved at de to kommunene sa opp avtalen med Adecco. Da Høyre i spørretimen den 23. februar tok opp dette med statsråden, og også utfordret statsråden på arbeidstidsforholdene og arbeidstidsbestemmelsene i den offentlig drevne helsevirksomheten, så sa statsråden: «Det som ble avdekket ved det Adecco-drevne sykehjemmet i Oslo, var at dette med lange turnuser, doble turnuser, uverdige boforhold, ikke overholdt tariff og mangel på overholdelse av lønns- og arbeidsvilkår var satt i system. Det er noe helt annet enn om man en eller annen gang sier ja til overtid eller å gå en dobbel vakt.» Jeg tror den beskrivelsen, den siste setningen der – «Det er noe helt annet enn om man en eller annen gang sier ja til overtid eller å gå en dobbel vakt» – er en beskrivelse av situasjonen i det offentlige helsevesen som jeg tror de som jobber der, ikke kjenner seg igjen i. Og det synes jeg også innlegget til representanten Reiertsen viste på en god måte. Når statsråden i sitt innlegg f.eks. sier at det i Helse Sør-Øst var 0,4 pst. av vaktene som innebar brudd på arbeidstidsbestemmelsene, høres jo det veldig lite ut. Men i Helse Sør-Øst var det 11,5 millioner vakter, så 0,4 pst. utgjør altså 46 000 brudd på arbeidstidsbestemmelsene. På den måten kan en drive tallmagi for å få oppmerksomheten vekk fra det området som en selv sitter med ansvaret for. Jeg har selv, tidligere i høst, tatt opp forholdet knyttet til midlertidige stillinger i helseforetakene. Der har vi også, på samme måte, en regjering og Arbeiderpartiet som er veldig sterke motstandere av midlertidige stillinger på alle andre områder enn der hvor de selv sitter med det faktiske ansvaret. Midlertidige stillinger blant leger i helseforetakene er et alvorlig problem, som ikke minst fører til at en blir presset til å jobbe lenger enn det en mener er forsvarlig, rett og slett fordi en vet at hvis en sier nei til disse vaktene, hvis en sier nei til å stå lenger, så blir en heller ikke tatt med i betraktningen når faste stillinger skal besettes. Dette er personer som går i midlertidige stillinger til de både er opptil 40 og gjerne nærmere 50 år gamle. Så har statsråden vært veldig klar i spørsmålet knyttet til deltid og vikarbruk. Men dette må også ses i sammenheng med turnus. Hvis ikke er det rett og slett et regnestykke som ikke går opp. Mye av den deltidsvirksomheten som foregår, og ikke minst også vikarbruken, skyldes bl.a. de rettighetene som vi har gitt arbeidstakerne i det norske samfunn – muligheten til å ha lange permisjoner, muligheten til å stå i stillingen selv om man er sykmeldt og en rekke andre ordninger som rett og slett gjør at en er nødt til å ha inn vikarer eller personer i midlertidige ordninger i den perioden der fast ansatte får innfridd sine rettigheter. En klar føring som bare går på redusert bruk av deltid og redusert bruk av vikar innenfor et slikt rigid system, vil rett og slett få den konsekvensen at de som er på jobb, vil få mer å gjøre fordi en ikke vil kunne erstatte de personene som er borte, med den konsekvens at sykefraværet og presset på dem som er igjen, sannsynligvis bare vil øke.