Magnar Lussand (Senterpartiet), 1999-04-12:
Innleiingsvis kan eg slå fast at Senterpartiet stør forslaget om å endra viltlova §11. I denne samanhengen kan eg også visa til Innst. S. nr. 301 for 1996-97, der Senterpartiet, Høgre og representanten Hillgaar føreslår å endra den same paragrafen i viltlova. Senterpartiet meiner at røynsla tilseier at ei lovendring vert sett i verk for å kunna sikra målsetjinga om ei betre og meir balansert rovdyrforvaltning. Det er også viktig for meg å visa til at i Budsjett-innst. S. nr. 9 for 1998-99 uttalar ein samla komite at situasjonen fleire stader i landet no er alvorleg, og at dette gjeld både for sauehald og reindrift. Komiteen meiner også at det er naudsynt å gå gjennom regelverket og praksisen med omsyn til uttak av skadedyr, og ber om at resultata av ein slik gjennomgang vert presentert for Stortinget i ei eigna form. Senterpartiet meiner at den situasjonen som me ser i dag, er uakseptabel, og at det er naudsynt å justera bruken av verkemiddel i rovdyrforvaltninga. Her er retten til naudverje og derigjennom ei endring av § 11 i viltlova sentral. Spørsmålet om uttak av skadedyr er særleg brennbart. Mellom anna finst det lite samsvar mellom talet på fellingsløyve og felling. Og samstundes som behovet for å bruka naudverje har auka, har det etter lovrevisjonen i 1995 vorte vanskelegare å ta ut skadedyr. Så lenge denne tilstanden varer ved, vil konfliktane auka, slik at det kan tvingast fram ei omfattande endring av rovdyrforvaltinga. Senterpartiet vil understreka at ei framsynt rovdyrforvalting må byggja på ei allmenn rettskjensle og ei tillit til at motsette interesser respekterer kvarandre. Me vil såleis reservera oss mot påstanden om at ei lovendring i tråd med Dokument nr. 8-forslaget som no er til handsaming, vil skapa meir uklåre rettstilstandar, som i sin tur vil kunna verta utnytta i utrengsmål av folk som har behov for å verna bufe og tamrein. Snarare vil ei slik lovendring verta oppfatta som rimeleg og vil kunna fungera som eit tillitskapande tiltak i arbeidet for å skapa føresetnad for ei varig og god lokal forankring av rovdyrforvaltinga. Tillit og ansvarleggjering er allment akseptert som gode verkemiddel for å skapa gode haldningar, og det gjeld også i dette høvet. Eit av hovudpoenga til fleirtalet for å gå imot denne endringa i dette Dokument nr. 8-forslaget synest å vera at kortare handsamingstid av søknader om fellingsløyve for skadedyr, betinga fellingsløyve for skadedyr og betre opplæring av jegerar vil kunna føra til ei betre rovdyrforvalting, og at dette er tilstrekkeleg. Eg registrerer at handsamingstida er gått ned, og er glad for det. Men har det hjelpt på resultatet når det gjeld uttak av skadedyr? Eg er sterkt tvilande til det. Og eg vil understreka at med bakgrunn i 35 års røynsle som aktiv storviltjeger, kan eg vanskeleg skjøna at dette er tilstrekkeleg for raskt å hindra ytterlegare og uboteleg skade på bufe og tamrein når rovdyr slår til. All røynsle frå praktisk jakt tilseier at all sakshandsaming utanom omgåande handling vanskeleggjer å få til uttak av skadedyr. Eg vil difor hevda at ei endring av § 11 i viltlova vil vera til det beste både med omsyn til bufe og tamrein og dei rovdyrstammane vi skal ta ansvar for i høve til Bern-konvensjonen. Og sist, men ikkje minst vil denne endringa kunna skapa tillit til norsk rovdyrforvaltning i mange lokalsamfunn der konfliktane mellom bufe og tamrein og rovdyr held på å ta livsgrunnlaget bort for folk.