trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2005-02-17:
Jeg synes det er veldig bra at SV retter søkelyset mot brudd på menneskerettigheter, og spesielt mot behandling av krigsfanger. Jeg har lyst til å minne om at vi gang på gang fra norsk side har sagt ifra. Det har bl.a. skjedd direkte i samtaler mellom statsminister Bondevik og president Bush, hvor man har protestert mot den amerikanske fangebehandlingen. Jeg føler meg helt trygg på at Norge selvsagt ikke vil bidra til at krigsfanger utsettes for brudd på menneskerettigheter.
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2005-02-17:
Stortinget behandlet for ikke lenge siden utviklingsmeldingen. Jeg spurte da Kristelig Folkeparti hvorfor de ikke ville være med på å utrede alternative former for global beskatning til inntekt for FN-systemet. Siden den gang har det vært World Economic Forum i Davos, der en global fordeling stod på dagsordenen. Der foreslo Frankrikes president, Jacques Chirac, en internasjonal skatt i kampen mot aids. Chirac nevnte konkret avgift på flybilletter, avgift på drivstoff til luft- eller sjøtransport eller på finanstransaksjoner som eksempler på måter man kan få etablert den nye skatten på. Også under Johannesburg-toppmøtet i 2002 kom Chirac med et utspill om å innføre solidaritetsskatt på rikdom som skapes av globalisering. Den gang avfeide utviklingsminister Frafjord Johnson utspillet med at det var en avledningsmanøver fra franskmennenes side. Jeg vil spørre representanten Rise hva som er Kristelig Folkepartis syn på det Chirac nå har tatt til orde for.
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2005-02-17:
Representanten Rise tok i sitt innlegg opp bl.a. fangebehandlingen på Cuba, på Guantanamo-basen, som drives av USA. Han mente at her måtte det skje en fortgang i å få fangene for retten, og de som ikke kom for retten, måtte frigis. Det er vel og bra, men jeg synes at det i den debatten mangler et litt større vidsyn – at det også er andre fanger under FNs oppsyn, bl.a. i Rwanda. Mange har sittet i over ti år uten lov og dom, og mange er uskyldige. Disse synes jeg vi skal rette noe oppmerksomhet mot – og kanskje også se til kommer ut derfra.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2005-02-17:
Jeg sa da jeg innledet mitt innlegg, at jeg ville konsentrere meg om noen elementer, og det var det jeg gjorde. I forhold til denne regjerings innsats overfor FN står jeg ved alt jeg har sagt. Det er meget beklagelig at Norge ikke stiller opp i forhold til FNs fredsbevarende operasjoner på en måte som vi tradisjonelt har gjort. Jeg har pr. dato ikke full oversikt over hvor mange personell vi har i FNs fredsbevarende operasjoner, men på et gitt tidspunkt i 2003/overgangen til 2004 var det 27. For meg vitner det om at vi har en regjering som ikke prioriterer FNs fredsbevarende operasjoner. Det er beklagelig for et land som faktisk tradisjonelt har ment at FN skal være en av hjørnesteinene i vår utenrikspolitikk. Og det er svært vanskelig å se, når man ikke er innstilt på å bidra overfor det som er en helt sentral del av FNs kjernevirksomhet, nemlig den fredsbevarende siden, at man ikke bidrar til en nedprioritering.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2005-02-17:
Jeg ønsker å tydeliggjøre et poeng, og det poenget er at vi, hvis Norge skal framstå som den forsvareren av FN som jeg tror at mange i denne sal faktisk ønsker at vi skal framstå som, og som jeg er helt sikker på at representanten Lilletun ønsker at vi skal framstå som, må det også få konsekvenser for hvordan vi prioriterer når det gjelder økonomiske ressurser, men sjølsagt også i forhold til hvordan vi velger å prioritere når det gjelder å ha personell utenlands. Og det faktum at vi nå knapt har folk under FN-kommando, bidrar klart til å sende et signal til omverdenen. I forhold til Sudan er det jo nå ingen tvil om at man stiller seg svært undrende til at Norge, som har hatt en så sentral rolle, og som har gitt så betydelige bidrag i den politiske prosessen, ikke er innstilt på å stille opp når det gjelder den faktiske gjennomføringa, som da skjer i FN-regi.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2005-02-17:
Det er ganske fascinerende å se hvordan denne uttalelsen fra Schröder har gjort inntrykk på en rekke mennesker. Jeg tror at den uttalelsen har gjort inntrykk på en rekke mennesker fordi de ser seg tjent med det i den hjemlige politiske debatten. Ja-siden i Norge ser seg tjent med å bruke uttalelsene fra Schröder på den måten i forhold til den hjemlige debatt. Jeg syns ikke at vi på nei-siden skal ta dette som mer enn det det faktisk er. Jeg opplever at det er svært mange som faktisk ser spøkelser ved høylys dag i forhold til dette. Jeg kan ikke se at det har skjedd noe dramatisk nytt i forholdet mellom EU og NATO i den seinere tida som skulle tilsi at vi får denne debatten i så høye ordelag som vi har hatt i den seinere tida. Så jeg må si at jeg maner til edruelighet i forhold til dette.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2005-02-17:
Jeg har tidligere i dag gitt Regjeringa honnør for bidraget til fredsprosessen i Sudan. Det har vært tålmodighet, det har vært langsiktighet, og det har vært godt diplomatisk håndverk som har gjort at en har kunnet gi et substansielt bidrag. Til tross for den store innsatsen velger Regjeringa nå kun å bidra med 30 personell til FN-operasjonen som skal sikre gjennomføringa av fredsavtalen. Senterpartiet er opptatt av at det internasjonale samfunn har et ansvar også i Afghanistan. Men det vi ser her i dag fra Regjeringas side, er at Regjeringa – slik vi må oppfatte det – velger å prioritere soldater til Operation Enduring Freedom framfor til FN-operasjonen i Sudan, akkurat på samme måte som Regjeringa valgte å prioritere soldater til Irak framfor å sende personell til FN-styrken i Kongo. Mitt spørsmål til statsministeren er om han mener at det er et klokt signal å sende til FN at Norge stiller med kun 30 personell til operasjonen i Sudan, en operasjon som totalt sett skal telle over 10 000 personell.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2005-02-17:
Både statsminister, utenriksminister og andre fra regjeringssida bruker mye tid på Israel–Palestina-konflikten i denne debatten, og det er bra. Norge har opplagt fortsatt ambisjoner i forhold til den delen av verden. Det er godt. Men jeg har et spørsmål til utenriksministeren. Regjeringa har valgt å legge ned det norske representasjonskontoret i Gaza. Så vidt jeg forstår, betyr det en innsparing på en halv million kroner. Senterpartiet stiller seg undrende til om det er verdt det. Foruten at det betyr en rekke praktiske problemer i samhandlingen mellom Gaza og Norge, er det også et negativt signal å sende til et folk som ofte føler seg forlatt av det internasjonale samfunn. Mitt spørsmål er da ganske enkelt: Hvorfor mener utenriksministeren at vi ikke har råd til å opprettholde det norske representasjonskontoret i Gaza?
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2005-02-17:
Det var gledeleg å høyre den anerkjenninga som representanten Haga gav til det arbeidet som er gjort i Sudan, før vi fekk ei fullstendig kontravending i forhold til det styrkebidraget som ein no gjev. FN har jo ikkje berre bedt om styrkar, dei har òg bedt om økonomiske bidrag. Det er klargjort at det er 5 pst. som er gjeve. Der er Noreg blant dei største bidragsytarane. Er ikkje det med i den totale vurderinga? Og manglar ikkje representanten Haga totalt ei vurdering av om vi no er i FN-regi, eller om vi er på FN si anbefaling? For når det gjeld alle styrkar vi er med i, anten det gjeld Afghanistan eller andre stader, er vi der på oppfordring frå FN, ikkje som FN-styrke, men vi er der på oppfordring frå FN. Synest ikkje representanten Haga det er grunn til å nyansere noko her, sjølv om vi har eit felles ynske om å vere opptekne av FN?
Trine Skei Grande (Venstre), 2005-02-17:
Det er helt grunnleggende for ethvert samfunn å ha en effektiv og målrettet kamp mot kriminalitet. Det gjelder enten det er tradisjonell tyverivirksomhet, finanskriminalitet eller internasjonalt organisert kriminalitet. Regjeringa har satt i gang en hel rekke tiltak for å bekjempe disse på en systematisk måte. Vi i Venstre vil spesielt trekke fram hvitvaskingsprosjektet ledet av Eva Joly og handlingsplanen mot økonomisk kriminalitet, som ble lansert i 2004. Et annet viktig grep er å få økt kompetanse på alle nivå i hele kjeden vår, både når det gjelder korrupsjon, og når det gjelder hvitvasking. Ved økonomisk kriminalitet er det ikke bare snakk om at enkeltmennesker blir fratatt verdier, men også fellesskapet blir fratatt verdier. Og et velferdssamfunn vil dermed få mindre mulighet til å utvikle seg til å bli et godt samfunn å bo i. Hvitvasking betyr at man bruker straffbare handlinger for å gjøre ulovlige inntekter til lovlige inntekter. Hvitvasking er gjerne koblet til mye annen kriminalitet, som handel med kvinner og barn og narkotikahandel, ofte med forgreninger til internasjonal kriminalitet. Derfor er det å bekjempe hvitvasking viktig, og det å følge pengestrømmen er viktig. En sånn type satsing som justisministeren gjorde på Økokrim i fjor, er viktig. Det er også de tverrfaglige økoteamene i politidistriktene. Å få dette inn som eget fag på Politihøgskolen er viktig for å få hele kriminalitetsbildet og kunnskapen om det ut til alle lokale stasjoner. Det jeg har spesielt lyst til å sette fingeren på, er at vårt gamle bilde av noen som heter hvitsnippforbrytere, og noen som da har mørkere snipper under jakken, tror jeg ikke finnes lenger. Den sammensatte forbryteren begår noen ganger narkotikaforbrytelser, noen ganger økonomiske forbrytelser og noen ganger de groveste forbrytelser i forhold til handel med kvinner og barn. Dette veves sammen mer og mer, og det blir viktig å ha kunnskap om å følge pengestrømmen for å nå akkurat de typene. Dette regjeringsvalget prøver noen å gjøre til et valg mellom et kaldt og et varmt samfunn. Det å satse på politi og det å satse på å bekjempe vold og urettferdighet, spesielt mot de aller svakeste i samfunnet, det å bekjempe en kriminalitet som tapper fellesskapet for ressurser, er ganske viktig for å få et varmt samfunn. Men da må man også ha en kunnskap om at det ikke finnes noen forbrytere med hvite og noen med mørke snipper, men at det faktisk er forbrytere som i dag bygger opp nettverk som det er viktig å ha kunnskap om på alle nivå for å klare å gå inn i, og for å klare å bryte ned.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-02-17:
Utenrikskomiteens leder peker på viktige problemstillinger i forbindelse med konfliktene i Midtøsten. Som kjent har president Abbas fått til en forståelse med mer ekstreme palestinske grupper som Hamas og islamistisk Jihad om å holde fred nå, og vi får håpe at det blir respektert. Han uttrykte samtidig at han ikke kunne utstede en 100 pst. garanti mot at det ville skje provokasjoner og selvmordsaksjoner, bl.a. av den grunn som Jagland helt riktig pekte på, at det er grupper utenfor de palestinske områdene som er interessert i å skape uro og terror. Derfor er også spørsmålet om Libanon og en forståelse mellom Israel og Syria viktig for at Syria skal oppgi sin kontroll i Libanon. Når det gjelder Iran, er jeg enig i at det på verdensbasis ikke er en nok gjennomtenkt politikk. Det er som kjent ingen boikott. Det er tillatt å drive næringsvirksomhet der. Men jeg tror at en internasjonalt bør få en mer gjennomtenkt politikk, også over Atlanteren, for det har vært ulike syn mellom Europa og USA.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-02-17:
Jeg har ført samtaler med Irans president, Khatami, og Irans kvinnelige visepresident, senest i et panel under World Economic Forum i Davos. Jeg tror det er fornuftig med slike dialoger. Som kjent er det ulike krefter i Iran. Presidenten og visepresidenten er av de mer moderate. Men vi vet at deres makt er svært begrenset, fordi de har et såkalt vokterråd over seg med andre krefter som kontrollerer parlamentets beslutninger, og som – så vidt jeg husker – har satt ut av kraft eller nektet å godta over 90 pst. av de beslutningene det forrige parlamentet vedtok. Men at vi fører en dialog med de mer moderate kreftene i Iran, mener jeg faktisk er fornuftig for å øke forståelsen for hvilken rolle religionen bør spille, og ikke minst hvilken rolle religionen ikke bør spille, for at den ikke skal misbrukes.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-02-17:
Jeg er helt enig i at dialog krever tydelighet. Tydelig har jeg i hvert fall vært i de dialogene jeg har vært i om viktige spørsmål som både menneskerettigheter og atomvåpen. Interreligiøs dialog betyr jo heller ikke å oppgi egen tro. Tvert imot, de som selv har en religiøs tro, skulle være de første til å respektere og forstå andres. Så også på det punktet kan en være tydelig, men likevel fokusere på felles verdier. Når det gjelder EU-formuleringene, var det interessant at de ble observert. Men jeg kan opplyse Kristin Halvorsen om at det avsnittet stod ordrett i min TV-sendte nyttårstale. Jeg har faktisk tatt det derfra. Men da var det andre ting som vakte oppmerksomhet; det var like etter flodbølgekatastrofen. Jeg mener det jeg sier, at uansett utgangspunkt må både vi som var og er nei-folk, og de som har et annet syn, ta utgangspunkt i det nye Europa og EU den dagen medlemskapsdebatten kommer. Vi kan ikke bare dra opp igjen argumentbunken fra 1994. Den må fornyes. Norge er etter mitt syn i dag ikke marginalisert. Men hvis det blir en slik utvikling som Tysklands forbundskansler har beskrevet, kan vi i økende grad bli det.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-02-17:
Det pågår, som kjent, et arbeid når det gjelder å innhente tilstrekkelige styrker og tilstrekkelig personell til Sudan, og det er veldig stor interesse for at en stor del av den – skal vi si – ordinære militære styrken det er snakk om, bemannes fra Afrika. Det kan være klokt, siden det er et afrikansk land. Den type personell Norge skal stille med, har en litt annen karakter. Vi har sagt 30, og så har vi sagt, i utenriksministerens redegjørelse, at vi vil sikre en norsk tilstedeværelse på minst dette nivået framover. Det betyr at vi også vil kunne komme tilbake til det. Afghanistan har både regjering, storting og NATO sagt skal være vår hovedprioritet. Jeg mener at det utenriksministeren har redegjort for, er et uttrykk for det. Regjeringen er en varm tilhenger av FN-ledede styrker, men vi må også innse mer og mer at FN oftere og oftere nå påkaller andre organisasjoner, bl.a. NATO og i noen tilfeller også EU, for å utføre FN-mandaterte oppdrag.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-02-17:
La meg begynne der komitelederen sluttet. Jeg er helt enig i at en bør få en mer felles strategi, og om mulig også over Atlanteren, i forhold til Iran, som er noe av kjernen til problemene i hele regionen. Jeg er også helt enig i at en ikke bør bruke militære virkemidler. Når vi ser hvordan det har utviklet seg i Irak etter krigen, hvor vanskelighetene har vært betydelige, tror jeg egentlig det bare kan være småting mot det som kunne komme hvis det skulle bli en militær aksjon mot Iran. Da ville det virkelig eksplodere. Så det må en for all del unngå. Der har Europa lagt seg på en fornuftig strategi. Det er jo tatt et britisk-fransk-tysk initiativ til en dialog med Iran, spesielt når det gjelder atomspørsmålet. Det håper vi fører fram. Jeg har merket meg det Jagland har sagt når det gjelder handelsforbindelser, og vi skal også se om det er mulig å få til en felles strategi med andre europeiske land i slike spørsmål.
Jan Petersen (Høyre), 2005-02-17:
Jeg oppfatter dette spørsmålet slik at det er et spørsmål om økonomiske bidrag til at andre land stiller styrker til disposisjon i FN-operasjonene. Til det er å si at det har vi ingen forslag om nå. Vi har forslag om vårt bidrag til styrken, som er det antallet vi nevnte, og som vi selvfølgelig må innrømme kanskje ikke er av det aller mest kosteffektive. Jeg synes det er viktig at også Norge bidrar i dette, men her og nå kan jeg ikke si noe om hvorvidt vi bør yte bevilgninger til andre land for å få dem inn. Jeg holder da utenfor det som måtte være vårt pliktige bidrag til FN, for det vil jo falle på plass av seg selv. Men ekstraordinære bidrag er et annet spørsmål. Her er det også visse formelle begrensninger for hva man kan bruke f.eks. bistandsmidler til, som vi må ta i betraktning. Jeg vil på ingen måte avvise det, men bare si at jeg ikke kan si noe positivt akkurat nå.
Jan Petersen (Høyre), 2005-02-17:
Før jeg besvarer selve spørsmålet, la meg melde følgende, nemlig at begrepet «humanitær stormakt» har jeg aldri likt veldig godt, for å si det forsiktig. Da setter vi lys på å fortelle hele omverdenen om hvor flinke vi selv synes vi er, og det synes jeg ikke smaker veldig godt. Jeg har lyst til å si at det begrepet har jeg aldri brukt og kommer aldri til å bruke. Men det er viktige ting vi kan gjøre. Så er det spørsmål om vi har et organisasjonsapparat som er på høyde med det vi står overfor her. Det er klart at det er gjenstand for løpende vurderinger. En av de tingene som vi har forandret i det siste, er at vi kanskje har strammet organisasjonen mye bedre når det gjelder nettopp disse fredsmeglingsoppdragene vi har snakket om, og fått mye mer systematikk i det arbeidet. Så det tror jeg er bedre satt opp nå. Når det gjelder den øvrige, generelle moderniseringsdebatten, har jeg lyst til å si at man kan selvfølgelig gjøre alt mye bedre enn det man gjør nå. Det er alltid noe som kan gjøres annerledes. Men på det området må jeg si jeg synes jeg har hørt forferdelig mye rart og veldig få spesifikke innvendinger mot det som gjøres. Så jeg tror man kan si at vi har et apparat som i hvert fall er bra satt opp, med det er sikkert et forbedringspotensial.
Jan Petersen (Høyre), 2005-02-17:
Jeg er ikke sikker på om denne debatten nå er i ferd med å komme inn i et spor som ikke gir noen særlig mer opplysning. Hvis jeg kan få lov å nærme meg denne fra en annen side, vil jeg si at jeg tror vi alle sammen er enige om at det foregår viktige ting med konsekvenser også for våre rammebetingelser i organer som Norge ikke er medlem av. Det tror jeg er relativt uomstridt. Så er det en smakssak om man kaller det en marginalisering eller ikke, men jeg tror selve den erkjennelsen er veldig viktig å holde fast ved. For meg virker det som om Djupedal ikke tar den type erkjennelser innover seg. Det som var mitt poeng i redegjørelsen, var at hvis det tas enda flere beslutninger i organer vi ikke er medlem av, får vi et større problem enn det vi har i dag. Vi må jo erkjenne at det er viktige ting som foregår der hvor vi ikke er til stede. Det tror jeg selv ikke Djupedal vil kunne benekte.
Jan Petersen (Høyre), 2005-02-17:
Jeg tror ingen i Palestina føler at de er forlatt av Norge. Norge leder giverlandsgruppen for Palestina. I den sammenheng har vi tett og omfattende kontakt med både den palestinske ledelse og det palestinske folk. Så den tanken som Åslaug Haga er inne på, tror jeg ikke mange har tenkt, for å si det forsiktig. Selve begrepet «representasjonskontor» kan kanskje gi et litt feil inntrykk av hva man står overfor, fordi dette var et kontor uten norsk representasjon. Det var et slags hjelpekontor, bemannet av palestinere. Jeg har sett at en del har sagt at da mister vi en lyttepost. Det gjør vi selvfølgelig ikke, for der vi har lytteposter, må vi også ha norsk utsendt personell, og det hadde vi ikke. Jeg mener at når vi skal ha norske kontorer ute, er det viktig, især i så politisk følsomme områder, at det er norsk personell ved dem. Jeg synes i grunnen at dette kontoret på mange måter falt mellom to stoler. Det er bakgrunnen for min beslutning.
Jan Petersen (Høyre), 2005-02-17:
Det som i hvert fall er åpenbart, er at SV gjør hva de kan for å ta innover seg det forbundskansler Schröder sa. Det er jo det interessante her. Når det gjelder Norges handlingsrom utenfor EU og innenfor EU, er det klart at vi vil ha betydelig handlingsrom. I de fredsmeglingsoperasjoner som vi er involvert i, har vi også god og nær kontakt med EU som gjør at vi selvfølgelig er mer effektive enn det vi ellers kunne ha vært. Så her er det ingen problemer eller motsetninger. Det er heller ikke slik at landenes utenriksministerier spør i Brussel før det tas et standpunkt. Jeg tror ikke selv Djupedal vil beskrive EU på den måten. Så dette er et forsøk fra SVs side på å la være å ta innover seg og å bagatellisere det som ble sagt i helgen. Det forstår jeg at Djupedal vil måtte gjøre, fordi det er lettere å se det som taler mot, enn det som taler for et norsk EU-medlemskap for Djupedals vedkommende. Men jeg må si at det er én ting vi bør bestrebe oss på, og det er å være villig til å se i øynene de utfordringene som er. Da må vi erkjenne at her har vi en utfordring. Den vil helst Djupedal skjule.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-17:
I sin redegjørelse til Stortinget sa utenriksministeren at «vi kan risikere å bli ytterligere marginalisert» i utenrikspolitikken hvis EU utvikler seg til å bli noe annet enn det EU er i dag. Det er i seg selv en ganske spesiell setning å si for en utenriksminister om den norske rollen internasjonalt. Men det må være hans vurdering. Heldigvis er ikke dette den samme vurdering som statsministeren har, for han sa uttrykkelig fra Stortingets talerstol i stad at han ikke mente at Norge var marginalisert i utenrikspolitikken. Det er Norge selvfølgelig heller ikke. Men dette sier litt om de forskjellige tilnærmingene, til hvilket ambisjonsnivå man skal ha, og til hvilken rolle man hele tiden vektlegger EU i dette. Det som da er min utfordring til utenriksministeren, er følgende: Dette er to helt diametralt motsatte syn, som ikke lar seg forene. Han kan altså ikke mene at Norge er marginalisert og marginaliseres ytterligere hvis EU utvikler seg slik han antyder, og statsministeren mene at vi ikke er marginalisert. Det er to helt diametralt motsatte syn. Derfor må jeg tillate meg å spørre utenriksministeren: Mener han at setningen kanskje var litt uheldig, og at ved nærmere ettertanke mener han at Norge ikke er utenrikspolitisk marginalisert, og at han i så måte er på linje med statsministeren?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-17:
I den lille disputten mellom meg og utenriksministeren ligger det nok mer politikk enn det statsråden uten videre vil innrømme. For det er helt åpenbart at man har forskjellig ambisjonsnivå, også for hvordan man ønsker å definere vårt forhold til EU. Det som er litt vanskelig å erkjenne, tror jeg, for Jan Petersen, er at det å være utenfor EU – det er riktignok slik at da deltar vi ikke rundt mange viktige bord – samtidig gjør at vi har noen andre viktige bord som ikke EU uten videre kan ha. Javier Solana svarte nylig, i et intervju med Frank M. Rossavik i Bergens Tidende, på et direkte spørsmål: «Norge kunne altså ikke tatt på seg fredsoppdrag uten godkjennelse fra resten av EU?» «Nei», sier han helt uttrykkelig. Han fastslår at dette må skje under godkjenning av EU. Dette er en del av den ambisjonen vi som nasjon kan ha, og som gir oss en handlefrihet som EU ikke uten videre har. Det gir noen bord som EU ikke har. Når jeg spør om denne motsetningen mellom statsministeren og statsråden på dette punktet, er det helt åpenbart at dette er forskjellen. Statsministeren er fremdeles mot EU, men det er altså ikke utenriksministeren. Det er dette politiske handlingsrom vi hele tiden etterlyser at vi skal fylle. Det er ganske forbilledlig når Javier Solana sier veldig klart at dette handlingsrommet har vi faktisk utenfor EU.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2005-02-17:
Jeg skal ikke bruke mine 5 minutter, og jeg tror ikke denne debatten blir like lang som den foregående. Men allikevel, det er for så vidt en svært interessant problemstilling forslagstillerne, stortingsrepresentantene May Hansen, Sigbjørn Molvik og Ingvild Vaggen Malvik, tar opp i sitt Dokument nr. 8-forslag om å likestille svangerskapspenger med sykepenger i regler og avtaleverk om pensjon, ansiennitet og vikarbruk samt i forhold til rett til feriepenger, spesielt med tanke på at svangerskapspenger i liten grad blir brukt sett i forhold til sykepenger. Komiteen vil påpeke at så lenge det finnes en slik ordning, bør den gjøres kjent og brukes når det er nødvendig, istedenfor å bruke sykmelding. En enstemmig komite har merket seg at Regjeringen vil fortsette å informere om ordningen, og at også trygdeetaten blir bedt om å øke informasjonen, både internt og overfor enkeltpersoner og helsestasjoner. Komiteen har videre merket seg at Regjeringen vil komme til Stortinget med forslag om endringer i fødselspengeordningen, hvor også retten til feriepenger av svangerskapspenger vil bli vurdert. Et flertall, alle utenom Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet, finner det derfor riktig å avvente saken til Regjeringen fremmer en sak for Stortinget om fødselspengeordningen, og forslår derfor at Dokument nr. 8:10 vedlegges protokollen.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-17:
Veldig kort: Jeg setter pris på at statsråden gir de signaler som hun gjør, og jeg glemte egentlig å si i innlegget mitt at jeg syns det med graderte svangerskapspenger er et genialt forslag.
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2005-02-17:
Først har eg lyst til å seie at det er veldig positivt at SV reiser denne problemstillinga gjennom Dokument nr. 8-forslaget sitt og foreslår at svangerskapspengar skal likestillast med sjukepengar, og at svangerskapspengar skal gi same retten til feriepengar som sjukepengar. SV sin representant gav ein grundig gjennomgang av dagens situasjon, og ikkje minst av dagens praksis, og hadde også ein god argumentasjon for dette forslaget. Senterpartiet støttar fullt ut det som representanten May Hansen sa frå talarstolen. Eg har lyst til å understreke det uheldige i at kvinnene kanskje tek ut sjukmelding på grunn av økonomien. Det må vere mykje betre å få til det eg vil kalle økonomisk likestilling. Då vil vi også kunne få fram atskilleg meir reelle tal, og det synest eg er viktig når det gjeld statistikk og dokumentasjon ved reell sjukdom i samband med svangerskap. Eg ønskjer også å leggje vekt på det som står i innstillinga, det som saksordføraren sa, og det som eg trur at statsråden vil komme til å seie. Eg vil poengtere at dette er positivt, for sjølv om forslaget som SV og Senterpartiet står bak, blir nedstemt i dag, vel eg å tolke innstillinga slik at dette er ei sak som snarleg vert fremma for Stortinget.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2005-02-17:
Svangerskapspengeordningen er en viktig ordning for gravide. Den gjør det mulig for friske gravide kvinner å slutte i arbeid uten å tape inntekt når arbeidsmiljøet skaper risiko for fosterets utvikling. Retten til svangerskapspenger er knyttet til risikofaktorer ved arbeidsmiljøet. Ordningen retter altså oppmerksomheten mot hvilke problemer arbeidslivet skaper for en gravid kvinne. Det er et vilkår for rett til svangerskapspenger at tilrettelegging eller omplassering til annet arbeid er vurdert. Ordningen setter derfor fokus på arbeidsgivers ansvar for tilrettelegging og bidrar til å synliggjøre strukturelle årsaker til gravides fraværsbehov. Dette er viktig ut fra et likestillingsperspektiv. I en fersk forskningsrapport om fraværsbehov i graviditeten, fra Wergeland og Sølvberg, pekes det på at det er et stort fravær blant gravide. Dette opprettholder bildet av gravide som et problem for arbeidslivet, noe som kan svekke kvinners stilling og opprettholde tradisjonelle kjønnsrollemønstre. Ifølge Wergeland og Sølvberg kan fraværet reduseres ved bedre tilrettelegging. Større oppmerksomhet rundt svangerskapspengeordningen kan stimulere arbeidsgiver til tilrettelegging, noe som igjen kan ha en langsiktig, gunstig effekt på gravides fravær. Det er fortsatt et underforbruk av svangerskapspengeordningen, som også er for lite kjent. Som jeg gjorde rede for i mitt brev til Stortinget i november, har jeg i et høringsnotat om forenklinger i fødselspengeregelverket, som jeg sendte ut i sommer, foreslått å lovfeste retten til graderte svangerskapspenger. Graderte svangerskapspenger innebærer en mulighet til å redusere arbeidstiden uten økonomisk tap. Jeg drøftet der også muligheten for å dekke eventuelle lønnstap ved omplassering av gravide. Jeg arbeider nå med en odelstingsproposisjon som en oppfølging av dette høringsnotatet. I dag er det imidlertid den manglende feriepengeretten som er hovedsaken. Manglende feriepengerett medfører at den gravide kvinnen kommer dårligere ut økonomisk når hun mottar svangerskapspenger, enn når hun mottar sykepenger. I rapporten om fraværsbehovet i graviditeten framholdes manglende rett til feriepenger av svangerskapspenger som en av de viktigste grunnene til at svangerskapspengeordningen er lite brukt. Komiteen foreslår å likestille svangerskapspenger med sykepenger på dette området. Jeg vurderer nå dette forslaget i forbindelse med proposisjonen om forenklinger av regelverket for fødselspenger.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2005-02-17:
Jeg takker for responsen. Jeg er glad for at vi har samme grunnholdning både til beskrivelsen av problemet og til de virkemidlene som skal settes inn når man har oppdaget at noe er galt fatt. En av grunnene til at Arbeiderpartiet faktisk ved flere anledninger har valgt å prioritere å øke tilskuddene til Økokrim og bekjempelse av økonomisk kriminalitet, er at vi innser at dette har stor betydning i forhold til annen kriminalitet, men også at vi på mange måter har lukket øynene for dette altfor lenge, og at det utgjør en mye større andel av kriminalitetsbildet i Norge enn det anmeldelsesstatistikken og kriminalitetsstatistikken reflekterer. Det er også en behagelig effekt ved å satse på denne typen etterforskning, hvis man får med seg inndragningsinstrumentet i tillegg, nemlig at dette er etterforskning som faktisk også på sikt vil bidra til at det offentlige og fellesskapet tjener penger. Så her er det egentlig utgifter til inntekts ervervelse. Noen av oss mener at dette er et område vi egentlig burde ha løftet fram i mye større grad, og slik sett er det et kjempeparadoks at den synlige kriminaliteten, som ofte begås av de utstøtte ute på gaten, får så mye politisk oppmerksomhet og så mye økonomi fra politi og påtalemyndighet som den faktisk gjør og har fått til i dag, mens dette er noe vi på mange måter bruker relativt lite penger på. Meldinger fra Sverige i dag tyder på at der står man overfor akkurat samme situasjon: Man har et betydelig antall meldinger om hvitvasking, men det er svært få saker man faktisk får grepet fatt i. Det er tre forhold som jeg syns vi skal ha med oss i debatten, og som jeg vil utfordre regjeringspartiene på. Det er for det første spørsmålet om man er villig til å bruke betydelig mer ressurser på Økokrim og disse økoteamene ute i politidistriktene, når man nå har valgt å bruke mer penger på politiet. Vil man sette av en betydelig andel til denne typen kriminalitet? Det ville være viktig. Det andre spørsmålet er: Er de økoteamene som er varslet, og som vel skulle starte opp nå på nyåret, nå oppe og går i politidistriktene? Det er der hovedinnsatsen mot denne typen kriminalitet faktisk må settes inn. Økokrim kan bare være det organet som på mange måter blir frontfiguren, mens hovedarbeidet og det hverdagslige arbeidet må gjøres ute. Til slutt vil jeg også utfordre justisministeren på noe som han ikke var inne på: Er man nå villig til også å følge opp videre de anbefalingene som Financial Action Task Force, som Norge er tilsluttet, gav Norge, og som man faktisk ikke fullt ut har sluttet seg til, slik at man får et fullstendig godt regelverk, særlig når det gjelder hvitvasking? Da tenker jeg særlig på spørsmålet om registreringsplikt for juridiske personer, som jeg forstår statsråden tidligere har varslet at man i hvert fall ser positivt på.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2005-02-17:
Jeg er glad for de innlegg som er holdt, og som i stor grad støtter opp om de tanker som i hvert fall Arbeiderpartiet gjør seg om bekjempelsen av denne type kriminalitet. Jeg er også glad for at debatten ikke har skåret helt ut i forhold til det som vel representanten Schou og en del andre har avsluttet sine innlegg med, hentydninger om at dette handler om hvor mye vi bevilger til det norske politiet. Jeg holdt på å si at hvis det hadde vært så enkelt, hadde Regjeringa vært dårligst i sitt forslag til statsbudsjett i fjor, Arbeiderpartiet litt bedre og Fremskrittspartiet best når det gjaldt å bekjempe økonomisk kriminalitet. Med all respekt, det handler ikke om dette. Jeg mener at i stor grad handler dette om hvordan vi organiserer politiet, og hvordan vi velger å prioritere politisk. Det var også intensjonen med interpellasjonen. Når det er sagt, er det jo slik at Arbeiderpartiet i flere budsjetter faktisk har valgt å prioritere bekjempelse av økonomisk kriminalitet. Men jeg lar det ligge. Det som derimot nå framover bør være en utfordring for hele Stortinget, og særlig for oss som styrer med justispolitiske spørsmål, må være at nettopp de instrumentene som man har vedtatt av lovgivning og andre forskrifter, blir iverksatt, og at folk får tillit til det. Det gjelder spørsmålet om hvitvaskingsloven, som nettopp trådte i kraft, alle de meldingene som kommer – at det faktisk får en seriøs behandling. Det bør man sørge for. Stortinget bør få informasjon ganske raskt om hvordan det arbeidet faktisk går, slik at vi nettopp kan få justert våre prioriteringer i forhold til det. Det syns jeg må være viktig. Det andre er at dette er avhengig av at man nettopp får oppgradert mye av utstyret, som flere representanter har vært inne på – bl.a. hva slags utstyr Økokrim besitter. Jeg forutsetter at justisministeren og departementet holder en god og stram hånd rundt dette, slik jeg forstod at justisministeren og for så vidt også Regjeringa faktisk ville gjøre. I hvilken grad dette oppfylles, bør Stortinget orienteres om. Endelig syns jeg det hviler en betydelig politisk forpliktelse på alle partier, jeg holdt på å si uavhengig av hvor mye man ønsker å bevilge til det norske politiet framover – det er jo et betydelig beløp alle partier bruker på politisatsing – til at man faktisk holder denne prioriteringen også når man står overfor andre typer problemer. For jeg tror at når alt kommer til alt, blir dette et spørsmål om å evne å si ja til noe og nei til noe annet.
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2005-02-17:
Her i landet har vi et godt velferdssystem, men det kan bli bedre. Jeg kunne ha brukt alle de tre minuttene jeg har, til å nevne mennesker med forskjellige problemer som kunne ha behov for bedre, mer målrettet, raskere og mer økonomisk hjelp. Inntektene fra skatter og avgifter er helt nødvendige for å opprettholde og helst videreutvikle velferdssystemet vårt. «Gjør din plikt, krev din rett!» er ett av Arbeiderpartiets gode, gamle slagord. At plikten kommer først, er ikke tilfeldig, og heldigvis er det slik at rettferdighetssansen ennå står veldig sterkt hos de aller fleste nordmenn. Folk flest mener at betaler vi skatten vår, har vi også rett til f.eks. full sykelønn eller uføretrygd hvis vi blir syke. Snyltere og snytere må tas og må betale tilbake det de har fått for mye eller tilegnet seg urettmessig. Jeg har ved flere anledninger blitt kontaktet av bankansatte som er frustrerte på jobben over at de har blitt pålagt å si ifra om mistenkelige transaksjoner – de gjør det, de føler at de gjør en god jobb, men så skjer det ingenting. Flere ganger kommer de samme personene tilbake til de samme bankansatte og gjør det samme om igjen og om igjen. Da sier de: Hva er dette? Jeg føler jeg gjør jobben min, det skjer noe ulovlig, men hvorfor skjer det ikke noe? Det er ingen som tar tak i det, og det frustrerer dem usigelig i det daglige arbeidet. Slik kan vi ikke ha det. De konkurransevridningene som skjer mellom det hvite og det svarte markedet, er også helt ødeleggende for et vanlig og sunt, hvitt norsk næringsliv. Man klarer rett og slett ikke å overleve. Det fører igjen til mer arbeidsledighet. Samtidig øker det svarte markedet, og i det markedet er det umulig å få til vanlige arbeidsvilkår som er til å leve med i vanskelige tider. Jeg har bl.a. fått noen eksempler fra rengjøringsbransjen som virkelig er skremmende. Der er det slik at de som virkelig prøver å holde seg til lover og regler, rett og slett blir utkonkurrert av dem som gjør det på en annen måte. Det går til syvende og sist ikke bare ut over dem som er i den hvite bransjen, men det går også ut over oss som kunder. Hvordan i himmelens navn skal vi greie å finne ut av det hvis det er slik at vi ikke lenger kan få en regning, hvis vi i det hele tatt ikke lenger har konkurranse mellom hvitt og svart, men at hele markedet faktisk har begynt å bli svart? Det må vi bekjempe. Det går ikke an å ha det slik i Norge.
Trond Helleland (Høyre), 2005-02-17:
Representanten Storberget setter i sin interpellasjon fokus på et svært viktig område. Gjennom en rekke medieoppslag den senere tiden om enkeltpersoner som har tapt sine sparepenger i pyramidelignende virksomheter, som beriker noen få på bekostning av andre, har vi sett at det er nødvendig med en aktiv innsats for å bekjempe den økonomiske kriminaliteten av ulik karakter. Regjeringen har prioritert dette arbeidet svært høyt. Regjeringen utarbeidet i 2004 en ny handlingsplan mot økonomisk kriminalitet som gjelder fram til 2007. Regjeringen foreslår der en rekke nye tiltak som vil føre til økt avdekking og mer effektiv straffeforfølgning av økonomisk kriminalitet. Dette er viktig fordi økonomisk kriminalitet er en virksomhet som ikke bare undergraver vår norske økonomi, som både Storberget og statsråden var inne på, men som stadig oftere bidrar til internasjonal organisert kriminalitet som i verste fall undergraver andre staters økonomi, økonomiske fundament og styresett, gjennom finansiering av terrornettverk og geriljabevegelser i ytterste konsekvens. Regjeringen har også fremmet en rekke forslag til lovendringer. Nye straffebestemmelser mot korrupsjon og organisert kriminalitet, ny konkurranselov, hvitvaskingslov, valutaregistreringslov og endringer i reglene for skatte- og avgiftsmyndigheters adgang til å kreve kontrollopplysninger fra banker har ført til en betydelig styrking av lovverket på dette området. At man har et lovverk som er i stand til å fange opp disse tilfellene, er helt nødvendig. Det er imidlertid på det rene at etterforskningen av økonomiske straffesaker gjennomgående er svært kompleks, og at det ofte tar tid å avdekke de straffbare forhold. Dette betyr at vi i tiden framover må ha sterk fokus på å styrke kompetansen til dem som til daglig arbeider med å avdekke denne kriminaliteten. Som justisministeren har redegjort for i sitt innlegg, ble Økokrim styrket med fire årsverk i 2004, og det er etablert tverrfaglige økoteam i samtlige politidistrikt i 2004. Dette er også et viktig instrument for å øke oppdagelsen og domfellelsen i denne type saker. Teamet har tverrfaglig kompetanse og består av politietterforsker, påtalejurist og revisor. Politidistriktet har enten opprettet egne stillinger som politirevisor eller knyttet til seg bistandsrevisor fra stedlig fylkesskattekontor. Dette er en satsing som Storberget setter pris på, på tross av at Arbeiderpartiet ikke prioriterer politiet når de lager sine alternative budsjetter, og han ber nå oss om å prioritere dette innenfor våre påplussinger i budsjettet. Vi tar med oss alle gode råd og ønsker Storberget lykke til med prioriteringen av politiet i neste års budsjett.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2005-02-17:
Jeg skal starte med å slutte meg til lykkønskningen fra komiteens leder til hr. Storberget før jeg går videre til det som er det viktigste. Det som interpellanten her setter fokus på, er kjempeviktig. Jeg deler fullt ut intensjonene hans. Jeg tror at den måten vi får svar på dette på, er gjennom hvordan vi som politikere legger føringer for å bekjempe denne typen kriminalitet. Det er de politiske holdningene som til syvende og sist gir resultater, gjennom de økonomiske rammebetingelsene vi gir politiet, og gjennom det lovverket vi legger til rette for å anvende til denne type bekjempelse. Med andre ord er det til syvende og sist hit vi må, når vi lurer på hvorfor ting går bra, eller hvorfor ting eventuelt ikke går bra. En annen utfordring tror jeg er Økokrims rolle som en del av politiet. Jeg tror Økokrim selv har en utfordring i å finne ut av sin rolle og å være det verktøyet som man forventer at de skal være. I det ligger det at det må være et bevisst fokus hos Økokrim på deres egen rolle, og de må avklare den, for det er ikke tvil om at det har vært tilfeller og enkeltsaker som Økokrim selv har valgt ikke å gå inn i, selv om mange andre synes de med fordel burde ha gjort det. Det kan godt hende at det er gode grunner til at det ikke ble gjort, men jeg tror det har med imagen og forventningene til Økokrim å gjøre, og at det også er en nøkkel i forhold til suksess her. Derfor vil det være om å gjøre at de er synlige i denne type kriminalitetsbekjempelse. Det er også rett som representanten Storberget og statsråden har vært inne på, at det er slik at en del annen type kriminalitet stjeler oppmerksomheten, og stjeler oppmerksomheten i veldig stor grad. Derfor tror jeg det blir viktig for oss igjen å legge føringer for hvilke ønsker vi har når det gjelder å nå våre egne mål i forhold til å bekjempe hvitsnippforbrytelser. Som representanten Storberget også var inne på, er det her svært store beløp som unndras årlig. Jeg er også fullt ut enig med dem som har sagt at investeringer i forbindelse med denne typen bekjempelse på en måte er selvfinansierende. Det tror jeg er et godt poeng. Det er etter mitt skjønn en slags parallell til trafikksikkerhetsbekjempelse: Gjør du handlinger her som fører til at midler kan beskattes, vil det igjen gi en effekt tilbake som vi kan bruke til andre typer bekjempelse. Hvis man skulle prøve å oppsummere hva som er det viktigste her, tror jeg svaret til syvende og sist er ressursene som vi stiller til rådighet for verktøyet som forestår bekjempelsen, det er lovverket de har å forholde seg til, og det er ikke minst hvordan gjerningsmennene, de som ønsker å benytte seg av disse smutthullene, oppfatter at lovverket er: Synes de at norske strafferammer og norsk straff er komfortable? Da har vi en utfordring sånn sett. Jeg tror vi må ha fokus på alle disse tingene hvis vi skal lykkes. Til syvende og sist er det holdningen til den enkelte av oss, holdningen vår som enkeltmennesker, som sier noe om hvorvidt vi lar dette vokse fram, eller om vi ikke lar det vokse fram. Det svaret finner den enkelte i seg selv.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-17:
Fra SVs side er vi veldig glad for at denne interpellasjonen har kommet opp. Vi har gjennom lang tid nå fokusert på økonomisk kriminalitet, ressursene til Økokrim, hva slags virkemidler vi har når vi står overfor aktører som har mye makt, mye kompetanse og store muligheter til å lure ressurser unna fellesskapet og berike seg sjøl. Jeg setter derfor pris på at justisministeren signaliserer at han ønsker å bruke inndragning i langt større grad enn hittil – det er et fryktelig viktig virkemiddel. Kriminalitet skal ikke lønne seg, det er det som må ligge i bunnen. Vi har en åpen økonomi, med selskaper som opererer innenfor stadig mer sammenvevde globale markeder. Deregulering av handel og kapitalflyt øker konkurransepresset og presser profittmarginene i selskaper verden over. Det er en utvikling som senker terskelen både for uetisk atferd og for økonomisk kriminalitet. Den samme utviklinga har stimulert til en voldsom vekst i omfanget av børs- og valutahandel, som gir økonomien stadig større spekulative innslag og åpner for eventyrlige gevinstmuligheter for dem som vet å berike seg i dette markedet. Vi fremmet derfor i november 2003 tre forslag. Det ene var et forbud mot at eksterne revisorer for større selskaper skal kunne gi økonomisk eller juridisk rådgivning til de samme selskapene. Behovet for en slik regulering ble tydeliggjort gjennom arbeidet til Kredittilsynet, med deres temabaserte tilsyn, og gjennom en del avsløringer bl.a. i Nationen på den tida. Representanten Onarheim fra Høyre var for øvrig ute og sa at han trodde Stortinget ville presisere at det bør påses at to ulike instanser må ta for seg intern og ekstern revisjon. Dette forslaget falt dessverre. Det andre vi foreslo, var et forbud mot at et foretak som tar corporate-oppdrag for et selskap, ikke samtidig skal levere analyser av det samme selskapet. Aksjemarkedet er veldig sårbart for manipulasjon av aktører som kan ha bedre tilgang til informasjon enn andre aktører. Det er vanskelig å bevise hva som ligger bak kursutviklinga i en aksje. Det er i stor grad de samme selskapene som dominerer i annenhåndsmarkedet, som også er de største ved emisjoner og børsintroduksjoner. At informasjonssperren internt i slike selskaper fungerte for dårlig, var en av grunnene til den hurtige veksten i den globale børsbobla på slutten av 1990-tallet. Dette forslaget falt også, og det beklager vi. For det tredje foreslo vi å snu bevisbyrden ved mistanke om alvorlig økonomisk kriminalitet. Det er også et veldig viktig forslag, slik som vi ser det. Så vidt jeg vet, har også Eva Joly støttet dette forslaget – det nikkes. Vi håper at det er noe som justisministeren også vil gå videre med. I tillegg har vi merket oss at Økokrim sitter med et datasystem fra 1994, som har et analyseverktøy som ikke egner seg til de oppgavene de står overfor. Det er veldig bekymringsfullt, spesielt siden en del mennesker har fått i oppdrag å rapportere inn mistanker om hvitvasking. Det er veldig demotiverende for dem å se at dette ikke nødvendigvis tas til følge og gjøres noe med.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2005-02-17:
Hvitsnippforbryteren er kanskje litt smartere og litt frekkere enn innbruddstyven, men er like fullt en tyv. For å avsløre økonomisk kriminalitet som rammer samfunnet, bedrifter og private, trengs det solid etterforskning og et godt lovverk. Vi vet at økonomisk kriminalitet ikke sjelden skjuler seg bak konkurs. For å sikre en forsvarlig etterforskning av konkurser besluttet Stortinget i vår – mot Fremskrittspartiets stemmer – å innføre legalpant på 5 pst. Dette innebærer at 5 pst. av verdien i boet forbeholdes undersøkelser av årsakene til konkursen. Det vil nå bli betydelig lettere å finne eventuelle skjulte midler i boet og å avdekke misligheter. På Regjeringens initiativ er det også vedtatt nye straffebestemmelser mot korrupsjon. Straffelovens bestemmelser om forbrytelser i gjeldsforhold er forenklet og effektivisert. Det er videre vedtatt ny konkurranselov, ny hvitvaskingslov og ny valutaregistreringslov. Bankansatte og advokater er dessuten pålagt å varsle politiet dersom de oppdager tilfeller av økonomisk kriminalitet. Regjeringen, med justisministeren i spissen, har arbeidet hardt for å tette hull i lovgivningen. Vi kan vel si det slik: Vi har erklært krig mot hvitsnippforbryterne! Sommeren 2002 tok justisministeren initiativ til et prosjekt for bekjempelse av korrupsjon og hvitvasking. Prosjektet ledes, som det allerede har vært nevnt, av Eva Joly, som er en av Europas fremste eksperter på bekjempelse av økonomisk kriminalitet. Gjennom dette prosjektet har Regjeringen utarbeidet en handlingsplan mot økonomisk kriminalitet, som trådte i kraft 1. januar i år. Det er behov for økt og mer målrettet innsats fra politi og påtalemyndighet for å avdekke og bekjempe økonomisk kriminalitet. Derfor skal det være etablert tverrfaglige økoteam i alle politidistriktene innen utgangen av dette året. For å oppnå en bedre innsats skal det iverksettes kompetansehevende tiltak for økoteamene i politiet. Grunnlaget for rekruttering til arbeid mot økonomisk kriminalitet skal bedres ved at finansiell etterforskning skal bli et eget fag på Politihøgskolen allerede til høsten. Det skal også gjennomføres kompetansehevende tiltak i den høyere påtalemyndighet og i domstolene. Økokrim er et meget viktig verktøy i kampen mot økonomisk kriminalitet. På Regjeringens initiativ ble enheten styrket med fire nye stillinger i 2004, og dette er videreført i årets budsjett. Økokrim har nylig etablert en egen avdeling for strategisk analyse, som bl.a. skal etterforske hvitvaskingsmeldinger. Mye er gjort, men vi har mer å gjøre. For Kristelig Folkeparti er det særlig viktig å få på plass en forsterket lovgivning mot pyramideselskaper og pyramidespillliknende nettverkssalg. Kulturministeren arbeider aktivt med det. Vi kan ikke akseptere at noen tjener seg rike på bekostning av andre. Derfor er kampen mot økonomisk kriminalitet svært viktig for Kristelig Folkeparti.