Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 1999-06-18:
Statsminister Bondevik harselerte over Arbeiderpartiets leder i kjent stil. Tillat meg å si at det er ganske ekkelt å høre på. Men også statsministeren bør merke seg at det nettopp er for å trygge de velferdsreformene Stortinget enstemmig allerede har vedtatt, at vi må sørge for at arbeid og utdanning lønner seg. Det er derfor ingen motsetning mellom eldre og helse først, og at arbeid og utdanning må lønne seg – tvert imot. Gjennomføringen av velferdsordningene innen helsevesen og eldreomsorg er avhengig av kommuneøkonomien. Jeg tror ikke jeg tar for sterkt i når jeg sier at mange hadde ventet seg mer, ikke minst av Senterpartiet, på dette området. Men Regjeringen har selv valgt å samarbeide med Høyre og Fremskrittspartiet. Jeg er glad for at Arbeiderpartiet legger opp til et bedre kommuneøkonomisk opplegg, ikke minst av hensyn til kommunenes evne til å sikre egenandelene til handlingsplanene innen eldreomsorg og helsevesen. Sentrumsregjeringen, godt oppbakket av Høyre og Fremskrittspartiet, la opp til en forskyvning av Jagland-regjeringens eldreplan og det enstemmige stortingsvedtak om utbygging av en verdig eldreomsorg. Forskyvningen innebar 2 100 færre plasser i år. Dette var et av de groveste løftebrudd overfor våre eldre, og i revidert budsjett må Regjeringen innrømme at å skylde på kommunene for manglende planer rett og slett ikke var riktig. Den innsatsstyrte finansieringen i sykehussektoren skaper stor uro og usikkerhet, og jeg har registrert at det skiller flere hundre millioner mellom det KS mener er riktig nivå, og Regjeringens faktiske tall. Fra Arbeiderpartiets side må vi legge til grunn at helseministeren ikke feilinformerer Stortinget, at aktivitetsveksten blir på 1,5 pst., og at eventuelle brudd på denne forutsetningen rettes opp ved første anledning. Jeg er glad for at Arbeiderpartiet får gjennomslag for 33 mill. kr mer til poliklinisk pasientbehandling. Høyre og Fremskrittspartiet har presset fram en stadig forhøyning av innsatsstyrt finansiering uten forutgående evaluering og på tvers av Senterpartiets motstand mot hele ordningen. Men Senterpartiets meninger synes å telle lite. Dette blir klarest i innstillingen ved behandlingen av saken om nytt regionsykehus i Trondheim, RIT 2000. Senterpartiets leder Enoksen skryter til Adresseavisen av at han er innforstått med at prosjektet blir dobbelt så dyrt. Men dette blir jo bare tomt prat når regjeringspartiene ikke engang støtter flertallsmerknader i Stortinget som åpner for en ny vurdering av kostnadene fra 1996. Det som ryster meg aller mest, er at regjeringspartiene faktisk ikke tar inn over seg at helt nødvendig fornyelse av sykehuset ikke må belastes fylkeskommunens øvrige virksomhet. Senterpartiet er helt overkjørt av Kristelig Folkeparti i denne saken, og jeg finner det både rimelig og naturlig at fylkesordfører Frøset vil trekke seg, som han selv har varslet. Det blir avgjørende at regionene kan ha fullt ut konkurransedyktige tilbud når fritt sykehusvalg nå skal innføres. Ellers vil både pasienter og personell flykte til østlandsområdet, hvor Bondevik-regjeringen ikke akkurat har spart på konfekten når det gjelder å etterbetale regninger for et førsteklasses nytt rikshospital i Oslo. Velferdsstaten, med enstemmige opptrappingsplaner på eldreomsorg, psykiatri, kreftomsorg og nytt utstyr til sykehusene samt utgifter til folketrygden, vil kreve svære økonomiske uttellinger i årene framover. Skal vi greie alle disse løftene, må vi ha et langsiktig og troverdig program for verdiskaping. Derfor er det så viktig at arbeid og utdanning må lønne seg.