trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-12-04:
Jeg er glad for Riksrevisjonens rapport. Den er viktig. Så å si hver dag, over hele landet, står ansatte i barnevernet overfor kompliserte etiske og moralske dilemma og skal fatte vedtak som berører barnet og foreldrene dypt. Riksrevisjonen har avdekket alvorlig svikt ved lovtolking og praksis når det gjelder å gi barn som trenger fellesskapets hjelp, den hjelpen de skal ha etter loven. Noen ganger tenker jeg: Hva hadde skjedd hvis dette handlet om alvorlig syke barn som trengte akuttinnleggelse på sykehus, f.eks. ved et alvorlig epileptisk anfall, og legevaktslegen hadde fått følgende beskjed: Dessverre, vi har ikke ledig plass på nevrologisk barnepost, men vi har ledig en plass på kirurgisk voksenpost. Det er det vi har. Men det er en lege der som har jobbet med barn tidligere, og det serveres mat og medisiner som barnet trenger. Ingen ville ha funnet seg i det. Jeg tipper at det hadde blitt skriverier og kritiske kommentarer fra ganske mange. Ja, jeg kan sågar tenke at helseministeren hadde gått raskt ut, beroliget foreldre og barn og sagt: Sånn skal det ikke være, dette må fikses. Når det gjelder barn under barnevernsomsorg, er det mindre engasjement. Det er synd. De fortjener mer. Og derfor er rapporten så viktig. Arbeiderpartiet har vært opptatt av å anerkjenne arbeidet som gjøres i praksis, som handler om å forebygge og ha tid til å foreta de gode vurderingene, sånn at bestillingene blir mest mulig presise. Det handler om å ha tid til å lytte til barnet og foreldrene. Det handler også om forarbeidet. Derfor har Arbeiderpartiet hvert år fortsatt den rød-grønne regjeringas øremerking, med et par hundre millioner kroner til flere stillinger i det kommunale barnevernet, fordi det vil gjøre en forskjell for barna, for forebyggingen, for vedtakene, for oppfølgingen og for forståelsen av egen myndighet. FO skriver i et innlegg i Kommunal rapport at kun 69 pst. av barnevernstjenesten har klart å legge til rette for akuttberedskap, som statsråden har tatt initiativ til. FO er bekymret for ressursene, for de følger ikke med, og den bekymringen deler vi. Det er likevel ikke nok med bare flere ressurser. Kvalitetssikring av plasseringer er utfordrende. På Sørlandet er flere avdelinger ved kommersielle institusjoner stengt, bl.a. på grunn av manglende faglig kompetanse, og det er få som roper varsku. Jeg viser til Kristelig Folkeparti og representanten Grøvan, som omtalte representantforslaget fra Arbeiderpartiet om å øke andelen ideelle aktører, og jeg slutter meg til det. Statsråden har tatt initiativ til oppfølging av dette – det er bra – og hun må gjøre det med det alvor denne saken krever. Vi kan ikke leve i et samfunn som svikter barn. Dette må bare fikses.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-04:
Et av punktene i Riksrevisjonens alvorlige kritikk er at den kommunale barnevernstjenesten ikke alltid får det avgjørende ordet. Det er alvorlig fordi det er den kommunale barnevernstjenesten som sitter tettest på barnet, og det er som regel også der medvirkningen, som er så viktig, foregår. Samtidig sier 80 pst. av de ansatte i det kommunale barnevernet at de har for mange saker og for dårlig tid til å gjøre en god nok jobb. Etter det rød-grønne barnevernsløftet på 1 000 nye stillinger til det kommunale barnevernet med øremerkede midler har det blitt avlyst. Det har kommet så vidt 100 nye stillinger gjennom øremerkede midler. Ser statsråden at det er en sammenheng mellom den kvaliteten som den kommunale barnevernstjenesten kan levere, også når det gjelder akuttplasseringer, og at de ansatte rett og slett har for dårlig tid fordi det er blitt prioritert for få ressurser til ansatte?
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-04:
Jeg tolker svaret som at statsråden i alle fall ser en sammenheng, og at det er viktig at de ansatte, også i det kommunale barnevernet, har tid og ressurser og anledning til å følge opp hvert barn på en tilstrekkelig måte, kanskje spesielt ved akuttplasseringer, som det er snakk om nå. Det er likevel slik, som jeg sa i mitt spørsmål, at over 80 pst. av de ansatte i den kommunale barnevernstjenesten ikke har tid, føler de, til å følge opp hvert enkelt barn godt nok. Det finnes også eksempler på kommunale barnevernstjenester der det er over 30 saker som én barneansvarlig i den kommunale barneverntjenesten har ansvaret for – 30 saker med 30 individuelle behov, med familier. Samtidig har denne regjeringen drastisk skalert ned den satsingen som var på å få på plass nye, øremerkede stillinger til den kommunale barnevernstjenesten. Derfor vil jeg igjen spørre statsråden: Hvorfor det?
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-04:
Barneverntjenesten er kanskje en av de viktigste tjenestene vi har i samfunnet. Det er snakk om omsorg for og beskyttelse av noen av de mest sårbare blant oss. Derfor er denne rapporten så alvorlig. Jeg må føye meg til foregående taler og stille spørsmålet om det kanskje hadde blitt mer bråk og oppmerksomhet om dette gjaldt noen andre enn nettopp disse sårbare barna, som nå blir sviktet. Det kan vi ikke godta. Det er et politisk ansvar å dimensjonere opp barnevernet så det kan gi den hjelpen hvert eneste barn trenger, når det bl.a. gjelder ansatte i den kommunale barnevernstjenesten og antallet akutt- og beredskapsplasser tilgjengelig. Dette handler f.eks. om ressurser. Det er ikke nok kapasitet i Bufetat, det er ikke nok beredskapshjem tilgjengelig. Derfor ender man i denne situasjonen. Det er et politisk ansvar. Den kommunale barnevernstjenesten har som nevnt store utfordringer med å få tiden til å strekke til. Det er for mange saker, for mye komplisert stoff å gå inn i for hver enkelt ansatt. Det også er et politisk spørsmål. Det er klart at når man har gått ut fra en utregning i 2011 om at det var nødvendig med 1 500 nye stillinger i det kommunale barnevernet, og vi nå står med 1 100 nye stillinger, er det i hvert fall behov for 400 til. I tillegg vet vi at behovet antakeligvis har økt, og i budsjettet for 2019 er det foreslått 0 nye stillinger til det kommunale barnevernet. Det er ikke godt nok. Så sa representanten Harberg fra talerstolen at det ikke spiller noen rolle hvem som eier tiltaket. Da vil jeg vise til noe Bufdir har skrevet, som også Riksrevisjonen har gjengitt, om at enkeltkjøp av private beredskapshjem innebærer en høy risiko med hensyn til forsvarlighet, fordi kvalitetssikringen ikke kan være god nok på så kort tid. Det har en sammenheng, fordi det ikke er mulig å føre den gode kontrollen som representanten Harberg refererte til, når man har så dårlig tid og man skal kjøpe inn private alternativer. For 2018 er det anslått at vi vil komme opp i omtrent 400 enkeltkjøp. Det er 400 enkeltkjøp av plassering på institusjoner, i beredskapshjem og andre former. De ideelle aktørene skvises ut gjennom dette systemet – de har ikke anledning til å stå klar til å tilby barn et sånt apparat som en del store kommersielle aktører har. Derfor er dette et politisk spørsmål, et politisk ansvar for å dimensjonere opp barnevernstjenesten til et godt offentlig tilbud, slik at alle barn får den hjelpen de trenger, også når det er snakk om akuttplassering.
Marianne Haukland (Høyre), 2018-12-04:
Riksrevisjonen har gjort en viktig og riktig jobb når de undersøker Bufetats bistandsplikt ved akuttplasseringer i barnevernet. Det er bra at kontroll- og konstitusjonskomiteen har hatt høring i denne saken, fordi man får verdifulle innspill fra aktører i bransjen om hvordan de opplever ting presserende i barnevernet. Sammen med undersøkelsene klarer man å identifisere noen utfordringer, og mange av disse utfordringene kunne vært løst dersom rekrutteringen av beredskapshjem hadde vært bedre. Derfor er jeg glad for at barne- og likestillingsministeren signaliserer at innsatsen for å få flere beredskapshjem skal prioriteres. Kompetanse i barnevernet er også veldig viktig, og det blir tatt fram av flere i høringen – mellommenneskelig kompetanse og også kompetanse til å vite hva som trengs i saker. Derfor er det viktig at vi også ser på kompetansen og på hva slags utdanning vi tilbyr når det gjelder barnevernet. Barn som av ulike grunner må plasseres utenfor hjemmet, har behov for en variasjon av tilbud. Derfor skremmer det meg at flertallet i komiteen tar til orde for å ta bort tilbud til sårbare barn som ikke eies av stat eller ideelle stiftelser. Det handler litt for mye om ideologi og litt for lite om å ta vare på det enkelte mennesket. Vi har behov for variasjon av tilbud i hele landet, i nord og i sør, og veldig mange barn i nord som bor i distriktene, blir ofte rammet av å måtte flyttes langt når det ikke finnes tilbud i nærheten. At man ikke er flink nok til å føre tilsyn med disse, er for meg ikke et godt nok argument til at disse tilbudene skal tas bort. Man burde heller legge mer innsats i å kvalitetssikre alle som leverer tilbud innenfor barnevernstjenesten.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2018-12-04:
Det er grunn til å tro at den akkurat vedtatte taletidsfordeling ikke blir benyttet fullt ut, men jeg syns det er riktig allikevel som saksordfører å gi noen få kommentarer til et dokument der det er stor grad av enighet. Jeg takker komiteen for godt samarbeid også i denne saken. For det første ser vi og har ingen kommentar til at status når det gjelder statens arbeid med CO 2 -håndtering, først rapporteres i 2019. Vi har heller ingen kommentarer til at sju av de ni omtalte rapporter ikke trenger å følges videre, selv om vi påpeker at både når det gjelder utnyttelse av forskningsstrukturen på Svalbard, og når det gjelder elektronisk meldingsutveksling i helse- og omsorgssektoren, er det grunn til å følge de sakene videre. Så er det to saker som skal følges videre. Det ene er internkontrollen med anskaffelser i Statens vegvesen, Dokument 3:4 for 2014–2015, som vi er enig i. Men jeg vil spesielt nevne den saken som heter Dokument 3:11 for 2013–2014, om barnefattigdom. Det var også et tema i gårsdagens budsjettdebatt her i Stortinget. Når vi ser at utviklingen fra 2013 til 2016 er en økning fra 8,6 pst. til 10,3 pst. av barn som lever i familier med vedvarende lav inntekt, kan vi vel si at vi som velferdssamfunn ikke har lyktes. Derfor er vi glad for at Riksrevisjonen vil følge den saken videre. Det er det viktig at de gjør. Jeg vil også understreke at det ikke er denne komiteens oppgave først og fremst å peke på tiltak framover, men at det blir viktig at både regjeringa – representert ved flere departementer – og Stortingets fagkomiteer grundig følger opp den utviklingen med at vi i et land som har bedre forutsetninger enn de fleste, ser at flere og flere lever i vedvarende fattigdom. Det har vi som samfunn ansvar for å ta vare på. Jeg er glad for at Riksrevisjonen ønsker å følge det videre. Jeg oppfordrer selvfølgelig regjeringa, men også fagkomiteene på Stortinget til å følge nøye med i den saken framover.
Ove Trellevik (Høyre), 2018-12-04:
Denne saka handlar om utlendingar som ikkje oppfyller vilkåra for innreise til eller utreise frå Noreg, og som av den grunn vert haldne tilbake av politiet her i landet. Heimelen som er brukt i slike tilfelle, har til no vore utlendingslova og politilova, og regjeringa og fleire høyringsinstansar meiner det er behov for å tydeleggjera heimelsgrunnlaget for ei slik tilbakehalding. Det er ein samla komité som støttar dette. Det vert no løyst ved at me får ein eigen paragraf i utlendingslova. Det medfører at politiet får heimel til å halda tilbake eller innbringa ein utlending når vedkomande ikkje samarbeider i ein alminneleg utlendingskontroll. Vanleg tid ein kan halda tilbake, er fire timar, men i særskilte tilfelle inntil seks timar, for å få avklart om vedkomande skal bortvisast eller utvisast. I særskilte tilfelle der det er fare for unndraging, altså ein unndragingsfare, kan ein jurist i politiet forlenga tilbakehaldinga i inntil 24 timar. Det er ein samla komité som støttar forslaget om eit unntak frå denne 24-timarsregelen. Det er altså slik at me ønskjer at barn og barnefamiliar ikkje skal verta omfatta av dette. I tillegg er det nokre mindre endringar – eller inkuriar, som det så fint heiter – i fleire paragrafar i utlendingslova, som vert endra. Så er det ei presisering frå SV i ein merknad, der ein seier at når politiet no får ein slik heimel til å bringa inn i samband med utlendingskontroll, er det viktig at denne moglegheita ikkje vert nytta på ein diskriminerande måte, men berre til å få avklart ein persons identitet eller om det er lovleg opphald. Det er sjølvsagt at ei slik presisering kunne sikkert mange ha støtta – ein ventar sjølvsagt at politiet følgjer lova.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-04:
Vi behandler i dag endringer i utlendingsloven, og SV er enig i denne innstillingen. Vi skal selvfølgelig ha det sånn at de som har lovlig opphold i Norge, skal være i Norge, de som ikke er her lovlig, skal på ulik måte geleides ut. Når jeg likevel tar ordet nå, er det fordi at når politiet nå får ny instruks for utlendingskontroll, må vi følge nøye med på hvordan de håndhever det. Dette er i tråd med den merknaden vi har. Jeg skal bare utdype det litt. Norge har i FNs menneskerettighetskomité fått kritikk for måten vi driver utlendingskontroll på. FNs menneskerettighetskomité kom allerede i april i år med en betraktning om at Norge drev såkalt etnisk profilering gjennom utlendingskontroll. Dette er synkront med en rapport fra Antirasistisk Senter, hvor det kommer fram at over 12 pst. av de som er født med en eller to utenlandske foreldre, opplever at politiet stopper dem regelmessig. I mangel av konkret kjennskap til personene eller andre konkrete kriterier framstår det som det er utseende som er politiets eneste kriterium for å drive identitetskontroll. Det er nettopp det mønsteret i identitetskontroll basert på utseende som har fått FN til å reagere. Det er helt riktig at lovforslaget vi legger fram i dag, er i tråd med internasjonale menneskerettighetsbestemmelser, men hvis det tipper over til å bli etnisk profilering i utlendingskontrollen, vil det bryte med ulike internasjonale og nasjonale diskrimineringsbestemmelser. Politiet sier selv at de, for å unngå dette, skal loggføre alle utlendingskontroller for å kunne se på mønsteret og eventuelt for å kunne korrigere seg selv. I et stort arbeid gjort av Bergens Tidende, som kontaktet alle politidistriktene i landet, kom det fram at politiet ikke loggfører utlendingskontroll. Politiet i Norge har altså ikke oversikt over verken antallet, årsaken eller hvorvidt personer er stoppet utelukkende basert på utseende. Som konklusjon støtter vi denne innstillingen, men vi kommer også til å markere – og det gjør jeg nå – at måten politiet driver utlendingskontroll på, vil bli fulgt nøye med på. Og vi vil ta opp saken videre i Stortinget hvis vi ser at dette ytterligere tipper over til det en kan kalle etnisk profilering.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-04:
Jeg nevnte i mitt hovedinnlegg bekymringen og rapporten fra FNs menneskerettighetskomité, som kom 5. april 2018, hvor de klager over at Norge ved politiets utlendingskontroll bedriver såkalt etnisk profilering. Jeg har ikke fått anledning til å spørre justisministeren om dette i stortingssalen, men jeg benytter anledningen til det nå. Hva er justisministerens kommentar til den kritikken, og på hvilken måte har justisministeren respondert tilbake til FN på dette punktet?
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-04:
Justisministeren sa i sitt hovedinnlegg at det ikke er anledning for politiet til å stanse folk bare basert på utseende som eget kriterium. Likevel skjer dette. I en rapport fra Antirasistisk Senter kommer dette fram, og også i undersøkelsen fra Bergens Tidende kommer dette fram. Hva er justisministerens kommentar til at politiet ikke følger det som er politiets instrukser på dette punktet?
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-04:
En liten oppfølging av den siste replikkrunden: Det er ikke bare Norges nasjonale institusjon for menneskerettigheter som rapporterer på menneskerettighetene i Norge, det er også en rekke internasjonale institusjoner som gjør det. FNs menneskerettighetskomité, FNs barnekomité, FNs torturkomité og Europarådets torturkomité rapporterer også på Norge jevnlig, ikke akkurat årlig, nødvendigvis, men jevnlig. Men det er kun rapporten fra NIM – altså Norges nasjonale institusjon for menneskerettigheter – som behandles i Stortinget. Så mitt spørsmål til justisministeren vil være: Kan det på noen som helst måte være hensiktsmessig at også rapportene fra de internasjonale organene som Norge er tilsluttet, sånn som Europarådet og FN, blir framlagt for Stortinget til debatt?
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-04:
SV og undertegnede er langt på vei enig i den historiske bakgrunnen som saksordføreren ga, og er enig i deler av beskrivelsen av årsakene til at vi har fått denne debatten. Så det skal jeg ikke ta opp. Jeg skal heller ikke gå gjennom de ulike erstatningsordningene som finnes, for det har blitt gjort før meg. Jeg vil derimot ta opp de politiske signalene som behandlingen av denne saken gir. Det som kanskje er det mest bekymringsfulle, er at det stortingsflertallet nå vil vedta, er at vi skal få erstatningsordninger på dette området som det vil være opp til hver kommune å innfri. Det betyr at det er det lokale selvstyret som skal trumfe viktigheten av å lage universelle ordninger og utjevne ulik behandling. Det er den ene store utfordringen. Jeg tror veldig mange som er rammet av dette nå, og som vil bli rammet av det i framtiden, vil oppleve det som veldig urettferdig at det skal være opp til hvor du bor, hvordan dette lander. Det er laget en forventning om at man skal utjevne den forskjellen. Det har kommet fram i mediene i det siste. Noen politikere har, tilsynelatende iallfall, gitt andre signaler enn dem som kom fram i mediene for en uke siden. For det andre: Å sende denne saken tilbake, til et slags samarbeid mellom regjeringen og KS, gir et underlig signal. KS er en interesseorganisasjon for alle kommuner, også de kommuner som ikke ønsker slike ordninger. Så hvordan KS i samarbeid med regjeringen har tenkt å finne løsninger som er gode for alle, er rett og slett vanskelig å forstå. Jeg synes det er et dårlig forslag. Jeg synes det er en ansvarsfraskrivelse fra Stortingets side at man dytter dette tilbake til et slags samarbeid mellom KS og regjeringen om å finne en løsning. Her kunne Stortinget i det minste ha styrt noe tydeligere hva man vil ha ut av dette. Det tredje politiske signalet som er krevende, er at det står at dette skal baseres på frivillighet – at det skal være frivillige ordninger KS og regjeringen skal komme fram til. Det understreker bare bekymringen om at dette vil bli veldig ulikt håndtert. Jeg er helt enig i at det er de som har sviktet, som skal gjøre opp for seg, som representanten Horne sa. Samtidig må det være basert på en nasjonal standard,og ikke basert på en frivillighet, som dette forslaget legger opp til. For det fjerde sender regjeringspartiene og Høyre ved dette vedtaket et signal – og da henviser jeg til saksordførerens innlegg – til kommuner styrt av Høyre eller et annet regjeringsparti, om at dette ikke er nødvendig. Det betyr at kommuner med en Høyre-ordfører vil kunne henvise til saksordførerens, representanten Frølichs, innlegg og si: Vi har fått denne veiledningen fra KS og regjeringen, men vi trenger ikke å gå inn i det, bare se hva Høyre-representanten har sagt i Stortinget. I sum er dette en ganske omfattende ansvarsfraskrivelse. Det gis fire politiske signaler som gjør at dette er veldig skuffende og oppleves som veldig krenkende for de personene som har vært og vil bli utsatt for dette. Jeg tar opp SVs forslag i saken.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-04:
Det blir spørsmål om ord og tolkning også fra meg – justisministeren får ha meg unnskyldt. I det forslaget til vedtak som vi mest sannsynlig kommer til å vedta i dag, bes det om at det skal tas initiativ til en beste praksis-anbefaling for frivillige kommunale og fylkeskommunale erstatningsordninger. Da vil jeg be justisministeren om å utdype hva som menes med «frivillige». Er det frivillighet til å ha erstatningsordninger, eller er det en frivillighet til å velge i en meny av ulike ordninger? Og vil i så fall justisministeren lage et sett av alternativer som kommunene kan gå inn i?
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-04:
Tusen takk for svaret. Jeg ønsker likevel å bore litt lenger inn i hvordan justisministeren opplever begrepet «frivillighet». Er det slik – selv om han ikke har formulert det, om han tolker det slik – at begrepet «frivillighet» innebærer at kommunene også har frivillighet til ikke å ha noen erstatningsordninger?
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-04:
Da vil jeg også få lov til å bruke den innledende frasen: La meg være veldig klar. SV vil ha nasjonale ordninger. Vi vil ikke ha ulik praksis fra kommune til kommune. Folk skal behandles likt uansett hvor de bor. Krever man da at det må en nasjonal ordning til, på samme måte som et lovverk eller forpliktelser når det gjelder menneskerettigheter eller hva det måtte være, skal det selvfølgelig ikke være opp til det lokale selvstyret å bestemme hvorvidt man får disse ordningene. Derfor har vi gått inn for dette med nasjonale ordninger. I replikkordskiftet ble jeg litt forvirret, må jeg innrømme. For der kom det fram – litt fram og tilbake – at justisministeren også mente at frivillighet kunne bety frivillighet til å ikke ha ordninger. Senere i debatten har representanten Frølich sagt at han mener at det må være anstendige ordninger. Men det er ikke det som står i forslaget til vedtak. Der står ingenting om anstendige ordninger. Det står frivillige ordninger. Jeg synes han burde ha skrevet det, hvis det var det han mente at det skulle være: anstendige ordninger. Men det står altså frivillige ordninger. Det tredje innlegget i denne debatten om frivillighet, fra Emilie Enger Mehl, var veldig klargjørende. Hun er jurist, og hun sier at det selvfølgelig ikke er frivillig. Her har man altså tre ulike tolkninger av begrepet «frivillighet». Justisministeren har sin forklaring. Representanten fra Høyre har én forklaring. Og Enger Mehl sier at det selvfølgelig ikke er frivillig. Til Enger Mehl: Det er faktisk frivillig, begrepet «frivillig» står i forslaget. Og da er på en måte forvirringen rundt dette ganske stor. Til Senterpartiet: Jeg mener at det ikke må være sånn at det kommunale selvstyret skal trumfe enhver annen politikk. Her leter vi etter gode ordninger for å gi folk gode erstatningsordninger. Da kan det ikke være sånn at frykten for at kommunene skal bli overprøvd i sin egen tenkning om dette, skal være viktigere enn at folk får gode ordninger. Men jeg vil gjerne be representantene fra regjeringspartiene, og også fra Senterpartiet, om å klargjøre for denne sal hva begrepet «frivillighet» betyr i denne saken.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-04:
Jeg er veldig glad for spesielt avslutningen til justisministeren. Han er helt enig med meg i at dette er den alvorligste kriminaliteten, som vi må sette alle kluter til for å bekjempe. Det betyr at når vi ser at politiet faktisk ikke greier å levere på denne omstillingen som vi er helt nødt til, vil jeg holde fast ved at vi er nødt til å ta noen tyngre grep. Når jeg lytter til justisministeren nå, ramser han opp en hel rekke tiltak og handlingsplaner på dette området, og da skulle det nesten ikke være nødvendig at vi gjør noe særlig mer. Likevel ser vi at i Bergen blir kun én av ti voldtektssaker framlagt for domstolen, ni av ti blir henlagt. I Buskerud-området, hvor presidenten kommer fra, blir kun 16 pst. av familievoldssaker framlagt for domstolen. Det er helt skandaløse tall, og det etterlater mange tusen kvinner i den forferdeligste fortvilelse. Det kan jeg love dere. Dette er faktisk et område hvor Norge ikke er så veldig annerledes enn andre land. Vold mot kvinner, familievold og voldtekt er definitivt verdens største menneskerettighetsbrudd. Amnesty beskriver det som den største utfordringen på verdensbasis som stater gjør minst med. Bare for å rydde litt opp i begrepene og hvorfor dette kan defineres som et menneskerettighetsbrudd: Den enkelte mann, f.eks., som slår eller voldtar, han er en kriminell aktør og skal selvfølgelig straffes. Men hvis staten ikke gjør tilstrekkelig for å beskytte kvinnen mot denne kriminelle handlingen, da er det staten som svikter, og staten som bryter menneskerettighetene. Når vi har tall som dette i Norge – at den norske stat ikke er i stand til å beskytte kvinner mot overgrep, som vi her ser – må vi diskutere om den norske stat også da gjør seg skyldig i omfattende menneskerettighetsbrudd. Noe av det har vi også blitt kritisert for internasjonalt. Vi må løfte dette opp på et overordnet nivå, og det er derfor jeg mener at Stortinget i større grad – nettopp fordi det også handler om menneskerettigheter – må ta et initiativ til å ta tyngre grep om disse sakene. Men jeg er glad for justisministerens påpekning og hans personlige forsikring om at han ser på dette med alvor, og jeg skal love ham at jeg skal følge nøye med på hvordan dette går framover.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-04:
Tusen takk til alle som har deltatt i denne interpellasjonen. Jeg synes det har vært en fin debatt. Vi har fått opp mange bra momenter. En interpellasjon er jo litt annerledes enn andre stortingsdebatter. Vi får mulighet til å fokusere litt dypere i en sak, vi kan drøfte ulike ting «face to face» med ministeren, og siden vi heller ikke skal bestemme noe, vi skal ikke votere over noe, kan vi lytte litt mer enn det vi ellers gjør i alminnelige stortingsdebatter. Det er av og til en fordel i dette hus. Jeg registrerer ut fra debatten at vi stort sett er enige om problembeskrivelsen. Det er ingen som har sagt at dette ikke er alvorlig, de fleste har sagt at dette er det alvorligste. Det sa også justisministeren, og det er jeg veldig glad for å høre, for det er et forpliktende begrep å bruke. Jeg tar da justisministeren på ordet når han personlig forsikrer Stortinget om at han står bak Riksadvokatens henstilling til politiet om hvordan dette skal prioriteres, og også er villig til å bruke tildelingsbrev for å få politiet til å prioritere i den retningen. Før jeg avslutter helt, har jeg en bitte liten kommentar til Guro Angell Gimse om ting hun kanskje har hørt jeg har sagt, men som jeg ikke har sagt. Jeg mener ikke at det står like dårlig til i Norge som i alle andre land, men det er ikke så stor forskjell på Norge og andre land. Når det gjelder vold i nære relasjoner, opererer Verdens helseorganisasjon med tall som viser at én av tre kvinner i verden utsettes for vold i nære relasjoner. Tallene for Norge er én av fire. For voldtekt sier WHO at det er én av seks som blir utsatt for voldtekt, i Norge er det én av ti. Forskjellen er altså ikke så stor. Norge er bedre enn verdensgjennomsnittet – det skulle bare mangle – men vi har fortsatt et omfattende problem. Det er heller ikke sånn at jeg kritiserer politiet, det gjør jeg definitivt ikke, politiet jobber under bestemte rammebetingelser som de må forholde seg til. Men jeg mener at det er Stortingets konstitusjonelle plikt å styre politiet. Politiet har voldsmonopol og er vårt maktapparat, og hvis vi sier at politiet skal få drive med hva de vil, gjør vi ikke jobben vår. Det er vi som skal styre politiet. Hvem andre skal styre politiet? Det er heller ikke sånn at denne regjeringen går av veien for å detaljstyre. I utlendingspolitikken er man svært så detaljert. Når det gjelder å få kastet ut asylsøkere som ikke har opphold i landet, har man veldig konkrete måltall for hvordan dette skal konkretiseres. Men alt i alt: Tusen takk for en fin debatt, og takk også til justisministeren, som har kommet meg i møte på veldig mange punkter.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-12-04:
Vi må ha kontroll med grensene våre, og vi må ha kontroll med hvem som oppholder seg i landet. Bruk av tvangsmidler er noen ganger helt nødvendig for at kontrollen skal være effektiv. Det kan selvsagt ikke være slik at de som ikke oppfyller vilkårene for innreise, likevel slipper inn fordi vi mangler effektive virkemidler eller prosedyrer for å holde på dem og sende dem ut. Grensekontroll og utlendingskontroll er også viktig for å forebygge og bekjempe kriminalitet. En praksis med en effektiv kontrollordning vil dessuten raskt kunne bli kjent og ha en preventiv effekt. Jeg merker meg komiteens medlem fra SV, som tar opp problemstillingen knyttet til alminnelig utlendingskontroll og opplevd diskriminering. La meg først si at jeg har forståelse for at denne typen kontroll enkelte ganger kan oppleves belastende. Det gjelder særlig dersom noen opplever å bli kontrollert ofte. Jeg kan imidlertid forsikre om at politiet har høy bevissthet knyttet til dette. Diskriminering skal ikke forekomme. Det er viktig for politiet å opprettholde et godt tillitsforhold til befolkningen. Politidirektoratet har utarbeidet egne retningslinjer for gjennomføring av utlendingskontroll, bl.a. med det formål å unngå at kontrollene skal oppleves som diskriminerende. La meg også understreke at det ikke er adgang til å stanse noen alene av den grunn at de ser utenlandske ut eller snakker et annet språk enn norsk. Det framgår uttrykkelig av lovbestemmelsen om alminnelig utlendingskontroll at tid, sted og situasjon må gi grunn til å foreta kontroll. Forslaget som debatteres i dag, innebærer imidlertid ingen endring i det. Utlendingskontroll er et viktig bidrag for å understøtte våre forpliktelser etter Schengen-regelverket samt for å sikre kontroll med utlendingers innreise og opphold. Jeg er meget tilfreds med at forslagene ble godt mottatt i høringen av mange instanser, og at en samlet komité har stilt seg bak forslaget i proposisjonen.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-12-04:
Det er naturlig å ta kritikken med til Politidirektoratet. Som jeg nevnte, har Politidirektoratet tatt dette på alvor og utarbeidet retningslinjer. Det viktige for meg er å slå fast at loven skal følges. Det er tid, sted og situasjon som skal ligge til grunn. Det er ikke etnisk profilering. Svaret og oppfølgingen av det må skje i samarbeid med Politidirektoratet, hvordan de har håndtert den saken.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-12-04:
Jeg har ikke grunnlag for å si at politiet ikke følger det, basert på de undersøkelsene som er gjort av media og Antirasistisk Senter. Det man har adgang til, og det man skal vurdere, er å legge tid, sted og situasjon til grunn for å foreta en kontroll. Det betyr at hvis en er i områder eller på steder hvor det er overrepresentasjon av utlendinger, kan det være en grunn. Men det er ikke utlendinger i seg selv som skal være grunn til det. Det skal være tid, sted og situasjon. Hvis politiet har erfaring med at på disse områdene kan man ofte finne utlendinger med ulovlig oppholdstillatelse, er det naturlig at politiet bruker den erfaringen for å gå tilbake til det området.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-12-04:
Norges nasjonale institusjon for menneskerettigheter har en helt sentral rolle i arbeidet med å fremme og beskytte menneskerettighetene i Norge. Siden NIM ble etablert ved lov i 2015, har institusjonen vært en sterk faglig aktør og en tydelig stemme i dette viktige arbeidet. Komiteen er glad for at NIM i 2017 oppnådde såkalt A-status i henhold til FN-systemets Paris-prinsipper. Det er også gledelig at Gáldu – kompetansesenteret for urfolks rettigheter – ble en integrert del av NIM samme år. Begge deler vil styrke institusjonen i dens videre arbeid. NIM kommer med råd og anbefalinger til departementet og regjeringen på ulike måter. NIM har avgitt flere rapporter om særskilte temaer. NIM avgir også jevnlig høringsuttalelser som alle vurderes av ansvarlig departement. Jeg nevner at det også gjennom møter er etablert en god dialog mellom NIM og ulike aktører, inkludert Justis- og beredskapsdepartementet. Rådene og anbefalingene fra NIM er generelt viktige og velkomne innspill når departementene og regjeringen tar stilling til hva som bør gjøres på ulike saksområder. NIM har også for 2017 avgitt en grundig årsmelding med en rekke nyttige anbefalinger til departementene og regjeringen. I innstillingen fremmer justiskomiteen særlig tre saksområder fra årsmeldingen, som alle angår Justis- og beredskapsdepartementets ansvarsområder: vold i nære relasjoner, psykisk syke i fengsel og vern mot hatefulle ytringer. Jeg er enig i at dette er tre meget viktige problemstillinger. I likhet med komitémedlemmene fra Høyre og Fremskrittspartiet vil jeg peke på at regjeringen allerede gjør mye viktig arbeid på disse områdene. Når det gjelder domstolene, som omtales i komiteens tilråding til vedtak II, er jeg enig i at uavhengige og effektive domstoler er sentrale forutsetninger for en velfungerende rettsstat. Regjeringen nedsatte derfor Domstolkommisjonen 11. august 2017. Kommisjonen er bedt om å utrede hvordan domstolene bør organiseres for å ivareta forventningene om effektivitet, kvalitet og uavhengighet. Et grunnleggende utgangspunkt og premiss for nedsettelsen av kommisjonen var nettopp å sikre at domstolene også framover evner å avgjøre borgernes saker innen rimelig tid. Jeg nevner også at departementet arbeider med endringer i både sivilprosessen og straffeprosessen for å legge til rette for mer effektiv domstolsbehandling.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-12-04:
Jeg er enig i at dette er et veldig, veldig viktig område, og det er også et prioritert område. Sluttrapporten for den handlingsplanen som representanten viser til, om vold i nære relasjoner, ble offentliggjort i november 2018, og – vel, vi er kommet så vidt ut i desember. Det er opplagt slik at den sluttrapporten skal vurderes, og vi kommer til å ta stilling til hvordan vi skal følge den opp. Det betyr ikke at vi har tenkt å legge den i en skuff, det betyr at vi har tenkt å følge den opp.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-12-04:
Dette er nettopp de spørsmålene som det er naturlig å vurdere nå, om det er behov for et særskilt tiltak når det gjelder den samiske befolkningen, eller om det er naturlig å integrere det i det øvrige arbeidet – og i det andre arbeidet som Justisdepartementet fortløpende gjør, for jeg tror det er viktig å minne om at Justisdepartementet har en rekke aktiviteter som går på vold i nære relasjoner, og det er rett og slett bare på det punktet i dette året at det er nettopp slike spørsmål vi skal vurdere. Men la meg forsikre representanten om at den samiske befolkningen vil være og er en sentral del av den vurderingen vi gjør.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-12-04:
Mitt utgangspunkt er at jeg tror det er riktig å følge sektorprinsippet her, dvs. at det er det enkelte departement som både vurderer og melder tilbake til Stortinget. Nå er ikke dette en veldig prinsipiell vurdering, men det er en hensiktsmessig måte å organisere arbeidet på med ulike departementer i en regjering.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-12-04:
Dette er ikke et spørsmål om det verste som kan skje – jeg tror ikke det ville skjedd noe ille. Men det er mer en hensiktsmessig måte å organisere tid, krefter og ressurser på og sørge for at den statsråden som til enhver tid er konstitusjonelt ansvarlig, også har ansvar for å rapportere tilbake på de internasjonale forholdene.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-12-04:
Det er riktig som representanten sier, at det er en rekke rapporter som evaluerer og vurderer ulike deler av ikke bare justissektoren, men veldig mange sektorer. Alle disse rapportene er kjent, og alle disse rapportene offentliggjøres løpende også fra departementet, men det har ikke vært hensiktsmessig å invitere til en debatt hver gang det kommer en ny rapport – kanskje heller ikke å samle alle, for det er et ganske omfattende arbeid å gjøre det. Men vi er helt åpne for å diskutere hvilken som helst av de tingene. Det skjer jo ofte i Stortinget, man får ofte både spørsmål og interpellasjoner knyttet til de rapportene. Det regner jeg med er en ganske naturlig del av Stortingets oppfølging av hvordan regjeringen forholder seg til internasjonale konvensjoner.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-12-04:
Nei, det kan jeg ikke slå fast. Disse erstatningene har også et lokalt selvstyretilsnitt i seg. Hvem som bør foreta erstatningene i de ulike kommunene og fylkeskommunene, er ett spørsmål. Hvem som skal gjøre de statlige gjennomgangene, er et annet spørsmål. Hvem som skal gjøre en vurdering av Stortingets egne ordninger, er også et spørsmål. Jeg nøyer meg bare med å konstatere at jeg tror alle føler med de enkeltskjebnene som blir presentert i media, og at dette for så vidt ikke handler om at noen er mer eller mindre for å rette opp urett som det er lett å leve seg inn i. Det er mer et spørsmål om å plassere ansvaret for urett i en mye tettere sammenheng med ansvaret for dem som skal betale ut en eventuell ordning som en kompensasjon eller erstatning.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-12-04:
Det er selvfølgelig vanskelig for meg å si hva representanter som uttalte seg, mente – bortsett fra å registrere hva de sa. Noen tolking utover det er det vanskelig for meg å gjøre. Men jeg må jo si at en gjennomgang av beste praksis, som det legges opp til overfor KS og kommunene, synes jeg er et godt og høyst akseptabelt svar på de utfordringene man så den gangen.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-12-04:
Som representanten Eide sikkert vet, er ikke dette et forslag som er formulert av meg eller Justisdepartementet, men vi skal selvfølgelig følge det opp. I en dialog med KS får man se hva som er en hensiktsmessig måte å organisere det på, og på hvilket nivå frivilligheten skal ligge. Det jeg likevel tror er nyttig å si, er at vi har et politisk demokratisk system i Norge som i utgangspunktet tillater ulikheter. Det er ulik eldreomsorg, det er ulike barnehagetilbud, det er ulike måter å organisere barnevernet på. Det er en del av det som er det lokale selvstyret. Jeg tolker dette forslaget slik at man ønsker å opprettholde det lokale selvstyret. Det er det jeg må legge til grunn i den dialogen vi har med KS.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-12-04:
I og med at dette er en dialog som skal skje mellom KS og departementet, synes jeg at det spørsmålet også må diskuteres. Vi i Justisdepartementet har ikke tenkt å fremme et forslag om å gjøre noe som er frivillig i dag, til en tvang. Det er ikke det som er vår intensjon. Vår intensjon er å følge lojalt opp det vedtaket som kommer, og gå i en dialog. Men jeg har merket meg hva som er premissene for forslaget. Premissene for forslaget er at det kommunale selvstyret skal bestå. Det tror jeg er viktig for oss ikke å underslå i den dialogen vi skal ha. Det betyr at det vil være ulike muligheter til å velge praksis basert på hva som er en anbefaling fra KS.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-12-04:
Jeg tror ikke man, slik representanten Bekkevold gjør, skal tolke at jeg legger enten det ene eller det andre i begrepet «frivillighet». Det jeg understreker, er at vi legger begrepet «kommunalt selvstyre» til grunn for den dialogen som skal være med KS, for det er det som ligger i premissene. Det vil på mange måter være opp til Stortinget, som har formulert forslaget, og de som har holdt innlegg i dag, som representerer flertallet. Det vil være en viktig del av det jeg tar med meg i den videre dialogen med KS. Hva jeg vil legge i «beste praksis», har jeg ikke noen formening om nå. Det er noe av det som vil komme ut av den dialogen med KS. Til grunn for dialogen med KS vil jeg legge de formuleringene som ligger fra flertallet her. Jeg vil også legge til grunn de innleggene som jeg har hørt at flertallets representanter har framført i denne sal.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-12-04:
Når vi har laget et høringsnotat om endringer i tvisteloven, er det fordi vi mente at det var behov for å gjøre endringer i tvisteloven. Høringsfristen gikk ut i oktober, og vi setter oss ned for å gjennomgå dette. Jeg tror det kan være mange måter å få ned kostnadene på. Det ene er selvfølgelig, som noen antyder her, at man i forbindelse med budsjettet vurderer støtteordningene. En annen ting er å se på om man kan få selve prosessen til å være mer effektiv og riktig, slik at saksomkostningene ikke blir så store som de er. Men vi har identifisert et behov, og det er derfor vi har satt i gang en prosess.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-12-04:
Vi har satt ned utvalget, og det har ulike oppgaver. Det skal vurdere reglene, prioriteringene og saksområdene. Det er viktig at dette gjøres grundig, så vi kan ane de økonomiske konsekvensene av dette. Det er lett å ønske seg regler som gir mer til alle, uansett når. Men vi må ha oversikt over de økonomiske konsekvensene, og det betyr at vi må vurdere veldig nøye om vi faktisk prioriterer de midlene vi har, riktig og på en god måte. Så kan jeg også forsikre representanten Vågslid om at når det gjelder forslagene fra Arbeiderpartiet, ligger det i mitt innlegg ingen avvisning av dem. Det ligger bare i det at vi skal ta dem med videre i vurderingen.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-12-04:
Jeg tenker det er tre elementer som er nyttige å ta med seg videre: Det ene er at på dette området har det vært en kraftig vekst. Det har interpellanten sagt, og han gjentok det også. Den veksten har vært tilnærmelsesvis eksplosiv. Da er det kanskje ikke så unaturlig at politiet bruker noe lengre tid på å komme i mål. Det betyr ikke at disse sakene ikke har vært prioritert, det betyr bare at veksten har vært så stor at man på mange områder ikke har nådd det man skal, og henger etter. Den andre tingen som er viktig å få med seg, er at politireformen som Stortinget vedtok for noen år siden, gjennomføres for alle praktiske formål på strukturnivå i år – i år. Jeg skjønner at mange i Stortinget synes det er lenge siden man vedtok reformen, men den gjennomføres ute i de enkelte politidistrikt i år. Reformen, som først og fremst er en kvalitetsreform – det er det viktig å huske på, og ressursene er økt samtidig som man har hatt en reform – er en kvalitetsreform som jeg håper og tror vil gi kvalitetsresultater også over tid. Men det er kanskje litt tidlig å forvente full suksess allerede i det året som man innfører reformen. Det vil nok kunne ta noe tid. Jeg vil også gi representanten honnør for en veldig viktig ting, og det er en vilje til å prioritere dette, og nesten navngi andre ting som han ikke synes er så viktig. For etter at jeg ble justisminister i april, har jeg vært på denne talerstolen ganske mange ganger, og de fleste har ønsket øremerking eller dedikerte team til mange ulike typer kriminalitet – vold i nære relasjoner er noe, voldtekt er noe annet, ungdom, gjenger, arbeidslivskriminalitet, dyrepoliti. Jeg er ganske ofte på denne talerstolen og hører på ønsker om å dedikere politiressurser eller øremerke midler til ulike typer kriminalitet, eller, for den saks skyld, jeg er på denne talerstolen og hører ønsker og blir utfordret på hvorfor man ikke øremerket dedikerte midler til objektsikring og mer betong – eller jeg er på denne talerstolen og blir utfordret på hvorfor jeg ikke kan øremerke midler til et lensmannskontor på Hemnes eller andre steder eller en politistasjon rundt omkring. Det er for så vidt første gang jeg hører en av representantene si hva han synes vi godt kan prioritere ned, i hvert fall indirekte. Det synes jeg på mange måter er en viktig ting, for det er klart at også politiet må prioritere. Og jeg synes det er veldig nyttig at Stortinget innimellom har en prioriteringsdebatt. Det betyr ikke at man ikke kan prioritere flere ting, men man kan ikke prioritere alt.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-12-04:
I likhet med de fleste representantene synes jeg dette har vært en veldig god debatt. Jeg tror det er en viktig debatt, og jeg regner med at vi skal ha den flere ganger i ulike varianter her i denne sal. Det synes jeg den fortjener. Jeg er også enig med interpellanten i at en interpellasjon ofte er en veldig god måte å diskutere ting på, og det er på mange måter en debatt jeg setter pris på å ha. Jeg må også erkjenne at vi har utfordringer på denne sektoren som jeg skulle ønske at vi ikke hadde. Det er feil å si at dette skyldes en ressurssituasjon, for denne regjeringen har tross alt bevilget 3 mrd. kr mer i driftsbudsjettet til politiet og ansatt 1 500 flere politifolk. Men vi er midt i en reform, og som jeg understreket: Reformen er gjennomført i år. Så er det viktig å huske på hvorfor vi har en reform, og det er for å ha sterkere, større og mer robuste enheter, hvor man kan bli god til å prioritere den viktige kriminaliteten, det at man faktisk kan ha dedikerte team som blir gode og utvikler kunnskap og kompetanse. Jeg mener at den riktige styringen på disse områdene er hos politimesteren når det gjelder å dedikere folk. Vår styringsparameter er hvordan vi ønsker at Politidirektoratet skal rapportere på måltall, og det er selvfølgelig Riksadvokatens prioriteringer. Riksadvokaten har også muligheter til å føre tilsyn med politidistriktene når det gjelder hvordan de følger opp prioriteringene, hvilke saker som blir henlagt, og hvilke saker som blir etterforsket videre. Vi har altså hatt en tilnærmelsesvis eksplosiv vekst i antall voldtekter, vi har til dels hatt en enda større vekst når det gjelder overgrepssaker knyttet til nett. Disse sakene har det til felles at de er krevende å etterforske og tar mye ressurser. Hvis en har flere av disse innenfor et distrikt, tar de en veldig stor del av etterforskningskapasiteten. Det betyr at det vil være forskjeller mellom politidistrikt. Det er ikke fordi det ene politidistriktet er dårligere eller prioriterer dette mindre enn noe annet, men fordi kriminalitetsbildet faktisk er ulikt i de ulike politidistriktene. Det er derfor vi lar det enkelte politidistrikt prøve å styre ressursene slik at man treffer det kriminalitetsbildet, den trusselen og de utfordringene som til enhver tid er akkurat der. Vi har gjennomført en politireform nettopp for å bli bedre i disse sakene. Det er akkurat denne typen saker politireformen skal være et svar på, den er ikke en utfordring eller et problem.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-12-04:
Den stortingsmeldingen som jeg varsler vil komme i løpet av våren, skal nettopp skissere hvilken formening vi har om dimensjoneringen av folk med politiutdanning. Det er ingen tvil om at det vil bli flere politi i Norge også i årene som kommer, men når vi nå ser at vi når måltallet om to per 1 000, kan det være grunn til å tenke seg om, trekke pusten og gjøre nettopp den analysen som representanten etterlyser, før vi bestemmer oss for hva neste dimensjonering skal være. Den økningen man hadde på Politihøgskolen fram til nå, var også ment som en midlertidig økning for å nå et måltall. Hvis man innfører et midlertidig tiltak, og man når det man skal nå, er det rimelig å stille seg spørsmålet: Hva nå? Jeg kan også forsikre representanten om at jeg har ikke gjort meg opp noen forhåndsmening om hva innholdet i politiutdannelsen skal være, hvordan linjene skal se ut, hvordan spesialiseringen skal være. Jeg har heller ikke gjort meg opp noen forhåndsmening om hvor mange vi trenger med politiutdanning kontra andre grupper. Det er det vi skal få en avklaring på. Men det kan være nyttig å minne om at bare å sette et nytt, høyt måltall fordi det høres flott ut politisk, betyr også bindinger for politimestrene til å ha en type utdannelse og gir mindre fleksibilitet. Jeg tror det er riktig å ha slike måltall. Vi må bare passe på at det ikke er den som har det høyeste måltallet, som vinner. Det dette handler om, er å dimensjonere politiet slik at man møter det som er kriminalitetsbildet – ikke nødvendigvis i går, og kanskje heller ikke i dag, men det som er kriminalitetsbildet i framtiden.