Carsten Dybevig (Høyre), 2004-02-05:
Vi har de siste år vært vitner til ulykker til sjøs der oljesøl fra oljetankere har skadet og forurenset hav og land. De siste to store saker er «Erika» i Frankrike i 1999 og «Prestige» i Spania i 2002. Jeg husker godt TV-bilder derfra med tilsølte strender, døde fugler og store drivende oljeflak. Det var skremmende å se det store skadeomfanget. For Norge, som er en skipsnasjon og har en lang kystlinje, er det ekstra viktig å være tilsluttet fond som dekker redningsarbeidet etter oljesølskader. Problemet for skipsfarten er at når det først går galt, kan det gå virkelig galt. Og det er naturligvis derfor Norge må delta i ordninger som den internasjonale konvensjonen om opprettelse av et internasjonalt fond for erstatning av oljesølskader. For i siste instans kan sikkerheten langs kysten bare trygges gjennom et forpliktende internasjonalt samarbeid. For å trygge vår egen kyst og beskytte havområdene mot miljøkatastrofer er vi også avhengig av internasjonale avtaler som stiller høye krav til bl.a. utdanning og ferdigheter, kompetente driftsorganisasjoner og høy teknisk standard. Vi er også avhengig av at det stilles strenge internasjonale krav til flaggstatenes oppfølging av båter under deres eget flagg. Regjeringen er opptatt av skipsfartspolitikken. Den har varslet en stortingsmelding denne våren med fokus på bl.a. miljø og sikkerhet. Utviklingen innen internasjonal skipsfart får konsekvenser for Norge, og jeg er derfor glad for at vi her på Stortinget vil få en helhetlig gjennomgang av skipsfartspolitikken. Til nå har heldigvis Norge vært forskånet for store oljesøl. Bilder fra Vatlestraumen i Bergen viser oss at selv mindre utslipp av olje kan gjøre stor lokal skade. For å gjøre en sammenlikning med de havarier jeg nevnte innledningsvis, kan det nevnes at da «Prestige» havarerte utenfor Spania, hadde den 77 000 tonn olje ombord. «Rocknes» hadde til sammenlikning bare 530 tonn. Dette betyr at det oljesølet som er kommet ut i Vatlestraumen, bare er en bitte liten brøkdel av hva vi risikerer av søl dersom en oljetanker havarerer langs kysten vår. Det viser også at dersom en oljetanker havarerer, er det et mye mer omfattende rednings- og oppryddingsarbeid som må til. Oljesøl fra oljetankere er en stor belastning for miljøet og koster enorme summer å rydde opp i. Bare for noen dager siden ble ExxonMobile idømt av distriktsdomstolen i Alaska å betale 46,6 milliarder kr i erstatning og renter etter oljeutslippet fra skipet «Exxon Valdez» i Alaska i 1989. 32 000 fiskere, innfødte, grunneiere, forretningsmenn og kommuner i Alaska ble tilkjent denne erstatningen fordi de ble skadelidende etter at 39 000 tonn olje lekket ut fra den grunnstøtte oljetankeren «Exxon Valdez». Den økologiske katastrofen som inntreffer ved slike oljesølulykker, påfører samfunnet omfattende økonomiske reparasjonskostnader i ettertid. Når ulykken først er ute, må i hvert fall alle krefter settes inn for å få oljen ut av vraket og opp av sjøen. Krangle om regningen kan man gjøre seinere. Når det er sagt, er det selvsagt vi som politikere som har ansvaret for å vedta lover og utarbeide regler som avklarer ansvarsforholdet. Minst mulig usikkerhet om ansvarsforholdene legger grunnlaget for en effektiv og samordnet operasjon. De mange enkeltmenneskene som gjør en førsteklasses innsats, har et selvsagt krav på klare retningslinjer. Deltakelse i et slikt fond som vi nå tiltrer, er med på å sikre klarhet omkring finansiering av redningsarbeidet. Høyres utgangspunkt er at forurenser skal betale. Ordningen vi er en del av allerede, og som vi videre tiltrer, tilsier et to lags ansvarssystem. For det første har reder en forsikringsplikt, og videre skal ytterligere skade dekkes av fondet. Fondet finansieres gjennom en avgift for dem som importerer olje. Protokollen vi nå tiltrer, innebærer at erstatningsbeløpet som utbetales ved slike omfattende ulykker, heves fra dagens ca. 2,3 milliarder kr til hele 7,5 milliarder kr. Jeg håper at vi aldri opplever en oljesølkatastrofe i Norge, men er samtidig glad for at det nå legges til rette for ordninger som sikrer en fullstendig opprydning dersom ulykken først skulle inntreffe.