trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-05-03:
Demokratiet vårt, og spesielt lokaldemokratiet vårt, er ikke laget bare for å være en effektiv tjenesteprodusent. Det skal også ivareta ombudsrollen som lokalpolitikerne har, og ivareta deltakelsen i lokalsamfunnet – folk skal være med på å påvirke og være med på å utvikle det lokalmiljøet de bor i. Det handler om borgernes innsyn i hvordan lokaldemokratiet deres fungerer, det handler om åpenhet og mulighet for å påvirke også de lokaldemokratiske vedtakene som blir gjort. Derfor er de verdiene man kjemper for i lokaldemokratiet, ikke bare effektive tjenesteprodusenter – det er et lokaldemokrati der det er mange andre hensyn å ivareta enn bare det å ha effektive tjenester. Derfor er den utviklinga vi nå ser, med en masse interkommunale samarbeidsstrukturer, med på å undergrave den delen av demokratiet, undergrave folks innsyn, undergrave åpenheten, undergrave den direkte deltakelsen og undergrave muligheten for å være ombud for lokalt folkevalgte. Det gjør det vanskelig og uoversiktlig for lokale borgere å finne ut hvordan de skal påvirke viktige vedtak i lokalsamfunnet sitt. Utgangspunktet for Venstres stemmegivning i dag er verken å få en effektiv tjenesteprodusent eller lage krøll i systemet, men vi ser systemet nedenfra og oppover – og sett nedenfra og oppover er det ingen grunn til at man skal etablere enda en ny modell for interkommunalt samarbeid i tillegg til alle de modellene vi har i dag. Den store utfordringa for lokaldemokratiet er nettopp innføring av alle de strukturene som gjør det så vanskelig for borgere å påvirke, og som gjør det så vanskelig for borgere å delta. Derfor burde vi ha strammet inn på antall muligheter for å flytte makt bort fra borgerne og nye modeller og heller ha sørget for at det direkte demokratiet fungerte godt. Vi burde hatt flere kommunesammenslåinger, slik at vi hadde fått oversikt over hva det er som fungerer i lokaldemokratiet vårt – at vi hadde fått klare linjer, at vi hadde fått klare ombud og lettere deltakelse enn lukkede ordførerklubber som vi ser utvikler seg nå. Det å tro at samkommunen liksom skal ta den store kampen mot de lukkede ordførerklubbene, ser jeg er veldig vanskelig, da dette også handler om å flytte makten bort fra det direkte demokratiet, som vi har i et lokaldemokrati. Jeg har eksempler fra kommuner her i Norge som har opptil 80 forskjellige selskaper seg imellom for å organisere produksjon av tjenestene på en effektiv måte, mens det er veldig mange som kjemper mot kommunesammenslåing med de samme kommunene for å få til et effektivt demokrati der det er lett for borgerne å ha oversikt over hvem som har makt, og lettere for dem å påvirke – og få – avgjørelser som faktisk henger sammen med folkemeningen i hvert enkelt lokalsamfunn. Derfor kommer Venstre i dag til å stemme imot lovforslaget om å lovfeste samkommunen, som jeg tror bare er å innvikle lokaldemokratiet, ikke å utvikle det.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-05-03:
Grunnen til at vi har fremmet dette forslaget – det er ikke tatt ut av løse lufta – er at vi har fått veldig mange henvendelser, spesielt fra noen byer, som Stavanger, der håndhevelsen av dette regelverket gjør at det har blitt en stor nedgang i antall boliger som blir leid ut. I denne boka fra SINTEF sier de at reglene er så mange at de foreslår at man oppretter et eget aksjeselskap hvis man skal leie ut deler av sin egen bolig. Da vil det bli enklest å forholde seg til alle reglene. Ser ikke statsråden at det å lempe på disse reglene, det å gjøre det lettere å leie ut, ville skapt flere muligheter for dem man absolutt vil hjelpe, nemlig dem med dårlig råd – både dem som eier, og dem som leier?
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-05-03:
Det er oftest der man ikke skal bo sammen med leieboeren sin. Den gruppa som da leier ut til noen man også skal dele hus med, er en veldig spesiell gruppe, og en gruppe der det sosialt sett gjør at man har et samkvem som gjør at man har mange sosiale regler. Dette gjør at man ikke kan utnytte folk på den måten man har sett at noen bolighaier gjør. Dette er ofte snakk om folk med dårlig råd sjøl, som prøver å få hjelp til å få endene til å møtes for å kunne eie sitt eget hus. Ser ikke statsråden at det må man se spesielt lempelig på, fordi det er egne ting som treffer inn? Det er ikke så mange bolighaier som vil leie ut sokkelleiligheten sin.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2012-05-03:
Småkommunetilskotet, som er innretta mot dei mindre kommunane – 157 kommunar får småkommunetilskot i 2012 – er innretta som eit ekstra tilskot til dei kommunane som har mindre enn 3 200 innbyggjarar. Det er gitt ut frå regionalpolitiske omsyn, og føremålet er å sikre inntektsnivået i små kommunar – derfor den grensa på innbyggjartalet. No har eg nettopp møtt ordføraren i den nyleg samanslåtte Inderøy kommune – det er to småkommunar som har slått seg saman. Dei beheld inndelingstilskotet i 15 år, med ei nedtrapping over fem år, og dei har lagt gode planar for korleis begge dei tidlegare kommunane skal vere vitale lokalsamfunn òg i framtida. Eg høyrer enkelte snakke om kva verktøy ein treng, men det var ganske fråverande i samtalen med ordføraren, som opplevde at regjeringa har lagt til rette for at det er frivilligheit, at det er gode moglegheiter for dei som ynskjer å slå seg saman, og at ein vel lokalt.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2012-05-03:
Det er opp til kommunane sjølve å velje om dei vil slå seg saman. Det er ingenting som hindrar det. Tvert om har regjeringa gjort det enklare å slå saman kommunar i dag enn det var då Høgre sat i regjering. Så eg skjønar ikkje dei stadige angrepa på regjeringa for det, for me har gjort det enklare. Det er fordi det skal vere reell moglegheit til å velje lokalt. Dersom me hadde pålagt kommunane å nytte samkommunemodellen, hadde nok Senterpartiet vore imot det. Det gjer me ikkje. Me legg eit verktøy i verktøykassa, som bl.a. – som eg sa – kan vere ei moglegheit knytt til samkommunemodellen, der det er samarbeid om forholdsvis komplekse tenester i forhold til det som ein har samhandla om tidlegare. Det er ikkje mykje samarbeid på velferdsområdet – nesten ikkje. Det er litt på barnevern, eg meiner det er bra. Barnevern kan det vere bra at ein samarbeider om. Som eg sa i innlegget mitt, er samarbeidet mellom kommunar på heilt andre område, og det er ikkje berre småkommunar. Det er like mykje store kommunar som samarbeider, som små.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2012-05-03:
Før me gjekk i gang med arbeidet med samkommunemodellen, var eg ein tur til Finland og leitte opp litt om korleis dei jobba der. Der er dette ein velprøvd modell, som ein har brukt over lang, lang tid, og der har ein òg ein meir utvida modell enn den som me har lagt fram for Stortinget, som er noko meir innskrenka. Eg meiner det er riktig, som me skriv òg i proposisjonen, å vere tydeleg på at det finst nokre ulemper ved samkommunemodellen knytte akkurat til det området som representanten tek opp, og det må den enkelte kommunen vere medveten om når ein går inn i det samarbeidet. Men det som eg synest er bra, er at det skal trass alt vere folk frå kommunestyret, med delegasjon frå kommunestyret, og tydeleg sjølvsagt òg føringar om kva dei enkelte representantar skal gjere i det styret, så eg meiner at det vert vareteke. Men det er eit obs-punkt, som det enkelte kommunestyret både skal vere førebudd på og drøfte nøye.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2012-05-03:
For det fyrste tok statsråd Navarsete sete som kommunalminister i 2009, men det vesentlege i denne samanhengen er at eg sat i regjering frå 2005. Det som eg sa i innlegget mitt, er at etter at me har fått den oppmodinga, går me gjennom rekkjevidda av forpliktingane i charteret på nytt. For det har vore, som eg sa i innlegget mitt, Noreg si forståing at me oppfylte dei forpliktingane, og gjennom vekslande regjeringar har ein, som sagt, meint det. No går me gjennom det på nytt saman med dei departementa det gjeld, og så skal me kome tilbake til det svaret når me har fått gjort den gjennomgangen ferdig. Han er ikkje ferdig per i dag.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2012-05-03:
I motsetnad til Høgre, som stadig tek imot det som måtte kome frå ulike organ utafor landets grenser, vil regjeringa alltid gå gjennom sakene sjølv og ha si sjølvstendige meining om det. Når vekslande regjeringar frå 1989 har meint at me overheldt charteret, er det iallfall grunnlag for å gjere ei vurdering av det før me kvitterer saka ut.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2012-05-03:
Regjeringa er oppteken av å leggje til rette for at me skal ha ein velfungerande bustadmarknad, og at prosessen mot bygningsstyresmaktene skal vere god og effektiv. Eg vil nemne at eg skal leggje fram ei melding om bustadpolitikken for Stortinget i inneverande år, og òg at eg er samd med komiteen i at bustadspørsmålet er samansett og treng ei brei tilnærming. Det er mange som skal inn på bustadmarknaden. Spesielt i byane er det eit trongt nålauge for mange å kome inn på bustadmarknaden. I NOU 2011: 15 Rom for alle har utvalet drøfta fleire interessante forslag. Me har òg fått mange gode høyringsinnspel på utgreiinga. I meldinga om bustadpolitikken vil me sjå bustadspørsmålet i samanheng og vurdere moglege tiltak for ein betre bustadmarknad. Representantane Skei Grande og Tenden ber om ein gjennomgang av forskrifter tilhøyrande plan- og bygningslova, med sikte på å gjere det enklare å leige ut ein del av eigen bustad. Eg vil i denne samanhengen nemne at ein fritt kan leige ut ein del av eksisterande bustadareal, utan godkjenning frå kommunen. Det er ikkje krav om ombygging, bruksendring eller etablering av ny bueining for å leige ut ein del av eige bustadareal. Byggtekniske krav etter plan- og bygningslova slår fyrst inn ved ombygging og bruksendring av eksisterande bustad, f.eks. viss ei bu skal endrast til bustadareal – altså viss den nemnde sportsbua skal inn i stova. Eg viser til eit nyleg framlagt lovforslag om endringar i plan- og bygningslova. Lovforslaget vart gitt kommunal- og forvaltningskomiteen 24. april 2012 og er for tida til behandling i komiteen. Forslaget tek opp problemstillingar knytte til kva krav som skal stillast ved søknadspliktige tiltak på eksisterande bygg. Forslaget gir forskriftsheimel for å avklare kva krav som skal stillast ved tiltak på eksisterande bygning. Med sikte på ei god og effektiv regulering av tekniske krav ved arbeid på eksisterande bygg meiner eg det er behov for forskriftsheimel for i forskrift å avklare kva krav som skal stillast. Utgangspunktet må vere at dei byggtekniske krava skal følgjast når ein bustad vert utvida eller påbygd, f.eks. om ein skal gjere ein jordkjellar eller ei bu til bustadareal. Krava er gitt for å vareta omsynet til helse, miljø og bygnings- og branntryggleik. Sjølv i ein pressa bustadmarknad bør me ikkje tilby uskikka bustader. Me bør unngå spekulasjon i utleige med for låg standard. Dessverre har ein frå tid til anna sett døme på bustader som ikkje burde vore tilbydde på marknaden. Stortinget vil få høve til å drøfte desse problemstillingane ved behandlinga av lovforslaget. Det å leige ut ein del av eksisterande bustad der ein bur sjølv, er altså ikkje underlagt godkjenning. Den kan ein fritt leige ut, utan noka form for byråkrati, slik det fungerer i dag. Det er ingen krav om ombygging, ingen krav om bruksendring. Det er heller ingen krav om etablering av ny brukseining for at delar av ein bustad skal kunne leigast ut, altså ein bustad der ein sjølv bur.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2012-05-03:
Det er viktig at me får godt tilfang av nye bustader, og det er viktig at eksisterande bustadmasse vert halden ved like, slik at han òg kan tilbys i god stand. For det er ein forholdsvis liten bit av bustadmassen som vert nybygd, størstedelen av bustadmassen er den som alt er der i dag. Me legg til rette for og skal òg jobbe for forenkling og tiltak som gjer at me får større tilfang av bustader. Kommunane må ta sitt ansvar med å tilretteleggje tomteareal for dei som vil byggje ut. Eg er veldig glad for at næringa tek både klima- og miljøansvar, og ikkje – som Framstegspartiet – fornektar at det er den store utfordringa, men faktisk går inn i dette med liv og lyst, utviklar ny teknologi og vil spele på lag med ei framtidsretta regjering om å få ein bustadmasse som er innretta for framtida.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2012-05-03:
Punkt ein: Som eg òg sa i innlegget mitt, kan ein altså leige ut ein del av eigen bustad utan godkjenning i dag. Det er når ein skal utvide bustaden eller når ein skal leige ut delar som går utover den bueininga ein bur i sjølv, at regelverket slår inn. I bustadmeldinga ser me på korleis me kan forenkle, og me kjem òg til å sjå på om me kan gjere noko enklare på dette området, men det må gå inn i ein heilskapleg bustadpolitikk og ikkje som ein lausriven bit av ein stor heilskap. Det viktige for oss er at me sikrar omsynet til helse, miljø og sikkerheit for dei som skal bu i bustaden. Me kan ikkje oversjå at det òg er – spesielt i dei byane der det er ein pressa bustadmarknad – tendensar til at ein tilbyr bustader som ikkje burde vore tilbydde på bustadmarknaden, men det er oftast bustader utanfor den ein bur i sjølv.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2012-05-03:
Eg er litt usikker på kva representanten Skei Grande eigentleg tenkjer på, for, som eg har sagt fleire gonger no, det er ingen krav om etablering av ny bruksendring eller ombygging for å leige ut det buarealet ein bur i, som er ein del av eigen bustad, og som då vil vere ein bit av det sosiale som representanten Skei Grande snakkar om. Dei krava slår inn viss ein skal ha bruksendringar og utvidingar av bustaden, så eg ser ikkje heilt det problemet som representanten peikar på. Viss ein skal ha ei sjølvstendig bueining, er regjeringa av den oppfatninga at ho skal tilfredsstille dei byggtekniske krava. Eg trur iallfall dei fleste vil setje pris på at takhøgda er 2,2 meter, og at det er vindauge av ein viss storleik – at det er dei krava eg trur både eg og Skei Grande stiller til ein god bustad.
Michael Tetzschner (Høyre), 2012-05-03:
Etter Høyres oppfatning er det forslaget fra statsråden som flertallet i komiteen nå har gått med på, i virkeligheten et ønske om å innføre en kommunal nyskapning som det ikke er behov for. Det er rett og slett svaret på et spørsmål som ikke er stilt, som ingen har stilt. Det er også bemerkelsesverdig at man, når man altså forvalter lokaldemokratiet, heller ikke er i stand til å legge til side et forslag som veldig mange har påpekt svakhetene i, deriblant KS ved flere anledninger – veldig entydig og med overveldende tilslutning. Men verre enn dette er at ideen om samkommunen bidrar til forvirring om det politiske ansvar som folkevalgte har overfor sine velgere. Samkommunen blir en overkommune med overpolitikere, men til forskjell fra de politikere som har oppnevnt dem, står ikke disse overpolitikerne til ansvar for velgerne. Velgerne vil ikke kjenne sine tillitsfolk i samkommunen, og man kan vel også trygt si det den andre veien, at samkommunepolitikerne, hvem de måtte bli, heller ikke vil vite hvem som har valgt dem. Man har brutt den ansvarslinjen som skal gå mellom folkevalgte og velgere. Velgernes mulighet til å legge ansvaret på rett sted blir dårligere hvis de ikke vet på hvem de skal legge dette ansvaret. Det er ikke bare egnet til å forvirre velgerne, men nyskapningen bidrar også til å legge grunnlag for en dublering av administrative funksjoner på de områdene man skal samarbeide om. Den kommunen som delegerer til en samkommune, må bruke atskillig med tid og krefter på å kontrollere hvordan delegert myndighet blir brukt. Det vil videre kunne bli lagt et solid grunnlag for kompetansestrid som følge av kompetanseuklarhet mellom det gamle nivået, primærkommunen, og det nye nivået, samkommunen. Det vil altså bli et nytt nivå. Som det ble sagt her, skulle det altså ikke bli noe nytt nivå, for det var frivillig å innføre det, men det blir altså reelt sett, uansett hvordan tilkomsten er, et nytt nivå. Samkommunen innen saklig avgrensede områder gir altså ikke noen tilleggsverdi utover det utall av selskapsformer som allerede står til disposisjon for de kommunene som ønsker å samarbeide på avgrensede områder. Man har andelslag hvis kommunen er samvirkeinnstilt, man har aksjeselskap hvis kommunen er mer forretningsmessig innstilt. Dette er selskapsformer som man kjenner godt, og som også velgerne har en idé om. Så jeg vil, i likhet med det Kristelig Folkeparti er inne på i sin merknad, si at samkommunen – som en tredje ulempe – kan avspore fra naturlig og frivillig kommunesammenslåing. Gjennom større enheter ville man brukt mindre penger på administrasjon. Skattebetalerne hadde fortjent det.
Michael Tetzschner (Høyre), 2012-05-03:
Jeg takker statsråden for utkvittering – om ikke akkurat svar på den utfordringen som gjelder at vi ikke har oppfylt våre forpliktelser om en uavhengig tvisteløsningsinstans for kommuneforvaltningen i forhold til staten. Men statsråden viste til det som tydeligvis må være Norges evige kommunalminister, som var Høyres Erna Solberg, som – etter hva jeg vet – gikk av i 2005. Så mitt spørsmål er om statsråden ikke nå har en selvstendig mening om saken. Det er riktig at det på et tidligere tidspunkt kunne være en tolkningstvil, men den ble faktisk avløst av visshet ved at Europarådets ekspertkomité i 2006 – altså etter at statsråd Navarsete hadde tatt sete – ryddet den tvilen av veien ved å si at Norge her ikke etterlevde konvensjonen. Da må man enten reforhandle den eller innføre bestemmelsen man har skrevet under på. Hva vil statsråden gjøre?
Michael Tetzschner (Høyre), 2012-05-03:
Ja, det er greit nok med gjennomgang, men nå er det jo slik at Europarådets egen ekspertkomité har slått fast at Norge lever i strid med konvensjonen. Da trenger man jo ikke noen gjennomgang. Da må man innføre det man har skrevet under på så tidlig som i 1989 – riktignok med en viss tvil, som nå er ryddet av veien i 2006. Trenger det ytterligere utredning?
Michael Tetzschner (Høyre), 2012-05-03:
Det falt et par bemerkninger, først i statsråd Navarsetes første innlegg og deretter i representanten Lise Christoffersens innlegg, hvor man fremstilte jusen nærmest som et byråkratisk påfunn som hindrer sunn utøvelse av demokratiet. Det er litt spesielt – hvis man tar i betraktning at representanten Christoffersen er medlem av landets lovgivende forsamling – å måtte minne representanten om at hver gang vi vedtar en lov i denne sal, er det uttrykk for politikk, men det omskapes til lov. Det er også dypere tenkere enn meg som har sagt at lovgivning i virkeligheten er størknet jus. Dette er jo ganske viktig, for det vi grunnleggende sett diskuterer, er jo at når staten – som vi alle erkjenner har lovgivningskompetansen, Stortinget har den – velger å henvende seg til kommunene med pålegg gjennom lov, må man også sikre at staten og de forskjellige statsforvaltningene respekterer statens egne lover. Da kan de ikke være selvtilstrekkelig i sin utlegning av hvordan loven er å forstå. Jeg synes representanten Trond Helleland på et glimrende vis viste til at de ankemulighetene man har i dag, i realiteten betyr at det er den samme parten som bare henviser til en dør lenger ned i korridoren. I verste fall må saken inn til et departement i Oslo, hvor det selvfølgelig blir avgjort på samme måten – slik staten vil – og uten at en uavhengig tredjepartsinstans kan komme imellom og si at her har ikke staten holdt seg til sine egne spilleregler. Og det er stikkordet: Med et tvisteløsningsorgan får man en sjekk på om staten har holdt sine egne spilleregler, når disse spillereglene er gitt i lovs form. Så er det også et siste poeng, hvis vi er interessert i å beholde Stortinget som et sentralt element i vårt demokrati: Hvis vi gir lover her i salen, som så statsforvaltningen kan fortolke etter eget forgodtbefinnende, har også Stortinget overført myndighet fra denne sal til statsbyråkratiet. Det er en annen side ved den overstyringen av lokaldemokratiet vi ser. Så jeg synes verken de historiske eller andre paralleller som har vært trukket fra flertallssiden for å begrunne at dette ikke er et godt forslag, holder. Jeg mener fortsatt, og er blitt ytterligere styrket gjennom debatten, at det finnes et todelt syn i denne saken om lokalt selvstyre. Det er de som ønsker den. Vi utfordrer ikke statens muligheter til å gi lover, men vi sier at i møtet med lokalforvaltningen skal også statlige organer respektere statens egne lover, og hvis de må ha hjelp til å lese loven av et tvisteløsningsorgan, så skal de få det.
Michael Tetzschner (Høyre), 2012-05-03:
Det var til Lise Christoffersens innlegg, som inneholdt gode elementer, særlig forslaget om hvordan man kunne forbedre lover, og at vi kan gjøre mer for å få ned antallet statlige innsigelser. Vi har 22 av dem i dag, så det må da ha vært enda verre, hvis man roser seg av å ha gjort en sanering der. Men det er allikevel ikke det spørsmålet gjelder. Forslaget om en uavhengig instans gjelder jo nettopp i de tilfellene der forholdet mellom stat og kommune er rettsliggjort av staten selv ved at man har henvendt seg til kommunesektoren ved å vedta en lov. Hvis det da er slik at loven gjelder kommunene, men ikke staten, har man likevel valget mellom å akseptere det som et underordningsforhold – hvilket ikke er noe bidrag til lokaldemokratiet – eller å angripe det med juridiske tvisteløsningsordninger, som vi har anbefalt.
Michael Tetzschner (Høyre), 2012-05-03:
Fra de litt store prinsipielle saker til de mer praktiske – men også interessante juridiske – saker. For det som foreligger her, er noe som vi var inne på i sted, nemlig at Stortinget hver dag treffer vedtak i form av lovvedtak, og hvis vi blir enige her, så ender det med en forbedring av boligbyggelagsloven. Forslaget er at det skal være lettere enn tidligere for et boligbyggelag som eier alle aksjene i et aksjeselskap, å innfusjonere dette hvis de mener selv at de har behov for det. I dag er det ikke noen hjemmel for slike fusjoner når det gjelder boligbyggelag, mens man allerede i samvirkeloven § 119 har en veldig enkel fremgangsmåte som har den fordelen at den ikke utløser dokumentavgift eller tinglysningsgebyr, og at man heller ikke må gå veien om oppløsning av det innfusjonerte selskap. Man kan altså foreta en vanlig fusjon, etter mønster av det man finner i aksjeloven. Det er komiteens enstemmige holdning at dette er et virkemiddel vi gjerne vil gi boligbyggelagene, og at selv om staten teoretisk kan gå glipp av noen inntekter via dokumentavgiften, er det samfunnsøkonomisk også viktig at man respekterer de ønskene som er lokalt, om å få innrette sin virksomhet på en mest mulig rasjonell måte. Komiteen har dessverre delt seg – i et mindretall – når det gjelder å peke på, med denne loven som utgangspunkt, de forenklingsmulighetene man har. Det er et så stort sammenfall mellom samvirkeloven og boligbyggelagsloven – som også er en samvirkelov – at vi har pekt på fordelene ved å innarbeide disse lovene i en felles lov, slik at man slipper å bry Stortinget med å forandre to lover parallelt når det grunnleggende sett er samme bestemmelse man ønsker å innføre for begge områdene, boligbyggelagsområdet og samvirkeområdet. Det vi gjør nå – og som også flertallet er med på – er å oppjustere boligbyggelagsloven, slik at vi får samme fusjoneringsmulighet som allerede er i samvirkeloven § 119, som nevnt. Vi har altså pekt på at det ligger et uutløst potensial – enten man driver med boligbyggelag, samvirke, eller andre former for aktivitet – for å forenkle det totale lovverket, og det burde man se nærmere på. Så selv om det ikke får tilslutning her i salen i dag, vil jeg håpe at noen dyperetenkende av våre tjenestemenn i departementene kunne se litt nærmere på den saken, fordi det faktisk er et ganske godt forslag. Med så stor rikelighet av lover som vi har i den røde boken som ligger foran presidenten, burde vi se etter alle muligheter for å forenkle regel- og lovbildet i Norge og også gjøre det lettere for brukerne å finne frem og få god veiledning i de lover som ser samme rettsområde, som det reelt sett er, i sammenheng. Det er altså et forslag til overveielse. Selv om disse merknadene ikke har noe flertall bak seg her i dag, er de til velvillig overveielse for dem som arbeider med slike spørsmål.
Michael Tetzschner (Høyre), 2012-05-03:
Vi støtter forslagsstillernes intensjon om å gjøre det mindre byråkratisk og lettere å leie ut en del av den boligen man selv bor i. Vi er som forslagsstillerne også bekymret over, som vi har gitt uttrykk for i merknadene, at denne store boligreserven som dette kan representere, forsvinner fra markedet hvis man har urimelige krav. Det er samfunnet ikke tjent med. Så må det selvfølgelig også presiseres at når det gjelder offentlige forskrifter som går ut på å gjøre alle deler av boligen brannsikre – selvfølgelig også de delene som brukes til utleie – vil det være en viktig markør for oss. Det bør ellers heller ikke leies ut husvære som har en uakseptabelt lav standard. Men det er fortsatt mye å gå på for å gjøre det enklere for privatfolk å leie ut en del av boligen, og vi støtter som sagt forslagsstillernes intensjon. I innstillingen ble det vist til at Stortinget i løpet av ganske overskuelig tid får behandlet den lenge bebudede boligmeldingen, og vi ser oppfølgingen av diverse NOU-er som går på byggteknisk standard. Så var vi med på å anbefale at Venstres forslag ble vedlagt protokollen. Når de nå har reist det her i salen, vil vi bare understreke at vi er positivt innstilt til det. Vi vil altså støtte Venstres forslag når det nå er kommet frem i salen. Vi regner med at også flertallet er positivt innstilt til intensjonen, og at man får anledning til å komme tilbake til saken i andre proposisjoner, ikke minst i forbindelse med den kommende boligmeldingen. Vi støtter altså Venstres forslag.
Michael Tetzschner (Høyre), 2012-05-03:
Ja, riktig.
Hilde Magnusson (Arbeiderpartiet), 2012-05-03:
Komiteens flertall viser til at forslaget om et uavhengig tvisteløsningsorgan mellom stat og kommune reiser problemstillinger innenfor flere rettsområder, bl.a. prosesslovgivningen og forvaltningslovgivningen. Arbeiderpartiet mener en slik endring er for omfattende og per i dag ikke tilstrekkelig kartlagt til at vi ønsker å gå inn for forslaget. Innføringen av f.eks. en forvaltningsdomstol krever et omfattende kunnskapsgrunnlag og viktige prinsipielle og praktiske avklaringer. Arbeiderpartiet viser til at når det gjelder uavhengige tvisteløsningsordninger, er det etablert en nemndbasert tvisteløsningsordning for utgiftsdeling innenfor barnevernet gjennom en samarbeidsavtale mellom Barne- og likestillingsdepartementet og KS. Det er også lagt føringer for å etablere et nasjonalt uavhengig organ som skal håndtere tvister mellom stat, herunder spesialisthelsetjenesten, og kommune, herunder den kommunale helse- og omsorgstjenesten, om gjennomføringen av de nye lovpålagte avtalene mellom kommuner og helseforetakene, jf. Prop. 91 L for 2010–2011. Tvisteløsningsorganet skal bli etablert etter avtale mellom Helse- og omsorgsdepartementet og KS og skal virke på samme måte som barnevernets tvisteløsningsorgan. Jeg vil peke på at de nevnte tvisteløsningsordningene gir mulighet for å prøve ut et nasjonalt og uavhengig tvisteløsningsorgan i en mindre skala og på et avgrenset område. Når ordningene har fått virke en tid, kan de gi et kunnskapsgrunnlag for å kunne vurdere om ordningene eventuelt bør overføres til andre forvaltningssektorer. Jeg vil understreke at lokaldemokratiet står sterkt i Norge, og jeg mener at tvister mellom stat og kommune best løses gjennom dialog og politiske prosesser snarere enn gjennom en ny særdomstol for disse sakene. Det at vi har folkestyre og demokratiske valg, gjør at vi her er ved kjernen av politikken. En særdomstol er ikke løsningen for det lokale selvstyret og tvister mellom stat og kommune. Forholdet mellom stat og kommune får vi debattert når Stortinget skal diskutere Meld. St. nr. 12 for 2011–2012 i slutten av denne måneden.
Hilde Magnusson (Arbeiderpartiet), 2012-05-03:
I saken vi nå behandler, endringer i boligbyggelagsloven, er det ingen stor uenighet. Arbeiderpartiet står sammen med de andre partiene om det meste. Det er det siste punktet som representanten Tetzschner var inne på, vi er litt uenige om. Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti ønsker, som de sier, å forenkle ved å flytte lov om boligbyggelag inn under samvirkeloven. Arbeiderpartiet ser ikke på fjerning av lov om boligbyggelag som en såkalt forenkling, men som en uthuling av borettslagsmodellen. Arbeiderpartiet mener det er riktig at vi har en egen lov for boligbyggelag. Vi er opptatt av å styrke denne måten å bo på, fordi det er en trygg og demokratisk boform. Men Arbeiderpartiet er glad for vedtaket som blir gjort her i dag, og for at komiteen er enstemmig. Utover det jeg nå har kommentert, slutter vi oss til det saksordfører Tetzschner sa i sitt innlegg.
Hilde Magnusson (Arbeiderpartiet), 2012-05-03:
Komiteen står i all hovedsak samlet om merknadene i denne saken. Som saksordføreren var inne på: Boligpolitikk er et sammensatt og bredt felt. På leiemarkedet er det ulike typer behov for bolig. Noen kan ha særlige behov og må ha en spesialtilpasset bolig, mens andre ikke har så store krav til hvordan man bor. Når det gjelder forslaget fra Venstre, vil jeg påpeke at eksisterende boligareal fritt kan leies ut uten godkjenning av kommunen. De byggtekniske kravene i plan- og bygningsloven slår først inn ved ombygging og bruksendring av eksisterende bolig, f.eks. hvis en bod skal endres til boligareal. De byggtekniske kravene skal da selvfølgelig i utgangspunktet følges. Poenget med å ha disse kravene til hvordan boligareal skal utformes, er å ivareta den som skal leie. Det gjelder f.eks. takhøyde og rømningsveier. Hvis det skal være sånn at man skal avtale seg imellom – i et presset boligmarked – om boligen er egnet til å bo i, tenker jeg det er mange som kan takke ja til en bolig med f.eks. for små vinduer, som det er umulig å komme seg ut gjennom. Derfor skal vi ha et regelverk som sikrer at de boligene som leies ut, er egnet til å bo i. Det mener jeg er viktig. Representantforslaget reiser spørsmål om alle de reglene som ligger til grunn for dette, er nødvendige når det skal etableres en utleiedel. Jeg viser da til at regjeringen i november i fjor sendte ut et lovforslag på høring som nettopp skulle se på om det var mulig med endringer i plan- og byggesaksbehandlingen. Høringen tar opp problemstillinger knyttet til hvilke krav som skal stilles til søknadsplikt på eksisterende bygg. Denne proposisjonen har nå kommet til Stortinget – det er Prop. 91 L for 2011–2012 – så vi får muligheten til å se på dette temaet der, og også i den varslede boligmeldingen fra regjeringen.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2012-05-03:
Opposisjonen klager ofte over at flertallet avviser gode forslag bare fordi de kommer fra mindretallet. Det er ikke så i denne saken. Dette er et dårlig forslag. Alt i tilløpet kommer det skjevt ut. Å bruke Tocqueville for å beskrive dagens norske system treffer dårlig. Hans referanse er 1800-tallets Frankrike – i dag et system av 36 679 kommuner ifølge Wikipedia. Jeg trodde det var bare var 16 000, men likevel. 1800-tallets USA var hans ideal – heller ikke særlig likt dagens Norge. Derfor blir Tocquevilles påstand, som mindretallet refererer til, om at kommunale institusjoner ikke klarer å kjempe mot en aktiv og sterk regjering, ganske malplassert i denne sammenhengen. Vi har en aktiv og sterk regjering, ja. Men den kjemper ikke mot kommunene, tvert imot. Kommunene har ikke hatt så romslige forhold på lange tider. Det kommunale selvstyret står sterkt, men vi kan selvfølgelig hele tiden diskutere graden av statlig styring. Det får vi, som andre har nevnt, gode muligheter til når Stortinget i slutten av mai behandler Meld. St. nr. 12 om styring og samspill. Mange hensyn må veies mot hverandre – likhet for innbyggerne, hvilke politikere skal bestemme hva, og på hvilket nivå, maktforhold mellom politikk og administrasjon på alle nivåer, og sist, men ikke minst: Hvor skal makten ligge i forholdet mellom statlige sektormyndigheter og lokale folkevalgte? Det er litt vanskelig å få tak i hvor i dette landskapet Høyres tvisteløsningsorgan beveger seg. Det er lite politisk, men veldig juridisk-teoretisk i sin begrunnelse. Mindretallsmerknadene fra Fremskrittspartiet og Høyre går imidlertid rett inn i én del av det store bildet: maktforholdet mellom statsadministrasjonen og de lokale folkevalgte. De viser til forholdene i ett navngitt fylke, innen et helt spesifikt politikkområde, nemlig arealplanlegging. Det er et snevert perspektiv. Forholdet mellom stat og kommune handler om mer enn det. Statlige sektormyndigheter og fylkesmenn opererer dessuten innen politisk vedtatte rammer for hva som er viktige, nasjonale politiske hensyn. Mener vi det styrkeforholdet er feil, kan svaret like gjerne være å endre loven, forenkle tilsynsordningene eller gi klarere nasjonale politiske føringer om hva vi forventer av lokale myndigheter. På den annen side er det mye kommunene selv kan gjøre for å påvirke eget handlingsrom, bl.a. ved å invitere til samarbeid om de store oppgavene. Statsråden sier hun trenger mer kunnskap for å ta stilling. Det er veldig snilt sagt. Flertallet er ikke like snilt. Forslaget bør avvises. Vi bør ikke flytte makt fra folkevalgte til jurister. Forholdet stat-kommune er politikk, ikke jus. Og helt på tampen: Hva er det egentlig som tilsier at en domstol vil være mer kommune enn stat hvis det f.eks. er lovverket som er feil?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2012-05-03:
Det refereres til spriket i regjeringen – Senterpartiet vil ha større lokalt folkestyre, og Arbeiderpartiet vil ha en allmektig stat. Det er så feil som det kan få blitt! Spørsmålet: Hva er håpløst ved at stat og kommune har en tvist som kan avgjøres av et tvisteorgan? Det prøvde jeg å si i mitt første innlegg. Det håpløse er at du ikke kan sette jurister til å løse politiske problemstillinger; det skal du ha folkevalgte politikere til å gjøre på alle nivåer. Som tidligere ordfører var jeg selv mange ganger oppgitt over statlige sektormyndigheter som jeg syntes gikk langt utover sine fullmakter. Jeg var selv så heldig å få lov til å være med på å endre litt på det styrkeforholdet gjennom den nye plan- og bygningsloven, der en har lagt sterke begrensninger på innsigelsesretten. Men det fordrer jo at kommunene bruker sitt eget handlingsrom. Noe av det verste jeg vet, er når kommuner sutrer uten å bruke det handlingsrommet de selv har. Jeg kan bruke et konkret eksempel: Vi i Drammen oppfattet Statens vegvesen som en av våre sterkeste motspillere, men gjennom våre egne initiativ til samarbeid ble Statens vegvesen vår beste samarbeidspartner. Men i den store konflikten i Drammen på den tiden – skulle vi ha dobbel motorveibro eller tunnel under elva – greide vi altså ikke å bli enige. Vi følte oss overstyrt av staten, men den vi hadde dialogen med, var miljøvernministeren – en politiker. Ingen rettssal kan løse den typen problemstillinger. Så når vi snakker om økende statlig detaljstyring over kommunene: Den kommer herfra, fra denne salen! For hver eneste særlov som vi vedtar, jo mer detaljert og større makt gir vi til den statlige sektoradministrasjonen. Etter min oppfatning bør enda mer av dagens sektorlovgivning avvikles og legges inn under plan- og bygningsloven, for det er ikke en lov bare for arealplanlegging, men for samfunnsplanlegging på alle områder. Dét hadde virkelig vært å flytte makt fra byråkratiet til lokale, folkevalgte politikere. Så jeg er altså ikke for mer statlig detaljstyring, jeg er for det motsatte. Jeg mener at vi bør styre mer etter oppnådde resultater. Jeg mener også at kommunen er det folkevalgte nivået som er den beste instansen til å koordinere statlige sektorinteresser og realisere veldig mange viktige, nasjonale politiske målsettinger. Så kunne vi her i denne salen konsentrere oss mer om å styre etter oppnådde resultater – etter den kursen vi ønsker for Norge – gjennomført ute i lokalsamfunnene der folk bor, og ikke som i dag når vi borer ned i de minste detaljene. Og vi må i hvert fall ikke sende de detaljene over i et rettsapparat.
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2012-05-03:
Debatten om et uavhengig tvisteløsningsorgan for å løse tvister mellom stat og kommune framstilles av Høyre og Fremskrittspartiet som om det handler om et reelt selvstyre for kommunene, i motsetning til i dag. Forholdet mellom stat og kommune i Norge baserer seg på generalistkommuneprinsippet. Alle kommuner har det samme ansvarsforhold overfor sine innbyggere, enten kommunene er små eller store. Stat og kommune er tett sammenvevd i Norge. Det er kanskje en av grunnene til at vi lever i et velferdssamfunn med relativt små forskjeller mellom menneskene. Arbeiderpartiets mål er at kommunene skal tilby gode velferdstjenester og ivareta innbyggernes rettssikkerhet. Alle har lik rett etter loven, uansett hvilken kommune de er innbyggere av. Dette prinsippet har utviklet velferdstjenester over samme lest over hele landet. Forslaget fra Høyre kan muligens styrke enkeltkommuner i en eventuell tvist med staten, men det sikrer ikke nødvendigvis likhet for innbyggerne. Likhet sikres gjennom en god kommuneøkonomi, som utjevner inntektsforskjellene mellom kommunene. Det er til og med mulig at et tvisteløsningsorgan fører til mer ulikhet mellom kommunene. Det kan også være slik at det er de største kommunene, med mest ressurser, som i størst mulig grad kan benytte seg av et slikt tvisteorgan. En annen betenkelighet er om forslaget baner vei for at jusen skal erstatte politisk skjønn. Argumentet om lokal selvbestemmelse kan være en omskriving av politisk uenighet med sittende regjering. Vi ser at noen kommuner velger å betale kontantstøtte til toåringer og på den måten unngår å skaffe nye barnehageplasser. Det oppfatter jeg som en ren omgåelse av regjeringens politikk på barnehagefeltet og et godt eksempel for å illustrere ulike politiske syn. Som det allerede er nevnt, har vi to forsøk på et slikt tvisteløsningsorgan rettet helt spesifikt mot barnevern og Samhandlingsreformen og fordeling av utgifter. Dette er områder hvor stat og kommune er tett sammenvevd, og hvor enkeltmennesker blir sterkt berørt dersom systemet ikke fungerer. Jeg ser derfor på dette som en kvalitetssikring av Samhandlingsreformen og som en måte å sikre innføring av reformen på – en mest mulig smidig og rettferdig måte. Det gir oss også erfaringsgrunnlag, og det sikrer at de økonomiske sidene knyttet til disse feltene fordeles på en rettferdig måte. I tillegg har regjeringen konsultasjoner med KS – kommunenes interesseorgan.
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2012-05-03:
Høyre framstiller det som om statlig styring er en motsats til kommunal selvbestemmelse. Høyre ønsker å rettsliggjøre politikken. Vårt samfunn er utviklet gjennom mange år gjennom politiske prosesser og ikke gjennom rettslige prosesser. Fram til nå har det faktisk skapt et av verdens beste samfunn å bo i. Det er riktig, som Helleland sier, at komiteen er bekymret over antallet innsigelser, og at vi må se på helhet. Det skal vi gjøre. Bestemmelser som i utgangspunktet er godt ment, kan samlet virke mot den oppriktig gode hensikt. Jeg mener at vi kontinuerlig, gjennom en dialog med kommunene, må revurdere, om det er ting vi må endre på. Politikk utvikles i dialog med dem som skal ta politikken i bruk, nemlig kommunenivået, og ikke gjennom en rettslig prosess.
Anders B. Werp (Høyre), 2012-05-03:
Som tidligere folkevalgt på kommunenivå er det helt uunngåelig å bli minnet om den følelsen vi ofte satt med i min kommune, at når man er uenig med sentrale myndigheter, blir man møtt med fagre ord i ordskiftet, men når man kommer til realitetene, blir man fullstendig avvist i forhold til hva saken faktisk gjelder. Det er sentralmakten som skal bestemme. Det er den samme følelsen jeg uunngåelig får i denne debatten. Er det ett signal vi får fra folkevalgte på kommunenivå, og ordførere, er det at de opplever økende statlig overstyring. Representanten Lise Christoffersen var prisverdig ærlig i sitt innlegg, det skal hun ha honnør for. Hun underbygger hvorfor flertallet avviser forslaget om å styrke lokaldemokratiet, samtidig som hun for så vidt også avfeier Tocquevilles bidrag til demokratiutviklingen – det får nå stå for representantens egen regning. Jeg vil heller anbefale representanten – siden hun avviser gamle klassikere – å lese moderne samfunnsvitenskapelige utredninger, av bl.a. nobelprisvinneren i økonomi for 2009, Elinor Ostrom fra USA, som fikk sin pris fordi hun påviste at lokalt fattede vedtak og lokal forvaltning av fellesskapsressurser ga bedre resultat enn sentral styring. Hun bekrefter Tocquevilles – etter noens mening – gammeldagse tilnærming i 2009, og hun fikk nobelprisen for det. Nærhet gir god forvaltning. Lokaldemokratiet trenger en sikkerhetsventil slik som dette har utviklet seg i Norge. Det er det Høyres forslag går ut på, og som altså blir totalt avvist. Kommunalministeren hevder at det er nok politikk som har blitt jus. Det er mulig det er riktig, Høyre støtter i alle fall ikke en sånn tilnærming til lokaldemokratiet – la det være sagt. Men med dagens politikk er det mer enn nok politikk som er overført fra lokale myndigheter til et statlig byråkrati. Det er den utviklingen vi ønsker å reversere med vårt forslag. Men det blir altså ikke tatt til følge, det blir tvert imot avvist – som det står i forslaget til vedtak.
Åge Starheim (Fremskrittspartiet), 2012-05-03:
I klimameldinga heiter det at regjeringa vil skjerpe «energikravene i byggeteknisk forskrift til passivhusnivå i 2015 og nesten nullenerginivå i 2020». Allereie i dag vert det bygt for få bustader i Noreg. Dagens prognosar tilseier at vi får 28 000 nye bustader i år, mens det trengst 40 000. Dette vil bety at det også vert vanskelegare å få leige, i og med at ein ikkje byggjer nok bustader, på grunn av at prisane er høge. Med det som ligg i den komande klimameldinga, vil byggjekostnadene verte mykje høgare. Bekymrar det ikkje statsråden at dette vil få vesentleg betyding for bustadmarknaden?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2012-05-30:
På vegne av meg selv vil jeg fremme forslag om skjerpet aktsomhetskrav for hundeeiere i nærheten av førerhunder i tjeneste.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2012-05-30:
Jeg har et spørsmål til forsvarsminister Barth Eide. For tiden behandler Stortinget Forsvarets langtidsprogram. Ryggraden i denne planen er kjøp av nye jagerfly, JSF. Behovet for nye jagerfly er så absolutt til stede, selv om våre F-16-fly har gjort en imponerende jobb, ikke minst under aksjonene i Libya. Nye jagerfly er svært kostbare. For Norges del er prisen beregnet til et sted mellom 60 og 70 mrd. kr. En utfordring ved kjøpet er at det ble stilt mange spørsmål rundt framdriften og kostnadene til utbygging av flyet. At en ny generasjon jagerfly vil være krevende å utvikle, er en kjensgjerning, samtidig som det er viktig at vi som kundenasjon kan forvente at flyene leveres til avtalt tid, med de bestilte kvalitetene, og at prisen blir som forutsatt. Det som uroer meg, og flere med meg, er signaler om økte kostnader, vanskeligheter med ny teknologi, og om man fra leverandørens side vil være i stand til å overholde sine forpliktelser. At det amerikanske forsvaret også skal kjøpe fly fra samme leverandør, er et pluss i denne saken, fordi det vil være med og holde trykket mot produsenten oppe. Likevel er det slik at også amerikanske myndigheter er bekymret for framdriften, pris og kvalitet. Det har bl.a. kommet fram gjennom flere innspill fra Government Accountability Office, der de har påpekt nettopp dette. Også Stortinget har vært involvert i flere sammenhenger når det gjelder pris, ikke minst var dette et tema rett før jul, da statsråden og statssekretæren var involvert. Det som jeg likevel ønsker å sette fokus på, er det faktum at US Navy allerede nå har bedt Boeing om informasjon om neste generasjons jagerfly, en såkalt sjette generasjon, mens JSF er omtalt som femte generasjon. Jeg regner med at forsvarsministeren er kjent med dette, og jeg er interessert i hva slags tanker han har. For fra mitt ståsted er det langt på vei alarmerende at US Navy, som skal ha JSF-flyet, ser seg nødt til å starte på neste trinn allerede nå. Et fly av denne typen har vanligvis en funksjonstid på ca. 40 år. Slik sett hadde det vært mer naturlig at prosessen ikke startet nå, men kanskje om ca. ti år. Men slik er det altså ikke. Jeg ber derfor statsråden redegjøre for om han er kjent med dette, og hvordan statsråden vurderer dette opp mot JSF.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2012-05-30:
Jeg registrerer at forsvarsministeren er forsiktig avventende når det gjelder svaret sitt om kjennskap til sjette generasjons jagerfly. Sett fra mitt ståsted er det i hvert fall sånn at når en av de store brukerne allerede velger å gå videre på neste generasjon, når vi ennå ikke har fått femte generasjons jagerfly opp å gå, betyr det enten at man er veldig opptatt av å forutse mulighetene framover, eller at man er bekymret for kvaliteten på det man allerede har bestilt, og derfor ser seg nødt til å gå videre i en sånn prosess. Jeg er helt enig med forsvarsministeren i det han sier om prisen. Jeg forutsetter som alle andre at de prisene, tallene vi har forholdt oss til, kommer til å slå inn. Jeg forutsetter at kvaliteten på flyene blir slik som forventet. Men fra min side er det som sagt bekymringsfullt at en av de største brukerne allerede nå ser seg nødt til å gå videre, fordi man er bekymret for realiteten i JSF-programmet. Derfor ønsker jeg atter en gang å høre om statsråden mener at dette er uproblematisk.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-05-30:
Jeg takker representanten Ellingsen for et godt spørsmål om et viktig tema. Stortinget har vært involvert en rekke ganger, som representanten sier, og ikke bare det, men Stortinget er involvert akkurat nå, fordi Stortinget har til behandling regjeringens forslag til langtidsplan, hvor disse spørsmålene er grundig utredet og grundig dokumentert. Vi har også svart på noen hundre spørsmål fra utenriks- og forsvarskomiteen om bl.a. disse temaene, så jeg vil også vise til dem. Jeg vil dessuten si at jeg opplever at vi har gjort en meget solid og grundig nedvalgsprosess og valgt det flyet som best møter de norske operative kravene. Det er F-35, som fullt ut møtte de forutsetningene vi satte. Vi gjorde estimater om hva prisen ville være, som var ganske robuste, med betydelig avsetning for usikkerhet, og det er gledelig nok en gang å kunne opplyse om at prisforutsetningene fra 2008 holder. De treffer temmelig nøyaktig hva angår anskaffelsespris, og det har blitt noe rimeligere når det gjelder levetidskostnad for bruk av dette flyet. F-35 blir det helt dominerende kampflyet i sentrale vestlige land fra omtrent nå til 2050. Det er godt mulig at US Navy driver langtidsplanlegging langt utover det, men det er ingen tvil om at de som veldig mange andre deler av det amerikanske forsvaret ønsker å ha en betydelig stamme F-35, som jo er utviklet som nettopp et «joint» fly, som altså skal forene egenskaper som tidligere har vært reservert for enkelte typer fly, slik at man får en stor stamme av fly, og pilotene kan veksle lett mellom dem. Jeg mener at det er det uten sammenligning beste flyet for Norge, og også innenfor en pris som vi har lagt fram et forslag til Stortinget om å slutte opp om finansieringen av.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-05-30:
Jeg opplever overhodet ingen bekymring for kvaliteten. Som i alle store utviklingsprosjekter er det en god del arbeid med å få alle ting på plass, og man gjør omfattende testing. Det er altså ikke bare i Lockheed Martin, som produserer flyet, men i U.S. Air Force – og andre amerikanske brukere – opp til i hvert fall 1 000 mennesker som jobber med løpende testing, evaluering og videreutvikling av F-35-flyet, noe som gir oss en kjempestor gevinst, for det er ressurser vi og andre mindre land aldri ville hatt for å sikre at kvaliteten skal bli god. Det har vært stilt spørsmål om framdriften i prosessen. Der har Pentagon og min kollega Leon Panetta, som jeg er i tett kontakt med, tatt mange viktige grep, og som Ellingsen helt riktig var inne på, er det stor fordel for Norge at Pentagon har et så stort trykk på at selve programmet blir bra. Jeg er ikke i tvil om at US Navy og vi og mange andre kommer til å bli en storbruker av F-35, og vi kommer til å bli en fornøyd bruker, slik vi har vært det når det gjelder F-16-flyet.