trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lars Sponheim (Venstre), 1998-10-28:
Det er viktig å understreke det som jeg også sa i mitt svar, at dette er ingen fusjon mellom aksjeselskapet Raufoss ASA og to andre selskaper. Derimot har Raufoss ASA opprettet et eget datterselskap innenfor konsernet, som i disse dager igjen blir fusjonert med tilsvarende datterselskaper av et svensk og et finsk selskap. Raufoss ASA har fremdeles 50,27 pst. statlig eierskap. Dette har, som jeg sa i svaret, foregått på en slik måte som det skal, og som Stortinget regulerte den gangen man behandlet delprivatisering og børsnotering av Raufoss A/S. Vedtaket er fattet av styret og bedriftsforsamlingen, og har ikke vært gjenstand for behandling av generalforsamlingen, der staten utøver sitt eierskap. Godkjenning – i den grad spørsmålet om godkjenning skal trekkes inn her – vil være knyttet til behandling etter ervervsloven for det forhold at datterselskapet Nammo nå har blitt fusjonert med to selskap, et svensk og et finsk. Den behandlingen begynner nå i departementet.
Lars Sponheim (Venstre), 1998-10-28:
Jeg vil igjen få understreke – som jeg også sa i mitt hovedsvar – at dette er et spørsmål som Stortinget allerede forutså da det la til rette for delprivatisering og børsnotering av Raufoss i 1989-90, for der la man nettopp avgjørende vekt på at eier- og aksjonærrollen skal skilles klart fra det å utøve de politiske hensyn knyttet til våpeneksportkontroll. Det sa Stortinget direkte, og pekte på at et eget lovverk skal forestå det. Når det gjelder behandling etter ervervsloven, er kompetansen til det gitt til departementet. Den behandlingen har ikke begynt, og det vil være helt feil av meg å forskuttere den. Søknaden skal komme inn fire uker etter at selskapet er stiftet, og er forventet inn til departementet denne uken. Så vil behandlingen begynne, og treukersfristen som ervervsloven regulerer, vil starte å løpe den dagen vi mener søknaden er komplett og alle strategiske forhold rundt bedriften er brakt fram til departementet.
Lars Sponheim (Venstre), 1998-10-28:
Sydvaranger ASA har, som ledd i det pågående avviklingsarbeidet, kommet godt i gang med salget av anlegg og eiendeler, herunder også tomter og bygninger. Fortsatt gjenstår imidlertid en god del før arbeidet med salg av aktiva er fullført. Sydvaranger eier og forvalter betydelig tomtearealer både i Kirkenes sentrum og i omegnen. Disse arealene har vært festet bort, dels til boligformål og dels til næringsformål mv. Sydvaranger har nylig opplyst at selskapet av ulike grunner i mange år har holdt en svært lav festeavgift på sine tomtearealer. Samtlige tomtefestere fikk høsten 1997 tilbud fra Sydvaranger om å kjøpe de tomtene de leide. I alt dreide det seg om ca. 1 200 boligtomter og ca. 30 næringstomter. Om lag 450 tomtefestere har valgt å inngå avtale om kjøp. For de øvrige arealene som fortsatt skal leies ut, har selskapet funnet det nødvendig og riktig å søke å harmonisere festeavgiftene med det nivå som Sør-Varanger kommune har lagt seg på for tilsvarende bolig- og næringstomter. På bakgrunn av at Sydvaranger er organisert som et aksjeselskap, er selskapets styre og administrasjon forpliktet til å legge vekt på forretningsmessig opptreden i sine disposisjoner. Dette følger av aksjelovens bestemmelser. Spørsmålet om nivået for festeavgiftene for Sydvarangers tomtearealer er en sak som selskapets styre og administrasjon må ta stilling til. Det dreier seg om privatrettslige forhold, nedfelt i tomtefestekontrakter, som departementet verken har noen hjemmel for eller foranledning til å gripe inn i. Den juridiske rammen for de forholdene vi her snakker om, finner man i tomtefesteloven med tilhørende forskrifter. I tillegg vil avtalerettslige og selskapsrettslige forhold kunne komme inn i bildet. Jeg legger til grunn at oppreguleringen av festeavgiftene på Sydvarangers tomtearealer skjer fullt i samsvar med gjeldende lover og forskrifter. Basert på opplysninger fra selskapet, har jeg ingen grunn til å anta at så ikke vil være tilfellet. I den sammenheng kan nevnes at selskapet nå er i ferd med å foreta enkelte mindre justeringer i sitt opprinnelige reguleringsopplegg, slik at det juridiske grunnlaget for reguleringene ikke kan trekkes i tvil. På denne bakgrunn kan jeg ikke se at det for staten som eier er grunnlag for å ha innvendinger mot den oppregulering av festeavgiften på Sydvarangers tomtearealer som nå finner sted. Jeg vil imidlertid understreke at min holdning i denne saken er at selskapet bør legge til rette for at flest mulig av eiendommene blir solgt, uten unødige forsinkelser. Sydvaranger er jo inne i en avviklingsfase, og målet er derfor at alle aktiva skal selges. Selskapet opplyser for øvrig at tilbudet til tomtefesterne om å kjøpe de tomtene de i dag leier, fortsatt står ved lag.
Lars Sponheim (Venstre), 1998-10-28:
Hovedspørsmålet gjaldt tomtefesteforhold, mens dette er spørsmål som gjelder avviklingsspørsmålene i Sydvaranger i sin generelle bredde. Det ligger vel i og for seg litt på kanten av spørsmålsstillingen, men jeg svarer allikevel gjerne på dem. Det som ligger til grunn for denne behandlingen, er de vedtak Stortinget har fattet om at selskapet skal avvikles. Mer presist har Stortinget sagt at selskapets malmvirksomhet skal avvikles, og statens eierskap skal avvikles. Med 87 pst. eierskap betyr det i realiteten at selskapet skal avvikles, og det har selskapet å forholde seg til. Regjeringen og næringsministeren har ingen grunn til å tro at ikke selskapet etterlever en slik målsetting, og selskapet er godt i gang med den avvikling som skal skje. At det tar noe lenger tid enn det som ble lagt til grunn den gang Stortinget fattet sitt vedtak, skyldes ulike årsaker som er godt kjent i Stortinget. Det hadde bl.a. å gjøre med forhold knyttet til videre malmdrift i privat regi, som vi vet utredes nærmere, og en del andre forhold, bl.a. problemer med salg av kraftanlegget som hører til.
Lars Sponheim (Venstre), 1998-10-28:
Jeg vil understreke at det er det børsnoterte selskapet Sydvaranger ASAs ansvar å realisere disse verdiene på en slik måte at både den store aksjonæren, staten, og de små private aksjonærene, som er mange, får mest mulig ut av sine verdier. Staten har sagt at disse verdiene på statens hånd skal tilbakeføres til Sør-Varanger-samfunnet. Etter aksjelovens bestemmelser er det ikke anledning til ikke å realisere disse verdiene etter den markedsverdi de har. Selskapet har opplyst til meg at det i dag er spørsmål om å få frem de reelle verdiene på de mange tomtene. Det er jo slik at 1 000 pst. høres mye ut, men jeg lærte at tross alt sier ikke prosentutregning så mye før en ser hvilket grunnlag prosentene er regnet ut på. Jeg vet i alle fall at når det gjelder de alminnelige boligtomtene det her er snakk om, dreier det seg om veldig håndterbare størrelser – salgsverdier på et mål boligtomt på 10 000-15 000 kr osv. etter oppjustering. Selskapets ønske er at leietakerne faktisk kjøper sine tomter. Det er den beste måten å avvikle dette på.
Lars Sponheim (Venstre), 1998-10-28:
Reglene om etablererprøven er en del av den nye serveringsloven som trådte i kraft i år. Vi har arbeidet for å finne en ordning for avleggelse av denne prøven som kan tilfredsstille forskjellige krav. Først og fremst er det viktig at etablererprøven gjennomføres på en slik måte at den er så tilgjengelig som mulig. Ordningen må ikke bli et unødig etableringshinder for dem som skal drive et serveringssted. Dette er et av hovedhensynene for at jeg har foreslått å legge ansvaret for gjennomføringen til kommunene, som bevillingssøkerne uansett må forholde seg til i etableringen. Videre må kostnadene holdes nede, og prøveordningen må komme raskt på plass. Departementet har vurdert om det i stedet for en papirbasert flervalgsprøve, som ligner teoridelen av førerprøven, skulle velges en IT-basert løsning. En IT-basert prøveavleggelse ville i tilfelle langt på vei være et nybrottsarbeid, og IT-utviklingen er foreløpig på ulikt nivå både i kommunene og blant folk flest. Jeg er derfor i tvil om en slik ordning på dette tidspunktet ville være forenklende for alle. Jeg har imidlertid ikke forlatt tanken på å få til en IT-basert løsning på litt sikt. Departementet vil følge situasjonen i kommunene og arbeide videre med fremtidige løsninger som er så enkle og rasjonelle som mulig. En IT-løsning som representanten nevner, vil, når den er mulig å gjennomføre, gi en mer moderne ordning og etter hvert også kunne være ressursbesparende.
Lars Sponheim (Venstre), 1998-10-28:
Jeg vil understreke at jeg tror både representanten og jeg har helt felles oppfatning om at denne prøven ikke skal være unødig til hinder for de etableringer vi måtte få på dette området – snarere tvert imot bidra til å sikre den kvaliteten vi trenger. Og jeg kan forsikre representanten om at vi fortløpende kommer til å følge opp dette, slik at de hensynene blir ivaretatt og dette gjøres på den smidigste og enklest mulige måte.
Lars Sponheim (Venstre), 1998-10-28:
Utgangspunktet for å godkjenne en sjømannslege i Norge er at vedkommende har autorisasjon som lege av norske helsemyndigheter. I medhold av sjømannsloven § 26 tredje ledd og forskrift av 3. februar 1986 er Sjøfartsdirektoratet gitt myndighet til å godkjenne leger som skal foreta legeundersøkelse av arbeidstakere på skip – såkalte sjømannsleger. Bakgrunnen for denne ordningen er at man har ansett det som nødvendig å ha en godkjenningsordning som sikrer at sjømannsleger får opparbeidet særskilt kompetanse på det sjømedisinske området. Dette sikres ved å kreve at legen må godtgjøre at han har kjennskap til helseforhold for arbeidstakere på skip. Videre må legen ha et tilstrekkelig antall undersøkelser av sjømenn for å kunne vedlikeholde og videreutvikle sin sjøfartsmedisinske kompetanse. Sjøfartsdirektoratets innsikt i sjøfartsmessige forhold gir faglig grunnlag for å utstede eller frata leger autorisasjon som sjømannslege. Sjøfartsdirektoratet har oversikt over hvilke kunnskaper om sjøfartsforhold disse legene må være villige til å sette seg inn i. Legene må holde seg à jour med disse forhold for å kunne foreta en forsvarlig vurdering av sjøfolks og fiskeres egnethet for tjeneste om bord. Det arrangeres egne kurs for sjømannsleger. Sjøfartsdirektoratet er derfor den offentlige etat som har det bredeste faglige grunnlag for å autorisere en sjømannslege.
Lars Sponheim (Venstre), 1998-10-28:
Mitt svar gikk på hvordan disse lovreglene praktiseres og forvaltes på et generelt grunnlag. Representanten Bastesen la vel i sitt tilleggsspørsmål til grunn at det var andre forhold som kunne ligge bak en enkeltsak jeg ikke kjenner til, og som jeg selvsagt ikke kan forholde meg til fra Stortingets talerstol. Men det er viktig å understreke at disse reglene forvaltes av Sjøfartsdirektoratet, og at de er bygd på en vurdering av den enkelte leges egnethet. Det må være kriteriet som ligger til grunn, og ikke utenforliggende forhold.
Lars Sponheim (Venstre), 1998-10-28:
Det er ikke så lett å forholde seg til slike påstander. Det er slik at i Sjøfartsdirektoratet, som jeg har sagt, forholder de seg til lover og regler som er fastsatt for dem på dette området, og de skal vurdere den enkelte sjømannsleges egnethet i henhold til de reglene som gjelder. Andre forhold skal ikke kunne være avgjørende.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 1998-10-28:
Jeg vil stille følgende spørsmål til nærings- og handelsministeren: «Sydvaranger ASA forvalter store arealer og eiendommer i Kirkenessamfunnet, og har som ledd i å skaffe seg inntekter økt festeavgiftene for enkelte av sine tomter med over 1000 pst. Utgiftene rammer små og mellomstore bedrifter særlig hardt, og kan true eksistensen til enkelte foretak. Staten har hovedaksjeposten i Sydvaranger ASA. Ser statsråden noen betenkeligheter med den økningen av festeavgiften som her har funnet sted?»
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 1998-10-28:
Jeg vil få sitere fra lederen i Sør-Varanger Avis den 5. september med overskriften «En tragisk farse». Der står det: «Sydvaranger-direktør Ragnar Østby avviser i dagens avis at selskapet trenger å konsultere næringsdepartementet når større avgjørelser skal taes. Den ryggdekning bedriften trenger ligger i Stortingsproposisjon 62, som ifølge samme Østby, kun omtaler en nedleggelse av den malmbaserte virksomheten og ikke en nedleggelse av selskapet som sådan.» Jeg vil stille næringsministeren to spørsmål i tilslutning til det jeg her har sitert: Er næringsministeren enig i at selskapet ikke trenger å konsultere Næringsdepartementet når det gjelder sine forehavender? Og: Er næringsministeren her enig med Østby i at man ikke er inne i en avviklingsfase, fordi det kun var den malmbaserte virksomheten som skulle nedlegges?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 1998-10-28:
Jeg vil få takke næringsministeren for svaret, spesielt hans presisering av at selskapet skal avvikles. Når statsråden tidligere har vært så opptatt av de små og mellomstore bedriftene og han nå sier at de avgiftene som det her er snakk om bare dreier seg om nærmest å justere opp til et kommunalt nivå, vil jeg likevel avslutningsvis få spørre næringsministeren: Ser han ikke det betenkelige i at man får en økning av festeavgiften til dels med over 1 000 pst., som her er nevnt, og at det derfor nå faktisk er slik som en rekke bedrifter i Sør-Varanger nå beskriver, nemlig at dette er et så stort problem at de risikerer ikke å kunne fortsette driften? Ser ikke næringsministeren de betenkeligheter som ligger i dette i forhold til næringsdrift i Sør-Varanger?
Jan Johnsen (Høyre), 1998-10-28:
Jeg har følgende spørsmål til nærings- og handelsministeren: «Utkastet til forskrift om etablererprøve for styrere av serveringssteder pålegger den enkelte kommune unødige kostnader. Hver kommune må avholde prøve, utstede eksamensbevis og opprette etablerer-register. Hadde IT-baserte løsninger vært valgt, kunne prøvene blitt utarbeidet sentralt, svarene avlest maskinelt og registeret gjort landsdekkende. Vil statsråden gjøre om utkastet slik at IT-løsninger kan tas i bruk, registeret bli mer anvendelig og kommunene spares for økte utgifter og et betydelig byråkrati?»
Jan Johnsen (Høyre), 1998-10-28:
Jeg takker ministeren for svaret. Jeg oppfatter faktisk svaret slik at ministeren er åpen for å gå i gang med IT-baserte løsninger så snart dette kan være praktisk mulig å få til. Det er jeg glad for, og jeg håper ministeren har dette med seg fremover, slik at det ikke blir glemt. I tilfelle får jeg minne ministeren på det ved en senere anledning.
Jan Johnsen (Høyre), 1998-10-28:
Jeg har følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Problemene på Oslo Lufthavn Gardermoen ser ut til å øke fra dag til dag. Siste melding er at det skal bli enda større problemer både for ansatte og passasjerer fra uke 44, når vinterrutene starter opp. Hvilke tiltak kan statsråden sette i verk for at vi kan få en mest mulig normal situasjon ved Oslo Lufthavn Gardermoen så raskt som mulig?»
Jan Johnsen (Høyre), 1998-10-28:
Har departementet vurdert de samfunnsøkonomiske konsekvensene av de forsinkelser vi til nå har hatt? Med det spørsmålet mener jeg at med tusen passasjerer stående der ute i en time, kan vi regne med at det går en halv million kr, grovt regnet, hvis vi regner med 500 kr timen. Og vi vil sikkert finne at det er enda mer hvis vi går ut i periferien og ser på hvilke ytterligere utgifter den enkelte får. Det har store konsekvenser ikke bare for den ene som reiser, men for alle og ikke minst for de ansatte. Jeg er glad for at ministeren ser positivt på dette, men jeg lurer bare på om de har foretatt noen økonomiske analyser av hva disse forsinkelsene til nå har kostet Mor Norge?
Jan Johnsen (Høyre), 1998-10-28:
Jeg takker igjen for svaret, men jeg synes ikke det er stort med det kaoset som vi har opplevd på Gardermoen. Det er etter mitt skjønn en tragedie at vi har klart å stelle oss på den måten i et moderne samfunn. Det som er tilfellet, er at når vi er på flyplassen, hører vi at det er den internasjonale omlegging som er årsaken til forsinkelsene. Når vi derimot er i flyet, får vi høre at det er helt andre ting som er årsaken til forsinkelsene. Det er tekniske problemer på flyplassen. Det er så galt mange ganger at flygerne ikke tør å gå inn. De går på utsiden for å finne sine fly. De tar passasjerene med seg og går i kø på utsiden og ikke på innsiden. Og dette er galt. Det tror jeg at ministeren også er enig i. Selvfølgelig skal sikkerheten være i høysetet. Det er forutsetningen for at vi skal drive flytrafikk i dette landet. Men jeg har et siste spørsmål til ministeren, og det er følgende: På hvilket tidspunkt regner ministeren og Samferdselsdepartementet med at flyplassen er kommet på det nivå som vi kan forvente oss i slutten av det nittende århundre?
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1998-10-28:
Regjeringen er dypt bekymret over utviklingen i Den demokratiske republikken Kongo og de regionale ringvirkningene av konflikten. Det militære engasjementet fra en rekke av Kongos naboland er særlig urovekkende. De siste meldingene om en militær opptrapping i Øst-Kongo og resultatløse forhandlinger fra det nettopp avsluttede toppmøtet i Lusaka har ytterligere forverret denne situasjonen. Bildet er uoversiktlig og preget av mangel på uavhengig informasjon. Fra norsk side har vi derfor funnet det vanskelig å trekke noe klart skille mellom de ulike partenes beveggrunner for sitt militære engasjement. Vi har overfor både Samarbeidsorganisasjonen for det sørlige Afrika – SADC – og OAUs generalsekretær, så vel som i bilaterale kontakter, understreket at det må søkes en politisk og diplomatisk løsning på konflikten. Etter vår oppfatning vil de regionale meglingsbestrebelsene i regi av SADC og Organisasjonen for afrikansk enhet være avgjørende for å finne en politisk løsning. Norge har tilbudt konkret støtte til OAU i denne sammenheng. Vi har også gitt uttrykk for at vi er beredt til på et senere tidspunkt å bidra finansielt til en eventuell regional konferanse for landene rundt Afrikas store sjøer der alle parter i konflikten deltar. Som kjent har Norge over flere år bidratt til å styrke afrikansk fredsbevarende og konfliktforebyggende kapasitet, bl.a. gjennom støtte til OAUs konfliktløsningsmekanisme og til det norskfinansierte opplæringsprogrammet «Training for Peace» innenfor SADC-regionen. Konfliktbildet vi i dag står overfor i Afrika, viser behovet for økt satsing på dette området. Regjeringen vil arbeide aktivt for dette i kontakt med andre nærstående land. Fra norsk side er vi også opptatt av at FN må innta en mer sentral rolle i arbeidet for å oppnå våpenhvile og forhandlinger mellom partene i konflikten. Vi ser det derfor som positivt at Sikkerhetsrådet den 22. oktober i år oppfordret til øyeblikkelig våpenhvile, tilbaketrekking av alle tropper og avståelse fra handlinger som kan føre til opptrapping av konflikten. I den nåværende situasjonen finner vi det riktig å prioritere positive virkemidler for å fremme en prosess i retning av en politisk løsning. Som jeg omtalte i brev til utenrikskomiteens formann den 7. d.m., vil vi imidlertid i samtaler med land som mottar norsk bistand, fortsatt understreke at militært engasjement utenfor landets egne grenser vil kunne få konsekvenser for innretning og nivå på den norske bistanden. Fra norsk side vil vi videre understreke betydningen av militær tilbakeholdenhet og tilbaketrekning av alle fremmede styrker fra Den demokratiske republikken Kongo, for derved å bidra til å legge forholdene til rette for en våpenhvile og en forhandlingsløsning mellom partene. Dette må gjelde alle parter og er bl.a. blitt fremholdt i møter med ugandiske myndigheter så sent som i forrige uke, og vil stå sentralt i forestående drøftelser med Zimbabwe.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1998-10-28:
Jeg beklager selvsagt at representanten Solheim ikke er fornøyd med mitt svar. Jeg synes kanskje det er noe enkelt allerede nå å ta stilling i konflikten og på en måte si at noen av dem som har grepet inn, har legitime sikkerhetsinteresser og andre ikke. Sett fra vår side har vi ingen vansker med både å se problemene med konflikten i Kongo og de store konsekvensene den får. Derfor er jeg helt enig med representanten Solheim i at dette er noe vi må være opptatt av, og jeg er glad for at dette er et spørsmål som reises i Stortinget. Samtidig er situasjonen fortsatt uoversiktlig, men den er så oversiktlig at jeg gjerne støtter president Mandelas initiativ. Det har vi fra norsk side gjort. Vi har arbeidet nært sammen med sørafrikanerne. Det som er problemet, er nok at Sør-Afrika i dag, på grunn av sin egen innmarsj i Lesotho, har mistet noe av sin troverdighet i regionen. Derfor står ikke Sør-Afrika lenger så sterkt, og derfor har vi vært opptatt av at OAU og FN må komme på banen her.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1998-10-28:
Jeg tror ikke representanten Solheim og jeg er så uenige allikevel. Jeg tror representanten Solheims analyse av situasjonen er helt korrekt. Det gjør det allikevel ikke helt enkelt å vite hvordan man skal forholde seg til den. Det eneste vi kan gjøre fra norsk side, er å bruke bistandsmidler ved siden av det politiske presset som vi har brukt til nå, og som vi fortsatt vil bruke. Spørsmålet om å bruke bistandsmidler er et vanskelig spørsmål fordi det er et pressmiddel vi egentlig ikke liker å bruke. Her er vi i kontakt med både Zimbabwe og andre giverland, nettopp for å legge et så sterkt press på Zimbabwe som mulig. Så sånn sett er jeg ikke uenig med representanten Solheim i at vi bør fortsette og kanskje ytterligere øke presset på Zimbabwe.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1998-10-28:
Norge fordømmer klart Pinochets blodige kupp i 1973 og har hatt en klar holdning til det påfølgende terrorregimet som kostet flere tusen menneskers liv og helse. Som det vil være kjent, var Norge i fremste rekke i arbeidet med å beskytte personer som ble politisk forfulgt. Arrestasjonen av tidligere diktator Augusto Pinochet viser at personer som er anklaget for brudd på internasjonale bestemmelser om forbrytelser mot menneskeheten, folkemord m.v., ikke lenger kan føle seg trygge mot å bli stilt til ansvar for sine handlinger. Den spanske påtalemyndigheten har bedt om arrestasjon av Pinochet med sikte på utlevering for å prøve nettopp slike anklager for sine domstoler på bakgrunn av at flere titalls spanske borgere ble drept eller forsvant i Chile under Pinochets diktatur. Det kan ikke herske noen tvil om at man fra norsk side er opptatt av straffeforfølgning av personer som begår slike forbrytelser. Dette er bl.a. bakgrunnen for det sterke norske engasjementet under opprettelsen av den nye permanente internasjonale straffedomstolen på Roma-konferansen sist sommer, og i etableringen av de to tribunalene for det tidligere Jugoslavia og for Rwanda. Den spanske regjering har ikke gitt uttrykk for noen bestemt holdning i forbindelse med utleveringsbegjæringen. Den har heller ikke uttrykt ønske om støtte fra andre land. Kravet er fremmet av den spanske påtalemyndigheten, og vil bli behandlet i overensstemmelse med Europarådets konvensjon om utlevering. Det vil være opp til britiske domstoler å ta stilling til om de rettslige vilkårene for utlevering er til stede, og dernest opp til britiske myndigheter å ta stilling til om utleveringsbegjæringen skal etterkommes. Når det gjelder spørsmålet om Norge vil reise sak for Den internasjonale domstol i Haag, kan jeg opplyse representanten om at dette er en domstol som bare dømmer i tvister mellom stater. For Den europeiske menneskerettighetsdomstolen i Strasbourg kan man heller ikke reise søksmål mot enkeltpersoner, kun mot stater. Straffeforfølging av den typen forbrytelser Pinochet er anklaget for, er etter dagens internasjonale regelverk bare mulig ved nasjonale domstoler eller tribunalene for Rwanda og det tidligere Jugoslavia. Når den nye permanente internasjonale straffedomstolen derimot trer i funksjon, vil adgangen til å straffeforfølge personer som er anklaget for folkemord og forbrytelser mot menneskeheten samt alvorlige krigsforbrytelser, bli vesentlig utvidet. Norge vil arbeide aktivt for at denne domstolen kommer i funksjon så raskt som mulig.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1998-10-28:
For å ta siste del av spørsmålet først, så sa jeg i mitt første svar til representanten Langeland at vi vil arbeide aktivt for at denne domstolen kommer i funksjon så raskt som mulig. Jeg kan ikke si hvor raskt det kan skje, for dette må ratifiseres av et visst antall land – hvor mange, er jeg ikke sikker på. Men vi så jo at i forbindelse med antiminekonvensjonen gikk dette raskere enn vi hadde trodd, og vi vil arbeide for at dette skjer så raskt som mulig. Når det gjelder å ta initiativ, tror jeg man igjen skal huske på det jeg prøvde å si i mitt første svar, at det er påtalemyndigheten i Spania som har reist denne saken, og dette er en sak som nå behandles for domstolene i Storbritannia. Det vil ikke være riktig av den norske regjering å gripe inn i dette, men hvis norske borgere av chilensk herkomst ønsker å ta opp denne saken, vil det være naturlig å gjøre det ad påtalemyndighetens vei. For å gjenta meg selv: Det er selvsagt ingen tvil om Regjeringens fordømmelse av Pinochet og hans regime, og at vi mener at den type personer skal stilles for domstoler.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1998-10-28:
Hvis jeg forstår representanten Langeland riktig nå, så gjelder spørsmålet initiativ for å få fortgang i den internasjonale straffedomstolen, og da er svaret ja. Vi har allerede tatt initiativ og vil ta nye initiativ og følge opp den saken, slik at straffedomstolen kan bli operativ så raskt som overhodet mulig.
Søren Fredrik Voie (Høyre), 1998-10-28:
Jeg vil få lov å stille følgende spørsmål til fiskeriministeren: «Gildeskål Forsøksstasjon A/S(GIFAS) har to FoU-konsesjoner i drift. Fiskeridirektoratet har avslått søknad om fornying av den ene konsesjonen, blant annet med bakgrunn i eierkonstellasjonen. Etter omstilling og nye eiere på plass er GIFAS i dag inne i en positiv utvikling. Imidlertid truer Fiskeridirektoratets beslutning hele fremtiden for GIFAS og Gildeskål som FoU-senter. (GIFAS) Kan vi nå forvente at statsråden tar initiativ i saken og trygger GIFAS’ fremtid?»
Søren Fredrik Voie (Høyre), 1998-10-28:
Jeg vil så langt takke statsråden for et til dels positivt svar i den forstand at han vil forfølge denne saken videre og sørge for at departementet gjennomgår den på nytt med en grundig saksbehandling. Jeg har bare lyst til å understreke at oppdrettsnæringen er en kompetansebasert næring, og vi skal ikke så mange år tilbake i tid før våre anerkjente forskningsmiljøer sa at det ikke var mulig å drive oppdrett nord for Trøndelag. I dag er Nordland Norges nest største oppdrettsfylke og er i ferd med å bli Norges største, bl.a. som et resultat av deler av det arbeidet som har skjedd ved GIFAS og Nordlandsforskning. Vi står nå foran nye utfordringer, med nye muligheter innenfor nye oppdrettsarter. Jeg håper at statsråden i det videre arbeid legger godviljen til og søker å utnytte de mulighetene som departementet har, slik at forsøks- og utviklingsarbeidet ved Gildeskål Forsøksstasjon får lov å fortsette til beste for oppdrettsnæringen ikke bare i Nordland, men også i resten av landet.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 1998-10-28:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til fiskeriministeren: «Havneforholdene i Reinfjord i Kvænangen kommune er sterkt forverret etter Kystverkets mislykkede forsøk på å bygge molo. Kvænangen formannskap har i vedtak av 19. august 1998 vist til disse ulempene, og de har samtidig omtalt at den foreslåtte nye bølgedemperen synes å ha for liten dimensjon. Er departementet nå i dialog med Kvænangen kommune om utbedring og planer for bygging av ny bølgedemper i Reinfjord havn?»
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 1998-10-28:
Jeg takker statsråden for svaret. Bakgrunnen for at jeg fant det nødvendig å stille dette spørsmålet, er de signalene som ligger i det vedtaket i Kvænangen formannskap som statsråden refererte til, hvor det bl.a. fra kommunens side trues med rettssak mot staten. Det sier meg at dialogen ikke er god mellom departementet og kommunen, og det gjør meg urolig, egentlig, på vegne av begge parter. All erfaring med slike prosjekter tilsier at man skal lytte til lokalbefolkningen. Spesielt skal man ta sjøfolkene lokalt med på råd, for de kjenner som oftest best til alle forhold rundt slike avgjørelser. Jeg føler meg ikke vel med det svaret jeg fikk fra statsråden. Jeg synes det svekker muligheten for dette distriktet til fortsatt å utvikle seg som et fiskeriområde. Jeg vil derfor be statsråden svare meg på hva slags framdrift han ser i dette samarbeidet med kommunen.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 1998-10-28:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «I flyselskapenes vinterruter er rutetilbudene for Harstad/Narvik Lufthavn sterkt redusert for trafikken innad i landsdelen. I regionen reageres det sterkt på disse omfattende kuttene, da det ikke er dårlig passasjergrunnlag som kan være begrunnelsen. For næringslivet og for andre brukere i regionen betyr kuttene store merutgifter og praktiske problemer. Hva kan statsråden gjøre for å rette på dette forholdet?»
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 1998-10-28:
Jeg takker statsråden for svaret. Det reduserte rutetilbudet gjelder ikke bare én lufthavn, men flere lufthavner som betjener store områder i Nord-Norge. Blant annet er jeg blitt kjent med at det er reagert ganske sterkt fra Alta kommune. Jeg har registrert i pressen at departementet har betegnet endringen som marginal. Dette må jeg si forbauser meg, når f.eks. Harstad/Narvik Lufthavn har fått en reduksjon på 30 pst., og korrespondanse med andre ruter er blitt langt vanskeligere. Det er vanskelig å forstå når passasjergrunnlaget er godt, og det er heller ikke benektet fra selskapet. Det er altså faktisk i dag lettere å reise med fly fra Harstad/Narvik Lufthavn via Gardermoen til Tromsø enn det er å reise direkte. Dette må skurre i ørene på de fleste og må kunne betegnes som distriktsfiendtlig. Jeg synes statsråden tar for lett på disse spørsmålene som er tatt opp, og jeg spør om ikke statsråden kan tenke seg å drøfte disse spørsmålene med ruteselskapene med sikte på en løsning.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 1998-10-28:
Jeg er klar over de faktiske reglene som gjelder for luftfart og for ruteopplegg. Men jeg kan ikke fri meg fra at det må være en oppgave for oss alle å gå til flyselskapene og forsøke å få dem til å skjønne de konsekvensene dette har medført. Jeg er veldig glad for at statsråden tar min anmodning på alvor, og at han vil gå til flyselskapene og drøfte denne situasjonen, nettopp ut fra de påviselige konsekvensene dette har for næringslivet og for øvrige brukere i en stor region.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1998-10-28:
I samsvar med Stortingets vedtak i forbindelse med behandlingen av revidert nasjonalbudsjett 1998 foreslår Regjeringen at en konjunkturavgift på 5 pst. på investeringer i nye bygg og anlegg regelfestes. Avgiften vil bli vurdert løpende i lys av konjunktursituasjonen. Kronen har de siste månedene vært utsatt for et betydelig press i valutamarkedet. Dette må bl.a. ses i sammenheng med den lave oljeprisen og de økonomiske problemene i Asia, Latin-Amerika og Russland, som har svekket viktige eksportmarkeder. For å motvirke fallet i kronekursen har Norges Bank økt det kortsiktige rentenivået. Den norske tremåneders pengemarkedsrenten var 27. oktober 7,7 pst. Det var om lag 3 prosentenheter over ecu-renten. Inntil midten av mai i år lå den norske pengemarkedsrenten noe i underkant av ecu-renten. Siden midten av oktober har kronen styrket seg med om lag 5 pst. mot ecu-indeksen. Regjeringen har lagt fram forslag til et stramt statsbudsjett for 1999, slik situasjonen krever. Et stramt budsjett reduserer usikkerheten knyttet til utviklingen i norsk økonomi og legger til rette for en normalisering av kronekursen og en lavere rente. Jeg har tillit til at Stortinget vil vedta et budsjett som er tilstrekkelig stramt, slik at rentene kan gå ned igjen. Det vil være til fordel for både trelastbransjen og andre deler av næringslivet.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1998-10-28:
Det ligger jo i navnet konjunkturavgift at det er en avgift som skal virke når man har slike konjunkturer som man har hatt til nå. Men som vi både har skrevet i nasjonalbudsjettet og som jeg har signalisert, bl.a. da jeg la fram statsbudsjettet for en tre ukers tid siden, vil denne avgiften bli kontinuerlig vurdert ut fra konjunktursituasjonen. Alt tyder på at man vil få lavere investeringer neste år, men det er usikkerhet om hvor mye lavere de blir. Men som sagt, avgiften vil bli vurdert. Når det gjelder etterspørselen innenlands, vil jeg peke på at Regjeringen foreslår f.eks. å øke Husbankens rammer fra 8 milliarder kr i år til 9 milliarder kr neste år. Det går Regjeringen ut fra vil medføre at aktiviteten på boligbyggemarkedet vil bli noe større enn den har vært med de rammene som har vært gjeldende i 1998.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1998-10-28:
I hvert fall så langt er det største problemet i norsk økonomi at det er for stort press særlig på arbeidsmarkedet. Som jeg sa i mitt forrige svar, antar vi at innenfor deler av økonomien, f.eks når det gjelder investeringer, vil nok presset avta, men det er usikkert hvor mye. Jeg vil også minne om at den konjunkturavgiften som Regjeringen nå foreslår regelfestet, er en oppfølging av stortingsflertallets vedtak i vår – hvor også Høyre var en del av flertallet – om å pålegge Regjeringen å innføre en slik avgift. Jeg kan ikke si mer enn det jeg har sagt, og håper at det blir forstått på riktig måte når jeg sier at vi vil vurdere denne konjunkturavgiften fortløpende. Hvis man får et så brått fall som de største pessimistene kanskje forestiller seg når det gjelder investeringer, vil selvfølgelig muligheten for å få gjort noe med avgiften bli større. Men foreløpig vil den bli innført i tråd med stortingsflertallets pålegg til Regjeringen.
Ane Sofie Tømmerås (Arbeiderpartiet), 1998-10-28:
Jeg vil gjerne stille spørsmål til justisministeren: «I Dagbladet 21. oktober 1998 påstås det i en artikkel at to peruanske kvinner har fått arbeids- og oppholdstillatelse til tross for manglende lovhjemmel for slik tillatelse. Medfører dette riktighet, og hva var begrunnelsen for å gi en slik tillatelse?»
Ane Sofie Tømmerås (Arbeiderpartiet), 1998-10-28:
Jeg takker for svaret. Det er riktig at Stortinget i forrige periode bad om en vurdering av regelverket, men Stortinget sa ikke at det skulle mykes opp. Dette er en debatt som nå pågår i flere partier, men hvor konklusjonene ikke er trukket. Jeg må jo si at framgangsmåten er ganske ekstraordinær og snudd opp ned når man plukker ut en enkeltsak og tar en avgjørelse i strid med regelverket, og så går man løs på regelverket i etterkant for eventuelt å kunne få hjemmel for det man faktisk har gjort. Da utlendingsloven ble vedtatt – dette vet jo statsråden like godt som jeg – gikk man fra et stort rom for skjønn når det gjaldt arbeidstillatelser, til å ville ha klare rettighetsorienterte kriterier. Stortinget sa at det måtte være mest mulig tydelige og konkrete kriterier i forskriftene. Det er det i dag, og det betyr at det ikke fins noen hjemmel innenfor lovens rammer eller i forskriftene for en sånn avgjørelse. Jeg lurer da på: Når skjer endringene i forskriftene, og kommer man til å fortsette å ta den samme type avgjørelser i enkeltsaker uten hjemmel for det?
Ane Sofie Tømmerås (Arbeiderpartiet), 1998-10-28:
Her må jeg få si at statsråden beveger seg på uhyre tynn is når hun viser til utlendingsloven § 8 annet ledd, hvor det står at «sterke menneskelige hensyn» kan tilsi unntak. Den paragrafen har aldri vært ment brukt til ordinære arbeidstillatelser, det har dreid seg om å gi beskyttelse til folk, og den har heller aldri vært brukt i denne type tilfeller. Det er oppløftende å høre at statsråden bekrefter at lignende saker vil få samme behandling. Da vil jeg bare spørre: Hva betyr det? Innebærer det at alle andre som ønsker barnevakt fra en annen kultur, vil få det? Gjelder det for hushjelper? Innebærer det at bedrifter vil kunne få den samme type innvilgelse? Hvilken generell endring er gjort med dette konkrete vedtaket? Jeg håper også at statsråden kan bekrefte at i denne saken har ikke vennskap og kjennskap hatt noe å si i forhold til avgjørelsen, at det er helt uten betydning hvem som er din nabo, hvem som er dine venner, hvilke sentrale politikere en får engasjert i saken, at det bare er saklige og relevante vurderinger som ligger bak, slik at man sikrer en likebehandling.
Aud Inger Aure (Kristelig Folkeparti), 1998-10-28:
Det er riktig at Justisdepartementet har innvilget arbeidstillatelse til to peruanske kvinner. Bakgrunnen er at Stortinget i fjor oversendte et forslag fra Høyres Arild Lund, der Justisdepartementet ble bedt om å vurdere om dagens praksis var for streng når det gjelder midlertidig arbeidstillatelse til arbeidstakere som kommer utenfra EØS-området. Den forrige regjeringen besvarte denne henvendelsen negativt. Denne regjeringen ønsker imidlertid å se på spørsmålet på nytt, fordi vi er innstilt på en oppmykning av dagens regelverk. Behovet for en slik oppmykning er for øvrig understreket av NHO, bl.a. i møte med meg. Arbeidet med å følge opp dette spørsmålet stod således på departementets agenda da søknaden fra de to peruanske barnepikene kom til behandling. Det var flere gode grunner som talte for å innvilge søknadene, selv om oppmykningen i regelverket ennå ikke er gjennomført. Jeg presiserer at oppmykningen på dette området selvsagt vil gjelde alle tilsvarende søknader, ikke bare de to aktuelle søknadene nå. Avgjørelsen må slik sees i sammenheng med spørsmålet om revurdering av et for stivt regelverk – som et ledd i Regjeringens arbeid med å få til en mykere utlendingspolitikk i Voksenåsen-erklæringens ånd.
Aud Inger Aure (Kristelig Folkeparti), 1998-10-28:
Det som det ville vært mest naturlig å behandle denne søknaden etter, var reglene om au pair. Det viste seg ikke å være brukbart for disse søknadene. Her dreiet søknaden seg om to personer som gjennom flere opphold i utlandet hadde hatt ansvaret for familiens barn, og som barna og familien var knyttet til. Det kom inn et viktig kulturhensyn her. Søkeren hadde kjennskap til peruansk språk og kultur, og dette ville bidra til å sikre barna en tverrkulturell og tospråklig oppdragelse, hvilket familien anså som svært viktig. I denne saken var arbeidstillatelsen innvilget etter utlendingsloven § 8 annet ledd, og således ikke uten hjemmel. Når det gjelder Stortingets ønske om et mindre stramt regelverk, har vi også fått svært sterke signaler både fra stortingsrepresentanter og andre om at en viss oppmyking i forhold til de firkantede reglene som kom, var ønskelig, og dette arbeidet er vi i ferd med å gjennomføre, og det vil selvfølgelig gjelde alle som søker.
Aud Inger Aure (Kristelig Folkeparti), 1998-10-28:
Først spørsmålet om likebehandling. Dette var en noe spesiell sak, og etter å ha jobbet med denne type spørsmål i en del år, er det mitt inntrykk at dette med tilhørighet til en kultur og det at en familie er tokulturell og tospråklig, blir det lagt stadig større vekt på i et flerkulturelt samfunn. Når det gjelder § 8 annet ledd, kjenner ikke jeg til hvordan den konkret har vært bruk før, men det jeg kjenner til, og det som jeg har støttet meg til, er at dette er en skjønnsregel som statsråden kan bruke i tilfeller der man mener det er riktig å gjøre det, og det var det som var bakgrunnen i denne sammenhengen. Det er en del regelverk i forbindelse med utlendingslovgivning som nesten ikke åpner for skjønnsutøvelse. Så har vi muligheten til det i en del sammenhenger, og da er det statsrådens vurderinger som har gjennomslag. Vennskap og kjennskap betyr selvfølgelig ingenting. For eget vedkommende kan jeg si at det overhodet ikke er tale om slike ting, men vi har hatt henvendelser fra en rekke hold både i denne og lignende saker, som vi har betraktet også fra en prinsipiell side.
Aud Inger Aure (Kristelig Folkeparti), 1998-10-28:
Den overordnede målsetting med fase 2 i omorganiseringen i politi- og lensmannsetaten, som innbefatter grensereguleringer på driftsenhetsnivå, har vært å bedre politiberedskap og service gjennom effektivisering av den administrative strukturen, slik at det frigjøres ressurser til mer utadrettet tjeneste. Det er behovet for å ta hensyn til de krav og muligheter som følger av utviklingen innen befolkningsstruktur, kommunikasjon, kommuneadministrasjon og kriminalitetsbilde, som ligger til grunn for eventuelle beslutninger om sammenslåing. I kgl. res. nr. 23 for 1998, som omfatter sammenslåing av lensmannskontorene i Arna og Åsane og Ulset politistasjon, er det en klar forutsetning at man fortsatt skal beholde en politienhet i Arna. Sammenslåingen vil legge til rette for en mer fleksibel tjenesteordning som vil komme publikum til gode i form av bedre politiberedskap og service. Det er misvisende å hevde at lensmannskontoret nedlegges som operativt kontor etter sammenslåingen. Politiberedskapen i Arna blir tvert imot styrket ved at det til enhver tid av døgnet vil være tjenestemenn som er utrykningsklare, enten fra tjenestestedet eller fra patruljebil. Publikum i Arna får økt tilgjengelighet til de politi- og lensmannstjenester som forutsetter fremmøte på kontoret ved at åpningstiden for enheten i Arna utvides. Lokal høringsinstans i slike saker er bystyret. Formannskapet fattet vedtak i saken i september 1995 og bad om at Arna måtte få beholde en enhet. I sammenslåingen ligger innbakt at Arna beholder et tjenestested og faktisk får en bedre politidekning enn tidligere. Arna var tidligere en landkommune som etter at den ble innlemmet i Bergen kommune i 1972, har blitt stadig mer urbanisert. En storby som Bergen trenger en helhetlig politiberedskap, hvilket man får ved å samordne tjenestestedene Arna, Åsane og Ulset.
Aud Inger Aure (Kristelig Folkeparti), 1998-10-28:
Som jeg forsøkte å understreke i mitt første svar, er utgangspunktet her at enheten i Arna skal bestå som tjenestested, men ikke være eget lensmannskontor. Det som da gjenstår, er at vi opprettholder en nærpolitimodell. Det vil være folk med god lokalkunnskap som betjener stedet, og det gir økt tilgjengelighet for lokalbefolkningen. Så vi kan ikke se annet enn at alle de forutsetningene som var lagt inn, er tatt vare på her. Når det gjelder frivillighet, vil jeg si at f.eks. bystyret, som er vår høringsinstans, har sagt at dette er en god måte å gjøre det på. Så jeg har de største forventninger med hensyn til at befolkningen vil få gode polititjenester med den nærpolitimodellen som vi går inn for, og som er basert på Stortingets forutsetninger.
Aud Inger Aure (Kristelig Folkeparti), 1998-10-28:
Jeg minner igjen om at det som er Politiets og Justisdepartementets høringsinstans i slike saker, er bystyret – eller formannskapet hvis det er delegert dit – og dette mener vi er ivaretatt i denne saken. Når det gjelder å garantere god lokal kunnskap og samme personell, er jo situasjonen i dag den at selv innenfor politiet slutter det folk og nye begynner – og garanti for at man får «innfødte» ved ethvert politi- eller lensmannskontor, kan jeg nok ikke gi, verken der eller andre steder. Men vi ønsker å bygge på dette med nærpoliti og god lokalkunnskap. Så regner jeg med at man greier å skaffe seg slik kunnskap etter hvert som man gjør tjeneste på ulike steder – selv om det er innenfor de samme kommunene.
Aud Inger Aure (Kristelig Folkeparti), 1998-10-28:
Jeg er enig med Unn Aarrestad i at det er viktig å stimulere debatten om Schengen-saken. Regjeringen legger vekt på å praktisere innsyn og åpenhet i Schengen-spørsmål. Da er det bare å tilføye at dagsordenen til møtene i Eksekutivkomiteen blir journalisert på vanlig måte i departementet og er åpen for innsyn.
Aud Inger Aure (Kristelig Folkeparti), 1998-10-28:
Som det fremgikk av mitt første svar, ønsker Regjeringen åpenhet om disse spørsmålene, og rådende praksis – som jeg altså redegjorde for – burde være beroligende i den sammenheng. Når det gjelder spørsmål fra media om innsyn, må vi selvfølgelig undergi det enkelte dokument en vurdering, for som man kjenner til, skal man særlig i saker som er knyttet til forhandlinger og internasjonale avtaler, foreta en vurdering av om offentliggjøring kan finne sted. Når det vises til dansk praksis, vil jeg si at vi også har kjennskap til at dagsordenen til Eksekutivkomiteens møter oversendes vedkommende utvalg i Det danske folketing, og Regjeringen har selvfølgelig ingenting imot tilsvarende praksis hvis dette er ønskelig fra stortingskomiteens side.
Aud Inger Aure (Kristelig Folkeparti), 1998-10-28:
Jeg har ingen problemer med å besvare det siste spørsmålet med ja, men jeg må ta det forbehold at når det gjelder det å skulle drive forhandlinger for å ivareta norske interesser på en best mulig måte, må det ligge et element av at man ikke skal gi fra seg alle forhandlingskort før man kan bruke dem. Dette ber jeg om respekt for, og dette er også noe av grunnen til at avslagene blir såpass hyppige. Vi journalfører absolutt alle ting, og da må det nødvendigvis også være noe som er unntatt offentlighet.
Aud Inger Aure (Kristelig Folkeparti), 1998-10-28:
Skrapelodd stiller særdeles store krav til sikkerhet, og det er avgjørende at loddsedlene er sikret mot manipulasjon og forfalskning. Det nedlegges derfor et omfattende og teknisk komplisert arbeid fra Kripos" side basert på en helhetlig vurdering. Jeg vil bemerke at selv om et vedtak fattet av underinstansen opprettholdes i klageinstansen, innebærer ikke det at det ikke foretas en reell klagebehandling. Justisdepartementet opprettholdt 7. mai 1996 Kriminalpolitisentralens vedtak om ikke å godkjenne fire loddsedler produsert av Triangel Consult. Etter ytterligere henvendelser fra Triangel Consult vurderte departementet saken på nytt i mai og juni samme år, men fant ikke grunnlag for å omgjøre tidligere vedtak i saken. Saken ble etter dette innklaget for Sivilombudsmannen, som i januar i år, etter omfattende korrespondanse med departementet og Triangel Consults advokat, anmodet departementet om å foreta en ny vurdering av saken. Sivilombudsmannen reiste bl.a. spørsmål om departementet hadde foretatt en helhetsvurdering av saken, herunder de sikkerhetselementer som klageren påpekte mot de svakheter man mente forelå ved den enkelte loddseddels overtrykk og bakgrunnstrykk. Justisdepartementet etterkom Sivilombudsmannens anmodning og foretok i mars i år ytterligere ny og fullstendig gjennomgang av saken. Også etter dette ble den tidligere avgjørelsen opprettholdt, fordi departementet etter en helhetsvurdering fremdeles mente at loddsedlene ikke tilfredsstilte gjeldende krav til sikkerhet. I juli i år uttalte Sivilombudsmannen i brev til klagers advokat følgende: «I denne saken har departementet altså etterkommet min anmodning om å se på saken på nytt, og såvidt sees vurdert de argumenter som er fremsatt.» I september mottok departementet på nytt anmodning om fornyet behandling av saken fra Triangel Consults advokat. Departementet fant ikke grunnlag for å etterkomme anmodningen, under henvisning til at det ikke forelå nye momenter i saken, og viste til Sivilombudsmannens uttalelse. Jeg ser det derfor slik at denne saken samlet sett er undergitt en særdeles grundig behandling i Justisdepartementet, og at departementet har etterkommet Sivilombudsmannens anmodning. Jeg vil avslutningsvis opplyse at Justisdepartementet vil vurdere å etablere en ordning der Kripos kan forhåndsgodkjenne loddsedler basert på en prøveproduksjon. Endelig godkjenning må gis på grunnlag av den produksjon som skal omsettes. Dette vil redusere usikkerheten med hensyn til om en loddseddel vil bli godkjent, som bransjen har gitt uttrykk for.
Aud Inger Aure (Kristelig Folkeparti), 1998-10-28:
Det som her blir kalt Sivilombudsmannens «flengende kritikk», var en henstilling fra Sivilombudsmannen om å vurdere saken på nytt. Det ble gjort, og Sivilombudsmannen har selv sagt seg fornøyd med at det ble etterkommet på en korrekt måte. Med den grundige saksbehandlingen som jeg redegjorde for i mitt første svar, må jeg bare si at jeg ikke finner det riktig at vi bruker ytterligere resursser på en sak som har blitt så godt og grundig utredet som denne saken.