trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
Regjeringen er selvsagt innstilt på å følge opp Stortingets vedtak. Siden Arbeiderpartiet har moret seg med å snakke om budsjettkameratene om Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti, får jeg kanskje tillate meg å si Fornebu-kameratene om Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet, for Regjeringen har fått et brev fra Arbeiderpartiet ved Opseth og Fremskrittspartiet ved Hedstrøm. Dette har nærings- og handelsministeren svart på, og jeg mener at dette brevet, som er datert 23. april, godtgjør at de retningslinjene som departementet har trukket opp for interessenter til et IT- og kunnskapssenter på Fornebu, ikke er i strid med Stortingets vedtak. Jeg kan ikke gå i detalj inn på dette nå, men dette dreier seg bl.a. om arealer til boliger, om det er naturlig som en del av et slikt senter, eller om ikke også disse må kunne benytte seg av det vanlige private boligmarkedet, enten det skal bli på Fornebu eller andre steder. Det dreier seg om terminalbygningen og spørsmålet om eie kontra leie inntil en har fått terminalbygningen i en slik stand at den egner seg til dette IT- og kunnskapssenteret. Dette er det vanskelig for meg å gå mer detaljert inn på nå, men jeg tror en i dag skal være litt forsiktig med å konkludere med at ingen kommer til å gi et tilbud på dette. Det tror jeg vi trygt kan komme tilbake til når fristen for dette er utløpt, og det er den, etter det jeg kjenner til, på langt nær ennå.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
Det er klart vi legger vekt på hva Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet her har lagt til grunn for det vedtaket som de selv fattet i Stortinget, men jeg mener at næringsministeren på en god måte godtgjør at det opplegget han har sendt ut, ikke er i strid med dette vedtaket. Dette er et vedtak som trekker opp en del rammer, og innenfor de rammene har departementet operert, bl.a. på bakgrunn av innstillingen fra det såkalte Spjøtvoll-utvalget, som med sin ekspertise har vært med og lagt en del av premissene for det som departementet på dette punkt har sendt ut. Jeg tror ikke vi kommer til å skusle bort mulighetene for å få et godt IT- og kunnskapssenter på Fornebu. Interessen for det er så vidt stor i mange miljø, og det kan også hende at flere aktører slår seg sammen og lager et konsept som blir interessant. Det tror jeg vi trygt kan komme tilbake til senere når fristen for å gi tilbud er omme.
Jan Petersen (Høyre), 1999-04-28:
Jeg må innrømme at jeg er bekymret når jeg hører de formuleringene statsministeren bruker. Det er vel temmelig på det rene at Norge ikke fikk de formuleringene som vi ville vært best tjent med, i dette toppmøtedokumentet. Det er vel derfor statsministeren bruker begrepet «plattform». Jeg vil gjerne understreke det samme som Thorbjørn Jagland, jeg tror det er avgjørende og nødvendig for Norge at vi får minst like gode rettigheter som dem vi nå har, nemlig full deltakelse på de områder som er viktige. Men mitt spørsmål til statsministeren er følgende: Føler han at vi nå er inne i en form for uløselig problem – at det faktisk er overhengende fare for at Norge kan marginaliseres i dette uhyre viktige spørsmål fordi vi har satt oss slik på sidelinjen?
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 1999-04-28:
En annen side ved NATOs strategiske konsept er forholdet mellom NATO og FN, som også var et hovedpunkt i det norske forhandlingsopplegget. Det er jo kjent at USA ønsket at alle henvisninger til FN skulle tas ut av teksten, mens Norge, slik jeg oppfattet det, arbeidet for en sterk FN-forankring av NATOs nye strategi. Jeg vil for det første be statsministeren bekrefte at Norge arbeidet for dette i Washington, og dernest – mer viktig – be statsministeren bekrefte at når man kommer til framtidige krisesituasjoner, vil Norges opplegg være at NATOs aksjoner utenfor det tradisjonelle NATO-området skal være forankret i vedtak fra FNs sikkerhetsråd. Det som skjer i Kosovo, har latt seg begrunne ut fra nødrettsbetraktning i en ekstrem situasjon, og må ikke få lov til å bli det alminnelige i måten NATO opererer på. Det som ligger i konseptet, er jo at dette vil bli vurdert fra sak til sak og fra tilfelle til tilfelle, men at Norges politikk på dette området i årene framover vil være en sterkest mulig forankring i FNs sikkerhetsråd for de operasjoner NATO måtte foreta seg.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 1999-04-28:
En av årsakene til at NATO gikk til krig mot det tidligere Jugoslavia, var å hindre at en langvarig geriljakrig i Kosovo skulle spre seg til en rekke land på Balkan. Det er klart at det da blir et tankekors at NATOs bombing av mål i Montenegro kan være en medvirkende faktor til å utløse en borgerkrig i Montenegro, hvor det lokale regimet kontrollerer politiet og det føderale regimet kontrollerer hæren. Mitt første spørsmål til statsministeren er om han vil bekrefte at Norge vil gjøre hva Norge kan i NATO for å argumentere for at man så langt det overhodet lar seg gjøre, avstår fra å bombe Montenegro. Det er svært innlysende politiske grunner til å la det være, selv om det skulle eksistere militære grunner for å gjøre det. Og kanskje viktigere, nå som det er innført en oljeblokade av det tidligere Jugoslavia, som Norge jo sluttet seg til i helgen: Hva vil man gjøre for å hindre at denne oljeblokaden rammer Montenegro, som i realiteten er en uskyldig tredjepart i denne situasjonen?
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 1999-04-28:
Jeg vil gjerne følge opp litt når det gjelder oljeembargo, Det å innføre en oljeembargo og det å angripe mål i det tidligere Jugoslavia er på et vesentlig punkt ikke parallelt, nemlig at ved en oljeembargo løper man en risiko for å trekke inn en tredjepart, dvs. land som ikke er innblandet i denne konflikten. En veldig farlig ting er å true med noe som er vanskelig eller nærmest umulig å gjennomføre. Jeg vil derfor spørre statsministeren hva NATOs tanker er om hvordan man i praksis skal kunne gjennomføre en oljeblokade mot det tidligere Jugoslavia uten den store faren som ligger i at land som ikke er part i denne konflikten, kan bli trukket inn ved at deres skip trafikkerer olje til tidligere Jugoslavia.
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 1999-04-28:
Eg høyrer at Regjeringa har tenkt å gjere det beste ut av situasjonen, kva det enn måtte vere, etter toppmøtet i Köln, eventuelt i Helsingfors. Men eit meir sentralt spørsmål blir om Regjeringa har noko syn på korleis det europeiske samarbeidet best kan takast i vare. Har Regjeringa noko syn på den store avgjerda som skal fattast, om EU skal overta det forsvars- og sikkerheitspolitiske samarbeidet i Europa eller om det skal ligge i Vestunionen? Det er der saka begynner – ikkje når vedtaket i EU er fatta, men før vedtaket i EU blir fatta. Og då er det eit interessant spørsmål om Regjeringa har noko syn på korleis dette samarbeidet skal gå føre seg i Europa.
Per Kåre Foss (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
: Mitt spørsmål går også til statsministeren. Stortinget har ved flere anledninger vært opptatt av å få frem korrekte opplysninger om hvorfor det har tatt så lang tid for Norge å få tilknytning til EUs narkotikasenter. Statsministeren sa følgende i Stortinget 10. mars d.å.: «Først i desember 1998 forelå det tilstrekkelig grunnlag for å ta saken opp på nytt overfor kommisjonen, basert på en EØS-løsning både for Norge og Island.» Dette går inn i en fremstilling der statsministeren har sagt at grunnen til at det har tatt lang tid, er at det tok lang tid for Island å få avklart dette. I Bergens Tidende 26. april 1999 er det en annen fremstilling. Der vises det til et notat fra vår delegasjon i Brussel, som ankom Utenriksdepartementet 25. februar i fjor, der opplysninger forelå om at det nemlig ikke var aktuelt med en tilknytning i EØS-form, og at Islands svar var nei. – Vi står altså overfor to fremstillinger her. Kan statsministeren bekrefte eller avkrefte at årsaken til de ulike fremstillinger ligger i at han selv ikke hadde kunnskap om dette notatet, eller ligger det på andre plan?
Per Kåre Foss (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
Uttrykket «telegram» er meg ukjent, både som en teknisk form og som en beskrivelse av dokumentet. Det var et dokument fra vår delegasjon i Brussel, basert på samtaler med kommisjonen, der det fremgår at kommisjonen på det tidspunkt ikke var interessert i en tilknytning i EØS-form. Islands syn har jeg tidligere referert til. Dette er andre opplysninger enn det som fremgår av den omfattende redegjørelse som statsministeren gav til Stortinget for å oppklare misforståelser skapt i en spontanspørretime. Hva er da årsaken til at denne delen av hendelsesforløpet, som altså ville gjort det mulig å avklare Islands holdning og EØS-tilknytning tidligere, ikke var med i statsministerens fremstilling på det daværende tidspunkt?
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 1999-04-28:
Jeg føler at det trengs en opprydding her, for er det ikke slik at EU også presiserte at dette ikke trengte å være en EFTA-sak? Ergo var man da heller ikke avhengig av samarbeidet og enigheten på EFTA-siden, for EU understreket faktisk at dette også kunne gå ut fra den såkalte tredje søyle.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 1999-04-28:
Jeg vil stille nærings- og handelsministeren følgende spørsmål: «Det vises til oppslag der det fremgår at det norskkontrollerte danske fergerederiet Easy Line AS starter trafikk mellom Gedser og Rostock, dette til tross for at selskapet som eier fergen, kontrolleres av Henrik Johansen, som ble fradømt retten til å drive rederivirksomhet i all fremtid i forbindelse med Scandinavian Star-tragedien. Hva vil statsråden foreta seg?»
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 1999-04-28:
Etterdønningene etter Scandinavian Star-tragedien og flere andre som vi også har opplevd rett utenfor vår egen stuedør, viser at det er veldig vanskelig å finne ut hvem som var den reelle eieren. Her er det et eksempel på at det ser ut som om man bare kan dukke opp igjen og opp igjen. Og vi har problemer med å finne frem til hvem som er den reelle eieren. Spørsmålet til statsråden går på, når nettopp Norden har opplevd en rekke tragedier, om Norge også på nordisk plan klarer å sette seg i førersetet innad i IMO. For den viktigste jobben her blir jo å sørge for at ansvarsforholdet er nedfelt i IMO, altså i Den internasjonale maritime organisasjon, som gjør at en ikke kan gjemme seg bak noen, slik som tilfellet fortsatt er.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-04-28:
Jeg har også et spørsmål til statsministeren. Det går på flyktningpolitikken. Regjeringen har planlagt å bruke 1 200 mill. kr på å ta imot 6 000 flyktninger til Norge, mens Regjeringen vil bruke, hittil i hvert fall, 225 mill. kr på å hjelpe nærmere en million flyktninger i Makedonia, Montenegro, Albania og Romania. Hvordan rimer det enorme beløp til et fåtall flyktninger til Norge og et lite beløp ned dit med Regjeringens forsikringer om at det først og fremst er viktig å satse på hjelp i nærområdene? Med disse 6 000 til Norge samt den tilstrømning fra Irak og Somalia som skjer, ligger det nå an til 15 000 til mottaksapparatet i Norge, og jeg vil spørre statsministeren: Hvor går etter Regjeringens mening grensen for hva Norges mottaksapparat kan makte å ta imot av flyktninger pr. år i tiden fremover?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-04-28:
Da tolker jeg statsministeren slik at han setter et slags tak på hva vi kan ta imot, på 15 000 pr. år. Så er mitt annet spørsmål: Når vi for 15 mill. kr har fått etablert en flyktningleir i Romania for 5 000 flyktninger, hvorfor kunne ikke da Norge gi mer midler til Romania, slik at vi kunne flytte flyktningene fra Makedonia? Jeg er helt enig i at de må flyttes, men ikke til Norge – til Romania. Der kunne vi for en brøkdel av pengene kanskje hjulpet 50 000 – 100 000 flyktninger. Det hadde vært en bedre strategi. Og så: Er statsministeren engstelig for den langsiktige virkningen i Norge når det gjelder det politiavdelingssjef Ola Bakken i Oslo i går sa til Aftenposten Aften: « – Nå ser vi en kulturkollisjon på ordentlig. Blant våre nye landsmenn finnes det en del som kommer fra en kultur hvor folk ikke kan bli enige på en fredelig måte. De blir aldri ferdige med en sak, det er øye for øye og tann for tann.» Og i ingressen står det: «Politiet mener det bare er tilfeldig at den pågående serien med grove voldsepisoder i Oslo-skolene ikke har endt i et drap.»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-04-28:
Basert på Statistisk sentralbyrås beregninger har vi hatt en netto innflytting av ikke-vestlige innvandrere til Norge med i gjennomsnitt over 5 000 pr. år de siste ti år, og med 1990 som basisår vil vi om 90 år ha minst én million fjernkulturelle, eller etterkommere av dem, i Norge. Med de liberaliseringstendensene vi nå ser konturene av, vil det tallet sannsynligvis bli langt høyere. Stortinget behandlet integreringsmeldingen for to år siden, og daværende regjering innrømmet at man hadde svært begrensede kunnskaper om de langsiktige konsekvenser og virkninger av vår tids asyl- og flyktningpolitikk. Mener ikke statsministeren det burde være riktig og fornuftig å få utredninger om dette på bordet før man nå åpner for norgeshistoriens største mottak av flyktninger og asylsøkere?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-04-28:
Jeg har et spørsmål til vår ærede finansminister: «Fjordlink-Helminsen Skips AS driver kortrutetrafikk med begrenset taxfreesalg på utlandet mellom Fredrikstad og Strømstad med båten M/S La Vida. Selskapet har søkt om dispensasjon fra regelverket for å få status som langrute, men har fått avslag selv om konkurrenten i fergetrafikk på ruten Sandefjord – Strømstad av samme kategori er gitt dispensasjon for fritt taxfreesalg. Hva er statsrådens begrunnelse for forskjellsbehandlingen?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-04-28:
Jeg takker statsråden for svaret, som jeg på bakgrunn av spørsmålet selvfølgelig ikke er fornøyd med. Som argumentasjon for ikke å gi dispensasjon pekte han bl.a. på at handelen vil innebære en uthuling av det norske toll- og avgiftssystemet og bortfall av inntekter til staten. Men slik vi opplever det i dag, har vi jo en enorm grensehandelslekkasje fra Østfold – 2 milliarder kr i fjor – og det er de typiske lokkevarene, nettopp alkoholholdige varer, tobakk og matvarer, som står for den enorme lekkasjen og tap av inntekter til det norske samfunn. Med de betydelige prisforskjeller vi har i dag, vil en noe mer liberal dispensasjonspolitikk kun ha en positiv effekt, fordi svenske turister som ankommer med båt, vil bidra til større handel i Norge. Jeg spør derfor: Vil statsråden ut fra dette resonnementet revurdere departementets restriktive dispensasjonspolitikk?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-04-28:
Jeg kommer ikke til å følge opp med ytterligere argumentasjon, for jeg forstår at departementet har bestemt seg i saken, til tross for to gjentatte søknader og den argumentasjon jeg legger opp til her og nå. Men jeg synes jo det er trist at man skal åpne for en forskjellsbehandling, og at den type virksomhet med turisme osv. skal bli selektert ved at man favoriserer en ferjerute fremfor andre. Det synes jeg i dagens samfunn er meget uheldig.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-04-28:
Jeg er glad for at temperaturen hos statsministeren stiger noe, men jeg skulle ønske meg en statsminister som smelte skikkelig tilbake mot det uverdige kjøret som Fremskrittspartiet nå bruker i denne saken.(Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.) De som kritiserer Regjeringen på dette punktet, snakker mot bedre vitende. For alle vet at det henger nøye sammen med at hvis de fleste flyktningene skal tas imot i nærområdene, må også andre land ta sin del. Det er snart fullt i Makedonia igjen. Krisen er der igjen. Og det må bare Regjeringen stå fullt opp og slå tilbake på. Her kan ikke framtidige, ønskelige budsjettforlik dempe Regjeringens indignasjon og evne til å slå tilbake.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 1999-04-28:
Det skal være en fornøyelse å få lov til å skifte tema – til et annet tema enn det Fremskrittspartiet valgte. Jeg har et spørsmål til statsministeren. Hydros Visund-utbygging viser en overskridelse som faktisk er langt større enn Statoils overskridelser på Åsgard-utbyggingen. Dette ifølge Aftenposten. Så vidt vi forstår, har dette ingen konsekvenser for selskapets videre drift. Statsråd Sponheim, som er representant for den største eieren, avslår å kommentere dette. Jeg tillater meg å sette dette i et perspektiv, med all den aktivitet som fremvises bl.a. fra budsjettkameraten til statsministeren, Høyre, om delprivatisering av Statoil. Jeg har da lyst til å spørre: Hvordan ser statsministeren på at vi skal få en innfallsvinkel til en usunn privatiseringsdebatt om Statoil, som skal forvalte vår nasjonalformue, som en konsekvens av overskridelser som riktignok er store og ubehagelige, men som nødvendigvis ikke behøver å bety at vi helt skal skifte karakter på bedriftens virksomhet?
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 1999-04-28:
Jeg er meget glad for at statsministeren her bekrefter at Statoils kjernevirksomhet bør være under full nasjonal kontroll på en slik måte at vi kan få ivaretatt våre fellesinteresser i dette. Det er ikke noe nytt at Statoil organiserer seg på en slik måte at bedrifter i ytterkant av kjernevirksomheten delvis privatiseres, og det tror jeg ingen har noe imot. Vi er imidlertid redd for at vi skal komme i samme situasjon som vi har gjort ved tidligere budsjettforlik, at det i en sen nattetime blir satt et beløp for å få til en budsjettbalanse, og så blir det da gitt direktiver til Regjeringen om at man skal selge statsbedrifter. Jeg føler meg beroliget når statsministeren her i Stortinget bekrefter at dette ikke skal skje igjen. Vi håper da at vi kan få en strategi både når det gjelder debatten i forbindelse med budsjettene, og også i forhold til oljemeldingen, som ivaretar nasjonens interesser, ikke enkelte kapitaleieres interesser.
Per-Kristian Foss (Høyre), 1999-04-28:
Spørsmålet mitt går på det synspunkt fra statsministeren at viktige spørsmål ikke kan avklares i forbindelse med budsjettet. Det må være en politisk nyvinning. Jeg har gått igjennom de senere ti års nasjonalbudsjetter og sett hvilke omfattende strukturpolitiske tiltak ulike regjeringer der har tatt opp. Det har vært langt mer omfattende – og vidtfavnende for den saks skyld – enn Statoil og en eventuell prinsippavklaring om privatisering eller ei. Denne regjering har også i sitt nasjonalbudsjett tatt opp ganske omfattende spørsmål, men jeg må legge vekt på at det var kanskje mer omfattende under tidligere regjeringer. Dette gir Regjeringen en mulighet for gjennom nasjonalbudsjettet å forberede et underlag for å drøfte spørsmålene. Det gis inntrykket av at alt som skal tas opp i sene nattetimer, som det heter, skal være uforberedt for Stortinget – det er jo opp til Regjeringen å forberede dette for Stortinget. Så spørsmålet mitt er egentlig om det er slik at det er helt avgjørende forskjell på en stortingsmelding og et nasjonalbudsjett. Meg bekjent har de samme status, og historisk sett har de vel tatt opp like viktige spørsmål.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 1999-04-28:
I debatten om Statoil er det enkelte som går seg vill ved å tenke at det som er godt for Statoil, nødvendigvis er godt for Norge. Det er altså ikke slik det ble sagt fra en tidligere amerikansk president: «What"s good for General Motors, is good for the USA». Slik er det nødvendigvis ikke når det gjelder Statoil. Jeg setter stor pris på at statsministeren så uttrykkelig slår fast at dette ikke skal være en del av et budsjettforlik, at man ikke skal endre Statoils eierstruktur knyttet til et budsjettforlik med Per-Kristian Foss i en sen nattetime. Det håper jeg også hans forhandlere husker på om en måneds tid, når vi skal sitte her i Stortinget og faktisk forhandle ferdig revidert nasjonalbudsjett. Men la meg stille et par spørsmål, for statsministeren var litt uklar. Han sier at det som er viktig for statsministeren og Regjeringen, er at Statoils kjernevirksomhet er under statlig kontroll. Da kunne det være interessant å få vite: Hva mener statsministeren er Statoils kjernevirksomhet, og hvordan klarer han å avgrense den? Er bensinstasjonene kjernevirksomhet, eller er det bare oljepumpingen? Hva er det statsministeren egentlig legger i begrepet kjernevirksomhet, og hvordan ser han for seg den avgrensingen? Og så, hvis det er mulig: Hvordan ser han for seg eierstrukturen i kjerneselskapet?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 1999-04-28:
Jeg har et spørsmål til arbeids- og administrasjonsministeren. Det er gledelig at Regjeringen nå vil tillate privat formidling og utleie av arbeidskraft, slik Høyre har kjempet for i årevis. Men det er bekymringsfullt at det ikke skal gjelde for helsevesenet, hvor mangelen jo er størst. Av mangel på livsviktig personell til behandling og pleie vil flere av våre sykehus stå i fare for å måtte stenge avdelinger. Samtidig er det 10 000 sykepleiere i reserve. Derfor er det utrolig at Regjeringen ikke vil utnytte privat arbeidsformidling og utleie til å skaffe til veie nok folk, slik Danmark og Sverige gjør med godt resultat. Jeg vil derfor spørre statsråden hva som er hovedbegrunnelsen for å gå imot.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 1999-04-28:
Jeg takker for svaret, men det var ikke særlig overbevisende. Jeg har inntrykk av at prinsippet om ja til fast ansettelse og nei til korttidsansettelser lukter mer av fagforeningskamp enn vilje til å finne praktiske løsninger på et alvorlig problem. Det finnes nok av muligheter til både hele stillinger og fast ansettelse dersom folk ønsker det. Jeg har selv jobbet i helsesektoren i 25 år og i tillegg vært fagforeningsleder, og vet at svært mange ønsker fleksible ansettelses- og arbeidsforhold i perioder i livet. Og arbeidsgiver har behov for midlertidig ansatte ved sykefravær, ved permisjoner og til ekstrahjelp når arbeidsmengden er stor. Regjeringen vil altså tillate privat arbeidsformidling og utleie av arbeidskraft til alle andre sektorer, men ikke til den sektoren der behovet er størst og hvor det gjelder liv og helse. Hvor lange skal denne forskjellsbehandlingen fortsette?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
Det er riktig at Regjeringen har antydet at vi i proposisjonen som kommer, vil søke å få en forskrift for å begrense utleie av grupper innenfor helse- og sosialsektoren. Hvilke grupper dette skal omfatte, vil vi komme tilbake til i en eventuell forskrift, som vil sendes ut på høring, med begrunnelser. Hovedbegrunnelsene er av både økonomisk og også mer faglig art. Hittil har man vurdert det slik at helsesektoren og deler av sosialsektoren ikke vil egne seg for et utleiemarked. De økonomiske forholdene gjelder bl.a. de erfaringene man har med innleie av vikarer spesielt innenfor helsesektoren, der man har måttet betale – i enkelte tilfeller – opp til to ganger beløpet av en normal lønn. Og det er ikke lønn til dem som jobber som vikarer, men til vikarbyråene. Så det er altså to forhold: økonomiske, men også faglige. Disse begrunnelsene vil vi selvsagt komme nærmere tilbake til i en forskrift, som skal på høring før det blir endelig vedtatt.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
Nå driver ikke Regjeringen med fagforeningskamp – for å ha slått det fast. Når det gjelder de faglige begrunnelsene og også de økonomiske, vil jeg bare peke på at vi kommer tilbake til disse, der også selvsagt både helseministeren og sosialministeren vil bli sterkt engasjert når det gjelder disse forskriftene. Jeg har lyst til å nevne som eksempel et sykehus som i 1997 hadde 50 ulike sykepleiervikarer inne i et personell der man hadde 28 fast tilsatte. Det er en utstrakt vikarbruk i dag, og vi må se på konsekvensene både for arbeidsmiljøet og de kompliserte oppgavene som skal løses. Det har også vist seg at mye av arbeidstiden har gått med til å lære opp nye vikarer. Så her er en rekke begrunnelser. Jeg håper at representanten Sjøli vil komme tilbake og å drøfte dette når forskriftene kommer på høring.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
Jeg merker meg at det er en del som er uenig i dette. Hvem det truer? Vel, hvis økonomi er en trussel, er det ett svar. Det behøver kanskje ikke være det hvis vi har mye penger å bruke på helsesektoren. Men det som jeg tror er utrolig viktig, er at vi også utreder dette nøye med hensyn til kompetanse, ettersom ulike yrkesgrupper i helsesektoren er sterkt involvert i den enkelte pasient. De står overfor hverandre med liv og død. Det er et eller annet her som gjør at man ikke uten videre kan ta inn tilfeldige vikarer for å løse enkelte oppgaver. Alle disse spørsmålene ønsker vi å komme tilbake til i en eventuell forskrift, der begrunnelsene, som sagt, vil bli tatt nøye inn. Og så får man heller komme tilbake til i høringen hvorvidt dette lar seg gjøre eller ikke. Det gjelder grupper av helsepersonell, og det er ikke ennå – jeg presiserer det – tatt stilling til hvilke grupper dette skal omfatte.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
Jeg har stor forståelse for at Oslo trenger mer tomteareal til boligbygging, men vi må nok en gang presisere at vi også har et sterkt behov for å ha områder til offentlige formål. Det er en del problemer som jeg berørte i mitt svar til Lars Rise hva gjelder Musikkhøyskolen, som også vedrører dette området. Jeg har lyst til å nevne at vi også fra statens side så godt vi kan søker å legge til rette for at Oslo skal få større boligareal. Jeg har lyst til å nevne at Statsbygg for tiden samarbeider med Oslo kommune bl.a. om utvikling og prosjektering av det gamle Rikshospitalet – prosjektet som nå blir kalt Pilestredet Park. Dette prosjektet omfatter bl.a. en boligdel på ca. 900 boliger. Jeg vil også minne om Fornebu. Selv om det ligger i Bærum kommune, vil det selvsagt ha betydning også for Oslo. Der har Bærum kommune satt et øvre tak på ca. 5 000 boliger.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
Om staten bruker sine eiendommer på en optimal måte eller ikke i Oslo kommune, kan jeg ikke kommentere, men det kunne vært interessant å ha en debatt om det med Sjaastad hvis han har sterke meninger om det. Utover det har vi her en klar interessekonflikt, og det får vi på en måte forholde oss til. Staten har veldig store behov for offentlige tomtearealer, men jeg har også forståelse for Oslo kommune. Så vi er i en interessekonflikt, og vi kommer vel ikke lenger i denne debatten. Vi ønsker fortsatt fra statens side å beholde dette området til offentlige formål.
Lars Arne Ryssdal (Høyre), 1999-04-28:
Jeg tror statsråden helt og fullt deler utgangspunktet, at vi trenger å få mobilisert mer helsepersonell. Vi vet fra andre sektorer at utleie har vist seg å være en kjærkommen introduksjon til arbeidsmarkedet enten for nye som står utenfor, eller for dem som har vært ute en stund. Da blir det litt pussig at det skal være nødvendig å signalisere en slik forskrift allerede nå. Hvem en slik utleie truer, kunne det være greit å få et svar på. Det er ikke dagens arbeidstakere, de har tvert imot bruk for nye kollegaer å dele arbeidsbyrden med. Det kan heller ikke være arbeidsgiverne. De institusjoner som ikke ønsker en slik åpning, kan simpelthen la være å bruke den. Jeg ser ikke poenget med å fastsette det i en forskrift. Ønsker vi å sette pasientene først, bør Regjeringen simpelthen ta også denne muligheten i bruk for å få flere helsemedarbeidere inn på institusjonene.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 1999-04-28:
Jeg ønsker at familieministeren også skal få lov til å strekke på beina, så jeg har et spørsmål til ministeren. Vi er blitt godt kjent med situasjonen i de private barnehagene etter hvert. Og nå ser vi altså at kommuner tolker forskjellig denne 40:30:30-regelen og gir signaler om at det ikke er vanlig å gi kommunal støtte til private barnehager. Mange kommuner driver nå med å lage beredskapsplaner for å overta de private barnehagene som eventuelt vil gå konkurs. Mitt spørsmål til familieministeren er: Er det en ønsket utvikling at kommunene og det offentlige nå skal overta alle former for barnehage?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 1999-04-28:
Jeg takker for svaret, som det lå ganske mye positivt i. Som kjent inngikk Fremskrittspartiet og Høyre en avtale med regjeringspartiene om at vi skulle foreta en likestilling mellom private og offentlige barnehager. I tillegg foreslo Fremskrittspartiet 240 mill. kr for inneværende år til de private barnehagene som en overgangsordning for å motvirke de signalene og resultatene vi ser rundt omkring i kommunene etter hvert. Synes ikke familieministeren også at det kanskje er på tide at vi gir noen strenge signaler til kommunene om den ønskede utviklingen innenfor barnehagesektoren som ligger i avtalen, i stedet for at vi nå skal sitte passive og se på den utviklingen som skjer i kommunene, at de private barnehagene går konkurs, mens de kommunale berges.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
Eg takkar spørjaren for at eg fekk lov til å strekka på beina. Spørsmålet er veldig relevant, og det er ein av dei problemstillingane som vi kjem tilbake til i revidert nasjonalbudsjett, men i større omfang i den barnehagemeldinga som kjem til hausten. Der har vi frå Regjeringa si side varsla at eitt av desse felta som vi er spesielt opptatt av, er kåra for dei private barnehagane. Vi veit at det er veldig stor skilnad frå kommune til kommune om ein gir kommunal stønad eller ikkje. Eg har òg sett nokre signal om at det er kommunar som ynskjer å overta desse private barnehagane, og det ser eg ikkje på som noka positiv løysing. Eg synest det er positivt at vi har eit mangfaldig barnehagetilbod både i forhold til ideologi, pedagogikk og eigarskap. Men eg trur vi treng betre retningslinjer enn vi har i dag, i forhold til stønaden. Den statlege stønaden går jo til alle, mens den kommunale stønaden er veldig ulikt fordelt i forhold til dei private barnehagane. Dette vil vi drøfta nøye i barnehagemeldinga, og då vonar eg at Stortinget kan bli einig om ein måte å takla denne problemstillinga på, slik at vi òg i framtida vil ha eit mangfaldig barnehagetilbod med både kommunale og private aktørar.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
Det som eg synest er viktig, er at vi får jobba ganske grundig med denne problemstillinga. Om ein går på den ordninga at staten skal overta finansieringa av dei private barnehagane, og at kommunane ikkje skal ha noko ansvar for dei, vil det føra til at kommunane stoppar barnehageutbygginga og overlèt alt til staten. Vi kan altså ikkje gjera det på den måten som Framstegspartiet signaliserte i budsjettet. Vi er nøydde til å sjå på regelverket som fører til at både kommunane og staten har eit ansvar for dei private barnehagane, ikkje berre staten. Eg har lyst til å legga til at dersom kommunane òg skal ha eit økonomisk ansvar for dei private barnehagane, må det fylgja ein del plikter for dei som driv barnehagane, som kommunane òg kan vera med og påverka. Avtalen mellom Framstegspartiet, Høgre og Regjeringa gjekk òg ut på at ein skulle handsamast likt når ein hadde like plikter, og her har vi ein dialog med kommunane for å få det til på best mogleg måte.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
Eg er einig i at vi i fjor ikkje fekk bygd så mange barnehagar som eg hadde ynskt, slik det ser ut av dei signala vi har fått i forhold til barnehageutbygginga. Når det gjeld barnehagane sitt problem med å innretta seg etter kjensgjerningane, er det ikkje berre kontantstøtta som kan vera eit problem, men òg dei økonomiske årsakene som ein del barnehagar oppgir. Det er 6-åringsreforma, fordi ein del av dei billigaste borna forsvann inn i skulen, så dei må fylla på med dyrare born under 3 år. Dette vil vi sjølvsagt òg sjå på i barnehagemeldinga. Men eg har òg forståing for at ein del kommunar som no begynner å få full dekning, «ligg på veret» for å sjå kva innverknad kontantstøtta har i forhold til ei vidare utbygging. Vi får ein del signal frå nokre kommunar som har overdekning – andre kommunar har både ei overdekning og ei underdekning i forhold til alderskulla, mens andre har born på venteliste. Når det gjeld tala frå Oslo, er det kanskje mogleg å diskutera om det er reelt at så mange står på venteliste. Dei står på venteliste for plass i dei kommunale barnehagane, men det er òg ein del private barnehagar i Oslo – ganske mange – og ein del av dei som har plass der, står framleis på venteliste i dei kommunale barnehagane.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
Eit grunnvilkår for rett til kontantstøtte er at både barnet og den som skal motta støtte, reint faktisk må vera busette i Noreg. Utanlandsopphald på meir enn tre månader fører til bortfall av retten til kontantstøtte. Busettregelen kjem klart til uttrykk i kontantstøttelova, som blei vedtatt av Stortinget våren 1998. Den inneber også at dersom berre far bur i utlandet mens mor og barn framleis er busette i Noreg, vil barnet ha rett til kontantstøtte. Sjølv om offiserar og andre skulle vera å rekna som busette i Noreg i forhold til reglar i anna lovgiving, er det ingen automatikk i at dei skal vera å rekna som busette etter kontantstøttelova. Eg vil dessutan seia at det, så vidt eg veit, ikkje finst noka forskrift til folketrygdlova som seier at beordra offiserar er å rekna som busette i Noreg under utanlandsopphaldet. Bakgrunnen for dei strenge vilkåra om faktisk opphald i Noreg er at kontantstøtta er nær knytt opp til om og i kva grad barnet nyttar barnehageplass med statleg driftstilskot. Kontantstøtta skal vera eit alternativ til statleg støtta barnehageplass, og det blir ikkje gitt statleg driftstilskot til barnehagar utafor Noregs grenser. For norske offiserar og alle andre som arbeider for norske styresmakter eller norske arbeidsgivarar utafor EØS-området, gjeld kontantstøttelova sitt bustadsvilkår utan unntak. EØS-avtalen skal m.a. sikra fri flyt av arbeidskraft mellom medlemslanda. Nasjonale vilkår som direkte eller indirekte hindrar denne frie flyttinga, er ikkje tillatne. Trygdeforordning 1408/71 skal sikra koordinering av dei ulike landa sine trygdeordningar. Kontantstøtta er å rekna som ei familieyting etter denne forordninga og skal derfor i utgangspunktet eksporterast til EØS-området. Nasjonale reglar som er i strid med forordninga sine reglar, må i utgangspunktet vika innafor EØS-området. Det er mogleg å forhandla fram unntak frå eksport av visse ytingar som er omfatta av forordninga. På grunn av kontantstøtta sin spesielle karakter, i og med den nære koplinga til bruk av barnehageplass i Noreg, blir det arbeidd med sikte på å få forhandla fram unntak frå regelen om eksport av kontantstøtte til EØS-området. Saka er no send EØS-komiteen for behandling. Vi håpar på ei avklaring av spørsmålet om eksport av kontantstøtte til EØS-området i løpet av sommaren. Dersom det ikkje lukkast å forhandla fram eit unntak, blir konsekvensen at Noreg i visse tilfelle må utbetala kontantstøtte òg for born som er busette og oppheld seg i eit anna EØS-land. Dette vil òg kunna omfatta norske offiserar som er beordra til teneste i eit anna EØS-land. Eg finn etter dette ikkje noko grunnlag for å ta initiativ til å endra kontantstøttelova på dette punktet.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
Vi hadde ei drøfting om den problemstillinga då vi la fram kontantstøtteproposisjonen, og vi konkluderte altså med at kontantstøtta skulla vera ei yting som kompensasjon for ikkje å bruka barnehageplass i Noreg. Vi valde altså å halda oss til det også for norske statsborgarar som jobbar i utlandet i lengre eller kortare tid. Det gjeld norske offiserar, som representanten spør om, men det kan òg gjelda andre som har tilknyting til norske arbeidsgivarar. I og med at dette er ei ordning som skal vera ein kompensasjon for ikkje å bruka barnehageplassar i Noreg, har vi stått fast på at den ikkje skal givast til dei som bur i utlandet i meir enn tre månader. Eg er glad for at Stortinget, då saka vart behandla, slutta seg til det. Eg har sjølvsagt òg lyst til å seia at eg håpar at vi, gjennom å behandla dette i EØS-komiteen, skal få halda fram med å stå fast på at ordninga heller ikkje skal eksporterast til EØS-landa.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 1999-04-28:
Jeg syns debatten mellom budsjettkameratene Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti er interessant også når det gjelder barnehager. Statsråden snakker varmt om at det er viktig med mangfold i barnehagesektoren, og det er i hvert fall ikke Arbeiderpartiet uenig i. Men er ikke hovedproblemet at Regjeringa med støtte av Høyre og Fremskrittspartiet har stilt seg i en slik situasjon at vi nå har den laveste utbygging av barnehager på over 20 år? I 1997 bygde vi over 13 500 barnehager, og i år er måltallet for de samme partiene ca. 2 500. Det er lavere enn det antall barn som står i kø bare i Oslo. Er ikke hovedforklaringa på dette at Regjeringa og de partier som er nevnt, har prioritert å bruke masse penger på kontantstøtte, som har gått ut over barnehager? Vi er inne i et skjebneår når det gjelder barnehageutbygginga, både når vi snakker om offentlige og private barnehager. Vi trenger begge deler, og er ikke statsråden bekymret over at vi nå har en barnehageutbygging som faktisk har stoppet så å si helt opp?
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 1999-04-28:
Eg har eit spørsmål til statsministeren. Stortinget har ved fleire høve lagt klare føringar og premissar for opprettinga av eit IT- og kunnskapssenter på Fornebu, og seinast i vedtaks form i samband med St.meld. nr. 13 for 1998-99 i februar i år. Den 8. april sende Nærings- og handelsdepartementet ut krav og retningslinjer for eit IT-kunnskapssenter på Fornebu som på fleire punkt er i strid med eller avvik frå Stortinget si behandling og vedtak i saka. Etter det ein kan lese i Finansavisen, vil nå ingen gi tilbod ut frå det som næringsministeren har trekt opp som premissar. Og det tyder på at næringsministeren nå dessverre er i ferd med å skusle bort ei unik moglegheit til at Noreg skal få eit nasjonalt IT- og kunnskapssenter av internasjonalt omfang på Fornebu, som Stortinget visseleg har bestemt. Spørsmålet blir: Vil statsministeren nå ta eit ansvar for at næringsministeren følgjer opp Stortingets vedtak?
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 1999-04-28:
Statsministeren må gjerne ironisere litt over Fornebu-kameratane. Det faktiske forhold er jo at det var Framstegspartiet og Arbeidarpartiet som utgjorde fleirtalet i denne saka, og som var dei einaste som til sjuande og sist lojalt følgde opp det Stortinget har lagt som føringar og premissar ved tidlegare behandling av spørsmålet om eit IT- og kunnskapssenter på Fornebu. Det er òg riktig som statsministeren var inne på, at Arbeidarpartiet og Framstegspartiet i fellesskap stilte nokre spørsmål omkring dette til næringsministeren. Næringsministeren konkluderte med at det ikkje var grunnlag for å endre dei krava og retningslinjene som han hadde sendt ut, trass i at stortingsfleirtalet bad næringsministeren om å endre dei i tråd med det som da var stortingsfleirtalet si eigentlege meining. Det er mildt sagt oppsiktsvekkande at næringsministeren ikkje her følgjer stortingsfleirtalet. Og eg må spørje statsministeren om han meiner at ein av hans statsrådar er betre skikka til å tolke stortingsfleirtalet enn stortingsfleirtalet sjølv.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 1999-04-28:
Eg vil stille finansministeren følgjande spørsmål: «Regelverket for bustadregistrering av pendlarar fører i mange høve til at einslege og sambuande pendlarar blir bustadregistrerte og skattepliktige i arbeidsstadkommunen sjølv om dei har bustad i heimkommunen sin og pendlar dit i helgene. I svar til underteikna 24. september 1998 skriv finansministeren at han vil ta initiativ til ei utgreiing av ulike justeringar av regelverket. Kva er statusen for dette arbeidet, og når vil Stortinget bli meddelt resultatet?»
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 1999-04-28:
Eg takkar finansministeren for svaret. Eg er òg glad for at utgreiinga og arbeidet rundt desse spørsmåla nå er sett i gang, og at ein vil kome attende til det i statsbudsjettet. Nå vil eg vel likevel seie at det tek noko lang tid. Svaret som finansministeren refererte frå, var frå 24. september i 1998. Det finst mange eksempel nå på at einslege pendlarar strir nettopp med dette regelverket. På mange måtar vil dei få ei form for «tvangsflytting» frå heimkommunen sin til arbeidskommunen. Eg trur finansministeren var innom det som er kjernen i dette, nemleg definisjonen på ein sjølvstendig bustad. Slik samfunnet har utvikla seg, må ein på ein måte etter kvart tåle at ein pendlar får lov til å ha det litt meir komfortabelt på arbeidsplassen sin enn å bu i ei stussleg anleggsbrakke, utan moglegheit til å kunne ha såpass som ei kokeplate. Det er på ein måte det som er problemet nå, at dersom ein har litt betre standard, så blir det definert som sjølvstendig bustad, og det er der ein er flest døgn. Så dette må finansministeren prøve så fort som råd er å gripe fatt i, og gjere ei endring.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 1999-04-28:
Eg takkar for svaret. Eg òg ser at det er komplisert. Ein må ikkje kome fram til eit regelverk her som gir rom for misbruk, slik at ein som eigentleg ikkje skal ha pendlarfrådrag, får det. Eg ser godt at den moglegheita fort kan ligge der. Problemet nå er at ein del likningskontor rundt omkring praktiserer dette ulikt. Det er der ein kanskje må gjere noko på stutt sikt og kanskje opne for ei litt meir einsarta fortolking av regelverket rundt om i kommunane, og i alle fall slik at dei pendlarane som nå tilfeldigvis er i ein kommune som har ei veldig streng fortolking av dette, ikkje blir straffa meir enn andre. I påvente av ei endeleg opprydding i regelverket om dette kunne eg godt tenkt meg at Finansdepartementet såg litt på korleis dette nå blir praktisert rundt om i landet, og la nokre føringar for det.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-04-28:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til barne- og familieministeren: «Norske offiserer som er beordret til tjeneste i utlandet, får ikke kontantstøtte for barn i aktuell alder fordi loven krever bosted i Norge. Hva vil statsråden gjøre med dette når det samtidig står i forskriftene i folketrygden at de er å regne som bosatt i Norge under oppholdet i utlandet?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-04-28:
Jeg takker statsråden for svaret, som i stor grad var oppklarende. Men hovedårsaken til muligheten for forskjellige tolkninger henger sammen med at når en offiser er beordret til tjeneste i utlandet i mer enn tre måneder, er han eller hun fortsatt å regne som norsk statsborger, selv om adressen er i et annet land. Skatten betales for øvrig til Norge. Å melde flytting til det landet man er stasjonert i, er umulig, og dermed er man også utelukket fra å få de trygderettighetene man ellers ville ha fått i dette landet. Tidligere hadde norske offiserer i utlandet særavtale om barnetillegg, som skulle kompensere for bortfall av barnetrygd. Kan dette være noe å vurdere også for kontantstøtten? Hva tror og ønsker statsråden resultatet vil bli når det gjelder EØS-avtalen på dette punkt?
Lars Sponheim (Venstre), 1999-04-28:
Brannulykken på passasjerfergen Scandinavian Star har satt sitt merke på den norske bevisstheten. Derfor er det naturlig at spørsmål relatert til denne tragiske hendelsen vekker en særlig interesse hos oss. Den danske statsborgeren Henrik Johansen ble av Danmarks høyesterett fradømt retten til å drive rederivirksomhet. Om hans tilknytning til fergerederiet Easy Line AS kan jeg opplyse følgende: Fergerederiet Easy Line, som skal drive fergen, og kommandittselskapet K/S Storebælt, som eier fergen, er begge danske selskaper. K/S Storebælt er angivelig kontrollert av Johansen. Rederiets skip er registrert i Danmark og skal gå i trafikk mellom Gedser og Rostock. I utgangspunktet er det svært lite norske myndigheter kan gjøre med utlendinger og utenlandske selskapers aktiviteter i utlandet. Følgelig blir det i første rekke en sak for danske myndigheter. Jeg kan likevel opplyse at mitt departement nylig har vært i kontakt med danske myndigheter. Vi har fått bekreftet at danske sjøfartsmyndigheter har anmodet dansk politi om å etterforske om Henrik Johansen bryter forbudet mot å drive rederivirksomhet. Jeg har full tillit til at Danmark vil håndheve de relevante lovene og dommene i denne saken, men kan forsikre representanten at vi vil følge nøye med i sakens videre gang. Jeg vil gjerne også benytte anledningen til å understreke at det er gjennomført en rekke praktiske sikkerhetstiltak i Norge etter ulykken. Norske myndigheter har siden 1990 utarbeidet detaljerte krav til bl.a. installasjon av sprinkleranlegg, evakuerings- og sikkerhetsanalyse, ventilasjonsanlegg, materialer i innredningen, standardisering av beredskapsopplegg samt dataregistrering. Norge har også vært en pådriver i arbeidet med å oppnå internasjonal enighet om slike spørsmål. I denne sammenheng kan jeg vise til et betydelig arbeid som er blitt gjennomført særlig i IMO. Det er gledelig at flere av organisasjonens anbefalinger sammenfaller med anbefalingene fra det norske utvalget. Når det gjelder synliggjøringen av ansvarsforhold, har innføringen av ISM-koden ført til krav til driftsstyringssystemer, som bl.a. innebærer at ansvarsforholdene skal dokumenteres. Videre bør det nevnes at IMOs juridiske komite har arbeidet med forskjellige former for tvungen ansvarsforsikring, som i hovedsak løser problemene knyttet til manglende kjennskap til eierforhold. Det bør derfor være helt klart at forbedret sikkerhet til sjøs og forebyggelse mot at slike ulykker gjentar seg, alltid vil være et satsingsområde for Regjeringen.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-04-28:
Jeg er helt enig med representanten Knudsen i disse synspunktene. Jeg og departementet er engasjert i dette arbeidet i IMO nettopp for å sikre at det skal bli lettere å finne fram til og få en oversikt over eierforholdene. Som jeg sa i mitt svar, er litt av kjernen å klarlegge ansvarsforholdene, som denne tragiske ulykken viste at det var vanskelig å få gjort. Det var mulig å lage seg nettverk hvor man så å si kunne slette sine spor. Derfor er dette så viktig. Jeg er helt enig med representanten Knudsen i at det er en helt sentral norsk oppgave, ikke minst fordi vi er en så stor skipsfartsnasjon som vi er, å sitte i førersetet, for å sikre at vi får regler som gjør at vi får skikkelige og renslige forhold innenfor denne bransjen. Når det gjelder den konkrete sak som er nevnt her, og hvorvidt det – slik det er antydet i spørsmålet fra representanten – er norske interesser knyttet til driftsselskapet, er det et spørsmål vi ennå ikke har fått verifisert fra danske myndigheter, men vi arbeider fortløpende med det for å få det klarlagt.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-04-28:
I St.prp. nr. 1 for 1998-99 er det gitt en redegjørelse om at Kartverket i samarbeid med sjøkartverket i Storbritannia arbeider videre med å etablere et europeisk senter for forvaltning og distribusjon av elektroniske sjøkart og relaterte tjenester til internasjonal skipsfart. Data skal leveres på vegne av og i samarbeid med andre lands sjøkartverk. Nå er dette senteret en realitet, og miljøvernministeren er i dag til stede i forbindelse med at H.M.K. Harald foretar den offisielle åpningen. PRIMAR er betegnelsen på senteret. PRIMAR skal tilrettelegge autoriserte elektroniske sjøkart på vegne av europeiske sjøkartverk, slik at kartene kan leveres sømløst på tvers av landegrensene. PRIMAR har enerett til slike data fra de nasjonale sjøkartverkene. Private aktører vil få tilgang til slike data gjennom PRIMAR. Det innebærer at PRIMAR skal distribuere de autoriserte elektroniske sjøkartene gjennom distributører som driver på kommersiell basis. Private aktører kan som distributører videreformidle slike data og utvikle verdiøkende tjenester. PRIMAR har allerede henvendelser fra mange firmaer som ønsker å få tilgang til deres data. PRIMAR vil ikke konkurrere med sine distributører ved salg mot sluttbrukere. Det er grunn til å merke seg at PRIMAR er etablert i Stavanger. Det bør bety positive ringvirkninger for regionalt næringsliv. Opprinnelig var planen at dette senteret skulle ligge i London. Miljøverndepartementet har på bakgrunn av henvendelser orientert om hovedpunkter i den samarbeidsavtalen som er inngått mellom ti europeiske sjøkartverk. Kartverket vil ta initiativ til offentliggjøring av denne avtalen. Det vil også bli gjort for samarbeidsavtalen mellom det britiske sjøkartverket og det norske kartverket.