Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2001-03-22:
La meg først takke for en positiv innstilling når det gjelder «Kursk»-saken, og for så vidt også de andre sakene. I historiens lys er det vel kanskje «Kursk» som vil være den store saken sett over tid, fordi «Kursk»-tragedien satte det menneskelige i fokus og internasjonal politikk noe i bakgrunnen. Det dreide seg om mennesker i nød, og det motiverte til handling og vilje til å overkomme politiske problemer i veien for handling. For Norges del fikk vi tydeliggjort to av faktorene som preger vårt forhold til Russland: sjømannskap og naboskap. Det fantes forståelse, kompetanse og vilje til å bidra, og menneskene i alle ledd, så vel militærte som sivile, fortjener derfor ros for innsatsen. Jeg er glad for at det er kommet til uttrykk i flere av innleggene. Samarbeidet med russerne har nok også styrket følelsen av godt naboskap på mange forskjellige plan, og det er ingen tvil om at dette gjorde et stor inntrykk også på russisk opinion og mange andre steder. Som det er kjent fra proposisjonen, lå aksjonen altså ikke innenfor departementenes vanlige arbeidsområder og budsjetter. Vi gikk til Stortinget med et forslag om en tilleggsbevilgning, og jeg er glad for at komiteen så enstemmig slutter opp om det. Det er alltid slik at når det brenner, bør vi låne bort vannslangen til naboen. Slik bør det være også i fortsettelsen, og det bør kjennetegne godt naboskap. Når det så gjelder de to øvrige sakene på dagsordenen, la meg bare knytte noen korte kommentarer til det, selv om det strengt tatt kanskje ikke er så nødvendig. For det første er jeg enig i alt det som er blitt sagt om betydningen av Kystvakten. Jeg er også enig i at det ville være noe underlig om vi så tidlig i budsjettåret slo fast at her trengs det mer penger. Vi kommer imidlertid selvsagt til å følge denne situasjonen nøye, slik at vi eventuelt kan komme tilbake til Stortinget med fornødne forslag om justeringer, hvis det er nødvendig i forhold til Kystvaktens viktige oppgaver utover året og ikke minst utover høsten. Jeg er enig med representanten Kristin Halvorsen og alle andre i at Kystvakten er et prioritert område, og det faktum at et nytt stort isforsterket fartøy om ikke så lenge settes på sjøen, er et tegn på at denne forsamlingen og flere regjeringer har vært klar over det. Det er forbausende lite oppmerksomhet omkring denne store investeringen, men den er meget betydningsfull i forhold til å videreføre en linje med en ganske kraftfull satsing på investeringer i Kystvakten. Når det så gjelder forholdet til Sårbarhetsutvalgets innstilling og de temaene som for øvrig er behandlet i to innstillinger, la meg si at det isolert sett selvsagt ville ha vært ønskelig om vi kunne hatt Sårbarhetsutvalgets innstilling på Stortingets bord samtidig med reformplanene for Forsvaret. Når det ikke var mulig denne gangen, er det fordi Justisdepartementet har lovet seg selv og Regjeringen en bred og veldig nitid gjennomgang av konkrete ulykkesforløp, særlig knyttet til Åsta-ulykken og «Sleipner»-ulykken. Det er en oppgave som er så stor, av et noe annet kaliber enn det som vanligvis ligger i meldinger om sivilt beredskap, at det i seg selv har avstedkommet en forsinkelse i forhold til det som vi hadde sett på som en ønskelig tidsplan – det tror jeg for så vidt gjelder både justisministeren og undertegnede. Men vi har selvsagt hatt et nært samarbeid på embetsplan, og også på politisk nivå, med Justisdepartementet i prosessen med langtidsplanen for Forsvaret. Jeg har vondt for å se, og det har jeg inntrykk av også gjelder justisministeren, noe i det som ligger i vår prioritering av denne oppgaven framover, som gjør at dette blir noe annet enn en verdifull ressurs i det sivile samfunns arbeid med å styrke seg på alle de områdene som knytter seg til sårbarhet. Vi har altså ikke funnet konflikter her, og skulle så skje at Stortinget skulle finne konflikter utover høsten, får vi komme tilbake til det. Men vi har altså ikke hatt fantasi nok til å finne det, på tross av et ganske nitid arbeid. Og jeg minner om det som står i langtidsproposisjonen for Forsvaret: Vi går inn for at kommandoen i Nord-Norge ikke skal nedlegges som ØKN, og la det bli med det. Vi nedlegger altså ikke øverstkommanderende i Nord-Norge for så å nullstille den, vi gjør det som et ledd i en omorganisering på proposisjonens grunnlag, og så gjør vi landsdelskommandoen i nord til en nasjonal krisehåndteringskommando, nettopp i lys av de erfaringene vi har hatt med «Kursk» og med Reitans meget gode behandling av ulykker og utfordringer i våre nordlige områder. Så sier vi, som en forskottering av Sårbarhetsutvalgets innstilling, at vi synes det er naturlig å vurdere Forsvarets ressurser i nord i sammenheng med å opprette et senter for overvåkning, beredskap og redning i nordområdene, hvor vi så kan diskutere om det er det militære eller det sivile gjennom hovedredningssentralen i Bodø/Reitan som skal være det førende. Det viktige er å samle ressursene slik at vi får en mer effektiv håndtering av utfordringene enn før, og en bedre bruk av ressursene. Jeg har vondt for å se at dette kan være å forskottere noe som helst på en uheldig måte, tvert imot er det en åpning for at Forsvarets ressurser skal kunne brukes konstruktivt også i en sivil sammenheng. Her er justisministeren og jeg helt enige, og vi har jobbet parallelt med disse problemstillingene så langt. Så er det riktig, som flere har vært inne på, at Regjeringen har lovet at vi i egnet form, sannsynligvis i tilknytning til revidert nasjonalbudsjett, vil komme tilbake med en bred tilbakemelding til Stortinget i forhold til mange av de problemstillingene som er tatt opp og berørt, delvis i dagens innstillinger, og gjennom flere spørretimer og annen form for stortingsbehandling fram til nå.