Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-02-17:
Så møtes vi på nytt i denne salen for å diskutere et fag og et fagområde som trenger mer oppmerksomhet, flere elever og studenter og bedre undervisning og opplæring – og i fortsettelsen av det ser vi for oss at det blir manko på yrkesgrupper, eller utdanningsgrupper, i framtidssamfunnet vårt. Da er poenget at det gjelder realfag og tilhørende yrkesfaggrupper, men det gjelder ikke bare realfag. En av de store utfordringene for Norge framover er at det er mange utdanningsområder og mange yrkesgrupper som det ser ut til at det blir manko på. Det betyr ikke at det ikke er viktig å diskutere dette med realfag. Det er viktig å slå fast at vi har et økt behov for utdanning av arbeidskraft innenfor realfag og teknologi. Det har f.eks. både saksordføreren og Henning Warloe hatt gode innlegg om, som har understreket nettopp det. Dette er vi alle enige om her til lands, og dette er man enig om i de fleste land verden over. Det er jo et interessant fenomen, som vi også har påpekt i tidligere debatter, at det i et samfunn på vårt utviklingsnivå er en dalende interesse for realfag og teknologi. Det ser altså ut til nærmest å være et trekk i samfunnsutviklingen. Vi ser at han var langt mer en helt, ingeniøren og samfunnsingeniøren – og jeg sa «han» bevisst, for dette dreide seg mye om karer – 1950-, 1960- og 1970-tallet. Markedsføringsbrosjyrer med bilde av menn i gule hjelmer tente ungdom i langt større grad enn det gjør i dag, for i dag trekkes ungdommen ofte mot andre utdanningsveier og karriereveier – mot media og kultur, mer mot selvrealiseringsfag. Dette blir et tankekors. Vi er alle enige om at i samfunnet i dag tar vi teknologien mer for gitt. Det er noe som kommer til oss, og som vi setter veldig pris på, tydeligvis. Ikke minst her i Norge er vi veldig raskt ute med å ta i bruk den nyeste teknologien, men det er noe vi tar for gitt, som vi selv liksom ikke trenger å bry oss med å være med på å utvikle. Slik kan det jo ikke fortsette. Det har veldig mange nå innsett, ikke minst utdanningsinstitusjonene selv. Arbeidslivet har innsett det, utdanningsmyndigheter på alle nivåer har innsett det. Derfor er allerede veldig mye gjort, som bl.a. saksordføreren på en god måte understreket, og mer er i ferd med å skje. Dette synes å gi resultater, ikke minst fordi interessen har tatt seg opp. Så her er det en positiv utvikling på gang. Det er bra. Slik sett vil debatten her i stor grad bli en virkemiddeldebatt og ikke en måldebatt. Jeg setter veldig pris på – etter at jeg først la merke til det – at Henning Warloe i sitt veldig gode innlegg nettopp understreket poenget at det er stor enighet her i salen. Det som jeg reagerer mest på ved Fremskrittspartiets forslag, er mer denne tankegangen bak, som, slik jeg leser det, er basert på en manglende tillit til at ikke minst utdanningsinstitusjonene selv ser at det er et behov her ute, og at Fremskrittspartiet i litt for liten grad ser at utdanningsinstitusjonene i veldig stor grad er i gang med å komme det utdanningsbehovet i møte. Det er jo slik det stort sett fungerer innenfor denne sektoren, og det fungerer stort sett bra, ved at de nettopp tar ansvar. Og så er det vår rolle å stimulere til en slik utvikling. Slik sett er jeg helt enig i det som Warloe understreker, at disse forslagene faktisk på mange måter mer kan virke hemmende enn stimulerende, der en nå prøver å imøtekomme behovet på en bred måte. På mange måter nedenfra, på en slags skreddersømmåte, avhengig av den enkelte utdanningsinstitusjonen, er det en mye bedre måte å gjøre det på enn at det å få på plass noen nasjonale linjer skal komme fra oven. Denne sammenligningen med spesialskoler for ski – her må vi rydde litt. Slike skoler har vokst fram for å dekke det behovet som oppstår når noen ungdommer har en så krevende hobby at de trenger en utdanningsinstitusjon som organiserer og gjerne også utvikler en pedagogikk som tilpasses dem for at de fortsatt skal kunne utføre den krevende hobbyen sin. Det er noe helt annet at vi plukker ut ett av skolefagene og gir en slik spesialskoleoppmerksomhet. Da regner jeg med at en i fortsettelsen av en slik tankegang må få tilsvarende spesialskoler for språk, for samfunnsfag, for kulturfag osv. Det er en uheldig utvikling, etter min mening.