Kjellaug Nakkim (Høyre), 1999-12-06:
Vi har hatt stadige kutt i forsvarsbudsjettene bortsett fra når Høyre har inngått i et budsjettforlik. Og hva har så det medført? I Aftenposten torsdag den 2. desember 1999 kunne vi lese at Norge får dårlig NATO-karakter. «NATO er ikke imponert over Norges innsats hverken hjemme eller ute», kunne vi registrere at flere NATO-diplomater sa til Aftenposten. Omstillingen i Forsvaret går for sakte. Innsatsen i Kosovo kom altfor sent. Kuttet i forsvarsbudsjettene blir også bemerket. I tidligere tider hadde den politiske venstresiden en favorittanklage mot forsvarspolitikken: Norge var den flinkeste eleven i NATO-klassen. Nå har vi for lengst fått et fall på karakterskalaen. Hæren har i disse dager gått ut med en spareplan på 290 mill. kr i årlige driftsutgifter. Og dette er bare det første skritt på veien mot noe som tyder på å bli en svært omfattende spareplan. Samtidig med at spareplanen ble fremlagt, satt forsvarsministeren og forsvarssjefen i NATO-møte i Brussel og lyttet til kritikk på Norges vegne. Vi sørger ikke tilstrekkelig for vår egen forsvarsevne, og vi bidrar ikke i tilstrekkelig grad til NATOs fellesoperasjoner. Kosovo-krigen har langt fra styrket Norges anseelse. Omstilling er stikkordet. Vi må omstille oss fra å være et mobiliseringsforsvar tilpasset den kalde krigs tid til å kunne bidra effektivt i internasjonale operasjoner. Moderne kriger, som Gulf-krigen og Kosovo-krigen, viser at det er luftforsvaret som er spydspissen. Kampfly er en forutsetning for å hevde suverenitet i eget luftrom. Kampfly er også et viktig bidrag til internasjonale fredsoperasjoner. Norsk deltakelse i slike operasjoner forutsetter fly som kan virke sammen med NATO-alliansens øvrige styrker og enheter. Riktignok har Stortinget vedtatt å kjøpe 20 nye kampfly med opsjon på ytterligere 10, men disse skal gå til erstatning for de gamle F-16 flyene og de F-16 flyene som er gått tapt. Hvordan står det så til med vårt luftforsvar? Store deler av flyparken i Luftforsvaret står mer i hangaren enn de er i luften. Vi har totalt 58 F-16 fly. Luftforsvaret sliter med å holde 30 av dem i en slik stand at de kan brukes i luften. For øyeblikket står alle på bakken. Årsaken er mangel på penger, problemer med å få nye deler og mangel på teknisk personell. Luftforsvaret trenger 30 F-16 fly til enhver tid for at pilotene skal kunne vedlikeholde og forbedre sine ferdigheter. Etter det jeg har fått opplyst, ligger norske flygere på NATOs minimumsnivå hva angår antall flytimer, eller oppfyller ikke NATOs minimumskrav. Det er også stor usikkerhet knyttet til bemanning. Man forventer at mangel på piloter vil gjøre seg gjeldende fram til 2003-2004 på grunn av flukt til sivil luftfart, likeså med teknikerne. Vi har i dag, som sagt, 58 F-16 fly. Samtidig fases nå F-5 ut. Anskaffelsen av de nye flyene kan virke som en netto oppbygging, men det er det ikke. Luftforsvaret har hele tiden sagt at 30 fly må man ha. Ambisjonsnivået er at man skal kunne ha en skvadron ute i internasjonale operasjoner. Når man da tar med alt som har med ettersyn på flyene, rotasjon, styrkeproduksjon av flygere og teknikere og hele det apparatet som skal til, sier Luftforsvarets forsyningskommando at 30 fly er minimum. I mellomtiden blir Luftforsvarets innsettingsstyrke mer enn 338-skvadronen. Hele F-16-korpset må være med i dette oppdraget. I St.meld. nr. 38 for 1998-99 legges det opp til en rotasjonsordning på innsatsstyrken som gjør at hver stilling må fornyes med to til tre kontrakter. Målet er kortere uteperioder enn seks måneder og rotasjon etter to til tre måneder. Dette kommer til å koste penger. I det hele tatt vil Luftforsvarets internasjonale styrke bli en kostbar affære for Norge. Det er kanskje på tide når vi nå får en ny runde på en ny langtidsplan, at denne må bli tatt på alvor og fulgt opp i budsjettene. Det har vi ikke gjort med den eksisterende langtidsplanen, langt derifra. Med stadige kutt år for år og et nytt jafs som vi hadde i budsjettforliket mellom Arbeiderpartiet og regjeringspartiene, betyr det en ustrukturert svekkelse av forsvarsevnen og en svekkelse av Norges posisjon med tanke på den sikkerhetspolitiske forskyvningen fra NATO til EU.