Bjørn Hernæs (Høyre), 2001-04-06:
Den brede redegjørelsen fra utenriksministeren som er bakgrunnen for dagens debatt, gjør det også naturlig at det har vært et bredt spenn over denne debatten. Det har vært interessant å følge med og se hvordan holdningene i denne salen avspeiler vektleggingen til de enkelte. Noen vektlegger først og fremst nærheten til Russland, noen forholdet til den tredje verden, noen USA, noen EU, og noen legger vekt på de internasjonale organisasjoner vi deltar i, som FN, OSSE og andre fora. Jeg synes at jeg merket i en replikkveksling mellom forsvarskomiteens leder og utenriksministeren noe i retning av den oppfatning at det nesten var litt uriktig å blande Forsvaret inn i en debatt i utenrikskomiteen. Jeg håper jeg tok litt feil der, for ellers blir det vel aldeles ille at et medlem av justiskomiteen melder seg inn. Min «unnskyldning» får da være at vi fortsatt har ansvaret for det sivile beredskap. Jeg skal komme tilbake til hvorfor jeg mener at totalforsvaret av Norge også har betydning for hvordan vi kan agere internasjonalt. Forsvarets rolle i norsk utenriks- og sikkerhetspolitikk er så sentral at det etter min oppfatning vil være helt uriktig ikke å ta med Forsvaret i en utenrikspolitisk debatt. Norges bidrag til en positiv utvikling i våre utenrikspolitiske områder må først og fremst være å skape forutsigbarhet om våre egne forsvars- og sikkerhetspolitiske rammefaktorer. Hvis vi ikke har trygghet for forsvaret av egne nærområder, har vi heller ikke mye å bidra med i internasjonale sammenhenger. Og det er jo slik når det gjelder våre bidrag til internasjonale operasjoner, at der blir Forsvaret brukt som et utenrikspolitisk virkemiddel for å være med på å sikre fred og stabilitet i verden. Men iallfall indirekte er vi også med på å importere egen sikkerhet gjennom den innsatsen vi gjør andre steder i verden. Denne debatten kommer midt mellom den debatten vi hadde i forbindelse med St.meld. nr. 38 for 1998-99 om våre internasjonale operasjoner, og den forsvarsdebatten som vi snart skal ha, og også debatten om det sivile beredskap. Den meldingen har vi dessverre ikke fått parallelt med Forsvarets nye strukturer, slik vi hadde forutsett. Det må understrekes én gang til nå rett før vi skal begynne å legge på plass rammene for Forsvaret, at den rasering av Forsvaret som Regjeringen legger opp til – for å bruke formuleringen til forsvarskomiteens leder – den må bekymre, og den må få konsekvenser for de mulighetene vi har til å bidra internasjonalt, det er det ingen grunn til å legge skjul på. Denne problemstillingen stod nokså sentralt, men var litt avdempet under debatten om de internasjonale operasjonene. Men det lå jo der en klar, om ikke altfor stor, interessemotsetning mellom Høyre og Fremskrittspartiet på den ene siden og stortingsflertallet på den andre siden. Jeg synes det er blitt tydeligere nå forut for den endelige debatten rundt Forsvarets nye struktur om vi er villig til å legge de pengene inn i Forsvaret som er nødvendige for at vi skal kunne operere ute. Hvis vi ikke gjør det, blir de problemstillingene som Høyre og Fremskrittspartiet pekte på i forbindelse med behandlingen av St.meld. nr. 38 for 1998-99, ytterligere understreket, og det kommer til å skape åpning og rom for enda større uenighet enn de nyansene som var til stede da vi diskuterte de operasjonene. Derfor blir mitt avsluttende bidrag: Vi er ikke villig til å kjøpe sikkerhet gjennom EU-medlemskap. Vi opprettholder kritiske holdninger til mye av det USA gjør. Og da må vårt viktigste bidrag til fred og stabilitet i våre områder bli at vi i hvert fall sørger for å trygge egen sikkerhet gjennom forsvaret av norske områder, og så må prioritet nr. 2 – men godt prioritert – bli hva det vil være mulig å delta i når det gjelder utenlandsoperasjoner.