Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2008-04-29:
Swaziland er det minste landet i det sørlige Afrika, og selv om det i henhold til OECDs såkalte DAC-liste kan klassifiseres som et lavere mellominntektsland, er det liten tvil om at landet har store utfordringer. UNICEF f.eks. fastslår i sin rapport fra 2008, «The State of the World’s Children», at Swaziland - og det er 2006-tall de bruker - ligger på 16. plass på oversikten over landene med den høyeste barnedødeligheten under fem år. Barnedødeligheten har også økt fra 1990 og fram til i dag. Et annet eksempel er at et barn som ble født i 2006, hadde en forventet levealder på 40 år. I tillegg anslås det av UNICEF at antall hiv-smittede kan ligge på 33,4 pst. av befolkningen, men at denne statistikken er usikker, og at tallet trolig er langt høyere. Avstanden fra den norske virkeligheten, hvor vi bl.a. diskuterer hvor mye lenger hver og en av oss her i Norge må jobbe for å opprettholde pensjonssystemet vårt på grunn av økende levealder, er derfor enorm. Det er med dette utviklingspolitiske bakteppet jeg oppfatter at det er et nærmest unisont flertall på Stortinget for å bedre Swazilands markedsadgang på det norske markedet. Saken har også sitt utspring i budsjettinnstillingen fra utenrikskomiteen for inneværende år, selv om innretningen av GSP-ordningen også ble diskutert i utenrikskomiteen våren 2007, i Innst. S. nr. 209 for 2006-2007, etter et representantforslag fra Kristelig Folkeparti. Det kan også legges til at det med virkning fra 1. januar 2008 ble gjennomført flere endringer i den norske GSP-ordningen. I budsjettinnstillingen for inneværende år peker en samlet utenrikskomite på at det bør vurderes å trekke flere land inn i ordningen med nulltoll i GSP-ordningen for å sikre en likere behandling av små økonomier i det sørlige Afrika. Fra Arbeiderpartiets side støtter vi en slik utvikling, men jeg vil understreke allerede nå at det er for tidlig å konkludere når det gjelder hvilken måte vi skal gjøre dette på. Slik jeg og Arbeiderpartiet ser det, er det tre ulike muligheter for å sikre Swaziland og andre små økonomier i det sørlige Afrika større markedsadgang. Den ene måten er å gjøre endringer i landbruksavtalen mellom Norge og SACU-landene. Denne avtalen er også en del av EFTA-SACU-avtalen. Det vil åpenbart forbedre Swazilands preferanser. Hovedproblemet er imidlertid at endringer i denne avtalen vil kreve at alle fire EFTA-landene og alle fem SACU-landene må involveres, og det sier seg selv at dette vil ta en del tid å få gjennomført. Men systemmessig vil dette trolig være det aller beste alternativet. Den andre muligheten er en nulltollordning innenfor GSP. Det er, så vidt jeg forstår, i tråd med det forslagsstillerne i representantforslaget ønsker seg. Slik jeg forstår argumentasjonen til forslagsstillerne, mener man at MUL-kriteriene og kriteriet BNI pr. innbygger ikke er tilfredsstillende for å differensiere mellom ulike utviklingsland. Forslagsstillerne vil legge større vekt på rangering innenfor UNDPs Human Development Index, altså den såkalte HDI. Regjeringen og jeg mener det er et kritisk punkt at vi klarer å komme opp med objektive kriterier når land skal differensieres. BNI pr. innbygger er tross alt et slikt kriterium. Vi må huske på at HDI-indeksen kun er et av fire kriterier når FN vurderer MUL-status. Jeg må likevel innrømme at det uansett er slik at Swaziland har store utfordringer, ikke minst knyttet til fattigdom, hiv og aids. En tredje mulig løsning er å innlemme Swaziland i spesialordningen vi har for Botswana og Namibia i GSP. Særbehandlingen av Botswana og Namibia i GSP-ordningen kan ses på som helt klart urimelig i forhold til Swaziland, sett i lys av at disse landene ligger i samme region, og at Norge i EFTA har en handelsavtale med SACU som ikke retter opp forskjellsbehandlingen mellom dem. Dette er tilfellet til tross for at Swaziland har vesentlig lavere BNI pr. innbygger enn Botswana og Namibia. Det kan derfor argumenteres med at når den norske GSP-ordningen først har en særordning for de to nevnte land, kan denne utvides til også å gjelde Swaziland, for å oppnå en større likebehandling av små økonomier i det sørlige Afrika. Det var slik utenrikskomiteen for ca. et år siden, tror jeg, formulerte det. Hovedproblemet med den løsningen er at en slik særordning ikke følger OECDs DAC-liste, og den kan være i strid med WTOs regelverk. Det er med andre ord flere framgangsmåter for å få satt ut i livet intensjonene til et flertall på Stortinget om å bedre preferansene for Swaziland. Slik det er i dag, er det ikke vanskelig å si at det framstår som urimelig at Swaziland har dårligere handelsvilkår enn sine naboland Botswana og Namibia. Samtidig har Norge alltid vært en forkjemper for et regelbasert, internasjonalt system som skal fremme rettferdig handel i verden. Med en slik tilnærming som utgangspunkt skal vi ha gode grunner for å etablere egne regler på siden av det etablerte handelsregelverket i verden. Når det er sagt, mener jeg allikevel det er åpenbart at Swaziland må få bedret sine vilkår overfor Norge, og jeg er trygg på at Regjeringen vil komme tilbake til Stortinget så raskt som mulig med en løsning på saken. Jeg vil understreke at mange i denne sal er utålmodige etter å finne en løsning, men jeg aksepterer likevel at vi må bruke noe mer tid på å finne den beste måten Swaziland kan få forbedret sine markedspreferanser på.