Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2005-03-17:
Innst. O. nr. 61 til Ot.prp. nr. 28 for 2004-2005, om skogbruksloven, viser at det er et stort flertall som ønsker at skogen skal være en viktig næringsvirksomhet også i framtida. Behandlinga i komiteen viser at det stort sett er stor enighet om loven og lovens intensjon. Komiteens flertall er noe uenig når det gjelder behovet for en egen miljøforskrift, men det vil jeg komme nærmere tilbake til seinere i mitt innlegg. Komiteen viser til at det i Ot.prp. nr. 28 blir foreslått at eksisterende lov av 21. mai 1965 om skogbruk og skogvern ikke lenger skal gjelde, og at den nye loven skal erstatte denne. I proposisjonen foreslås det også å oppheve lov av 9. juni 1939 om husbruksskog og lov av 9. november 1956 om avgift på skogsvirke til fremme av fellestiltak i skogbruket. Komiteen understreker at dette er en oppfølging av St.meld. nr. 17 for 1998-99, jf. Innst. S. nr. 208 for 1998-99. Komiteen er helt enig i at det er behov for å endre loven, både i forhold til innhold og i forhold til språk. Loven blir også klarere i forhold til saksbehandling og forvaltning. Og det er bra, da vi vil ha forenklinger på områder der det er mulig å få det til. Slik departementet har utarbeidet loven, mener komiteen at til tross for lovens omfattende innhold er den både god og oversiktlig beskrevet. Komiteen understreker at skognæringa fortsatt skal være en næring med frihet under ansvar, men ser at næringa har flere hensyn å ta – i hovedsak er det skogen som næringsgrunnlag og skogen som rekreasjon. Komiteen er bekymret for fornying av skogen. Det er bekymringsfullt at skogplantinga har gått så sterkt tilbake. Skog er langsiktig investering for høsting til neste generasjoner. Det er ikke bra at omfanget av tilplantet areal i 2002 var på nivå med tilplanting midt på 1950-tallet. Vi er helt avhengig av at vi gjør en god våronn før vi høster, og slik er det også i skogbruket. Derfor må vi ha som mål å få større tilplanting. I og med at skogen er en så stor leverandør av råstoff til vårt næringsliv, som i aller høgste grad også betyr distriktspolitikk, er det ønskelig at vi får større avvirkning. Over lang tid har vi ligget på en avvirkning på ca. 10 mill. kubikk, men er nå nede i 7-8 mill. kubikk. Det er komiteens klare ønske at en burde få til større uttak, ikke minst for å sikre næringsvirksomheter råstoff. Komiteen er sjølsagt klar over at det må være lønnsomt for skogeieren å drive skogen, både som driver og som miljøforvalter. Framtidas skogeiere vil være både kvinner og menn. Organisasjonen «Jenter i Skogbruket» påpeker at det må legges til rette for at både kvinner og menn kan ha arbeid i og inntekt fra skogen. Komiteen slutter seg til den intensjonen. Det skulle bare mangle, vil noen si, men prosjektet «Jenter i skogen» viser at det lønner seg å jobbe bevisst i en næring som så langt er dominert av mannskultur. Komiteen har merket seg at departementet mener at den nye loven vil gi en helhetlig tilnærming til de skogpolitiske utfordringene og klarere rammer for eierens forvaltningsansvar og være et bedre verktøy for skogbruksmyndighetene. Komiteen har kommet med en del innspill under behandlinga av loven. Alle partier har vært enige om at formålsparagrafen ble noe endret. Det er derfor lagt vekt på at formålsparagrafen må gjenspeile et ønske om at skognæringa fortsatt skal ha en vesentlig plass i verdiskapinga av råstoffet som skogen gir. Det å sikre aktiv, lokal og nasjonal verdiskaping har derfor vært vesentlig, og komiteen tilrår § 1 endret i tråd med dette. Komiteens flertall er enig i at det må legges til rette for forynging innen tre år etter at hogsten har skjedd, slik departementet foreslår. Komiteen har imidlertid sagt at denne fristen kan utvides til fem år hvis det ut fra klimatiske og lokale forhold er forsvarlig. Jeg sa innledningsvis at det var stor enighet om loven, men da med ett unntak, og det gjelder behovet for en egen miljøforskrift. Her har komiteens medlemmer fra Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Senterpartiet et annet syn. Vi viser til at alle de som gjennomfører skogsdrifter og tømmeromsetning, er miljøsertifisert etter ISO 14001-standarden. Levende Skog-standarder for bærekraftig skogbehandling er lagt til grunn. Det er også slik at alt tømmer som skal omsettes via offentlige kanaler, må ha utarbeidet miljørapport før hver eneste skogsdrift. Alt i alt mener vi som er i dette flertallet i komiteen, at det vil gi et dobbeltbyråkrati å innføre en slik miljøforskrift, likeså at en kan komme i den situasjon at enda mindre avvirkning blir resultatet. I merknaden fra Høyre, Sosialistisk Venstreparti og Kristelig Folkeparti er det sagt at miljøforskrift ikke må føre til økt byråkrati. Etter mitt syn blir dette svært vanskelig, da en må forutsette at hensikten med å innføre miljøforskriften er å få en strengere praksis enn i dag. Da må jo forskriften medføre en eller annen søknad eller en melding med bekreftelse på et eller annet, og at en får en oppfølging med kontroll og rapportering. Da blir det etter min mening økt byråkrati. Dette flertallet, som Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Senterpartiet representerer, ønsker at vi kan bruke det allerede eksisterende byråkrati til å videreutvikle næringsmulighetene innenfor skogbruket, ikke til passiv kontroll, men aktiv næringsveiledning. Da vil det være en mulighet for at mange distriktsarbeidsplasser blir opprettholdt og kanskje videreutviklet med bakgrunn i råstoff fra norske skoger. Med dette tar jeg opp komiteens tilråding.