Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2019-02-12:
Først og fremst skal jeg takke interpellanten for å ta opp et særs viktig tema. Det er klart at når vi ser på regjeringserklæringen som vi hadde her for kort tid tilbake, hvor statsministeren valgte ikke å nevne nordområdene i det hele tatt, er de spørsmålene som representanten stiller, betimelige. Vi skal videre være glad for at den siste tids hendelser ikke ledet til at noen mistet livet, og at det gikk bra med dem som var om bord på «Northguider». Man fikk demonstrert at med litt flaks får vi til det utrolige. Det som er bakgrunnen for interpellantens spørsmål, er bl.a. SARiNOR-prosjektet, altså søk og redning i nordområdene, et prosjekt som har gått over lang tid, og vi sitter nå med siste handlingsplanen for det. Jeg registrerer at statsråden ikke er interessert i å gå inn på og svare på hvilke tiltak som regjeringen kunne tenkt seg å følge opp. Jeg er spent på å se om det betyr at man har tenkt å ta det inn i den lenge varslede nordområdemeldingen, og om det er derfor man er litt tilbakeholden med å gi informasjon. Det burde man ikke være. Jeg mener at man burde ha forsterket arbeidet med å få på plass en tilstrekkelig beredskap i nordområdene uavhengig av om man venter på å gå i gang med en ny nordområdemelding. Det vi ser, som selvfølgelig flere representanter har erfart, er at det er økt aktivitet i nordområdene, både på bakgrunn av at polisen smelter, og fordi man markedsfører tilgangen innenfor turismen og innenfor forskning til nye områder av verden, som naturligvis er interessert i å se det som foregår, og ikke minst kunne forske på nye ting. Et av hovedelementene som SARiNOR drar opp i handlingsplanen, er at man ønsker å få etablert et arktisk beredskaps- og kunnskapssenter i Longyearbyen for søk og redning, og ikke minst på beredskapssiden. Det registrerer jeg at statsråden nærmest mener at man allerede har fått på plass, idet man sier at man har fått på plass en «plattform» i Longyearbyen. Det tror jeg søk- og redningsmiljøet er sterkt uenig i. Det forutsetter at man har betydelig større omfang av beredskapsmateriell og -personell og ikke minst utvikling av dette enn det som er tilfellet i dag. Det er jo sånn at det er utgifter knyttet til det å øke beredskapen, men det er utgifter som Stortinget egentlig måtte innse kom når man har valgt å satse på nordområdene. Når man legger til grunn det som skjer værmessig, men også de økte økonomiske mulighetene som større tilgang til nord gir, må man også kunne forutsette at man er klar over at det vil medføre kostnader. Da er det mer diskusjon om hvordan man skal få det på plass. Det er vel og bra at man har en avtale for søk og redning, men spørsmålet blir hvordan man skal få på plass avtaler om beredskap, altså hvordan man skal være forberedt på forhånd. En av tingene Polarkoden tar opp i seg å prøve å få til, er bl.a. at man sikter på økt egenredning. Det er en viktig bakgrunn som ikke er tatt opp, og det er at 90 pst. av den arktiske skipstrafikken går gjennom norsk farvann. 80 pst. av Norges havområder ligger i Arktis, og når vi fra denne salens side har tenkt å ta en større rolle og bruke havet mer – det er det også forskningsmiljøene peker på for de framtidige teknologiske løsningene og medisinene som må på plass – må vi også være innstilt på å øke beredskapen, om det dreier seg om beredskapssenter på Svalbard, de ulike tiltakene som SARiNOR peker på, tilstrekkelig kapasitet for Kystvakten, herunder helikopter, og den nye værradaren som representanten Skjelstad var inne på, eller andre tiltak. Det forplikter når Norge som stat har det området som vi har, og ikke minst de mulighetene som vi har. Jeg håper at regjeringen kommer til å være litt mer ydmyk framover og ikke minst kan se på mange av de gode faglige tilrådningene som SARiNOR har kommet med om hvordan vi skal få bedre beredskap i nordområdene. Det vil være en betingelse for at vi skal kunne sikre mennesker og verdier etter hvert som aktiviteten øker i nordområdene – forhåpentligvis til det gode for oss alle.