Bent Høie (Høyre), 2014-11-11:
Jeg vil takke Stortinget for tilbakemeldingene på redegjørelsen, og jeg er glad for at det er et samlet storting som uttrykker takknemlighet overfor det norske helsepersonellet som har meldt seg frivillig til å reise til Vest-Afrika. Det skal jeg viderebringe når jeg møter den første gruppen av disse senere i ettermiddag. Som flere har vært inne på, er det selvfølgelig også viktig å understreke at dette først og fremst handler om å hjelpe de menneskene i Vest-Afrika som er berørt. Det er vårt ansvar å bidra til å snu utviklingen, å bidra i en humanitær katastrofe, men det er også riktig å se dette inn i en større sammenheng – i både et regionalt og globalt sikkerhetsperspektiv. Derfor har også flere av representantene vært inne på det som er helt grunnleggende, nemlig det å ha en god helsetjeneste og dens betydning for sikkerhet både lokalt, regionalt og globalt. USA har jo tatt et initiativ som Norge er med i gjennom den globale sikkerhetsagendaen, som handler om nettopp å bygge opp lokal helsetjeneste og beredskap knyttet til denne type situasjoner, om rett og slett å få implementert det globale helse- og sikkerhetsreglementet som er utarbeidet av Verdens helseorganisasjon. Der har vi fortsatt store utfordringer. Hadde dette vært på plass før denne situasjonen oppsto i Vest-Afrika, så hadde vi sannsynligvis hatt et helt annet scenario. Det er en stor utfordring å bidra til at en i disse landene, og i tilsvarende land, bygger opp en helsetjeneste lokalt som kan håndtere og hjelpe befolkningen når ulike helsebehov oppstår, og da er det viktig å starte med begynnelsen, som er utdanning. Derfor er den satsingen på utdanning som regjeringen har prioritert i bistanden, helt riktig. En forutsetning for å bygge helsetjenester lokalt er at en utdanner barn og unge, og ikke minst jenter. Så dette henger sammen, og det er også riktig, som representanten Hareide var inne på. Vi har nå fått anbefalingen fra Folkehelseinstituttet når det gjelder vaksine, og det skal vi jobbe videre med. Det er likevel grunn til å understreke at på dette området er den viktigste «medisinen» kjent: Den viktigste medisinen er nettopp å bygge opp helsetjenester lokalt. Den viktigste medisinen er også å ha samfunn der det er stor grad av tillit mellom befolkningen og myndighetene. Begge deler er en forutsetning for å lykkes med å ta i bruk både vaksiner og andre typer medisiner. Dette gjelder i alle land, uavhengig av hvor en er plassert i verden. Det vil også være det viktigste i vårt eget land hvis det oppstår epidemier som berører oss – at befolkningen har tillit til de vaksinerådene som gis, at folk har tillit til og følger opp de rådene som gis av helsemyndighetene. Tilliten er også avgjørende for å unngå at sideeffekter av den type situasjoner skaper unødvendig uro og fører til andre problemer i et samfunn. Vi ser at når det oppstår redsel for epidemier, selv i velutviklede samfunn, så får det utslag som berører hele samfunnet. Derfor er det helt avgjørende at vi også i Norge tenker veldig grundig igjennom at den form for tillit er det helt avgjørende for et samfunn å ha, og den tilliten bygger en i gode tider for å kunne bruke den i tøffere tider. Det er også situasjonen i disse landene, at noe av utfordringen nettopp har vært å få befolkningen til å følge de rådene som gis, og innrette seg etter dem, og å nå fram med de rådene. Dette er også viktig, selv om det selvfølgelig også er viktig å utvikle både vaksine og medisiner, men det er ikke tilstrekkelig hvis ikke de andre forutsetningene er på plass.