Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2014-06-20:
Det første året av denne stortingsperioden er straks omme, og jeg vil også benytte anledningen til å takke for et spennende og lærerikt år. Jeg har fått gleden av å sitte i finanskomiteen, og jeg ønsker å takke komiteens leder og medlemmene fra alle partier for et godt samarbeid. Vi er enige på viktige områder i det politiske Norge, og hovedtrekk av det statsbudsjettet Stoltenberg-regjeringen la fram, er videreført. Samtidig tar Arbeiderpartiet et hint, og vi skjønner at vi ikke har vært en foretrukket partner for flertallet. Det ble bestemt av valgutfallet, og det blir bekreftet av den retningen flertallet har valgt – en retning Arbeiderpartiet ikke kan slutte seg til. Ser vi på summen av de vedtakene som har tegnet en annen retning, er det fortsatt slik at de store skattekuttene dominerer bildet. Det er hit de store pengene går. Av nye grep i dette budsjettet går det ti ganger mer til skattekutt enn penger i pluss til helse, politi og lærere til sammen. Satsingen ble gjort mulig av økt oljepengebruk. Det er en klar prioritering, men det ble ikke særlig vektlagt, verken da statsbudsjettet ble vedtatt, eller da det reviderte budsjettet ble lagt fram. Finansministerens salgsargument for det reviderte budsjettet var da også billigere taxfree og lavere avgift på påhengsmotorer. Ingen regjering har overtatt ansvaret for et land i bedre forfatning enn hva regjeringen gjorde i høst. I perioden tredje kvartal 2005 til tredje kvartal 2013 ble det skapt 350 000 nye arbeidsplasser i dette landet. Mer enn to av tre kom utenfor offentlig sektor. Pensjonsfondet ble mer enn tredoblet, den høye verdiskapingen ble fordelt på en god måte mellom bedrifter og lønnstakere, og de store pengene ble brukt til å styrke fellesskapsløsninger for alle fremfor skattekutt for få. Norge var i perioden 2006–2013 et av svært få land i verden der forskjellene mellom folk ble redusert. Det reviderte budsjettet ga en mulighet til å rette opp noen av de vedtakene som ble gjort i høst, og som vi nå ser konsekvensen av. Det reviderte budsjettet forteller – dessverre – om tapte muligheter. Det er ikke de 4 500 barnehageplassene regjeringen bommet med i sitt anslag, som er budsjettvinneren, eller de ansatte som mister jobben fordi regjeringen gjorde det for dyrt for bedriftene å permittere ansatte for å beholde verdifull kompetanse i bedriften, i stedet for å gå til oppsigelse, eller bedriftene som ble lovet 50 000 kr i støtte hvis de tok inn lærlinger, men nå bare får en tidel fordi regjeringen regnet feil også her, eller dem som lider i Syria, der vi ved å prioritere annerledes kunne gi en ekstra håndsrekning midt i året. La meg si: Arbeiderpartiet støtter forslaget fra Senterpartiet om å be regjeringen imøtekomme anmodningen fra Høykommissæren for flyktninger, slik at andelen overføringsflyktninger fra Syria med særlige medisinske behov økes utover de kriterier som så langt har vært lagt til grunn. Det er blitt påpekt i debatten at man for halvparten av kostnadene med billigere taxfree kunne fått på plass et skikkelig permitteringsregelverk. Var det slik at alle utfordringene i landet var løst, kunne jeg hatt en viss forståelse for den prioriteringen regjeringen gjorde. Men så er jo ikke tilfellet. Regjeringen varierer sin språkbruk mellom å tegne skyer på horisonten og å si at alt går bedre og sysselsettingen øker – som finansministeren akkurat nå gjorde. Representanten Flåtten var jo nesten mollstemt i sitt bilde av hva han så foran seg. Ser vi det igjen i revidert budsjett? Vel, da Stoltenberg II la fram sitt reviderte budsjett i fjor, var det med en vekstpakke for tradisjonell industri, hvor vi bl.a. foreslo å redusere selskapsskatten. Jeg overlater det til andre å legge det reviderte budsjettet for 2014 oppå det for 2013 og vurdere regjeringens uttalelser i lys av dette. Den utvidede taxfree-kvoten er et klart uttrykk for en ny politisk kurs, sier representanten Hagesæter. Han har rett. Hva ligger foran oss? Representanten Flåttens innlegg i dag tegnet et interessant bilde av synet på veien videre i innsats mot svekket konkurransekraft og det han kaller galopperende lønnsutvikling. Det er vanskelig å se grep i dette budsjettet som vil gjøre noe med det. Jeg vil f.eks. mene at den nylig fremlagte endringen i arbeidsmiljøloven ikke er et bidrag til økt produktivitet. Tonen i regjeringspartiene trekker i retning av at Norges vei til bedret konkurransekraft er å gå retning av de lave lønningene som strategi. Det er en dårlig strategi, og det bryter med en norsk tradisjon med å satse på kompetanse, tillit, god dialog og godt samarbeid mellom partene i arbeidslivet. Det reviderte budsjettet gjør lite for å bygge opp om den tradisjonen.