Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2008-12-09:
I lys av strømutkoblingen får vi prøve å begrense oss i debatten her, slik at vi ikke provoserer til altfor lange utskeielser. De store pengene på Utenriksdepartementets budsjett går til Norges bistand til utviklingsland. Her har Norge en sterk tradisjon som en solidarisk nasjon. Vår nasjon er vel kjent for innsatsen for å gi verdens fattigste folk en bedre framtid, for å bidra til konfliktløsning og fred og for å kjempe for demokrati og menneskerettigheter. Det må fortsatt være Norges kjennetegn. Regjeringens forslag til bistandsbudsjett for 2009 utgjør i denne sammenheng et paradoks. På den ene siden gir det en stor vekst i bevilgningsrammen, noe jeg har gitt, og vil gi, honnør for. På den andre siden blir mesteparten av økningen tatt av tiltak for asylsøkere i Norge og dernest det nye klimaprosjektet for å redusere utslipp av klimagasser til atmosfæren. I sum gjør dette så store innhogg i bistandsrammen at øvrig bistandsvirksomhet i utviklingsland så vidt opprettholder sin realverdi om man korrigerer for prisstigningen. Faktisk kommer et flertall av de klassiske budsjettkapitlene for utviklingsbistand ut med direkte kutt eller nedgang i realverdi. Det er lenge siden en slik stagnasjon var tilfellet. Til og med blant Regjeringens fem prioriterte satsingsområder kommer noen ut med nedgang. Og for første gang i denne stortingsperioden gir Regjeringen innledningsvis ingen oversikt over hvor store påplusninger som gis på de fem prioriterte satsingsområdene. Det viser hvor trangt det til slutt ble for den fattigdomsbekjempende bistanden til u-land, selv om totalrammen altså øker formidabelt. Fra Kristelig Folkepartis side foreslo vi i finanskomiteens budsjettinnstilling å øke bistandsrammen med 331 mill. kr utover Regjeringens forslag. Sammen med en omdisponering fra formål her i Norge til formål i utviklingsland økte vi bistandsvirksomheten i u-land med godt over en halv milliard kroner. Slik fjernet vi de reelle kuttene på mange, men ikke alle budsjettkapitlene innen bistandsområdet. Kristelig Folkeparti forslag ville bl.a. økt innsatsen i Afrika med om lag 450 mill. kr og økt de frivillige organisasjonenes innsats med rundt 150 mill. kr. Kristelig Folkepartis forslag om å øke bistanden utover 1 pst. av brutto nasjonalinntekt falt i Stortinget. I utenrikskomiteens innstilling foreslår Kristelig Folkeparti derfor omdisponeringer som vil gi Afrika vel 200 mill. kr mer og frivillige organisasjoner rundt 100 mill. kr mer. Sektorvis øker vi utdanningsbistanden med 100 mill. kr, helse og vaksine med 100 mill. kr, og dessuten øker vi den forsømte innsatsen for landbruk og matvaresikkerhet. Som vanlig under den rød-grønne flertallsregjeringen er Stortingets rom for å endre budsjettet lite. Ett av våre forslag – som bare Kristelig Folkeparti gikk inn for i finansinnstillingen – har imidlertid fått flertall i utenrikskomiteens innstilling. Det er vårt forslag om å øke støtten til Fredskorpset med 5 mill. kr for å sikre opplæringen også av dem som skal ut i tjeneste i regi av det nye utvekslingsprogrammet ESTHER. Vi er glad for dette gjennomslaget for Fredskorpsets viktige arbeid. Kristelig Folkeparti er for øvrig med i det flertall som gir 1 mill. kr ekstra til organisasjoner som arbeider for fred og menneskerettigheter, og vi er med i flertallet som vil ha bedre opplæringstiltak i Norge for mindreårige asylsøkere. Da Regjeringen, ved finansminister Kristin Halvorsen, presenterte statsbudsjettet i denne sal, sa hun helt feilaktig følgende: «Vi prioriterer internasjonal solidaritet ved å være den første regjeringen som når målet om å bruke 1 pst. av bruttonasjonalinntekten til bistand.» Dette er dobbelt feil, og det blir ikke mer riktig av at det er gjentatt av komiteens leder her i debatten i dag. Andre land har bevilget minst 1 pst. av BNI til bistand før, og for det andre har skiftende norske regjeringen gjort det i lang tid, fra midten av 1980-årene til midten av 1990-årene. Det er også feil å si, som representanten Akselsen sa, at Regjeringen med dette innfrir Soria Moria-erklæringen. For der står det vitterlig at man skal nå målet om 1 pst. av BNI og deretter trappe bistanden ytterligere opp i perioden. Det siste er ikke gjort. De hadde sjansen, men stemte imot da Kristelig Folkeparti allerede i fjor foreslo 1 pst. av BNI til bistand, og stemte også imot da vi i finansinnstillingen nylig foreslo å øke bistanden utover 1 pst. Så langt rammen for bistandsbudsjettet. Hva så med innretningen? Her er det noen store trender som må bemerkes, og jeg vil framheve tre. For det første: Svakere fattigdomsfokus. Det ser vi først og fremst i en lavere prioritering av de fattige landene i Afrika sør for Sahara. I stedet har vi sett tendenser til mindre geografisk konsentrasjon av bistanden under denne regjeringen. For det andre: Nedprioritering av utdanning. Det var en enstemmig utenrikskomité som i sin tid støttet at utdanningsbistandens andel av bistandsbudsjettet skulle økes. Den nådde 13,5 pst. i 2005 – altså før regjeringsskiftet. Utenrikskomiteen har i denne stortingsperioden etterlyst fortsatt opptrapping av bistanden til utdanning, noe komiteen også gjør i årets budsjettinnstilling. Men dessverre har Regjeringen hvert år foreslått budsjetter som innebærer en nedprioritering av bistanden til utdanning. På to år – fra 2005 til 2007 – ble utdanningsbistandens andel redusert fra 13,5 pst. til 10 pst. av norsk bistand. Fortsetter trenden, vil utdanningsbistandens andel være halvert når regnskapet for periodens to siste år gjøres opp. Det skjer midt i perioden da vi med kraft skulle følge opp FNs tusenårsmål, hvor tilgang til utdanning for alle er en av hovedsakene. For det tredje: Klimasatsingen gis ikke addisjonelt, slik opposisjonspartiene i klimaforliket bad om. Den betales innenfor bistandsrammen, slik at målrettede utviklingstiltak i u-land nå får en redusert andel av bruttonasjonalinntekten i forhold til de siste årene. Konkrete tiltak for å hjelpe utsatte befolkningsgrupper i u-land med klimatilpasningstiltak har vi lenge bidratt med gjennom bistanden fra norsk side, for forørkning og klimaendringer er intet nytt under solen. Hovedformålet med slik bistand er sosial og økonomisk utvikling i u-land. Det nye er satsingen hvor hovedformålet er å redusere klimagassutslipp av hensyn til det globale klima. Kristelig Folkeparti er en pådriver for dette, ja vi var sammen med Venstre og Høyre med på å presse Regjeringen til å godta dette i klimaforliket for et års tid siden. Men vi hadde håpet at den delen som går utover det som med rette kan kalles klimatilpasning, skulle komme addisjonelt, altså i tillegg til den ordinære bistanden. Også FNs klimakonvensjon fastslår prinsippet om addisjonalitet. Vi tror det kan bli vanskelig å få utviklingslandene med på storstilte klimatiltak hvis de ser at pengene til klimasatsingen fører til at øvrig, genuin bistand får en synkende andel av industrilandenes bruttonasjonalprodukt. De fattigste landene vil da igjen bli de største taperne. Den globale klimasatsingen vil nok da i hovedsak gå til mer industrialiserte land. Det kan bli et alvorlig stridstema på klimamøtet i København til våren. Fra Kristelig Folkepartis side ønsker vi å få belyst spørsmålet om addisjonalitet grundig i den stortingsmeldingen som Regjeringen legger fram på nyåret. På et slikt grunnlag må vi så vurdere om Stortinget bør komme med tilleggsbevilgninger alt i revidert nasjonalbudsjett for å vise at Norge mener alvor med at klimasatsingen kommer som et tillegg til etablerte bistandsnivåer. Andre talere fra Kristelig Folkeparti vil ta opp andre temaer i budsjettinnstillingen, bl.a. det som gjelder nordområdene, der en samlet opposisjon har gått inn for en satsing i forbindelse med planene om en transportkorridor øst–vest over Narvik. Det er en viktig sak som jeg håper Regjeringen vil følge opp. Vi vil også komme tilbake til andre sider av bistandsbudsjettet i senere innlegg. La meg understreke at vi fra Kristelig Folkepartis side er glad for den støtte som Høyre subsidiært gir til den fordeling som vi foreslår innenfor utenrikskomiteens tildelte ramme. Jeg regner med at presidenten vil legge opp voteringen slik at det blir mulig for flere å stemme for det forslaget. For øvrig tar jeg opp forslaget fra Kristelig Folkeparti. Jeg tar også opp forslag nr.1, som er et fellesforslag fra opposisjonspartiene.