Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-08:
Det er et politisk ansvar å fordele innflytelse og makt i samfunnet. Hvordan en fordeler makt og innflytelse og hvem som er deltakere i politiske prosesser før og når en beslutning tas, er avgjørende for å kunne opprettholde et demokrati. For å kunne skape tillit, lojalitet og forståelse for en beslutning er det viktig å ha en bred forankring, og at allmennheten føler at alle aspekter i en sak kommer fram. I et skriftlig svar på et spørsmål fra undertegnede skriver statsråd Meyer: «Styrer, råd og utvalg er viktige elementer i statsforvaltningen. De bidrar til å supplere og styrke kompetansen i forvaltningen, avlaste forvaltningen for oppgaver og skape bedre rollefordeling, samt å få fram og avveie ulike gruppers syn og interesser. Sammensetningen skal gjenspeile behovet for faglig kompetanse, ekspertise og for representativitet der det er relevant. Omfanget og sammensetningen av styrer, råd og utvalg må ses i sammenheng med behovet for en effektiv og smidig statlig forvaltning.» Dette er jeg enig i. Offentlige utvalg, styrer og råd er viktige premissleverandører for både regjering og storting. Utvalgene er viktige politiske arenaer. Her legges mye av grunnlaget for den politiske utformingen av forslag Regjeringen legger fram, og som Stortinget behandler og vedtar. Derfor mener jeg at det er nødvendig å ha en god og bred representasjon både geografisk og kjønns- og aldersmessig. Det handler om å ta i bruk ressurser fra hele landet, sette sammen folk med ulik bakgrunn, alder og kjønn og med erfaringer fra ulike miljøer. Dette bør også inkludere representanter for etniske minoriteter i Norge. Sammensetningen skaper dynamikk. Mangfold av meninger gir et bedre resultat. En bred representasjon er fornuftig, og det tjener landet og framtiden på alle måter! I dag er det et sted mellom 500 og 600 utvalg, styrer og råd. Om lag 6 000 personer har verv. Det er en sterk skeivfordeling både når det gjelder geografisk spredning, kjønn og alder på personene som blir utnevnt av Regjeringen til statlige utvalg, styrer og råd. Den største andelen personer er bosatt i Oslo-området. Tallene viser at Oslo og Akershus har om lag 43 pst. av medlemmene i statlige styrer, råd og utvalg, mens det er 23 pst. av befolkningen som bor i regionen. Selv om det er en akseptabel andel kvinner i slike organer, om lag 42 pst., er det imidlertid stor variasjon mellom departementene. Forsvarsdepartementet har lavest kvinneandel, og Barne- og Familiedepartementet har om lag 50 pst. Bare drøyt av disse styrene ledes av kvinner, og halvparten av nestlederne er menn. I svar til meg på et skriftlig spørsmål sier statsråden: «Det er … ønskelig å øke kvinneandelen i ledende posisjoner i styrer, råd og utvalg.» Dessuten er gjennomsnittsalderen veldig høy, og det er stort rom for og en nødvendighet å få unge i disse styrene. Dette er tall som viser at vi har en lang vei å gå. Min utfordring er da: Med hvilke virkemidler og når skal målsettingen nås? I St.meld. nr. 15 for 2002-2003 har Regjeringen presentert noen mål for den kommende fireårsperioden, hvor det heter: «1. Regjeringa har som mål at det skal vere minst 40 pst. representasjon av kvart kjønn i statlege utval, styre og råd. Dette skal gjelde for alle departementsområde. Regjeringa har som mål å auke kvinnedelen i leiarposisjonar i statlege utval, styre og råd i fireårsperioden.2. Regjeringa har som mål å betre den geografiske spreiinga i rekrutteringa til statlege utval, styre og råd, og elles styrke rekrutteringa frå dei yngre aldersgruppene.3. Regjeringa vil vere med på å sikre at personar med innvandrarbakgrunn også blir rekrutterte». Jeg konstaterer at det etter tre år fortsatt er lang vei igjen før disse målene er nådd. Statsråden sier i sitt skriftlig svar til meg: «Siden mange statlige institusjoner, bl.a. forskningsinstitusjoner og private organisasjoner, er lokalisert til Oslo-regionen, er det naturlig at mange medlemmer av styrer, råd og utvalg også er bosatt i det sentrale østlandsområdet.» Jeg mener at dette ikke er et godt argument for en skeivfordeling av verv. Det er muligens et argument for å få fortgang i utflyttingen av statlig administrasjon og statlige arbeidsplasser, men ikke for rekruttering til styrer, utvalg og råd. Arbeids- og administrasjonsdepartementet har gitt Statskonsult i oppdrag å lage en veiledning for oppnevning og bruk av styrer, råd og utvalg hvor målene i stortingsmeldingen vil bli presisert. Veiledningen vil være rettet mot departementene. Hensikten er bl.a. å påvirke sammensetningen av styrer, råd og utvalg i ønsket retning. Dette er bra, en veiledning er et stykke på vei, men dette gir ingen klare og konsise mål. Kanskje er det på tide å vurdere et pålegg i en overgangsperiode, slik det er gjort i forhold til styrer i private bedrifter. Som jeg sa tidligere, har lite skjedd. Det trengs politisk vilje. Vettet er jevnt fordelt over hele landet! Jeg tror at en slik skeivfordeling fører til at fokuset blir lagt mer på Oslo og det indre østland enn det som er absolutt nødvendig. Men det som jeg sterkest vil beklage, er at vi sløser bort mye ressurser, vi sløser bort en unik kompetanse som vi har. Som vi vet, har personer fra ulike ståsteder ulik kompetanse og ulik referanseramme. Det igjen vil føre til ulike perspektiver og løsninger på ting. En slik skeivfordeling av statlige verv som vi har i dag, er med på å innsnevre synet på landet vårt, kompetansen vår og ressursene våre. Jeg mener alvorlig at endringene i statlig oppnevnte råd går for tregt. Det er nødvendig å ha politisk fokus på dette – som Regjeringen har – men handling er nøkkelen, og den nøkkelen er vi nødt til å bruke. La meg ta et eksempel, nemlig telemedisin. Det ville aldri ha blitt utviklet om en ikke kjente behovet for dette, om man ikke hadde opplevd de lange reiseavstandene og hvor dyrt det er å reise mellom stedene og flytte på personer. Telemedisin var et resultat av at leger i Finnmark tok i bruk video for å filme pasientene sine, og det igjen har ført til en satsing på telemedisin. For å skape en rettferdig representasjon er det nødvendig å iverksette sterke styringsmekanismer som pålegger en sterkere regional og kjønns- og aldersmessig balanse ved utnevningen. Jeg mener at den offentlige styresammensetningen er beklagelig, ut fra at store deler av landet og befolkningen er underrepresentert, og jeg tror at dette har stor innvirkning på de beslutninger både Regjeringen og Stortinget fatter. Derfor krever SV både handling og klare mål, på kort og på lang sikt. Det trengs en bevisstgjøring, en klar strategi og et klart mål. Jeg vil i dag utfordre statsråden: Regjeringen har presisert at det er et mål å endre denne skeivfordelingen, men lite har skjedd. Mener statsråden at den sterke underrepresentasjonen av enkelte grupper skaper en skeivhet i den nasjonale politikken, og hvilke konkrete tiltak vil statsråden iverksette?