trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Svein Flåtten (Høyre), 2011-12-14:
Det kan jeg avklare. Høyre står på det klimaforliket som vi har undertegnet sammen med en rekke andre partier i Stortinget. Det er ingen endring i det. Så foregår det en løpende diskusjon om verden rundt endrer seg, slik at det er deler av det som man skal vurdere på andre måter. Det synes jeg er en helt naturlig diskusjon i et parti. Jeg legger merke til at denne måten å diskutere på bruker samtlige partier i regjeringen når de diskuterer seg i mellom og er rivende uenig, ikke bare om forlik som ligger i Stortinget, men om det som er eller skal være regjeringens politikk. Det er atskillig mer kritikkverdig enn at Høyre følger utviklingen og ser om verden endrer seg. I motsetning muligens til SV er det slik for Høyre at hvis verden endrer seg, så endrer vi oss.
Svein Flåtten (Høyre), 2011-12-14:
Jeg vil gjerne ta opp forslaget vårt. Det er et godt forslag, og jeg tar det opp.
Svein Flåtten (Høyre), 2011-12-14:
Jeg merket meg særlig det siste, om ærbødighet. Landbruksministeren kritiserer Høyres kutt i budsjettet, og landbruket sier at det vil virke svært negativt. Høyre foreslår også skattereduksjoner som ville vært til gunst for landbruket og landbruksvirksomheter, med rundt 700–800 mill. kr i året, hvorav en god del er på formuesskatten på arbeidende kapital, noe jeg forstår at Brekks parti er for, men ikke får lov å være for. Mitt spørsmål er av mer teoretisk art: Mener statsråden at reduserte skatter også øker investeringsevnen for landbruket, på samme måte som økte inntekter øker investeringsevnen? Norges Bondelag sier at man trenger 15 mrd. kr i løpet av ti år. Mener statsråd Brekk at det virker på samme måte på investeringsevnen?
Svein Flåtten (Høyre), 2011-12-14:
Representanten Arne Haugen spurte i forbindelse med markedsregulatorrollen hvilken ordning Høyre tenker på. Det er bra at han har fått med seg at vi ikke tenker på å ta den bort. Vi tenker på hvem som skal ha den, i motsetning til landbruksministeren, som ga uttrykk for at man vil systemet til livs. Det vil vi ikke. Vi vil i den retningen som representanten Haugen selv sier. Han sier at vi er avhengig av å få balanse i markedet – at ordningene fungerer. Så snakker han også om å justere systemet og få en økt fleksibilitet. Da har jeg svaret til representanten Haugen her i dag: Det ligger på representantenes plasser, og det er forslag nr. 32, der vi ber regjeringen fremme en sak om «ulemper og fordeler for norske forbrukere» – jeg understreker norske forbrukere, for det er det som er interessant i denne sammenhengen – og om de er tjent med at ordningene administreres av bare én av aktørene, og gjerne en sak, slik at vi kan behandle den sammen med landbruksmeldingen. Det tror jeg er en fornuftig måte å gjøre det på. Så en liten visitt til til landbruksministeren og vår replikkveksling om effekten av skattelettelser: Jeg oppfattet av hans svar at han syntes det var positivt, men jeg synes også han like gjerne kan bekrefte at det er et likhetstegn mellom økt inntekt og redusert skatt når det gjelder forholdet til økt investeringsevne, for det var det spørsmålet gjaldt. Så til representanten Heggø fra Arbeiderpartiet, som snakker om at Høyre består av mørkemenn fordi vi snakker ned situasjonen i norsk næringsliv – av og til kanskje mørke menn, men ikke mørkemenn. Men Fellesforbundet holdt en stor kongress i oktober hvor de sendte ut en 25 siders uttalelse hvor konklusjonen er omtrent sånn: De ser med stor uro på at viktig industri blir bygd ned og solgt ut. Det er ikke noen mørkemannsprofetier da å spørre om hvilke langsiktige tiltak man tenker seg for å reparere på det som LO-forbundet Fellesforbundet er engstelig for. Til slutt en liten visitt til min kollega fra Vestfold, Steinar Gullvåg, og også andre som har hatt ordet om nettolønnsordning: Jeg tror de bør merke seg at slik som nettolønnsordningen i dag fungerer, er den mer og mer rettet inn mot underordnet mannskap på båtene på grunn av taket på 198 000 kr etter hvert som lønningene stiger. Det går altså mindre og mindre til å bygge kompetanse.
Svein Flåtten (Høyre), 2011-12-14:
Jeg oppfatter etter å ha hørt Arbeiderpartiets talere – representantene Haugen og Aasland – at forslaget vårt om markedsregulering har en viss interesse. Aasland kaller det et spennende tema – men et dårlig forslag. Hvordan det kan være dårlige forslag om spennende temaer, vet ikke jeg. Det at det blir drøftet i komiteen, er nok riktig. Vi kan skrive merknader så langt vi vil. Vårt forslag her går på å få en utredning fra dem som har ansvaret for reguleringspolitikken og landbrukspolitikken – om fordeler og ulemper. Det ville vært et mye bedre grunnlag for komiteens behandling. Jeg skjønner at man ikke vil stemme for det, men jeg mener det er et godt forslag – ikke et dårlig forslag. Så bare kort til representanten Lange Nordahl. Hun har antagelig ikke lyttet til debatten mellom landbruksministeren og meg om hva som regnes som økt investeringsevne, altså at reduserte skatter og økt inntekt gir den samme virkningen når det gjelder bøndenes investeringsevne.
Svein Flåtten (Høyre), 2011-12-14:
Dette er et veldig viktig forslag som alle opposisjonspartiene står samlet om. Det er viktig for forbrukerne, det er viktig for dem som opererer i markedet med offentlige anskaffelser. 400 mrd. kr – som forrige taler snakket om – er et meget stort marked. Det krever en helhetlig tilnærming til anbudssystemet, og det etterlyses av dem som opererer i næringen. Da må man ha en tilnæring hvor man sier noe om hvordan også små og mellomstore bedrifter i større grad kan komme i posisjon til å vinne anbud, hvordan offentlige etater kan få hevet sin kompetanse, og ikke minst hvordan man kan bruke ressursene bedre på offentlige anbud. Sammenligninger med EU-systemet viser jo at vi bruker atskillig mer ressurser her hjemme enn det som gjøres ellers. Så er også anskaffelser viktig som virkemiddel for mer innovasjon. Dette store markedet – stimulert på riktig måte – vil selvfølgelig kunne bidra til betydelig innovasjonsaktivitet, særlig hvis man får mer konkurranse og et større mangfold av aktører. Derfor er det viktig med en strategi for å utvikle disse leverandørene. Det er riktig at saken har vært avvist tidligere, men det å snakke om konkurranse må vi aldri slutte med, og det kommer opposisjonen ikke til å slutte med. For dette er viktig for veldig mange deler av samfunnet. Jeg skal ikke bruke mer tid enn dette. Jeg henviser til de merknadene som Høyre er med i. Jeg tar opp forslagene som vi, som sagt, står sammen med hele opposisjonen om. Så ber jeg om at årstallet endres til 2012 i forslag nr. 1 i innstillingen, slik også representanten Nesvik har bedt om.
Svein Flåtten (Høyre), 2011-12-14:
Klagenemnda for Offentlige Anskaffelser er et viktig instrument for myndighetene når det gjelder dette området. Høyre har bevilget 3 mill. kr ekstra i sitt budsjett, nettopp fordi vi visste at rammene der var trange. Den nye lederen står nå frem og sier at man enten må gå ned på kjernevirksomheten eller redusere antall ansatte i sekretariatet. Jeg vet ikke hva som egentlig er verst. På spørsmålet om grunnen til at de får budsjettkutt, svarer Rieber-Mohn at det er gåtefullt. Kan statsråden oppklare gåten for meg?
Svein Flåtten (Høyre), 2011-12-14:
Jeg oppfatter at forrige taler føler seg litt brydd av at det er så mange Dokument 8-forslag fra opposisjonen, og at de ikke inneholder så veldig mye nytt. Jeg aner vel også at man synes man blir mast på i en del sammenhenger, ikke minst i flertallsmerknaden som sier at man ser frem til meldingen, men påpeker at kunnskapsinnhenting og evaluering tar tid, som det heter. Ja, opposisjonens rolle er å sørge for at det ikke tar for lang tid. Jeg kan forsikre representanten Heggø om at det er enhver opposisjonspolitikers rolle, og det må man lære når man kommer dit. Innovasjon Norge forvalter store verdier. Det er en av grunnene til at vi presser på dette. For den situasjonen vi er i, og som vi har drøftet flere ganger i dag, om urolighetene ute i verden, som også etter hvert når norsk næringsliv, er det viktig at vi bruker disse midlene på en målrettet måte, at de går til nyskaping, til innovasjon, til å styrke Bedrifts-Norge over hele landet. Til dette med de store nasjonale satsingene: Ja, det er viktig at man får med seg både det og det som er i det små. Det er et faktum at ikke bare Riksrevisjonen, og ikke bare Stortingets kontroll- og konstitusjonskomité, har anførsler når det gjelder Innovasjon Norges virksomhet. Veldig mange som jeg møter fra næringslivet, føler også at de støter mot et system som ikke fungerer godt nok. Det er greit nok at ikke alle skal få sine søknader innvilget, men en må få en følelse av at her har man et virkemiddelapparat som fungerer for de forskjellige. Jeg vil ikke gjøre noe annet enn å tiltre saksordførerens utmerkede arbeid og utmerkede innlegg.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2011-12-14:
Det er riktig ikke å svartmale. Men jeg har med en lang liste over nedleggelser og permitteringer – bedrifter som REC i Narvik, Glomfjord i Herøy, Vestas, Hunsfos, Elkem-bedrift i Ulefoss og STX i Brevik, for å nevne noen. Vi vet at disse nedleggelsene og permitteringene ikke bare går ut over ansatte på de respektive fabrikkene, men at det får store ringvirkninger i hele lokalsamfunnet. Hvordan følger statsråden opp i forhold til de lokalsamfunn som nå blir sterkt rammet – dette er hjørnestensbedrifter for mange – i samarbeid med lokale krefter?
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2011-12-14:
Norge seiler akterut i konkurransen om nødvendig kunnskapsarbeidskraft. Norge blir et stadig dyrere land å bo i, vi har en sterk kronekurs, vi ser nok et hvileskjær i forskning, og regjeringen legger flere skatteskjerpelser på industrien. Det er derfor behov for en aktiv politikk som bedrer Norges konkurranseevne når det gjelder kunnskapsarbeidskraft. To av tre kunnskapsbedrifter anser aktiv tilrettelegging fra myndighetene som nødvendig dersom norsk næringsliv skal øke sin konkurranseevne og tiltrekke seg mer kompetent arbeidskraft fra utlandet. Vi så i går et lite lysglimt, der en av regjeringskollegaene til statsråden nærmer seg Kristelig Folkepartis næringspolitikk og foreslår å fjerne formuesskatten på arbeidende kapital. Hvilke tiltak vil denne statsråden iverksette for å bedre norske bedrifters konkurranseevne i kampen om kompetent kunnskapsarbeidskraft?
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2011-12-14:
Det er viktig å velge rett partner – det er helt riktig, og det er jeg for. Dette spørsmålet får vi jo gang på gang i Kristelig Folkeparti. Det er riktig, som representanten Haugen sier, at i landbrukspolitikken ligger vi nær regjeringspartiene. Men det å samarbeide handler ikke bare om landbrukspolitikk. Hvis en ser på merknadene til budsjettet, ser en at vi er et typisk sentrumsparti. Vi kan legge oss inn i merknadene til Høyre og Fremskrittspartiet på noen politikkområder og til regjeringspartiene på andre områder. Det forteller at vi ønsker å markedsføre og vise til vår sentrumspolitikk. Derfor er det vanskelig i hvert fall på dette tidspunktet å gå klart ut med valg av partner. Det må vi komme tilbake til i 2013.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2011-12-14:
Kristelig Folkeparti har hatt et sterkt fokus på miljøaspektet i denne næringen. Vi har sagt at vi ønsker å gå for lukkede anlegg eller alternative tekniske løsninger. Vi har på en måte ikke bundet oss fast til ett system. Så til strømforbruket: Vi hadde besøk av et canadisk firma som viste at en kunne bruke avfallet til å produsere strøm også på det lukkede anlegget til selvforsyning. Jeg synes det er så mye flott som skjer i forskningssammenheng, at vi må få kunnskap om dette, slik at vi kan gjøre dette på best mulig måte.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2011-12-14:
Vi har f.eks. klare miljømål for industrien med de CO2-forslagene som vi har når det gjelder kraft. Vi må hele tiden ha miljøperspektivet med oss i alle saker vi behandler, og på alle næringsområder vi behandler. Så det er viktig for Kristelig Folkeparti.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2011-12-14:
Det er mange bedrifter som i dag og i årene framover skal skifte eier, og vi har mange familieeide bedrifter. Generasjonsskifte medfører ekstra kostnader i form av bl.a. arveavgift, noe som svekker bedriftenes økonomi og reduserer tryggheten i bedriftene. Kristelig Folkeparti ønsker å fjerne arveavgiften – det er en nedtrappingsmodell som nulles ut etter ti år. Dette mener vi er en god modell for å sikre videreføring av de familieeide bedriftene. NHO støtter denne modellen. Jeg vil spørre statsråden om han vil vurdere å se på denne modellen for fremtiden.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2011-12-14:
Regjeringen har som mål at innen 2020 skal 15 pst. av landbruket være økologisk drevet. I 2010 var tallet 4,7 pst., og økologisk mat står for 1,5 pst. av matvareomsetningen her i landet. I landbruksmeldingen tar man til orde for økt arealbruk for å få produksjonsvekst. Vi vet at økologisk landbruk er arealkrevende. Vil ministeren opprettholde målet om 15 pst. innen 2020, og er det et realistisk mål?
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2011-12-14:
Som tidligere nevnt, kjøper offentlig sektor i Norge inn varer og tjenester for rundt 400 mrd. kr årlig. Målet med lov om offentlige anskaffelser er å bidra til økt verdiskaping i samfunnet ved å sikre mest mulig effektiv ressursbruk ved offentlige anskaffelser. Alle anskaffelser skal baseres på forretningsmessighet og likebehandling. Jeg oppfatter at komiteen og Stortinget deler forslagsstillernes engasjement for innovasjon gjennom offentlige anskaffelser. Vi deler også ønsket om en forutsigbar og pålitelig konkurransepolitikk. Til forskjell fra flertallet i denne saken mener imidlertid Kristelig Folkeparti at det er behov for en mer offensiv holdning når det gjelder justering av praksis og regelverk. EU-kommisjonen har nylig kartlagt hvor mye byråkrati konkurranseutsetting skaper i alle EU- og EØS-land. Norge er langt fra best i klassen. EU fant at norsk konkurranseutsetting skaper en ekstrautgift på 4 pst. av oppdragsverdien, noe som tilsvarer 16 mrd. kr. Vi bruker altså 16 mrd. kr på å bestemme hvem som skal gjennomføre oppgavene og kontrollere hvordan de gjør det. Gjennomsnittlig innkjøpskostnad for Europa ligger på 1,4 pst., som er godt under halvparten av det Norge bruker. Storbritannia, som har lang erfaring med profesjonelle anskaffelser, bruker bare 0,7 pst. av midlene til innkjøp. Her er det altså stort forbedringspotensial og mye penger å spare på å gjøre ting annerledes. Direktoratet for forvaltning og IKT har nøkternt anslått at det kan effektiviseres med minimum 5 pst. innenfor gjeldende regelverk. Dette utgjør minst 20 mrd. kr hvert år til et bedre tjenestetilbud. I denne sammenheng er det interessant å merke seg kommunalminister Liv Signe Navarsetes uttalelser til Klassekampen 9. september, hvor hun sier at regjeringen diskuterer å lempe på konkurransereglene. Hun sa samtidig at Senterpartiet ønsker å presse på for å heve anbudsgrensen opp til EU-nivå. I sitt svarbrev til Stortinget av 18. oktober 2010 uttaler statsråd Aasrud at det nå er «et tydelig skille i konkurranseloven mellom den normale faglige behandlingen av klagesaker og de sakene der konkurransepolitiske hensyn må vike for andre hensyn.» Men dette er ikke noe nytt. Også i tidligere lovverk skulle konkurransehensynet veies mot andre samfunnshensyn. Det oppsiktsvekkende i statsrådens svar er at hun åpenbart mener at regjeringen er bedre egnet til å foreta avveininger mellom ulike politiske mål enn det en uavhengig nemnd ville være. Kristelig Folkeparti mener at dette er å åpne for rene partipolitiske avgjørelser, og tror en uavhengig nemnd ville vært bedre egnet til å foreta en faglig god avveining mellom ulike politiske mål. Kristelig Folkeparti er opptatt av innovasjon og leverandørutvikling i anbudsprosessene, og stiller seg bak de forslagene som fremmes i salen i dag. Jeg skulle ønske flertallet også ville slutte seg til, men håper i alle tilfelle at regjeringens positive formuleringer til forslagets intensjon vil bli fulgt opp i handling fremover.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2011-12-14:
Norge er et land med store mineralske ressurser og med lang erfaring og høy kompetanse innenfor gruvevirksomhet. Utvinning og foredling av industrimineraler er en næring i vekst. Selv om det norske fastlandet har store mineralressurser, er det betydelig lavere leteaktivitet i Norge enn i andre nordiske land. Kristelig Folkeparti er opptatt av å legge til rette for nye muligheter for industrivirksomhet. Mineralutvinning er en viktig nisje, og norske mineralressurser representerer et stort potensial for industrielle muligheter i Fastlands-Norge, ikke minst i distriktene. Både olje- og kraftressurser og for så vidt også andre naturressurser, som skog, fisk og landbruk, har en tydelig definert politikk og strategi. Vi har ikke tilsvarende for bergverksindustrien, selv om det også her ligger enorme ressurser. Med dette forslaget gir Stortinget viktige innspill til den varslede strategien for mineralnæringen, som det tas sikte på å ferdigstille våren 2012. Kristelig Folkeparti støtter forslagsstillerne i denne saken. Vi er også glad for at regjeringen endelig vil legge fram en strategi om dette, men hadde aller helst sett en enda bredere behandling av saken i Stortinget, gjennom å få en helhetlig stortingsmelding om bergindustrien. Vi har en urolig økonomisk situasjon på verdensbasis. Rammebetingelsene for norsk bergverksindustri påvirkes også av internasjonale forhold og vil ikke være helt upåvirket av dette. Bergverksnæringen trenger gode rammebetingelser som kan stimulere til økt verdiskaping og lønnsomme bedrifter. Verdenshandelen fokuserer stadig sterkere på mineralske råstoffer. Skal denne næringen bygges opp, er det behov for statlige rammevilkår og virkemidler. For å få til økt satsing i Norge, og særlig i Nord-Norge, er kapitaltilgang viktig. Kristelig Folkeparti mener det bl.a. trengs tiltak som styrker egenkapitalen i kompetente eierskap, skattemessige incentiver til prosjektering og infrastrukturtiltak for å nå mineralforekomstene. Jeg vil også understreke at det er viktig å sikre finansiering av opprydding, i forbindelse med både undersøkelses- og driftsfasen og ved avslutning av virksomheten. Bergverksindustrien bærer også med seg en del miljømessige utfordringer, som det er viktig å ta på alvor. Jeg vil også legge til at vi mener grunneierne må ha kontroll med forvaltningen av egne ressurser, og det skal varsles i forbindelse med leting før det settes i gang undersøkelser og utvinning. Foreningen Norsk Bergindustri har i forbindelse med den varslede strategien bl.a. uttalt følgende: «Et land som er rikt på oljepenger, men ikke vet å forvalte sine ressursrikdommer og industrielle verdikjeder – fordi man ikke trenger det – er et fattig land.» Det er kloke ord. Selv om forslaget i dag ikke får flertall, tror jeg statsråden gjør klokt i å ta med seg de innspillene som ligger i innstillingen, og i debatten i dag. En skal ikke se bort fra at det også finnes visdom i denne sal.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2011-12-14:
Mitt oppfølgingsspørsmål går til fiskeri- og kystminister Lisbeth Berg-Hansen, og jeg vil gjerne allerede innledningsvis varsle at statsråden ikke trenger å bekymre seg om hvem jeg skal være venn med i framtiden. Særnorsk skattepolitikk gjør at norske arbeidsplasser legges under et helt eget press. Det er faktisk slik at i vanskelige tider kan sjømatbedrifter være nødt til å bygge lagre på grunn av manglende salg. Dette lageret vil ved årsskiftet verditakseres, og eierne må betale formuesskatt av dette. Nå har vi registrert at statsråd Giske har vært ute og vært uenig i regjeringens politikk på dette området – så også når det gjelder statsråd Navarsete. Hun er heller ikke enig i regjeringens politikk med hensyn til det med formuesskatten. Mitt spørsmål blir til denne statsråden: Er det fiskeri- og kystminister Berg-Hansen som da skal ut og forsvare regjeringens politikk med hensyn til det med formuesskatten?
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2011-12-14:
Mitt spørsmål går til fiskeri- og kystminister Berg-Hansen. Et av mine første møter med Landbruks- og matdepartementet høsten 2009 var den årlige offisielle middagen næringskomiteen har med statsråden der. Under den faglige innledningen til denne bordsetningen fikk vi presentert statistikk over norsk matproduksjon. Her var verdien av norsk sjømatproduksjon utelatt. Dette ble selvfølgelig påtalt, og det byråkratiske svaret var at man i Landbruks- og matdepartementet ikke regnet inn norsk sjømat når man laget statistikk over norsk matproduksjon. I næringskomiteen spiser vi i fint selskap, og noen uker senere var vi på offisiell middag hos fiskeri- og kystministeren. I velkomsttalen kunne statsråden bekjentgjøre at nå var den norske produksjonen av sjømat innregnet i statistikken til Landbruks- og matdepartementet når de presenterte tall for norsk matproduksjon. Undertegnede og statsråden var skjønt enige om at sånn burde det også være. Derfor er det med undring jeg har mottatt den lenge etterlengtede landbruksmeldingen fra statsråd Brekk. Her sier man mye om norsk matproduksjon – det er ikke det. Ja, man omtaler til og med norsk sjømat i rosende ordelag, rimelig nok – rimelig nok. Det er når man kommer til begrepet «selvforsyningsgrad», at jeg blir litt i stuss, for Norge har ifølge Landbruks- og matdepartementet en selvforsyningsgrad på under 40 pst., og regjeringen har som mål en selvforsyningsgrad på 50 pst. Nå er denne statsråden vel kjent med norsk produksjon av sjømat i både volum og verdi. Sannheten er at ser man på norske råvarer, utgjør de mer enn 80 pst. av det norske forbruket. Jeg har et lite spørsmål til statsråden: Er det ikke et paradoks at vi bruker en definisjon på selvforsyningsgrad som utelater norsk sjømat, all den tid statsrådens visjon er at Norge skal bli verdens fremste sjømatnasjon? Er det ikke da sånn at vi bør innrømme for oss selv at det er mulig å ernære seg på sjømat?
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2011-12-14:
Jeg er ikke i tvil om at fiskeri- og kystministeren er i stand til å få i seg et måltid fersk fisk uten bråna smør – jeg tror ikke det er problematikken. Men når det gjelder den nasjonale satsingen, vil jeg gjerne dra det litt videre. Det finnes en nasjonal strategi for matproduksjon som heter «Smaken av Norge». Der er sjømat nevnt én gang, og det er i et kapittel der det står at man må skaffe bedre markedstilgang for norsk sjømat. Der er man altså veldig fokusert på å få denne sjømaten ut av landet. I tillegg har vi noe som heter «Helhetlig kvalitetssystem i norsk matproduksjon» – det er 96 sider gitt ut av Landbruks- og matdepartementet. Der er ikke sjømat nevnt i det hele tatt. Jeg har lyst til å tvære ut dette litt videre og spørre statsråden om hun er fornøyd med det som tydelig er en ubalanse i måten man framsnakker kjøtt, ost og melkeprodukter på, kontra norsk sjømat som torsk, laks, krabbe osv.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2011-12-14:
Representanten Holmelid er usedvanlig opptatt av klima og klimaforliket, og han hadde i et tidligere replikkordskifte her et spark til Høyre. Høyre-representanter og partiet Høyre har tillatt seg å diskutere rammen rundt klimaforliket som er inngått i Stortinget. Jeg vil få gjenta at Høyre står på det klimaforliket som er inngått. I tillegg tillater vi oss å drodle rundt det, løfte problemstillinger opp og debattere dem etter hvert som rammen endrer seg. Klimapolitikk og klimautfordringene er avhengig av mange ting, bl.a. internasjonale forhandlinger. Den internasjonale finanskrisen vi ser i dag, vil være veldig avgjørende for vår evne til å takle klimautfordringene framover. Mitt spørsmål til representanten er: Ser Holmelid det som et demokratisk problem at politikere tillater seg å diskutere ting, selv om man har inngått et forlik i Stortinget?
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2011-12-14:
Høyre-representanter har ni ganger i denne salen denne høsten forsikret om at vi står ved klimaforliket. Så i den grad det er skapt usikkerhet, er det faktisk slik at SV, selv om de er et lite parti med ikke altfor mange medlemmer, gjentatte ganger har klart å så tvil om Høyres innstilling til forliket og skapt denne usikkerheten. Så til et annet tema. Holmelid hadde i sitt innlegg noen linjer om rettferdig fordeling. Kystfiskeflåten er underlagt et regime som heter strukturordningen, der man regulerer hvor mange rettigheter man kan ha til hvert fartøy. Dette er en modell som varierer sterkt, alt etter når man kom inn i ordningen, og alt etter hva slags fiskeriminister man har vært underlagt. Det er faktisk sånn at noen har seks rettigheter per fartøy, og noen har bare tre rettigheter. I alle fall på papiret virker dette ganske urettferdig. Mitt spørsmål er om Holmelid mener dette oppfyller SVs krav til rettferdighet.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2011-12-14:
Statsråden sa at for å kunne dele må man skape. Det var et mantra i Arbeiderpartiet. I Høyre er vi såpass presise at vi sier at vi må skape først, og så skal vi dele – det betyr nok noe av det samme. Den politiske jobben blir jo ofte å fordele, og ofte er det sånn at debatten går på om man fordeler rettferdig. Også i innlegget mitt var jeg inne på det med strukturordningen som etter hvert virker mer og mer urettferdig. Som oftest på vanskelige spørsmål har vi fått til svar at det skal komme en sjømatmelding. Jeg er vel ikke helt sikker på om det er tidsnok med tanke på det med struktur for kystflåten, for at vi skal kunne ha en moderne kystflåte som skal kunne klare seg under vanskelige konkurranseforhold – som det kan bli nå med finansuro og dårligere betalende markeder. Spørsmålet mitt er om statsråden er interessert i å se på strukturmodellene som ligger der i dag, og eventuelt gjøre justeringer, slik at dette blir mer rettferdig.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2011-12-14:
Det var oppløftende. En annen ting som ofte plager kystflåten, er reguleringer av flere bestander. Vi har jo i denne salen diskutert kysttorsk, vi har diskutert kongekrabbe, det er problemer med pigghå-bestanden. Ofte er det slik at forskerne sier at vi ikke vet nok, så det kan være vanskelig å forvalte disse bestandene. Men nå registrerer jeg i statsrådens budsjett at man dreier forskningen fra bestandsforskning og over på forskning på havbunn. Statsråden hadde jo dette selv i innlegget sitt – der hun løftet fram satsingen på kyst, og gjerne på olje, fremover. Når vi allerede så langt har diskutert mange hull i forskningen, mange hull i kunnskapen, så er mitt spørsmål: Mener statsråden det er en viktig satsing å dreie forskningen bort fra bestandsforskning og over til forskning på havbunn og på kyst?
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2011-12-14:
Jeg skal bare svare representanten Lillian Hansen når det gjelder merknadene våre fra 2007–2008. Hvis man går inn i merknadene, vil man se at vi var kritiske til distriktskvoteordningen. Den er avviklet, for den funket ikke. Vi var kritiske til ferskfiskstrategien. Det er ingen som hevder at den har virket. Så var vi skeptiske til å skjerpe leveringsbetingelsene, og den innskjerpingen man gjorde, var at man innførte det som het bearbeidingsplikt. Det har heller ikke helt fungert. Statsråden er oppe og varsler en bonusordning når det gjaldt det med fersk fisk for trålere. Trålerne vil faktisk få store problemer med å bruke den ordningen hvis bearbeidingsplikten skal være der samtidig, for man klarer ikke å få nyttiggjort seg fangst av forskjellige størrelser. Helt til sist om forslaget vårt om markedsregulatoren: Grunnen til at vi legger fram det forslaget nå, er at man har ikke brukt all verdens energi i landbruksmeldingen til å omtale og behandle det problemet. Derfor legger vi fram forslaget, for å ta det parallelt med landbruksmeldingen. Det er en mangel, mener vi.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2011-12-14:
Det er en tett kontakt med næringsaktører som har fått Høyre til å fremme forslag om nasjonal strategi for bergindustrien. Det var motivasjonen vår da vi gjorde det for snart to år siden, og det er motivasjonen for at vi engasjerer oss i denne saken nå. Da vi for snart to år siden fremmet forslaget første gang, var det begrunnet i at vi oppdaget ganske mange konfliktlinjer i forholdet til finanslovverk, lete- og kartleggingsaktivitet, forholdet til andre næringer, som landbruk, reindrift, havbruk, fiskeri og sist, men ikke minst, reiseliv. Lovvedtakene om mineralloven, naturmangfoldloven og den nye plan- og bygningsloven ga nye og store utfordringer for næringsaktører og kommuner. Da Stortinget vedtok mineralloven, utløste dette betydelig støy fra både Sametinget og reindriftsnæringen. Debatten rundt det samiske folks rettigheter i slike saker er viktig. Norges betydelige forpliktelser nedfelt både i Grunnloven og i internasjonale konvensjoner tilsier at dette er problemstillinger man ikke skal ta lett på. I tillegg er det stor motstand fra forskjellige miljøverninteresser når det gjelder denne typen drift. Det er derfor med forundring vi har registrert statsrådens uttalelser, at man nok skal bli enige i forhold til denne typen interesser. Vi mener vel kanskje det er å ta litt lett på det. Nå er vi overbegeistret for at det er varslet en nasjonal strategi. Vi synes dette arbeidet er viktig, og det er et poeng med en slik strategi at den engasjerer bredt, engasjerer mange og du får en debatt ute i det åpne rom, så vi sier oss fornøyd med den. Så har vi tillatt oss å ta med en del viktige poeng, som vi mener en sånn strategi må inneholde. Representanten Arne L. Haugen sier at han har tillit til at regjeringen tar med alle de viktige tingene i en sånn strategi. Det er ikke for å være frekk, men det er vel kanskje sånn at denne representanten ikke har samme tilliten til at regjeringen husker alle de viktige tingene når de kommer med strategien. Derfor har vi fremmet forslaget, derfor har vi også fremmet innholdsmessig gode forslag. Vi regner med disse kommer med.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2011-12-14:
Salige er de siste! Som det framgår av proposisjonen, legges det opp til at ESAs referanserente er «som gulv» for renten på CIRR-favoriserte markedslån, og det er etablert kontakt med ESA om den nye eksportfinansieringsordningen. For å være litt «småklorete»: Det står at ESA i brev av 6. desember er bedt om å bekrefte departementets forståelse av hvordan renten skal fastsettes. Nå var det jo sånn at man gikk ut med høye kneløft og festfyrverkeri allerede den 18. november og sa at alt var på plass. Hva er grunnen til at det tok tre uker å formulere spørsmålet til ESA om en så vidt viktig del? Vi er vant til at det ofte kan ta lang tid å få svar, men som oftest bruker det å gå rimelig greit å få sendt spørsmål.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2011-12-14:
Det var egentlig et rimelig greit svar. Nå er det jo sånn at det at det ble gitt inntrykk av at alt var klart 18. november – at alt bare var velstand – slår litt sprekker etter hvert. Og det er komplisert, dette – det er vi også klar over. Et lite spørsmål til statsråden: Vet han om andre mekanismer som gjør at vi etter hvert nå kanskje må sende flere brev, før vi får disse tingene på plass?
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-12-14:
Selvsagt har presidenten helt rett i at det er finansministeren som er ansvarlig for alle skatter og avgifter, så også formuesskatten. Jeg må si meg helt enig med både finansministeren og statsministeren som tidligere har sagt at formuesskatten er et utmerket virkemiddel i forhold til fordelingsperspektivet, fordelingsaspektet. Så har finansministeren, og tidligere har jeg registrert også statsministeren, ved flere anledninger sagt at det selvsagt er mulig å se på innretninger og å se på om man kan gjøre en god skatt enda bedre. Det følger jeg dem helt i.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-12-14:
Til spørsmålet om midtseksjonen på ubåten: Vi vet alle at den ubåten ble torpedert. Det er vel en viss fare for at deler av den i alle fall ble ødelagt, uten at jeg kan veldig mye om effekten av å få en torpedo midtskips på en ubåt. Det jeg er opptatt av, er hvordan vi først og fremst håndterer kvikksølvet. Delene av U-864 er ikke det viktige, det viktige her er kvikksølvet og håndteringen av det. Jeg har også tidligere debattert denne saken med representanten Sortevik. Jeg legger til grunn at løpet her og de avgjørelsene som ble tatt i denne sal, er kjent for ham. Vi er nå inne i en kvalitetssikringsprosedyre, som vi har i alle saker av denne størrelse. Vi har tidligere hatt en runde – og et vedtak – som gikk på at alt skulle heves. Det ble frarådet av kvalitetssikrerne. Vi gikk tilbake til start, for en bred utredning. Den utredningen og den kvalitetssikringen som vi nå venter på, er – på godt norsk – like rundt hjørnet. Det kvalitetssikrerne har vært opptatt av, og det er jo det vi alle er opptatt av, er nettopp langtidseffektene av de tiltak som vi setter inn. Uansett måte å behandle denne forurensningen på vet vi at det må tildekkes etterpå, for det er et stort område som her er forurenset. Kvalitetssikrerne stiller spørsmål knyttet til langtidseffektene av det. Det vil de få svar på, og vi vil få overlevert kvalitetssikringen – og vil selvsagt komme tilbake til Stortinget på egnet måte.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-12-14:
I motsetning til representanten Sortevik har ikke jeg all grunn til å tro at den foreligger intakt. Jeg sitter ikke med kunnskap som tilsier at det er tilfellet. Det vi vet, er at det var kvikksølvbeholdere om bord i båten. Noen av dem var nok i midtseksjonen, men noen var også i kjølen av ubåten. Dette er vrakbiter som ligger rundt om på et for så vidt relativt avgrenset område, men vi vet at det er kvikksølv i massene i bunnen. Det tyder på at her er det flasker som det har gått hull på, i og med at det allerede er lekket ut kvikksølv i bunnmassene. Det som vi har sagt, og som jeg gjentar her nå, er: På hvilken måte vi best håndterer denne kvikksølvforurensningen, er det eneste viktige. Jeg legger til grunn at vi får anbefaling og råd i den videre prosessen knyttet til KS1, som vi snart får.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-12-14:
Denne ubåten – det vraket – og det kvikksølvet som ligger på bunnen utenfor Fedje, er en særdeles krevende sak i den forstand at vi har ingen tilsvarende rundt om på jordkloden. Her skal vi håndtere en kvikksølvforurensning – som er stor. Det viktigste er faktisk hvordan vi gjør det på best mulig måte av hensyn til miljøet, av hensyn til dem som skal gjøre operasjonen, og av hensyn til befolkningen både på Vestlandet og i resten av Norge. Jeg vil si at det mest uansvarlige er bare å gyve på og begynne å plukke opp dette uten å vite hva man faktisk gjør. Jeg har stor tillit til at de mange eksperter som har vært inne i dette, vil gi oss de absolutt beste rådene, slik at dette kan gjøres på best mulig måte. Da er det ikke først og fremst vrakbitene av ubåten jeg er opptatt av, men det er hvordan vi håndterer kvikksølvet.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-12-14:
Jeg takker for at Høyre er ansvarlig i denne saken. Det fortjener kysten, det fortjener sjømatnæringen, og det fortjener folket på Vestlandet og aller mest på Fedje. Jeg har vært på Fedje og besøkt dem som bor der. Jeg har møtt bestemødrene, jeg har møtt barna og befolkningen på Fedje. Som jeg sa: Denne saken er så alvorlig at her kan vi ikke rushe i vei og gjøre overilte ting. Det er det mest uansvarlige og mest dramatiske. Derfor er det jeg er veldig nøye på at vi skal få inn de beste rådene – ha de beste ekspertene til å gjennomgå dette. Vi har nå en kvalitetssikring på gang, som – jeg må prøve å ta det på husken, for det er flere kvalitetssikringer som vi går og venter på – jeg tror er like om hjørnet. Tidlig neste år skal det foreligge kvalitetssikring én. Så må vi da ta et valg om hvordan vi skal håndtere dette videre. Det vil selvsagt bli diskutert med Stortinget på vanlig måte.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-12-14:
Det har tatt lang tid. Det er et krevende prosjekt. Det er bakgrunnen for at det her har ligget flere alternativer på bordet. Det er heller ingen tvil om at de aller fleste – om ikke alle – faglige tilrådningene har gått på tildekking. Så er det da fra befolkningen knyttet usikkerhet til langtidseffektene av tildekking. Regjeringen har besluttet heving. Igjen må jeg si at det er ikke først og fremst selve ubåten og metallet som ligger igjen der, jeg er opptatt av. Det er kvikksølvet, og vi har ikke oversikt over hvor alt det er. Men det aller viktigste når den skal heves, for det er besluttet at vi skal ha opp kvikksølvet, er at vi gjør det på en måte som sikrer miljøet, som sikrer dem som skal gjennomføre det, og sikrer befolkningen. Når jeg får kvalitetssikringen, som jeg tror skal være like rundt hjørnet, vil jeg selvsagt komme tilbake til Stortinget så fort som mulig etter det.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-12-14:
Når det gjelder landbruksmeldingen, regner jeg med at det blir rikelig anledning for representanten Bakke-Jensen til å diskutere den med landbruks- og matministeren – også senere i dag, vi skal vel ha en felles behandling av budsjettet. Så er det helt opplagt at vi har mat tilgjengelig i store mengder – vi har faktisk så mye sjømat at drøye 95 pst. av den må eksporteres for at vi ikke skal gi den norske befolkningen i hjel på sjømat. Jeg er helt enig med landbruks- og matministeren i at vi må ha et kosthold som er komplementært. Det betyr at vi må produsere ting i tillegg. Jeg tror ikke den norske befolkningen – selv om jeg spiser mye sjømat – vil si at sjømat alene er nok til å dekke et helt kosthold, selv i disse smørtider. Jeg er opptatt av å legge til rette for at flere nordmenn skal bli kjent med de matskattene vi har i havet. Det er helt klart både ernæringsmessige grunner og helsemessige grunner – i det hele tatt livsstilsgrunner – til at folk bør spise mer sjømat. Det jobber jeg for hver eneste dag, og det er et område som jeg vil komme grundig inn på i den stortingsmeldingen som jeg nå driver og jobber med. Nå har ikke jeg lest landbruksmeldingen fra perm til perm, men jeg ser ikke bort fra at det også i den står at vi skal komme sterkere tilbake med omtale av sjømaten i den meldingen som regjeringen vil legge fram på sjømatsektoren. Så gjøres det veldig mye bra på både sjø og land for både å øke selvbergingsgraden og å få fram norsk mat. Det fortjener norske forbrukere. Senest i helgen var jeg og landbruks- og matministeren med på samme arrangementet, Det Norske Måltid, der vi fikk presentert det beste fra både sjø og land, og jeg tror alle norske matprodusenter har mye å hente på at vi samarbeider på det området.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-12-14:
Det er mange strategier for å få den norske befolkningen til å spise så sunn mat og så god mat – kvalitetsmat fra Norge – som mulig. Jeg har flere av dem. Det ene er det vi gjør i forhold til barn og unge, som heter Fiskesprell. Det er et samarbeid med Eksportutvalget for fisk, som nå snart bytter navn til Norges sjømatråd, som jobber i forhold til barn og unge og det å gi dem gode kostholdsvaner. Så får vi jo lagt fram kostholdsråd med jevne mellomrom. Det må være hyggelig lesning for sjømatsektoren. Den største strategien er uansett den som jeg snakker om hver gang jeg har mulighet: Norge – verdens fremste sjømatnasjon. Den vil vi komme grundig tilbake til i den meldingen som jeg nå jobber med, men der handler det om at norsk sjømatsektor må bli enda flinkere til å legge til rette, slik at norske forbrukere faktisk får de kvalitetsproduktene som havet kan gi. Det skjer positive ting, men det er også helt klart et potensial for å gjøre mer.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-12-14:
Representanten har nok helt rett i at vi kan faktisk spise sjømat til det tyter ut av absolutt alle …(munterhet i salen) (munterhet i salen)
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-12-14:
Når det gjelder tildeling av disse titlene, var jo det i en regjering som jeg ikke ser bort fra at partiet til representanten Nesvik veldig gjerne skulle ha vært en del av. Disse titlene ble jo tildelt før Stoltenberg II, i alle fall. Jeg er ikke så opptatt av titler, jeg er faktisk opptatt av innhold, og det er ingen tvil om at jeg er sjømatminister. Det er en tittel jeg liker å bruke, selv om det ikke er den formelle tittelen. Når det gjelder strategi knyttet til de faktiske forhold: Vi har en ferskfiskstrategi som jeg fyller på med nytt innhold i disse dager. Vi kommer kanskje tilbake til det i budsjettdebatten. Men i den forbindelse har jeg da også tatt kontakt med forskningsmiljø for å se på om vi kan se på teknologiutvikling, knyttet til at det faktisk er ganske mye frossenfisk som blir brakt på land – se hva vi kan gjøre for å konkurrere med kineserne om å produsere flere produkter av den. I dag går det til saltfisk og klippfisk. Det er bra, men vi kan produsere enda mer.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-12-14:
For å kunne dele må man skape. Det har Arbeiderpartiet sagt i mange år, og det er et mantra som ligger nært hjertet mitt. Jeg er derfor stolt av sjømatnæringen, som i høyeste grad bidrar til å skape verdier for samfunnet. Fiskeri- og kystdepartementet har en relativt liten utgiftsramme i statsbudsjettsammenheng – om lag 4,6 mrd. kr – men vi bruker pengene godt, og næringen skaper både arbeidsplasser og eksportinntekter. Bare i 2010 eksporterte vi for i underkant av 54 mrd. kr, og sjømatnæringen og ringvirkningene som den gir, utgjør om lag 46 000 årsverk langs hele kysten. Næringen har også hatt en imponerende vekst. Målt i verdiskaping er sjømatnæringen mer enn seksdoblet fra 1970 til 2009. Vi eksporterer om lag 95 pst. av all fisk som vi henter opp fra havet. Økonomiske problemer i viktige eksportmarkeder i Europa vil derfor kunne slå tilbake her hjemme. Selv om det er for tidlig å si noe om virkningene for norsk økonomi generelt og sjømatnæringen spesielt, er det ingen tvil om at lavere økonomisk vekst, redusert kjøpekraft og høy arbeidsledighet i viktige eksportland vil kunne påvirke oss negativt. Med den internasjonale uvissheten som bakteppe er det desto viktigere at vi husholderer klokt. Regjeringen kunne selvfølgelig valgt å bruke mer penger til alle gode formål, men det næringens representanter først og fremst har bedt meg om, er noe så enkelt, kjedelig og utfordrende som dette: et ansvarlig budsjett. Så har vi innenfor den rammen likevel funnet rom for viktige satsinger innenfor oljevern, havovervåking og kartlegging av havbunnen. Regjeringen har vært, og er, opptatt av å sikre næringen gode rammebetingelser. Det skaper grunnlag for lønnsomhet, som igjen gir økonomisk rom for fornyelse og aktivitet langs kysten. Jeg har tidligere nevnt ansvarlig budsjettpolitikk som en av betingelsene. To andre viktige faktorer er: En bærekraftig forvaltning, både i fiskeri og havbruk. Det er selve bunnplanken for langsiktig lønnsomhet. Våre viktigste fiskebestander er i godt hold, og vi jobber hardt for et bærekraftig havbruk. Å sikre næringen markedsadgang er også sentralt. Vi er helt avhengige av å komme til med fisken vår over hele verden. Norge er en stor og viktig sjømatnasjon, og som sikkert de fleste – i hvert fall i denne salen – har fått med seg, skal jeg legge fram en sjømatmelding neste år. En melding til Stortinget kan selvsagt ikke løse alle utfordringer næringen står overfor, men min ambisjon er at en bred melding skal legge kursen for hvordan vi skal få opp ubenyttede verdier som ligger i sjøen. Jeg vil forsøke å beskrive hva vi må gjøre nå, for å være på topp om 10, 20 og 30 år. Hovedmålet skal være å utvikle en framtidsrettet politikk som kan bidra til å videreutvikle sjømatnæringens rolle som verdiskaper langs kysten. Det tar lang tid og krever hardt arbeid å bygge opp en sterk eksportrettet næring, men det tar kort tid å sette den i fare ved å opptre uansvarlig. Derfor er jeg glad for at statsbudsjettet for 2012 legger vekt på trygge arbeidsplasser, verdiskaping og velferd.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-12-14:
Da jeg i sin tid satte den bebudede økningen i maksimalt tillatt biomasse som var annonsert for store deler av kysten, på vent, var det med bakgrunn i lusesituasjonen. Så satte jeg samtidig den delen av landet som ble vurdert ikke å ha problem med lusen, i stand til å kunne øke sin produksjon. Det viser at denne regjeringen legger til rette der det er mulig, og har en holdning til at det går an å differensiere veksten. Da jeg stoppet den bebudede veksten, sa jeg samtidig at det var lusesituasjonen som var begrunnelsen for det, og det skal være lusesituasjonen vi skal se ekstra nøye på når vi eventuelt øker den igjen. Det har blitt sagt at nå får næringen dette året til å vise at den håndterer det. Det synes jeg faktisk de har gjort på en god måte. Jeg hadde møte med Mattilsynet i går, som jeg syntes var oppløftende i så måte.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-12-14:
For å fortsette litt der jeg slapp i stad, for da å svare på hva slags kriterier vi må legge til grunn når vi skal vurdere en total vekst: Selvsagt vil lusesituasjonen være avgjørende. Men samtidig ser vi ikke bort fra at næringen også ønsker at jeg skal se på flere parametre og ikke minst markedsforholdene. Jeg har, for å si som sant er, ingen som står i kø, akkurat nå i hvert fall, for å få økt veksten i produksjonen. Så går det an å øke verdiskapingen på flere områder enn bare når det gjelder vekst. Det går faktisk an å øke verdiskapingen gjennom å øke bearbeidingen. Jeg er veldig glad for å se at nå er det faktisk flere som legger til rette for det langs kysten. Så har jeg og representanten Nesvik tidligere også diskutert dette med laks og ørret og det å skille de konsesjonene. I dag er situasjonen egentlig at de kan velge. Det er ikke fryktelig mange som velger ørret, men noen gjør det. Det jeg er redd for hvis vi skiller dem fullt ut, er at de som produserer ørret, går på laks, fordi den over tid er markedsmessig mer stabil. Men vi skal selvsagt se på det i en bredere sammenheng.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-12-14:
For det første må jeg få lov å si at jeg er veldig glad for å være med i en debatt der det er veldig fokus på det å skape. Det er nok langt flere politikere landet rundt som er mer opptatt av å dele. Derfor setter jeg umåtelig stor pris på denne debatten. Da er det jo viktig at vi legger til rette for lønnsomme bedrifter i alle ledd, tenker helkjede også i sjømatnæringen. Det skal vi absolutt komme tilbake til. Når det gjelder regjeringens strukturpolitikk, er den beskrevet i St.meld. nr. 21 for 2006–2007, Strukturpolitikk for fiskeflåten. Den politikken ligger fast. Så vil vi fortsatt legge til rette for en utvikling som sikrer fornying, og som sikrer rekruttering, også til den minste kystflåten, innenfor rammene av gjeldende strukturpolitikk. Vi har sagt at det er ingen ting som er hogd i stein. Vi vil selvsagt se på mulighetene for å gjøre ting enda bedre innenfor den strukturpolitikken som regjeringen har valgt. Samfiskeordningen er egentlig en ordning for sikkerhet, men som også har positive effekter på lønnsomhet.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-12-14:
Det er jo hyggelig å få en visitt innom forskningsbudsjettet mitt. Jeg var jo her en hel dag tidligere og var klar til å diskutere smått og stort i det. Det er ikke slik som representanten Bakke-Jensen sier, at vi «dreier» – vi gjør det i tillegg. Vi øker bevilgningen til Mareano-programmet, som jeg regner med er det programmet representanten siktet til, for å undersøke enda mer. Det er også innmari viktig for sjømatnæringen at vi får kunnskap om havbunnen når det gjelder den aktiviteten som fiskerinæringen driver. I tillegg er det slik at vi også viderefører et høyt nivå på forskning på flerbestand og økosystembasert forskning. Så skulle vi selvsagt ha gjort mye, mye mer, men innenfor de rammene og innenfor det å ivareta et budsjett som tar hensyn til at vi har en næring som er sårbar for økonomiske svingninger, er jeg veldig godt fornøyd med det vi gjør på forskningsfronten. Det er ikke uten grunn at Norge flere år på rad har blitt pekt på som det land i verden som faktisk skårer høyest på forvaltning av fiskebestandene våre.