Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-25:
Det at det bygges kjernekraftverk rundt om i verden, som representanten Solvik-Olsen redegjorde svært grundig for før alarmen gikk, er ikke nødvendigvis et argument for å starte en debatt om utvikling og bygging i Norge. Med de forutsetningene Norge har for å videreutvikle vår status som stormakt innen ren fornybar energi, er det ikke nødvendigvis lurt å dreie fokus over på andre, svære investeringer. Men det er kun et praktisk argument. Langt mer avgjørende er det at kjernekraft er en svært problematisk kraftkilde, og det er nok ikke med liv og lyst og stor glede at mange land har gjort seg avhengige av kjernekraft. Vi vet av vår egen historie at kjernekraft ikke akkurat slår an i befolkningen. Jeg må legge til at jeg ikke husker det selv, men da jeg var liten, inneholdt hjemmet både klistremerker og handlenett med «Atomkraft? Nei takk»-merke. Det var det mange hjem som gjorde. Det er derfor et noe skeivt bilde interpellanten presenterer når det framstilles som om alle, bare ikke miljøbevegelsen, er positive til kjernekraft. I denne saken er jeg sikker på at miljøbevegelsen har veldig store folkemengder i ryggen. Sveriges erfaringer er interessante her, og mer rikholdige enn Fremskrittspartiets framstilling. Det kjempestore engasjementet i befolkningen i landet mot deponier i nærmiljøet som vi så i Sverige i mange år, er ikke et uttrykk for det kjente begrepet «not in my backyard», det er tvert imot et helt forståelig og svært ansvarlig standpunkt. Jeg føler meg veldig sikker på at en debatt om bygging i Norge vil framkalle lignende reaksjoner og engasjement. Jeg tror ikke en eneste kommune i Norge er klar eller villig til å lagre det svært farlige avfallet vi får fra kjernekraft. Det er i seg selv noe uansvarlig ved å dekke sin egen generasjons energibehov ved å ty til kraftkilder som skaper kjempefarlig avfall, avfall som framtidige generasjoner må bære ansvaret og frykten for, og det i lengre tid enn menneskelige sivilisasjoner så langt har eksistert. Det er enorme tidsperspektiver vi snakker om. At andre gjør det, mener jeg og SV er et ikke-argument. Når vi skal gi vårt bidrag til å løse verdens klima- og energikrise, har vi et kjempepotensial for miljøvennlig energi som ministeren redegjorde veldig godt for. En dreining i forskningsinnsats vil føre til mindre ressurser til denne satsingen. Å slå fast det er ikke noe personlig angrep på dem som jobber med kjernefysikk i Norge, slik interpellanten nesten antydet i sitt innlegg. Det er tvert imot å holde fast på bl.a. de prioriteringene vi har gjort, og som representerer framtida, ikke bare klima- og energimessig, men også for mye av vår industri som gjelder fornybar energi til havs. Til slutt: Jeg registrerer at det har vært en dreining i Fremskrittspartiets tilnærming til debatten om atomkraft, for nå sier representanten Solvik-Olsen at han ikke lenger ønsker å løfte en debatt om snarlig bygging av atomkraftverk i Norge. Det er ikke lenge siden Fremskrittspartiets fraksjon i energi- og miljøkomiteen hadde en annen innstilling enn det. Selv om representanten rister på hodet, er det jo slik at Tord Lien, f.eks., i 2008 tok til orde for bygging av atomkraftverk i Orkdal. Det falt ikke i veldig god jord i hjemfylket. Og det tror jeg ikke er noe unntak, det tror jeg er symptomatisk for enhver sak som innbefatter bygging av atomkraftverk. Det er ikke ønskelig, det er ikke populært, og det er heller ikke nødvendig i Norge. Det kan tvert imot vise seg å slå beina under langt viktigere satsinger for vår framtid.