Erik Dalheim (Arbeiderpartiet), 1999-06-18:
Det å få klapp på skulderen og oppmuntrende tilrop av folk på fortauet når man har ansvar for avgifter, er nok å forvente for mye i hverdagen. Men man kan oppleve å få forståelse for at avgifter må betales, spesielt når intensjonen knyttet til avgiften i praksis følges opp. I de vedtak vi nå skal gjøre, har flertallet gjort en rekke nødvendige endringer i så måte. Først til kompensasjonen for dieselavgiften for busser – ekspressbusser og andre. Ved overgangen til grønne skatter ble det vedtatt at dieselavgiften skulle inn i drivstoffprisene. Bussselskapene skulle se hva det kostet. Samtidig ble de lovet et forutsigbart kompensasjonssystem som skulle inspirere til effektivisering og redusert forurensning. Så langt har vi sett noe bortimot en slåsskamp mellom departement og busselskaper om kompensasjonens størrelse. Tilbudet til de reisende har vært salderingsposten. Slik kan vi ikke ha det. Det flertallet i dag vedtar som grunnlag for kompensasjonen, blir et fast kronebeløp pr. kjørt km man har løyve for. Størrelsen på dette beløp fastsettes nå på bakgrunn av det kompensasjonsbeløpet Stortinget vedtar, fordelt på de kilometer det i dag er gitt konsesjon for. Vi forutsetter at denne kompensasjonen pr. km utbetales likt for alle ruter, uavhengig av om det gis tilskudd eller ikke. Med en fast kompensasjon pr. km vil de årlige bevilgninger over statsbudsjettet til enhver tid være tilpasset de strekninger de enkelte selskaper har konsesjon for. Justeringer i kompensasjonen skal kun skje ved eventuelle endringer i dieselavgiften. Virkningen av dette vil være at en for selskapene oppnådd reduksjon i drivstofforbruk pr. km vil bedre selskapenes økonomi. En overgang til gassdrevne busser vil stimuleres. De virkninger grønn skatt forutsatte, innfris. Dette var en noe detaljert, men antatt nødvendig presisering av hva flertallet vil, og så får vi bare forutsette at ordningen kommer på plass i høstens budsjett. Mange problemstillinger reises når det gjelder vår energisituasjon, ikke minst i forhold til miljøet. I dag bruker vi mer elektrisitet enn vi kan produsere. Importert elektrisitet forurenser mer enn vår egenproduserte. Usikkerhet knyttet til pris og manglende vilje til å tenke langsiktig hos for mange kraftverkseiere fører til at mulig effektivisering av nåværende anlegg ikke skjer for ofte. Ukontroversielle nye prosjekter realiseres ikke. Ved siden av de problemer dette skaper på leveringssiden, fører det til en dramatisk nedbygging av den kompetanse som norske verksteder og den øvrige leverandørindustri har. Det er et tankekors at gjennomførte investeringer i det norske vannkraftsystem på rundt 190 milliarder kr ikke gir et nødvendig forutsigbart vedlikehold og rehabiliteringsbilde for leverandørindustrien. For å bedre dette vedtar Stortinget nå et toårig fritak for investeringsavgift for vannkraftprosjekter som kommer til gjennomføring i toårsperioden fra 1. januar 2000. Opprustningsprosjekter og andre vannkraftprosjekter som vil kunne framskyndes av fritaket, forutsettes å komme inn under ordningen. Regjeringspartiene er merkelig nok ikke med på innstillingen i denne sak, på tross av meget positiv omtale fra departementet om fritakets virkning. Kanskje dette rettes opp i kveldens votering. For øvrig viser jeg til en rekke andre avgiftsforslag fra Arbeiderpartiet i innstillingen, som gledelig nok har flertall i de fleste tilfeller. Så en stemmeforklaring som det kanskje kan være hensiktsmessig å komme med allerede nå. Det gjelder forslag nr. 80, fra representanten Randi Karlstrøm. Arbeiderpartiet vil også stemme for dette forslaget.