Inge Lønning (Høyre), 1999-10-21:
Jeg har litt problemer med å se sammenhengen mellom premisser og konklusjon i det siste innlegget. Representanten Knudsen understreket at Fremskrittspartiet ikke tar opp forslag som går på sakens realitet, og deretter begrunner han det med at det er nettopp det disse høringsinstansene har bedt om, at man skal ta stilling til sakens realitet. Hvis forslaget er et forslag som anmoder om en vurdering, er det nokså meningsløst å be om votering over et slikt forslag. Hadde det vært et forslag som gikk på sakens realitet, hadde det vært meningsfylt, men det har ingen mening å votere over et forslag som ber Regjeringen vurdere noe som Regjeringen under enhver omstendighet må vurdere når man skal komme tilbake med et forslag om permanent lov. Representanten Ausdal Starrfelt erklærte at Arbeiderpartiet er stolt over de utdanningsreformene partiet har stått for. Det er det vel ingen i denne sal som et øyeblikk har vært i tvil om at man er. Det er kanskje der problemet ligger, at man har knyttet så vidt mye prestisje til de strukturelle reformene at man bare en sjelden gang tar seg tid til å kaste et blikk på terrenget, fordi man er så overbevist om at kartet er fullkomment. Det var derfor jeg uttalte glede over at man denne gang er blitt enige om å ta mer hensyn til terrenget enn til kartet. La meg i den sammenheng også knytte en liten merknad til det statsråden sa om hvorvidt det i fremtiden vil være ønskelig med en egen lov for dette skoleslaget, eller om man skal løse forankringsproblemet på en annen måte. Etter mitt skjønn vil det være behov for en egen lov, og jeg tror at teknisk fagskole illustrerer problemene med den systemtvangen som har fulgt med, ønsket om å favne videst mulig i lovgivningen i én felles opplæringslov for alt som ligger opp til og med videregående, og så én felles lov som skal omfatte alt det som ligger ovenpå der. Jeg tror vi kanskje er kommet til et tidspunkt hvor vi må stille oss spørsmålet om det er en fornuftig form for lovgivning å forsøke å favne et så stort mangfold i to sett av ensartede regler. La meg få lov til sist å eksemplifisere det med det spørsmålet som statsråden også nevnte så vidt, nemlig utformingen av §§ 7 og 8, hvor Fremskrittspartiet og Høyre har sagt at vi vil stemme mot det siste punktet som legger opp til at man kan ha felles utvalg for elevene i videregående skole og elevene på teknisk fagskole. Det illustrerer nøyaktig det samme problem som man har i universitets- og høyskoleloven, at det skal være felles styringsorganer for alle institusjoner uansett størrelse og uansett hvorvidt disse har bruk for det eller ikke. Etter mitt skjønn er dette en viktig symbolsak, for hvis man mener alvor med at teknisk fagskole skal ha sin egen identitet, og at de studentene som benytter seg av dette tilbudet, verken skal settes på linje med elever i videregående opplæring eller studenter ved høyskoler og universiteter, er det det eneste logiske at de også skal ha sitt eget utvalg. Jeg ser selvfølgelig det praktiske problem der hvor det er samlokalisering, og at skoleledelsen ved vedkommende videregående skole anser det mer bekvemt og mer praktisk å ha et felles elevråd. Men etter mitt skjønn bør hensynet til studentene ved teknisk fagskole veie tyngre enn hensynet til bekvemmelighet og praksis hos skoleledelsen. Derfor akter vi å stemme mot dette. Så bare aller sist et ørlite spørsmål til statsråden. Han kommenterte ikke utformingen av formålsparagrafen, § 1. Derfor er det fristende å spørre statsråden om hvilken tanke han har hatt bak formuleringen «fagarbeidere og voksne».