Ingjerd Schou (Høyre), 2003-04-03:
Beboer og sykepleier Solveig Skinnarlands dagbok fra hennes opphold på Risenga sykehjem i Asker har gjort sterkt inntrykk. Regjeringen er opptatt av den brukeropplevde kvaliteten i eldreomsorgen. Nå har vi fått en beretning fra en bruker som også var faglig kvalifisert på området. Statlige tilsynsmyndigheter har nå gått inn i saken. De vil granske det som har skjedd, og gi sin vurdering både til Asker kommune og Norlandia Omsorg AS som er ansvarlige for driften av Risenga sykehjem. Jeg ber derfor om forståelse for at jeg ikke kan kommentere det faktiske innholdet i denne konkrete saken. Representanten Magnhild Meltveit Kleppa viser til at Risenga sykehjem er privat drevet, og reiser spørsmål om hvorvidt konkurranseutsetting og privatisering fokuserer så mye på kostnadseffektivitet at det medvirker til en lite verdig eldreomsorg. Dette har vi i dag ikke holdepunkter for å kunne si. Tvert imot. De statlige tilsynsmyndigheter har ansvar for å føre tilsyn med de privat drevne institusjonene på lik linje med de offentlige. Jeg har hatt en dialog med Statens helsetilsyn om dette. Slik tilsynet ser det, er det ikke avslørt systematiske avvik som gir holdepunkter for at privat drevne institusjoner er verken dårligere eller bedre enn de som har kommunal drift. Jeg har imidlertid bedt Helsetilsynet på generell basis systematisere erfaringene de har med privatisering av pleie- og omsorgstjenestene. Den kommunalt drevne pleie- og omsorgssektoren vil mange steder ha godt av å bli utfordret av private virksomheter. Jeg mener konkurranseutsetting vil bidra til at kommunene i større grad er seg bevisst hvilken kvalitet de ønsker på tjenestene, og hvordan dette skal oppnås. Dette vil i sin tur gi bedre innsyn, og synliggjøre svikt og mangler som oppstår. Det er imidlertid ikke nødvendigvis slik at konkurranseutsetting fører til at private aktører overtar driftsansvaret for en tjeneste. Det er også eksempler på at en kommune selv har vunnet anbudsrunder, f.eks. i Oslo kommune, hvor bydel St. Hanshaugen–Ullevål selv vant anbudet. Det Oslo kommune oppnådde i denne prosessen, var nettopp at det ble større fokusering på selve innholdet i tjenesten, hvordan disse var organisert, og hvordan kommunen kunne organisere dette på en annerledes, men bedre måte. Eldreomsorgen er et kommunalt ansvar. I dag står kommunene fritt med hensyn til hvordan de velger å organisere tjenestene, herunder om de vil overlate driften av enkelte deler av tjenestene til private aktører. Kommunene kan derimot ikke overlate til andre å sørge for at det finnes et tjenestetilbud, at dette har tilfredsstillende kvalitet og tilstrekkelig omfang. Kommunene har også ansvaret for de avtaler de forhandler frem med private. Å sikre kvaliteten på tjenestetilbudet er og må være kommunenes ansvar, uavhengig av hvilken driftsmodell de velger. Kommunene må også ha frihet til selv å velge hvordan de skal sikre innbyggerne et kvalitativt godt tilbud. Etter dagens system kan ikke kommunene ensidig fokusere på kostnadseffektivitet. De har fortsatt et ansvar for å sikre nødvendig kvalitet på tjenestene. Konkurranseutsetting er kort og godt et virkemiddel for å oppnå noe annet, nemlig å få mer igjen for pengene, og da mener jeg mer kvalitet og bedre tjenester igjen for de pengene man har. Det er ulike måter å gjøre dette på – Oslo har jeg nevnt. I Trondheim kommune, derimot, valgte de det annerledes. Målet med konkurranseutsetting der var ikke å spare penger, men å få best mulig kvalitet for samme sum penger. Moss har også, fra januar 2000, konkurranseutsatt hjemmetjenesten i én sone. Kommunens eget foretak fikk anbudet. Også her er det årlige brukerundersøkelser, og scoringen er like god som i kommunens øvrige virksomheter. Det er bra at kvalitet i eldreomsorgen er på dagsordenen. Det jeg imidlertid synes er uheldig, er at kvalitet i eldreomsorgen gjøres til en debatt om offentlig versus privat drevne sykehjem. Vi kan gjerne gjøre det også, men enda mer konstruktivt hadde det vært om den politiske debatt konsentrerte seg om hvilke verktøy vi må utvikle for å sikre det vi alle er opptatt av, nemlig gode tjenester av høy kvalitet, og hvordan vi skal utvikle dem. Rekruttering, fleksibel organisering, kompetent personell og ledelse er ofte avgjørende for en god tjeneste. Kvalitetsforskriften er et annet viktig verktøy, f.eks. i forhold til å få ivaretatt grunnleggende behov. Ikke minst blir det viktig å sørge for tilstrekkelig kompetansebygging i kommunene, slik at de blir enda bedre til å definere hva kvalitet skal bety i den enkelte kommune. Kommunene må bli gode til å vite hva de vil ha, og ikke minst kontrollere det de får. Kvalitet er gjerne forutsatt av gode og hensiktsmessige bygg. Vi vet at gode bygg rekrutterer. Som også interpellanten er godt kjent med, har Handlingsplan for eldreomsorgen medført en kraftig utbygging og fornyelse av norsk pleie- og omsorgstjeneste. Over 12 000 nye årsverk er tilført sektoren, nesten halvparten av sykehjemmene er nybygde eller fullrenoverte, enerommene kommer på plass og mange tusen nye sykehjemsplasser og omsorgsboliger er bygd. I St. meld. nr. 31 for 2001-2002, Avslutning av handlingsplan for eldreomsorgen, foreslo Regjeringen at handlingsplanen skulle avløses av et nytt utviklingsprogram for bedre kvalitet og enklere og mer brukervennlige ordninger i pleie- og omsorgstjenestene. Det er behov for løsninger som er tilpasset enkeltmennesket, og for å rydde opp i regelverk og finansieringsordninger som flytter oppmerksomheten vekk fra nettopp brukerens behov. Pleie- og omsorgstjenestens store og komplekse organisasjoner representerer en av de største utfordringene når det gjelder organisasjon og ledelse i offentlig sektor. Det er dominerende arbeidsplasser i lokalsamfunnet med virksomhet som går kontinuerlig døgnet rundt. Det er få ledere pr. ansatt. Lederne rekrutteres fra fagfeltet og mangler ofte formell lederkompetanse. God ledelse og god kvalitet henger sammen. Derfor har Regjeringen sammen med KS satt i gang et fireårig program for å bedre kompetansen og etablere faglig nettverk for 6 000 ledere i pleie- og omsorgssektoren. Dette har vi også store forventninger til. Vi trenger flere hender i pleie- og omsorgstjenestene. Gjennom rekrutteringsplanen for helse- og sosialpersonell satser Regjeringen 110 mill. kr på rekruttering og kompetanse, bl.a. for å øke den årlige tilveksten av hjelpepleiere med 50 pst. Og gjennom arbeidet med intensjonsavtalen ser vi at sykefraværet går ned i pleie- og omsorgssektoren. Det er påvist omfattende svikt i saksbehandlingen i pleie- og omsorgstjenesten. Det er derfor utviklet en egen veileder som vil sendes ut om kort tid. Dette vil bli fulgt opp med opplæring og veiledning fra fylkesmannsembetenes og direktoratets side. Dette er et viktig tiltak for å sikre brukerne en individuell vurdering og et tilpasset tilbud ut fra hver enkelt brukers behov. Regjeringen har nedsatt et lovutvalg under ledelse av professor Jan Fridtjof Bernt som skal gå gjennom den kommunale helse- og sosiallovgivningen med sikte på forenkling og harmonisering. Regelverket skal være enkelt å forstå for brukerne og enklere å praktisere for kommunene. Fra nyttår har Statens helsetilsyn også ansvaret for det overordnede faglige tilsynet med sosialtjenesten, slik at hele helse- og sosialtjenesten blir sett i sammenheng. Samordningen av disse oppgavene under fylkesmannen bidrar også til dette. Ikke minst er dette viktig i forhold til de som nå får sitt pleie- og omsorgstilbud i omsorgsbolig eller eget hjem. Dette er tiltak som samlet sett vil bidra til å heve kvaliteten i eldreomsorgen, uansett hvilken driftsform kommunene velger. I kvalitetsmeldingen som legges frem denne våren, vil Regjeringen ta utgangspunkt i det enkelte menneske og behovet for at tilbudene i større grad utformes med utgangspunkt i vedkommendes behov, som et av de viktigste grepene for å styrke kvaliteten i eldreomsorgen.