trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bent Høie (Høyre), 2014-04-09:
Dette er et tilbud som er av en slik natur at det – hvis det skal finnes – må drives av ren frivillig innsats. Det er ikke en offentlig oppgave å gi helsehjelp – utover det som vi er forpliktet til når det gjelder øyeblikkelig hjelp – til personer som oppholder seg ulovlig i Norge. De humanitære organisasjonene får imidlertid støtte fra Helsedirektoratet i sitt arbeid med smittevern, og det er ressurser som òg kan brukes til å nå personer som oppholder seg ulovlig i riket, men det er ikke aktuell politikk for regjeringen å gi støtte til denne type senter.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2014-04-09:
Jeg vil gjerne stille helse- og omsorgsministeren følgende spørsmål: «Det ble for noen år siden besluttet at Oslo universitetssykehus i samarbeid med Oslo kommune skulle opprette en ny storbylegevakt. Man har imidlertid stadig utsatt byggingen av ulike årsaker, og det virker per i dag uklart når det kan bli noe av. Imens er Oslo legevakts bygning i Storgata stadig mer preget av forfall, og man har nå i en lengre periode tatt i bruk operasjonsstuene på Aker sykehus. Kan statsråden gjøre rede for når ny storbylegevakt vil bli etablert, og er det aktuelt å bruke Aker til formålet?»
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2014-04-09:
Tusen takk for svaret. Det er ett punkt jeg må si litt om: Statsråden sier at Oslo kommune er ansvarlig for ny storbylegevakt. Poenget er at da Oslo universitetssykehus ble skapt, var ett av hovedprosjektene i den prosessen en ny storbylegevakt, som skulle være et samarbeid mellom det nye Oslo universitetssykehus og Oslo kommune. Man hadde en felles utredning av den nye storbylegevakten, som kom i 2009 eller i 2010, og som het Fremtidens storbylegevakt i Oslo. Den la opp til et nært samspill mellom tjenester fra Oslo universitetssykehus og Oslo kommune i et felles opplegg. Oslo kommune vedtok 27. oktober 2010 sin del av saken, nemlig at man ønsket å gå videre med et prosjekt på Ullevål om en storbylegevakt der. Det var også regulert en tomt der til formålet. Siden det har man ventet på en avklaring fra Oslo universitetssykehus om de tar et skritt videre, før man kan komme tilbake til det i bystyret i Oslo.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2014-04-09:
Tusen takk også for oppfølgingssvaret. Problemet her er at det ikke har kommet en avklaring fra Oslo universitetssykehus – den kunne kommet når som helst etter 27. oktober 2010 – av hvordan de på sin side vil gå videre med prosjektet, slik at Oslo kommune kunne lagt en avklaring fra Oslo universitetssykehus til grunn for hvordan de planlegger sin del videre. På grunn av prosjektet som kalles Campus Oslo – hvor et hovedalternativ, som man jobber mest med, er å lokalisere alt i Gaustad-området – kan det virke som om man har lagt den planen om en storbylegevakt på Ullevåls område litt til side. Da er det et godt signal fra statsråden når han sier at det er godt egnet å ha det i nærheten av det nye akuttmottaket på Ullevål. Spørsmålet mitt er: Vil statsråden gi Oslo universitetssykehus og Helse Sør-Øst et signal om at det bør være et eget prosjekt, uavhengig av Campus Oslo?
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2014-04-09:
«I forbindelse med Stortingets behandling av Meld. St. 15(2011–2012) (2011–2012) Kan statsråden si noe om når en slik overtakelse er planlagt gjennomført?»
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2014-04-09:
Takk. Den nevnte stortingsmeldinga understreker at det er sannsynlig at det er flere fjellmassiver i ulike deler av landet som er av en sånn beskaffenhet at faren for utglidninger og ras, f.eks. ned mot hav eller vann, nær bebyggelse, er overhengende. Derfor synes jeg det er viktig at drift og nødvendig geofaglig oppfølging for overvåkning av slike fjell i framtida ivaretas og bekostes av staten ved NVE, slik at små og sårbare kommuner slipper å sitte med dette ansvaret. Så det er veldig positivt at man nå vil sette i gang denne prosessen. Jeg vet at det i Åknes Tafjord er noen uavklarte ting rundt kostnader og investeringer som er gjort. Jeg vet ikke om statsråden, på vegne av olje- og energiministeren, kan svare på om denne prosessen kan gå, uavhengig av om man har ferdigforhandlet dette med dekning av kostnader for Åknes Tafjord?
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2014-04-09:
Det var svært positivt å høre. Disse kommunene har nå sagt og veldig sterkt ønsket at driftsovertakelse betyr en fullfinansiering fra statens side, bortsett fra de lokale kostnadene som vil påbeløpe for den lokale beredskapen som vil følge av den situasjonen man er i. Kan statsråden bekrefte at staten vil fullfinansiere ved overtakelse?
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-04-09:
På vegne av olje- og energiministeren har jeg blitt bedt om å gi følgende svar på spørsmålet: Olje- og energiminister Tord Lien har tatt initiativ til å sluttføre forhandlingene med eierkommunene bak Åknes Tafjord Beredskap IKS og Nordnorsk Fjellovervåking med sikte på en innlemmelse av overvåkingsvirksomheten i NVE. I januar i år sendte olje- og energiministeren ut et brev til eierkommunene der premissene for statlig overtakelse er skissert, med frist for tilbakemelding 31. mars. Åknes Tafjord Beredskap og Nordnorsk Fjellovervåking har nå svart at de ønsker en statlig overtakelse. Det er NVE som skal sluttføre forhandlingene på vegne av staten, og denne prosessen er påbegynt.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-04-09:
Det er riktig, som representanten peker på, at det har vært noe uenighet om historiske investeringskostnader. Den forrige regjeringen la saken bort etter at kommunene ønsket at de skulle ha erstatning for disse tidligere investeringene. Slik jeg har forstått tilbakemeldingene, og det er med et visst forbehold, er det nå en utfordring som er betydelig mindre, og kommunene er opptatt av at de også skal spare de driftsutgiftene som de har i dag. De betaler ca. 30 pst. av kostnadene til drift. Ved en statlig overtakelse vil de kostnadene forsvinne. Jeg har et inntrykk av at de forhandlingene som nå er i gang, og de premissene som olje- og energiministeren har lagt til grunn, i stor grad er akseptert av eierkommunene.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-04-09:
Også dette blir med et visst forbehold, men slik jeg har forstått korrespondansen og tilbudet fra staten, er det slik at staten overtar 100 pst. av driftskostnadene mot de 70 pst som er i dag, og kommunene har en egen finansieringsandel på 30 pst. Utgangspunktet ved statlig overtakelse er jo at driften også finansieres av staten.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-04-09:
Jeg er veldig glad for at representanten Ellingsen tar opp denne problemstillingen. Vold mot kvinner og vold i nære relasjoner er svært alvorlig kriminalitet som regjeringen har tatt tak i fra den første dagen i regjeringskvartalet. Vi følger opp den foreliggende handlingsplanen mot vold i nære relasjoner, men den er laget av den forrige regjeringen. Vi følger fortløpende opp om det er behov for å gjøre korrigeringer og oppdateringer i den handlingsplanen for å være enda tydeligere på en konkretisering av en del av de tiltakene som der ligger. Hvordan politiet håndterer saker om vold i nære relasjoner, er avgjørende for tilliten, både for dem som er utsatt for vold, og for befolkningen generelt. Voldsutsatte skal møtes med forståelse. De skal møtes med kunnskap og innsikt av politiet, både menneskelig og politifaglig. Selv om politiet håndterer denne typen saker på en langt bedre måte enn for bare ti år siden, er det fortsatt et forbedringspotensial, og ikke minst vises det gjennom de oppslagene representanten viser til i sitt spørsmål. Veileder med tilhørende instrukser for familievoldskoordinatorer og team samt Riksadvokatens årlige rundskriv og retningslinjer gir nå klare føringer for politiets arbeid med vold i nære relasjoner. Politi og påtalemyndighet har i dag en rekke beskyttelsestiltak til rådighet, bl.a. besøksforbud, patruljering i området der voldsutsatte bor, voldsalarm elektronisk kontroll ved kontaktforbud, såkalt omvendt voldsalarm og adressesperre, også kjent som kode 6. Det er av avgjørende betydning at disse virkemidlene tas i bruk som forutsatt for å hindre ny vold. Særlig må politiet reagere offensivt ved brudd på besøksforbud. Kunnskap og kompetanse er grunnleggende for alt politiarbeid. I 2012 ble det gjennomført en evaluering av politiets arbeid med vold i nære relasjoner der bl.a. politiets møte med – og informasjon til – voldsutsatte var tema. Politidirektoratet har nå i 2014 fått i oppdrag å følge opp anbefalingene i rapporten fra 2012. I tillegg skal politiets veiledere og tiltakskort på dette området oppdateres jevnlig. Vi ruller også ut risikovurderingsverktøyet SARA, som representanten er kjent med fra tidligere, i alle landets politidistrikt, hvilket vil bedre situasjonen vesentlig, tror jeg. Bruken av dette verktøyet skal være et bidrag til en mer helhetlig ivaretakelse av volds- og trusselutsatte. Gjennom bruk av SARA skal alvorlig vold avdekkes og forebygges mer systematisk enn tidligere. I tillegg vil jeg nevne at politiet fortsatt følger opp utsatte for vold i nære relasjoner på en så god måte som mulig. Vi er avhengig av godt samarbeid med andre aktører. Det prøves nå ut et prosjekt der politiet og hjelpeapparatet bistår voldsutsatte i samme lokale på Stovner i Oslo – en form for barnehus for voksne etter modell fra Sverige, som har gitt gode resultater i Sverige. Til slutt vil jeg understreke at vår viktigste oppgave selvfølgelig er å forhindre at volden finner sted. Derfor vil vi prioritere forebygging. En såkalt nullvisjon må imidlertid kombineres med god ivaretakelse av den som utsettes for vold og overgrep.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-04-09:
Som jeg nevnte så vidt i hovedsvaret, har vi i 2014 gjennomført en del tiltak som Politidirektoratet skal følge opp blir gjennomført ute i politidistriktene. Jeg tror det er helt avgjørende at man har et ordentlig lederfokus på den formen for kriminalitet, og sørger for at de som jobber med dette, har den kompetansen som er påkrevd – og at man har forståelse for det disse kvinnene og barna i realiteten opplever. I tillegg tror jeg vi er nødt til å se på en del av de modellene som er valgt rundt omkring for å bedre offersituasjonen og oppfølgingen av ofrene etter en slik hendelse, etter en anmeldelse og egentlig helt frem til en domsavsigelse i retten, når man ofte blir stående alene og føler at det politiet kan yte, egentlig ikke er tilstrekkelig godt, fordi man trenger så veldig mye mer. Der er det flere prosjekter rundt om i landet. Vi gjennomfører nå et prosjekt for å samordne det og se hvordan vi i fremtiden skal ha en offeroppfølging som er tilfredsstillende.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-04-09:
Det synes jeg er et veldig godt spørsmål, særlig i en situasjon da vi har en veldig desentralisert struktur. I noen lokalsamfunn kan man oppleve en lensmann som kommer i en konfliktsituasjon med seg selv og lokalsamfunnet som sådant. Jeg tror det viktigste også her er kompetanse, at man skal settes i stand til å gjøre en skikkelig jobb. Jeg tror dette er noe som vil bli bedre når vi ser gjennomføringen av en politireform, og får bedre og sterkere fagmiljøer, som kan brukes rundt omkring i lokalsamfunnene for å forsterke lensmannens jobb eller det lokale politiets jobb når det er behov for det i slike saker som dette. Dette er komplekse og vanskelige saker. Det er fryktelig krevende for dem som er involvert direkte i dette. Det er helt avgjørende at politiet og det øvrige hjelpeapparatet håndterer det bra. Jeg tror at vi får lettere tilgang til den nødvendige kompetansen når vi i dette hus senere får organisert politiet på en fremtidsrettet og god måte, også kompetansemessig.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-04-09:
På vegne av olje- og energiministeren er jeg blitt bedt om å gi følgende svar: Rammene for ordningen med differensiert arbeidsgiveravgift følger av EØS-avtalen og retningslinjene for regional statsstøtte gitt av EFTAs overvåkingsorgan, ESA. ESA har vedtatt nye retningslinjer for regional statsstøtte som trer i kraft 1. juni 2014. Norge må derfor notifisere og få godkjent en videreføring av ordningen med differensiert arbeidsgiveravgift innenfor rammen av de nye retningslinjene. I de nye retningslinjene er det bl.a. avgrenset mot transport- og energisektoren. Den norske ordningen ble notifisert til ESA i mars 2014. For at ordningen skal kunne godkjennes til sommeren, har ESA vært tydelig på at energisektoren ikke inkluderes. Med forbehold om ESAs godkjenning vil den nye ordningen omfatte alle kommunene i dagens virkeområde. Foretak med aktiviteter som dels omfattes og dels faller utenfor ordningen kan i prinsippet benytte redusert sats på lønnskostnader for aktiviteter innenfor ordningen. Dette forutsetter imidlertid at aktivitetene holdes regnskapsmessig atskilt. Regjeringen arbeider nå med å gå igjennom tiltak som kan avhjelpe konsekvensene av de forskjellige sektorbegrensningene, men dette arbeidet er ikke avsluttet.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-04-09:
Jeg skal ikke våge å gå inn i detaljene på det feltet. Det jeg kan si, er at regjeringen jobber aktivt for å få disse avklaringene med ESA. Det som har vært viktig nå, er at vi innenfor de fristene ESA har lagt, faktisk har klart å beholde ordningen med differensiert arbeidsgiveravgift som sådan. Som representanten er kjent med, er dette vedtak som stammer fra den forrige regjeringens tid. Vår jobb nå er å prøve å gjøre skadevirkningene for norsk næringsliv, også i Nord-Norge, så små som mulig. Slik jeg har forstått det – det må sies med de forbehold som der ligger – er det et ganske klart skille mellom det som er direkte relatert til virksomheten, og det som er støttefunksjoner. På den måten har jeg forstått det slik – med de forbehold som her er nødvendig å ta – at man kan dra ut den typen virksomhet, forutsatt at det regnskapsmessig fremstår som helt klart at det ikke er en direkte del av kjernevirksomheten på energisiden.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-04-09:
Jeg tror representanten Ljunggren vil få et betydelig bedre svar på det hvis jeg tar med meg spørsmålet til riktig fagstatsråd, så han kan gi tilbakemelding på dertil egnet måte.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2014-04-09:
Jeg har følgende spørsmål: «VG har i flere artikler fortalt om kvinner som har vært utsatt for vold i nære relasjoner. I historiene framkommer det tidvis at de ikke har opplevd å bli behandlet på en respektfull og god måte. Dette står i så fall i sterk kontrast til samfunnets forventninger til politiet. Er statsråden kjent med dette, og hvilke grep ser statsråden kan gjøres for at norsk politi skal bli enda bedre på håndtering av slike saker som ofte er vanskelige i utgangspunktet?»
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2014-04-09:
Jeg takker statsråden for et fyldig og godt svar. Det er godt å høre at ambisjonsnivået er høyt. Det er viktig at man tar dette på alvor. Samtidig gjelder tilbakemeldingene jeg har mottatt kanskje ikke så mye tiltakene, men den holdningen man tidvis opplever fra norsk politi. Om man har satt inn gode tiltak og har gode ambisjoner, hjelper ikke det om den representanten for norsk politi som den som er utsatt for vold i nære relasjoner møter, ikke har den riktige forståelsen. I forlengelse av ambisjonen som statsråden nå skisserer: Hvordan har man tenkt å sørge for at norsk politi faktisk tilegner seg nødvendig kunnskap, respekt for og forståelse for de kvinner de møter – for det gjelder i all hovedsak kvinner?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2014-04-09:
Statsrådens fokus på offerets opplevelse av en slik situasjon setter jeg umåtelig stor pris på, for det er antakeligvis det viktigste vi kan gjøre. Samtidig er min erfaring, ut fra de tilbakemeldingene jeg får, at dette i små samfunn, som ofte har en lensmann, tidvis blir enda vanskeligere, fordi man som regel kjenner begge partene. Man synes kanskje det er vanskelig å ta stilling til om det eller det har skjedd, selv om det til syvende og sist er en domstol som må ta den beslutningen. Hvordan skal man håndtere slike ting? Ambisjonen til regjeringen og statsråden støtter jeg fullt ut, men hvordan skal man møte det som tidvis oppleves som en lokal kultur/ukultur, hvor alle kjenner alle? Hvordan skal man få systemene til å virke i slike settinger?
Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2014-04-09:
«Økningen i arbeidsgiveravgiften vil, slik det ligger an til nå, føre til utfordringer for nord-norsk næringsliv. Hvordan vil statsråden arbeide for at det nord-norske næringslivet får ta del i oljevirksomheten når den nå gradvis flyttes nordover?»
Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2014-04-09:
Tusen takk for svaret, og takk for at justisministeren stepper inn for olje- og energiministeren. Det er knyttet usikkerhet til hva som ligger i sektorbegrepene innenfor de ulike områdene, innenfor både transportsektoren og energisektoren. På regjeringens nettsider kan man lese hvordan energisektoren som rammes av økt arbeidsgiveravgift, er definert. Både utvinning av råolje og naturgass og tjenester knyttet til olje og naturgass er aktiviteter som omfattes av økt arbeidsgiveravgift, slik jeg leser det. Innebærer dette at leverandørindustrien, f.eks. renhold og catering, rammes?
Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2014-04-09:
Det er bred politisk enighet om at oljevirksomheten skal gi ringvirkning på land, at aktivitet utenfor kysten skal gi direkte arbeidsplasser på land der det skjer utvinning av olje og gass rett utenfor – altså i samme område. Jeg prøver meg på et spørsmål, men jeg skjønner veldig godt at det er utfordrende å svare når det ligger innenfor en annen statsråds portefølje: Hvordan vil regjeringen sikre at vi får økt aktivitet på land når oljevirksomheten på norsk sokkel nå gradvis flyttes nordover?
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2014-04-09:
Jeg vil gjøre oppmerksom på at i spørsmålet mitt er det en feil prosentøkning når det gjelder Haugesund kommune. Økningen på 66 pst. gjelder den mest populære plassen i SFO i kommunen, men jeg stiller spørsmålet likevel: «Haugesund kommune har svært dårlig økonomi og har i flere år vært på Robek-listen. Dette går ut over både lovpålagte og ikke lovpålagte tjenester for byens innbyggere. Forslaget på SFO-pris på 2 621 kroner for full plass, er en økning på 66 pst. Bemanningsnorm 1/15 oppheves. Mener statsråden det er forsvarlig at dårlig kommuneøkonomi går ut over prisene for SFO, og vil han ta initiativ overfor de kommuner som nå priser tjenesten uforsvarlig høyt?»
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2014-04-09:
Jeg takker for svaret. Jeg har et oppfølgingsspørsmål. Jeg er spesielt opptatt av denne saken i Haugesund på grunn av at byen historisk sett har hatt store utfordringer knyttet til rusbruk blant unge. Det å sikre en god barndom er å sikre trygge fritidsarenaer for barn, bl.a. gjennom SFO. De tilbakemeldingene vi nå får, er at pris avgjør om en takker ja til et tilbud, eller ei. En god barndom varer livet ut, og jeg utfordrer – og ikke minst oppfordrer – statsråden til å vurdere en nasjonal veileder om økonomien i dette knyttet til foreldrebetalingen. Så mitt spørsmål blir: Er statsråden bekymret for framtiden, hvor nettopp dårlig kommuneøkonomi kan være politikernes unnskyldning for å skru opp foreldrebetalingen?
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2014-04-09:
Takk for det. Jeg takker for svaret og presiseringen. Igjen ønsker jeg at flest mulig barn i så lav alder får et tilbud om trygg og god SFO til lavest mulig foreldrebetaling. Jeg ønsker igjen å utfordre statsråden når det gjelder hvilke tiltak han eventuelt vil gjøre overfor de kommunene som en ser har en veldig lav deltakelsesprosent av barn i SFO. Vil man i disse tilfellene, der man ser deltakelse helt ned i 20–25 pst., ta noen initiativ?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-04-09:
Jeg sier tusen takk for spørsmålet. Haugesund kommune er for det første en kommune som jeg med glede har besøkt flere ganger. Det er en kommune i vekst, og det er en kommune som er en god næringskommune. Det gjør også at man får press på tjenestene, men som utgangspunkt kan jeg si at å ha en god kommuneøkonomi er alltid viktig, det er alltid viktig å husholdere på en god og riktig måte. Spørsmålet dreier seg egentlig om hvorvidt vi mener at SFO-satser skal reguleres nasjonalt, eller om dette skal være opp til kommunen å gjøre, som i dag. Det har for øvrig vært politikken også de foregående åtte år at SFO-satsen er det opp til kommunen å sette. Grunnskolen finansieres i hovedsak gjennom de frie inntektene til kommunene, altså rammetilskudd og skatteinntekter, og ikke gjennom øremerkede midler fra staten. Det er et viktig prinsipp. Det gjelder også for SFO. Innenfor de frie midlene prioriterer kommunene selv hvor mye de vil bruke på grunnskole, herunder SFO, såfremt lovene og reglene som gjelder for skolene, overholdes. Ifølge opplæringsloven § 13-7 femte ledd har kommunene plikt til å ha et SFO-tilbud – det er ikke valgfritt, det må de ha – og de har anledning til å finansiere tilbudet ved hjelp av foreldrebetaling. I de fleste kommuner har man valgt en løsning hvor SFO finansieres gjennom en kombinasjon av foreldrebetaling og kommunal betaling. Når det gjelder foreldrebetaling, kan ikke kommunene ta betaling som overstiger SFOs selvkost. En kan altså ikke tjene penger på SFO, eller bruke det til å sponse andre typer tilbud. Det mener jeg også er et viktig prinsipp, som det er viktig å holde fast ved, men så lenge kommunene holder seg innenfor det, mener jeg de selv burde kunne fastsette foreldrebetalingen for SFO slik de mener det er hensiktsmessig. I dette spørsmålet, som i mange andre spørsmål, må man avgjøre lokalt – befolkningen må avgjøre gjennom valg – hva man mener er viktigst å prioritere, og hvordan de forskjellige partiene lokalt prioriterer ting opp mot hverandre, f.eks. innholdet i skolen, eller læring, kontra SFO og andre tilbud. Så har jeg bare lyst til å legge til at regjeringen har varslet i Sundvolden-erklæringen at vi ønsker å inngå en avtale med kommunene som gjør det mulig å differensiere betalingen av SFO, basert på inntekt. Det er en mulighet som kommunene har allerede i dag, og vi jobber nå med hvordan vi skal klare å følge opp dette punktet i regjeringserklæringen.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-04-09:
Jeg er for det første helt enig i at en god barndom varer livet ut. En av de aller viktigste investeringene vi kan gjøre som samfunn, er nettopp å investere i at alle barn lærer det de skal, og får de mulighetene de skal, med utgangspunkt i både en god og kvalitativt god barnehage – det er grunnen til at vi bruker mer penger i år enn noen gang tidligere på kompetanseutvikling i barnehagene – og selvfølgelig gjennom et godt skoleløp. Spørsmålet er litt polemisk, eller det er et retorisk spørsmål, for det dreier seg egentlig om hva som skal være statens oppgave, og hva som skal være kommunens oppgave. Hadde jeg sittet i kommunestyret hjemme i Porsgrunn, kunne jeg hatt mine meninger om hva som burde skje i Porsgrunn kommune, men det er det altså Porsgrunn kommune som burde få bestemme selv. Så hvis spørsmålet er om statsråden mener at det skal innføres maksimalsatser, eller nasjonale satser, for SFO-pris – annet enn de veiledningene som er i dag – er svaret på det nei.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-04-09:
Jeg mener at SFO er et viktig tilbud, og jeg mener at det er viktig at foreldrene kan være trygge på at barna har et godt sted å være. Jeg mener også det er veldig bra at mange kommuner legger til rette for og jobber med at SFO skal ha et faglig, pedagogisk innhold også. Det er veldig positivt. Men når det gjelder denne regjeringens prioriteringer, er det kompetanseutvikling, kvalitet i barnehagen – der skal vi gjøre mer enn det vi har gjort til nå – lærerløft og innholdet i skolen. Det er hovedprioriteringene frem til vi har levert på løftene vi ga før valgkampen. Jeg kan ikke begynne å love nye ting før vi har levert på det vi sa var viktigst, og det var lærere, etter- og videreutdanning, kunnskapsnivået i skolen, kompetanse og kvalitet i barnehagen – så det står øverst på min liste. Så får man eventuelt se, når vi har levert på det, hvorvidt vi skal komme tilbake til å løfte også SFO ytterligere.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-04-09:
Først, takk for spørsmålet. La meg bare si meg enig i både virkelighetsbeskrivelsen og problembeskrivelsen, altså at det er forskjeller i måten vi behandler disse sentrene på. Det finnes en rekke studiesentre rundt om i landet som er organisert på ulike måter. Departementet gir tilskudd til to sentre i Troms, slik som Stortinget har ønsket. Det er bare NOKUT-godkjente universiteter og høyskoler som kan tilby høyere utdanning i Norge. Studiesentrene kan legge til rette for ulike studietilbud som skal dekke kompetansebehov i regionene, men universiteter og høyskoler må være ansvarlig for kvaliteten. Universiteter og høyskoler har altså som en viktig del av samfunnsrollen sin at de skal ivareta det desentraliserte studietilbudet. Det er imidlertid opp til institusjonene selv å vurdere hvordan de vil organisere og legge det opp. Kunnskapsdepartementet kanaliserer midler gjennom rammebevilgningen til universiteter og høyskoler for at institusjonene skal oppfylle oppdraget sitt om å tilby desentraliserte studietilbud der det er tilstrekkelig rekrutteringsgrunnlag, f.eks. høyskolesentrene i Kongsvinger og Kristiansund. Regjeringen er opptatt av at desentraliserte studietilbud skal være en dynamisk og integrert del av universitets- og høyskolesystemet, der den enkelte institusjon i samarbeid med lokale aktører, som næringsliv, kommuner og fylkeskommune, skal vurdere studietilbud i tråd med de skiftende behov regionen står overfor. Derfor bør det vurderes om det er hensiktsmessig å bygge opp en fysisk infrastruktur utover de allerede eksisterende studiestedene. Regjeringen har planer om å legge frem en stortingsmelding om struktur i høyere utdanning, der tilgjengelighet til høyere utdanning skal være et av hensynene som skal vurderes. Når det gjelder søknaden fra senteret i Nord-Troms om å få støtte, må jeg dessverre henvise til at den – som alle budsjettsaker – vil bli behandlet på vanlig måte i forbindelse med statsbudsjettet for 2015.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-04-09:
Jeg er enig i at studiesentrene kan spille en viktig rolle – jeg synes det er viktig at man også har et desentralisert tilbud. Samtidig mener jeg at det er veldig viktig at man har noen institusjoner som klart og tydelig er faglig ansvarlig også for innholdet på studiesentrene. Jeg har lyst til å legge til et poeng som representanten Knag Fylkesnes ofte nevner, nemlig at det også ligger store muligheter i teknologien. Blant annet har regjeringen satt ned MOOC-utvalget, som skal utrede hvordan vi kan bruke det som heter Massive Open Online-forelesninger. Det kan være et veldig viktig bidrag å utvikle denne type studietilbud. Det kan også være et veldig viktig bidrag til at man nettopp kan ta en type videreutdanning eller utdannelse uten at man hele tiden behøver å følge undervisningen på en campus. Desentralisering er viktig, men det finnes mange andre måter å gjøre det på – ikke bare ved hjelp av studiesentre.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-04-09:
Det er viktig å si at måten Kunnskapsdepartementet finansierer studiesentrene på, er gjennom å gi generelle tilskudd til høyere utdanningsinstitusjoner. Så bestemmer de – i de fleste tilfeller – hvordan de vil organisere sin struktur, i hvert fall om de f.eks. vil ha studiesentre. Fordi Stortinget har bestemt det, er det helt konkret kommet direktetilskudd til to studiesentre, studiesenteret.no og Studiesenteret Finnsnes. Men dette er ikke normen. Måten Kunnskapsdepartementet støtter dette på – og jeg mener at det også er en god hovedregel – er altså gjennom grunnbevilgningen, dvs. støtten til institusjonene. Så har de fått i oppdrag å gi desentraliserte studietilbud som er tilgjengelige for hele regionen. Jeg vet at det flere steder i Norge er behov for mer kompetent arbeidskraft og bedre regionale tilbud. Det håper jeg også studieinstitusjonene tar til seg.
Siv Elin Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-04-09:
«Studiesentrene er en nyttig tilvekst i det norske utdanningstilbudet. Sentrene gir folk i distriktene tilgang til kompetanseheving og utdanning som de tidligere måtte reise langt for å få. Studiesentrene er likevel ikke fullt ut anerkjent av sentrale myndigheter, noe vi ser i hvor tilfeldig hvem som mottar statsstøtte er. Senteret i Nord-Troms mottar ingen midler over statsbudsjettet, i motsetning til f.eks. Midt-Troms. Hvordan vil statsråden sikre likeverdig behandling av, og lik tilgang til studiesentrene?»
Siv Elin Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-04-09:
Jeg må først få takke for svaret. Det har blitt sagt i tidligere stortingsmeldinger: «Det er altså befolkningens kompetanse som er den viktigste faktoren for vekst.» «For at norske bedrifter skal kunne hevde seg, må utdanningssystemet ha evne til å svare på arbeidslivets behov.» I distriktene opplever man ofte mangel på fagpersoner og utfordringer med rekruttering. I den sammenheng blir det å fokusere på organisering av voksnes læring viktig. Det er særlig her studiesentrenes viktigste innsats ligger – det å tilrettelegge for å kunne ta utdanning på sitt hjemsted, det å senke terskelen for å kunne starte på en slik utdanning. I de formelle utdanningsinstitusjonene ser vi at det i stadig større grad er en tendens til å vende blikket innover, mot det som skjer på campus. Er ministeren enig i at studiesentrene er med på å fylle roller som de formelle institusjonene ikke i stor nok grad klarer å ivareta med dagens system?
Siv Elin Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-04-09:
Det er en del roller som studiesentrene ivaretar, som – som jeg har sagt tidligere – det formelle systemet ikke klarer å ivareta. Det er nettopp derfor disse studiesentrene dukker opp. I fylkene og kommunene ser man at systemet vi har i dag, ikke i stor nok grad klarer å hjelpe til med å nå den målsettingen man har: å heve befolkningens kompetansenivå. Hva tenker ministeren om disse utfordringene – som studiesentrene faktisk bidrar til å møte? Det er vitenskapelig bevist – i mange rapporter – at dette ivaretas i de prosessene som ministeren her henviser til.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2014-12-16:
På vegne av representantene Torgeir Micaelsen, Ruth Grung, Freddy de Ruiter, Audun Otterstad og meg sjøl har jeg gleden av å framsette et representantforsalg om å autorisere manuellterapeuter i henhold til helsepersonelloven.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2014-12-16:
Arbeiderpartiet vil stemme imot innstillingen.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2014-12-16:
Det er ingen tvil om at kampfiksing er en stor utfordring for idrettsbevegelsen, og derfor har vi også hatt en interpellasjon i denne salen der vi har diskutert kampfiksing. Vi har også levert inn et representantforslag, som jeg regner med representanten Thomsen er kjent med, fordi det går til den komiteen vi begge sitter i, om at vi er nødt til å forsterke arbeidet mot kampfiksing, for det er et uvesen, enten det er i boksing, fotball eller andre idretter det drives med fiksing av kamper. Det er et uvesen som vi virkelig bør legge bredsiden til for å få orden på, og det opplever jeg også at Ib Thomsens parti er opptatt av. Det jeg synes er oppsiktsvekkende, er at Fremskrittspartiet og Høyre i innstillingen til denne saken lener seg på den organiserte idretten for å ordne opp i kampfiksing. Den saken vi har til behandling i dag, er jo ikke en del av den organiserte idretten.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2014-12-16:
Det er grunn til å bore litt i det svaret som representanten Harberg ga i stad. Mener representanten Harberg at de som bokser i Norge, enten det er norske eller utenlandske boksere, skal være underlagt et regelverk som sørger for kontroll mellom kampene, meldeplikt, og at man bruker godkjente dopinglaboratorier, som også WADA har godkjent?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2014-12-16:
Representanten Rotevatn framhever enkeltutøverens frihet til å gjøre hva man vil når det gjelder sikkerhetsbestemmelser. I Norge har vi en rekke forhold der enkeltmenneskets frihet blir begrenset nettopp fordi vi ønsker å kunne sikre den enkelte personen eller utøveren. For eksempel gjelder det når man kjører bil, da må man ha på sikkerhetsbelte. Men i denne saken er det altså sånn at utøveren ikke får lov til å bruke sikkerhetsutstyr, med unntak av susp, det er lov, men hjelm er ikke lov. Reflekterer ikke representanten Rotevatn over at det er ganske merkelig at man ikke får lov til å bruke beskyttelsesutstyr?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2014-12-16:
Jeg har lyst til å følge opp det. I en rekke idretter er det lovpåbud om å ha forskjellige typer beskyttelsesutstyr. Mener representanten Rotevatn at man bør fjerne forbudet mot leggskinner i fotball, hjelm i ishockey osv., sånn at det er den enkeltes personlige frihet som skal være avgjørende?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2014-12-16:
Jeg har lyst til å følge opp foregående spørsmål, for hvis det er sånn at det er ordet «ratifisere» som statsråden reagerer på i forslaget, går det sikkert an å bytte ut det med «godkjent» og «underskrive WADA-regelverk». Men jeg skjønner ikke hvorfor ikke statsråden kan bekrefte at hun ønsker en idrett i Norge som følger WADAs regler til punkt og prikke. I innstillingen er det henvist til en britisk organisasjon, det er ingen i Norge som kjenner til hvilke godkjenningsordninger som ligger til grunn der, så hvorfor ikke stille krav om at de som skal arrangere kamper i Norge, søker og får godkjent sitt regelverk i WADA før man starter arbeidet med å innføre profesjonell boksing i Norge? Det måtte være et minimum nå som statsråden også skal være styremedlem i WADA.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2014-12-16:
Da må jeg be statsråden redegjøre for hvilke andre organisasjoner – som ikke er WADA – som har et system som tilsvarer WADA-koden, og som kan tilfredsstille de strenge kravene som statsråden ønsker å stille.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2014-12-16:
Det ble mer og mer uklart for meg. Når statsråden sier at det er Antidoping Norge som kan gjennomføre disse testene, så er mitt spørsmål: Kan Antidoping Norge pålegge f.eks. meldeplikt for utenlandske utøvere som skal bokse i Norge? Vil man kunne pålegge at man tar kontrollerte prøver i treningsperioden hvis man er en utøver som skal være motstander for en norsk utøver, og skal ha kamper i Norge? For det er jo det som er hele poenget: Det er ikke bare de norske utøverne som må underlegge seg et antidopingregelverk; motstanderne må være underlagt de samme reglene, og da skjønner ikke jeg hvorfor ikke statsråden ønsker å stille de samme kravene som all annen medlemsbasert idrett i Norge er underlagt.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2014-12-16:
Vi har fra Arbeiderpartiets side utfordret regjeringspartiene til å si noe om hvilket kunnskapsgrunnlag de har for å komme med de forslagene som de har kommet med i dag, og vi har hørt svært lite. Men jeg har lyst til å referere fra et oppslag i VG 11. mars i år. Der står det: «Sjansen for å dø i en proffboksekamp er langt større i dag. Det er nesten ti ganger farligere å gå i proffboksingringen enn på 1920-tallet med hensyn til antall kamper og antall boksere, sier nevrokirurg Ingunn Rise Kirkeby.» Rise Kirkeby er også medlem av Knockoutnemnda, og det burde jo være en person som har en viss greie på det hun sier. Men, som sagt, vi har ikke hørt noe annet her i dag enn at man har oppsøkt noen bokseklubber og snakket med noen boksere når man skal dokumentere hvilke skadevirkninger boksing har. Så har jeg lyst til å kommentere det som har vært runden i noen av replikkvekslingene her i dag. For vi har lagt inn et forslag, og jeg registrerer at både Svein Harberg fra Høyre og statsråden prøver å gjøre det forslaget til en juridisk problemstilling om hvorvidt man kan bruke ordet «ratifisere» i et sånt forslag. Men det er jo ikke det dette dreier seg om. Når statsråden gang på gang står på talerstolen og sier at man ikke kan pålegge noen å være medlem av WADA, skjønner også vi det, men det som er poenget med dette forslaget, er at de som skal organisere det som ser ut til å få flertall her i dag, må oppføre seg sånn og jobbe sånn at de blir godkjent av WADA, den organisasjonen der statsråden nå skal inn i styret. Det er det som er hele poenget. Vi skjønner også veldig godt at det norske storting ikke kan pålegge noen å bli medlem i en internasjonal organisasjon som WADA er. Og per i dag er det Norges idrettsforbund, som er en stor medlemsorganisasjon, som har WADA-godkjenning for alle sine særforbund og underliggende organisasjoner, inklusiv Norges Bilsportforbund. Men forskjellen er at det vi snakker om her, ikke blir en medlemsbasert organisasjon, det sa jo Norges Profesjonelle Bokseforbund på høringen. Det er kommersielle aktører som skal inn her, og de kan ikke på samme måte underlegge seg et idrettsdemokrati, som resten av Idretts-Norge er. Derfor mener vi at det er helt avgjørende at statsråden ikke bare sørger for at det er et eller annet godkjenningsverktøy som blir brukt, men vi synes faktisk at de som skal drive idrett i Norge, bør oppfylle de kravene som WADA har. Derfor ønsker vi å opprettholde det forslaget vi har lagt inn.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2014-12-16:
Jeg skal prøve å være kort, men det var representanten Stordalen som fikk meg til å ta ordet. Representanten Stordalen må jo begynne å gå tom for argumenter når han tillegger meg og Arbeiderpartiet helt andre meninger enn det som er presentert i denne salen. Vi har verken påstått at det er noe kriminelt eller noe annet med boksing, men vi har sagt at vi ønsker et aktivt arbeid mot kampfiksing. Jeg synes representanten Stordalen burde kunne være såpass god i sin argumentasjon at han ikke sammenblander de argumentene. Statsråden spør om hvorfor det er greit at man blir slått i hodet som amatør, men ikke som profesjonell. Da kan man stille spørsmålet: Hvorfor har man forskjellige regler for kvinnelige og mannlige amatørutøvere? Det er for meg også en ganske vanskelig argumentasjon å følge. Det hevdes også her at den dokumentasjonen som finnes på området, kommer fra alle andre steder. Det er ikke noe som skjer i Europa, som er bekymringsfullt. Da synes jeg det er grunn til å minne om de bildene vi så da Frida Wallberg fikk hjerneblødning i Sverige for kort tid siden. Det var ikke pent, og det var heller ikke noe jeg ønsker at vi skal behøve å se i Norge. Det er den typen aktiviteter som vi ikke bør ha i Norge. Så henvises det til at Norge sammen med en to–tre andre land er det eneste landet som har forbud mot proffboksing. Ja, heldigvis er det sånn at vi i Norge på noen områder har gått foran. Vi har vinmonopol, og det er ikke veldig mange andre land som har det. Vi har forbud mot alkoholreklame, vi har forbud mot reklame som retter seg mot barn. Heldigvis har vi gjort dette, fordi vi mener at det er riktig med hensyn til de helseskadene folk kan påføres. Derfor kommer vi til å stemme imot å oppheve proffbokseloven, for det er altså ikke dokumentert at det ikke er helseskader, og at det ikke kommer til å være en del uheldige episoder – episoder vi mener vi kan forhindre dersom vi står imot det presset som nå legges i saken.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2014-12-16:
Innlegget til Arbeiderpartiet minner meg om eller er en kopi av det vi har sett som høringsnotater til denne saken til komiteen når det gjelder proffboksing i Norge. I høringsnotatet fra Idrettsforbundet står det bl.a. at proffboksing er en organisert kriminalitet, består av kampfiksing og doping, og så legger man til mellom linjene «og det som verre er». Men man har faktisk avdekket de samme problemstillingene i norske idretter, både kampfiksing og doping, som er utbredt i mange idretter i Norge. Hva vil Arbeiderpartiet gjøre med disse idrettene? Eller karakteriserer Arbeiderpartiet også disse idrettene som organisert kriminalitet?
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2014-12-16:
Jeg har stått på denne talerstolen og etterlyst en helhetlig politikk fra Kristelig Folkeparti innenfor kultur, og da beskyldt en representant for at det var personavhengig. I 2005 var nemlig Kristelig Folkeparti imot, i 2009 var de for, og nå, i 2013/2014, er de igjen imot. Det er altså litt fram og tilbake. Er da en helhetlig politikk personavhengig, er et spørsmål jeg kan stille. Det er et tankekors at man vingler sånn i en politikk som de selv mener er så viktig. Man har også vært med på at Kristelig Folkeparti har hyllet Brækhus på Idrettsgallaen og syntes at hun har vært en stor, flott norsk idrettsutøver. Er det feil da, har jeg lyst til å spørre, at proffboksere får lov til å trene i Norge eller være aktive på Toppidrettssenteret? Spørsmålet mitt er: Hvilke fakta er det nå Kristelig Folkeparti baserer sine beslutninger på? Hvilke nye faktaopplysninger har de fått for å ta den beslutningen de går for i dag?
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2014-12-16:
Jeg vil ikke si at jeg er representant for «de edlere deler». Jeg er representant for den norske befolkning. Boksing er en idrett som stammer helt tilbake fra oldtiden. Boksing ble også kalt «the noble art of self-defense». Boksing er en stor idrett rundt omkring i hele verden. Boksing er stort i Norge, og vi har hyllet våre helter, Brækhus og Tangstad. Norge har mange verdensmesterbelter som vi er stolte av. Og Norges beste bokser, Cecilia Brækhus, legger heller ikke skjul på at hun vil bli glad over og at det skal bli godt å kunne utøve sin idrett også på hjemmebane. Men det at hun tidligere hadde risikert å bli rettslig straffeforfulgt, har vært vanskelig for henne, og det forstår jeg godt. Men det forundrer meg da veldig at toppidretten og de som har kontorer på Ullevål Stadion, synes det har vært greit at de norske proffbokserne har fått lov til å trene i Norge, og at det har vært greit at man har kunnet bruke Toppidrettssenteret som en del av det miljøet. Hvor er prinsippene? Boksing er ikke en idrett for alle – spesielt ikke for oss som sitter her i salen, litt småpuslete og pinglete politikere. Nei, vi har ikke den forståelsen som disse store idrettsutøverne har, for denne idretten. I Norge diskuterte man politisk i denne salen om vi skulle ha farge-tv. Det ønsket vi politikere å være med på å bestemme. Vi har også vært med på å diskutere om vi skulle tillate skateboard. Nå er det krefter i denne salen som sågar ønsker å stenge Internett, fordi man ikke ønsker å ha utenlandske spillselskaper. Ja, Nord-Korea, Cuba og Iran mener også at de har gode politiske argumenter for å stoppe proffboksing. Norge går i riktig retning. Om vi nå opphever forbudet, kan vi være med og påvirke idretten, som vi også gjør – i hvert fall ønsker å gjøre – innenfor mange andre områder: helse, utstyr, doping, kampfiksing, for å nevne noen. Idretten har utviklet seg kraftig siden 1981 når det gjelder både det medisinske og det som går på oppfølging. Vi har mange talenter innenfor mange idretter i Norge, som deltar på kommunalt nivå, kretsnivå, i NM, i VM og på andre typer arrangementer rundt omkring i hele verden, men som ønsker å utvikle seg enda mer, og som ønsker å gå enda lenger i sin egen idrett og bli proff. Å bli enda bedre innenfor sin egen idrett, gjelder også for våre store talenter innenfor boksing.
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2014-12-16:
Som jeg også sa i innlegget mitt, har jeg sett ganske mange amatører. Det er nærmere 5 000 amatørboksere i Norge. Per i dag har altså proff bokseforbund offisielt ikke vært til stede, nettopp fordi det har vært et forbud siden 1981. Fremskrittspartiet er klar på at man skal ha slike kamper, eventuelt i Norge, innenfor et godt, strengt regelverk, som det er tatt til orde for også i Europa, og det er helt naturlig at man følger noen retningslinjer også der. Jeg tror alle som er for, mener at det skal være trygt og godt, og ergo skal vi også ha det strengeste regelverket.
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2014-12-16:
Svaret på spørsmålet må bli som jeg sa i mitt innlegg, at Fremskrittspartiet er opptatt av å hente faktabasert informasjon. De forskerne som representanten Mandt viser til, har altså forsket på reglementer i Asia og USA, hvor det faktisk hadde vært 139 dødsfall. I Europa har det vært to! Allerede der viser Arbeiderpartiet at de ikke er opptatt av faktabasert informasjon, men det er Fremskrittspartiet, og vi forholder oss til det europeiske reglementet. Og forskerne har heller ikke forsket på noe i Europa, det kom fram under høringen. Idrettsforbundet har heller ikke dokumentert sine påstander, det klarte de heller ikke. Ingen har klart å bevise dette, og ingen har forsket på Europa alene.
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2014-12-16:
La meg først kommentere proffbokseforbundet, de har altså ingen boksere og proffboksere som bokser i Norge, fordi det har vært ulovlig siden 1981, så nå er det sagt. Når det gjelder konklusjonen, hviler vi oss på at boksing er en internasjonal og olympisk sport. Det er altså 204 land som tillater det. Når det gjelder proffboksing uten hjelm, er det kun to land utenom Norge – Nord-Korea og Iran – som ikke tillater dette per i dag. Vi har tiltro til resten av verden. Jeg tror ikke Iran eller Nord-Korea sitter på fasiten på hva som er rett og galt her i verden.
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2014-12-16:
Naturligvis skal det skje innenfor regelverket til WADA – i henhold til regelverket. De må drive et antidopingarbeid på lik linje med andre idretter. Det finnes idretter i dag – jeg regner med at SV-representanten er klar over det – NHL-spillere, ishockeyspillere, som heller ikke har disse avtalene, men som driver antidopingarbeid via avtaler med Antidoping Norge. Slik kan man også gjøre når det gjelder bokserne. Selvfølgelig skal det være likhet for loven. Når det gjelder klokskap og om man skal tillate eller ikke, antar jeg at alle som sitter i denne salen og deltar i debatten, har innhentet kunnskap – sett kamper, snakket med trenere, utøvere, dommere, promotorer osv. for å høre hva de selv sier.
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2014-12-16:
Representanten Bekkevold var veldig opptatt av at man skal være innenfor et regelverk og ha avtaler når det gjelder antidopingarbeid og kontroll. Innenfor regelverket er vi helt enige. Det jeg lurer på, er: Det finnes idretter i dag som står utenfor den organiserte idretten, og som har egne avtaler om antidopingarbeid. I mitt innlegg nevnte jeg bl.a. NHL i forkant av De olympiske leker. De er profesjonelle utøvere, som også har spilt i Norge. Og vi har Bilsportforbundet. Vil Kristelig Folkeparti forby disse sportene, som har avtaler utenfor idretten, siden de ikke er en del av den organiserte idretten?
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2014-12-16:
Jeg følte ikke at Bekkevold svarte på spørsmålet. Jeg spurte om han ville forby idretter som har avtaler utenfor den organiserte idretten når det gjelder antidopingarbeid. Det er ikke noen tvil om at denne regjeringen mener at man i henhold til regelverket til antidopingarbeidet må signere for å la seg kontrollere før kamper, under kamper og etter kamper. Man skal dokumentere at man har et antidopingarbeid. Ønsker Kristelig Folkeparti å forby utøvere av idretter utenfor den organiserte idretten å drive sin idrett i Norge?
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2014-12-16:
Representanten Arnstad var inne på dokumentasjoner og rapporter. Jeg har lest fra den samme dokumentasjonen, og den omhandler hele verden og har blandet sammen reglementet i Asia, USA og Europa og ikke tatt for seg kun Europa, som jeg var inne på i mitt innlegg. Det kunne vært interessant å høre hvor skadegrensen for uheldige hendelser innen idrett går for Senterpartiet. Det kunne vært interessant å høre. Hvor går grensen? Den debatten kunne man kanskje tatt. Representanten Arnstad var faktisk inne på noe alvorligere. Hun refererte til at antall dødsfall har økt, relativt sett. Hvor kan man finne den dokumentasjonen? Ifølge den informasjonen vi besitter, har det vært to dødsfall i Europa siden 1995.
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2014-12-16:
Det er interessant hva slags debatt vi kunne hatt, og det hadde også vært interessant om vi kunne hatt en debatt om det som handler om Norge, som ligger i Europa, og det reglementet man legger opp til her. Samtidig vet vi at boksesporten har gjort mange ting; f.eks. har man endret både hansker og teknikker. Mener Senterpartiet at man skal forholde seg til rapporter og forskning som er gjort i USA og i Asia, som har helt andre reglement enn i Europa? Er det det som er kunnskapsbasert, eller er representanten enig i at man må se på rapporter og forskning som gjelder for Europa alene, når det reglementet ikke finnes per i dag? Hvem velger Senterpartiet å tro på?