Jan Tore Sanner (Høyre), 2019-11-27:
Norsk økonomi er inne i sitt tredje år med oppgang. Aktiviteten øker over hele landet, og den registrerte arbeidsledigheten er nede på nivåer vi ikke har sett på over ti år. Det er godt nytt for den enkelte som har kommet seg ut av lediggang og inn i arbeidsfellesskapet, men det er også bra for oss som samfunn. Vi skal bruke de gode tidene til å inkludere flere i arbeidslivet og redusere utenforskapet. Vi skal bygge landet tettere sammen og redusere reisetiden, og vi skal fortsette å kutte utslippene og fremme grønn vekst. I skolen ser vi at mye går i riktig retning. Elevene lærer mer, de er mer til stede, og flere fullfører og består videregående. I Elevundersøkelsen ser vi at elevene melder at mobbingen går ned. Det er viktig. Trygge elever som trives, lærer bedre. Men det er fortsatt utfordringer. Mange elever opplever at små problemer får vokse seg store. Kompetansen er ikke tett nok på barn og ungdom som sliter. De med de største utfordringene møter ofte ufaglærte assistenter fremfor voksne med relevant kompetanse. Derfor har vi lagt frem 60 tiltak i stortingsmeldingen «Tett på – tidlig innsats og inkluderende fellesskap i barnehage, skole og SFO». Vi skal flytte kompetansen fra møterom til sandkasse og klasserom. Vi skal gjennomføre et stort og varig kompetanseløft for å sikre mer spesialpedagogisk kompetanse i barnehage og skole. De første skrittene tar vi allerede i budsjettet for 2020. I forrige uke presenterte jeg de nye læreplanene, Kunnskapsløftet 2.0. Det er den største endringen av norsk skole siden 2006. Vi fornyer nå skolens innhold. Vi gjennomfører et verdiløft, og vi legger til rette for at flere elever skal lære mer gjennom å lære bedre. Med nye læreplaner er det også behov for nye læringsressurser. Derfor har vi satt av 250 mill. kr for 2020. Det kommer i tillegg til betydelige midler som er bevilget i 2019. En annen hovedutfordring er at en stor gruppe elever går ut av grunnskolen uten å kunne lese, skrive og regne skikkelig. Det øker sjansen for å droppe ut av videregående, og veien til ledighet kan være kort. Derfor er det en hovedprioritering for Høyre og regjeringen å sikre at alle lærer de grunnleggende ferdighetene. Å lese, skrive og regne er grunnleggende for annen læring. I de nye læreplanene tydeliggjør vi de grunnleggende ferdighetene, vi har fått på plass en plikt for skolene til å gi elever som blir hengende etter, intensivopplæring i lesing, skriving og regning, og vi skal sikre alle skoler tilgang til lærerspesialist i begynneropplæring innen 2025. Noen vil sikkert hevde at dette er alle enig i. Hadde det bare vært så vel. Vi ser av Arbeiderpartiets alternative budsjett at de i realiteten avvikler lærerspesialistordningen. Da vi fremmet forslaget om plikten til å gi elever intensivopplæring, stemte Arbeiderpartiet også imot det. Dette tydeliggjør en viktig forskjell mellom Høyre og Arbeiderpartiet i skolepolitikken. Der vi prioriterer begynneropplæring og grunnleggende ferdigheter, ser vi at Arbeiderpartiet prioriterer alt mulig annet. Regjeringen er godt i gang med kompetansereformen Lære hele livet. Vi har fått på plass bransjeprogram og fleksible utdanningstilbud i digital kompetanse. Til neste år gjør vi viktige tilpasninger i Lånekassen, slik at den blir bedre tilpasset voksne som har behov for kompetansepåfyll for å kunne stå lenger i arbeid. Norge er blant de land som har det beste utgangspunktet for å skape et utdanningssystem der alle mestrer, lærer og trives. Vi skal fange opp de elevene som synes det er litt vanskelig, og gi dem den hjelpen de trenger. Vi skal investere mer i kunnskap fordi det gir mennesker muligheter og bedriftene den kompetansen de trenger. En god skole er nøkkelen til sosial mobilitet for den enkelte, små forskjeller og et bærekraftig velferdssamfunn. Helt til slutt: Jeg merket meg at representanten Gjelsvik gjorde et stort poeng av at Norge har et underskudd i handelsbalansen med utlandet. Det er interessant at det kommer fra et parti som er imot EØS-avtalen. Ser vi på handelsbalansen inklusiv olje, er det et overskudd, og så lenge vi bruker realavkastningen fra pensjonsfondet i norsk økonomi, er det klart at det også vil øke importen av både varer og tjenester fra utlandet. Det forklarer det underskuddet som Gjelsvik var så bekymret for.