Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2005-12-07:
Transport og kommunikasjon burde ha vært et område hvor Norge var definitivt i førersetet. Så er ikke tilfellet, dessverre. Og det har en form for komisk skjær over seg, når en tenker på infrastruktur generelt i Norge, for alle partier har dette området som hovedsak – men bare i valgkamper! Det er komisk i den forstand at regjering etter regjering lover økt satsing på alle former for infrastruktur, f.eks. den avgåtte regjering, som i sitt framlegg til budsjett for 2006 hadde en skryteliste opp og ned og i mente om hvor høyt den hadde satset på samferdsel – og så viser det seg at de faktiske forhold er slik at man har redusert satsingen. Den nyinntrådte regjeringen skrev i Soria Moria-erklæringen at den hadde intensjoner om å bli en regjering som følger opp Nasjonal transportplan. Det første den gjør, er å svikte, på tross av at både jeg og alle andre politikere som ble innvalgt i dette hus, i valgkampen møtte opp i debatt etter debatt hvor lovnadene ble lagt på bordet. Det er trist at den nye regjeringen ser det som en stor satsing på veg at den har fått på plass 15 km med asfalt for 2006. Det er ikke, etter min forståelse, en satsing på infrastruktur. Jeg registrerer at statsråden i aviser, i fagtidsskrifter og i andre media nå igjen lover at Nasjonal transportplan skal følges opp. Jeg håper at vi i løpet av debatten i dag vil få svar fra statsråden på hvorvidt det tilleggsetterslepet som denne regjeringen nå har lagt på bordet i forhold til Nasjonal transportplan, på 1,6 milliarder kr, kommer på budsjettet for 2007. Statsråden vil sannsynligvis svare med å si at de har fire år på seg. Men, som jeg sa innledningsvis, det er et komisk skjær over det, fordi det bare er lovnader. Fremskrittspartiet har en omfattende satsing på infrastruktur. Jeg registrerer at også på det området blir Fremskrittspartiet mer eller mindre latterliggjort gjennom aviser. Det snakkes om monopolpenger, og det snakkes om at Fremskrittspartiet ikke forholder seg til den reelle situasjonen. Til det vil jeg si: Hvis det er slik at årsaken til at vi blir møtt med at vi kun har monopolpenger, er at de øvrige partiene ikke deler Fremskrittspartiets ønske om satsing på infrastruktur, da er det de andre partiene som har et problem. For det er ingen tvil om at det går an å satse mer, ikke minst på veg, i dette landet. Da er det selvfølgelig slik at de andre partiene har det eneste argumentet igjen, nemlig å si at Fremskrittspartiets satsing er urealistisk. Men jeg skjønner godt at det blir et problem når f.eks. den avgåtte regjering i sine framlegg påstår at den hadde en økt satsing på både 20 og 25 pst. på veginvesteringer og vedlikehold – og når en så går inn i tallmaterialet, finner en raskt ut at det bare er triksing med tall. Det er bare triksing med tall! Når regjeringen Bondevik II sier at den økte bevilgningene til vegformål med 25 pst. i siste periode, er det faktiske og reelle tallet bare 14 pst. Når man i tillegg skal ta prisstigningen med i bildet, er vi helt nede på 8 pst. Men hvis den avgåtte regjering, regjeringen Bondevik II, mener at økte investeringer til veg inkluderer OPS-prosjekter og bruken av bompenger, da blir det et helt annet bilde. Men det er dessverre ikke investeringer fra Bondevik II-regjeringens side, det er det altså bilistene og trafikantene som betaler. Det er det bilistene og trafikantene som betaler! Jeg håper den nye regjeringen vil se litt annerledes på den type investeringer til nye veger, og også i forhold til vedlikehold. For hvis det er slik at regjering etter regjering betrakter bilistenes ressurser som sine egne, er vi på feil kurs, og da får vi ingen satsing på infrastruktur – overhodet. Som jeg sa innledningsvis, er det mange områder som vi burde ha satset mer på, og det gjelder også jernbane. Fremskrittspartiet har indirekte – og også direkte – blitt beskyldt for at vi ønsker å legge ned alt som har med jernbane å gjøre. Det Fremskrittspartiet faktisk gjør, er å forholde seg til det som ECON-rapporten sa i sin tid: Hvis vi skal ha en framtid for jernbanen, hvis jernbanen fortsatt skal være stolt, og hvis jernbanen fortsatt skal ha en rolle i framtidig infrastruktur, må vi la jernbanen få det. Da kan vi ikke belaste jernbanen eller NSB med å subsidiere jernbanestrekninger som ikke har livets rett. Det må vi tørre å si. Vi må la jernbanen få lov til å satse på de områdene som er samfunnsøkonomisk tjenlig, og så får vi gjøre en innsats på andre områder der jernbanen ikke strekker til. Og da blir det veg. Når det gjelder veg og kollektivtrafikk, har jeg alltid stilt meg spørsmål. Hvis en deler opp infrastruktur i forhold til by og land, er det to forskjellige måter å satse på. Det er jeg enig i. I byen er det kollektiv framkommelighet som bør være i fokus. Det er jeg enig i. Men når det gjelder distrikt, altså land, er det akkurat dette med å opprettholde vekst, sysselsetting og bosetting som en må fokusere på. Der strekker altså ikke jernbanen til. Derfor er det slik at vi må tenke litt nytt, både i forhold til Nasjonal transportplan og i forhold til å fjerne oss fra den debatten om at land og by står mot hverandre – for begge er like avhengige av hverandre. Da må vi gå i en retning der folk i byene jubler når E6 blir rettet opp rundt Majavatn. Da må vi komme dit hen at nordlendingene jubler når det satses på jernbane i Oslo. Det er jo ikke tilfellet. Og det er rett og slett fordi rammene i utgangspunktet er altfor små, men det er også fordi vi blander sammen satsingen. Derfor har Fremskrittspartiet nå en tanke rundt Nasjonal transportplan. Den er at vi kanskje kunne ta ut store deler av det som ligger i Nasjonal transportplan i dag, og ha en egen satsing over statsbudsjettet, men selvfølgelig under forutsetning av at rammene i Nasjonal transportplan beholdes. Det betyr ekstra bevilgninger til Oslo og Akershus som et spesielt satsingsområde, men at ressursene beholdes i Nasjonal transportplan, slik at også distriktene får det nødvendige løftet. Jeg vet at dette skaper debatt – men det er en måte å tenke på, for vi kan ikke videreføre den måten vi har behandlet Nasjonal transportplan på fram til i dag. Det nytter ikke, for da blir alle tapere i forhold til satsing på infrastruktur. Fremskrittspartiet etterlyser også større satsing på det som går på IKT og bredbånd. Jeg ser det skrives veldig mye om at det er bredbånd til alle i 2007. Men da er det trist å se at den nye regjeringen springer, eller spurter, bort fra sine lovnader og kommer med 3 mill. kr for å samle alle utredningene som ligger i arkiv. Det blir det ikke bredbånd til alle av. Til slutt vil jeg ta opp alle de forslag som Fremskrittspartiet står bak, som står i innstillingen, og det forslag som er omdelt i salen.