Bent Høie (Høyre), 2003-06-19:
Regjeringens forslag til trygdeoppgjør er basert på de nye retningslinjene som ble vedtatt 28. mai 2003. Det er tre forhold i den sammenheng som er viktige, at etterslepet fra 2001 blir dekket inn, og at dette etableres som et startår for de nye retningslinjene at årsreguleringen følger minst lønnsutviklingen for lønnstakerne, korrigert for særlige høve at en i 2003 tar hensyn til det inntektspolitiske samarbeidet, slik også retningslinjene gir utrykk for For det første er det viktig at etterslepet fra 2001 blir dekket inn. Føringene om å kompensere etterslepet fra 2001-oppgjøret er basert på organisasjonenes framstilling av oppgjøret og protokolltilførselen, hvor partene er enige i at organisasjonene la til grunn 4 pst. lønnsvekst fra 2000 til 2001. Dette skyldes at den daværende arbeiderpartiregjeringen valgte å framskynde drøftingene med pensjonistorganisasjonene, slik at disse ikke var kjent med Regjeringens anslag om lønnsveksten i revidert nasjonalbudsjett. Denne økningen kommer i tillegg til den ordinære G-reguleringen for 2003 og vil dermed gjøre opp for diskusjonen om etterslep, som oppstod som følge av Stoltenberg-regjeringens håndtering av oppgjøret i 2001. For det andre er det viktig å sikre en inntektsvekst minst på linje med lønnstakerne, men der lønnsveksten, som veksten i G skal sammenliknes med, er korrigert for «særlege høve». Anslaget for lønnsvekst i revidert nasjonalbudsjett er på 4,5 pst., som korrigert for virkningen av lærerpakken i 2003 på -0,1 pst., kan settes til 4,4 pst. Lønnsveksten fra 2002 til 2003 er sterkt påvirket av høye overheng til 2003 for bl.a. helsepersonell og grupper i kommunesektoren. Disse har for en stor del sin bakgrunn i høye tillegg for enkeltgrupper i 2002, som var siktet inn mot å ta igjen et etterslep. Et anslag for virkningen av et slikt tillegg i lønnsveksten kan ligge i området 0,2 pst. For pensjonistene legges inntektsveksten korrigert for etterslep til grunn. Samlet sett legger dermed regjeringspartiene, og Regjeringen, til grunn at det kan være rimelig å bruke 4,2 pst. som anslag for ventet lønnsvekst. Statens tilbud til årsregulering var på 4 pst. I tillegg til dette må en også ta høyde for en overregulering av etterslepet i 2002 på 0,13 pst. og en virkning på inntektsveksten fra 2002 til 2003 av økningen i grunnpensjonen fra 1. mai 2003 på 0,5 pst. Dermed mener regjeringspartiene at retningslinjene knyttet til årsreguleringen er fulgt helt ut. For det tredje er 2003 et spesielt år på grunn av det inntektspolitiske samarbeidet. Både de forrige og de nye retningslinjene tar høyde for slike situasjoner ved at det til årsreguleringen er knyttet følgende premiss: «… i tråd med dei prinsipp og mål som er lagt til grunn for gjennomføringa av det inntektspolitiske opplegget elles.» Derfor har Regjeringen lagt inn hensynet til konkurranseutsatt sektor i sitt tilbud, men – og jeg understreker men - med nøyaktig den samme ekstra etterreguleringsklausulen som de statsansatte har fått. Da vil jeg vise til neste sak som skal behandles i denne salen. Generelt kan det være riktig å legge til grunn at anslagene for ventet lønnsvekst som pensjonene skal reguleres etter, er forsiktige – dette fordi en ellers kan komme i en situasjon hvor pensjonsveksten bidrar til å sette forventninger til lønnsveksten som virker til å presse den oppover. Over tid vil ikke en slik praksis ha betydning for pensjonistenes inntektsutvikling, siden den er garantert gjennom etterreguleringsbestemmelsen i retningslinjene. Det betyr at en eventuell differanse vil bli korrigert ved to etterreguleringer, den første ved sikkerhetsreguleringen i januar 2004 og den andre ved den ordinære reguleringen i 2005. Jeg vil vise til at opposisjonen stemmer imot denne sikkerhetsbestemmelsen. Regjeringens forslag innebærer en økning i grunnbeløpet på i alt 2 374 kr. Det gir en gjennomsnittlig økning i G fra 2002 til 2003 på 4,73 pst. Som følge av dette vil pensjonen for enslige minstepensjonister øke med 4 260 kr pr. år, og merutgiftene i 2003 for dette er på om lag 4,3 milliarder kr. Jeg vil minne om diskusjonen om den berømte tusenlappen til landets minstepensjonister i 1997. Ved Regjeringens forslag i denne saken samt de endringene som har vært i samordningsreglene, vil et minstepensjonistektepar få en økning i 2003 på 12 984 kr i sin inntekt. Det er helt åpenbart at det oppgjøret som regjeringspartiene, og Regjeringen, her har lagt fram, gjør pensjonistene til årets inntektsvinnere. Ut fra dette mener regjeringspartiene at retningslinjene er fulgt 100 pst. Opposisjonen mener at på grunn av anslaget i revidert nasjonalbudsjett bør en legge til grunn 4,4 pst. for lønnsveksten i 2003, der de i henhold til retningslinjene har korrigert for «særlege høve». De regner da en korreksjon på 0,1 i forhold til virkningen av læreroppgjøret. Jeg må spørre opposisjonspartiene hva som er den prinsipielle forskjellen mellom de særlige høve som følger av læreroppgjøret, og de særlige høve som følger av overhenget av de tilleggene som ble gitt til enkeltgrupper i 2002. Jeg vil igjen minne opposisjonspartiene om at det i de vedtatte retningslinjene, som er foreslått av de samme partier, også er lagt en klar henvisning til det inntektspolitiske opplegget ellers. Jeg må spørre de samme partiene om hvor i deres forslag hensynet til det inntektspolitiske samarbeidet vil komme fram. Eller for å si det med andre ord: Hvor i opposisjonens forslag og i pensjonistorganisasjonenes krav finner en solidariteten med de arbeidsledige? Store lønnstakergrupper har i årets oppgjør vist den solidariteten. Det er da et paradoks at når Stortinget har mulighet til direkte å innvirke på det inntektspolitiske samarbeidet, så gjør en det stikk motsatte av det en forventer av andre. Slagordet «kamp mot arbeidsledighet» er sak nummer en og blir uten innhold når en ikke er i stand til å følge dette opp i praktisk politikk når det krever politisk mot. Dette er forskjellen mellom regjeringspartienes forslag og opposisjonen. Av hensyn til de arbeidsledige velger vi å gi pensjonistene en garanti om at de får nøyaktig det samme som andre grupper, men gjennom en ekstra etterreguleringsklausul på lik linje med de statsansatte. Faren er imidlertid at de nye retningslinjene og hele drøftingsinstituttet blir undergravd av at Stortinget ikke måler om retningslinjene er blitt fulgt opp, men i detalj direkte gir direktiver om hva resultatet skal være. Dermed vil det ikke eksistere noe grunnlag for drøftinger, fordi organisasjonene heller vil ønske å drive forhandlinger direkte med Stortinget. Organisasjonene selv gav i høringene med komiteen utrykk for at de la stor vekt på viktigheten av drøftingsinstituttet. Men skal det overleve, må det også ha et innhold. Reguleringen i trygdeoppgjøret dreier seg ikke bare om inntektsutviklingen for landets pensjonister. Hver fjerde krone i statsbudsjettet er knyttet opp til grunnbeløpets størrelse. Det er derfor helt avgjørende at regjeringspartiene og Arbeiderpartiet i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett har blitt enige om å dekke inn krone for krone det som årets oppgjør koster ekstra i forhold til det Regjeringen hadde lagt til grunn. Dette gjør at en ikke skyver regningen foran seg til kommende generasjoner. Vi står alle foran en stor utfordring som følge av gapet mellom utgiftene til folketrygden og statens kommende inntekter. Denne utfordringen er det nå Pensjonskommisjonen arbeider med. Når vi har erkjent dette, er det et poeng ikke å øke gapet mellom forventningene og mulighetene for å innfri. Vi har derfor et felles ansvar for ikke å skyve beslutninger som i dag kan virke politisk vanskelige, foran oss til våre etterkommere, slik at deres problemer blir så store at de blir nødt til å gjøre endringer som får dramatiske konsekvenser for det velferdssamfunnet som vi alle ønsker å ha. Med dette vil jeg ta opp forslaget fra Høyre og Kristelig Folkeparti som er referert i innstillingen.