trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-03-22:
Det er brukt 30 milliarder kr i et forsøk på å få orden på eldreomsorgen. Nå skal det sies at mange kommuner har gjort jobben sin. Men det er dessverre slik at i mange kommuner er det fortsatt de samme vilkårene for de eldre som det var før vi bevilget de 30 milliardene. Det er jo det som er det grunnleggende problemet. Og da må en stille spørsmålet: Hvorfor er det så store forskjeller rundt omkring i landet når det gjelder eldreomsorgen? Det er min ærbødige påstand at det selvfølgelig går på finansiering. Det virker på meg som om Senterpartiet og representanten Kleppa er mye mer opptatt av et kommunalt byråkrati enn av eldreomsorg. For det kan da ikke være noe til hinder for å få til en statlig finansiering som sørger for at pengene er garantert å nå eldreomsorgen, hvis det er det alle har som mål. Jeg blir noe provosert når det fortsatt er representanter på Stortinget som bruker uttrykket «bestemor ut på anbud». Det var vel representanten Gunn Olsen som kritiserte dette med konkurranseutsetting og viste til Danmark hvor det ikke var noen gode eksempler. Lederen i kommunalkomiteen og jeg var på komitereise denne uken til Sarpsborg. De har konkurranseutsatt sitt sykehjem, med det resultat at de først og fremst har spart penger. Men de har også hatt en brukerundersøkelse som viser at brukerne er meget godt fornøyd, de foresatte er meget godt fornøyd, og de ansatte er meget godt fornøyd. Og det merkelige oppi dette er at da Sarpsborg utlyste ledige stillinger, var det 80 søkere til 20 stillinger. Og der er det altså privat drift. Nå kan det sies at det er så som så med svenske drivere, men poenget er at alle sammen er fornøyd. Hvorfor kan det ikke være mulig også i Norge å se på alternative løsninger for å drive en god eldreomsorg? Det er det jeg spør om. Nå finnes det mange norske interesser som bygger omsorgs-, rehabiliterings- og sykehjemsboliger i Spania. Jeg hadde et eksempel på mitt bord for en uke siden. Norske interesser bygger 400 rehabiliteringsplasser og 40 sykehjemsplasser, med norske ansatte. De har ikke noe problem med å fylle plassene hvis Stortinget åpner for alternativ finansiering, slik at de eldre og syke kan ta i bruk denne typen omsorg. Men her er det en stopp, rett og slett fordi stortingsflertallet er mer opptatt av å føre pengene som skal benyttes til dette, inn i et kommunalt byråkrati. Der forsvinner altså midlene som skal brukes til eldreomsorgen.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2002-03-22:
Først må jeg si at det var et litt merkelig innlegg representanten Meltveit Kleppa holdt. Hun sa at Arbeiderpartiet satte ensidig fokus på 25 pst. dekning. Vi satte fokus på det, men også på mye annet. Arbeiderpartiet ønsker å unndra seg ansvar, sa Magnhild Meltveit Kleppa. Nei, vi valgte en litt smertefull vei i 1997. Vi valgte å bruke 29 milliarder kr på å øke tjenestetilbudet og bedre eldreomsorgen. Jeg vet at dette ikke var helt uproblematisk, for det var andre på banen som hadde andre prioriteringer, uten at jeg går inn på det her og nå. Vi valgte altså tjenester foran kontantutbetalinger. Det lå i bunnen. Vi tok ansvaret for og initiativet til den handlingsplanen som vi nå i dag diskuterer og kanskje kan videreføre for å nå målet om en verdig omsorg. Det var arbeiderpartiregjeringens initiativ i 1997, og det er vi stolt av. Problemet er ikke at vi fikk bygd for mange omsorgsboliger, for det har gitt veldig mange eldre en bedre og mer verdig omsorg. Men vi har også en større ambisjon. Som Bjarne Håkon Hanssen nevnte i sitt innlegg, ønsker vi å signalisere at vi går videre når det gjelder utbygging av eldreomsorgen på en kvalitetsmessig god måte. Vi vil ha flere sykehjemsplasser, når det nå dokumenteres at det er behovet, og det er det kommunene som best kan fortelle oss. Derfor er det viktig på hvilken måte Regjeringen samhandler med kommunene. Vi signaliserer altså en videreføring av en reform som er nødvendig for de eldre. Alle kommunene må få en mulighet. Det spesielle – for dem som ikke har oppfattet det – med det som er sagt i dag, er at de kommunene som i dag ikke er i mål, må få en mulighet til å gå videre. Den framtidige modellen må ta høyde for at mange kommuner faktisk ikke har gjort den jobben som Stortinget utfordret dem på. Derfor signaliserer vi i dag at det i den framtidige finansieringen av eldreomsorgen må være slik at de eldre over hele Norge får et verdig tilbud. Derfor ønsker vi å legge i bunnen en forutsetning om at kommunene går videre til en er i mål. Dessuten må vi, når det gjelder den såkalte eldrebølgen – et ord som jeg ikke liker å bruke – ta høyde for at mange kommuner i dag faktisk ikke har nådd toppen, slik at den framtidige finansieringen må garantere at også disse kommunene faktisk er i stand til å gi et tilbud på tjenester som de andre kommunene nå allerede har.
Beate Heieren Hundhammer (Høyre), 2002-03-22:
Med bakgrunn i sosialministerens redegjørelse under debatten i Odelstinget om denne saken kom det fram at departementet nå vurderer denne saken, og at sosialministeren raskt vil komme tilbake med en avklaring til Stortinget. På denne bakgrunn anbefaler jeg regjeringspartienes grupper å stemme for forslaget.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2002-03-22:
Dette er et forslag som ble fremmet i Odelstinget av alle partier unntatt regjeringspartiene, så jeg vil selvfølgelig anbefale Fremskrittspartiets gruppe å stemme for.
Carsten Dybevig (Høyre), 2002-06-12:
En av de viktigste oppgavene den vestlige verden har, er å gi sitt bidrag til at pengestrømmen til terroristene kuttes. FN-konvensjonen og Regjeringens forslag til forbud mot finansiering av terrorisme er helt grunnleggende for at Norge skal gi sitt bidrag til å kutte denne livsnerven. Lovendringene har til dels sitt utspring i FN-konvensjonen fra 1999 om bekjempelse av finansiering av terrorisme samt Sikkerhetsrådets resolusjon fra september 2001. FN har vært en viktig pådriver for å få til et enhetlig regelverk om bekjempelse av terrorvirksomhet. Sjelden har det vært større behov for et internasjonalt forpliktende samarbeid for å forhindre at terroristene fritt skal kunne drive sin virksomhet, derfor er det også foreslått ny § 147 b i straffeloven – som altså går på at man er mot finansiering av terrorhandlinger. Dette stemmer altså Sosialistisk Venstreparti imot. De sier det er unødvendig at man får slik ny paragraf. Internasjonalt samarbeid skal ikke isoleres til kun å gjelde kampen mot terror – det skal det selvfølgelig ikke. Det er ikke noe motsetningsforhold mellom å ville ha lover mot terrorisme og bekjempe både internasjonal kriminalitet, hvitvasking av penger, korrupsjon og også fattigdom. Så når representanten Inga Marte Thorkildsen trekker frem at noen ikke ønsker og ikke vil bruke visse typer banker fordi det strider mot ens egen ideologiske oppfatning, er jo nettopp hensikten med disse lovene at man skal ha regelverk mot banker som finansierer terrorvirksomhet. Er det da SVs oppfatning at man aksepterer at visse banker skal drive finansiering av terrorvirksomhet? Det kan da umulig være slik? I tillegg til det var det et langt resonnement vedrørende Israel, Indonesia, Russland og en rekke staters såkalte terrorvirksomhet. Jeg må si at det kan vel ikke være slik at selvmordsaksjonister inne i Israel skal få lov til å drive fritt med sine aksjoner? Det kan umulig være god politikk i forhold til å bekjempe terrorvirksomhet. God politikk må det jo være å bekjempe slik aktivitet, slik at menneskerettene også aksepteres internt i Israel. Det må gjelde menneskeretter også for disse menneskene, ikke bare for den ene siden. Da vil jeg få lov til å spørre SV: Det er kommet en rapport – fra David Halevys bok «Inside the PLO» – om PLOs formue, som har tatt et sprang opp til 440 milliarder kr det siste året. Formuen kontrolleres fullt og helt av Arafat og muligens to nære medarbeidere, og PLO betaler hvert år minst 1,3 milliarder kr til Arafats nettverk av private konti. Er dette en type virksomhet som også SV ønsker å granske, eller er dette en virksomhet som er OK for SV? Vi må være prinsipielle i forhold til kampen mot terrorisme, og vi må være prinsipielle i forhold til hva slags type finansiering vi ønsker at banker skal få lov til å drive. Vi kan ikke skille ut og si at noen stater skal få gjøre dette, og andre skal ikke få gjøre det. Her må vi være prinsipielle og ha én holdning hele veien.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2002-06-12:
Det som er godt å se på slutten av denne saken, er at SV etter mitt skjønn stort sett står alene i denne saken. Det synes jeg er betryggende. Jeg synes det er betryggende at et flertall tar innover seg at det er et behov for å vise at terrorisme skal bekjempes, og at det er behov for et lovverk som synliggjør det, og ikke minst at man derigjennom ivaretar sine internasjonale forpliktelser. Men det registrerer jeg at SV fremdeles ikke ønsker. Og så er man på nytt veldig opptatt av hvordan palestinerne har det. Det er det en menneskerett å være opptatt av. På samme tid er man da tilsvarende mindre bekymret, virker det som, over det som skjer i Israel, og menneskelige selvmordsbombere der. Det synes jeg er et paradoks, ikke minst med tanke på at SV bruker å angripe Fremskrittspartiet for våre holdninger, som visstnok sprer fremmedfrykt. Da blir mitt spørsmål tilbake til SV: Hvis det er sånn at Fremskrittspartiet sprer fremmedfrykt, hva med SVs holdninger overfor jødene i så måte? Det virker ikke akkurat som om SV er spesielt opptatt av den siden, men har en noe skjev politisk tilnærming til situasjonen i Midtøsten. Og så den sedvanlige redselen for USA. Den har ikke vi, iallfall, og det bør heller ikke overraske representanten Inga Marte Thorkildsen. Hvis det er et land som har tatt tak og stilt opp på den vestlige verdens side hver gang det har vært behov for det, har det visselig vært USA. Og vi trenger ikke gå så langt tilbake for å se nødvendigheten av det. Når Europa har gått i ring og lurt på hva en skal gjøre, har USA handlet, og så har Europa kommet diltende etter. Vi kan også gå tilbake til vår egen historie og se hva for noen bidrag vi har fått derfra. Jeg synes det er en mangel på respekt for en av verdens ledende stater. Representanten burde ta innover seg at det ikke kan være fornuftig. Så jeg registrerer at SV har en dobbeltmoral som jeg på det sterkeste vil ta avstand fra, men jeg er jo på samme tid glad for å få bekreftet at avstanden mellom oss og SV, iallfall i denne saken, er stor.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-12:
Ja, jeg vil ta opp forslaget fra Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti og forslagene fra Sosialistisk Venstreparti.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-12:
Først må jeg bare få lov til å si til representanten Storberget at vi overhodet ikke har satt oss på sidelinja i denne saken. Vi har tvert imot fremmet alternative forslag, fordi vi mener det er viktig å få bukt med finansieringen av dette. Vi vet også at vi er bundet av internasjonale resolusjoner og konvensjoner på dette området. Men replikken går altså til statsråd Dørum. Jeg var i stad så vidt inne på Counter Terrorism Committee, som er FNs komite for bekjempelse av terrorisme, og som skal overvåke at medlemslandene følger opp sine internasjonale forpliktelser. Jeg har lest et brev som Amnesty International Norge har sendt til statsråden, og jeg regner med at statsråden har lest dette brevet. Det går på at de er bekymret for at denne komiteen ikke besitter menneskerettighetskompetanse. Ut fra det har SV fremmet et forslag om at vi ber Regjeringa om å jobbe for at CTC tilføres menneskerettighetkompetanse. Dette forslaget samler ikke annen støtte enn vår egen. Det synes jeg er trist, men jeg vil likevel be om at statsråden sier noe om hvorvidt han kommer til å følge opp dette eller ikke. I tillegg syns jeg det er bekymringsfullt å se at CTC har kritisert Norge for å ha for lav maksimumsstraff, og for at vi ikke ønsker å sende ut mennesker sånn uten videre. Jeg lurer på om det er en sammenheng her. Regjeringa ønsket i sitt høringsnotat ikke at vi skulle foreta en forholdsmessighetsvurdering når det gjelder å sende ut kriminelle utlendinger, noe Regjeringa gikk tilbake på. Har det sammenheng med den kritikken som kom fra CTC?
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-12:
Til tross for turbofart på innlegget i stad ble jeg ikke ferdig med alt jeg skulle si. Dere får ha meg unnskyldt at jeg må ta i hvert fall én treminutter. Jeg må si noe til de foreslåtte endringene av utlendingsloven. Det ble sagt her fra representanten Ellingsens side at det ikke er noe nytt det som nå foreslås, at det kun kreves et forvaltningsvedtak. Jo, det er noe nytt. Fram til nå har det vært slik at hvis man utgjør en sikkerhetsrisiko for staten, så kan man utvises. Men den bestemmelsen brukes nesten aldri. Det man nå gjør, er å utvide den. Det som er vanlig, og det som er et viktig prinsipp, gjennom likhet for loven og at man er uskyldig inntil det motsatte er bevist, er nemlig at man skal ha en rettskraftig dom før man er å anse som skyldig. Det går man altså bort fra her. Da syns jeg det er betimelig å stille spørsmålet: Er det da slik at likhet for loven og viktige rettssikkerhetsprinsipper som gjelder oss, ikke gjelder for utlendinger? Jeg syns faktisk at det er helt uholdbart. Det som opprørte meg enda mer, var at departementet i høringsrunden ikke engang ønsket å ta hensyn til menneskelige sider ved dette. Det syns jeg faktisk at man skal, og man bør i hvert fall gjøre det dersom man har tenkt å sende folk ut av landet uten at de er dømt først. Det ønsker ikke Fremskrittspartiet – og det forundrer meg ikke. Jeg er nødt til å be statsråden om en ting. Jeg har fått en henvendelse fra en jusprofessor som har vært aktiv i høringsrunden i forhold til dette, som bad om at det ble slått fast i denne sal noe som er kommet fram i en betenkning fra Folketinget i Danmark. Den lyder bl.a. slik: «S, V, KF, SF, RV og EL» – som altså er ulike partier fra høyre til venstre – «ønsker at fremhæve, at begrebet terrorisme er defineret i forhold til den legitime stat, der bygger på de universelle værdier: menneskets værdighet, frihed, lighed og solidaritet, respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder. Den legitime stat bygger på princippet om demokrati og retsstatsprincippet. Terrorisme utgør en trussel for demokratiet, den frie udøvelse av menneskerettighederne og den økonomiske og sociale utvikling.» De slår altså med dette fast at opprør mot en makt som ikke respekterer grunnleggende demokratiske verdier om menneskelige rettigheter, ikke kan omfattes av terrordefinisjonen. Noen vil kanskje synes at dette er totalt unødvendig. Det mener i hvert fall ikke den professoren som tok kontakt med meg i går. Jeg mener heller ikke det er unødvendig. Jeg syns det er viktig at vi sammen kan slå fast dette i denne debatten, og jeg ber om at statsråden toucher innpå dette i sitt siste innlegg.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-12:
Til spørsmålet fra Dybevig i stad: Selvfølgelig, vi ønsker alltid granskning og full åpenhet omkring sånne typer transaksjoner. Men det som er et poeng her, er at vi må prøve å sette inn ressursene på å få tatt bakmennene. Der kommer jo mitt poeng inn i forhold til somalierne. Det er ikke noe poeng å skulle ta en tilfeldig somalier som står i det dilemmaet som jeg skisserte, poenget er jo å ta dem som står bak, dem som er ansvarlige, og ikke en som ikke har til hensikt å støtte opp om terrorisme. Og så spør representanten Dybevig om det skal være opp til enhvers ideologiske overbevisning. Men vi lever da virkelig ikke i et ideologisk vakuum, gjør vi det? Det finnes noen som har et større hegemoni enn andre, og dette ble jo nettopp belyst i stad i forhold til diskusjonen om Israel og Palestina. Hvem er det som har hegemoniet til å definere hvem det er som er terrorist, og hvem som ikke er en terrorist? Der er kjernen i problemet, og det er årsaken til at vi i SV har stilt oss sånn som vi har gjort.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-06-12:
Det er vel ingen gitt å finne ut hvor noen beveger seg som vil begå terror. Jeg vil ta skarp avstand fra at det er gitt noen invitasjon til Norge, og summen av de forslag som ligger på bordet her i dag, bl.a. det også å kunne reagere etter utlendingsloven, slik som Regjeringen har fremmet forslag om, vil ivareta de hensyn vi har. Når vi nå ikke har gått inn på etterforskningsmetoder, er det fordi vi har en gjennomgang av disse metodene under ett, ikke bare i tilknytning til at en faktisk har en egen etterforskningssak, men at en også går inn på forebyggende forhold. Forebyggende forhold oversatt til folkelig norsk betyr overvåkning. I den sammenheng satte den forrige regjeringen ned et utvalg under ledelse av Odd Jarl Pedersen. Dette utvalgets innstilling vil være ferdig ved kommende årsskifte. Det faller sammen med den innstilling som skal avgis fra det såkalte Lund-utvalget, om straffelovens bestemmelser om Rikets sikkerhet og statsoverhodets sikkerhet. Vi fant det naturlig, som også en rekke av høringsinstansene har vært inne på, bl.a. Riksadvokaten, at vi da ser alle metodene i en sammenheng. Da vil Stortinget få metodene samlet, og Stortinget vil få en sjanse til å kunne se metodene i forhold til terrorbekjempelse og andre former for kriminell aktivitet i samfunnet. Det har vært min hensikt at Stortinget skulle få dette samlet. La meg uten å gå inn på detaljer si det slik at de etterforskningsmetodene man i dag har, bl.a. når det gjelder kommunikasjonskontroll, og de ferdigheter deler av politiet har utviklet for å bruke dem, gir et godt innblikk i mange grupper – kombinert med godt, gammeldags spaningsarbeid. Det er summen av metoder som gir oversikt og kunnskap, ikke minst det at borgere i et land bestemmer seg for å si fra når noe er galt. Det er min oppfatning at norske borgere, uansett bakgrunn og hudfarge, er innstilt på å avgrense seg og bekjempe denne terroren. Det inntrykket har jeg hatt før, og jeg har ikke fått det svekket. Men som sagt: Politimetodene vil Stortinget få en mulighet til å vurdere samlet, og jeg synes at det er en riktig fremgangsmåte.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-06-12:
Jeg kan godt se at representanten Storbergets spørsmål representerer et dilemma. Vi valgte ikke å gjøre det, slik som det er gjort rede for i proposisjonen, men jeg konstaterer at et flertall i Stortinget har en annen oppfatning. Det vil jeg selvfølgelig ta med meg. Det er en serie slike dilemmaer når man går inn på de spørsmålene som er oppe her, og jeg skal ikke gå videre inn på detaljer i avveiningene nå. Jeg synes ikke det er riktig. Jeg synes det viktigste faktisk er å holde fast på det som representanten Storberget la vekt på, at vi får virkemidler for å angripe pengestrømmen bak terrororganisasjonene, inkludert muligheten til båndlegging. Men det er jo slik at for å gå inn i disse sakene må man ha et grunnlag for å gjøre det. Og det grunnlaget kreves det både et særlig godt etterforskningsarbeid og en innsats for å lykkes med. Og det at vi nå har bestemmelsene, vil ikke frita noen, etterforskningsmessig eller på annen måte, for å opptre slik at man faktisk har en sak. Så kan man gjøre en vurdering av når rettshjelpsmidler skal komme til rådighet. Flertallet har gjort en vurdering som jeg selvfølgelig tar til etterretning.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-06-12:
Jeg er iallfall ikke kjent med at vi har gjort noen annen vurdering i denne saken enn at det skal herske forholdsmessighet. Det er et grunnleggende rettsprinsipp. Det har ført til at Fremskrittspartiet har kritisert oss for ikke å gå langt nok. Men vi har altså skjerpet lovgivningen i forhold til dagens rettstilstand når det gjelder bortvisning og utvisning. Vi har gjort rede for at vi beholder forholdsmessighet. Det er et meget grunnleggende rettsprinsipp, og skulle vi fravike det, ville vi måtte gjøre rede for det. Vi har ikke gjort det. Når det gjelder menneskerettighetsspørsmålene, sa jeg jo på slutten av innlegget mitt at jeg på det nordiske justisministermøtet ville foreslå en nordisk gruppe for å identifisere problemstillinger og verdivalg og spesielt se på hvordan grunnleggende menneskerettigheter kan forenes med behovet for lovregler. Jeg vil selvfølgelig også være opptatt av å gå inn i den debatten også i andre sammenhenger. Det har jeg allerede vært opptatt av, bl.a. ved kontakt med EUs organer i Brussel – representanter fra Europaparlamentet bl.a. – fordi jeg ser dette som viktig. Jeg konstaterer at det føres en slik debatt i Europa. Jeg konstaterer at den debatten også føres i USA, bl.a. i den amerikanske kongressen. Det sier seg selv at når vi nå har fått 11. september på avstand, har også disse sidene ved debatten kommet fram. Det synes jeg er viktig. Men jeg sa også i innlegget mitt at passivitet mot terrorisme i seg selv også vil kunne representere et brudd på menneskerettighetene. Det er derfor Regjeringen har fremmet summen av de forslagene som blir behandlet i dag, og hvor vi i det alt vesentlige får tilslutning. Det var jo nettopp disse avveiningene som var sentrale for oss under høringen. Jeg oppfattet at den tankegangen også råder, i hvert fall i den kontakten vi har hatt med europeiske representanter. Jeg «lytter» selvfølgelig til alle høringsbrev, men jeg har også merket meg at Amnesty i og for seg uttrykte seg på den måten, selv om de ikke deler ut karakterer, at det vi stod for, kunne passere. Det tar jeg til etterretning når det gjelder organisasjonens syn. Jeg hadde også møte med representanter for Amnesty da jeg var i Brussel, på samme måte som jeg har hatt møte med representanter for det politiske liv i EU, altså både kommisjonen og parlamentet.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2002-06-12:
I proposisjonen kommer det fram at evalueringen av politiloven § 10 a viser at de fleste politidistrikt mener at det er unødvendig å ha en begrensning når det gjelder hvor visitering kan finne sted, til «steder hvor vold erfaringsmessig lett utøves», at det anses som en svakhet at bestemmelsen ikke kan brukes for tilfeldig visitasjon, og at beslutningsprosedyrene er for tungvinte – nøyaktig slik Fremskrittspartiet sa da loven ble vedtatt. Selv om det foretas noen mindre endringer av beslutningsprosedyrer, og visitering av kjøretøy tas inn i loven, vil loven fortsatt være uegnet til å løse problemet med ungdom som bærer kniv eller skytevåpen. La oss anta at en politipatrulje observerer en gjeng med ungdommer som politiet positivt vet tilhører et kriminelt belastet ungdomsmiljø, komme spaserende nedover f.eks. Hegdehaugsveien i Oslo. Politiet har grunn til å tro at de går med kniv ulovlig. Bør ikke da politiet ha anledning til å stanse disse ungdommene, foreta en ransaking og ta fra dem eventuelle våpen før de skyter noen? Regjeringens lovforslag gir faktisk ikke denne lovadgangen. En forretningsgate er ikke et sted «hvor slike straffbare handlinger erfaringsmessig finner sted». Det er jo meningsløst! Selvsagt må politiet ha adgang til å visitere alle personer, uansett hvor de måtte befinne seg, som politiet tror kan gå med ulovlige våpen, på samme måte som eksempelvis tollerne kan undersøke alle personer som de tror er i ferd med å ta med narkotika eller en flaske sprit for mye inn i landet. Det er ingen stor belastning for noen å bli visitert av politiet dersom det skjer på en høflig og grei måte. Det er langt bedre å risikere å bli stanset av politiet dersom vi oppfører oss mistenkelig, enn det er å få en kniv i ryggen fordi politiet er uten en effektiv adgang til å hindre ulovlig knivbruk. Fremskrittspartiet har tatt opp mitt tidligere forslag, og jeg er fornøyd med det. Noe skuffende er det derimot at Fremskrittspartiet ikke vil gi adgang til livstidsstraff for overlagt drap og kun vil begrense og ikke fjerne domstolenes adgang til å idømme betingede straffer for grov vold. Med dette tar jeg opp de to forslagene som er omdelt på representantenes plasser.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2002-06-12:
Jeg sa i mitt innlegg, og har sagt det også tidligere, at jeg mener at noe av det viktigste elementet i det lovforslaget vi i dag behandler, er mulighetene for det offentlige til å angripe økonomien bak terror. Det er særdeles vanskelig, men allikevel er det særdeles nødvendig. Og vi får i hvert fall to redskaper i forhold til det, vi får et klart forbud mot finansiering, og vi får også båndleggingsadgang. Jeg er veldig overrasket over at Sosialistisk Venstreparti for så vidt har valgt å sette seg på sidelinjen her i forhold til denne problemstillingen. Men jeg skal la det ligge. Med et så inngripende virkemiddel som båndlegging er, vil det – når prosessen har startet – i seg sjøl ligge en beskyldning om deltakelse i eller befatning med terrorvirksomhet, og det vil også for så vidt kunne ramme vedkommende rimelig hardt økonomisk, ved at midler blir båndlagt, stilt utenfor disposisjon. Mitt spørsmål til justisministeren er: Hva er årsaken til at Regjeringa ikke har valgt å innrømme dem som blir satt i en slik prosess, fri forsvarerbistand fra første stund? Er det noen spesiell grunn til det? Vil ikke det bidra til nettopp å øke debatten om uholdbarheten i disse lovforslagene og således om menneskerettighetene og spørsmålet om rettferdig rettergang? Er det noen spesiell grunn til at man har valgt ikke å gå inn på det forslaget som flertallet her i Stortinget går inn for?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2002-06-12:
Som saksordfører må jeg si at jeg er glad for den debatten vi har hatt i salen her. Jeg synes den har vært balansert og for så vidt også god, med ett unntak, og det er de til dels harde utfall som representanten Dybevig kom med mot alle som har avvikende forslag til det Høyre selv går for, og som uttrykker forbauselse over slike forslag. Han slår oss nærmest i hartkorn med dem som ikke vil støtte kampen mot terror, og mener at det Arbeiderpartiet bedriver, skulle være et korstog mot kapitalismen. Jeg opplever det faktisk slik at representanten Dybevigs første innlegg var et korstog for kapitalismen. Man fritar seg elegant fra det ansvar enhver i denne salen har for å gå inn i problemstillinger som for så vidt alle partier har gått inn i, både spørsmålet om forsvarerbistand og spørsmålet om grensedragning – det er veldig vanskelige grensedragninger i forhold til planleggingsaspektet, ganske vanskelige grensedragninger i forhold til spørsmålet om utvisning – og avrunder det hele nærmest med at terroristene skal jages fra skanse til skanse. Det er utrolig enkelt fra denne talerstol å komme med slike uttalelser. Men problemet er jo at vi faktisk har påtatt oss en internasjonal forpliktelse til ikke å la Norge være en trygg havn for terrorister, og i det ligger det også at vi har et ansvar og en plikt til å straffeforfølge dem som måtte komme til Norge. De endringer som representanten Dybevig sjøl nå er med på å vedta, bidrar jo til at vi kan straffedømme her i Norge utlendinger som begår straffbare handlinger i utlandet, og da er det ikke så lett å følge argumentasjonen eller retorikken eller utsagnene fra representanten Dybevig om at disse skal jages fra skanse til skanse. Skal vi følge opp et slikt regelverk og gjøre det effektivt, ja da er det faktisk spørsmål om i hvilken grad vi klarer å iretteføre slike saker når det internasjonale samfunnet krever det av oss. Det er ikke sikkert det er automatisk rett at vi skal sende dem tilbake til det landet hvor man f.eks. har base for den terrorvirksomhet som man driver med. Dette er komplisert, og jeg er glad for at i hvert fall den øvrige justiskomite har gått inn i disse problemene med så stor seriøsitet, slik at denne debatten har blitt slik den faktisk har blitt. Så til det som jeg oppfatter som det viktigste – komiteleder Helleland var også inne på det – å skape en felles forståelse for det regelverket som vi her har diskutert. Jeg tror det er avgjørende viktig. Og da må debattnivået heves utover det rene russeavisnivået som vi fikk servert innledningsvis.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2002-06-12:
Jeg vil bare presisere når det gjelder spørsmålet om utlendingsloven: Det er helt på det rene, i hvert fall fra Arbeiderpartiets side, at vi mener at terrorister skal utvises. Jeg er også helt enig med statsråden i at det er langt mindre alvorlige straffbare handlinger som kan lede til utvisning, men det som har vært prinsippet, som vi har tangert i debatten i dag, er spørsmålet om når utvisning skal skje, og på bakgrunn av hva, og ikke spørsmålet om hvilken handling man har begått. Det er helt på det rene at man i dag kan utvises for å ha begått skadeverk eller en eller annen voldshandling som ikke har noen terrortilknytning, og det støtter vi i Arbeiderpartiet. Vi mener også at det er viktig at man har utvisningsadgang overfor dem som bryter disse bestemmelsene. Men spørsmålet er: Skal man kreve at det foreligger en rettskraftig dom før det skjer? Det er jo et prinsipp man må innføre i større grad, når flertallet åpner for at man ikke skal ha rettskraftig dom. Man overlater denne veldig vanskelige avgjørelsen til en helt annen type saksbehandling enn den man har i domstolene, hvor man får både kontradiksjon og muligheten til å ha sitt forsvar og også til å føre sine motargumenter. La det ikke herske noen tvil om at Arbeiderpartiet også mener at man skal ha adgang til å utvise terrorister, men det er spørsmål om når og på bakgrunn av hva.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2002-06-12:
President!
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2002-06-12:
Siden vårt tilbakesendingsforslag har falt, vil jeg anbefale vår gruppe å støtte innstillingen, og også forslag nr. 2, fra Høyre og Kristelig Folkeparti.
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2002-06-12:
Vi er alle enige om at det er viktig å bekjempe terrorisme. Og selv om mye av det som det snakkes om, er straffebestemmelser når terrorhandlinger har blitt foretatt, er det kanskje vel så viktig å få avslørt terrororganisasjoner før de får satt i gang sin terrorvirksomhet. I den sammenheng er det interessant å se hvilke metoder man ønsker å kunne benytte seg av. Det er åpenbart at Regjeringen og statsråden etter en ny runde ikke ønsker å få muligheter for romavlytting. Det interessante i den sammenheng er at hvis vi får beskjed fra andre land, f.eks. fra Frankrike, hvor romavlytting er lovlig, vil vi i Norge benytte oss av den informasjonen. Men Norge får altså ikke selv mulighet for å innhente samme informasjon, basert på samme metode. Det vil si at vi gir terrororganisasjoner et bedre vern for sin aktivitet i Norge enn det vern de får i utlandet. Når man ser behovet for å bekjempe terrorisme, og at terrorisme er internasjonalt – det er det samme for en terrororganisasjon hvor den har sitt utklekningssted for terrorhandlinger – kan statsråden da se at dette med å begrense etterforskningsmidlene i forhold til §§ 147 a og 147 b nærmest kan fremstå som en invitasjon til terrororganisasjoner om å komme til Norge for å etablere seg, for da slipper man slike plagsomme metoder som kan hindre deres aktivitet?
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2002-06-12:
Det alt vesentlige av forslagene er tilpasning til forpliktelser Norge har påtatt seg internasjonalt. Disse forslagene har saksordføreren redegjort for på en veldig god måte, og jeg ser da ikke noe behov for å gå nærmere inn på dette. Men det er en sak og et forslag som skaper en viss uenighet, og det er spørsmålet om naskeri. Jeg merker meg at Arbeiderpartiet og SV i sine merknader ser det slik: «Faren for at naskere blir pågrepet i større utstrekning enn det loven åpner for,» er problemet. Man har vel da denne frykten for at for mange personer blir gjort ansvarlig for sine kriminelle handlinger. Det er vel noe man i og for seg ser i en del debatter, at gjerningsmannen er viktigere enn offeret. Spørsmålet blir om man skal ha mulighet til å foreta en privat pågripelse. Det gjelder altså en mulighet til å foreta en privat pågripelse, ikke som Arbeiderpartiet påstår, at noen blir pålagt å gjøre det. Det er intet i forslaget som pålegger butikkansatte å gjøre noe som helst, dersom de anser at det er andre mer hensiktsmessige løsninger, eller dersom deres sikkerhet på noen som helst måte vil være truet. Det er interessant at Arbeiderpartiet ønsker å ha den nåværende beløpsgrense som avgjørende for hvorvidt man kan pågripe eller ikke. Man ser en del i Oslo at naskere spekulerer i hvilket beløp man nasker for, for på den måten å slippe unna ubehagelige situasjoner. Det må kanskje være vel så prinsipielt vanskelig for Arbeiderpartiet at den prisen og den beløpsgrensen man opererer med, avhenger av hvordan en spesiell vare, eller flere varer, er priset i den enkelte butikk – altså kan det å naske et antall varer i én butikk bety pågripelse fordi butikken er dyr, mens det å naske samme antall varer i en annen butikk betyr at man ikke kan pågripes, fordi butikken har priset varene noe lavere. Jeg er noe usikker på om denne prisberegningen skal anses for å være avgjørende for om man kan pågripe eller ikke. Noe annet som er interessant i merknadene til Arbeiderpartiet, er at man ikke anser naskeri som noe problem, fordi man kan pågripe ved serienaskeri, altså der det er gjentakelse. Jeg vil gjerne vite hvordan Arbeiderpartiet ser på muligheten for at en butikkansatt eller en vekter skal vite hvorvidt vedkommende er en gjenganger eller ikke. Ved naskeri, skal man da først spørre: Har De gjort dette før? I så fall kan jeg pågripe Dem. Hvis ikke, må jeg dessverre la Dem gå. Jeg er litt usikker på om det kravet som Arbeiderpartiet stiller til klare retningslinjer for måten å forholde seg på når det gjelder rettstilstanden, blir styrket gjennom Arbeiderpartiets argumentasjon og forslag, eller ikke. Jeg ser det slik at det er greiere å se på nasking som nasking, og så får man forholde seg til det. Det å forholde seg til hvorvidt beløpet er 2 400 kr eller 2 600 kr, eller hvorvidt vedkommende har nasket i en butikk før eller ikke, vil nok skape mer forvirring enn klarhet.
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2002-06-12:
Denne innstillingen er enstemmig, så det blir neppe noen nevneverdig debatt om dette. Dette er en forlengelse av ønsket om forenkling, som også må ses i forhold til at man ønsker ett sted å kunne henvende seg, og én adresse å sende sine henvendelser til. Og så får domstolene selv internt vurdere hvordan de har sin ordinære arbeidsfordeling. Grunnen til at jeg valgte å ta ordet, er at det spesielt fra Oslo har kommet spørsmål om det vil være hensiktsmessig å foreta denne justeringen før en har tatt stilling til hvordan de tre førsteinstansdomstolene i Oslo skal organiseres i fremtiden. I den forbindelse er det gitt departementet en mulighet for å løse dette ved å la Oslo få utsette dette til denne avgjørelsen er tatt, og jeg går ut fra at departementet vil komme til å se nøye på det og etterkomme dette. Og så vil selvfølgelig Oslo naturlig falle inn når det eventuelt er riktig tid.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2002-11-14:
På vegne av Fremskrittspartiet skal jeg fremme følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:§ 2 a antas å burde lyde:«Skolen skal være et supplement til det kompetansegivende utdanningssystemet. Fag og pensum bestemmes av skolen selv.»§ 2 i nytt tredje punktum antas å burde lyde:«Dokumentasjonen skal omfatte en vurdering av eleven ved avslutning av alle kurs.»§ 2 f nytt sjette punktum antas å burde lyde:«Styret velger selv pedagogisk og administrativ ledelsesform.»§ 4 første ledd antas å burde lyde:«Tilskuddet består av to elementer; basistilskudd og tilskudd pr. elev.»§ 6 antas å burde lyde:«Departementet kan gi nærmere forskrifter om kursordning, internat og kontroll.»»
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2002-11-14:
På vegne av Fremskrittspartiet fremmer jeg følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:§ 6 nytt tredje punktum skal lyde:«Inflasjon måles ved bruk av Statistisk Sentralbyrås konsumprisindeks og for hele kalenderåret.»»
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2002-11-14:
På vegne av Fremskrittspartiet vil jeg fremme følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning :§ 2-33 tredje ledd annet punktum antas å burde lyde:«Kongen kan ved forskrift også fastsette regler som begrenser konkursboets eller administrasjonsstyrets mulighet til å disponere over utlån og andre eiendeler som inngår i porteføljepantet.»I lov om endringer i lov 10. juni 1988 nr. 40 om finansieringsvirksomhet og finansinstitusjoner(verdipapirisering og obligasjoner med særskilt sikkerhet) antas vedtak II første ledd annet punktum å burde lyde:«De enkelte bestemmelser kan settes i kraft til ulik tid.»» (verdipapirisering og obligasjoner med særskilt sikkerhet)
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2002-11-14:
Fremskrittspartiet stemte imot denne loven i Odelstinget, men vil la være å ta opp et eget forslag i Lagtinget.
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2002-11-14:
På vegne av Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti vil jeg fremme følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:Det henstilles til Odelstinget å henlegge lovforslaget.»
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2002-11-14:
På vegne av Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet vil jeg fremme følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:Overskriften til § 2–37 antas å burde lyde:«Informasjon til lånekundene – krav om uttrykkelig samtykke»§ 2-37, annet ledd antas å burde lyde:«Overdragelse av låneportefølje fra en finansinstitusjon til et spesialforetak kan bare skje etter uttrykkelig samtykke fra låntakerne.»»
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2002-11-14:
På vegne av Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet vil jeg fremme følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:§ 9a-2 andre ledd andre punktum antas å burde lyde:«Dersom enkelte miljøtilhøve avvik frå desse normene, må skolen kunne dokumentere at miljøet likevel ikkje har ein dårlegare verknad for helsa, trivselen og læringa til elevane enn dersom dei faglege normene hadde vore fulgte.»
Petter Løvik (Høyre), 2002-11-14:
På vegner av Høgre og Kristeleg Folkeparti vil eg fremje følgjande forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning: 1. Overskriften til § 2-3 antas å burde utgå.2. § 2-3 fjerde ledd antas å burde utgå.3. § 3-1 tredje ledd antas å burde lyde: «(3) Om megleren eller noen som står megleren nær, har eller får personlig eller økonomisk interesse i den handelen oppdraget gjelder, skal partene straks få opplysning om dette.»» (3)
Petter Løvik (Høyre), 2002-11-14:
Eg viser til debatten om denne saka i Odelstingen og vil fremje følgjande forslag på vegner av Høgre og Kristeleg Folkeparti: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:§ 9a-2 andre ledd første punktum skal lyde: «Det fysiske miljøet i skolen bør vere i samsvar med dei faglege normene som fagmyndigheitene til kvar tid anbefaler.»»
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2002-11-14:
Jeg skal på vegne av finanskomiteen fremme et forslag. Bakgrunnen for forslaget er at det i Odelstinget snek seg inn to ord for mye i første setning i § 2-28 siste ledd. På den bakgrunn fremmer jeg følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:§ 2-28 Krav til porteføljepantet, siste ledd, antas å burde lyde:«Kredittilsynet kan i forskrift fastsette nærmere regler til utfylling og gjennomføring av bestemmelsene i paragrafen her, herunder om beregning av verdien av ulike typer av fast eiendom. Kredittilsynet kan i forskrift også fastsette regler om medregning av utlån ut over grensen på 5 prosent av samlet pantesikkerhet i tilfeller der det foreligger tilleggssikkerhet.»»
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2002-02-28:
Næringskomiteen er samstemt i den foreliggende innstilling om gjennomføring av råfiskloven og fiskeeksportloven i årene 1999 og 2000. Komiteen sier i sine merknader at man er opptatt av fiskerinæringens store bidrag til verdiskapingen, viktige arbeidsplasser og avgjørende betydning for bosettingen langs kysten. Når man leser denne stortingsmeldingen, får man god informasjon om hvor viktig fiskerinæringen egentlig er for inntektene til hele samfunnet vårt, men jeg tror ikke alle er klar over den avgjørende betydning denne næringen har for at det fortsatt skal bo folk i bygder og for så vidt også i mange byer langs hele vår langstrakte kyst. Således har de tradisjonelle fiskeriene og havbruk også stor betydning for at andre næringer skal kunne drives og utvikles. Det er ikke noe for sterkt å si at fiskerisektoren er avgjørende for bosettingen i distriktene. Ut fra dette er det så overordnet viktig å ta sterke grep for å berge ressursene og for å sikre distriktene landing av fangster som skaper arbeidsplasser også på land. Komiteen har merket seg at utenlandske landinger i Norge utgjorde 25 pst. av all omsetning gjennom salgslagene i 2000. Det sier seg selv at slike kvantum er av stor betydning for fiskeindustrien på land, og særlig er dette meget viktig for den nordlige landsdelen. I komiteen har vi registrert at Sverige og Danmark har klaget det norske transittforbudet til Europakommisjonen, og at kommisjonen har tiltrådt disse landenes oppfatning. Komiteen viser til at det er fremmet forslag til løsninger, og det understrekes at det er av stor betydning at det finnes løsninger på dette viktige spørsmålet. Høsten 2000 var preget av stor fokusering på ulovligheter i fiskerinæringen, hvor både fiskere og kjøpere kom i søkelyset for juks. Dette ble tatt meget alvorlig, ikke minst fordi dette også må ses i lys av den vanskelige ressurssituasjonen. Det er bra å se at de virkemidler som ble satt i verk fra departementets side, hadde en umiddelbar avskrekkende virkning. Komiteen mener at denne utviklingen fortsatt må følges nøye. Norsk fiskeeksport utgjorde i 2000 31,4 milliarder kr. Dette var en økning i forhold til 1999. Dette understreker hvor viktig denne næringen er for landet vårt. Komiteen har med bekymring mottatt signaler om at det for laks er en eksportnedgang i 2001. Dette ligger utenom de årene meldingen gjelder, men dette er urovekkende for en så viktig del av fiskeeksporten, og komiteen ber derfor om å bli orientert om dette på egnet måte. For egen del vil jeg si at jeg er veldig godt fornøyd med den måten fiskeriministeren har orientert på i denne viktige saken, senest med et skriv for få dager siden. Her må det være et felles ansvar å finne løsninger som kan rette på situasjonen. Til slutt poengterer komiteen at markedsinvesteringene gjennom Eksportutvalget gir god effekt for næringen, og viser til en analyse som konkluderer med at næringen får 3 kr igjen for hver krone som investeres i markedsarbeidet for laks i EU. Komiteen ser med tilfredshet på dette resultatet.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2002-02-28:
Interpellanten tar opp et viktig og omfattende tema. Det er vel en kjensgjerning at det ikke er alt i dagens fiskeripolitikk som henger helt sammen, og at mangel på helhet kan slå uheldig ut både for næringen og for bosettingen. Det er vel sånn at dersom grunnlaget for en av de fire hovedpilarene i norsk fiskeripolitikk faller ut, kan fiskerinæringen settes faretruende tilbake. Fiskeriene er grunnlaget for at vi har en bosetting langs kysten vår. Og selv om vi har tilleggsnæringer og har fått nye, og det som noen vil kalle mer moderne næringer, så vil bosettingen i hovedsak også i fremtiden måtte være tuftet på primærnæringene og den verdiskaping disse næringene gir. Vi må heller ikke miste av synet at de norske fiskeressursene er fellesskapets eiendom, og de må derfor forvaltes og utnyttes av fellesskapet til beste for næringsutvikling og bosetting. For Arbeiderpartiet er det et overordnet mål å forvalte fiskeressursene med sikte på langsiktig og bærekraftig avkastning. Derfor må kapasiteten i fiskeflåten stå i forhold til det som på lang sikt kan høstes av de ville fiskebestandene. Vi står overfor store utfordringer når det gjelder å tilpasse fangstkapasiteten til en bærekraftig ressursforvaltning, slik statsråden var inne på. Vi må også være villige til å beskatte sjøpattedyrene sterkere enn det vi nå gjør hvis vi skal berge ressursene. Det er viktig at vi også i framtiden kan ha en differensiert fiskeflåte, hvor det er plass til både heltidsfiskere og til dem som har fiskeri i kombinasjon med en annen næring for å skape seg et levebrød. Kystflåten må på en måte være livsnerven i norsk fiskerinæring. Men jeg vil ikke unnlate å minne om den betydning som også den havgående flåten har for sysselsettingen i næringen og for distriktene. Dette betinger imidlertid, som interpellanten var inne på, at fangstene blir levert til anleggene langs kysten, og at det dermed kan drives stor grad av foredling og skapes sysselsetting i Kyst-Norge. I dag er det faretruende signaler fra livskraftige samfunn langs kysten om at fiskeribedrifter sliter med å overleve. Her må noe gjøres, og her trengs det politisk enighet. I fiskerinæringen er det nødvendig med sterk grad av regulering og kontroll for å sikre bærekraft, distriktsarbeidsplasser, lønnsomhet og bosetting langs kysten.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2002-02-28:
Innstillingen om råfiskloven i løpet av de to siste årene, er enstemmig, og jeg tar ordet bare for kort å kommentere ett konkret punkt i innstillingen der det fra Senterpartiets side er behov å utdype det som er sagt. Råfisklovens system innebærer at fangster som landes i Norge, ikke kan føres ut av landet uten at de er omsatt gjennom eller godkjent av et salgslag. Vi har altså et såkalt transittforbud, som er en viktig del av sjølve systemet bak råfiskloven. Det er nå utfordret fra Sverige og Danmark i forhold til EU-kommisjonen og EUs system for spørsmål om en ulovlig vridning av konkurransen. Komiteen har bemerket dette, og har sagt at den understreker betydningen av at dette spørsmålet blir løst, og at departementet på en egnet måte orienterer om den videre utviklingen i saken. Jeg har bare lyst til å understreke – kanskje den sjølsagthet – at det er viktig for Senterpartiet at dette spørsmålet løses på en slik måte at man fortsatt kan opprettholde et transittforbud. Det er nødvendig å presisere dette, for Senterpartiet er av den oppfatning at dersom man ikke løser denne saken på en slik måte at man kan opprettholde transittforbudet, vil man også kunne uthule sjølve råfisklovens system og formål.