Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2012-05-29:
I mitt mangeårige arbeid både innen helsevesenet og i politikken har jeg vært sterkt opptatt av det normative grunnlaget for våre helsetjenester. I Kristelig Folkeparti er vi forpliktet på et menneskesyn som bygger på at vi alle er skapt med et umistelig menneskeverd. Retten til liv er derfor fundamental. Dypest sett har vi et etisk ansvar for å ta vare på hverandre. I helsevesenet er vi gitt et særlig ansvar for å ta vare på menneskers liv, forebygge og behandle skader eller sykdom og forbedre folkehelsen. Etter annen verdenskrig har FN bygd ut et folkerettslig system av universelle menneskerettigheter. Viktige etiske prinsipper har dermed blitt skrevet inn i juridiske konvensjoner som forplikter styresmaktene – og gir oss som enkeltmennesker rettigheter. I FNs erklæring om menneskerettigheter står retten til liv fram som den ypperste menneskerett. Erklæringen forankrer rettighetstenkningen i et menneskesyn som anerkjenner alle menneskers iboende menneskeverd. I artikkel 3 konkretiseres dette slik: «Enhver har rett til liv, frihet og personlig sikkerhet.» I denne rettighetstenkningen er statene pålagt et primæransvar for egne innbyggere. FNs konvensjon om sosiale, økonomiske og kulturelle rettigheter fastslår statenes plikt til å iverksette tiltak for å minske foster- og spedbarnsdødeligheten og fremme barnets sunne utvikling. Statene forpliktes til å forebygge, behandle og kontrollere alle slags sykdommer, og de skal sikre alle helsefaglig behandling og pleie under sykdom. Statene pålegges å iverksette tiltak for å nå disse målene, men folkeretten svarer ikke like klart på hvordan vi best kan realisere disse forpliktelsene. Her er et betydelig rom for både politisk og faglig skjønn når det gjelder utforming av helsesystemer, strategier og virkemidler. Dette ser vi også innen reproduktiv helse. Nærmere vilkår for familieplanlegging eller abort er f.eks. ikke tatt inn i noen menneskerettighetskonvensjon. Men som i all annen behandling er det helsevesenets ansvar at tjenester utføres på en faglig forsvarlig og trygg måte. Retningslinjene for arbeidet med reproduktiv helse ble drøftet og bekreftet da Stortinget behandlet stortingsmeldingen om kvinners rettigheter og likestilling i 2008. Prinsippene her ligger fast. Utenrikskomiteen tok den gang også opp problemet med selektiv abort, som er utbredt i enkelte asiatiske land. Det er uakseptabelt at jenter aborteres bort i stor skala fordi foreldre ønsker en gutt. Vår motstrategi må være å bruke lovgivning og opplysningstiltak for å motvirke selektiv abort. Vi må sikre kvinner tilgang til familieplanlegging og kvalifisert fødselshjelp. Vi må gi jenter beskyttelse mot tidlig ekteskap, vold og kjønnslemlestelse. Praksis med barneekteskap og tvungne ekteskap må motarbeides, som flere har vært inne på. Dette må vi ta opp i bilaterale samtaler med partnerland. Til syvende og sist dreier det seg om livsvern og respekt for menneskeverdet. Norge har mye å bidra med i internasjonalt helsearbeid. I vårt land har vi et godt utbygd helsevesen som er tilgjengelig for alle. Helsetjenestene er i prinsippet gratis. Vi tilbys hjelp av helsepersonell helt fra fødselen til en naturlig død. Ja, er det komplikasjoner under svangerskapet, kan vi med dagens teknologi redde liv lenge før en naturlig fødsel skjer etter ni måneders svangerskap. Til slutt: Kristelig Folkeparti mener innsats for utdanning og helse er blant hovedoppgavene i vår internasjonale bistand. Begge går rett til kjernen av arbeidet for å gjøre mennesker og nasjoner i stand til å bli frie og selvhjulpne. Kunnskap trengs for å ta gode valg for seg og sin familie. Helse trengs for å kunne utføre verdiskapende arbeid. Derfor er kunnskap og helse nøkler til en sunn utvikling i alle samfunn.