trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2004-04-22:
Målet med politireformen var og er et publikumsnært, synlig og effektivt politi. Men tilbakemeldinger fra ansatte i politietaten, fra lokalpolitikere og fra publikum tyder på at målene som motiverte Stortinget til å vedta reformen, ikke på langt nær er nådd. Det fortelles om utilgjengelighet, om byråkrati og om underlige prioriteringer i politiet. Flere opplever at politiet ikke lenger beskytter mot hverdagskriminalitet, og frustrasjonene i etaten er tydelige. Jeg deler representanten Gjuls bekymring for implementeringen av politireformen. Men det er grunn til å minne om at nettopp Arbeiderpartiet var reformens arkitekt og i betydelig grad har bidratt til å skape forventningene om raske resultater. Det er en kjensgjerning at det tar tid før effektene av forvaltningsreformer blir tydelige. Kristelig Folkeparti erkjenner at politiets ressurssituasjon pr. i dag er anstrengt. Vi vil arbeide for økte ressurser til politiet. Men la det være klart: Vi forventer at politiet også bidrar på en kreativ og proaktiv måte for å utnytte ressursene på en stadig bedre måte. Fra 1999 og fram til budsjettet for inneværende år har politiet fått en nominell budsjettøkning på 28,8 pst. Politiet har i flere budsjetter framstått som vinnere. Kravet om økte ressurser har likevel aldri stilnet. Jeg tillater meg å påpeke at politireformen har medført betydelige lønnsøkninger for grupper innad i politietaten. Det var aldri Stortingets intensjon at dette skulle bli resultatet av reformen. Vi ønsker flere polititjenester, ikke færre og dyrere tjenester. At dette allikevel kan se ut til å ha blitt resultatet, viser at politietaten i særdeleshet trenger kompetanseheving på ledernivå. Det er viktig for Kristelig Folkeparti å presisere at vi har en jevnt god politietat i Norge. Like fullt må vi erkjenne at etaten står overfor strukturelle utfordringer. Dette er det først og fremst politiledelsens ansvar å ta tak i. Politireformen skulle gi oss rundt 400 nye stillinger til politioperativt arbeid. Innføringen av den femte ferieuken reduserte denne omorganiseringsgevinsten til det halve. Resultatet av reformen er i dag en økning på ca. 200 stillinger til politioperativt arbeid. Interpellanten mener det er behov for å iverksette tiltak for å sikre gjennomføringen av intensjonen med politireformen. Kristelig Folkeparti mener at vi fortsatt må la politietaten arbeide med implementeringen av reformen, og at man ved en evaluering neste år bør gjøre opp status. Det konstitusjonelle ansvaret for at målene med politireformen nås, har justisministeren. Men det faktiske ansvaret ligger hos den enkelte leder i politiet. Jeg tillater meg også å påpeke at Politidirektoratet har et betydelig etatsstyringsansvar. Evalueringen av reformen vil vise om direktoratet fyller den tiltenkte rolle. Jeg ser med spenning fram mot denne evalueringen.
Endre Skjørestad (Senterpartiet), 2004-04-22:
Politireformen innebærer en omfordeling av ressurser innenfor etaten. Siktemålet med reformen har vært økt vekt på politioperativt arbeid og økt tjenesteyting. I budsjettdokumentene for 2004 er det vist til at fase én av reformen innebærer at 400 årsverk overføres til denne type arbeid. Den effekten er delvis spist opp av det forhold at man da fikk en ekstra ferieuke. Samlet sett er ikke politiarbeidet tilført økte ressurser fra 2003 til 2004. Jeg må konstatere at sammenslåingen av tjenestesteder som en følge av reformen er blitt møtt med reaksjoner fra publikum flere steder. En rekke ordførere med høyst ulik partitilknytning har engasjert seg til fordel for sine lokalsamfunn. Selv kjenner jeg forholdene best i mitt heimemiljø på Nord-Jæren, der sammenslåing av to politidistrikter har fått som resultat at politistasjonen i Sandnes er ubetjent etter kl. 18 på hverdager og ubetjent i helgene. Her skylder jeg å gjøre oppmerksom på at Sandnes er landets åttende største by, med godt og vel 55 000 innbyggere. Det kan nok sies at tjenestestedet er opprettholdt, men det er ikke åpent når publikum kanskje forventer at det skal være åpent. Jeg vil ikke med dette kritisere vedkommende politimester for hans prioriteringer, jeg tror nok en stor del av dette er drevet av ressursknapphet. Rett nok er det slik at det er politibiler i området, men det er altså ikke noe sted som publikum kan henvende seg til. Det er ingen hemmelighet at Senterpartiet har vært skeptisk til den sentraliseringen som følger av reformen. Selvfølgelig må en tilstrebe mest mulig effektiv organisering av politiarbeidet, men politiet er mer enn noen annen etat avhengig av tillit hos publikum. Effektivitet er ett hensyn, men det er også viktig at innbyggerne føler trygghet, og at det er en viss nærhet til det enkelte tjenestested. Jeg oppfatter det slik at det brede lag i mitt nærmiljø, publikum generelt, er svært skeptisk til de konsekvenser som her er beskrevet. Jeg tror også en skal være klar over at polititjeneste historisk sett er en del av statens basistilbud, den service som en forventer. Innbyggerne i større byer har en forventning om at det er et tjenestested som en kan henvende seg til, også på kveldstid og ikke minst i helgene. Jeg tror enhver folkevalgt og også statsråden gjør lurt i å ta disse forventningene på alvor. Til syvende og sist er det den politiske arena, regjering og storting, som er ansvarlig for det tjenestetilbud som skal tilbys. Det er mulig at en må vente med en full evaluering til 2005, men kursen kan jo likevel justeres før den tid.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-04-22:
Vi skal ikke undervurdere at store omstillinger i store etater er krevende, og ekstra krevende i etater hvor organisasjonsendringer ikke skjer så ofte. Vi skal også ha evnen til å skille reell kritikk fra intern politikk og dragkamp i en endringsfase. Vi skal heller ikke se bort fra at vi kan overvurdere hvor fort effekten av endringer kommer. Men, som andre har påpekt, er meldingene om situasjonen mange steder så alarmerende at det er grunn til uro med hensyn til om det er godt nok grep på gjennomføringen av reformen. I Fredrikstad, som er landets sjette mest folkerike by, og i de fleste andre Østfold-byene har politivakten vært stengt på kveldstid og i helgene etter at politimesteren fikk kontor i Sarpsborg. Både i Fredrikstad og i Moss står halvannen stilling ubesatt på grunn av pengemangel. I Fredrikstad sies det at sommerens vaktliste settes opp med en tredjedel av det antall stillinger man hadde sommeren for ti år siden, det skrives om bare én polititjenestemann på vakt på kveldstid i andre byer i Østfold. I sommer vil politibåten ligge ved kai, fordi det er nødvendig å spare de 300 000 kr det vil koste å ha den i aktiv tjeneste. Det er mye båttrafikk i Østfold-skjærgården sommerstid, og det er mulig at noen av disse vil glede seg over at politibåten ikke er ute. Stengt politivakt skal gi flere ute i patrulje, sa justisministeren. Det er sikkert riktig mange steder, men sist lørdag fikk lederen av et stort frimarked i Gamlebyen i Fredrikstad problemer med tre menn som plaget både selgere og kunder, og som til slutt truet vedkommende med et skrujern mens de forsøkte å stjele bilen hans. Politiets alarmsentral ble varslet to ganger, men gav bare beskjed om at det ikke var noen til stede som kunne rykke ut. Erfarne politifolk sier til avisene at det aldri ville ha skjedd tidligere. Nå er det heldigvis ikke slik at det bare er denne type negative utslag som er bildet etter den omorganiseringen som er skjedd, slik også justisministeren pekte på i sitt innlegg. Men er ikke justisministeren bekymret for at disse eksemplene, som det er mange av, viser at et av hovedmålene med reformen kan være i ferd med å glippe, nemlig et politi som er lettere tilgjengelig for folk, som er til stede og kan gripe inn når det trengs? Det må statsråden kunne gå inn i, ikke som politidirektør eller politimester, men som statsråd, og jeg hadde nær sagt øverste høvding, og sørge for at reformen bidrar til at også disse målene oppfylles. For denne situasjonen er nå i ferd med å rokke ved tryggheten til folk, og ved folks tillit til at politiet kan fylle sin rolle. Statsråden sa i sitt innlegg at han mente mye av reformen var på et godt spor. Jeg vil be om at han klargjør om han mener at den er på et så godt spor at det ikke er nødvendig å gripe inn for å være sikker på at alle reformens målsettinger oppnås. I tilfelle, hvis svaret på det er ja, er det ressursene som er for knappe, og vil det bli foreslått noe i den forbindelse?
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2004-12-10:
Man kan kanskje lage et humoristisk poeng av at min tale i dag er håndskrevet. Dette er jo en sak som griper mye inn i datamaskinenes hverdag, og det er en ren tilfeldighet at manus denne gangen er håndskrevet. De som er aktive brukere av datamaskiner, kjenner – eller bør kjenne – begrepet «spam». Som saksordfører sa, handler dette enkelt og greit om masseutsendelse av e-postreklame som man ikke har bedt om. I noen tilfeller kan dette være reklame for seriøse produkter. I de fleste tilfellene gjelder det useriøse produkter eller direkte forsøk på lureri, svindel og bedrageri. Senest i denne uken var dette et av hovedtemaene i en av CNNs sendinger der man tok opp problemet med det amerikanerne kaller «fishing», som vi kan oversette til norsk: fisking. Det er forsøk på å få folk til å oppgi personnummer, kredittkortnummer osv., med det formål å svindle penger fra dem. Vi er i et område hvor begrepene kan forvirre: «spam», «fishing», «spy-ware», «ad-ware», «ormer» osv. Det det enkelt og greit handler om, er banditter og useriøse markedsførere som vil loppe folk for penger. Problemet er at det kun er noen få av disse som holder til i og driver sin virksomhet fra Norge. I stor grad handler det om geskjefter knyttet til USA eller mer eksotiske land, med lite eller ingen reguleringer på området. De lovvedtak som vi fatter i dag, er godt egnet til å beskytte norske forbrukere og norske ansatte i bedrifter mot overivrige markedsførere fra norske firmaer. Men det hjelper lite for hoveddelen av problemet, som altså ligger utenlands. Det er bra at man får på plass lovgivning i Norge og en rekke europeiske land, men det er også viktig at man fokuserer på dette overfor land utenfor Europa. Her er det mitt håp at Regjeringen kan gjøre en jobb. Det er tross alt god forbrukerpolitikk, og det er slik at spam er med på å gjøre Internett mindre effektivt. Fremskrittspartiet vil gå noe lenger enn det Regjeringen foreslår i sin proposisjon, ved at vi sammen med Arbeiderpartiet fremmer et forslag om forbud mot såkalt spionprogramvare, «ad-ware»/«spy-ware», der brukerne ikke har gitt sin eksplisitte tillatelse til det. Vi er selvfølgelig glad for vårt samarbeid med Arbeiderpartiet i den sammenheng. Vi er også glad for at saksordfører nå indikerer at han håper at Regjeringen vil se nærmere på denne konkrete problemstillingen. Regjeringen kommer da forhåpentligvis tilbake med noe konkret på dette området, som bl.a. er et problem for den enkeltes privatliv og når det gjelder svindel og den type ting. Herved tar jeg opp forslaget fra Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-12-10:
Lovforslaget som nå skal behandles, gjelder altså forbud mot uanmodet elektronisk markedsføring. Elektronisk søppelpost eller spam er i dag et stort problem for brukere av e-post og Internett. Både privat og på jobben fylles innboksen opp av e-postreklame som man ikke har bedt om, og som oftest er uønsket. For enkeltpersoner betyr det bryderi og ergrelse å måtte rydde opp i all denne e-posten en ikke ønsker. For bedriftene betyr det tapt effektivitet. Ikke minst vil tilliten til Internett som kanal for kommunikasjon og e-handel undergraves. Jeg har merket meg at det ikke er noen uenighet i komiteen om selve lovforslaget. Jeg vil likevel gå kort igjennom hovedforslagene. For det første utvides personkretsen som blir beskyttet mot spam og lignende. I dag er det forbudt å sende elektronisk reklame til forbrukere uten mottakerens forutgående samtykke. Lovforslaget innebærer at det kreves forhåndssamtykke fra alle fysiske personer. Dermed blir det klart at arbeidstakere og næringsdrivende, som er fysiske personer, ikke skal få spam på jobben. For det andre innføres et nytt unntak fra kravet til forhåndssamtykke når det gjelder e-postreklame til egne kunder. For eksempel kreves det ikke forhåndssamtykke når bokklubbene sender e-postreklame om bøker til sine medlemmer. Her skal det imidlertid være en enkel avmeldingsadgang for kunden, dvs. at han eller hun skal kunne si stopp når som helst. For at hovedregelen om forhåndssamtykke ikke skal utvannes, er det viktig at unntaksregelen tolkes snevert. Jeg er glad for at komiteen stiller seg bak dette. Stortinget har tidligere bedt Regjeringen utrede hva som skal være lovlig når det gjelder såkalte «tips en venn»-funksjoner ved e-postmarkedsføring. Spørsmålet blir behandlet i proposisjonen, men det fremmes ingen lovforslag om dette. Generalklausulen i markedsføringsloven § 1 og retningslinjene som er gitt, anses som tilstrekkelig regulering. Til slutt: Jeg har merket meg at komiteen påpeker at det er uklart i hvilken grad sanksjons- og håndhevingsansvaret overfor andre fysiske personer enn forbrukere er godt nok ivaretatt. Til dette vil jeg si at departementet står overfor en større revisjon av markedsføringsloven. Dette spørsmålet vil bli tatt opp i forbindelse med vurderingen av markedsføringslovens sanksjonssystem generelt. Når det så gjelder mindretallets forslag om forbud mot overvåking ved hjelp av spionprogramvare, vil jeg påpeke at dette til dels er regulert i ekomforskriften § 7-3 og i straffelovens bestemmelse om datainnbrudd, § 145 annet ledd. Regjeringen vil komme tilbake til saken dersom det blir aktuelt. Eventuelt kan dette være en sak for Datakrimutvalget å vurdere.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2004-12-08:
Sidan 1974 har lønnsgarantilova sikra arbeidstakarane m.a. lønn og feriepengar sjølv om arbeidsplassen er konkurs og insolvent. Velferdssamfunnet verkar. Men som dei fleste andre velferdsytingar har også denne auka kraftig i omfang. Føresetnadene i 1974 var at ordninga skulle vera ein eigen post på statsbudsjettet og dekkjast av arbeidsgjevaravgifta. Det siste har ikkje skjedd – iallfall i svært avgrensa grad. Lønnsgarantien har vorte ei stønadsordning, rett og slett. Gjennomsnittleg utbetaling til dei som har trong for ordninga, var 55 000 kr i 2003. No foreslår Regjeringa at maksimal utbetaling skal reduserast frå 3 G, som er ca. 176 000 kr, til 2 G, som er ca. 117 000 kr. Nokon vil naturlegvis tapa på det, men det vil i størst grad ramma dei som i utgangspunktet hadde god lønn og store krav, og ikkje majoriteten av dei som har gjort seg nytte av denne lova. Det er ille å verta arbeidslaus. Det er urovekkjande mange konkursar, men dei med høg lønn har som oftast også størst moglegheit til å manøvrera i situasjonen. Det er eit stort fleirtal, alle utanom SV, som stør innstillinga, som eg hermed tilrår.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-12-08:
Det er viktig å ha ei lønsgarantiordning, ikkje minst fordi det vil tryggje arbeidstakarane økonomisk i ein situasjon der bedrifter går konkurs. Sjølv om det har blitt ei stønadsordning, som saksordførar var inne på, så er det ein vel så viktig fordel. Ei endring som Regjeringa no foreslår, frå 3 G til 2 G, kan verke dramatisk i utgangspunktet, og kanskje er det det òg. Når Arbeidarpartiet likevel vel å følgje forslaget frå Regjeringa i denne saka, er ikkje det utan ei viss bekymring. Ein kan sjølvsagt få uheldige utslag ved ei slik endring, og det vil ikkje vere bra. Derfor vil me innstendig be om at Regjeringa følgjer nøye med, slik at det ikkje skjer. Eg vil melde om at Arbeidarpartiet snart vil kome tilbake igjen til denne saka dersom ordninga skulle vise seg å ikkje fungere etter formålet.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-12-08:
Både representanten Rahm og eg representerer eit fylke der denne saka har veldig stor betyding. Det er viktig med brei politisk einigheit, og eg er glad for forliket mellom Arbeidarpartiet og regjeringspartia. Representanten Langeland minte Kristeleg Folkeparti på kva som skjedde i samband med handsaminga av klimameldinga i 2002. Til det er å seie at det er viktig for regjeringspartia å velje rett sengepartnar i desse spørsmåla. Eg hadde aller helst sett at det hadde vore mogleg å implementere EUs direktiv allereie før 2008. Eg har registrert at representanten Rahm har uttalt at dette ikkje er ønskjeleg no, fordi Noreg på den måten kan sikre seg moglegheit til framleis å vere eit hestehovud framfor EU i klimaarbeidet, som han uttalte det. Kva er bakgrunnen for ei slik utsegn? Er det ikkje slik at EU ligg langt framfor Noreg i arbeidet med å følgje opp Kyotoprotokollen?
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-12-08:
Som statsråden sa i sitt innlegg, har han oppmoda EU om forhandlingar om ei bilateral avtale. Etterpå har det ikkje kome noka konkret avklaring, anna enn at EU har gjort det klart at kvotehandelsdirektivet er EØS-relevant, og at Noreg må implementere direktivet seinast 31. desember 2007. Når det gjeld eventuelle forhandlingar om ei bilateral avtale, har det enno ikkje kome noka avklaring frå EUs side med omsyn til forhandlingsmandatet, framdriftsplan osv. Frå industriens side er det ein føresetnad at fullverdig kvotehandel kan starte i 2005. Kan Regjeringa gje Stortinget forsikringar om at dei bilaterale avtalene vil vere på plass i løpet av første halvår 2005?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2004-12-08:
Jeg ber bare om ordet til en kort redegjørelse fra Fremskrittspartiets side vedrørende denne sak. Innledningsvis vil jeg få vise til at Fremskrittspartiet slutter seg til Regjeringens forslag til endring i lønnsgarantiloven. De foreslåtte endringene i lønnsgarantiloven innebærer at maksimal dekning gjennom lønnsgarantiordningen ved konkurs blir redusert fra gjeldende 3 G, altså ca. 176 000 kr til 2 G, ca. 117 000 kr. Jeg vil nevne at de aller fleste som vil bli omfattet av denne loven i framtiden, trolig vil merke lite til de endringene som er foreslått, og som vil bli vedtatt med støtte av alle partier her i salen, unntatt SV. Det viktigste er at det fortsatt opprettholdes en ordning som gir en forsvarlig dekning av arbeidstakeres utestående lønnskrav ved konkurs hos arbeidsgiver. Det er grunn til å merke seg at statens utgifter til lønnsgarantiordningen har økt til dels betydelig de senere årene. Det er av den grunn nødvendig å iverksette tiltak for å begrense veksten i utbetalingen gjennom lønnsgarantiordningen når det gjelder lønn, feriepenger og en del andre ytelser som arbeidstakere ikke får dekket av arbeidsgiver på grunn av konkurs. Den årlige innsparingen for staten er beregnet til i overkant av 50 mill. kr, ca. 53 mill. kr. Den gjennomsnittlige utbetalingen pr. arbeidstaker som ble omfattet av denne ordningen i 2003, var rundt 55 000 kr. Som arbeidstaker vil man, selv etter at den foreslåtte reduksjonen blir innført, fortsatt få dekket inntil 2 G, rundt ca. 117 000 kr, altså over det dobbelte av hva gjennomsnittet var for disse utbetalingene i 2003. Fremskrittspartiet mener på denne bakgrunn at de lønnsmessige og økonomiske kravene fra majoriteten av arbeidstakere som er ansatt ved bedrifter som går konkurs, blir forsvarlig ivaretatt også etter denne lovendringen, og at de fleste arbeidstakere fortsatt vil få dekket sine utestående lønnskrav på en god måte gjennom lønnsgarantiordningen ved en eventuell konkurs. Jeg vil bare avslutningsvis også få vise til at Norge gjennom EØS-avtalen er forpliktet til å ha en garantiinstitusjon som sikrer arbeidstakere lønn ved konkurs hos arbeidsgiver, og at Norge selv etter denne lovendringen fortsatt vil ha en tilfredsstillende ordning for å ivareta arbeidstakeres lønnskrav ved konkurs hos arbeidsgiver – også sett i forhold til tilsvarende ordninger man har på dette området i de fleste andre land i Europa.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2004-12-08:
Fremskrittspartiet er uenig i forslaget fra Senterpartiet. Fremskrittspartiet kan ikke se at det under behandlingen av denne saken er framkommet noen avgjørende argumenter som sterkt taler for å innføre lovfesting av en femte ferieuke. Fremskrittspartiet kan heller ikke se at det er avdekket noen viktige samfunnsmessige anliggender som tilsier at det er behov for å lovfeste en femte ferieuke i tråd med det forslagsstillerne ønsket i Dokument nr. 8:60. Fremskrittspartiet mener primært at det ikke er hensiktsmessig å lovfeste retten til en femte ferieuke, fordi dette er et spørsmål som bør avgjøres av partene i arbeidslivet selv, og ikke av Stortinget som lovgivende myndighet. Hvorvidt alle arbeidstakere i framtiden skal ha rett til en femte ferieuke, bør derfor etter mitt syn ikke engang være gjenstand for noen vurdering fra Stortingets og Regjeringens side, men slike vurderinger bør i sin helhet overlates suverent til partene i arbeidslivet selv. Det er altså et faktum i dag at partene i arbeidslivet selv har sørget for at de aller fleste arbeidstakere i Norge allerede har fått rett til en femte ferieuke, selv om en femte ferieuke ikke er direkte regulert gjennom norsk lovgivning. Så når det i dokumentet pekes på at de fleste arbeidstakere i dag allerede har rett til en femte ferieuke, er det selvsagt helt riktig. Det synes imidlertid allikevel å være noe vanskelig å tallfeste helt nøyaktig hvor stor andel av norske arbeidstakere som faktisk har rett til en femte ferieuke. De økonomiske konsekvensene av å lovfeste en femte ferieuke for næringslivet og samfunnet er derfor såpass usikre at man av den grunn bør være tilbakeholden med en lovfesting slik forslagsstillerne ønsker. Forslagsstillerne fra Senterpartiet vil altså over natta, nærmest ved et lyngrep, endre ferieloven uten i det hele tatt å be om en eneste utredning av de konsekvenser en slik endring eventuelt vil medføre for norsk næringsliv og norske arbeidsplasser. En slik forhastet saksbehandling synes verken akseptabel eller særlig fornuftig, av flere årsaker. I den form forslaget er utarbeidet, som et konkret lovendringsforslag, uten noen utredning på forhånd, sier det seg selv at det er vanskelig å slutte seg til innholdet i forslaget. Fremskrittspartiet viser for øvrig til innstillingen, der det klart framgår at vi ikke kan gi vår støtte til dette forslaget, men at vi ikke prinsipielt motsetter oss en femte ferieuke for alle arbeidstakere dersom partene selv, bedriftenes ansatte og arbeidsgiverne, i samarbeid og gjennom forhandlinger måtte bli enige om dette forhold. I denne sak må en også merke seg at alle partier, unntatt forslagsstillerne fra Senterpartiet, mener at det bør utvises varsomhet med å lovregulere forhold som bør bli avgjort mellom partene i arbeidslivet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-08:
SV er som eneste parti imot å kutte i lønnsgarantiordningen ved konkurs fra 3 G til 2 G. Vi er litt forundret over det. Saksordfører sier at velferdsordninger virker. Ja, de gjør det, og det skal vi være glad for. Denne saken dreier seg altså om personer som er i en ganske dramatisk situasjon. De har jobbet i en bedrift som har gått konkurs, og de pengene de skulle hatt i lønn, har gått med i sluket. Det er jo det dette dreier seg om. Jeg registrerer at de som går inn for dette kuttet, argumenterer med at det er de med best råd som blir rammet. Jeg har ikke sett et eneste bevis på at dette er tilfellet. Tvert imot er det jo de som har store krav her, som bedriften kanskje skylder mest, som taper. Det er en årlig innsparing på 53 mill. kr, og de pengene er det altså folk som har mistet jobben og som har mistet lønnen de har inntjent, som skal bære tapet av. Jeg må si at SV ikke synes dette er noen god løsning, når staten ikke akkurat er i en meget trengt økonomisk situasjon, for å si det slik. Ingen kan påstå at staten er det i dag. Jeg er glad for at Arbeiderpartiet innser at dette kan slå dramatisk ut, og at de er villig til å revurdere sin posisjon hvis så skulle skje. Jeg vil også oppfordre statsråden, så godt det lar seg gjøre, om å se på virkningene av disse endringene, for det kan være dramatisk – det tror jeg de fleste av oss kan forestille seg – å miste en såpass stor sum penger som 1 G utgjør. Sjøl med vår lønn tror jeg det ville merkes at en slik sum forsvinner ut av de inntektene man har regnet med skal komme inn. Noen her har henvist til gjennomsnittet – og det kan være greit – men ingen lever sitt liv i et slags gjennomsnitt. De aller fleste lever faktisk av de pengene de har i lønningsposen sin, og når pengene forsvinner, er det ikke gjennomsnittet som har noen betydning. Det har jo betydning om man faktisk får dekket den lønnen man har tapt, eller ikke. Det er det denne saken dreier seg om. Med de argumentene jeg har framført nå, vil SV gå imot denne endringen, en innstramming overfor folk som har vært uheldige og mistet jobben. Vi synes ikke at det er noen politisk gode grunner for å gjøre en slik endring i dag.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-12-08:
Regjeringen har foreslått å redusere maksimalgrensen for lønnsgarantiutbetalinger fra 3 G til 2 G, dvs. fra 176 334 kr til 117 556 kr. Det innebærer at arbeidstakernes utbetaling i det enkelte tilfellet vil bli begrenset til et beløp som tilsvarer to ganger folketrygdens grunnbeløp. Bakgrunnen for forslaget er at statens utgifter i tilknytning til lønnsgarantiutbetalinger har økt de senere år. Antall lønnsgarantisaker har steget hvert år fra 2000, og antall saker i 2003 var det høyeste siden 1993. Dette skyldes bl.a. en stor økning i antall konkurser. Tallene for 2004 viser en nedgang i forhold til 2003, men det er fremdeles behov for å redusere utgiftene knyttet til ordningen. Flertallet i kommunalkomiteen støtter Regjeringens forslag og mener at endringene ikke gir vesentlig dårligere vilkår for flertallet av arbeidstakerne som rammes av konkurs. Flertallet i komiteen ber Regjeringen følge med på hvordan lønnsgarantiordningen utvikler seg, for å sikre at den fremdeles fungerer etter formålet. Jeg kan forsikre at vi vil følge nøye med på dette, og gjøre vårt beste for å ivareta hensynet til arbeidstakerne. Mindretallet i komiteen mener at forslaget i praksis innebærer at de som har det største behovet for økonomisk bistand, blir rammet hardest. Det kan jeg ikke si meg enig i. Den gjennomsnittlige utbetaling pr. arbeidstaker lå i 2003 på 55 000 kr, dvs. et godt stykke under den foreslåtte nye maksimalgrensen. Bare 13 pst. av arbeidstakerne som i 2003 fikk utbetalt lønnsgarantidekning, fikk utbetalt mer enn 120 000 kr. Jeg antar derfor at relativt få arbeidstakere vil bli berørt av forslaget, og at det først og fremst vil få noe å si for arbeidstakere med relativt høye opptjente krav. Jeg vil også si at arbeidstakere som ikke er i arbeid etter konkursåpning, normalt vil ha krav på arbeidsledighetstrygd. Dette vil avhjelpe den økonomiske situasjonen for arbeidstakere som rammes av konkurs.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-12-08:
Jeg skal ikke bidra til å forlenge debatten ved å gjenta kloke ting som er sagt om begrunnelsen fra flertallets side for ikke å gå inn for dette forslaget. Jeg tror det er viktig at en utviser varsomhet og tilbakeholdenhet med å lovregulere forhold som avgjøres mellom partene i arbeidslivet. En utvidelse av ferie utover lovbestemte minstekrav er etter mitt syn et typisk velferdsgode som naturlig vil være forhandlingstema mellom partene i lønnsoppgjørene. Med det har jeg ikke sagt at enhver forbedring i forhold til arbeidsmiljøspørsmål først skal forhandles fram mellom partene og deretter lovfestes. Det er en holdning som verken Regjeringen eller – jeg tror jeg trygt kan si – det flertall som står bak å avvise dette forslaget, har. Men en tilbakeholdenhet overfor dette ligger til grunn for det synet som er framkommet i innstillingen fra flertallet, og som jeg er enig i. Jeg skal kort kommentere spørsmålet om gjennomgangen av ferieloven som er nevnt i brevet til komiteen. Det er et tiltak som vi vil følge opp. Vi vil innhente synspunkter fra partene i arbeidslivet. Det er for øvrig ikke noe spesielt at vi gjør det. Det gjør vi på alle områder hvor vi arbeider med spørsmål som berører de interesser som partene er satt til å forvalte. På det grunnlaget vil Regjeringen vurdere om det er behov for å gjøre endringer, og vi vil sørge for å holde Stortinget orientert om våre vurderinger.
Hans Kristian Hogsnes (Høyre), 2004-12-08:
Regjeringspartiene finner, i likhet med et stort flertall i kommunalkomiteen, ikke å ville anbefale at vi nå lovfester en femte ferieuke i Norge. Bakgrunnen for dette er helt kort at forhandlinger om lønn, ferie, arbeidstid eller andre goder handler om prioriteringer. Jeg mener Stortinget bør utvise stor varsomhet med å lovregulere forhold som blir avgjort av partene i arbeidslivet. Når enkelte grupper prioriterer ferie framfor lønn, finner flertallet i denne saken det ikke riktig automatisk å utvide lovfesting av rett til en femte ferieuke. De parter som har fremforhandlet en slik løsning, eventuelt på bekostning av andre goder, vil ha god grunn til å finne det svært urimelig at myndighetene umiddelbart skal gi tilsvarende rettigheter til de øvrige arbeidstakerne. Det andre poenget er kostnadene. Konsekvensene av en slik lovfesting kan bli meget store, spesielt innenfor deler av privat sektor. Kostnadsnivået i konkurranseutsatt næringsliv er allerede høyt i forhold til land det er naturlig å sammenligne seg med, spesielt når det gjelder prisen på arbeidskraft. Derfor er det et riktig prinsipp at vi fortsatt overlater til partene å avtale innføring av en eventuell femukers ferie.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-12-08:
Det skulle vera 4 røyster for forslaget.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-08:
Som eg sa i mitt innlegg, får ein altså no eit system – og det var berre Framstegspartiet som var ueinig i det – som gjer at ein kan skaffa seg kunnskap og kompetanse for å vera meir operativ til å bli innlemma i eit internasjonalt system i 2008. Faktisk er det noko av det SV òg har peikt på som eit positivt element. Men poenget er nettopp det som Onarheim sjølv tok opp, nemleg at ein lagar eit system som er mykje smalare enn det ein la opp til i forliket med SV, og som har mykje mindre ambisjonar. I ei verd der ein altså kan sjå at dette går feil veg, har regjeringspartia – og då Høgre – redusert sine ambisjonar i forhold til det ambisjonsnivået dei hadde saman med SV. Der ligg problemet til Onarheim. Dei har altså ikkje dei ambisjonane som eg og Onarheim hadde våren 2002.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-08:
Eg er for så vidt einig med representanten Konglevoll i at framlegginga av innhaldet i klimakvoteproposisjonen var ein invitasjon til Arbeidarpartiet, men likevel valde SV å gjera eit forsøk, ut ifrå at me hadde hatt eit forlik med Regjeringa tidlegare. Mi utfordring er: No skal jo Arbeidarpartiet og SV laga regjering, så då går alt greitt, men dersom ein skal filosofera eller tenkja litt i forhold til det faktum at det no er blitt lettare å byggja gasskraftverk, og at denne kvoteproposisjonen faktisk gjer det lettare å byggja forureinande gasskraftverk – og representanten er kjend med at SV har ein energipakke f.eks. på 20 TWh som ikkje forureinar – innan 2010, kva for eit av dei alternativa meiner representanten det er mest fornuftig å satsa på?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-08:
Mindretalsregjeringar veit me ikkje kvar me har – det har me erfart. Me hadde eit klimapolitisk forlik med eit litt motvillig Høgre, men me hadde i alle fall det i 2002, og det offensivt. Det me veit, er at SV er det partiet som tek klimaproblemet alvorleg og satsar på å gjera noko med det. Det er føreseieleg også i dag. Eg har to spørsmål til Høgre. Eg trur Høgre har ein veldig god dag i dag – det trur eg. No har ein på ein måte fått gjennomslag for det ein ønskte å få gjennomslag for då ein sparka ut Bondevik i 2000. No blir det lettare å byggja gasskraftverk. Er ikkje det korrekt, at no blir det meir fart i sakene, no blir det gasskraftverk? Det andre spørsmålet er knytt opp til industrikraftregimet. SV ønskjer å behalda industrien i Noreg, me ønskjer eit regime som gjer at ein får billeg straum om industrien gjer noko med klimagassutsleppa sine og enøk. Kva meiner Høgre om det?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-08:
Eg synest Kristeleg Folkeparti beskriv verkelegheita godt, knytt opp mot klimaproblema. Men det er når ein skal gjera noko, at problema melder seg – det er jo ikkje noko nytt i politikken. Eg synest likevel det er interessant at Jon Lilletun i Nationen på måndag synest det er heilt «ubegripeleg» korleis SV kan få sett sin eigen miljøpolitikk ut i livet når ein skal samarbeida med Arbeidarpartiet. No er det altså Kristeleg Folkeparti sjølv som samarbeider med Arbeidarpartiet, og har det blitt ein offensiv Kristeleg Folkeparti-prega miljøpolitikk ut av det samarbeidet med Arbeidarpartiet? Punkt 2: Den 9. mars 2000 jubla miljørørsla for Bondevik, som tok miljøansvar. I dag jublar LO, PIL, OLF, Industrikraft Midt-Norge og Naturkraft, mens miljørørsla seier at Kristeleg Folkeparti er ei miljøsinke. Opplever ein det som om Kristeleg Folkeparti har fått gjennomslag for miljøpolitikken sin i salen i dag?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-08:
SV ønskte å samarbeida vidare med Regjeringa, inklusive Venstre, slik me gjorde i samband med klimaforliket, fordi me såg at det var den beste alliansen for å få til ein god klimapolitikk som gjer noko med klimaproblemet. Det gjorde me altså i 2002. I dag vedtek ein i samarbeid med Arbeidarpartiet ein klimapolitikk som alle som forureinar, jublar for. Dei som jobbar mot forureining, miljørørsla, seier det er noko av det verste dei har vore med på. Likevel står altså representanten Vihovde her og seier at Venstre er eit leiande miljøparti, når ein legg ned grunnsteinen for nye, forureinande gasskraftsverk. Ein byggjer forureinande gasskraftverk på Snøhvit. Er dette miljøpolitikk? Kan Venstre gje SV eit råd om korleis ein, når SV kjem i regjering, skal unngå å få så svarte hender som Venstre?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-08:
Representanten Vihovde frå Venstre seier at ja, me leverer resultat i Venstre. Ja, i dag leverer ein altså resultat i form av gasskraftverk som forureinar. Det er resultatet av dagens opplegg frå Venstre. Så seier ein i tillegg at dette er god miljø- og klimapolitikk. Ja, korfor klagar miljørørsla på Venstre og Kristeleg Folkeparti då? Korfor skrytte miljørørsla av Kristeleg Folkeparti og Venstre då dei gjekk av på ein offensiv klimapolitikk? Dette heng ikkje på greip. Representanten frå Venstre er heilt einig i at SV sannsynlegvis har noko å læra av Venstre, slik at me ikkje hamnar i same mølja som Venstre har gjort, slik at me faktisk kan føra ein offensiv miljøpolitikk. Det trur eg me må gjera gjennom å gjera eit godt val og på den måten få gode miljøresultat. Men kva råd vil Venstre gje til SV for at me skal unngå å komma i same situasjonen som dei?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-08:
Eg er glad for at miljøvernministeren tek opp det solidariske, dei solidariske verdiane – det sakna eg litt i innlegget. Det er nettopp dette me snakkar om når det dreiar seg om klimagassutslepp: Det er dei fattige som nok ein gong taper dersom ein ikkje gjer nok. Nettopp derfor er det viktig at ein òg handlar heime. Nettopp derfor er det viktig at ein gjer noko aktivt sjølv. Det er her Kristeleg Folkeparti no har skifta partnar og gått med Arbeidarpartiet. Kristeleg Folkeparti har vore bekymra for at SV skal bli ein miljøgissel for Arbeidarpartiet og LO i ei ny regjering. Då er det jo freistande for meg å spørja om ikkje statsråd Hareide kan dela erfaringane sine med SV når det gjeld korleis det er å vera denne gisselen, slik at me ikkje treng gjera dei same erfaringane. Det andre som eg trur det er viktig å få presisert – for det er ein del forvirring ute og går – er at SV ønskjer å hjelpa til for å unngå at det blir bygt fleire sterkt forureinande gasskraftverk enn det på Snøhvit. Men det er vel slik – eg spør miljøvernministeren – at ein no kan risikera å måtta leggja ned grunnsteinen for eit sterkt forureinande gasskraftverk på Kårstø?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-08:
Eg takkar statsråden for svaret. Sjølv om det ikkje er tilfredsstillande, sett med SV sine auge, er det visse positive element – som eg òg sa i mitt hovudinnlegg som saksordførar – knytte til det at ein vil få prøvd ut eit internasjonalt system som ein då kan komma med i frå 2008. Men eg forstår ikkje heilt at ein kan vera så veldig fornøgd – når ein no er i den motsette situasjonen av det ein var i våren 2000. Då viste miljørørsla og SV stor respekt for ei regjering som gjekk av fordi ho meinte at det å gå inn for å byggja gasskraftverk var så alvorleg at ho ikkje ville vera med på det. No er ein altså entreprenør for eit sterkt forureinande gasskraftverk på Snøhvit og kan ikkje setja foten ned for forureinande gasskraftverk på Kårstø. Eller tek eg feil? Er det ikkje slik at miljøvernministeren faktisk kan bli den som får bygd Kårstø-anlegget?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-08:
Debatten går mot slutten, og som saksordførar – og som SV-ar, må eg vel òg få lov til å seia – har eg behov for å oppsummera på eit par punkt. Når det gjeld det som Onarheim sa, knytt opp mot kroppsspråket i 2000, observerte eg òg at det var veldig komplisert for Høgre å samarbeida med miljøpartiet SV. Det var krevjande, men ein klarte det altså då. Eg konstaterer at Onarheim har eit heilt anna kroppsspråk i dag, så han trivst betre i det selskapet han er i no. Då er det meir bekymringsfullt – dersom me skal halda oss i bransjen med kroppsspråk – at Kristeleg Folkeparti og Venstre ser ut til å gå rakryggja, trass i at dei har skifta posisjon – dei har ikkje den same bekymringa som Onarheim hadde i 2000. For det er ikkje tvil om at det som har skjedd, er at Venstre og Kristeleg Folkeparti har flytta posisjon og er betydeleg svekte i truverdet knytt opp mot klimapolitikken. Det viser det faktumet at dei no er saman med det partiet som faktisk ønskte å pressa Bondevik I-regjeringa til å gå av. Det klarte ein. I dag står dei saman med dei partia som gjorde dette, og snakkar om at dei har ein offensiv klimapolitikk. Me kan òg observera at gasskraftlobbyen er fornøgd. Dei som representerer NHO, LO, PIL, OLF og andre, har ein god dag i dag, mens miljørørsla ikkje har det – det motsette av det me hadde den 9. mars 2000, då Bondevik I gjekk av. Så konstaterer eg at me no får eit klimakvotesystem, det blir vedteke. Og SV vil sjølvsagt vera med og jobba for å forbetra det i neste runde, når me no ikkje klarte å forbetra forslaget frå Regjeringa. Me trur at det blir vanskelegare for SV å vera konstruktive i den posisjonen no, når det partnarskiftet som er gjennomført, så openbert kan føra til ein dårlegare klimapolitikk. Då blir nok denne utfordringa større enn det SV kunne ønskja seg. Det er nemleg ikkje slik som miljøvernministeren sa, at SV ikkje ville samarbeida, tvert imot. Me fekk ikkje tilbakemeldingar på vår invitasjon til samarbeid. Og då braut Regjeringa ut. SV er klar til å gripa dei mange utfordringane som er, framover, ikkje minst på energisektoren, med ein alternativ, fornybar energipolitikk, og med ein industripolitikk som sørgjer for at industrien er i Noreg, men der ein får rammevilkår som det går an å leva med. Slik sett er det ikkje ein særleg god dag for miljøpolitikk og klimapolitikk i Noreg i dag.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-08:
Eg hadde ikkje tenkt å ta ordet ein gong til, men når leiaren i komiteen bruker 3 minutt på saksordføraren og på SV, må eg nesten replisera litt. Men eg kan gjera det kort. Eg konstaterer at Kristeleg Folkeparti i denne saka var rakryggja i 2000 – dei stod saman med miljørørsla og ville ikkje svekkja forureiningslova slik at det blei mogleg å byggja gasskraftverk. Eg konstaterer at den 8. desember 2004 står ein saman med LO, Prosessindustriens Landsforening og olje- og gassindustrien, og legg til rette for bygging av gasskraftverk som andre har bestemt – men ein kjem sjølv til å leggja ned grunnsteinen. For meg er det eit linjeskifte utan like i miljø- og klimapolitikken, og trass i at ein seier at klimapolitikken er viktig. Derfor er det bekymringsfullt at Kristeleg Folkeparti gjer dette så lett – at alt no er blitt så flott. For å avslutta og ikkje dryga ut møtet: Eg hørte at eg ikkje fekk noko råd om korleis det var å vera miljøgissel, slik som Kristeleg Folkeparti er no. Det tek eg til etterretning, og reknar med at ein ikkje ønskjer å fortelja korleis dette er, sjølv om det smertar.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-08:
Til den utfordringa som SV ser, knytt opp mot ny regjering: Sjølvsagt er det ei stor utfordring, veldig stor. Det er veldig stor forskjell på SVs energipolitikk og Arbeidarpartiets energipolitikk. Nettopp derfor tek SV denne utfordringa på alvor. Men eg må seia at eg synest det er veldig lettvint når Kristeleg Folkeparti ikkje innser at dei må sitja som eit gissel. Eg kan nemna sak etter sak der Kristeleg Folkeparti no meiner noko anna. Barentshavet er eit eksempel, der har ein opna, der har Kristeleg Folkeparti glidd vekk og meiner noko anna. I forhold til gasskraftverk meinte Kristeleg Folkeparti noko anna i Bondevik I – no meiner dei at det er greitt – bygg det på Melkeøya. I forhold til satsing på miljøvennleg, alternativ energi, har SV ein klar profil på 20 TWh utan gass. Der var Kristeleg Folkeparti meir på linje før. I forhold til ei storsatsing på miljøvennleg samferdsel har SV ein heilt annan profil enn Kristeleg Folkeparti. Der var vi meir på line før. Eg kan rekna opp ei rekkje saker som går i den retninga, og som viser at Kristeleg Folkeparti sin miljøprofil er monaleg svekt, ikkje minst i dag. Nettopp derfor får Kristeleg Folkeparti kjeft frå miljørørsla. Éin ting er at det ikkje går inn på dei å få kjeft av SV, og at dei ikkje vil snakka om korleis dette følest, osv. Men eg må jo seia at eg trudde dei tok miljørørsla meir alvorleg, dei fekk kritikk derfrå òg, men dei vel altså berre å kimsa av det og seier at SV er heilt på villspor. Då synest eg at ein beveger seg langt frå verkelegheita. Då kan ein berre kikka ut og sjå kva miljørørsla seier om Kristeleg Folkeparti i dag, i forhold til kva dei sa 9. mars 2000.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-08:
Eg konstaterer at Kristeleg Folkeparti har fått seg nye partnarar, og at dei består av kameratar som ikkje akkurat er kjende for å ta klimatrusselen på alvor. SV står i dag, som i 2000, saman med dei same partnarane som me hadde då. Det gjer altså ikkje Kristeleg Folkeparti.
Leif Frode Onarheim (Høyre), 2004-12-08:
Det er alltid spennende å høre på Hallgeir H. Langeland, han sparer ikke på konfekten. Det er alltid hyggelig med invitasjoner, men i denne saken fant vi raskt ut at vi hadde en ganske god dialog med Arbeiderpartiet, og vi kom frem til gode løsninger. Det er slik – som vi var enige om da vi hadde forlik – at vi ønsket å få et godt system. Det er kommet. Det er litt smalere, men man har nå virkemidler på alle sektorer. Synes ikke Hallgeir H. Langeland at det egentlig er bra at delvis får man nå erfaring for hva man kan gjøre i et bredere kvotesystem, at man har opprettholdt de virkemidlene man har hatt, og at man har fått til en avtale slik at man får industrien til virkelig å satse på å oppfylle de kravene som de står foran?
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2004-12-08:
Det er slettes ikke slik at Arbeiderpartiet driver dobbeltkommunikasjon, for det er ikke noen motsetning mellom det å kunne stille miljøkrav til norsk industri og det å samtidig legge til rette for å ha like konkurransevilkår – at vi ikke skal ha vanskeligere vilkår for norsk industri enn det er i land det er naturlig å sammenligne seg med. Men hvis det er noen som ofte har dobbeltkommunikasjon, er det Fremskrittspartiet, som bl.a. i denne innstillinga på den ene sida er imot kvotesystemet, men på den andre sida har forslag om å innlemme deler som industrien ønsker å få inn.
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2004-12-08:
Jeg er helt enig i målsettinga om å danne regjering, men vi må nå vinne valget først, og ta utgangspunkt i hva velgerne sier. Når det gjelder gasskraftverk, mener jeg at SV overdriver betydningen dette kvotesystemet, som skal vare i tre år, har for beslutninger når det gjelder gasskraftverk. De som skal ta de beslutningene, må jo ta hensyn til et perspektiv på i hvert fall 30 år, om ikke mer. Så jeg mener at SV overdriver det. I tillegg er det slik at man i dette kvotesystemet vil ha en hjemmel i forurensningsloven for å stille teknologikrav. Det synes vi i Arbeiderpartiet er positivt, og vi støtter det i den innstillinga som ligger til behandling i dag.
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2004-12-08:
Jeg kan godt gi mange kommentarer til det, men det jeg kan si i denne omgang, er at representanten Siri Meling faktisk representerer et parti som er i regjeringssamarbeid med to andre partier som har et syn motsatt det Høyre har på gasskraftverk. Disse partiene har jo klart å komme fram til en enighet, og det burde borge for at det vil være mulig å komme fram til enighet, om det blir slik at det blir et flertall av Arbeiderpartiet, SV og kanskje Senterpartiet – kanskje til og med Kristelig Folkeparti kan være med i den nye regjeringa. Det vil det som sagt først og fremst være velgerne som avgjør, og eventuelle forhandlinger etterpå.
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2004-12-08:
Grunnen til at jeg tegner meg til replikk, er at representanten fra Venstre i sitt innlegg understreket behovet for å gjennomføre også andre nasjonale tiltak i tillegg til den avtalen og det kvotesystemet som vi vedtar i dag. Det er Arbeiderpartiet enig i. Stoltenberg-regjeringa la fram St.meld. nr. 54 for 2000-2001, Norsk klimapolitikk. Her hadde vi en gjennomgang av en rekke sektorer og tiltak som kunne gjennomføres. Da Bondevik-regjeringa tiltrådte, brukte den store ord, at klimapolitikken til nå hadde vært altfor defensiv, og at den skulle foreslå en langt mer offensiv klimapolitikk. Men bortsett fra avgiftsfritak for hydrogenkjøretøy og noen få andre tiltak som representanten Vihovde omtalte i sitt innlegg, har omtrent all energien til denne regjeringa blitt brukt på først å foreslå et kvotesystem, for så å gå masse omveger og ende opp med noe helt annet enn det den opprinnelig foreslo. Dessverre har den brukt altfor lite energi på å foreslå nye tiltak. Mitt spørsmål er: Er Venstre fornøyd med Regjeringas klimapolitikk?
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2004-12-08:
Jeg skal heller ikke dra ut debatten. Men jeg tok ordet nå fordi det overrasker meg at statsråden på denne måten framstiller Norge med en glorie i klimapolitikken. Mange av oss som har hatt innlegg i dag, har startet med hvor store miljøutfordringer vi har. Da synes jeg det er overraskende at statsråden ikke er mer ydmyk når det gjelder å innrømme at dette er et skritt i riktig retning, men det er bare et lite skritt. Det er heller ikke slik at vi ligger veldig langt foran alle andre land – tvert imot. Vi har tilpasset oss et forslag fra EU. Når det gjelder registreringsmekanismen, har Storbritannia, f.eks., vært mye lenger foran enn det Norge har vært. Faktum er at Regjeringa har gått en lang omvei, fra det forslaget de opprinnelig la fram, som da var så fantastisk mye bedre, til de har lagt seg inn på omtrent det samme som Arbeiderpartiet foreslo. Så at statsråden skal holde fram Norge og denne regjeringa som så fantastisk mye bedre enn noen andre land og noen andre regjeringer, synes jeg vitner om litt manglende ydmykhet i forhold til de utfordringene vi faktisk står overfor.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2004-12-08:
Representanter fra Arbeiderpartiet har etter hvert utviklet en slags spesialitet, og det er å dobbeltkommunisere når det gjelder klimapolitikk, utslippskrav og muligheten for å bygge gasskraftverk. Går man på miljøkonferanser, får man høre at disse ønsker å innføre strenge utslippskrav og si nei til gasskraft, men når man treffer dem på energi- og gasskonferanser, er det bokstavelig talt «full gass». Dette kommer også til uttrykk i dag, ved at Arbeiderpartiet ikke støtter Fremskrittspartiets krav i innstillingen om samme utslippskrav som i andre land innen EØS-området, mens man i morgen under budsjettbehandlingen står sammen med Fremskrittspartiet om nøyaktig det samme. Er det ikke snart på tide at Arbeiderpartiet avklarer hva de egentlig skal mene i disse spørsmålene?