trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2016-01-19:
Innovasjon Norge er et viktig virkemiddel for oss til omstilling, men også til nyskaping, som ethvert samfunn som ønsker framgang, må ha. Kanskje nå mer enn noen gang, vil jeg si, iallfall i mitt politiske virke, trenger vi virkemidler som både gir omstillingsevne og legger til rette for nyskaping. Vi har en olje- og gassbransje som er inne i tøffe dager på grunn av lav oljepris, og det gir utfordringer også for skipsfarten vår. Derfor er Innovasjon Norge viktig. Vi har også næringsliv som akkurat nå lykkes veldig. Lav kronekurs gjør at reiselivet vårt står sterkt. Vi har en gryende bioøkonomi i Norge, bl.a. gjennom miljøteknologifondet, som Innovasjon Norge har, og vi har nanoteknologi. Når komiteen i morgen reiser til verdens største matmesse, Grüne Woche i Berlin, må vi også kunne framsnakke landbruket og småskala og kortreist mat. For Kristelig Folkeparti er det viktig at vi tar vare på både nærhet og kunnskap. Fylkeskommunene våre, som regionale utviklingsaktører, har mye god kunnskap. Nå kan vi ha regionale styrer, men vi må ikke ha regionale styrer, etter dagens flertall i denne sal. Men jeg har nok lyst til fra denne talerstolen å utfordre fylkeskommunene når det gjelder eierskap – at de må skjerpe seg enda mer når det gjelder å ta del i sitt eierskap i Innovasjon Norge – for å gjøre Innovasjon Norge til det viktige redskapet det er for den næringsutviklingen som må skje i hvert enkelt fylke. Jeg og Kristelig Folkeparti vil også si i hver enkelt region, for denne saken, slik vi ser det, burde også vært sett sammen med regionreformen, som vi kommer til om en stund. Bedriftseiere som samtidig er gründere, ja, det er noe av det mest inspirerende jeg møter. Man har forsket, man har utviklet – vi kan kanskje si prøvd og feilet – og til slutt lykkes det. Det å møte dem som lykkes, er inspirerende. Vi må ha et virkemiddelapparat der Innovasjon Norge er en del av det virkemiddelapparatet som legger til rette for at de gode ideene overlever og gir verdiskaping. Vi må få lov til å bruke den kunnskapen og alle de kloke hodene som vi har. Vi er verdensledende innenfor mange områder. Det må vi dyrke videre. Jeg vil også si: Ja, vi har de kloke hodene, men også naturressursene våre – som vi har mye av, kanskje særlig innenfor blå sektor – gir et vell av muligheter som vi må bli enda dyktigere til å ta i bruk. Nettopp i denne omstillingen, i denne nyskapingen, skal Innovasjon Norge være et viktig virkemiddel. Derfor har Kristelig Folkeparti landet sammen med flertallet i denne delen, der vi ønsker å gjøre noe med de regionale styrene. Vi ønsker å styrke hovedstyret for å få regionene enda tyngre inn i hovedstyret, men vi opprettholder et eierskap som fylkene og staten skal ha sammen videre.
Siv Elin Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2016-01-19:
SV har ikke vært inne i prosessen i komiteen – vi tiltrådte komiteen først nå på nyåret – og våre synspunkter er derfor ikke med i behandlingen. Norge er et langstrakt land, og det er ulike utfordringer og muligheter i de ulike delene av landet. I proposisjonen står det at målsettingen med å gi fylkeskommunene eierskap i 2010, i tillegg til rollen som oppdragsgiver, var å styrke fylkeskommunenes strategiske og samordnende rolle. Fylkeskommunene skulle gis økt mulighet til å påvirke mål, strategier og prioriteringer for Innovasjon Norges virksomhet, og i tillegg skulle fylkeskommunen få større ansvar knyttet til utforming og gjennomføring av regional og nasjonal næringspolitikk. Og fylkeskommunene skulle få sterkere innflytelse på nasjonale overordnede rammer. De grepene som ble gjort i 2010, var altså gjort for å styrke fylkeskommunenes roller og muligheter i arbeidet med næringsutvikling av egen region. Det var et grep for å overføre makt fra sentralt til regionalt nivå. For SV er disse målsettingene like viktige i 2016 som de var i 2010. Vi klarer ikke helt gjennom argumentasjonen som legges fram i proposisjonen, å se hvordan departementets forslag om en sentralisering av styrestrukturen og en endring av eierskapet skal være riktige virkemidler for å imøtekomme og ivareta de regionale behovene. Det synes som at ønsket om å ta hensyn til selskapsstruktur har vært viktigere enn hensynet til det samfunnsoppdraget og det regionale virkemiddelet som Innovasjon Norge er og er satt til å ta hånd om. Sentralisering og samordning bort fra regionale og lokale strukturer har vi fått en del erfaringer med fra andre virksomheter, både i Nav og andre steder, og resultatene kan man vel si ikke alltid samsvarer med målsettingen som lå til grunn for omorganiseringen. Vi har allerede fått meldinger om at det har blitt vanskeligere for regionale aktører å komme med innspill etter at strukturene rundt regionkontorene i Innovasjon Norge ble endret. SV mener det er viktig at det nå ikke gjøres vedtak som kan være med på ytterligere å vanskeliggjøre ivaretakelsen av regionale innspill. SV mener derfor at de regionale styrene må beholde sin plass i loven, og vi er glade for komiteens innstilling om at dagens eierstruktur skal bestå. Det er viktige grep for å sikre at de opprinnelige målsettingene fra 2010 ivaretas i Innovasjon Norge også i fortsettelsen. SV vil derfor stemme for forslag nr. 1, fra Arbeiderpartiet og Senterpartiet, og vi slutter oss til komiteens tilråding på de andre punktene.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-01-19:
Det er helt klart regjeringens syn, som det er tilslutning til fra et flertall i komiteen, at det må være frivillig å ha regionale styrer. Det innebærer at hovedstyret i Innovasjon Norge får større handlingsrom til å utforme både kundekontakt og saksbehandling til beste for dem som er brukerne, gründere, bedrifter, innovasjons- og næringsmiljøer, og i tråd med at det er styret som bestemmer den interne organiseringen, bør de også kunne innrette beslutningsstrukturen i tråd med utviklingen i næringslivet og samfunnet for øvrig. Jeg tror at det kan styrke de lokale kontorene, fordi en av utfordringene i dag er at lokalkontorene må behandle alle typer saker. Det fører i praksis til at spesialistene blir sittende i Oslo, mens lokalkontorene blir mer av filialer. Den nye modellen vil åpne for mer spesialisering regionalt i tråd med regionale behov.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-01-19:
Først til spørsmålet om de regionale utviklingsmidlene. De er riktignok viktige, men regional utvikling er enda viktigere. Det er f.eks. lite som er viktigere for regional utvikling enn de gode samferdselsprosjektene som vi har akselerert i vår tid i regjering. Det skaper grunnlag for vekst og utvikling regionalt og er av større betydning totalt sett enn fylkeskommunens rolle for regional utvikling, uten at jeg dermed undervurderer fylkeskommunen. Fylkeskommunens deltakelse i regionale prosesser og regionale partnerskap vil videreføres. Kravene i Innovasjon Norges rammebetingelser på det punktet vil forbli de samme. De overordnede premissene for Innovasjon Norge settes som før, gjennom lov, gjennom stortingsmelding og oppfølging av disse, slik at man både fra Stortingets side og gjennom de prosessene som settes i gang, vil sikre politiske føringer på både rikspolitisk og regionalt nivå.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-01-19:
Jeg tror det er for enkelt å si når det går bra – og veldig bra – i ganske mange fylker og regioner og næringslivet der, at det primært skyldes kronekursen. Kronekursen har bidratt betydelig til at det går enda bedre enn før, men det er jo den kunnskapen, den kompetansen og den forsknings- og innovasjonsinnsatsen vi har, som kaster av seg. Det er det Norge må bygge på i fremtiden. Vi skal ikke sitte verken i regjering eller i storting og velge vinnernæringer, men vi må satse mer på forskning og innovasjon. Det gjør denne regjeringen. Så vil den forskningsinnsatsen vi gjør, motsvares av økt innsats også i det private næringslivet. Det er det som legger grunnlaget for at vi ser vekst og utvikling. Det er også det som legger grunnlaget for at de regionene som sliter, skal klare å komme seg ut av omstillingen.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-01-19:
Innovasjon Norge har en komplisert styringsstruktur: ett hovedstyre, 15 regionale styrer, 20 eiere, 40 oppdragsbrev, 130 styremedlemmer. Når det er et ønske om å forenkle denne strukturen og klargjøre ansvarsplasseringen, blir det lett ulike syn blant ulike interessenter og ulike syn også politisk. Det er et politisk spørsmål, det er ikke et prosesspørsmål. Det er en politisk uenighet som gjør at vi ikke har fått gjennomslag for alle våre synspunkter, men vi er tilfreds med at vi har hatt en runde som vil ende opp med en bedre styring og et bidrag til å skape ro, men også til å skape kreativ uro – og støtte til kreativ uro – som vil skape mer innovasjon rundt omkring i landet. Det er vi overbevist om vil komme ut av denne prosessen.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-01-19:
Nå vil vi komme tilbake til Stortinget med en ny sak, men utgangspunktet her er fra vår side at det er hovedstyret i Innovasjon Norge som bestemmer den interne organiseringen. Da bør de også kunne innrette beslutningsstrukturen i tråd med utviklingen i næringslivet, i tråd med samfunnet for øvrig, inklusiv i tråd med regionale behov. De vil da også kunne beholde regionale styrer om de ser det som hensiktsmessig. Men poenget er å skape en styringsstruktur som er mer i tråd med etablerte selskapsrettslige prinsipper, i tråd med gode prinsipper for selskapsstyring, og det vil vi komme tilbake igjen med.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-01-19:
Basert på komiteens innstilling og ulike flertall vil regjeringen komme tilbake til Stortinget med en sak som vil utdype disse spørsmålene. Men jeg har lyst til å understreke at dette dreier seg ikke om å endre formålet, at Innovasjon Norge skal være både statens og fylkeskommunenes virkemiddel for verdiskapende næringsutvikling i hele landet. Det endrer heller ikke kravet om at selskapet skal være organisert på en måte som er tilpasset ulike behov i regionene. Heller ikke endrer vi kravene til deltagelse i regionale prosesser og regionale partnerskap. Dette dreier seg om hvordan selskapet skal settes bedre i stand til å oppfylle sine forpliktelser, til å nå sine mål, ikke å endre hovedmålet med virksomheten.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-01-19:
Jeg setter stor pris på komiteens enstemmige innstilling om samtykke til ratifikasjon av en protokoll som endrer frihandelsavtalen mellom EFTA-statene og Serbia. Frihandelsavtalen med Serbia er en del av norsk Vest-Balkan-politikk. Denne politikken dreier seg om å integrere landene på Vest-Balkan i europeiske og transatlantiske strukturer, arbeide for politisk stabilitet i regionen, bidra til sosial og økonomisk utvikling og støtte opp om demokratisering. Jeg mener at utvidelsen av frihandelsavtalen ved å inkludere et kapittel om handel og bærekraftig utvikling understøtter denne politikken. Båndene mellom Norge og Serbia er tette. De mange jugoslaviske krigsfangene i Norge under andre verdenskrig skapte grunnlaget for det tette samarbeidet mellom Jugoslavia og Norge. Kontakten ble i etterkrigstiden institusjonalisert gjennom vennskapsforeninger og myndighetssamarbeid. Norge har en høy profil i Serbia, bl.a. grunnet omfattende norsk bistand og ved at vi de siste årene har vært nest største utenlandske investor. I 2011 ble forholdet ytterligere styrket ved at frihandelsavtalen trådte i kraft. Dette er en viktig avtale for begge land. Avtalen har bidratt til å øke importen fra Serbia, og den har sikret norske eksportører like gode vilkår i Serbia som bedrifter fra EU. Hovedmålsettingen med en frihandelsavtale er å øke handelen. Jeg er veldig glad for å kunne melde om at dette har skjedd mellom Norge og Serbia. Handelstallene for 2015 er tre ganger så høye som for 2011. Størstedelen av denne økningen skyldes økt import fra Serbia. Det er fremdeles en beskjeden handel, men jeg håper at den vil øke ytterligere i årene som kommer. Forhandlingene av protokollen er et resultat av det gode forholdet og felles interesser mellom EFTA og Serbia. Protokollen kan bidra til en bevisstgjøring og aksept av at handel skal foregå på en måte som bidrar til bærekraftig utvikling. Regjeringen ber derfor om Stortingets tilslutning til å ratifisere protokollen.
Jørund Rytman (Fremskrittspartiet), 2016-01-19:
Den 17. desember 2009 ble frihandelsavtalen mellom EFTA-landene og Serbia undertegnet, og den trådte i kraft 1. juli 2011. Imidlertid ble det på EFTAs ministermøte sommeren 2010 – altså etter at denne frihandelsavtalen ble undertegnet, men før den trådte i kraft – besluttet at man i alle pågående og framtidige forhandlinger om frihandelsavtaler skal forhandle om å inkludere et eget kapittel om handel og bærekraftig utvikling. Av den grunn ba EFTA om at det ble inkludert et kapittel om dette i frihandelsavtalen med Serbia, samt at fortalen og formålsbestemmelsen i avtalen ble oppdatert. Det aksepterte Serbia. Protokollen om endring av frihandelsavtalen mellom EFTA-landene og Serbia ble undertegnet 20. mai i fjor. I og med at ratifikasjon av protokollen anses som en sak av særlig stor viktighet, er Stortingets samtykke til ratifikasjon nødvendig i henhold til Grunnloven § 26 annet ledd. Protokollen om endring av frihandelsavtalen er forelagt samtlige departementer, som alle anbefaler at ratifikasjon finner sted. Det mener også en enstemmig næringskomité. Jeg kan også legge til at utenriks- og forsvarskomiteen har hatt næringskomiteens utkast til innstilling til uttalelse og slutter seg enstemmig til denne anbefalingen.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2016-01-19:
Jeg takker statsråden for svaret, men statsråden har sikkert stor forståelse for at jeg ikke var veldig begeistret for svaret. Det som er utfordringen her, er nemlig hvordan vi tar imot og hvordan vi kommer i gang med integreringsarbeidet når det gjelder personer med funksjonsnedsettelser, barn med funksjonsnedsettelser, som skal bli her i Norge. Det er en viktig sak. Det er en så viktig sak at de funksjonshemmedes organisasjoner selv påpeker det som NTNUs rapport Dobbelt sårbar også påpekte: Det er veldig tilfeldig hva som skjer. Det er nærmest personavhengig på mottaket hva slags tilbud mennesker med nedsatt funksjonsevne får. Det mangler veiledere. Mottakene er ikke universelt utformet. Jeg var i kontakt med både Norges Handikapforbund og FFO før debatten her i dag og spurte: Hva er deres erfaring? Hvilken rolle spiller dere som frivillige organisasjoner overfor de personene vi her snakker om? Er det kontakt mellom dere og myndigheter på ulike nivåer? Begge svarte forholdsvis likt. Det er få flyktninger eller asylsøkere med funksjonsnedsettelser som kommer til Norge, men det er dog noen – også noen som organisasjonene har hatt kontakt med. Organisasjonene kan fortelle at det ikke er tatt hensyn til tilgjengelighet ved de ulike mottakene de sendes til, og det er heller ikke tilgang til eller nærhet til nødvendige helseinstitusjoner, noe som har ført til veldig store utfordringer for den enkelte. Ingen av organisasjonene er blitt kontaktet av utlendingsmyndighetene for å bidra med sin kompetanse. FFO har på sin side inne en søknad hos Bufdir om opplæring av ansatte ved mottak, om informasjon til asylsøkere med nedsatt funksjonsevne om rettigheter og muligheter og om midler til å koble funksjonshemmede asylsøkere med medlemsorganisasjoner, fylkeslag og likepersoner. Og da er det i grunnen helt nødvendig at vi vet hvem disse menneskene er. Et eksempel som ble nevnt på møtet på FN-dagen i fjor, var en asylsøker som var døv, som hadde søkt om å få komme på Ål Folkehøgskole, men det ble det ikke noe av. Vi snakker jo om at folk må integreres, at de må lære seg norsk. Dette var da en person som gikk i årevis uten å kunne snakke med noen. Hvordan i all verden skulle denne personen i det hele tatt kunne klare å lære seg norsk? Så jeg synes statsråden hadde en veldig byråkratisk tilnærming til spørsmålet, og jeg håper at statsråden, når hun får tenkt seg litt om, kanskje ser at det er et poeng i å vite hvem disse menneskene er for å gi dem et godt tilbud i Norge.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2016-01-19:
Jeg vil få lov til å takke for debatten. Det er et viktig tema som kanskje kunne fortjent at vi hadde hatt en enda lengre debatt, men jeg oppfatter tross alt en del positive signaler fra salen. Jeg synes den invitasjonen som representanten Toskedal kom med, som jo er representant for et av flertallspartiene i Stortinget, lover godt. Det jobbes fra regjeringas side med en ny handlingsplan for personer med nedsatt funksjonsevne. Kanskje flyktninger med nedsatt funksjonsevne hadde fortjent en plass i den nye handlingsplanen. Jeg oppfatter også Høyres Bente Stein Mathisen som positiv til å fortsette å jobbe med disse spørsmålene. Det har vært snakket om kommuner og kommuneøkonomi. Jeg var selv ordfører i Drammen kommune da vi hadde situasjonen på Balkan, og det var sånn som Karin Andersen sa fra talerstolen, at vi jobbet sammen på tvers av kommunegrenser. Drammen kommune, som kanskje hadde en sterkere og bedre helsetjeneste for personer med psykiske problemer, tilbød seg å bidra overfor andre kommuner som ikke hadde et like bra tilbud. Kommuner som hadde overskudd på boliger, sa seg villig til å bidra med det, så det går an for kommunene å samarbeide. Helt på tampen av debatten hadde det kanskje vært greit å minne om en del personlige historier som illustrerer hva dette handler om, at det ikke bare er tall og statistikk. Ett eksempel er Sara på 17 år fra Sør-Sudan som i sitt unge liv var vitne til voldtekt, drap, kidnappinger, hun flyktet med familien som ble splittet, og mistet alle unntatt bestemor. Sara er funksjonshemmet. Hun gikk til fots, med store problemer og smerter, sammen med bestemor og kom til en flyktningleir i Etiopia, hvor hun nå er. Alle vil hjem derfra, men det er helt umulig, for alt er ødelagt der de kom fra. Hun er ikke trygg i flyktningleiren. Jeg så at statsråden var på flyktningleirbesøk i forrige uke og sa at hun hadde inntrykk av at de hadde det bra. Sara har det ikke bra i den flyktningleiren som hun er i, i Etiopia, for ondskapen finnes også der. Hun ble voldtatt i leiren, ble gravid. Nå er hun en funksjonshemmet mamma og uten håp. Vi kunne gitt sånne som henne et håp. Vi kunne gitt Sara et håp. Så har vi et annet eksempel i Sally Kamara, 19 år, opprinnelig fra Sierra Leone, som sitter i rullestol, men bor i Norge. Hun er et fyrverkeri av energi og tiltakslyst og startet 15 år gammel egen bedrift. Nå, som 19-åring, driver hun en egen hjelpeorganisasjon som sender tekniske hjelpemidler til Sierra Leone. Hun viser at de menneskene vi her snakker om, ikke bare er en byrde, men faktisk også kan tilføre det norske samfunnet noe positivt i form av sine ressurser.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2016-01-19:
Jeg er helt enig i at vi helt sikkert kan bli bedre, og skal strekke oss videre for å kunne gi et bedre tilbud. Det er jo slik på de aller fleste områder. Men samtidig tenker jeg at den situasjonen som har vært på mottakene nå det siste halvåret, har vært svært krevende. Det har vært et enormt press på de mottakene vi har, og UDI har hatt sin fulle hyre med å greie å opprettholde nok plasser til å kunne gi dem som kommer til Norge og søker beskyttelse, tak over hodet og de fasilitetene de trenger. Så på mange måter har det vært en unntakstilstand i det halvåret vi nå legger bak oss. Så tenker jeg at i den grad man for å bedre situasjonen kan få til samarbeid med disse organisasjonene som nevnes, er jeg selvfølgelig positiv til det. Men det er nok en gang viktig å understreke at det har vært en spesiell situasjon, der man har måttet prioritere hvilke oppgaver man skulle utføre, og hvem man faktisk har hatt tid til å samarbeide med. Så er det også en kjensgjerning at det er vanskeligere å bosette personer med funksjonsnedsettelser enn dem som er funksjonsfriske, og det er noe som vi hele tiden må jobbe for, å greie å få dem ut i norske kommuner. Det som jeg får tilbakemelding om, er at de kommunene som tar flest av disse, er mellomstore og store kommuner. Det henger nok sammen med at de lettere kan greie å gi dem et tilbud enn det mange små kommuner kan, som kanskje har et lite tjenesteapparat i utgangspunktet, og der en ekstra krevende bruker kan gi ganske store utfordringer for kommunen. Men det er helt på det rene at vi kan bli bedre. Det skal vi jobbe for å bli, og disse personene skal ha de samme rettighetene opp mot personopplysningsloven som alle andre borgere i Norge har. Det må være en viktig premiss uansett.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2016-01-19:
Takk for en god og viktig debatt. Jeg hører representanten Andersen tillegge meg en rekke meninger og holdninger som jeg overhodet ikke kjenner meg igjen i. Det må være lov å være opptatt av personvernhensyn uten at man da blir stemplet med at man er opptatt av andre ting og bruker det som et skalkeskjul. Jeg bruker det ikke som et skalkeskjul. Jeg er opptatt av personvern. Registrering vil kunne være i strid med personopplysningsloven, som jeg var inne på, og det synes jeg er viktig å få fram. Det er også sånn at IMDi har tilgang på informasjon om helseutfordringer som måtte ligge i saken. Det er viktige opplysninger når disse personene skal bosettes i kommunene, for det er klart at hvis vi ikke har kjennskap til den typen opplysninger, er det jo heller ikke noen grunn til at det skal være vanskelig å bosette disse personene når man skal bosette. Norge tar et ganske stort ansvar når det gjelder å bosette personer med funksjonsnedsettelser. Vi har faktisk økt antallet som blir bosatt, de siste årene. Det har vært vanlig med 20 medisinske plasser på den kvoten. Både i 2015 og nå i 2016 har man gått inn for 60 plasser. Jeg vil mene at Norge gjør en god innsats der. Så kan man alltid diskutere kommuneøkonomi. Det gjør man også i disse sakene. Det som er helt klart, er at det er de mellomstore og de store som tar de som er spesielt tunge, og de som har store utfordringer, de mest ressurskrevende. Det henger nok sammen med at det er lettere, som sagt, å gi dem et tilbud der. Jeg vil også si at kommunene over hele landet tar imot personer med mindre funksjonsnedsettelser. Dette har vært en viktig debatt som vi selvfølgelig må ta med oss innspill fra videre. Nå er det sånn at vi må jobbe for å gi også disse personene et bedre tilbud ute på mottakene, men jeg ber også om forståelse for at det siste halvåret har vært forholdsvis krevende for dem som har jobbet i dette systemet, der faktisk førsteprioriteten har vært å gi de personene som kommer til Norge, tak over hodet og de tjenestene som er nødvendig for å gi dem akseptable forhold.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2016-01-19:
Jeg har nettopp blitt gjort kjent med at det hastebrevet som advokat Halvor Frihagen sendte i går, har fått sitt svar, der vi har fått medhold av menneskerettsdomstolen, regel 39, og avgjort at det ikke er grunnlag for å be om midlertidig tiltak fra Norges side i saken som er anlagt fra en familie med asylsøkere. Det er greit å få avklart. Så må jeg si at jeg har veldig stor forståelse for at mange ønsker å komme til Norge. Norge er et fantastisk land å bo i. Mange ønsker et bedre liv, en bedre økonomi og trygghet for sin familie og framtid. Men det i seg selv gir ikke grunnlag for opphold i Norge. Det å føre en streng og rettferdig innvandringspolitikk betyr også at vi må returnere de personene som ikke har krav på beskyttelse. Det er viktig for at vi skal ha mulighet til å ta imot alle dem som har krav på beskyttelse, som kan bli utsatt for forfølgelse i det landet de kommer fra, og som kan bli utsatt for tortur, eller oppfyller de andre premissene som Den europeiske menneskerettighetskonvensjonen legger opp til. Et bredt flertall i denne salen så behovet for at vi måtte gjøre noe for å stoppe den tilstrømmingen som var over Storskog. Vi så at det kom russiske statsborgere. Vi så at det kom personer som hadde oppholdt seg i Russland i årevis, fordi man ønsket et bedre liv i Norge. Jeg skjønner det, men jeg skjønner også at vi ikke kan ta imot alle dem som ønsker det. Derfor er konsekvensen at vi må få returnert dem som ikke har grunnlag for opphold i Norge. Det er faktisk viktig for å opprettholde asylinstituttet, noe jeg tror alle i denne salen faktisk er opptatt av. Så er det sånn at verken regjeringen eller statsråden håndterer enkeltsaker. Sånn må det være. Men jeg har tiltro til at utlendingsmyndighetene som nå gjør denne jobben, gjør den på en skikkelig og god måte. Det er en forutsetning for at vi skal gjøre dette på en god måte, og det har jeg faktisk tiltro til at vi greier.
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2016-01-19:
I spontanspørretimen på onsdag tok Kristelig Folkeparti opp med statsminister Erna Solberg dette med denne instruksen til UDI om utsendelse av asylsøkere som har ankommet Norge fra Russland. Bakgrunnen var både reaksjoner fra jurister og medieoppslag om at dette kunne være i strid med Flyktningkonvensjonen. Det har skapt uro internt i UDI, i Amnesty, i Den norske Helsingforskomité og i Norsk organisasjon for asylsøkere, som hevdet at endringene i regelverket kunne være i strid med retten til å søke asyl, og dermed i strid med Norges internasjonale forpliktelser. Dette bekymrer Kristelig Folkeparti. Hvis det stemmer, vil det stride mot premissene for at Kristelig Folkeparti stemte for innstrammingene i utlendingsforskriften i høst. Det har vært en grunnleggende og klar forutsetning hele veien at innstramminger og praktisering av instruksen ikke skal være i strid med Norges internasjonale forpliktelser. Det er en bunnplanke. Kristelig Folkeparti var imidlertid enig i behovet for å sette inn tiltak for å få kontroll med tilstrømmingen, og vi bidro til det. Vi var også enig i tilbakesendelse til Russland av personer som ikke trenger beskyttelse fordi de har lengre oppholdstillatelse eller statsborgerskap i Russland, eller eventuelt en tillatelse som kan forlenges. La det ikke være tvil om det. Men nå ser vi på praktiseringen av den nye instruksen, og vi er bekymret hvis den fører til at asylsøkere sendes ut av landet uten individuell vurdering dersom de har brukt Russland som gjennomreiseland. Det har de jo gjort istedenfor å risikere livet for seg, sin familie og barn i Middelhavet. Det gjelder både de som har transittvisum, og flere av dem som har såkalt flerinnreisevisum. Norge kan ikke sende ut personer som risikerer å bli sendt videre til områder der de risikerer forfølgelse. Det er asylinstituttets grunntanke, og det er et folkerettslig ansvar for Norge å sikre at det ikke skjer. Russland ble så sent som i oktober i fjor dømt i Den europeiske menneskerettighetsdomstol for å ha brutt asylretten, og det har de gjort en mengde ganger. UNHCR, altså flyktningkommissæren, har også rapportert om flere returer fra Russland til Syria, noe også UDIs Landinfo rapporterer om angående asylbehandling i Russland. Det er derfor god grunn til å stille disse spørsmålene. De kritiske advarslene som Norge nå får fra juridisk hold, fra FN-systemet og fra annet menneskerettighetshold, gjør at Kristelig Folkeparti mener at det er påkrevd at regjeringen ser til at praktiseringen av instruksen er slik som vi alle hadde tenkt, nemlig helt i tråd med Norges internasjonale forpliktelser, og at all tvil om det blir fjernet.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2016-01-19:
Jeg vil også takke interpellanten for å sette et viktig spørsmål på dagsordenen. Så har jeg lyst til å si at jeg synes innlegget til representanten Toskedal var bra, spesielt siste del, der han korrekt peker på at det finnes muligheter i Norge i dag ifølge helselovgivningen for at man faktisk kan både innhente og oppbevare dette på en relativt god måte. Det gjelder oss alle, så det vil være fullt mulig. Det er et todelt spørsmål som stilles av interpellanten. Om statsråden velger å være en smule byråkratisk når det gjelder første del av spørsmålsstillingen, burde det være mulig å være noe mer politisk i det jeg ser på som andre del av spørsmålet i interpellasjonen. Det handler om hvordan statsråden ser at Norge kan ta sin del av ansvaret for flyktninger med funksjonsnedsettelser når vi tar imot kvoteflyktninger for bosetting hos oss. Det synes jeg statsråden kunne svare på. Det er mer en politisk sak. Så vil jeg bare nevne at statsråden var inne på – i hvert fall i det første innlegget sitt – at det var en del kommuner som vegret seg for å bosette flyktninger med funksjonsnedsettelser. De fryktet for kommuneøkonomien. Det er også en politisk sak. Det kan statsråden være med og avhjelpe. Spørsmålet er om statsråden er villig til også å se på det, enten disse kommunene måtte være store eller små.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2016-01-19:
Da Stortinget 16. november behandlet forslaget om å fjerne vilkåret om at asylsøkere må få sin søknad om beskyttelse behandlet ved retur til tredjeland, påpekte Arbeiderpartiet at forslaget ikke har vært gjenstand for høring, og at det var særdeles lite drøftet i proposisjonen. Vi valgte likevel å støtte lovendringen, men på tydelige vilkår, og jeg siterer fra representanten Helga Pedersens innlegg i den debatten: «Fra Arbeiderpartiets side er det en forutsetning for vår støtte til forslaget at det ligger innenfor våre internasjonale forpliktelser knyttet til Flyktningkonvensjonen og Den europeiske menneskerettighetskonvensjon, slik også proposisjonen gir uttrykk for. I det ligger at det grunnleggende vilkåret for å avvise å behandle en asylsøknad og returnere søkeren til en stat der han tidligere har oppholdt seg, er at det må være trygt å returnere asylsøkeren til det aktuelle tredjelandet. Videre er det et vilkår at «non refoulement»-prinsippet i flyktningkonvensjonen skal overholdes, dvs. vern mot å bli sendt videre til et land eller et område der man er forfulgt. Med den presiseringen støtter Arbeiderpartiet forslaget.» På bakgrunn av oppslag i media der ansatte i UDI er bekymret med tanke på instruksen som Justis- og beredskapsdepartementet utarbeidet i etterkant av lovendringen, stilte stortingsrepresentant Helga Pedersen 11. januar i år spørsmål til statsråd Listhaug om hva regjeringen har gjort for å forsikre om at instruksen om rask saksbehandling for asylsøkere som har hatt opphold i Russland, er i tråd med folkeretten. I svaret fra Listhaug heter det: «Det er mitt og Regjeringens syn at den aktuelle instruksen er i tråd med våre folkerettslige forpliktelser. I instruksen legges det til grunn at Russland for de fleste tredjelandsborgere er et trygt land, og at utgangspunktet er at en asylsøknad skal nektes realitetsbehandlet dersom utlendingen har hatt opphold i Russland. Utlendingsmyndighetene må likevel foreta en konkret vurdering i den enkelte sak; dersom det er konkrete holdepunkter for at en retur til Russland vil være i strid med våre menneskerettslige forpliktelser, skal asylsøknaden likevel realitetsbehandles i Norge.» For Arbeiderpartiet er det avgjørende at asylsøkere ikke returneres i strid med våre internasjonale forpliktelser. Vi må legge til grunn at statsrådens opplysninger om at dette ikke skjer, er riktige, og vi vil påpeke at det er regjeringens ansvar at Norge på korrekt måte følger opp de internasjonale konvensjoner vi har forpliktet oss til.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2016-01-19:
Svaret fra statsråden var egentlig ganske klart. Hun kan ikke gi noen forsikring knyttet til hva som vil skje med de menneskene som sendes ut av Norge, og om det vil være noen som sendes ut i strid med våre internasjonale forpliktelser. Alt regjeringen har, er et håp om at Russland har et velfungerende asylsystem. FN sier at Russland ikke har et fungerende asylsystem. Og hvis vi skal være ærlige, vi som er i dette rommet i kveld, vet vi at Russland ikke har et fungerende asylsystem. Likevel skal vi altså lene disse alvorlige beslutningene på et håp om at det likevel er sånn. Statsråden sier at mennesker vil bli sendt ut til vanskeligere forhold. Det er riktig, men det er ikke det som bekymrer oss. SV støtter at vi skal sende ut folk som ikke har behov for beskyttelse. Men det alle partier burde være opptatt av, er faren for at vi sender ut folk som har behov for beskyttelse. Det er de garantiene vi ikke har fått. Multivisum, f.eks., betyr bare at man har et visum for flere innreiser, ikke at man har noen form for oppholdstillatelse. De meldingene som har kommet i dag, tyder på at en nå også kan få avslag på å realitetsbehandle søknaden i Norge om en bare har turistvisum, bare har vært noen få dager på gjennomreise i Russland med det som fluktrute. Det går også tydelig fram av instruksen. Så vil jeg be regjeringen om ikke å legge ansvaret på UDI, ikke forutsette at saksbehandlerne skal gi dette en grundig behandling når regjeringen selv har bedt dem om ikke å gi disse sakene en grundig behandling. Jeg vil be de partiene som var med på vedtakene i november, om å slutte å si at regjeringen har ansvaret – og ferdig med det. Stortinget har gjort noen vedtak på en helt ekstraordinær måte, uten forsvarlig komitébehandling, uten å få til de merknadene som kunne lagt føringer for prosessene, uten høring og uten tid til å vurdere alternative forslag. Alle som har vært med på det, har et ansvar for konsekvensen av de vedtakene. Vi har ingen visshet om at den praksisen Norge nå fører, er trygg. Vi har et håp om at det er trygt. Jeg deler jo det håpet – jeg håper statsråden har rett i det. Men vi vet ikke hva som er konsekvensene av regjeringens politikk, og jeg mener det understreker at den politikken er uansvarlig, og at det vedtaket Stortinget gjorde i november, var uansvarlig.
Ingjerd Schou (Høyre), 2016-01-19:
Tilstrømningen av asylsøkere høsten 2015 slo alle rekorder. Totalt kom det i overkant av 30 000 asylsøkere til Norge i fjor. Det er mer enn tre ganger så mange som det var antatt skulle komme, og den store majoriteten kom i årets siste halvdel. Det åpnet seg en ny fluktrute over Storskog, og på et tidspunkt kom det 120 flyktninger per dag over denne grensen. En slik situasjon innebar at hele mottakssystemet vårt kom i en krise. Derfor var det også helt avgjørende at et bredt flertall på Stortinget i november så raskt ble enige om innstramninger i utlendingsloven for å håndtere situasjonen over Storskog. Grepene som regjeringen tok, har virket. Resultatet har vært både at situasjonen har blitt håndterbar, og at de som trenger beskyttelse, får det. For å gi beskyttelse til dem som trenger det, er det viktig at de som ikke har behov for beskyttelse i Norge, returneres. Norge vil benytte de mulighetene for retur som følger av Dublin-samarbeidet og bilaterale avtaler, inkludert tilbaketakelsesavtalen med Russland. Det sentrale vilkåret for om en person skal kunne returneres, er om vedkommende risikerer å bli utsatt for forfølgelse, tortur eller umenneskelig eller nedverdigende behandling. Dette vilkåret må også være oppfylt etter lovendringene. Det er også fortsatt slik at dersom det er konkrete holdepunkter for at retur til Russland vil være i strid med våre menneskerettslige forpliktelser i forbindelse med retur, så skal asylsøknaden likevel realitetsbehandles i Norge. Til sist vil jeg si at selv om vi ser klare effekter av innstramningstiltakene, så skal lovendringene evalueres. Endringene er midlertidige i to år, før vi i Stortinget på nytt skal ta stilling til om de har virket i tråd med formålet. Det er viktig at de som trenger beskyttelse, får det. Samtidig må vi finne balansegangen som gjør at det ikke kommer unødvendig mange.
Erik Lundeby (Venstre), 2016-02-11:
På vegne av representantene Trine Skei Grande, Ola Elvestuen og meg selv vil jeg fremsette et representantforslag om at virkeområdet for markaloven utvides til å gjelde flere viktige naturområder i Oslo-regionen.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2016-02-11:
Jeg vil presisere at Senterpartiet kommer til å støtte forslagene nr. 1 og 2. Forslag nr. 3 mener vi er ganske godt ivaretatt slik det er per i dag. Så til statsråden, som stadig viser til både Djupedal-utvalget og Ludvigsen-utvalget: Jeg bare ser for meg at det kommer til å ta ganske lang tid før vi får behandlet den oppfølginga. Det jeg tenker, er at det viktigste er at man ikke utvikler psykiske lidelser, og at vi fokuserer på å forebygge og ikke på behandling, for nå har vi dratt fram veldig mye om tiltak vi gjør etterpå, for å passe på i etterkant. Så nevnte jeg i mitt innlegg den generelle delen av læreplanen. Der har statsråden tidligere varslet at det skal komme en ny del av den generelle delen av læreplanen. Jeg tror det er mange flere enn meg som er opptatt av at den læreplanen på en måte blir underkommunisert i dag, vi fokuserer så mye på fagplanene. Mitt spørsmål til statsråden er om den nye generelle læreplanen vil bli like moderne som Per Fugelli – når det gjelder å ta hele mennesket på alvor. Og når kommer den?
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2016-02-11:
Jeg kunne jo ikke la det stå igjen at Senterpartiet var opptatt av at alle unger i norsk skole skulle gi blanke. Det var ikke helt bra, for det er jeg ikke opptatt av. Men jeg tror det er veldig viktig, det som Per Fugelli har sagt til oss som mennesker, enten vi er på Stortinget eller hvor vi er – vi skulle ha vært overalt, vi også, til enhver tid – for det er noe med det å prøve å si til seg sjøl at dette faktisk er bra nok, det er godt nok. Det betyr ikke at vi ikke skal ha forventninger til ungdommen vår, eller at vi ikke skal ha forventninger til oss sjøl. Statsråden sa at vi skulle forvente å gjøre noe mer enn å være vår beste utgave av oss sjøl, jeg tenker at vi må være fornøyd med å være den beste utgaven av oss sjøl. Jeg har lyst til å spørre statsråden om han forstår at vårt press, vår retorikk og vår måte å oppføre oss på overfor våre ungdommer legger et stort press på barn og unge der ute – det skal være all right å være menneske om man ikke går på talentskole også.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2016-02-11:
Dyskalkuli og dysleksi er jo noe som er i skjæringspunktet mellom lærerens fagkompetanse, didaktiske og pedagogiske kompetanse, og spesialundervisningsfeltet. Så vet vi at nå er det i gang en storstilt satsing på videreutdanning for kompetanseheving av lærere, og statsråden henviste til den nye grunnskolelærerutdanningen. Mitt spørsmål til statsråden blir: Er videreutdanning i forbindelse med lese- og skrivevansker og matematikkvansker en del av dagens videreutdanningstilbud innenfor norsk og matematikk?
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2016-02-11:
Begynnende lese- og skriveopplæring er utrolig viktig, og det er nok kanskje mange av lærerne som allerede har den kompetansen i sin allmennlærerutdanning, sjøl om de kanskje ikke har nok studiepoeng. Jeg nevnte en annen ting også i mitt innlegg som gikk på kartleggingsprøver. Vi har hørt, og vi vet, at enkelte elever har blitt oppfordret til ikke å komme på skolen når de har kartleggingsprøver. Det er også blitt øvd på kartleggingsprøver i forkant. Det er en misforstått greie, tenker jeg. Kartleggingsprøvene skal nettopp avdekke denne typen vansker. Jeg lurer på om statsråden kan gi et klart og tydelig signal til alle skoler i Norges land om at den slags praksis skal vi ikke ha.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2016-02-11:
Det var en liten finte av Venstre der. Jeg bare stusset litt over noe av det som statsråden sa. Han sa følgende, at det er et tilskudd på 48 mill. kr som kommer over statsbudsjettet. Det er greit. Det går til å finansiere lærerne på leirskolen. I tillegg sender kommunene med sine lærere, altså klassens lærere. Og den tredje delen av finansieringa er det altså foreldregruppa som står for i dag, for de betaler transport og opphold. Så sies det i forslaget til vedtak i dag at en skal «utrede hvordan læreplanene kan bidra til å ivareta(…) overnattingstur av flere døgns varighet». Jeg synes det kanskje er litt komplisert, ut fra at vi har en målstyrt læreplan – men det er nå det. Jeg leser forslaget slik at ansvaret til skolen blir noe sterkere, men at det som påhviler kommunen, blir det samme, dvs. at da er vi i grunnen like langt. (…) Jeg har lyst til bare å spørre statsråden, siden det er foreldrene som finansierer transport og opphold, om han synes det er greit med en slik egenfinansiering. Ser han utfordringer for dem som ikke har anledning økonomisk til å sende eleven på leirskole?
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2016-02-11:
Ja, det er nettopp dette. Det er veldig bra at statsråden nevner tre forskjellige måter å finansiere leirskoleoppholdet på. Og det er nettopp det som egentlig er utfordringa også: Når det er slik i dag at det er kommunene som skal betale transport og opphold, er det faktisk ikke det de gjør. Det er derfor foreldrene må bidra med så store summer som de gjør per i dag. Og da utfordrer vi nettopp gratisskoleprinsippet. Jeg skulle ønske at statsråden kunne bekrefte at han gjerne vil ha en gjennomgang for å se på hvordan finansieringa blir gjort i dag, og om det tilskuddet som sendes over kommunerammen, er tilstrekkelig til å betale transport og opphold for de elevene som skal på leirskole, for sånn er det ikke i dag. Foreldre opplever til og med å bli fakturert for overtid for de lærerne som er med fra deres egen kommune. Da er vi virkelig litt ute å kjøre, synes jeg.
Christian Tynning Bjørnø (Arbeiderpartiet), 2016-02-11:
Dette er litt forvirrende. Spørsmålet mitt er egentlig ganske kort og greit: Hvorfor støtter ikke Høyre og statsråden forslagene fra Arbeiderpartiet og SV når man går langt i å si at man er enig i forslagene?
Christian Tynning Bjørnø (Arbeiderpartiet), 2016-02-11:
Jeg er glad for at statsråden nevner Ludvigsen-utvalget og oppfølgingen av det arbeidet. Statsråden trekker også jevnlig fram anbefalinger fra utvalget om å rydde i læreplanene for å få plass til de viktigste tingene i skolen. La meg stille spørsmålet på en litt annen måte: Defineres psykisk helse som en av de viktige tingene, og er statsråden interessert i å rydde i læreplanene på en slik måte at det blir en reell styrking av opplæringen innen psykisk helse, slik som Ludvigsen-utvalget entydig anbefaler?
Christian Tynning Bjørnø (Arbeiderpartiet), 2016-02-11:
Arbeiderpartiet er bekymret for signalene fra Norsk Leirskoleforening om at enkelte kommuner dropper å sende elever på leirskole av økonomiske årsaker. Det pekes bl.a. på omleggingen av finansieringen av leirskole i 2002, og at den omleggingen gjør det enklere for kommunen å ikke prioritere leirskole. Utfordringen med gratisprinsippet i skolen er også nevnt her av flere. Statsråden sa i sitt innlegg lite om finansieringsordningen. Jeg lurer på hvordan statsråden vurderer dagens finansieringsordning. Vurderer han at den er innrettet på en sånn måte at den støtter opp om det som er vårt felles mål, at flest mulig elever skal få et leirskoleopphold i løpet av grunnskolen?
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2016-02-11:
Leirskole er et godt og verdifullt pedagogisk tilbud. Det er en berikelse for en elev både å se fram til det og å ha det med seg i sin bagasje. Det er en positiv injeksjon, rett og slett, i elevmiljøet. Et leirskoleopphold gir elevene nye erfaringer, gode naturopplevelser og bidrar til å styrke den enkeltes sosiale kompetanse. For veldig mange blir leirskoleuken noen dager de aldri glemmer og et minne for livet, der de gjerne blir kjent med klassekamerater og -venninner på en ny og annerledes måte. Kristelig Folkeparti ønsker at alle barn skal få en slik opplevelse i løpet av grunnskolen. Vi ser derfor med bekymring på at enkelte skoler og kommuner unnlater å gi elevene et leirskoletilbud, selv om kommunene mottar tilskudd til dette. For noen kommuner er dette et rent sparetiltak, men det er også skoler som prioriterer andre turer for elevene, som etter Kristelig Folkepartis syn kan være fullgode alternativer. Et eksempel kan være besøk ved tidligere konsentrasjonsleirer i Polen og Tyskland. Dette er riktignok noe annet en vanlig leirskole, men det oppfyller flere av intensjonene med leirskoletilbudet, samtidig som de byr på en annen sort kunnskap, opplevelser og erfaringer, setter ting inn i en historisk sammenheng og viser ansvar for politiske saker i vår samtid. Kristelig Folkeparti tror alle barn kan ha godt av et leirskoleopphold e.l. innenfor trygge rammer og med et godt pedagogisk opplegg. Det vises til at enkelte foreldre fra familier med minoritetsbakgrunn velger å holde sine barn hjemme fra slike turer. Det er leit, ikke minst fordi leirskolen kan være en god arena for å bygge ned fordommer, forebygge fremmedfrykt og bidra til god integrering. Skolen har et ansvar for å gå i dialog med disse familiene, rydde unna misforståelser og oppfordre til deltakelse. Kristelig Folkeparti deler forslagsstillernes engasjement for leirskolen og er enig i at man bør se på muligheten for å lovfeste et slikt tilbud. Samtidig ønsker vi at de nevnte alternative tilbudene skal sikres på lik linje. Derfor fremmer Kristelig Folkeparti følgende alternative forslag her i dag: «Stortinget ber regjeringen fremme forslag om at alle elever skal ha en lovfestet rett til tilbud om et leirskoleopphold i løpet av grunnskolen, eller en annen overnattingstur av flere døgns varighet og med et pedagogisk opplegg i tråd med kompetansemål i skolens læreplaner.» Dersom det ikke skulle få flertall, vil Kristelig Folkeparti sekundært stemme for flertallsforslaget som foreligger.
Iselin Nybø (Venstre), 2016-02-11:
I dag er det slik at vi har skolehelsetjenesten på den ene siden, og så har vi PPT på den andre siden. Skolehelsetjenesten driver med det de driver med, mens PPT på en måte driver med litt av det samme. Det er bare det at PPT ser på selve systemet, på undervisningen, på hvordan de kan endre skolehverdagen til den enkelte eleven for at det skal bli lettere å bli bedre for den eleven som det gjelder. Noe er overlappende, mens noe er veldig forskjellig av det de driver med, men i dag er det liksom to dører. Jeg lurer på om statsråden synes at vi har organisert oss på en mest mulig hensiktsmessig måte, når en elev som trenger hjelp fra både skolehelsetjenesten og PPT – eller kanskje ikke vet hvem man trenger hjelp fra – må forholde seg til begge to, istedenfor at det er én dør inn, og at det så er den som er der man kommer, som vurderer hva man egentlig trenger hjelp til, om det er symptomer som skal behandles, eller om det er et system som må endres.
Iselin Nybø (Venstre), 2016-02-11:
Vi har hørt flere snakke om de praktiske problemene som de med dysleksi og dyskalkuli opplever i hverdagen. Jeg tenker det er to ting som er helt essensielt når vi snakker om dysleksi, spesifikke språkvansker, dyskalkuli osv. Det er at det er noen som oppdager hva slags utfordringer en har, og at det skjer tidlig. Og tidlig – det kan være for sent i skolen. Når vi snakker om tidlig innsats, kan det være barnehagen vi snakker om. Men uansett om vi snakker om barnehagen eller skolen, er det et tankekors at vi i barnehagen har så pass mange ufaglærte i jobb, eller at vi i skolen har 9 000 ikke-kvalifiserte lærere – for det er de som møter elevene og barna hver eneste dag, som er de nærmeste til å se hva slags utfordringer de har, og som er de nærmeste til å hjelpe dem med de utfordringene de har. Da må vi både i barnehagen og i skolen ha kompetente voksne som kan oppdage de utfordringene barna har. Flere har vært inne på lærerutdanningen og hvor viktig det er at de lærerne som skal ut i skolen, kjenner til hvordan man oppdager slike utfordringer, for det er mange elever som har det, og det er mange elever som opplever å ha det lenge uten at det blir oppdaget. Så må vi selvfølgelig gjøre noe med de praktiske utfordringene, som flere har vært inne på, for når man får konstatert hva slags utfordringer en har, og hva som kan hjelpe, opplever likevel barn å måtte vente i ukevis og månedsvis på å få den hjelpen de trenger. Jeg mener, og Venstre mener, at tilpasset opplæring og det å ha dyskalkuli- og dysleksivennlige skoler er noe alle elever skal oppleve. Alle elever i skolen skal oppleve å få den hjelpen som de trenger med de utfordringene de har, men vi har betydelige utfordringer med å nå det målet vi har satt oss, for det nivået vi mener at skolen skal ha. Det er ikke bare ett sett av virkemidler – vi må jobbe i bredden her. Men jeg vil i alle fall spesielt peke på voksenpersonene og kompetansen vi har i både barnehage og skole, og hvor viktig det er for å hjelpe de elevene som trenger hjelp med disse utfordringene.