Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2010-02-11:
La meg få begynne med å rette en takk til tre representanter for Arbeiderpartiet, representantene Laila Gustavsen, Svein Roald Hansen og statsråd Faremo – Laila Gustavsen først og fremst for det initiativet hun har tatt, alle tre fordi de på en god måte understreker Arbeiderpartiets klare mål om å videreutvikle NATO og å sørge for en konsensus, en stor grad av enighet rundt norsk allianse og sikkerhetspolitikk. Jeg er glad for at dette er en målsetting som Arbeiderpartiet legger så stor vekt på, uansett hva eventuelle regjeringspartnere måtte mene. NATO ble etablert for over 60 år siden i Washington D.C. den 4. april 1949, og Norge var med fra første stund. Det var til sammen tolv land den gangen. Siden den gang er 16 nye kommet til. I tillegg har NATO et nært samarbeid med andre land i vårt nærområde, kanskje spesielt med Russland og Ukraina. Altså dreier NATO med de nære samarbeidspartnerne seg i dag om stater med over 1 milliard innbyggere. NATO ble etablert for å danne et forsvarsverk mot aggresjon og ekspansjon fra det kommunistiske Øst-Europa. Og NATO fungerte etter hensikten. NATO sikret trygghet, fred og frihet i Vest-Europa i de 40 årene som gikk innen de kommunistiske regimene gikk til grunne. Dette er historie. Sosialisme og kommunisme er for alltid plassert på historiens skraphaug, og den USA-ledede alliansen gjorde jobben sin. Nå er det andre utfordringer vi står overfor. Fra å være en forsvarsallianse for Vest-Europa og Nord-Amerika er NATO i dag i stand til å forsvare frihet, menneskerettigheter og demokrati over hele verden. NATO arbeider i samarbeid med FN med fredsbevaring, demokratiutvikling og forsvar av enkeltmenneskers rettigheter verden over. Dette innebærer altså en helt ny rolle for organisasjonen. Derfor er det helt naturlig og definitivt på tide å revidere NATOs strategiske konsept. Representanten Gustavsen nevnte selv nordområdene som en utfordring. Statsråden nevnte nye nasjoner som melder seg med styrke. Vi kan også føye til ekstreme religiøse bevegelser som utsyrer seg med private hærer, som ønsker kontroll over stater og landområder – ikke for å utvikle velstand og frihet for menneskene som bor der, men for å etablere arealer som kan benyttes som utgangspunkt og som baser for internasjonal terror. Men enkelte universelle verdier forblir uendret for vårt samarbeid med NATO-landene. De demokratiske strømningene som begynte å prege verden på slutten av 1700-tallet, førte til at Norge i 1814 fikk sin epokegjørende grunnlov. Her slås det fast at det skal være personlig frihet, ytringsfrihet, fri presse, religionsfrihet, organisasjonsfrihet, eiendomsrett og økonomisk frihet. Denne tenkningen har gått sin seiersgang verden over i 200 år. Man har utviklet samfunn med god økonomi, levestandard og gode liv for innbyggerne. Det er nettopp for å forsvare disse rettighetene vi har NATO, og det er derfor vi også skal ha NATO i fremtiden. Den kalde krigen er over, men fremdeles er det krefter i verden som vil herske over andre. I FN er antallet medlemsland med demokrati på vei oppover, men fremdeles er flertallet av FN-landene diktaturer. Som en konsekvens av dette må NATO ha en militær forsvarskraft. Hvor store forsvarsbudsjettene skal være, hva slags våpen og hvor mange fregatter, kampfly, helikoptre og hæravdelinger vi skal ha, skal vi nok bli enige om. Fremskrittspartiet har ved gjentatte anledninger tatt til orde for å styrke forsvaret. Jeg vil også si at man er nødt til å styrke forsvarsbudsjettet. Men det som er viktigst, er at det er enighet om og en vilje til å gjøre det norske forsvaret i stand til å fylle den rollen som naturlig tillegges oss innenfor samarbeidet i NATO. Med disse ord var dette noen betraktninger om forventningene til NATOs nye strategiske konsept.