Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2003-05-28:
Aller først vil jeg takke saksordføreren, ikke bare for den redegjørelsen han hadde i dag, men også for den meget skikkelige jobben som er gjort før vi er kommet til Stortinget med saken. På de aller fleste områder deler vi saksordførers syn, men det er noen unntak, og dem vil jeg komme tilbake til. Så vil jeg gi ros til Frøiland-utvalget. De har også gjort en skikkelig jobb, som gjør at komiteen har kunnet gjøre den jobben som den har gjort. Frøiland-utvalget har foretatt en systematisk gjennomgang av hva det er som er Stortingets kontrollfunksjon og dermed en klargjøring av Stortingets tredje funksjon. Jeg tror denne funksjonen kommer til å bli mer og mer viktig i åra som kommer, ikke minst fordi statlig virksomhet er blitt skilt ut i aksjeselskap eller statlige foretak, og dermed at flere og flere avgjørelser dessverre ser ut til å bli tatt i lukka rom, slik det blir gjort i flere helseforetak nå. Politisk styring blir svekket. Avgjørelser blir videre mer og mer tatt i skjæringspunktet mellom politikk og næringsliv, og desto viktigere er det at Stortingets kontrollfunksjon blir gjennomgått, klargjort og styrket. Det vil styrke åpenheten og dermed folkestyringa. Stortingets kontroll med regjering og forvaltning er en forutsetning for demokratiet og for at maktbalansen mellom lovgivende og utøvende myndighet opprettholdes. Spørsmålet er: Er det slik at forvaltninga er den utøvende makt for det Stortinget bestemmer, altså følger opp Stortingets vedtak? Kun en kontroll utført av lovgivende og bevilgende forsamling kan finne ut av dette. Videre er kontroll viktig for å avsløre om det skulle finne sted maktmisbruk, kameraderi eller sågar korrupsjon. Norge er et lite land. Desto viktigere er det at det er mest mulig åpenhet, at folkevalgte kan ha muligheten til å være vaktbikkjer dersom det skulle foregå maktmisbruk eller kameraderi, at det da kan få mulighet til å komme fram i den åpne dagen, og at det kan diskuteres og dermed forhindres en neste gang. Rapporten er i så måte en hjelp for dem av oss som har en spesiell kontrolloppgave, men også for fagkomiteene som skal utøve kontroll på sine områder. Det samme gjelder for enkeltrepresentanter. Komiteen er enig i at kontrollen aldri må få et omfang som går på bekostning av andre presserende oppgaver. Kontrollen må ikke dreie seg om detaljspørsmål, men om feil som er av politisk betydning, eller som har betydning for samfunnets interesser. Det er vi i SV enige i. Men jeg vil likevel poengtere at hva som er av politisk interesse eller har betydning for samfunnsinteresser, vil i enkelte tilfeller vurderes ulikt. Det kan altså hende at spørsmål kan ses på som detaljspørsmål av noen, mens andre kan se spørsmålene ut fra et maktperspektiv. Det kan f.eks. være slik at noen av de spørsmålene som var forløperne for Lund-kommisjonens gransking, ble sett på som den type detaljspørsmål. Jeg er enig med saksordføreren i at kontroll ikke må begrunnes eller føres ut fra bakteppet politisk taktikkeri. Kontroll skal heller ikke føres ut fra å plage statsråder mest mulig. Og jeg er enig med Jørgen Kosmo, som sa den gang han var leder av kontroll- og konstitusjonskomiteen: «Komiteens og Stortingets viktigste oppgave gjennom å utøve sin kontrollfunksjon er i og for seg ikke å utøve kritikk, men å prøve å legge grunnlag for premisser som skal gjelde for fremtiden.» Så kan det hende at statsråder opplever kontroll som kritikk, men det er en annen sak. Jeg er helt enig med saksordfører i det han sa om at alle kan gjøre feil, og at man også må vise overbærenhet dersom statsråder gjør feil. Men det som er viktig, er at statsråder erkjenner feil som blir begått, og at man da justerer kursen. En viktig del av rapporten handler om statsrådenes opplysningsplikt og Stortingets innsyn. Opplysningene som Stortinget får, må være korrekte og dekkende, og danne grunnlaget for at Stortinget ikke fatter vedtak på galt grunnlag. Flertallet i komiteen vil styrke Stortingets innsynsrett, idet det foreslås at Stortinget, basert på flertallsbeslutninger i plenum, må kunne kreve innsyn i ethvert offentlig dokument i Regjeringas og forvaltningas besittelse, jf. det saksordfører gjorde greie for. SV foreslår sammen med Fremskrittspartiet å gi Stortinget og kontroll- og konstitusjonskomiteen utvidet innsyn, idet vi foreslår at dokumenter som holdes hemmelige av hensyn til rikets sikkerhet eller individers personlige forhold, kan utleveres til innsyn dersom et flertall av de representantene som deltar i voteringa stemmer for det. Det samme gjelder interne arbeidsdokumenter som regjeringsnotater. Disse notatene er ikke Regjeringas eiendom, men utarbeidet av embetsverket som grunnlag for politiske beslutninger. Det kan være aktuelt for Stortinget å få innsyn i disse, men – og det må jeg understreke – det skal sjølsagt svært tungtveiende grunner til det. Vi foreslår også at det for andre taushetsbelagte eller interne dokumenter er tilstrekkelig at en tredjedel av representantene stemmer for det. Det samme gjelder retten til innsyn for kontrollformål som skal gjelde for kontroll- og konstitusjonskomiteen, og jeg viser da til SVs og Fremskrittspartiets forslag til ny § 49 a andre ledd i Stortingets forretningsorden. Kontroll- og konstitusjonskomiteens muligheter til kontroll blir nå styrket, idet en tredjedel av komiteens medlemmer kan kreve at høringer i saker holdes, og at saker kan åpnes av det samme mindretallet. Dette er en klar styrking av mindretallsrettighetene. Dette er spesielt viktig dersom vi får en flertallsregjering, og jeg deler fullt ut representanten Martin Engesets betraktinger her. SV vil foreslå at et kvalifisert mindretall på en tredjedel i de andre komiteene skal ha den samme retten til å kreve høring. Så noen ord om Riksrevisjonen. Komiteen skal behandle forslag til lov og instruks for Riksrevisjonen til høsten. Vi vil da komme tilbake til et omfattende arbeid, men det er viktig for oss å slå fast et viktig prinsipp når det gjelder Riksrevisjonens innsynsrett her og nå. Den som kontrollerer, skal sjøl bestemme hva det trengs innsyn i. Eller sagt på en annen måte: Den som skal kontrolleres, skal ikke kunne avgjøre hva kontrolløren skal kunne kontrollere. Derfor vil vi ikke at det skal være noen begrensninger i hvilke dokumenter Riksrevisjonen skal ha innsyn i. Dersom riksrevisjonen skal nektes innsyn i de dokumenter som Riksrevisjonen sjøl mener er relevante for den kontrollen som skal føres, kan det føre til at Riksrevisjonens stilling som kontrollorgan svekkes. Riksrevisjonen har jo ikke interesse av innsyn i irrelevante dokumenter, og uansett vil de ha taushetsplikt vis-à-vis offentligheten. Så noen ord om granskingskommisjoner. Vi mener at det er bra at vi får nedfelt en regel for stortingsoppnevnte granskingskommisjoner. SV er enig i at det skal svært mye til for at Stortinget skal oppnevne granskingskommisjoner. Desto viktigere er det at granskingskommisjonene får all den informasjon som er nødvendig for at de skal gjøre den jobben de er satt til å utføre – og i disse dager tenker jeg spesielt på Mehamn-kommisjonen – og at de får tilgang til absolutt alle opplysninger som trengs for at sannheten i den saken de gransker, skal komme fram. Når fungerer Stortingets kontroll optimalt? Jo, når Riksrevisjonen og Sivilombudsmannen fungerer, med åpne høringer og granskingskommisjoner som fungerer, men det er også vesentlig at pressa får muligheten til innsyn i prosesser, og at statsråder og embetsverk forstår og praktiserer mest mulig åpenhet. Dette er det som kjennetegner demokratiet. Det er viktig at vi har åpenhet og muligheter til debatt og mobilisering for viktige verdier. På vegne av Sosialistisk Venstreparti og Fremskrittspartiet tar jeg opp de forslagene som vi står sammen om. Jeg vil gjøre oppmerksom på at det mangler noen tall i forslagene. Der skal det stå «en tredjedel». Det har vel kanskje de som har lest innstillingen, også forstått.