Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-06-18:
Stortingets kontroll- og konstitusjonskomité har en meget viktig oppgave. Den skal på en grundig og troverdig måte ivareta den vesentlige delen av Stortingets direkte kontrollfunksjon etter Grunnloven. På samme måte har Riksrevisjonen en tilsvarende rolle, og den disponerer over store ressurser for å følge opp om forvaltningen etterlever de vedtak og forutsetninger som Stortinget har lagt til grunn for forvaltningen. Begge organ er i besittelse av stor makt, som ofte følger av viktige oppgaver. Derfor er også presisjonsnivået svært viktig, hva gjelder både revisjonskriterier, metode og ikke minst konklusjoner og presentasjon av de funn som Riksrevisjonen gjør. Formålet med de tilsyn som utføres, og som er rettet mot departementene, og formålet med Riksrevisjonens undersøkelser er at forvaltningen skal lære å gjennomføre endringer der det er påkrevd. Dette er viktige virkemidler for å få forvaltningen til å bli bedre. Grunnlaget for denne saken er Riksrevisjonens undersøkelse av Justis- og beredskapsdepartementets arbeid med samfunnssikkerhet og beredskap. Det er ikke en undersøkelse av samfunnssikkerhet og beredskap generelt, men er, som flere av representantene har vært inne på, avgrenset til en del av samordningsansvaret Justis- og beredskapsdepartementet har, særlig gjennom ansvar for tilsyn med andre departement, i tillegg til etatsstyringen av DSB og fylkesmennene samt DSBs virksomhetsstyring. En samlet komité viser til at Riksrevisjonens rapport omhandler en begrenset del av beredskapsarbeidet i Norge, og at rapporten ikke er en uttømmende revisjon av beredskapssituasjonen i Norge. Jeg deler den oppfatningen og mener den også reflekterer det som ble sagt av politidirektøren og sjefen for Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap i den gjennomførte kontrollhøringen – og som jeg sluttet meg til. For ordens skyld vil jeg også peke på at jeg i liten grad gjentar det jeg sa i kontrollhøringen lørdag 6. juni, og vil derfor vise til mitt innledende innlegg der, hvor jeg adresserte de problemstillingene Riksrevisjonens rapport tar opp, og i tillegg gjennomgikk en del av de tiltakene som er gjennomført, eller er under gjennomføring, og som ikke er omfattet av rapporten. Siden det har vært en diskusjon i media om balansen mellom det å kritisere en riksrevisjonsrapport på den ene siden og det å ta lærdom på den andre, er komiteens flertalls påpekning av at de kontrollerte organer også bør ta til motmæle der de mener det er saklig grunn til det, viktig. Samtidig må det ikke være tvil om viljen og evnen til å ta lærdom av funn. For at ting skal bli bedre, må en ha vilje til å erkjenne feil og mangler. Jeg er svært opptatt av at justissektoren skal være en lærende organisasjon. Så må vi naturligvis også akseptere at faglig uenighet kan forekomme, og det er en del av en læringsprosess som omfatter oss alle. Jeg synes også det er bra når komitéflertallet peker på at Riksrevisjonens konklusjoner bygger på en gjennomgang av styringsdokumenter og annet skriftlig materiale samt enkelte intervjuer, og ikke på hvordan beredskapen ville fungert under en reell hendelse. Jeg er derfor enig med komiteens flertall i at Riksrevisjonens rapport ikke kan benyttes som noen fasit på den reelle situasjonen, men må ses på som en rapport som peker på svakheter innenfor en del av beredskapsarbeidet og -området. Det er viktig. Jeg merker meg også at komiteens flertall viser til at det gjennom oppslag i media samme dag som rapporten ble fremlagt, og i de neste dagene, ble skapt et inntrykk av at funnene i rapporten var ekstraordinære. Jeg mener derfor det er veldig bra at en samlet komité merker seg at det etter 22. juli 2011 har pågått et kontinuerlig arbeid med å bedre beredskapen, og at man har lyktes på mange områder, selv om det fortsatt er mye som må bli bedre. Etter representanten Rajas innlegg om hvorvidt vi har en optimal beredskap i dag, vil jeg særlig understreke at jeg mener at det er et punkt vi – på en måte – aldri kommer til, for det vil hele tiden være forbedringspotensial. Arbeidet med samfunnssikkerhet og beredskap er nemlig et arbeid som pågår over tid. Denne regjeringen har igangsatt en lang rekke med helt nye og konkrete tiltak for å forbedre samfunnssikkerheten og beredskapen. På enkelte områder har vi også videreført og forsterket tiltak som ble igangsatt under den forrige regjeringen. Samtidig vil jeg understreke at Riksrevisjonens undersøkelse beskriver viktige utfordringer på et komplekst område. Jeg vil vise til kontrollhøringen, der jeg pekte på at funnene er viktige bidrag til det videre arbeidet i mitt departement. Jeg legger også til grunn at komiteens flertall mener at dette er et godt fundament, selv om flertallet også fremholder at enkelte er uenig i Riksrevisjonens konklusjoner på noen områder. Som det fremkommer av Riksrevisjonens rapport, som i stor grad bygger på Helsetilsynets tilsyn med Justis- og beredskapsdepartementet, ble det igangsatt et større arbeid for å rette opp i de manglene som Riksrevisjonens rapport påpeker, allerede under gjennomføringen av tilsynet med Justis- og beredskapsdepartementet. Helsetilsynets tilsyn ble gjennomført noen uker etter regjeringsskiftet og gir etter min oppfatning derfor en ganske god statusrapport for tilstanden i Justis- og beredskapsdepartementet i tiden rundt regjeringsskiftet. Jeg viser i hovedsak til min innledning i kontrollhøringen, hvor dette ble grundigere berørt. La meg likevel kort omtale noen av de områdene som omtales i Riksrevisjonens rapport, og som danner grunnlag for komiteens innstilling. Komiteens flertall viser til min uttalelse under den gjennomførte kontrollhøringen der jeg påpekte at tilsyn med departementenes samfunnssikkerhets- og beredskapsarbeid er et viktig virkemiddel for Justis- og beredskapsdepartementets samordningsrolle. Disse tilsynene er utviklet over tid og ser annerledes ut i dag enn de gjorde da de ble startet. Som komiteen peker på, har det i for stor grad tidligere vært unnlatt å følge opp anbefalingene fra tilsynene, med det resultat at forbedringene til neste tilsyn burde vært bedre i en del tilfeller. De endringene vi nå har gjennomført ved å styrke tilsynet, ved klart å synliggjøre hva som er avvik, og at vi heller ikke lukker tilsynet før avvikene er lukket, at vi forankrer tilsynsresultater og oppfølging i regjeringen som sådan samt åpner for at resultatene av tilsynene er offentlige, mener jeg vil ha effekt, og jeg er glad for at komiteen er enig i det. Jeg synes også det er bra at komiteen uttrykker tilfredshet med det arbeidet som vi har satt i gang for å sikre oppfølging av læringspunkter ved hendelser og øvelser, eksempelvis ved å bruke noen av de samme virkemidlene som vi nå bruker, etter at vi har revidert tilsynet og virkemidlene i oppfølgingen av tilsyn. Og jeg merker meg at en samlet komité understreker at dette arbeidet er komplekst fordi det bl.a. er mange deltakere i øvelser, også ikke-offentlige organisasjoner. Mye av dette arbeidet er kontinuerlig kvalitetsutvikling og forbedring, og jeg merker meg at en samlet komité imøteser resultatene av det arbeidet som er i gang. Komiteen viser til at Riksrevisjonen kritiserer departementets styring og oppfølging av DSB. Jeg vil derfor minne om at det er gjort flere endringer i departementets styring og oppfølging av DSB etter regjeringsskiftet. Det gjelder både styringsdialog, nye mål og nye styringsparametere. Formålet har vært å forenkle og forbedre styringen av underliggende etat. Jeg vil også minne om det jeg sa i kontrollhøringen, at utviklingen av mål og ikke minst styringsparametere også er en komplisert oppgave som må løses over tid, og som må endres over tid. Men formålet vårt har vært å få en ny struktur, som skal forenkle og forbedre kommunikasjon og styring av underliggende etat. Det er også utfordringer, som representanten Grøvan – mener jeg – var inne på, knyttet til aktivitetsbaserte mål for virksomhetene. Det er også en utfordring på noen områder, som jeg nevnte i kontroll- og konstitusjonskomiteens høring, bl.a. knyttet til eksempelvis eltilsyn, hvor det også henger sammen med DSBs inntektsside. Det er et arbeid som vi nå har gjort ganske store endringer på, men som vi fortsatt må jobbe med for å få dette systemet til stadig å bli bedre, og det må gjøres i samarbeid med de underliggende etatene. Dette gjelder ikke bare DSB, det gjelder også andre underliggende etater i Justis- og beredskapsdepartementet. Komiteen viser også til at Riksrevisjonen mener at kommunikasjonen mellom DSB og departementet var dårlig på undersøkelsestidspunktet. Dette er et område hvor jeg har latt meg forundre litt over komiteens flertall, som i dette tilfellet er alle unntatt Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Senterpartiet, for i innstillingen fremgår det at «den ulike forståelsen som kom frem i kontroll- og konstitusjonskomiteens høring 6. juni 2015 mellom statsråd Anundsen og direktøren i DSB Jon A. Lea, kan tyde på at samordningen og kommunikasjonen mellom Justis- og beredskapsdepartementet og DSB ikke er god nok». Dette brukes altså for å begrunne påstanden i Riksrevisjonens rapport om dårlig kommunikasjon mellom Justis- og beredskapsdepartementet og DSB, som både direktør Lea og jeg i kontrollhøringen sa var svært god. Lea presiserte til og med i høringen at det var under den forrige regjeringen kommunikasjonen var dårlig. Det fremstår etter høringen som relativt klart, etter min oppfatning, at problemet ikke er manglende kommunikasjon mellom DSB og Justis- og beredskapsdepartementet i dag, men at Riksrevisjonen ikke har fokusert på når kommunikasjonen var dårlig, og heller ikke oppsummert dette punktet uavhengig av den forbedring som etter min oppfatning åpenbart har funnet sted. Så hevdes det i samme merknad at det fremkom opplysninger under høringen som tilsier at dialogen ikke er god nok. Etter å ha gått gjennom referatet er det, etter min oppfatning i hvert fall, ganske entydig, gjennom det som der ble sagt, at dialogen nå er svært god. Jeg vil også mene at det er viktig at direktorater som har en egen og selvstendig fagkompetanse, skal ha egne meninger og ikke være så samkjørt med sitt departement at det går ut over deres faglige integritet. Det ville omdefinere rollen et direktorat har, med den faglige styrken det skal ha, da også å ha mulighet til å uttrykke sine egne oppfatninger om et konkret fagområde i en kontrollhøring. Det er mulig at dette handler om dårlig presisjonsnivå, eller at jeg legger for mye i min forståelse av den merknaden, men jeg mener likevel det var viktig å få temaet adressert. En tid etter regjeringsskiftet innførte jeg faste møter med DSB-direktøren om lag annenhver måned. Disse møtene kommer i tillegg til den ordinære styringsdialogen. Som det fremgår av komiteens innstilling med vedlegg, uttrykker DSBs direktør at direktoratet nå er fornøyd med kommunikasjonen med mitt departement, og jeg mener at en nå må legge det til grunn. Når det gjelder innstillingens omtale av DSBs virksomhetsstyring, vil jeg vise til mitt innlegg under den gjennomførte kontrollhøringen. Jeg påpekte der at det er opp til enhver virksomhetsledelse selv å prioritere innenfor den gitte rammen. Jeg legger også merke til at komiteens flertall peker på at fylkesmannen bør få tilført ytterligere ressurser. Jeg minner om at spørsmålet om finansiering av fylkesmannen oppimot de oppgavene som fylkesmannen utfører også på samfunnssikkerhetsområdet, har vært en diskusjon i mange år, og spørsmålet om ressurser til fylkesmennenes arbeid på dette området må selvfølgelig vurderes i den løpende budsjettprosessen. Jeg vil samtidig understreke at det er viktig at det er sammenheng mellom oppgaver og finansiering, og departementet vil følge dette nøyere opp fremover. Jeg nevner også at det igangsettes et arbeid for å se på styringen av fylkesmennene, i tillegg til at vi går gjennom oppgaveporteføljen med tanke på finansiering. Ny fylkesmannsinstruks skal også komme på plass. I tilsynet og i Riksrevisjonens rapport samt i den gjennomførte kontrollhøringen ble det viet oppmerksomhet til tidligere interne samarbeidsutfordringer i mitt departement. Det gjenspeiles naturligvis også i komiteens innstilling og i debatten her i dag. Komiteens flertall konstaterer at Statens helsetilsyn peker særskilt på at samarbeidsforholdene mellom den daværende Rednings- og beredskapsavdelingen og Politiavdelingen var vanskelig i en årrekke. Jeg vil derfor vise til min redegjørelse i den gjennomførte kontrollhøringen, der jeg pekte på at jeg tidlig ble klar over at det var en konflikt mellom disse avdelingene. Jeg iverksatte derfor ganske raskt en organisasjonsutviklingsprosess, som har ført til viktige strukturendringer. Jeg vil takke for den anerkjennelsen både representanten Grøvan og representanten Raja har kommet med i så henseende. Men jeg vil tillate meg å knytte noen kommentarer til merknadene fra Arbeiderpartiet og SV om dette. I innstillingen skriver de at de mener at «det etter ett år og syv måneder fortsatt er uklart om Justis- og beredskapsdepartementet er i stand til å samordne sin virksomhet innad». Jeg mener dette er en ubegrunnet påstand. Det er ikke fremkommet noen indikasjon på at det er mangler ved samordningen i departementet i dag. Riksrevisjonens konklusjoner ligger tilbake i tid. Jeg tillater meg også å la meg forundre over de samme partienes merknad i innstillingen, der de skriver at de «er derfor av den oppfatning at justis- og beredskapsminister Anundsen burde ha kommet lenger i arbeidet med å bedre samhandlingen innad i departementet». I løpet av noen måneder retter altså jeg opp i det disse to partiene i regjering har akseptert i åtte år. De har ikke lyktes i å gjøre noe med det, og så mener de to partiene at det vi har fått til som regjering, ikke er bra nok. Det burde ifølge Arbeiderpartiet og SV vært løst enda tidligere av meg – og ikke av dem selv i de foregående åtte årene. Det kan ta motet fra enhver handlekraftig leder. Det er også litt trist lesning, for det minner litt om ansvarsfraskrivelse og ønske om å skape problemer, og ikke om å anerkjenne løsningen av dem. Det er altså gjort mye for å følge opp funnene Riksrevisjonen gjorde ved oppfølgingen av tilsynet med departementet. Riksrevisjonens funn vil således selvfølgelig inngå i departementets oppfølgingsplan og er svært nyttige læringspunkter for departementet og meg. Jeg vil også si noen ord om det arbeidet som er gjort, og fortsatt gjøres, på samfunnssikkerhets- og beredskapsområdet generelt. Særlig vil jeg understreke at svært mange over tid har gjort svært mye for å gjøre Norge tryggere. De 1 046 punktene politidirektøren nevnte, og som Arbeiderpartiet i innstillingen tilegner sin regjeringstid, er ikke Arbeiderpartiets tiltak alene. Mange av disse tiltakene er gjennomført etter regjeringsskiftet. Men det burde egentlig ikke være en konkurranse om antall tiltak eller om min statsrådsperiode er bedre enn din, for vi blir aldri ferdig med dette arbeidet. Det dukker stadig opp nye ting og nye læringspunkter. Det må vi som politikere akseptere og være bevisst på, også når vi skal følge opp disse funnene senere. Det vil aldri være en regjering som kan dekke opp alt, eller sikre oss mot alle farer. Det er et arbeid som jeg er helt sikker på at mine forgjengere har ment de utførte samvittighetsfullt, det er et arbeid jeg utfører samvittighetsfullt, og det er et arbeid alle mine etterfølgere må utføre samvittighetsfullt. Det er faktisk et arbeid som jeg forventer at alle politikere, uavhengig av posisjon og opposisjon, ønsker å bidra positivt til. Ja, vi bygger delvis på de samme ønskene om resultat, men vi løser utfordringene ulikt, og vi har ulik gjennomføringskraft. Men det burde også politisk, egentlig, være en konkurranse om å sikre best mulig samfunnssikkerhet og beredskap i fremtiden, og da må vi samle kraften vår, da må vi jobbe sammen. Jeg mener det er bra at en samlet komité så entydig konkluderer med at det har pågått et kontinuerlig arbeid med å bedre beredskapen på mange områder. Jeg er ikke i tvil om at vår beredskap i dag er bedre enn det den var da terroren rammet oss i 2011. Jeg er ikke i tvil om at den jobben Storberget startet etter 22. juli 2011, som Grete Faremo bygget videre på, og den jobben jeg har gjort siden høsten 2013, har gjort Norge til et tryggere samfunn, og det har forbedret beredskapen – i ulik takt, kanskje, men at det er blitt bedre, er jeg trygg på. Jeg er fornøyd med at komiteen viser sin begeistring over mitt varsel om en stortingsmelding om samfunnssikkerhet i 2016 ved å fremme et eget forslag om det. Det er kanskje litt utradisjonelt, men likevel svært hyggelig for en statsråd å få slik støtte for et slikt initiativ. Jeg merker meg også at komiteens flertall påpeker viktige områder som bør omtales i meldingen, herunder begrepsavklaring, ledelse, kultur og holdninger samt hvordan tilsyn av departementer og underliggende etater kan bidra til å styrke beredskapen. Jeg merker meg også at forholdet mellom DSB og fylkesmenn og kommuner bør omtales, i henhold til det flertallet skriver. Dette er innspill som jeg naturligvis tar med meg inn i dette arbeidet. La meg avslutningsvis få gjenta et viktig budskap fra den gjennomførte kontrollhøringen. Trygghet i hverdagen og styrket beredskap er et av regjeringens viktigste satsingsområder. Vi har gjort mye, men mye gjenstår. Jobben med å styrke vår samfunnssikkerhet og beredskap er, og vil alltid være, et kontinuerlig arbeid. Det står stor respekt av den jobben som gjøres hver dag, av profesjonelle og frivillige, i det nasjonale beredskapsarbeidet over hele landet. Den nasjonale beredskapen er blitt bedre, og den skal bli enda bedre.