Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-15:
Jeg har tenkt å begynne med å takke utenriksministeren for en god redegjørelse i forrige uke, spesielt på området som gjelder ytre høyres framvekst i Europa. En av de mest alvorlige sidene ved krisen Europa opplever nå, er at nasjonalisme og fremmedfrykt er på frammarsj i hele kontinentet. Sannfinnene i Finland, Lega Nord i Italia, Frihetspartiet i Nederland, det østerrikske folkepartiet, nasjonalistene i Slovakia, fasistene i Jobbik i Ungarn – som for øvrig er medvirkende til en veldig bekymringsfull utvikling for demokratiet i det landet – er alle eksempler på en fremmedfiendtlig høyreside som har styrket seg i hele Europa med økonomisk krise som bakteppe. Nyest er den sterke framgangen til Le Pen i Frankrike og nynazistene i Hellas. Litt om Hellas: Det er gitt mye spalteplass de siste par årene til enkle forklaringer om late og ubrukelige grekere. Sannheten er jo at grekere jobber mer enn snittet i Europa. Det å jobbe i ukevis uten å få lønn er vel ikke akkurat tegn på latskap. Uroen og ytre høyres vekst må også i det landet leses som et tegn på den håpløsheten som nå rammer flere generasjoner veldig kraftig. Det er kutt, det er privatiseringer, liberaliseringer og en til dels ekstrem sparepolitikk som i altfor stor grad for veldig mange er svaret på en krise som det var finansnæringen som var hovedårsaken til. Det er ikke rart at folk blir sinte, frustrerte og fortvilte når overskuddet i en finansnæring i stor vekst over flere tiår går til de rike, mens de enorme underskuddene, når det først sprekker, blir sosialisert og fører landet det er snakk om, ut i dyp offentlig gjeld. Derfor mener jeg at man heller ikke kan sidestille fløypartienes framvekst på høyre og venstre fløy, slik Fremskrittspartiet antyder, for der framveksten til den ytre høyresiden i Europa bygger på demagogisk hatretorikk mot enkelte folkegrupper, som lynavleder for folks opplevelse av en dyp personlig og felles økonomisk krise, bygger f.eks. venstresidens framgang i Hellas på folks avvisning av at det er de arbeidsløse, de fattige og vanlige arbeidere som må bære hovedbyrden for krisen. Det er en veldig forståelig, veldig legitim og veldig riktig reaksjon for de menneskene i Hellas. Det er veldig lite som skiller det fra f.eks. gryteopprørene på Island. Det er viktig å huske årsaken til at denne gjelden har oppstått i første omgang. Jeg vil gjerne kommentere det representanten Gitmark sa. Det er ikke i hovedsak for stort offentlig forbruk i de kriserammede europeiske landene som har vært opphavet til krisen. I Hellas har det vært mislighold og en svært uansvarlig pengebruk over flere år, men hovedbildet i Europa er et annet. Det var jo redningspakkene til bankene under den første delen av finanskrisen som førte til at disse landene nå er i dyp gjeld. Irlands gjeld, f.eks., var i 2007 på 27 pst. av BNP, Spanias på 37 pst. og snittet i euroområdet på 65 pst. I 2010 hadde snittet økt til 85 pst., Spanias gjeld var doblet til 60 pst., og den irske var tredoblet til over 90 pst. Med unntak av Portugal gikk gjelden til alle de mest gjeldsrammede landene i Europa ned i perioden fram til finanskrisen begynte. Det er det viktig å ha med seg, og det er viktig å identifisere krisen i Europa som først og fremst en sosial og økonomisk krise som har store konsekvenser for de menneskene den rammer. Det er nå en arbeidsledighet på nesten 11 pst. i eurolandene og 10 pst. i EU. Det betyr at 24 millioner EU-borgere er uten arbeid. Det gir økt fattigdom, det gir sosiale tragedier, og det gir sosial uro. 23 pst. – dvs. 115 millioner mennesker, nesten en fjerdedel av befolkningen i Europa – er fattigdomsutsatt, dvs. at inntekten er under fattigdomsgrensen, at den materielle levestandarden er mangelfull, eller at man tilhører en husstand som har falt utenfor arbeidsmarkedet. Dette er vår generasjons største utfordring i Europa. Det er et spørsmål av langt større viktighet enn norsk utenforskap, som enkelte snakker om, og det er et spørsmål som vil kreve vår hele og fulle oppmerksomhet ikke bare i debatter om EU og EØS her i Stortinget, men i lang tid framover.