Sandra Bruflot (Høyre), 2022-05-03:
Den viktigste konklusjonen fra Ukoms rapport er egentlig at psykotiske pasienter med økt voldsrisiko kan få bedre helsehjelp. Ofte blir debatten handlende om mer eller mindre tvangsbruk i psykiatrien generelt, men i disse tilfellene handler det i stor grad om mennesker som både helsetjenesten og politiet har sett på som farlige, og der helsehjelp og samfunnsvern ikke er hensyn som skal veies opp mot hverandre, men der god pasientbehandling samtidig styrker samfunnsvernet, og der det er godt samfunnsvern å gi noen behandlingen de trenger. Bare nå, når vi går gjennom Ukoms anbefalinger, synes jeg det er litt vanskelig å vite hva som er under helseministerens konstitusjonelle ansvar, og hva som ligger under justisministerens. Men rapporten kommer med flere forslag til forbedringer på begge felt, mest med tanke på samhandlingen og informasjonsflyten mellom politiet og det psykiske helsevernet. Kanskje er det ganske talende at det er vanskelig å vite helt hvor ansvaret ligger til hvilken tid, når det ser ut til at det også er problemet for justis- og helsesektoren i møte med mennesker som har økt risiko for å utøve vold mot andre. Ukom skriver at det er vanskelig å finne eksakte tall, men at omfanget av hendelser der mennesker med psykose begår alvorlige voldshandlinger, ifølge politiet er økende. Samtidig understreker de at «den generelle oppfatningen om at psykisk lidelse er den viktigste risikofaktoren for vold, ikke gir et riktig bilde av virkeligheten». Men det er et drap på offentlig sted som er utgangspunktet for Ukoms rapport. Gjerningsmannen hadde hatt en psykosetilstand over lengre tid, og retten skriver i drapsdommen at det er et betimelig spørsmål om noe kunne ha vært håndtert annerledes mellom datoen for utskrivelse fra psykisk helsevern og fram til drapet. Så vidt retten forsto, ble en tidligere straffesak der gjerningsmannen var tiltalt for vold, henlagt etter bevisets stilling, og det er uklart hvilken kunnskap sykehuset og de andre aktuelle institusjonene hadde om innholdet i den rettspsykiatriske erklæringen. I rapporten anbefaler Ukom flere forbedringer som hovedsakelig handler om tettere og bedre samhandling mellom politiet og det psykiske helsevernet. De har noen anbefalinger til helsetjenesten i fengslene, noen anbefalinger til Helsedirektoratet og noen anbefalinger til det psykiske helsevernet. Bakgrunnen for anbefalingene er at det er flere ting, ifølge deres rapporter, som kan føre til at pasienter med psykotiske lidelser og voldsrisiko kan bli skrevet ut uten videre oppfølging fra det psykiske helsevernet. For det første er det uklart hvilke regler som gjelder for pasienter som er i varetektssurrogat på sykehus i stedet for i ordinært varetektsfengsel. Det er problematisk både for pasientens rettssikkerhet og sykehusets muligheter til å gi god medisinsk behandling. Det er for stor usikkerhet rundt om konverteringsforbudet som sier at en pasient ikke kan flyttes fra frivillig til tvungent psykisk helsevern mens det frivillige vernet pågår, gjelder i varetektssurrogat, fordi disse pasientene ikke er under frivillig psykisk helsevern. Her er det tre anbefalinger, for det første: «Helsedirektoratet bør uttale seg om muligheten for å etablere tvungent psykisk helsevern for pasienter som er innlagt i varetektssurrogat med straffeprosessloven § 188 som eneste innleggelseshjemmel.» Og videre: «Helsedirektoratet bør klargjøre overfor det psykiske helsevernet hvilke regler som gjelder for helsehjelp til pasienter i varetektssurrogat.» Den tredje anbefalingen til Helsedirektoratet er at når politiet får kjennskap til personer de mener trenger å være innlagt, og som ikke søker hjelp selv, kan og bør de begjære personen tvangsinnlagt på sykehus. En innleggelsesbegjæring gir politiet rett til å få opplysninger, og de får uttale- og klagerett knyttet til innleggelse og ikke minst utskrivelse av pasienten. Når politiet har mistanke eller konkrete opplysninger om at en person er psykotisk eller farlig, vil de ofte ta personen med til lege, som kan vurdere om vedkommende skal legges inn på sykehus. I dag er det for lite samhandling mellom legen som skal vurdere pasienten, og politiet som tar initiativet til innleggelse, men politiet har som regel verdifulle opplysninger om pasientens tilstand, livssituasjon og voldsproblemer. Hvis legen ikke ber om disse opplysningene og skriver dem ned selv, går helsetjenesten glipp av viktig informasjon. Dersom politiet fremmer en innleggelsesbegjæring, vil det legge til rette for bedre informasjonsflyt mellom politiet og sykehuset. Det kan hindre at pasienter med psykose og økt voldsrisiko begår alvorlig kriminalitet. Når politiet kommer i kontakt med personer som de tror har psykose og er til fare for andre, bør de i større grad enn i dag vurdere å begjære tvungen legeundersøkelse, tvungen observasjon eller tvungent psykisk helsevern. En begjæring vil kunne bidra til at pasienten får nødvendig helsehjelp. Anbefalingen er at disse instansene samarbeider for å få klarhet i hvordan ordningene med innleggelsesbegjæringer skal fungere i praksis. Helsetjenestene i fengslene bør følge vanlige innleggelsesrutiner når innsatte med psykose blir overført fra fengsel til innleggelse i det psykiske helsevernet, og lege må vurdere om frivillig psykisk helsevern skal forsøkes, eller om det er vilkår for tvangsinnleggelse. Det bør skje i tillegg til eventuelle beslutninger om fengslingssurrogat eller varetektssurrogat. Den klare anbefalingen til det psykiske helsevernet er at de må bruke rettspsykiatriske erklæringer når de foretar voldsrisikovurdering. Sakkyndigerklæringer er ikke skrevet for bruk i det psykiske helsevernet, men likevel inneholder de ofte verdifulle opplysninger, bl.a. om psykose og om voldshistorikk. Ukom mener at behandlere i det psykiske helsevernet bør sette seg inn i og nyttiggjøre seg rettspsykiatriske erklæringer med sine opplysninger om diagnostiske vurderinger, voldshistorikk og øvrig kriminalitetshistorikk. Grunnen til at man gjør en voldsrisikovurdering, er jo at man skal utforme tiltak for å forebygge vold. LIS-legen på sikkerhetsposten der Frank – som Ukom har tatt utgangspunkt i – var, sier: «Hvis vi hadde gjort det [voldsrisikovurdering] den gangen, så ville vi kunne pekt på flere faktorer ved han som peker i retning at det er mye med hans livssituasjon og helsesituasjon som peker på at han har et høyt voldsrisikopotensial og kan bli veldig farlig.» Ukom har undersøkt hva vi kan lære etter et drap begått i psykotisk tilstand. I disse tilfellene ser man på hvordan man kan gi god pasientbehandling og samtidig styrke samfunnsvernet. Før påske hadde vi et seminar på Stortinget om nettopp denne rapporten. Vi hadde besøk av både Ukoms leder, en etterlatt etter et drap begått i psykose og representanter fra både psykisk helsevern og påtalemyndigheter. Dette er store og vanskelige spørsmål, det er problemstillinger som ikke akkurat er nye, og rapporten er bakgrunnen for interpellasjonen og for spørsmålet om hvordan helse- og omsorgsministeren vil følge opp Ukoms anbefalinger for å sikre at samhandlingen mellom justis og helse forbedres.