Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2010-12-02:
Arroganse har blitt et tema i dag. Dersom det er slik at interpellanten mener at bare vi pusser litt på fasaden på Nasjonalmuseet, eller det tidligere Nasjonalgalleriet, er alt i orden, så utviser han iallfall arroganse overfor alle de faglige rapportene som peker på brannsikkerhet, som peker på klimaproblemer, og som peker på tyverisikkerhet. Det er disse rapportene som ligger til grunn for regjeringens arbeid. Det er vel symptomatisk for Fremskrittspartiet at viktige faglige rapporter som sier at vi i dag ikke tar godt nok vare på kunstskattene våre, blir ignorert. Jeg tør ikke ignorere slike rapporter, og det ligger også til grunn for regjeringens arbeid i denne saken. Interpellanten henviser til debatten den siste tiden om utbyggingsprosjekt for Nasjonalmuseet på Vestbanen og bruk av bygningen Nasjonalgalleriet. Han har bedt om en redegjørelse for hvordan regjeringen ser for seg den videre saksgangen i forhold til nytt nasjonalmuseum, herunder lokaliseringen av Nasjonalgalleriet, for å sikre ivaretakelse av demokratiske hensyn. Debatten viser at det er bred enighet om noen fundamentale forhold i denne saken – det har i hvert fall vært det fram til nå – men jeg ble litt bekymret etter at jeg hørte interpellantens syn på hvordan forholdene egentlig er på Nasjonalgalleriet per i dag. Det som det har vært enighet om, er at Nasjonalmuseet sliter med utilfredsstillende bygningsforhold. Dette gjelder altså både sikkerhet og klima. Dagens lokaler er dessuten for små. Det har vært hevdet fra de ansatte siden 1970-tallet. Både historisk kunst, kunstindustri, design og samtidskunst har et stort behov for mer plass og mye bedre lokaler. Begrensede utstillingsarealer innebærer at altfor lite av museets samlinger er tilgjengelig for publikum. I dag er store deler av Nasjonalmuseets samlinger plassert i ulike magasinlokaler i Oslo, og det er et veldig stort behov for magasiner og verksteder der både klima- og sikkerhetskrav ivaretas mye bedre – mye bedre enn det som gjøres i dag. Stortinget har vært jevnlig orientert om tilstanden i denne saken siden 1999. Regjeringens svar på disse utfordringene er å oppføre et nybygg for Nasjonalmuseet på Vestbanen. Alt utredningsarbeid har vist med tydelighet at den beste løsningen for museets rike og omfattende samlinger er dette. Formidlings- og utstillingsaktiviteten må få bedre og mer fleksible forhold. Vi har valgt et prosjekt som vi med sikkerhet vet er det beste for samlingene, nemlig et nybygg som tilfredsstiller alle sikkerhets- og klimakrav. Det er viktig for oss. Den største uenigheten knyttes til om Nasjonalmuseet skal flytte utstillingene i Nasjonalgalleriet til nybygget på Vestbanen når det står ferdig. Noe av uenigheten handler om den historiske kunsten skal flyttes. De som mener dette, mener at det skal være på Nasjonalgalleriet som i dag. Det blir vist til at bygningen i sin tid ble bygget for kunstutstilling, og at den historiske kunsten passer best i denne bygningen. De som vil beholde Nasjonalgalleriet som fast utstillingssted for historisk kunst, ser ut til å la hensynet til bygningens opprinnelige funksjon veie tyngre enn vår plikt til å ta vare på disse unike historiske samlingene. De velger å overse, etter min mening, visse grunnleggende forhold. Nasjonalgalleriet har for lite areal til å vise fram alt det de burde vise fram til folk. Bare en liten del av de verkene kan vi vise fram i denne bygningen. Nasjonalmuseet opplyser i dag at de kun viser 7 pst. av hele museets samlinger av eldre og moderne kunst. Det betyr bl.a. 7 pst. av I.C. Dahls samlinger og en tredjedel av Munchs oljemalerier. Nasjonalgalleriet har noen klare bygningsmessige begrensninger som vi ikke uten videre skal overse. Representanten Thomsen vil være godt kjent med at regjeringen ga bygningsproblemene i Nasjonalgalleriet en fyldig omtale i tilknytning til revidert nasjonalbudsjett for 2009. Der sto alt dette listet opp. Blant annet omtales brannteknisk risikoanalyse, som viser at stålkonstruksjonen i taket på Nasjonalgalleriet ikke vil yte tilstrekkelig motstand ved brann. Museet fant det derfor nødvendig i 2007 å fjerne all kunst fra tredje etasje. Det er altså langt mer som trengs enn oppussing av fasaden. De siste ti årene har Nasjonalmuseet systematisk registrert klimaforholdene i utstillings- og magasinrom, og det er ingen tvil om at klimaforholdene er så ugunstige at dette kan være en risiko for skade på disse nasjonalskattene våre. Riksrevisjonen har også omtalt dette i to rapporter. Jeg tar ikke lett på Riksrevisjonens anmerkninger. Da et samlet bygningskompleks på Tullinløkka ble utredet, ble det lagt til grunn at Nasjonalgalleriet skulle oppgraderes så langt dette var bygningsteknisk forsvarlig. Dette var altså førstevalget for de fleste partiene på Stortinget. Det var imidlertid klart da dette var et alternativ, at de viktigste samlingene ikke skulle stilles ut i den gamle bygningen, i det gamle Nasjonalgalleriet. De skulle flyttes til et nybygg på Tullinløkka, slik at grunnleggende sikkerhets- og klimakrav kunne ivaretas på en best mulig måte. Nasjonalgalleriet er en vakker bygning, og ved framtidig bruk skal vi ta hensyn til at bygningen er fredet. Dette innebærer bl.a. at det bør unngås å gjøre inngrep og bygningsmessige endringer som kommer i konflikt med bygningens egenart. Statsbygg har satt i gang en prosess med flere aktører. Etter hvert som konkrete aktivitetsforslag presenteres, vil det bli utredet hva de ulike aktiviteter vil medføre av bygningstekniske tiltak. De ulike aktivitetsforslagene skal også belyses med kostnadsestimater. Regjeringen vil informere Stortinget på behørig måte om prosessen i tilknytning til Nasjonalgalleriet. Jeg vil ta initiativ til dialog med flere aktører for å få belyst mulighetene for aktivitet i den gamle bygningen. Det kan godt hende at det også i framtiden kan være kulturaktiviteter og utstillingsprosjekter i Nasjonalgalleriet. Uansett må Nasjonalgalleriet tømmes for kunst og aktiviteter før det kan gjøres noe med bygningen. Det vil først kunne skje når bygget på Vestbanen er ferdig i 2016–2017. Når det gjelder Vestbaneprosjektet, vil Stortinget på sedvanlig vis få seg forelagt en sak med forslag til bindende kostnadsramme. Først må det gjennomføres et forprosjekt basert på vinnerforslaget etter avsluttet konkurranse. Etter planen skal forprosjektet være ferdig og vurdert av en ekstern kvalitetssikrer, slik at Stortinget kan få saken til behandling i løpet av 2012.