trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2005-06-08:
Eg har lyst til å replisera til representanten Konglevoll at det var miljøvernminister Børge Brende som sette fart i vernearbeidet. Utan hans innsats hadde vi ikkje sett dei gode måla som vi i dag ser, med altså nesten ei dobling av vernearealet. Når det gjeld spørsmålet knytt til regnskog, som eg òg er veldig oppteken av, kunngjorde eg i går at vi no ønskjer å få ei juridisk utgreiing som vurderer forbod – forbod knytt til import, men òg eit forbod som gjeld ikkje berekraftig vinkling. Det er vanskeleg å sjå kva som er ulovleg hogst, og kva som er lovleg hogst. Me grip altså fatt i dette. Me vurderer ei forbodslinje, men me ønskjer òg å vurdera andre tiltak, det kan vera dokumentasjonskrav, slik at me sikrar ein nedgang i salet av regnskogstømmer. Det er det viktigaste. Men me må òg halda oss til WTO. Eg ønskjer ikkje å føra ein politikk som ikkje fører til ei reell endring, derfor har eg lagt vekt på den policyen.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2005-06-08:
Det er kanskje vanskeleg for SV å sjå dei gode resultata me har oppnådd på miljøfeltet, at me har greidd å få til ein så sterk auke av vern, at me har fått til ei historisk satsing på nye, fornybare energikjelder, at me no kjem med tiltak for å stansa tapet av biologisk mangfald innan 2010, og at me no greier å komma med ein plan for å overhalda NOx-forpliktingane våre, der me faktisk har 80 pst. som mål på avfall. Me har – og det nemnde eg i svaret mitt – område der me har vist at me er eit miljøpolitisk føregangsland. Det gjeld ikkje på alle område. Derfor legg me fram ei stortingsmelding som av Naturvernforbundet blir beskriven som både spenstig og spennande. Eitt område der eg meiner me er eit føregangsland, gjeld kvikksølv. Da me var på møte i Nairobi, fremma me resolusjonar for å få til ei betre handtering internasjonalt av kvikksølv. Me greidde dessverre ikkje å få EU med oss. Men me går føre på mange område. Eg ønskjer me skal gå føre på enda fleire område enn det me gjer i dag.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2005-06-08:
Eg har lyst til å starta med det representanten Leknes tek opp om klimaproblema. Det er ikkje tvil om at det er den største miljøutfordringa me står overfor i dag. Derfor er Kyoto-protokollen berre eit første steg på vegen. Eg er glad for at me har fått på plass ei klimakvotelov, at me har fått på plass ein avtale med prosessindustrien, at me har fått eit deponeringsforbod som er med på å redusera metanutsleppa, og vil gjera det, at me har fått eit lågutsleppsutval på plass, og at me har mål om reduksjon på 25 pst. på oljefyring i perioden 2008–2012. Me har komme med nye tiltak heile vegen, men trass i det vil det framleis vera behov for å komma med nye tiltak. Derfor er det òg viktig for Regjeringa å jobba for ein meir ambisiøs avtale internasjonalt, etter 2012, og der kan eg lova at Noreg skal gå føre. Det er gledeleg òg å registrera den støtta som bl.a. EU har gitt på det. Så til representanten Sørensen, som tek opp det som går på innkjøpspanel. Det er ikkje tvil om den tilbakemeldinga som er gitt på det, og at det er viktig, nettopp med omsyn til staten som har eit så stort innkjøp, og som kan bidra på den måten i å få fram teknologi, vera med som ein stor marknadsaktør og påverka i miljøvennleg retning. Moderniseringsdepartementet vil ikkje ta del i det panelet, men det er klart at innspel frå det panelet vil vera viktig både for Miljøverndepartementet og Moderniseringsdepartementet. Det er Moderniseringsdepartementet som har ansvar for det. Når det gjeld avfallsforebygging, stemmer det at utvalet har levert. Eg vurderer ein del av dei tiltaka som ligg i det utvalet. Me har ikkje lagt det fram i meldinga, men det er noko som me vurderer, fordi avfallsforebygging er eit tiltak som me bør prioritera. Mellom anna viste tala at kvart hushald i Noreg kastar 275 kg med matavfall kvart einaste år. Det viser at me har eit potensial å henta ut her. Når det gjeld regnskogen, vil eg altså leggja fram eit høringsutkast allereie til hausten som tek opp i seg eit forbod. Eg vil òg vurdera ulike tiltak, men det kjem altså eit høringsutkast. Eg ønskjer ein dialog med Regnskogfondet og har hatt eit konstruktivt møte med dei allereie og teke opp den saka. Så til det som blir teke opp av fleire her, og som går på det med forureina grunn. Det er teke opp i meldinga på side 79. Eg viser til at me allereie har kartlagt 100 stader som har forureina sediment i grunnen, og me veit at behovet for tiltak her er langt større, opp mot 500. Det er altså gjort greie for det i meldinga, og me vil sjølvsagt følgja opp i tråd med det. Så til Kårstø. Der ønskjer eg ein dialog med Naturkraft, og det vil eg følgja opp.
Hans Gjeisar Kjæstad (Høyre), 2005-06-08:
Miljø og bærekraftig utvikling har vært fyrlykter for Bondevik-regjeringen. Aldri har en regjering ført så aktiv miljøpolitikk. Reparasjon, kontroll og vedlikehold er viktig for vern av våre omgivelser. Men de visjonære og generasjonsrettede anslag i vår miljøpolitikk finner vi i planleggingsfasen. Arealbruk er eksempel på det. På min lokale scene i Oslo har Høyre gjort et pionerarbeid. Vårt credo har vært konsentrert byutvikling. Bolig, arbeid, rekreasjon og kulturaktiviteter i fysisk naboskap til hverandre krever mindre infrastruktur og mindre transport. Det betyr bedre ressursbruk og spart energi, og vårt fotavtrykk blir enkelt og greit mindre. Intet sted i Oslo er det langt til nærmeste skogdrag. I ulike politiske konstellasjoner har Høyre maktet å bevare markas jomfrudom. Naturperlen har gitt oss frihetsfølelse, naturopplevelse og helse. Vernet av Oslomarka representerer byutviklingens immaterielle høydepunkt i Norge og betongsosialismens nederlag. Oslo og et tjuetalls omegnskommuner har lagt sin kjærlige arm rundt skogene – uten statlig hjelp. Kontinuerlig ruller debatten om marka. Vi tåler den, og på noen få unntak nær lever vi vel med den. Debatten bidrar også til å minne oss om en menneskelig verdiportefølje frigjort fra CO2, NOx, kroner og øre. De store byene makter ikke miljøet, ikke barns oppvekstvilkår og ikke transporten uten effektiv kollektivtransport. Mer enn noen annen før har denne regjeringen satset på fellestransport. Kvantitativt satses det 9,4 milliarder kr på kollektivtrafikk – 1,7 milliarder kr høyere enn i arbeiderpartiregjeringens siste år. Men det er på det kvalitative Regjeringens nybrottsarbeid ligger. Belønningsordningen for høyere kollektivandeler er ett element. Det er satset bredt på kvalitetsreform av forvaltningen. Forvaltningsorganer som NSB, Avinor og Posten er satt fri som AS-er. Det gir bedre ressursutnyttelse. Produksjonsavdelinger på kyst, vei og på bane konkurranseutsettes fordi konkurranse er den beste kvalitetskontroll på det brukerne skal få av gode tjenester. Selskaper som er best på menneskebehandling, best på økonomistyring, best på energihåndtering og gjerrigst på ressursbruk, skal gjøre jobben. Det gir en styringsdynamikk til beste for miljøet og begaver brukerne med bedre fellestransport og mer infrastruktur for samme ressursbruk. Offentlig ressursbruk er en viktig del av forvalteransvaret. Det er synd at sosialistene er mer opptatt av offentlig eierskap enn de er av effektiv kvalitetskontroll og mer kollektivtrafikk for pengene.
Hans Gjeisar Kjæstad (Høyre), 2005-06-08:
Jeg ble avlagt en visitt fra SV, og det kunne være veldig mye interessant å diskutere med SV når det gjelder miljøpolitikk. Skal en være litt generell, gjelder det bl.a. viljen til både å trekke ut gass og olje fra Nordsjøen og deres ubendige vilje til å bruke penger, bruke de samme pengene, når man først har et behov for å finansiere. Nå skal jeg ikke provosere SV. Jeg skal bare møte det ene poenget som Heidi Sørensen nevnte for meg, og det gjelder Marka. For oss i Oslo Høyre er Marka et av våre mest kjærkomne arvestykker. Allerede på slutten av 1800-tallet så våre politiske forfedre at rundt byen lå det et potensial for naturopplevelse, for rekreasjon, for helse, for mosjon, og de fikk jo til de grader rett. De er heldige, de som har så visjonære evner at de greier å skue vår enigma når det gjelder immaterielle verdier. Derfor synes vi faktisk at det er en verdi i seg selv å minne oss i Oslo på disse immaterielle verdiene, at vi stendig tar den debatten, og vi har greid det uten statens hjelp. Hvorfor skal staten komme og regulere noe vi i Oslo har greid perfekt? Antakelig har man for bymarkene i de andre byene greid det samme. Men dette er vårt arvegods, vi vil ikke ha staten der. Så skal jeg bare til slutt strekke ut en hånd til representanten Sørensen, ved å si at hvis det nå skulle vise seg at det blir nødvendig for de 20 Marka-kommunene å forsyne seg av dette arvestykket, så er jeg villig til å vurdere det en gang til, men hittil har vi greid det utmerket godt, og vi trenger altså ikke staten til å overstyre lokale myndigheter på et område hvor vi er stolte over hva vi har gjort.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2005-06-08:
Rovdyr og rovdyrdebatt fenger på forskjellig måte. De som er berørt, har sin mening, og de som ikke er berørt, har kanskje en noe mer positiv holdning til dette tema. For det er ingen tvil om at de som lever av og prøver å livnære seg av bl.a. bufehold, er svært skeptiske til et stort antall ulv samt hvor den skal være i forhold til deres næring. For mange handler dette om et være eller ikke være. Slik jeg ser det, er det god distriktspolitikk med ingen eller svært få ulv. I tillegg til hensynet til næringen er dette også et spørsmål om livskvalitet. For de aller fleste som bor i et område med rovdyr, ønsker ikke disse dyrene. Det går på sikkerhet for seg selv og sine. Man blir rett og slett redd for at noe kan skje. Man tør ikke bruke naturen slik man ønsker, med de muligheter dette ellers ville gitt i form av rekreasjon etc. I en undersøkelse som ble gjort i mai 2000 i ulveområdet Årjäng–Eda, som grenser til Norge, svarte 71 pst. at de ikke aksepterte ulv i sitt nærområde. Bare 28 pst. svarte ja. På spørsmål om innstillingen til ulv hadde forandret seg slik at man hadde blitt mer negativ med ulv i området, svarte hele 64 pst. at de hadde blitt enda mer negative. Dette forteller at man må lytte til dem som blir berørt, og regulere antall rovdyr i forhold til det innbyggerne ønsker. Dette har Fremskrittspartiet gjort ved å si i sitt program at forvaltning skal skje lokalt, at kjerneområdene for rovvilt skal avvikles, at det skal gis gode erstatningsbeløp og ikke minst bli enklere å få fellingstillatelse. Et annet viktig tema er antall rovdyr i forhold til annet vilt. Det sier seg selv at et stort antall ulv må ha mer mat, og det gir seg utslag i hvor mye bl.a. elg og rådyr som ulven må ha for å klare seg. Dermed blir det en ubalanse i naturen. Hvorfor nevner jeg alt dette? Jo, det handler om hvor mye ulv vi skal ha, og om hvilke som skal telles. Norge har en lang grense mot Sverige, som har en noe mer liberal holdning til rovdyr, og har forholdsvis mange flere enn oss. En del av disse befinner seg langs grensen, og når man vet at en ulv uten store problemer kan vandre opptil 200 km på et døgn, sier det seg selv at den ene dagen kan disse såkalte grenseflokkene eller enkelte dyr være i Norge og den neste i Sverige. Derfor må disse regnes med når de har minst halve reviret sitt i Norge. Dette burde være en selvfølge, men dessverre ser det ut som om det bare er Fremskrittspartiet og Senterpartiet som ser og støtter dette.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2005-06-08:
Da Stortinget behandlet utbyggingen av Øvre Otta i 1999, var dette ett av eksemplene på at Stortingets flertall satte til side behovet for ny kraft og i stor grad la symbolske miljøhensyn til grunn for vurderingene. Siden den tid har vi hatt flere eksempler. Jeg nevner Saltfjellet/Svartisen-utbyggingen, som ble stoppet i sin helhet, og Sauda-utbyggingen, som i likhet med utbyggingen av Øvre Otta ble halvert. Denne mangeårige handlingslammelsen ble ytterligere stimulert av tidligere statsminister Jens Stoltenbergs nyttårstale, og dette er den direkte årsaken til at kraft både til industrien og til alminnelig forsyning er blitt en mangelvare i Norge. Vi så resultatet av dette for tre år siden, da to tørre høstmåneder førte til at strømprisen gikk helt av skaftet, og det var stor fare for utkobling og rasjonering. Til tross for dette, som man kanskje burde lært noe av, er situasjonen i dag faktisk enda verre, og avstanden mellom tilbud og etterspørsel i kraftmarkedet øker for hvert år på grunn av at flertallet i denne sal griper inn på tilbudssiden i markedet og aktivt hindrer ny og nødvendig kraftproduksjon. Nå ser vi at mangel på kraft også driver prisene oppover i et langsiktig perspektiv og setter både verdiskapingen og tusenvis av arbeidsplasser i kraftforedlende industri i fare. Jeg synes det er utrolig at vi i energistormakten Norge har klart å stelle oss slik at vi ikke lenger er selvforsynt med kraft. Jeg viser til at vi i fjor hadde en netto import av kraft på mer enn 11 TWh. Da Stortinget behandlet Øvre Otta-utbyggingen, var Fremskrittspartiet helt alene om å støtte en full utbygging. Den justeringen, eller overføringen, vi legger til rette for i dag, vil gi en netto produksjonsøkning på om lag 125 GWh. Jeg er svært tilfreds med at et stort flertall i Stortinget i dag støtter dette fornuftige prosjektet, som også har stor støtte lokalt.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2005-06-08:
Den saken vi i dag behandler, er et veldig godt eksempel på en justering eller utvidelse som vil gi betydelige kraftmengder uten inngrep av betydning, noe statsråden var inne på. Vi i Fremskrittspartiet har ved flere anledninger tatt til orde for opprustning og utvidelse av eksisterende verk, og har også foreslått incentiver som kan utløse slike kraftpotensialer. Jeg vil derfor spørre om Regjeringen nå vil se på andre, liknende utvidelsesprosjekter og legge til rette for utvidelser der dette ikke medfører alvorlige naturinngrep, og foreslå incentiver som kan få fortgang i realisering av opprustning eller utvidelse av eksisterende verk.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2005-06-08:
Rettighetshaverne på Statfjord har nå behov for å forlenge utvinningstillatelsen utover 2009 som følge av planer om forlenget drift av feltet. Dette senfaseprosjektet vil forlenge feltets produksjonstid i alle fall fram til 2018 og vil i tillegg bidra til en betydelig økning i utvinningsgraden på feltet både for olje og gass. Jeg hadde gleden av å være med og bygge opp den første plattformen på Statfjord vinteren 1977, og jeg synes det er gledelig at vi nå kan få enda mer ut av dette svært viktige feltet. I den saken vi i dag behandler, ligger det òg et forslag om en planlagt rørledning mellom Statfjord-feltet og FLAGS-rørledningen på britisk kontinentalsokkel som vil muliggjøre transport av rikgass til St. Fergus i Storbritannia. Dette prosjektet bidrar til at Statfjords senfase blir økonomisk mulig å realisere, samtidig som det bidrar til å øke fleksibiliteten i gasstransportsystemet. Det er viktig at vi legger til rette for økt bruk av gass i Norge, òg som råstoff i industriell virksomhet, som òg representanten Klungland påpekte. Da vi tidligere i vårsesjonen behandlet gassmeldingen samt et Dokument nr. 8-forslag om dette fra Arbeiderpartiet, opplevde vi at Arbeiderpartiet hoppet av sitt eget forslag og heller ikke støttet de innspill som kom fra LO og NOPEF. Fremskrittspartiet stod da helt alene om både merknader og forslag som fulgte dette opp i praktisk politikk, og vi opplevde at Arbeiderpartiet stemte aktivt imot det de sa at de faktisk var for. Dette skulle etter sigende skyldes et såkalt gassforlik med regjeringspartiene, uten en eneste krone til distribusjon av gass. Det ser nå ut som om Arbeiderpartiet har skjønt at dette gassforliket likevel var uten innhold og i realiteten ikke noe annet enn en ny utsettelse, for nå opplever vi plutselig at partiet likevel er bekymret for råstoffsituasjonen for norsk petrokjemisk industri og norsk gassindustri – dette til tross for partiets avstandtagen til merknader om dette for kort tid siden, at partiet faktisk stemte imot forslaget fra Fremskrittspartiet om å sikre råstofftilgangen. Dette føyer seg inn i rekken av Arbeiderpartiets vingling i disse viktige spørsmål, som vi har sett mange eksempler på i det siste. Partiets representanter skifter standpunkt, ikke bare fra dag til dag, men fra time til time. Men det nærmer seg valg, og partiet har nå åpenbart tatt mål av seg til å være enig med absolutt alle, uansett standpunkt. Vi ser av dette at partiet stemmer vekselvis for og imot, for i neste omgang å selge begge standpunkt til pressen og der det til enhver tid passer seg. Arbeiderpartiets kritiske merknader i denne sak følges heller ikke opp av handling. Til tross for kritikk av transportløsningen for gass ser det ut til at partiet likevel vil stemme for denne løsningen i dag. Igjen er de altså både for og imot i samme sak. Jeg er imidlertid tilfreds med at det ser ut til at et flertall i dag likevel støtter det Fremskrittspartiet stod alene om i vår, nemlig å gjennomgå gassforvaltningen og infrastruktur, samt se på ulike transportløsninger og samfunnsmessige virkninger av disse.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2005-06-08:
I saken om Statfjord senfaseprosjektet ser man at man får til en betydelig økt levetid for feltet, samtidig som man også får en mye bedre ressursutnyttelse. Et samlet storting har flere ganger påpekt hvor viktig det er å få opp utnyttelsesgraden på norske felt, noe som også den norske stat, som både direkte og indirekte er den største aktør på sokkelen, vil få en betydelig økonomisk gevinst av. Jeg vil derfor spørre om hva Regjeringen konkret vil gjøre for å legge til rette for og stimulere til økt utvinning av feltene. Vil man eksempelvis vurdere skattegrep som volumfradrag, for å få til dette?
Thorhild Widvey (Høyre), 2005-06-08:
Ja, jeg kan bekrefte at dette ikke er noen omkamp i forhold til det prosjektet som ble vedtatt i 1999. Og som representanten selv understreket, var det altså helt andre forutsetninger som den gangen lå til grunn da man diskuterte det vedtaket. Overføringen som er fremmet, er avgrenset, som jeg også understreket i mitt innlegg, til tapping av vann mellom magasinene i Breidalen og Raudalen, uten inntak av andre elver. Vi vet at i 1999 var det flere større elver mellom de to magasinene, i tillegg til en sammenkobling med en tunnel som drenerte flere elver på nordsiden av Otta-elva. Departementets vurdering er at overføringstunnelen er innenfor den rammen av utbyggingsalternativer som bl.a. er plassert i Samlet Plan kategori I ved rulleringen som ble fremmet i St.meld. nr. 60 for 1991-1992.
Thorhild Widvey (Høyre), 2005-06-08:
Som jeg også sa i mitt innlegg, synes jeg dette er et veldig godt prosjekt. Det er et godt eksempel på et opprustnings- og utvidelsesprosjekt. Som jeg også sa, har denne regjeringen i sitt regjeringsgrunnlag, Sem-erklæringen, understreket at vi faktisk ønsker en del slike prosjekter. Så i så henseende kan jeg berolige representanten Vaksdal. Dette er jo et eksempel til etterfølgelse for andre utbyggere som vurderer om dette kan være veien å gå. Vi ønsker sterkere fokusering på utvidelse og opprustning av eksisterende prosjekter. Det kan også gi mer miljøvennlige profiler – det kan faktisk bli mindre naturinngrep og finere plassering i miljøet – så jeg tror dette er veien å gå. Det er jo ikke et ubetydelig prosjekt. Det vil gi 125 GWh, som representerer kraft til 6 000 husstander.
Thorhild Widvey (Høyre), 2005-06-08:
Jeg er iallfall sikker på én ting: Det som ikke er med på å bidra til at vi kan klare å gi nok kraft til industrien i framtiden, er at vi fortsetter på den veien som representanten Hallgeir Langeland har valgt å gå, for det er ikke med på å bidra til at man får flere TWh-er, og det er det vi trenger. Vi trenger å produsere ny kraft. Det er det eneste sikre som skal til for at man skal kunne klare å gi industrien nok kraft og billig kraft i framtiden. Jeg hører på tonen at her skal man bagatellisere ved å si at dette liksom bare er 0,1 pst. Men det er nå faktisk 125 GWh, og det representerer altså kraft til 6 000 husstander. Det er også slik at mange bekker små gjør en stor å. Det har vi lært på skolen. Det er blitt populært omdøpt til: Manger bekker små er med på å bidra til at man får flere TWh. Jeg tror faktisk at vi trenger ganske mange slike prosjekter i framtiden. Vi trenger det og andre typer prosjekter som er med på å bidra til at vi får ny kraft.
Thorhild Widvey (Høyre), 2005-06-08:
Det er ikke mulig å bruke petroleumsloven som et sannhetsvitne for at man kan pålegge selskaper å føre gassen inn til land i Norge. Det er ikke mulig. Man kan gjerne bruke mange andre typer argumenter, men man kan altså ikke bruke petroleumsloven. Det er ikke mulig i forhold til EØS-avtalen, og det synes jeg Arbeiderpartiet burde tatt innover seg. For det andre er det slik, og det har Arbeiderpartiet selv vært med på, at alle rettighetshaverne på norsk sokkel er kommersielle aktører, og det er de som skal omsette sin gass på markedsmessige vilkår, basert på kommersielle forhandlinger. GFU ble avviklet i 2001. Da var det altså Arbeiderpartiet som satt med makten – det var Stoltenberg-regjeringen og statsråd Akselsen som manøvrerte – og de gav veldig klart uttrykk for at den tiden var forbi da man hadde mulighet for å kunne pålegge selskapene et slikt ansvar, og da i dette spesielle tilfellet Statoil. Ja, tidligere statsråd Akselsen sa det veldig klart at det faktisk ikke var mulig: «Selskapet kan heller ikke pålegges et slikt ansvar.» Det kom fram i den proposisjonen som Akselsen selv den gang framla.
Thorhild Widvey (Høyre), 2005-06-08:
Regjeringen har i aller høyeste grad i denne perioden bidratt til å fokusere på hvordan vi skal klare å øke utvinningsgraden på de modne feltene vi har. Det viktigste bidraget vi kan yte, er å sørge for at det også fra myndighetenes side avsettes nok midler til forskning og utvikling, slik at man kan klare å komme fram til nye grep som kan bidra til å øke utvinningsgraden i årene som kommer. Det er det viktigste vi kan være med på å hjelpe selskapene med. Det viser seg at med dette eksemplet, altså i form av ny teknologi, har man en mulighet til ikke bare å få mer olje, men også mer gass ut av de eksisterende feltene. Det er interessant å ta et tilbakeblikk. Da Ekofisk-feltet kom i drift på 1970-tallet, var utvinningsgraden 17 pst. I dag har vi i gjennomsnitt 46 pst. Vi har en ambisjon om 50 pst. Jeg har utfordret både Oljedirektoratet og selskapene på at vi bør ha en større ambisjon, slik at vi i framtiden får enda mer ut av feltene. Da er det forskning og utvikling som er det essensielle i så henseende.
Thorhild Widvey (Høyre), 2005-06-08:
Jeg kan berolige representanten med at Regjeringen er svært positiv når det gjelder å se på ulike tiltak som vil bidra til at man kan øke utvinningsgraden på norsk sokkel. Men igjen er det en fordel å være realistisk. Dette prosjektet som vi fremmer i dag, altså Statfjord senfase, er med på å bidra til at vi øker utvinningsgraden av både olje og gass. Vi er helt avhengige av å realisere det prosjektet. Ja, det er faktisk også den valgte løsningen for å kunne ta gassen til Tampen Link-systemet. Hvis man ikke velger det prosjektet, sier innehaverne at de ikke er interessert i å realisere dette prosjektet. Hva er da resultatet? Jo, det er at det Statfjord-prosjektet som fungerer i dag, kommer til å fortsette, med en endelig stenging i 2009. Man ser nå på en ny løsning og lytter til de rådene og anbefalingene som kommer fra selskapene, for det er jo også slik at skal man klare å realisere noen prosjekter på norsk sokkel, så må det være lønnsomt for selskapene.
Thorhild Widvey (Høyre), 2005-06-08:
Jeg føler det er min plikt å gjøre Stortinget oppmerksom på at når bl.a. Arbeiderpartiet har referert til petroleumsloven § 1-2 som en hjemmel som kan brukes for at man skulle pålegge at gassen, i dette tilfellet, ikke skulle gå til Storbritannia, men gå inn til Norge, så er ikke det mulig! Det er i strid med EØS-avtalen. Det er ikke en hjemmel for beslutninger eller vedtak, men det er en formålsbestemmelse. Å benytte denne hjemmelen for en beslutning som favoriserer nasjonale løsninger, bryter med prinsippet om fri flyt av varer og tjenester, og det vil i utgangspunktet være EØS-stridig. I den tid da man jobbet med denne loven, aksepterte EU-kommisjonen og også ESA § 1-2 i petroleumsloven under den klare forutsetning at den oppfattes som en formålsbestemmelse, og altså ikke en hjemmel for beslutninger. For det andre er det ikke slik i Norge i dag at det ikke er mulig å få til industriutvikling når det gjelder gass. Av all den gassen som eksporteres fra norsk sokkel i dag, er faktisk mer enn 60 pst. av gassen innom et norsk landanlegg for prosessering før den eksporteres videre. Denne andelen vil kunne komme til å øke betraktelig i årene som kommer, når produksjonen på Ormen Lange og Snøhvit starter. Problemet for norsk industriutvikling når det gjelder naturgass, er ikke, slik jeg ser det, tilgangen på gass, men derimot å sørge for at en får lønnsom bruk av gassen. Det var nettopp det representanten Klungland og flertallet her i salen for en tid tilbake var enige om, at man nå skulle se på og vurdere hva slags muligheter det var for å få realisert bl.a. en rørløsning både til Grenland og inn Trondheimsfjorden, for å se på om det kunne finnes en bedre økonomi i de prosjektene som forelå. Den gangen var et bredt flertall i denne salen faktisk enig om at det altså var volum. Det betyr at det er flere brukere, og at man er villig til å betale mer for den gassen som skal gjennom dette røret, som kan være med på å bidra til at man får lønnsomhet i dette prosjektet, og at det går an å realisere det. Det er et siste poeng som jeg har lyst til å ta opp. Jeg synes kanskje dette framstilles på en litt enkel måte, at det er slik at vi bare kan beordre og pålegge Statoil når staten er en majoritetseier. Nei, jeg har faktisk hentet fram en stortingsproposisjon som Akselsen er ansvarlig for, som tidligere statsråd. Der står det: «Det vil ikke være formålet til et delprivatisert Statoil å ta samfunnsøkonomiske hensyn ved fremleggelse av utviklingsalternativer for infrastrukturen. Selskapet kan heller ikke pålegges et slikt ansvar.» Det har altså vært politikken til Arbeiderpartiet. Men nå registrerer jeg at man prøver å selge en et annet budskap, som om det skulle være en annen type ønsket politikk. Det synes jeg, med respekt å melde, at Arbeiderpartiet burde holde seg for god til.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2005-06-08:
Å utnytte kraftpotensialet som ligg i eksisterande og vedtekne kraftutbyggingar, må vere god kraft- og miljøpolitikk. Det skulle ein òg tru at SV var samd i. Men i staden går dei altså her imot ei utnytting av eit nær 60 år gammalt oppdemt magasin som kan gi 125 GWh med veldig små miljøkonsekvensar, og attpå til slengjer ein ut påstandar både i Aftenposten og i gd: Gudbrandsdølen Dagningen, der dei stemplar oss andre som feige politikarar. Ein slik påstand rammar i så fall SV sine eigne partifeller i fylkesutvalet i Oppland, som òg har støtta den føreslåtte utbygginga. Men det kan hende at SV-arane i Oppland veit litt meir kva dei pratar om, enn representanten Langeland. Ei oppslutning om denne utbygginga må ein heller kalle politisk klokskap. For det geniale i dette prosjektet er at vi med ein tunnel no får utnytte det oppdemde Breidalsmagasinet utan nye kraftverk, utan nye aggregat, og utan nye leidningar, men talet på brukstimar vil auke. Vi får altså 125 nye GWh med små miljøkonsekvensar. Om det skulle vere vindmøller, små kraftanlegg eller anna, vil ein ikkje kunne produsere såpass mykje straum på ein så miljøvennleg måte. Det blir gjort eit nummer av at dette er ein omkamp på vedtaket frå 1999. For det fyrste slår både NVE og departementet fast at denne utbygginga er innafor ramma av det som var vedtaket frå 1999. Det stadfesta òg statsråden i eit tidlegare innlegg her i kveld. Her er det snakk om eit heilt anna prosjekt. Den gongen var det snakk om ein tunnel som skulle gå ned i Glitra kraftverk, og ta med seg nokre sideelvar. Glitra kraftverk vart aldri bygt. Så det er ei totalt anna løysing. For det andre må det på mange måtar vere ein uinteressant diskusjon om dette er ein omkamp eller ei. For om Stortinget meiner at denne utbygginga er fornuftig, når ein avveg kraftvinninga mot naturinngrepa, ja, så må det vere det som er avgjerande. Det er det sitjande storting sin rett og plikt å vurdere prosjektet ut frå dette. Og eg meiner heilt klart at naturinngrepa her er så små at prosjektet er riktig. Endringa i vassføringa er størst nokre hundre meter frå Breidalsvatnet og nedover, men krav om minstevassføring sikrar vasspegelen i kulpane her. I konsesjonsvilkåra er det opna for krav om terskelbygging, som da òg vil sikre vasspegelen, og nedover kjem da sideelvane og gjer vassreduksjonen relativt mindre. Dei andre endringane av vasstanden i Breidalsmagasinet vil òg vere marginale. Massedeponia er det gode løysingar på. Framruste kraftverk blir ferdig i desember. Denne utbygginga påverkar ikkje installasjonane her, og som sagt gir det berre fleire kjøretimar, så ein påstand om at dette er ei bit for bit-utbygging, finst det i det heile ikkje sakleg grunnlag for. Her står vi overfor ei utbygging som har som mål ei optimalisering av eksisterande reguleringar gjennom kraftverk som er under utbygging, og det meiner eg må vere rett etter læreboka.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2005-06-08:
Eg skal ikkje hale ut denne debatten, men det fortel litt om kor sakleg diskusjonen er, når representanten Langeland skuldar oss for å vilje byggje ut rubbel og bit av elvar i Norddalen. Da veit ein eigentleg ikkje kva den førre saka, frå 1999, dreidde seg om. For det fyrste hadde vi Samla plan, der dei aller fleste sideelvane vart verna. Opphavleg søkte utbyggjaren om noko som tilsvarar 1 200 GWh. Så vart sideelvane tekne ut av NVE, og da saka kom til Stortinget, var det snakk om 1 000 GWh. Det låg òg andre alternativ føre, som vi peikte på, som å ta ut Tora og Føysa og redusere ein del av dei andre utbyggingsmoglegheitene, nettopp ut frå at det her var veldig gode grunnar til å halde desse sideelvane utanfor. Ein refererer òg til reiselivet. Dei som bur i Ottadalen, i Skjåk, har for det fyrste levd av og med naturen heile sitt liv. Dei veit at dei er avhengige av naturen. Ikkje minst er reiselivsnæringa der òg veldig klar over det. Eg har lyst til å sitere frå eit brev frå 12. mai 1999 som vi fekk frå Skjåk reiselivslag sist saka var oppe. Dei skriv følgjande: «Vårt største problem i reiselivet i Skjåk i dag er skremselspropagandaen fra Naturvernforbundet og Vern Øvre Otta om tørrlagte elver og ødelagt natur.» Det kan hende at alle partar – ikkje minst reiselivet i denne regionen – er tente med at vi held oss til realitetane i kva dette prosjektet dreier seg om.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2005-06-08:
Det Stortinget skal vedta i kveld, å gi konsesjon til å overføre mer vann fra Breidalsmagasinet til Raudalsmagasinet, synes jeg er en seier for miljøet. Det er en god sak for å få mer ren fornybar energi på nettet, og det er en veldig god sak for lokalsamfunnet Skjåk og Oppland-samfunnet. Representanten Langeland hevdet at å føre mer vann fra et magasin til et annet vil svekke naturopplevelsene i området. Slik jeg ser det, gjør det ikke det. Jeg tror at det kommer an på øynene som ser, og hva en ønsker å se. All utvikling, enten det nå er vegutbygging eller vannkraftutbygging eller annen infrastruktur, har en pris. Denne saken har en veldig liten pris. Jeg har tiltro til at Direktoratet for naturforvaltning hadde gått beinhardt inn for å gå imot dette prosjektet om det hadde hatt de miljøkonsekvensene representanten Langeland hevder. Jeg har aldri lagt skjul på at jeg mener vannkraftutbygging og enda bedre utnyttelse av den vannkraften vi allerede har, er en vel så god miljøpolitikk som noe annet. Det gir bare 0,1 pst. ny kraft, sier Langeland, lite grann forkastelig. Ja, det er klart at gasskraftverk gir mye mer, men å få 125 GWh på nettet er ikke å kimse av. Det gir altså, som statsråden nylig sa, kraft til over 6 000 husstander. Alt som kan bedres for kraftbalansen, er bra. Og med ren fornybar energi er det enda bedre, og det gir også virkninger på pris og mindre press på bygging av andre alternative energiformer. Så jeg mener at dette er et godt prosjekt. Og så kan man godt kalle det en siste stein i utbyggingen av Øvre Otta. Jeg er ikke så opptatt av det. Prosjektet står på egne bein. Men det gleder faktisk veldig mange flere enn SV tror.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-08:
Jeg stemte feil.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2005-10-10:
Jeg tillater meg å foreslå Thorbjørn Jagland.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2005-10-10:
Jeg tillater meg å foreslå Signe Øye.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2005-10-10:
Jeg tillater meg å foreslå Eirin Faldet.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2005-10-10:
Jeg har gleden av å foreslå Carl I. Hagen.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2005-10-10:
Jeg tillater meg å foreslå Karin S. Woldseth.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2005-10-10:
Jeg tillater meg å foreslå Lodve Solholm.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2005-10-10:
Jeg tillater meg å foreslå Kari Lise Holmberg.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-02-10:
Det er eit breitt fleirtal i komiteen, alle parti unnateke SV, som støttar Regjeringa sitt forslag i denne saka. Heile komiteen viser til at Noreg har ratifisert fleire ILO-konvensjonar som vernar om streikeretten. Vi ynskjer difor å påpeika at det forpliktar den til kvar tid sitjande regjering til å visa stor varsemd med å gripa inn i ein arbeidskonflikt. Ifølgje Regjeringa si orientering om arbeidstvisten mellom EL & IT Forbundet og Tekniske Entreprenørers Landsforening grunngir Regjeringa sitt forslag med at konflikten, som no har vart i fem månader, inneber ein raskt aukande tryggleiksrisiko, slik det blir rapportert ifrå Statens bygningstekniske etat. Dei mest openberre sakene om bruk av tvungen lønnsnemnd som vi har behandla i denne salen, har dreidd seg om anten fare for liv og helse eller store samfunnskostnader. Men det er òg slik at det er lang tradisjon for å leggja til grunn Regjeringa sine vurderingar når det gjeld spørsmål om tvungen lønnsnemnd. Difor støttar altså eit breitt fleirtal forslaget. Vi ynskjer at denne praksisen skal fortsetja, at det er Regjeringa sine vurderingar som skal leggjast til grunn. Så gjer fleirtalet i komiteen det uvanlege å gi uttrykk for ei uro i høve til kva for konfliktar og påfølgjande samfunnskostnader og ulemper som kan oppstå framover, dersom Regjeringa ikkje tek initiativ til å sikra lønns- og arbeidstilhøva på norske arbeidsplassar. Arbeidarpartiet, SV og Senterpartiet ber Regjeringa leggja fram forslag mot sosial dumping. Vi har hatt eit breitt engasjement både før og i samband med EØS-utvidinga, og har påpeikt det presset som kan oppstå på arbeids- og tenestemarknaden dersom ein ikkje her gjer noko. I samband med ei sak i fjor vår vart det fremma konkrete forslag både i Stortinget og i Odelstinget, konkrete lovforslag som eg meiner ville sikra norske arbeids- og lønnstilhøve på ein langt betre måte enn den tilbakelente haldninga som Regjeringa då viste, og som Regjeringa framleis dessverre viser. Vi peiker spesielt på behovet for å implementera ILO-konvensjon nr. 94. Det vil innebera norske lønns- og arbeidstilhøve i statleg og kommunal verksemd, og det er altså ein konvensjon som allereie er ratifisert frå norsk side, men som ikkje er implementert. Vi meiner det i seg sjølv vil gi ein viktig signaleffekt. Så har Høgre, Framstegspartiet og Kristeleg Folkeparti ein merknad der dei reagerer på at fleirtalet kjem med denne oppfordringa til Regjeringa. Dei viser til den same saksbehandlinga som fleirtalet i komiteen viser til, nemleg dei merknadene og forslaga som ligg i Innst. S. nr. 149 for 2002-2003 og Innst. O. nr. 64 for 2003-2004. Eg vil berre nok ein gong nytta høvet til å oppfordra både statsråd Høybråten og Regjeringa til at dei tek den utviklinga som vi no ser i norsk arbeidsliv, på alvor, og at dei gjer meir enn det dei har gjort så langt, for å sikra norske lønns- og arbeidsvilkår.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-10:
SV går imot innstillingen fra komiteen og tilrådingen fra Regjeringen om å bruke tvungen lønnsnemnd i denne konflikten. Det gjør vi ved å svare på det spørsmålet som Stortinget har blitt stilt: Vilkåret for tvungen lønnsnemnd er ikke til stede. Vilkåret for tvungen lønnsnemnd er at liv og helse er i fare, eller at så store samfunnsinteresser står på spill at det ikke er tilrådelig at konflikten fortsetter. Ingen av delene har Regjeringen lagt på bordet. Derfor er vilkåret ikke til stede. Det er trist at Arbeiderpartiet og Senterpartiet da føler seg mer forpliktet av en tradisjon i Stortinget til å følge Regjeringen enn at de ser på det oppdraget de faktisk har, nemlig å se om liv og helse er i fare eller at store samfunnsinteresser står på spill. Stortinget skal ikke ta stilling til innholdet i konflikten, men som politiske partier er det lov å mene noe om innholdet i konflikten. Det tror jeg regjeringspartiene gjør, det tror jeg Regjeringen gjør, og det er vel det vi har sett et resultat av når loven kom på det tidspunktet som den gjorde. Det at man tar avstand fra at man mener noe om innholdet i konflikten, synes jeg er litt søkt. SV har hatt et klart standpunkt i denne saken lenge, fordi vi støtter kampen mot sosial dumping. Sosial dumping er ikke noe som kom inn i norsk arbeidsliv med polakkene. Det kom før, det har vært der før, og det er altså i ferd med å bre seg en situasjon i norsk arbeidsliv der lønnsforhold og arbeidsforhold er truet. Men ikke nok med det: Det er i ferd med å bli en uoversiktlig situasjon der det også kan utvikle seg slik at seriøse bedrifter blir utkonkurrert av bedrifter som ikke følger spillereglene. Det er ganske alvorlig. Det er mulig å gjøre noe med det. Etter min vurdering kunne denne konflikten ha vært løst på et langt tidligere tidspunkt hvis Regjeringen hadde fulgt opp det de sier de er enige om, nemlig at de er imot sosial dumping i Norge, med å forsterke regelverket, med å implementere ILO-konvensjonen og med å gi fagbevegelsen innsyn i lønns- og arbeidsvilkår, slik at det hadde vært mulig å kontrollere at man faktisk gjør det man sier. Så lenge man velger ikke å gjøre det, er det et klart signal om at det at det skal være norske lønns- og arbeidsvilkår, bare er et politisk utsagn som man ikke har tenkt å følge opp i praksis, mens man – for å si det sånn – lar det skli ut ved at lønningene blir presset ned, at arbeidsvilkårene blir dårligere. For å si det slik: Det regelverket som skulle gjøre det trygt på norske arbeidsplasser, smuldrer opp. Det signalet har nok blitt oppfattet. Jeg tror vi kommer til å se saker på dette området som de fleste vil føle er en utvikling som man ikke ønsker i Norge. SV kommer til å stemme imot loven. Men jeg har en oppfordring til både Arbeiderpartiet og Senterpartiet, men kanskje spesielt til Regjeringen, om å gjøre alvor av sine utsagn om at det skal være norske lønns- og arbeidsvilkår i norsk arbeidsliv.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2005-02-10:
Kystpartiet vil arbeide for at import av utenlandsk arbeidskraft ikke skal brukes til å presse lønninger og arbeidsmiljø i Norge. En brutal konkurranse mellom nordmenn og utlendinger om arbeid og velferd vil kunne skape konflikter mellom ulike folkegrupper i Norge. Vårt land bør derfor melde seg ut av EØS, som innebærer et felles arbeidsmarked med hele EU-området. Innvandringsstoppen bør gjeninnføres overfor hele EU-området. Konflikten mellom NHO og heismontørene gjelder et av de grunnleggende prinsipper som etter Kystpartiets oppfatning også bør gjelde som et ufravikelig vilkår når man først har en tilknytning til EU gjennom vår EØS-avtale, nemlig at alle som arbeider eller utfører tjenester her i landet, skal lønnes i samsvar med norske lønns- og tariffavtaler og ikke vertslandets. Åpner man for at arbeidere og tjenesteytere skal kunne arbeide og operere her i landet på utenlandske lønns- og arbeidsvilkår, vil dette utvilsomt svekke de hardt opparbeidede rettighetene som den norske fagrørsla og andre faglige organisasjoner innenfor fiske og landbruk har arbeidet fram. Det har vært en viktig forutsetning for dagens samfunn at vi har hatt sterke organisasjoner. Jeg vil vise til at de samme kreftene som ønsker å åpne for sosial dumping, også ønsker å fjerne fagrørsla og de faglige organisasjonene innenfor fiske og landbruk. Jeg vil her nevne fjorårets oppsigelse av Hovedavtalen for fiskerinæringen. Kystpartiet ønsker ikke å støtte en politikk som svekker organisasjonene, tvert imot. Kystpartiet har i alle år støttet opp under fagforeningsfradraget nettopp på grunn av at medlemmene i de faglige organisasjonene, som er med på å opprettholde disse, skal få kompensert for sine utgifter med å holde oppe sterke faglige organisasjoner som viser ansvar overfor både medlemmer og samfunn. Kystpartiet har vært svært kritisk til den utbredte bruken av tvungen lønnsnemnd, fordi den svekker næringsaktørenes ansvar for å finne løsninger som både de og samfunnet kan leve med. Det er imidlertid innenfor det norske systemet et vilkår for tvungen lønnsnemnd at liv og helse er satt i fare. Kystpartiet kan ikke se at det er lagt fram dokumentasjon på at denne konflikten har satt liv og helse i fare, selv om man som tredjepart naturligvis blir rammet av denne konflikten. Man bør også være oppmerksom på at dagens lønnsnemndordning ikke vil kunne gå inn på de prinsipielle sidene ved EU-arbeidernes lønns- og arbeidsvilkår, noe som er konfliktens kjernepunkt. Kystpartiet vil på bakgrunn av disse momentene gå imot lovforslaget om tvungen lønnsnemnd i konflikten mellom NHO og heismontørene. For øvrig er vi imot at Norge skal selges bit for bit!
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2005-02-10:
Jeg glemte å trykke på knappen.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2005-01-11:
Det er ikke den viktigste utdanningspolitiske saken vi nå drøfter. Men det var litt overraskende at statsråden bare gav en beskrivelse av dagens virkelighet, at verden er fryktelig god, og at den fortsatt bør være god. Slik som vi organiserer det nå, er det bra, det er godt, det er skikkelig - altså ikke behov for å se på dette og gjøre en del justeringer. Andre land har gjort det. Danmark har gjort det, vurdert det. De har funnet ut at det er grunnlag for å foreta en slik forskyvning. Så det var litt overraskende at hun ikke gikk mer inn i og drøftet det. Hun tok også utgangspunkt i høyere utdanning. I og med at høyere utdanning starter midt i august, ville det skape problemer om man forskyver ferien. Jeg ser jo for meg at hvis vi blir enige om at sommerferien for utdanningssektoren - da snakker jeg om både grunnskole, videregående skole og høyere utdanning - skal være fra midten av juli og ut august, omfatter dette også høyere utdanning; de vil tilpasse seg. Når det gjelder høstferien, er jeg for så vidt enig, men i dette opplegget, hvis vi har skolestart litt senere, er det ikke aktuelt å legge inn en uke ferie om høsten. Da får man en bra arbeidsøkt fram til jul, med første semester som eksempelvis går fram til 1. februar, og nytt semester fra 1. februar til ca. 10. juli. Jeg er sikker på at med denne måten å organisere arbeidsåret på vil man få en bedre utnyttelse og et mye mer effektivt arbeidsår. Det er jeg helt overbevist om. Men jeg ser at det er sterke motkrefter. Vi har tradisjoner knyttet opp til 17. mai osv. som gjør at det er mange motkrefter mot å få dette til. Jeg hadde jo også kanskje ventet en litt grundigere behandling av om det er behov for å utvide skoleåret. Jeg nevner dette med høstferien, at vi kan ta en uke der. Jeg tror nok at det også kan være aktuelt. Det bør drøftes skikkelig om 38 uker er det vi skal ha, om vi ikke bør utvide med eksempelvis en uke. Så jeg er litt overrasket over at det ikke ble gått litt grundigere inn i det enn bare å beskrive at dagens ordning er god. Jeg er for så vidt enig med statsråden i at hva resten av Europa gjør, ikke er viktig for oss - kjære vene - men det kan jo være noe vi tar med i vurderingen. Så kan man si at det å gjøre skolestart til en festdag er litt optimistisk. Men noen av oss som har vært i Russland og opplevd skolestart der, kan fortelle at det er en fantastisk opplevelse. Da er det en festdag. Jeg tror ikke at vi får det til i Norge, men det er fryktelig moro å ha en slik festdag. Det er også med på å løfte fram utdanning på annen måte. Vi kan sitte og moralisere, som jeg sa, over ungdommen som ikke gjør slik som vi ønsker. Men da må vi også ta noen grep for å vise at utdanning, forskning og alt dette er viktig å prioritere og noe som samfunnet løfter høyt, og er det aller, aller viktigste av det vi holder på med.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2005-01-11:
Jeg registrerer at det ikke var særlig åtgaum å få til å diskutere en forskyvning av sommerferien. Det mest oppsiktsvekkende i denne debatten var jo da representanten Skjælaaen omtalte seg selv i tredjeperson. Ellers må jeg si at det er ikke et folkekrav. Det har ikke kommet noe krav nedenfra om at dette skal skje, at nå må vi forskyve ferien. Men det har jo vært en debatt, og den er ikke bare knyttet opp til hvordan været er akkurat i øyeblikket. Som jeg har sagt, synes jeg det er sterke argumenter for å gå gjennom den måten vi organiserer skoleåret på, og se på om den er effektiv og bra. Jeg er enig med representanten Sortevik, jeg tror ikke vi får en god og effektiv utnyttelse av skoleåret. Og ved å gjøre en del grep, som å legge om de to semestrene, gjøre forskyvninger, kan vi få en mer effektiv utnyttelse av skoleåret. Så blir det framstilt som om kommunene står fritt, vi har det lokale, kommunale selvstyret. Alle vet at kommunene ikke står fritt. Dette er samordning regionalt, på fylkesnivå. Kommunene er nødt til å samarbeide med andre kommuner for å finne plassering av ferien. Det er ofte transportselskapene som styrer plasseringen, nettopp fordi det er de som har samordningsansvaret. Så å løfte fram den kommunale friheten og alt dette virker litt spesielt. Uansett om dette dukker opp med jevne mellomrom, når sola skinner om sommeren: Det fins statistikk for de siste 30 årene, og også for flere år. Gjennomsnittstemperaturene er for så vidt klare. Selv om en da kan sitte i Bergen og oppdage at det regner i Oslo eller hvor det måtte være, sier statistikken, og den forholder vi oss til, at det er flere varme dager i august enn det er i juni. Og det er ikke østlandsområdet som vil tjene mest på dette. Det er nok Nord-Norge som vil ha de største fordelene ved å gjøre endringer. For når det gjelder temperaturforskjellene gjennomsnittlig de siste 30 årene, er august en vesentlig varmere måned enn juni er i Nord-Norge. Så det bør ikke være et østlandskrav, for der er forskjellene minst. Det er nok Nord-Norge som vil tjene mest på dette. Men jeg registrerer at det ikke vakte så stor åtgaum. Jeg inviterte også til debatt om skoleavslutning og organisering av skoleåret i mitt innlegg, så jeg følte jeg gjorde noe av det representanten Sortevik etterspurte i sitt innlegg.