Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2010-03-11:
Fremskrittspartiet mener at reindrift må behandles som annen næringsvirksomhet. Næringen bør utøves så fritt som mulig, og det offentlige ansvar bør begrenses til en fornuftig ressursforvaltning av offentlige beiteområder. Tap av reinsdyr på beite ved rovdyrangrep har etter hvert blitt et stort problem for reindriftsnæringen i samiske områder. Forvaltningen av rovviltbestanden må sikres på lokal basis. Videre må det pålegges staten å gi erstatning ved tap av dyr. Fremskrittspartiet ønsker også å redusere byråkratiet i forbindelse med reindriftsnæringen. Det er slik interpellanten sier, et svært høyt antall reinsdyr nå. Over 250 000 dyr er mange, og man må mange år tilbake for å finne et tilsvarende høyt tall. Spesielt er det i Finnmark fylke, som har ca. 74 pst. av totalt antall dyr, og her har også tallet økt betraktelig den siste tiden. Det sier seg selv at så mange dyr skaper problemer. Mangelen på beite tilsier at antall dyr bør og må tilpasses etter dette. Men for den enkelte reineier er ofte det antall rein som slaktes, det som bestemmer inntekten dette året – desto flere dyr, desto større inntekt. Dette er selvfølgelig ikke noe problem når arealer og beitemulighetene er gode og store, men åpenbart har krysningspunktet mellom hvor mange dyr man kan ha, og mulighetene for at disse får utvikle seg, kommet i ubalanse. Det viser seg nå at fostrene fra simler fra bestander med høy tetthet er vesentlig mindre enn hos de som har mer plass. Beiteslitasje får altså effekt på reinen allerede i mors liv. Overtallighet fører også til at slaktevekten går nedover, slik at man skulle tro at et mer balansert antall dyr vil føre til en bedre økonomi for næringen totalt sett. Det hevdes også at nedbeiting fører til at tennene til reinen slites mer, og det igjen gjør at reinen i mindre grad klarer å nyttiggjøre seg det den spiser. Reindrift oppfattes som, og er, en viktig kulturbærer i Finnmark og ellers i landet. Det er det stor forståelse for hos oss alle. Samtidig må næringen leve opp til produksjonskrav som sammenfaller med resten av samfunnet. Reindriftsnæringen ligger i et skjæringspunkt mellom gammel og ny tid. Det igjen gjør at næringen møter mange utfordringer – og kanskje vanskelige utfordringer. Ellers er dette en næring som plages av mange tap. Tapene skjer av ulike årsaker. Ca. 80 000 dyr er tapt det siste året. Dette er et altfor høyt tall til at næringen kan leve med det. Tallet må reduseres sterkt, og vi må få klarhet i hvorfor tallet er så høyt. Rovdyrskader utgjør en stor del av dette og det har vært sterkt økende de siste årene. Erstatningsbeløpet fra forrige år til siste år er økt fra 35 mill. kr til 57 mill. kr, med forbehold om at alle tallene er riktige. Et annet problem som har forsterket seg de senere år, er konflikten mellom fastboende, og da spesielt bønder, og reindriftsnæringen. Uklare grenser og rettigheter gjør at problemet noen steder har blitt kjempestort. Også antall trafikkulykker har økt betraktelig. Dette har som resultat store lidelser for dyrene samt materielle skader og andre utgifter, både for bileierne og jernbanen. Derfor er det positivt at representanten Trældal tar opp denne problematikken. Det er positivt at Landbruksdepartementet vil se på saken, og det er positivt at næringen selv også ønsker å regulere antallet dyr – i hvert fall kan det virke som at de ønsker det. Men vi må ikke regulere i hjel næringen, men la det være en næring med sine rike kulturtradisjoner som må få rammebetingelser og vilkår som gjør at den overlever og kan leve av sine dyr, uten at det går på bekostning av andres næring eller andres livskvalitet.