Morten Lund (Senterpartiet), 2002-06-04:
Regjeringen og støttespillerne her i Stortinget har sørget for en kjapp behandling av omdanningsadgangen for sparebankene til AS og det lovverket som trengs – men ikke fort nok, ifølge en kommentar i media til DnBs oppkjøp av Storebrand. Det var nok Gjensidige NOR de hadde mest lyst på, men de hadde ikke tid til å vente så lenge, ble det sagt. Hvis situasjonen er slik at Gjensidige NOR ikke slår seg til ro med de endringene som nå skjer, men blir forretningsbank og etter hvert en del av noen andre, er det et underlig resultat av denne behandlingen. Sparebanksystemet er, etter min mening, for viktig til å bli undergravd, slik som det da vil bli. Jeg synes situasjonen er forunderlig. For ett år siden sa Kristelig Folkeparti og Venstre at de var sterkt imot å gi sparebankene adgang til å bli AS. Og det er ikke noe annet som har endret seg, enn at Høyre har blitt regjeringspartner. Det er svært mange rundt i landet som er skuffet over den helomvendingen. De forbedringene av grunnfondsbevisenes stilling som nå må skje, kunne ha vært gjennomført uansett. Senterpartiet vil spesielt peke på en ønsket lemping av grunnfondsbevisforskriftens begrensning når det gjelder fordeling av utbytte mellom grunnfondsbeviskapitalen og den såkalte eierløse ansvarlige kapitalen. Senterpartiet synes at det som Sparebankforeningen her argumenterer for, bør bli gjennomført. Vi ser fram til at bankene får den økte fleksibilitet og så kan bestemme en annen fordeling enn det som følger av andelen av kapitalen. Oppkjøpsappetitten innenfor bank og finans er økende. De siste fire–fem årene har det også vært nærmest fritt fram for dem som har lyst, og som har tilgang på kapital. Det har ikke vært mange politiske hindringer i veien. Drivkraften er at det i enkelte tilfeller er mye mer å tjene på å lede og eie en oppkjøpskandidat enn det er å drive en bank på en god måte. På ti år er antall ansatte i bank og finans redusert fra 40 000 til 30 000. Senterpartiet mener det er på tide å undersøke hvor store omkostningene og gevinstene har vært – hvem som har tapt, og hvem som har vunnet. Det er på tide å få et grunnlag for å drøfte om vi har godt nok lovverk og andre politiske verktøy for å ivareta interessene til dem som taper. Fagforbundet, Finansforbundet, sier at kuttene innenfor bank og forsikring har gitt dårligere tilbud til kundene. Kundetilfredsheten har gått ned, køene har blitt lengre, og det har blitt dårligere tilbud, spesielt for dem som ønsker et fysisk tilbud i banken – det å møte folk. «Fusjon er ikke omkostningsfritt», er overskriften på Aftenpostens lederartikkel med tema SAS/Braathens og DnB/Storebrand. Et av utsagnene der er at det tas mindre hensyn til dem som taper, enn til dem som vinner. Senterpartiet kommer til å fremme forslag om en undersøkelse om virkningene av den fusjonens oppkjøpsbølge, som vi er midt inne i. Sparebankene, særlig de små og bitte små, bidrar til at det finnes reell konkurranse utenfor de mest sentrale steder. De har de beste tilbudene til kundene i svært mange tilfeller. Det vil finnes et oppkjøpsvern også etter denne lovendringen, men betydelig svakere enn før. De som ønsker at banken skal bli en bit i et børsselskap, får lettere spill enn det de har hatt før. Erfaringene fra Sverige viser hvor fort endringene kan skje når en slik demning først brister. Jeg håper inderlig at sparebankene i sine egne vedtekter beholder – eller innfører – regler som gir et bedre oppkjøpsvern enn det som lovverket nå kommer til å gi.