Siri A. Meling (Høyre), 2002-04-11:
Det er ingen uenighet når det gjelder friluftslivets betydning for folks helse og folks glede over gode naturopplevelser. Friluftslivet er antakeligvis viktigere enn noen gang i forhold til nettopp dette. Vi lever i en verden med høyt tempo og høye krav til hver enkelt av oss, og nettopp naturen kan bidra til å gi oss fornyet energi og god livskvalitet. Derfor synes jeg også at meldingens tittel, «Friluftsliv – Ein veg til høgare livskvalitet», er en svært betegnende overskrift. Friluftsliv og livskvalitet henger nøye sammen. Jeg overhørte en andakt i radioen for en tid tilbake i forbindelse med innledningen til fastetiden, hvor predikanten tok for seg at vår tids faste kanskje ikke burde være som den opprinnelige fasten hvor man avstod fra mat og drikke. Kanskje burde vår tids faste heller være å skru av mobiltelefonen og fjernsynsapparatet for nettopp å finne roen. Jeg tror det ligger en del sannhet i dette. Vi trenger den roen som ikke minst de gode naturopplevelsene kan gi oss. Betegnelsen «friluftsliv» kan være så mangt. For noen innebærer det å være alene på vidda, for andre kan det være turgåing i tilrettelagte nærområder. Mangfoldet og tilgjengeligheten er derfor viktig. Vi hører i disse dager om statistikker som sier at nordmenn generelt blir tyngre, og at vi beveger oss mindre. Over tid har dette opplagte sammenhenger med det generelle helsenivået blant folk. I denne sammenheng er friluftsliv og friluftsaktiviteter svært viktig – ikke minst når det gjelder barn og unge. Det er derfor positivt med den brede enigheten som finnes rundt viljen til å fokusere på tilbudet til denne gruppen – både politisk og ikke minst gjennom det arbeidet som de frivillige organisasjonene utfører. Barnas Turlag i regi at Turistforeningen er et godt eksempel i så henseende. Barnefamilier trenger stimulans og lavterskeltilbud for å oppmuntre ungene til aktiviteter som ikke nødvendigvis inneholder en dataskjerm eller et fjernsynsapparat. Debatten rundt friluftsmeldingen har til dels vært sterkt fokusert på balansegangen mellom tilgjengeligheten for allmennheten og grunneiers rettigheter. Ikke minst gjelder dette spørsmålet i forbindelse med hytter både ved sjø og fjell. Jeg synes det er viktig å understreke at vi i Norge har over 350 000 fritidsboliger, og at disse representerer en svært viktig del av friluftslivet. Det er ikke urealistisk å anta at disse over 350 000 fritidsboligene benyttes av minst 1–1,5 millioner mennesker hvis vi tenker oss en standardfamilie på rundt fire personer. Det innebærer at ca. hver fjerde person i dette landet kan antas å utøve en viktig del av sine friluftsaktiviteter i forbindelse med hyttelivet, og at dette representerer et viktig element i folks livskvalitet. Da er det på mange måter synd at denne delen til dels blir negativt fokusert på i forbindelse med spørsmålsstillinger rundt allemannsretten. I de aller fleste tilfeller fungerer forholdet mellom grunneiere og allmennhetens ferdsel på en uproblematisk måte, men så vil det alltid være eksempler på det motsatte, og disse får gjerne en oppmerksomhet som medfører at vi tror problematikken er mer omfattende enn det som er reelt. Dette er uheldig fordi hyttelivets kvaliteter i forbindelse med friluftsliv fortjener en positiv vinkling snarere enn en negativ fokusering. Fylkestinget i Rogaland vedtok på sitt forrige møte en kystsoneplan for fylket, en kystsoneplan som bl.a. nettopp tar for seg en del av de problemområdene som det har vært fokusert på i debatten om denne meldingen, nemlig strandsoneproblematikken. Det er verdt å merke seg at dette arbeidet har skjedd i et samarbeid mellom fylkeskommunen, fylkesmannen og kommunene. Arbeidet har pågått gjennom mange år og har resultert i en plan som høster mange lovord. Dette har skjedd i et samarbeid og med et resultat som det er en bred enighet om. Nettopp samarbeid er viktig for å finne fram til løsninger som er konfliktdempende snarere enn konfliktskapende. Grunneiers rettigheter må ivaretas i en balansegang mellom det å sikre allemannsretten. Gjennom denne typen lokalt samarbeid får vi fornuftige innfallsvinkler som ivaretar både lokale forhold og lokal oppfølging av planens intensjoner. Det å ta hensyn til lokale forhold er viktig fordi vi langs vår enorme kystlinje har svært ulike forhold både når det gjelder ulikt press, framkommelighet og synspunkter på forvaltningen av kystområder. Derfor er jeg glad for at vi ikke får en geografisk utvidelse av de såkalt rikspolitiske retningslinjene i 100-metersbeltet. Oslofjord-området har f.eks. et helt annet press og en helt annen kystnatur enn kystlinjen på Vestlandet. Jeg er også fornøyd med at denne regelen om 25 meter ikke ligger an til å få flertall i denne sal i dag. For i motsetning til Arbeiderpartiet som etter min mening kjører en linje i disse spørsmålene som er konfliktskapende, ønsker vi å legge til rette for et lavest mulig konfliktnivå.