Inger S. Enger (Senterpartiet), 2003-12-08:
St.meld. nr. 41 er et svar på et oppdrag fra stortingsflertallet i forbindelse med behandlinga av fjorårets budsjett. Flertallet bad Regjeringa om å fremme en sak om ulike modeller for nettariffering som innebar prisutjamning på nettleie, og som samtidig var enkle og robuste mot forandring. Det er lett å framføre det budskapet, men i praksis kan det være noe vanskeligere å finne fram til enkle og gode løsninger. I meldinga anbefales det å videreføre dagens ordning med tilskudd til utjamning av nettariffer, der Stortinget over statsbudsjettet bevilger et beløp som går til å redusere de absolutt høgeste nettariffene i landet. Det er Senterpartiet helt enig i. Formålet er å redusere overføringskostnadene på steder i Norge der kostnadene blir svært store på grunn av topografi, klima og næringsmessige og bostedsmessige forhold. Modellen er både reguleringsnøytral og tilpasningsnøytral. Den påvirker altså ikke selskapenes disposisjoner, og det går ikke an å gjøre taktiske tilpasninger. Beløpet går direkte og, ikke minst, uavkorta til nettkundene. Dette er virkelig en treffsikker og god ordning. Beregninger viser at en bevilgning på mellom 40 mill. kr og 60 mill.kr i året vil gi en god samfunnsøkonomisk virkning og medføre en betydelig utjamning av overføringskostnadene i de delene av landet som har den høgeste nettleia. Interessant og viktig er det også å merke seg at beregninger viser at de nettselskapene hvor nettkundene har mottatt utjamningstilskudd, ikke er mindre effektive enn sammenlignbare nettselskap. I meldinga legges det vekt på at tariffene skal utformes slik at de i størst mulig grad gir signaler om effektiv utnytting og utvikling av nettet. Energileddet i nettleia skal reflektere belastningen på nettet, dvs. verdien av marginale nettap som følge av endra mengde overført energi. Fastleddet skal dekke de faste utgiftene. Senterpartiet mener det er riktig å ha en toledda netttariff hvor fastleddet i stor grad reflekterer faste kostnader, og energileddet i stor grad reflekterer variable kostnader. Det er viktig å understreke at forbrukere som legger om deler av energibruken til andre energibærere enn strøm, skal oppnå en merkbar besparelse på strømregninga. Det må være viktig å finne ordninger som ikke fører til at de som bor i små leiligheter og bruker lite strøm, får høg regning fordi fastleddet i nettariffen er så høgt. Det skal f.eks. være forskjell på et skisenter, som i perioder har høge forbrukstopper når det gjelder strøm, og en familie, som kanskje bare bruker strøm til lys og belaster nettet lite. Senterpartiet har derfor sammen med SV fremma et forslag om at det bør legges opp til en mest mulig kostnadsriktig fordeling av fastleddet i nettleia. Det er nettopp for at forbrukere som unngår høgt effektforbruk i perioder med svært høge belastninger av nettet, bør kunne ha et lavere fastledd. Så vil jeg henvise til Dokument nr. 8:66 for 2002-2003, fra SV. Jeg kan ha sans for SVs forslag om at fastleddet i nettleia skal ha en lav øvre grense. Men jeg tror det blir for ustabilt. Det vil også bety at energileddet må dekke mer av nettleia. I år har vi f.eks. sett at når folk sparer strøm, har det ført til at mange selskaper har økt energileddet i nettleia. Det er svært uheldig for forbrukeren. Strømforbruket går ned, men regninga øker fordi nettleia øker. Fastleddet bør avspeile hvor mye en faktisk belaster nettet. Når det gjelder toveiskommunikasjon, mener Senterpartiet at alle bør få mulighet til å det i bruk. I første omgang haster det mest med å komme i gang med de største kundene. Toveiskommunikasjon er et godt virkemiddel for flere formål, både for å se belastningen på nettet og for å ha mulighet til å spare strøm. Senterpartiet stiller seg bak flertallet, som ønsker en gjennomgang av NVEs regelverk for å gjøre nettselskapenes inntektsrammer mer treffsikre og utjamne kostnadene.