trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-01-27:
I staten har vi et regelverk for avhending av statens eiendommer. I henhold til dette regelverket skal avhending av statens eiendommer skje til markedspris dersom ikke annet er fastsatt av Stortinget. Staten v/Statsbygg har festet bort to tomter i Gaustadbekkdalen til Studentsamskipnaden i Oslo til en symbolsk pris. I det ene tilfellet gjaldt det tomt til idrettsbygget Domus Athletica, og i det andre tilfellet gjaldt det tomt for bygging av studentboliger. Tomten til Domus Athletica ble festet bort til en symbolsk pris fordi Stortinget hadde forutsatt at tomt vederlagsfritt ble stilt til disposisjon. Regjeringen foreslo i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett i 1998 at tomt ble bortfestet til Studentsamskipnaden i Oslo til en symbolsk pris for bygging av studentboliger. Stortinget samtykket i dette. Initiativet overfor Regjeringen ble tatt av kirke-, utdannings- og forskningsministeren og meg i fellesskap som ansvarlig for henholdsvis studentpolitikken og de eiendommer Statsbygg forvalter. Dersom det kommer forespørsler fra samskipnader utenfor Oslo om avhendelse til underpris av statlige tomter som jeg har ansvaret for, vil jeg, på samme måte som overfor Studentsamskipnaden i Oslo, vurdere forespørselen og det videre initiativ i samråd med kirke-, utdannings- og forskningsministeren og finansministeren. Det bemerkes imidlertid at studenttallet i Oslo er høyt og boligmarkedet særlig presset, og at dette muligens setter Oslo i en spesiell stilling. Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet har satt ned en arbeidsgruppe som skal utrede vertskommunenes ansvar for studentvelferd. Vi kjenner til at det er ulik politikk i vertskommunene når det gjelder å gi eller subsidiere tomter til studentboliger og studentbarnehager. Bolig- og tomteproblematikken er et svært sentralt tema i dette utredningsarbeidet. Arbeidsgruppen skal avlegge rapport til Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet innen 1. april i år.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-01-27:
Det var jo fordi vi var milde og greie at vi gav det tilskuddet til å bygge studentboliger i Oslo som vi gjorde. Og arbeidsformen framover vil bli den samme: Når slike spørsmål kommer – og hvis staten kan bidra med noe i forhold til tomt – vil finansministeren, kirke-, utdannings- og forskningsministeren og jeg se på saken. Jeg kan ellers ikke gi noen løfter, det skjønner helt sikkert representanten. Men vi har et politisk ønske om å bidra, som vi gjorde det i Oslo, slik at studentene kan bo på en rimelig måte, et behov vi ser er vanskelig for dem å få dekket.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 1999-01-27:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Hvor langt er en kommet i oppfølgingen av vedtaket om bygging av gassdrevet ferge for fergesambandet Arsvågen – Mortavika?»
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 1999-01-27:
Jeg takker statsråden for svaret og den orienteringen han gav om den nå kontraherte gassdrevne fergen. Jeg konstaterer at det slik statsråden skisserte, er en rekke problemer med å få satt i gang med den andre gassfergen, mellom Arsvågen og Mortavika. Det gjelder både markeds- og forsyningsproblematikken, altså terminal. Mitt tilleggsspørsmål til statsråden er: Kan statsråden nå skissere en fremdrift, og vil statsråden komme tilbake til Stortinget med en orientering om de videre planene for å få dette sambandet på skinner når det gjelder gassferge?
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 1999-01-27:
Jeg har følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Er det riktig at samferdselsmyndighetene har besluttet å slå sammen Kvitsøy-sambandet og Skudenes-sambandet fra år 2000?»
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 1999-01-27:
Jeg takker statsråden for svaret. Slik jeg oppfattet det, har de sentrale vegmyndighetene ennå ikke bestemt hva som skal skje i denne ytre del av fjorden, i forholdet mellom Skudenes og Mekjarvik. Men jeg vil gjøre statsråden oppmerksom på – noe jeg også tror han er – at det er klare uttalelser og signaler fra de berørte kommuner. Det er ikke tvil om hva Karmøy og Kvitsøy kommuner osv. egentlig har sagt i disse spørsmålene, og det er heller ikke tvil om hva flertallet i komiteen som har disse samferdselssakene til behandling, har sagt. Det er nå ganske stor uro og frykt for at dette sambandet vil bli sterkt redusert for trafikantene i dette øysamfunnet og for Karmøy hvis man skal ha et trekantsamband i området. Men jeg har da den forventning til statsråden at han vil gripe inn, slik at verken kapasitet eller tilbud vil bli redusert.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-01-27:
Regelverket for bygging og drift av gassdrevne ferger er ferdig utviklet. Også de tekniske utfordringene ved gassdrevne ferjer er løst. Tidligere denne måneden ble det inngått kontrakt med norsk verksted om bygging av gassdrevet ferge til Møre og Romsdal Fylkesbåtar as. Forsøket er basert på flytende gass, LNG, levert på tankbil fra Tjeldbergodden. Ferga, som vil ha 100 bilplasser og sertifikat for inntil 300 passasjerer, forutsettes brukt i samband på Moldefjorden. Investeringskostnadene vil bli ca. 30 pst. høyere enn for en tilsvarende dieseldrevet ferge. Etter det jeg kjenner til, blir dette verdens største passasjerskip bygd for gassdrift. Det blir dessuten verdens første passasjerskip bygd etter et eget regelverk for bygging og drift av slike skip. Jeg anser dette nybygget som et pionerprosjekt. Som opplyst i departementets budsjettforslag for i år synes det ikke praktisk mulig å bygge en ferge for sambandet Mortavika – Arsvågen basert på forsøksdrift på komprimert gass, CNG. Leveranser av flytende gass fra Tjeldbergodden er en lite aktuell løsning, bl.a. på grunn av høye transportkostnader. Produksjon av flytende gass fra et kondenseringsanlegg i nærheten av sambandet til energipris sammenlignbar med prisen for diesel er ikke avklart. En gassferge vil bare avta en mindre del av anleggets produksjon. Det gjenstår derfor avklaring av både markedsmulighetene og finansieringen av et slikt anlegg.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-01-27:
Det er korrekt at jeg i deler av svaret viste til et annet samband, men det var for å vise at det er en utvikling på dette området, og at det er en sammenheng mellom de to fergene som tidligere er blitt behandlet. Når det gjelder denne saken, er den grundig omtalt i budsjettproposisjonen for i år, og i merknad fra en rekke partier i samferdselskomiteen blir det bedt om at jeg i egnet form kommer tilbake til Stortinget. Det vil jeg, men jeg har ikke noen endelige svar når det gjelder verken tidsperspektivet for dette eller de spørsmål jeg tok opp i hovedsvaret til representanten Nordtun nå. Jeg er opptatt av å se hva jeg kan gjøre. Det er det jeg kan si på det nåværende tidspunkt.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-01-27:
På bakgrunn av bl.a. initiativ fra politisk nivå i Rogaland, har det i lengre tid vært arbeidet med å bedre kapasitet og frekvens ved innsetting av en tredje ferge i riksvegsambandet Mortavika-Arsvågen. Ettersom budsjettsituasjonen er stram, er det nødvendig å se ressursbruken i sammenheng med øvrige riksvegfergesamband over Boknafjorden. I denne forbindelse vurderes det også omgjøring av riksvegfergesambandene til Kvitsøy og Skudeneshavn til et trekantsamband. Det vil da være aktuelt å trafikkere sambandet med en nybygd ferge med inntil 67 bilplasser. Dagens ferger er gamle og modne for utskifting. Det er beregnet at de årlige kostnadene til trekantsambandet vil bli lavere enn dagens kostnader ved de to sambandene. Dette inkluderer kapitalkostnader for nybygget og supplering av fergetilbudet til Kvitsøy med hurtigbåt. Forslaget ble behandlet av fylkeskommunen i desember, og er nå til ny fylkeskommunal behandling. Departementet har derfor ikke fullført behandlingen av denne saken, og har heller ikke gjort noe vedtak om å omgjøre de to riksvegsambandene til et trekantsamband. Det er knapphet på ferger og knappe bevilgninger til drift av riksvegene. Jeg håper derfor at den fylkespolitiske behandling av saken bidrar til en lokal løsning.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-01-27:
Da Stortinget behandlet samferdselsbudsjettet for i år, ble de meget stramme rammene som er for drift og vedlikehold, vedtatt. Det var sågar strid om rammenes størrelse, men det er ikke temaet her i dag. Innenfor de rammene gjorde vi det klart at mange gode og rettferdige ønsker ikke kunne imøtekommes. Derfor er jeg alltid lydhør overfor lokal behandling, hvis man der kan finne løsninger. Den lokale behandlingen som nå foregår om disse sambandene, er ikke avsluttet. Jeg avventer det svaret, ut fra den enkle kjensgjerning at ingen kan ha mer penger enn det som finnes, og ingen kan ha flere ferger enn det som finnes, men finner man en minnelig overenskomst, er det alltid av det gode. Men som sagt, det trykket ligger nå lokalt, og jeg avventer svaret.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-01-27:
Det er meget uheldig at utenlandske kjøretøyer trafikkerer glatte norske vinterveger kun utstyrt med sommerdekk. Dette er imidlertid ikke tillatt. Bruk av vinterdekk, eventuelt også kjetting, er påbudt når forholdene krever slik utrustning. Dette fremgår uttrykkelig av forskrift om bruk av kjøretøy § 1-4, hvor det bl.a. heter: «Kjøretøy må ikke brukes uten at det er sikret tilstrekkelig veggrep i forhold til føret, om nødvendig ved bruk av vinterdekk med eller uten pigger, kjetting eller liknende.» Ansvaret for at kjøretøyer er utstyrt i samsvar med dette påligger sjåføren, og mangelfull dekkutrustning gir grunnlag for straffansvar. Førere av utenlandske kjøretøy kan imidlertid feilbedømme føreforholdene i Norge. I tillegg har det vært nødvendig å bedre kontrollen og informasjonen ved grensepassering vedrørende påbudt dekkutrustning i Norge. Vegdirektoratet har derfor i samråd med Samferdselsdepartementet den 9. september 1998 sendt ut en presisering til alle vegkontorer om hvordan regelverket skal forstås og praktiseres. Vegdirektoratet arbeider i tillegg nå med en brosjyre på flere språk som skal distribueres ved alle landets grensestasjoner samt til bilbrukerorganisasjoner m.v. i andre land, og som gjør det klart at det i Norge er påbudt med vinterdekk eller kjetting når det er glatt vegbane.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-01-27:
Grensestasjonen er viktig, for det er jo ikke alle som kommer til Norge med ferge. Men jeg ser godt synspunktet om ferger, og jeg skal ta med meg det syn at når man skal gi opplysningsmateriell videre, bør man se på alle praktiske muligheter. Jeg vil tilføye at når det gjelder utenlandsregistrerte kjøretøyer i Norge, er det allerede reagert kraftig når det gjelder tunge kjøretøyer. Der er grensestasjonene særdeles viktige, med en påbudt kontroll når det gjelder å se på bl.a. fartsbrev og å være aktive. Så det synspunkt som representanten har tatt opp, ligger meg tungt på sinne, det handler om trafikksikkerhet og det å berge liv og unngå skade.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-01-27:
NSB Gods arbeider kontinuerlig med å finne transportløsninger som tilgodeser både kundens krav til kvalitet og fleksibilitet og krav til lønnsomhet. Derfor har NSB i relasjon til Mosjøen sett det nødvendig å foreta tilpasninger i driftsopplegget. Dette har skjedd i dialog med kundene, og NSB mener de nå har et konkurransedyktig tilbud med betjening via Mo i Rana, Bodø eller Trondheim. Sentralt i NSBs vurderinger omkring betjeningen av containerkundene er bruken av Nordlandsbanen til transport av fisk. NSB legger stor vekt på å etablere et tilbud som er attraktivt i forhold til transport av fisk til kontinentet. Dette er en tidssensitiv transport, og NSB har derfor funnet det nødvendig å finne løsninger som gir raskest mulig transport, slik at selskapet kan tilby konkurransedyktige fisketransporter med jernbane. Det driftsopplegget som nå er etablert, innebærer at det totale volumet av gods som går på jernbane, øker. Dessuten vil dette driftsopplegget bety økt konkurransekraft for NSB, som igjen er ventet å gi positive ringvirkninger for jernbanen som transportform.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-01-27:
Først en generell kommentar. Hvis ikke NSB Gods omorganiserer virksomheten sin, blir godstogene sjeldnere og sjeldnere. Det å bruke omlasting med bil for å styrke jernbanen som godsform, styrker jernbanen. Det vil faktisk føre til at man kan få et godsvolum som øker antall tog, og når det gjelder Mosjøen, er daggodstoget beholdt. Det andre spørsmålet som representanten tok opp, er det generelle konkurranseforholdet mellom veg og bane. I den sammenheng er jeg meget klar over problemstillingen som knytter seg til de vogntog han nevner, og jeg vil bl.a. ta opp de spørsmålene når jeg skal besøke det tyske formannskapet for samferdselsspørsmål i Bonn i begynnelsen av februar. Jeg er her generelt opptatt av at jernbanen skal kunne styrke sin utvikling, men vil ikke nå knytte ytterligere kommentarer til en sak som ikke er behandlet. På det nåværende tidspunkt er det, så vidt jeg vet, kun i Sverige og Finland at man har slike vogntog som dette, mens resten av Europa, bl.a. Tyskland, ikke tillater det.
Reidun Gravdahl (Arbeiderpartiet), 1999-01-27:
Jeg vil gjerne få stille et spørsmål til samferdselsministeren: «En dansk turist omkom i en bilulykke i Valdres 17. januar 1999. Det var glatt, og bilen hadde sommerdekk. Danske vinterturister som kjører biler med sommerdekk i Valdres, er ikke noe uvanlig syn. Hvordan kan det tillates at utenlandsregistrerte biler kan kjøre rundt med dekk som ikke er tilpasset føret, og utsette både seg selv og andre for fare, og hva vil statsråden gjøre med dette?»
Reidun Gravdahl (Arbeiderpartiet), 1999-01-27:
Jeg takker for svaret. Det sies at det er slik at ferjene tilbyr utleie av vinterdekk, men at ikke alle takker ja til tilbudet. Grensestasjonene er her påpekt som et område, men burde det ikke også være en mulighet til å følge det opp allerede på ferja? Det er sikkert slik at mange turister som har vært her, kanskje bare har vært i Oslo. Hvis de da kommer oppover i fjelltraktene, er det et helt annet føre vi snakker om, så de får seg en ubehagelig overraskelse. Jeg lurer på om det ikke kan være mulig å følge opp på et litt tidligere tidspunkt enn akkurat på grensestasjonen.
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 1999-01-27:
Jeg vil stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «NSB har besluttet at godsnattoget på Nordlandsbanen ikke lenger skal stoppe i Mosjøen. Mosjøen er det tredje største tettstedet langs Nordlandsbanen i Nordland og trafikknutepunkt både for gods og personer som skal til og fra indre og ytre Helgeland. Resultatet er at godset nå overføres til vogntog på den meget ulykkesbelastede E6 gjennom Nordland. Mener statsråden det er en god miljøpolitikk og trafikksikkerhetspolitikk å flytte godstransport fra jernbane til vei?»
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 1999-01-27:
Jeg takker statsråden for svaret, selv om statsrådens svar i stor utstrekning står i motstrid til de signalene som kommer fra lokalt hold med hensyn til forståelsen av de endringene som er gjennomført. Det er ikke snakk om at godsmengden er et problem som har bidratt til de justeringene som er foretatt på Nordlandsbanen. Derimot har problemet vært ventetid ved stasjonen i Mosjøen – man har måttet vente på motgående persontog. Det som imidlertid kan bekymre statsråden, som på mange måter er øverstkommanderende for samferdselspolitiske spørsmål, er det arbeid som nå foretas i Vegdirektoratet. Man jobber der med en forskrift som skal åpne for bruk av 25 ¼ meters vogntog med totalvekt på 60 tonn, samtidig som NSB Gods jobber med å få mest mulig gods over fra vei til jernbane som en del av Nasjonal transportplan. Ser statsråden problemstillingen som er knyttet til de spørsmålene?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 1999-01-27:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til forsvarsministeren: «Sist uke ble KV «Åhav» brukt som transportskip i Meløy kommune under politioppdrag. Politiets oppdrag var å avskilte en «dumper» samt å undersøke en mistanke om ulovlig kjøring med snøscooter. Store kostnader er forbundet med å bruke et kystvaktskip på denne måten. Mener statsråden at dette er riktig ressursbruk av Kystvaktens fartøyer?«
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 1999-01-27:
Jeg takker for svaret. At Kystvaktens skip blir brukt av politiet, kan være fornuftig, men da må det ligge et behov for rask utrykning til grunn. Bruk i avskiltingsøyemed – i dette tilfellet gjaldt det en lastemaskin – syns jeg går langt over streken, spesielt med tanke på at Biltilsynet, som begjærte avskiltingen, hevder at dette var helt unødvendig og kunne vært gjort på en annen måte. I sånne tilfelle bør ferje eller hurtigbåt benyttes. Dessverre er ikke dette eksemplet enestående. Jeg har mottatt telefoner om at Kystvakten har fraktet lensmannen på snøscooterkontroll til en øy der det kun er én gammel snøscooter – og det var bare rim på bakken. Båtfortøyninger er også blitt dratt opp i kontrolliveren. Jeg går ut fra at statsråden er enig i at sånne eksempler både kan undergrave respekten for lov og orden og svekke den støtte Kystvakten har i kystbefolkningen. Det er ingen som er tjent med det. Jeg håper statsråden tar disse signalene på alvor, og jeg vil spørre om han vil ta initiativ til å innskjerpe bruken av Indre Kystvakt, sånn at denne delen av Forsvaret fortsatt kan ha bred støtte blant kystbefolkningen.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 1999-01-27:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til helseministeren: «I Fauske kommune må en pasient tilbringe resten av sitt liv på en institusjonsplass, som han både etter eget og Fauske kommunes syn ikke har behov for. Pasienten har KOLS(kronisk obstruktiv lungesykdom) (kronisk obstruktiv lungesykdom) Mener statsråden at det er riktig å tvinge en ellers frisk og rask person til å slutte å røyke mot sin vilje?»
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 1999-01-27:
Jeg takker for svaret. Det er etter mitt syn betenkelig at en enkeltperson må tilbringe jula på en institusjon på grunn av prinsipprytteri fra det offentlige. I avslaget er det gitt følgende begrunnelse for at pasienten ikke kan bruke oksygen i eget hjem: Det er medisinsk-faglig konsensus om dette, med bakgrunn i at røykerne ikke får full utnyttelse av opptak av O2. Videre er det nevnt brannvernshensyn, som ikke er begrunnet. Når det gjelder det medisinsk-faglige, må vel helseministeren være enig i at opptaket av oksygen vil være det samme enten han får det hjemme eller på en institusjon. Han røyker begge steder, og opptaket av oksygen er vel ikke avhengig av hvor han får det. Når det gjelder brannfaren, brenner som kjent ikke oksygen. I tillegg skriver pleie- og omsorgssjefen i Fauske kommune: «Pasienten er klar og orientert. Han har som tidligere sveiser god kunnskap om gass- og brannfare.» Selv om det er medisinsk konsensus om noe, har ikke pasienten krav på at det skal gjøres en individuell vurdering? Hvis så er tilfellet, vil helseministeren sørge for at denne pasienten får en slik vurdering, basert på denne pasientens situasjon?
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
Det er riktig som representanten Svendsen hevder, at KV «Åhav» ble brukt som transportfartøy i forbindelse med et politioppdrag i Meløy. Det er imidlertid viktig å understreke at dersom man skal vurdere Kystvaktens ressursbruk på en hensiktsmessig måte, må man ta utgangspunkt i de oppgaver Kystvakten utfører. En meget sentral oppgave er suverenitetshevdelse innenfor territorialfarvannet og myndighetsutøvelse i havområdene under norsk jurisdiksjon, eksempelvis i Norges økonomiske sone og i vernesonen ved Svalbard. Dette stiller store krav til tilstedeværelse og evne til effektiv overvåking. Når Kystvaktens fartøyer er på patrulje, er de kontinuerlig beredt til å yte f.eks. katastrofehjelp og redning. I forbindelse med behandlingen av Finansdepartementets budsjettproposisjon for 1993-94 gav Stortinget sin tilslutning til målsettingen om å få til en best mulig utnyttelse av statens samlede ressurser i kystforvaltningen. Det var på denne bakgrunn at Indre Kystvakt ble opprettet i 1995/96. Med denne opprettelsen, og på bakgrunn av gjeldende regler, utfører Kystvakten bistandsoppgaver for det sivile samfunn i tillegg til hovedoppgavene som jeg nevnte ovenfor. Indre Kystvakt baserer seg på et flerbrukskonsept, noe som innebærer at etater som Politiet, Tollvesenet og Statens forurensningstilsyn kan få bistand av Kystvakten til å utføre sine oppgaver. Dette er i tråd med Stortingets tilslutning. Jeg vil samtidig understreke at oppdragene fra brukeretatene hele tiden er gjenstand for prioritering. Viktige oppdrag går foran de mindre viktige, og Kystvaktens primæroppgaver prioriteres foran bistand til andre etater. På denne måten utnyttes ressursene optimalt. Det er på denne generelle bakgrunnen at KV «Åhav»s bistand til lensmannen i Meløy må ses. KV «Åhav» utfører sine pålagte hovedoppgaver samtidig som den skal kunne gi bistand til etater som f.eks. Politiet. Det er på det rene at fartøyet var på patrulje i det aktuelle området utenfor Meløy og hadde ledig kapasitet til å bistå politiet. Ettersom fartøyet var på patrulje og kunne kombinere dette med et oppdrag for politiet, vil merkostnadene ved denne operasjonen være ubetydelige. Derfor mener jeg at denne typen oppdrag i utgangspunktet er i samsvar med intensjonen med Indre Kystvakt. Jeg vil også understreke at denne typen transportoppdrag ikke er en særlig høyt prioritert oppgave i Kystvakten. Indre Kystvakt har vært i virksomhet i forholdsvis kort tid, og tjenesten evalueres fortløpende med tanke på å oppnå en hensiktsmessig og kostnadseffektiv ressursutnyttelse. Jeg synes derfor det er positivt at bruken av Indre Kystvakt er gjenstand for debatt. Spørsmålet fra representanten Svendsen henger også sammen med et annet tema, nemlig gjennomføringen av et brukerbetalingssystem for enkelte kystvakttjenester. Departementet vil i inneværende år vurdere ulike modeller for et slikt system.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
Som jeg nevnte, er Indre Kystvakt en ny etat, eller en ny del av en etat, som er under løpende vurdering. De forhold som representanten Svendsen påpeker, vil være med i den løpende vurderingen som nå gjøres. Jeg registrerer i tillegg representanten Svendsens reaksjon, og de eksempler han viser til. Det er naturlig at disse også er med i grunnlaget for totalvurderingen. I likhet med Svendsen er jeg som statsråd enig i at den støtten Kystvakten har hos kystbefolkningen, er det viktig å opprettholde. Det er viktig å satse videre på økt aktivitet hos Kystvakten, og på en tilstrekkelig ressurstilgang dersom vi pålegger den stadig nye oppgaver. Så her er det en sammenheng som vil bli presentert for Stortinget i løpet av meget kort tid.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
De flyene som er sendt til Italia, har ikke gjennomgått oppdateringsprogrammet Mid-Life Update. Derfor mangler flyene den systemoppgradering som trengs for å utnytte flyets våpen om natten under de sikkerhetsregler og kriterier som normalt gjelder i en fredsoperasjon. Norske F-16 er innmeldt til NATO i forhold til den yteevne de har i dag, både når det gjelder materiell og trening. Luftforsvaret har i alle år trent på nattoperasjoner, men hovedmålsettingen har vært å kunne opprettholde en minimums kapasitet, først og fremst for å kunne utøve suverenitetshevdelse i fred, og for å kunne forsvare seg mot en lett identifiserbar motstander. Med andre ord: Vi kan fly operativt i mørke, men har i dag ikke systemer som i stor nok grad kan identifisere mål om natten på en tilfredsstillende måte i en fredsoperasjon. Når F-16 Mid-Life Update-oppgraderingen er teknisk gjennomført i 2001, vil utdanningen av flygere fortsette for å få full operativ nytte av det nye systemet. Så selv om flyet er oppgradert, vil det kreve en betydelig opplæring av flygere før vi kan si at vi er operative med den nye kapasiteten Mid-Life Update gir våre fly.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
Forsvarsministeren ser ikke problemene på samme måten som de nå ble beskrevet, fordi forsvarssjefen sa noe mer i sitt intervju. Man må ikke bare lese ingressen og glemme hvilken sammenheng ingressen står i. Jeg vil også minne om at det norske forsvaret er klar til å gå i krig. Det er ingen tvil om det. Vi er operative. Det jeg har prøvd å understreke, og som er feil gjengitt fra dem som har uttalt seg i avisene, er at vi er trent på nattoperasjoner, vi er trent på nattflyging, og vi er operative i forhold til de oppgaver vi skal gjøre i Italia og i Kosovo, i forhold til det vi har meldt inn, i forhold til de eskortetjenester og følgeoppdrag vi skal ha. Vi er fullverdig medlem av NATO. NATO har blitt informert om situasjonen fra år til år, og har akseptert den. Det er altså ikke noe som er ukjent, verken for NATO, for Forsvarsdepartementet eller for norske politikere – hvis man hadde gått inn i årsmeldingene for de senere år.
Einar Olav Skogholt (Arbeiderpartiet), 1999-01-27:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til sosialministeren: «I Frankrike har medikamenter inneholdende virkestoffet buprenorfin hatt oppsiktsvekkende resultater i behandling av narkomane. Antallet overdoser er blant annet redusert med 70 pst. på fire år. Medikamentene skal ha klare fordeler sammenlignet med metadon. Vil statsråden ta initiativ til å forsere og utvide utprøvingen av buprenorfin-assistert behandling i Norge?»
Einar Olav Skogholt (Arbeiderpartiet), 1999-01-27:
Jeg takker statsråden for svaret, og vil få ønske henne god tur til Paris. Jeg er enig i at det må være en streng kontroll med det medikamentet som blir utskrevet, og at all slik behandling må være innenfor de rammene som er lagt i metadonprosjektet. Vi har ikke noe tilbud om metadonbehandling til alle som fyller kravene for slik behandling – ca. 500 personer står på venteliste, og overdosedødsfallene er høyere enn noen gang tidligere. Alt må prøves for å redusere overdosedødsfallene vesentlig, slik også statsråden sa. I Frankrike har man jo meget god erfaring med bruk av medikamenter som inneholder virkestoffet buprenorfin. Ja, resultatene er oppsiktsvekkende. Behandlingen er langt rimeligere enn metadonassistert behandling. Kan ikke statsråden åpne for at de som står på venteliste for metadonassistert behandling, får dette alternative behandlingstilbudet omgående? Og har statsråden drøftet denne problemstillingen med fagrådet innen rusvern i Norge?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-01-27:
Situasjonen for dei tyngst belasta rusmiddelmisbrukarane har vorte forverra gjennom dei siste åra, samstundes med at overdosedødsfalla har auka. Både den fysiske og den psykiske helsetilstanden til misbrukarane har vorte dårlegare. Misbrukarane er m.a. meir avmagra og har fleire infeksjonar, samstundes som mange slit med angst og depresjonar. Utgangspunktet mitt er at eitt overdosedødsfall er eitt for mykje. Det er nødvendig med styrkt innsats for denne gruppa for å betra misbrukaren sin situasjon og for å auka sjansane for vellukka rehabilitering og eit betre liv. For å få dette til må det vera ei breidd i tilboda. Det er diverre ikkje slik at det finst ei løysing som passar alle. Det inneber helsetilbod tett samanvovne med sosial oppfylging. I fjor sette vi i verk ei rekkje nye tiltak for denne målgruppa, m.a. vart lov om sosiale tenester endra, slik at regelverket knytt til tilbakehald av rusmiddelmisbrukarar i institusjon utan eige samtykke er vorte meir presist og effektivt. Vi legg dermed til rette for fleire tvangsinnleggingar. Fleire nye kommunar fekk midlar til ettervernstiltak. Tilbodet om metadon vart bygt ut og er no landsdekkjande. Bruken av buprenorfin er kjent i fagmiljøet i Noreg. Norske ekspertar vitja det omtala prosjektet i Frankrike i november i fjor. Dei fann resultata interessante. Eg vil sjølv reisa til Frankrike fyrst i mars for m.a. å bli direkte orientert om resultata deira. Eg vil ha norsk ekspertise med på turen og saman med dei diskutera erfaringane dei franske styresmaktene har gjort med denne forma for medikamentell behandling. Metadonsenteret i Oslo, MARIO, førebur eit forsøk som tar mål av seg til å svara på kva for plass eit slikt tilbod bør ha i behandlinga av rusmiddelmisbrukarar i Noreg. Som kjent er det eit prosjekt i Skien der ein deler ut Subutex til rusmiddelmisbrukarar. For å kunna gje dette medikamentet til misbrukarar, vart det søkt Statens legemiddelkontroll om registreringsfritak. òg her er det altså strenge restriksjonar for å kunna gje denne typen medikament til rusmiddelmisbrukarar. Slik må det vera så lenge vi veit at forskriving av vanedannande medikament frå legar, utan at klienten får tett oppfølging, aukar faren for overdose. Helsetilsynet er oppteke av at ikkje alle medikament er like eigna i såkalla substitusjonsbehandling. Dei understrekar at det må vera streng kontroll med kva som blir skrive ut, og at all slik behandling må vera innanfor dei rammene som er lagde i metadonprosjektet. I utgangspunktet er eg av den oppfatninga at flest mogleg tiltak for å hjelpa rusmiddelmisbrukarane må prøvast ut. Dersom buprenorfinassistert behandling viser seg effektiv, og dersom den lar seg setja i verk og gjennomføra i kontrollerte former med den naudsynte oppfølginga, er eg villig til å vurdera meir bruk av slik behandling òg i Noreg.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-01-27:
Det er rett som representanten Skogholt peikar på, at her på dette tidspunktet står altfor mange i kø for behandling. Eg har sett ned ei arbeidsgruppe som skal sjå på både sambandet mellom det tilbodet vi i dag har for behandling, og det behovet vi har. Dei skal òg sjå på kvalitet og organisering. Eg er glad for at vi står saman, på tvers av ulike parti, for ein forsterka innsats for dei mest forkomne rusmisbrukarane. Men det som er avgjerande, er at den einskilde får tett oppfølging. Fyrst då har han eller ho ein sjanse for å lukkast. Det ligg til grunn i metadonprosjektet, det må òg liggja til grunn dersom vi skal utvida med nye preparat. Derfor treng dette tid.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-01-27:
Rapporten frå fylkeslegen i Oslo gir all grunn til uro. Eg har òg forstått at Oslo kommune tar denne rapporten på alvor og fylgjer opp. Regjeringa vil føra vidare og auka innsatsen for å betra tilgangen på kvalifisert personell i helse- og omsorgssektoren. Dagens situasjon er eit resultat av tidlegare års forsømingar når det m.a. gjeld utdanningskapasiteten, og særleg gjeld dette på universitets- og høgskulenivå. Det manglar òg planar i mange kommunar for korleis ein skal dekkja framtidige behov for helse- og sosialpersonell. For å få best mogleg oversikt har departementet bedt kommunane klargjera personellbehovet sitt dei nærmaste åra. Staten sine regionalrepresentantar i fylka vil i resten av handlingsplanperioden 1999-2001 samarbeida med kommunane, med fylkeskommunane og med høgskulane om konkrete kvalifiserings- og rekrutteringstiltak i det einskilde fylke. Ein vil særleg prioritera kvalifisering av ufaglærte, m.a. ved å stimulera flest mogleg til å gå opp til fagprøve i omsorgsarbeidarfaget, og til etter- og vidareutdanning av hjelpepleiarar og andre med helse- og sosialfag frå vidaregåande opplæring. Det er rett som representanten Øyangen viser til, at Jagland-regjeringa la fram Handlingsplan for helse- og omsorgspersonell i 1997, med ei økonomisk ramme på 110 mill. kr i budsjettforslaget for 1998. Forslaget vart ført vidare i sentrumsregjeringa sitt budsjettforslag for 1998, men vart redusert med 19 mill. kr ved Stortingets behandling. I budsjettet for 1999 har Regjeringa laga ei samla framstilling av løyvingar til personell- og kompetanseføremål i heile helse- og sosialsektoren. Dette gjeld både dei nye tiltaka som kom med handlingsplanen i høve til 1998-budsjettet, og andre tiltak på Sosial- og helsedepartementet sitt budsjett. Oversikta viser at departementet løyvde om lag 286 mill. kr til personell- og kompetanseføremål i 1998. Regjeringa gjorde framlegg om å auka denne ramma til om lag 324 mill. kr i 1999, og fekk Stortinget sin tilslutnad til det. Auken vil særleg koma i samband med opptrappingsplanen for psykisk helse og førebuingane til fastlegeordninga. I tillegg til desse midlane vil kommunane òg kunne bruka av skjønnsmidlane innanfor eldresatsinga og av løyvingane til psykisk helsevern til kvalifisering av personell. Den samla satsinga frå departementet for å styrkja tilgangen på kvalifisert personell er såleis, med Stortinget si støtte, monaleg auka, og ytterlegare auke i opptaket til helse- og sosialfagstudia ved universitet og høgskular vil bli vurdert. La meg til slutt understreka at personellsituasjonen i sjukeheimane er ikkje berre avhengig av tilgang på fagpersonell. Arbeidsmiljøet har òg mykje å seia for om personellet trivst og blir verande i denne sektoren. Eg veit at Oslo kommune i sitt arbeid no, og òg andre kommunar, er opptekne av det. Sjølve følgjer vi opp i departementet med sikte på kartlegging av faktorar som skapar eit godt og stabilt arbeidsmiljø i sjukeheimane. Personell som trivst i arbeidet sitt, er avgjerande viktig for kvaliteten i eldreomsorga.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-01-27:
Eg er glad for at representanten Øyangen rettar søkjelyset mot ei sak som gjeld svært mange, nemleg ei meir verdig eldreomsorg. Eg kan nok ikkje svara på eit så omfattande og vanskeleg spørsmål som representanten Øyangen her stiller, på eitt minutt. Eg trur eg skal avgrensa meg til å seia at eg er veldig fornøgd med at vi har fått gjennomslag for vår satsing så langt. Men det er ingen garanti for framtida. Det er tvert imot slik at vi er nøydde til å følgja nøye med i både korleis handlingsplanen for ei betre eldreomsorg og handlingsplanen for eit betre helsepersonell blir ivaretatt i kommunane, og kva tilsynsrapportane seier. Vi har òg sett i gang eit arbeid i departementet for å sikra aldersdemente sine rettar betre enn i dag.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-01-27:
Stønadsordningane for einslege forsytarar vart innførte i ei tid då ein anten var gift eller levde aleine. Sambuarforma var lite vanleg. Det var òg meir vanleg at kvinna var heimearbeidande. Samfunnet har endra seg. I dag er sambuarskap svært utbreitt og allment akseptert. Det synest òg då meir naturleg å tilpassa stønadsordningane til faktiske familie- og samlivsmønster. Val av samlivsform bør ikkje påverkast av at den eine forma gjev større rett til offentlege stønader enn den andre. Formålet med stønadsordninga i folketrygdlova er å setja einslege forsytarar i stand til å forsyta seg sjølve etter ein rimeleg overgangsperiode. Den som har sambuar til å dela buutgifter og andre hushaldningsutgifter med, har ikkje like stort behov for stønad. På denne bakgrunn jamsteller folketrygdlova og barnetrygdlova stabile sambuarforhold – dvs. at dei har vart i 12 av dei siste 18 månadene – med ekteskap. Eg vil presisera at lovendringane i folketrygdlova og barnetrygdlova ikkje rokkar ved utgangspunktet: Sambuarar har ikkje, i motsetnad til ektefellar, gjensidig underhaldsplikt for kvarandre. Korkje ein sambuar eller ein ektefelle har heller noko direkte forsytaransvar for den andres særkullbarn. Det er det dei biologiske foreldra som har. Den andre av foreldra, som ikkje har den daglege omsorga for barnet, skal betala barnebidrag. Når det gjeld lova om sosiale tenester, er denne det siste tryggleiksnettet i velferdsstaten. Lova skal m.a. sikra alle som har opphald i Noreg, forsvarleg livsopphald. Sosialhjelpa er likevel av subsidiær karakter. Den enkelte har i utgangspunktet ansvar for å syta for eige underhald ved å nytta alle aktuelle utvegar. Når alle aktuelle utvegar er nytta fullt ut, men ikkje strekk til, har den som ikkje kan syta for livsopphaldet sitt, krav på økonomisk stønad. Eg vil peika på at tildeling og utmåling av økonomisk stønad skal skje etter ei individuell behovsprøving på grunnlag av søkjaren sin økonomiske, sosiale og helsemessige situasjon. Dette er eit anna utgangspunkt enn det som gjeld for barnetrygd og overgangsstønad. Ved utmåling av økonomisk stønad til sambuarar må det leggjast til grunn at sambuarar ikkje har gjensidig underhaldsplikt. Det kan likevel takast omsyn til økonomiske fordelar ved felles hushald. Det kan òg takast omsyn til at søkjaren faktisk blir underhalden av sambuaren. Regjeringa skal leggja fram ei melding om utjamning i levekår denne våren, der situasjonen til m.a. einslege forsytarar vil bli vurdert. òg det regjeringsoppnemnde sambuarutvalet arbeider med problemstillinga. Utvalet går gjennom lover og regelverk og vurderer sambuarane sine rettar og plikter på meir prinsipielt grunnlag. Det tek sikte på å leggja fram innstillinga si i løpet av våren. Både meldinga og oppfølginga av utvalsrapporten vil gje høve til å ta opp vilkåra for einslege forsørgjarar på breiare basis.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-01-27:
Det er ikkje mi meining å læra Oddbjørg Ausdal Starrfelt noko om eit område som eg veit at ho har bakgrunn for å kjenna godt til, men eg har gjeve mitt svar ut frå slik som ho har bedt om det. Ho har bedt om ei vurdering av desse to lovverka, og det har ho fått. La meg elles leggja til at den store omlegginga av stønaden til einslege forsørgjarar skjedde etter forslag i velferdsmeldinga, vedteke av Stortinget utan støtte frå regjeringspartia, og evalueringa der er lagd til år 2001. Men som eg peikte på i mitt hovudsvar: Eg vil syta for at både i Sambuarutvalet si innstilling og i stortingsmeldinga om utjamning i levekår vil dei einslege forsørgjarane sin situasjon bli nærmare vurdert.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
Den norske helsepolitikk er tuftet på en forutsetning om rettferdig fordeling av og tilgang på helsetjenester. I dette tilfellet dreier det seg om hvorvidt en spesialisterklæring kan nektes avgitt fordi pasienten røyker. Jeg er ikke kjent med alle forhold vedrørende denne saken, men jeg forstår spørsmålet slik at det dreier seg om legens motvilje mot å tilrå at pasienten får tilgang på en bestemt type medisinsk utstyr. Uten å gå inn på den konkrete saken vil jeg gi følgende svar: Det følger av legeloven § 30 at en lege plikter å være varsom, nøyaktig og objektiv ved utstedelse av attest og legeerklæring. Bestemmelsen skal sikre at legeerklæringer bygger på grundige undersøkelser og er nøyaktig utformet. Den enkelte leges faglige skjønn har jeg som helseminister ikke mulighet til å overprøve, men jeg vil presisere at legens vurdering med hensyn til innholdet i legeerklæringen skal foretas på bakgrunn av et forsvarlig medisinsk- faglig skjønn. Legens vurdering skal videre foretas på bakgrunn av saklige hensyn. I den grad det legges vekt på pasientens livsførsel, må det være fordi dette har betydelig relevans i forhold til behandlingens forsvarlighet og nytteverdi. Det kan foreligge tilfeller hvor legen finner at pasientens livsførsel gjør at en behandling pasienten ønsker, vil være uforsvarlig. Videre kan det foreligge tilfeller hvor pasientens livsførsel medfører at behandlingen ikke vil kunne gi gode resultater. Dersom pasientens livsførsel tillegges vekt ut fra andre motiver enn de medisinsk-faglige, f.eks. fordi legen prinsipielt mener at personer som røyker, ikke er berettiget til samme behandlingstilbud som andre, vil det være utenforliggende hensyn i forhold til den beslutning legen skal treffe. Slike hensyn har han ikke anledning til å ta. Jeg ber om forståelse for at jeg ikke kan uttale meg om forholdene i den konkrete saken det her refereres til, men jeg viser til at Fylkeslegen i Nordland har saken til en konkret vurdering.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
Jeg vil fastholde at Stortingets talerstol ikke er stedet for å vurdere en konkret diagnose eller anvist behandling for en enkelt pasient. Like fullt mener jeg det er berettiget at fylkeslegen nå har gått inn i saken og vil gjøre en konkret vurdering av den i forhold til de prinsipper som jeg redegjorde for i mitt første svar. Det anser jeg for å være en betryggende håndtering av saken slik den står.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
Det er min oppfatning at sykehuseier håndterer situasjonen med de tilgjengelige virkemidler. Saken er ikke fremstilt slik for meg at det er nødvendig å tilføre nye virkemidler. Det er først og fremst en intern utdanning som nå dras opp i et stort omfang, en intensivert ekstern rekruttering, samtidig som man ivaretar sin funksjon gjennom et samarbeid med andre sykehus. Men tilsynsmyndighetenes oppfølging kan jo avdekke at det er behov for tiltak fra nasjonale myndigheters side. De vil selvfølgelig bli vurdert hvis vi får slike meldinger.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
Inngåelse av avtale mellom Cerebral Parese-foreningen og staten v/ Sosial- og helsedepartementet om bruk av Berg Gård har vært på dagsordenen fra 1996. Staten ved Sosial- og helsedepartementet og Rikshospitalet tok kontakt med sikte på forhandlinger i juli 1997. Nytt initiativ ble tatt i mars 1998. Første forhandlingsmøte ble avholdt den 27. august 1998. Staten har investert ca. 10 mill. kr i eiendommen på Berg Gård. I tillegg har de årlige vedlikeholdsutgiftene vært på ca. 1,5 mill. kr. Rikshospitalet uttaler at de pr. i dag har behov for lokalene på Berg Gård. Det nye rikshospitalet, barneavdelingen, på Gaustad har i dag ikke kapasitet til å ta imot den aktivitet som er på Berg Gård. Fremtidig organisering av tilbudet til pasientgruppen ved Berg Gård er til vurdering i departementet. En utflytting fra Berg Gård pr. 31. mars 1999 vil få konsekvenser for den pasientgruppen som i dag er på stedet. Jeg har derfor tatt initiativ til at det blir sammenkalt til et møte med Cerebral Parese-foreningen i neste uke.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1999-01-27:
Jeg skal få stille den ærede helseminister følgende spørsmål: «Det landsdekkende brannavsnittet ved Haukeland Sykehus i Bergen har alvorlige driftsproblemer og trues med nedleggelse. Hva kan og vil statsråden gjøre med dette alvorlige problemet?»
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1999-01-27:
Jeg takker helseministeren for svaret, og er glad for at man ikke vurderer å flytte brannavsnittet fra Haukeland Sykehus. Det nasjonale landsdekkende brannavsnittet ved Haukeland Sykehus er av meget høy faglig standard og har høstet internasjonal berømmelse for sitt behandlingsopplegg. Det er derfor bortimot en katastrofe om dette behandlingstilbudet nå eventuelt må nedlegges på grunn av mangel på helsepersonell. Jeg har en viss forståelse for at sykepleiere ved denne avdelingen går trett, fordi det er både fysisk og psykisk ganske belastende å omgås disse brannskadde pasientene, som ofte er alvorlig vansiret rent kroppslig sett. Da dette er et nasjonalt behandlingstilbud, forutsetter jeg at helseministeren gjør det som er mulig, og det forstår jeg at helseministeren gjør ved å følge opp dette ganske tett. Mitt oppfølgingsspørsmål gjelder noe som ikke ble berørt av helseministeren: Hvis det skulle stå på manglende ressurser til brannavsnittet ved Haukeland Sykehus, vil departementet være behjelpelig i så måte med å hente inn sykepleiere, eventuelt fra utlandet?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1999-01-27:
Jeg skal på nytt få lov å stille den ærede helseminister et spørsmål: «I brev datert 13. januar 1999 til helseministeren fra Foreningen for bekjempelse av Cerebral Parese i Norge sies leieforholdet på Berg gård opp med fraflytting 31. mars 1999. Begrunnelsen for oppsigelsen er misligholdelse av bygningsmassen, samt at Rikshospitalet ikke har tatt initiativ til en ny leieavtale med foreningen. Har ikke Rikshospitalet lenger behov for Berg gård, og hvis ikke, hvilke driftsproblemer vil Rikshospitalet få når bygningsmassen på Berg gård ikke kan benyttes etter 31. mars 1999?»
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1999-01-27:
Jeg takker helseministeren for svaret, og jeg vil berømme helseministerens etter hvert gode praksis med raske reaksjoner. Det setter jeg pris på. Det er ikke alltid at reaksjonene imøtekommer mine ønsker, men likevel er det positivt at en helseminister reagerer så pass raskt som han har gjort i dette tilfellet. CP-foreningen har i sin tid gått foran og vist vei når det gjelder tilbud til den gruppe pasienter som de representerer. Det er etter mitt skjønn helt uakseptabelt at ikke staten tar sitt ansvar seriøst og anstrenger seg mer for å komme frem til en ordning med CP-foreningen når det gjelder leieforholdene på Berg Gård. Jeg registrerer med glede at dette vil bli gjort etter initiativ fra helseministeren allerede neste uke, og så håper jeg at man kommer frem til en løsning, slik at både foreningen og Rikshospitalet kan bli fornøyd.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-01-27:
I den grad hun blir nødt til det, skal hun også være i stand til det. Målsettingene og prinsippene for forvaltningen av de store rovdyrene er behandlet og avklart av Stortinget. Jeg viser bl.a. til rovviltmeldingen fra 1997 og Stortingets behandling av denne. Det er en målsetting å sikre levedyktige bestander av alle de fire store rovviltartene i Norge. Samtidig skal det sikres et aktivt jordbruk med muligheter til å utnytte beiteressursene i utmark til sau og rein. Regjeringen følger nå opp Stortingets vedtak på en rekke områder. Jeg legger vekt på at forvaltningstiltak blir utviklet og gjennomført i nært samarbeid med kommuner og andre berørte parter. Bestandssituasjonen er forskjellig for de fire store rovviltartene. Gaupe og jerv har en bestandssituasjon som gir grunnlag for å benytte bestandsregulerende virkemidler som ordinær jakt og lisensjakt. På gaupe, som hittil har vært den arten som gjør mest skade på beitedyr, var det åpnet for jakt de fleste steder i landet i 1998. Det ble felt 118 dyr, som er rekordhøy avskyting i dette århundret. For jerv er det blitt åpnet for lisensjakt i hele landet, unntatt kjerneområdet i Sør-Norge. På grunn av annen bestandsstatus har bruk av slike virkemidler hittil ikke vært aktuelt for bjørn og ulv. For å begrense konflikter mellom sau og rovvilt er det over Miljøverndepartementets budsjett blitt bevilget midler til tiltak som flytting av sau til andre beiter, tidligere sanking av sau og omstilling fra sau til melkeproduksjon. Erfaringene til nå viser at målsettingene i rovviltforvaltningen krever samordnet innsats fra landbruks- og miljøvernmyndigheter. Utgangspunktet for de tiltakene det nå arbeides med, er imidlertid at rovdyrene må forvaltes gjennom arealsondering. Dette innebærer at utmarka må forbeholdes bufe og tamrein i store deler av landet, mens rovdyrene må ha et strengere vern i andre områder. Miljøverndepartementet og Landbruksdepartementet er nå i ferd med å evaluere effektene av tiltak og virkemidler fram til i dag. Det pågår også bestandsregistreringer som skal gi grunnlag for framtidige forvaltningstiltak. Med bakgrunn i den pågående evalueringen vil jeg, sammen med landbruksministeren og i nært samarbeid med berørte parter, søke å finne løsninger som begrenser skadene på bufe- og tamreinnæringene mest mulig.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-01-27:
Det er ikke få ganger jeg har fått spørsmål om rovdyrforvaltningen i spørretimen. Det er ikke rart fordi rovviltmeldingen pålegger oss å kombinere to tilsynelatende motstridende hensyn. På den ene siden skal vi bruke utmarksressursene til beite for både tamrein og sau. Vi vet at det er en av de mest miljøvennlige kjøttproduksjonene vi kan ha. På den andre siden er vi forpliktet til, og vil ta ansvaret for, å ha levedyktige bestander av de fire største rovdyrartene også i Norge. Det betyr at vi flere steder i landet får konflikter mellom rovdyr og sauehold og reindrift. Det som har vært viktig fra Regjeringens side, er å prøve å minske konfliktene så langt det er råd. Vi har gitt betinget fellingstillatelse på skadedyr, vi har nå hatt på høring, og får til behandling i Stortinget, forslag om lovfestet rett til erstatning, og vi har åpnet for en historisk stor gaupejakt i året som gikk. Dette, sammen med bruk av andre forebyggende virkemidler, er det vi kan gjøre for å minske konflikten.