Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1998-11-26:
Spørsmålet om hvordan aborterte fostre skal håndteres, er sterkt omstridt. Det dokumenteres både gjennom det forslag som Stortinget i dag drøfter, og gjennom innstillingen. Den daværende regjering oppnevnte i 1993 en arbeidsgruppe for å utrede spørsmålet om bruk av celler og vev fra aborterte fostre. Arbeidsgruppen definerte en abort som celler og vev fra et foster, eventuelt et intakt foster. Den pekte på at det i dag ikke finnes bestemmelser for hvordan sykehusene skal håndtere aborterte fostre eller vev fra disse, at aborterte fostre blir håndtert på svært ulike måter, og mente at hvordan et abortert foster, eller deler av dette, tas hånd om, bør vies oppmerksomhet. Dette forhold berørte etter arbeidsgruppens syn ikke bare provoserte aborter, men også spontanaborter. Arbeidsgruppen understreket at det må sikres verdige rutiner både ved behandling av aborterte fostre og ved behandling av vev. Arbeidsgruppens innstilling er offentliggjort i NOU 1994:22, som var på bred høring. I St. meld. nr. 16 for 1995-96, Om erfaringer med lov om svangerskapsavbrudd mv, konkluderte den daværende arbeiderpartiregjering, og helseminister Werner Christie, slik vedrørende håndtering av aborterte fostre: «Ved transplantasjoner av organer fra avdøde personer, blir dette utført med respekt for den avdøde. Selv om et abortert foster ikke vil være intakt, må også abortmaterialet få en respektfull og likeartet behandling ved uttak av fosterceller. Det finnes i dag ikke regler for hvordan man skal forholde seg til slikt materiale. Statens helsetilsyn vil utarbeide retningslinjer for dette.» I Innst. S. nr. 231 for 1995-96 fra sosialkomiteen er det referert til at Statens helsetilsyn skal utarbeide retningslinjer for respektfull og likeartet behandling av abortmateriale. Komiteen hadde ikke merknader på dette punkt. Jeg registrerer i debatten at det er ulike syn på hvordan disse formuleringer skal forstås. Departementet var for sin del ikke i tvil, og i det oppdrag som departementet ved brev av 17. september 1996 under daværende helseminister Gudmund Hernes" ledelse gav Statens helsetilsyn, blir det nettopp referert til nevnte stortingsmelding. Jeg registrerer den kritikken som er reist mot at dette ble gjort. Kritikken er reist fra Arbeiderpartiets representanter i denne sal, og det er en kritikk mot Arbeiderpartiets egen regjering og mot daværende helseminister Gudmund Hernes, som hadde ansvaret for det oppdrag som ble gitt Statens helsetilsyn i 1996. For min egen del har jeg registrert Stortingets ønske om å få disse spørsmålene lagt fram, og jeg har etterkommet det i St.prp. nr. 1 for 1998-99. Jeg skal komme tilbake til den videre oppfølging av dette. Behovet for ensartet praksis når det gjelder håndtering av aborterte fostre, er også dokumentert gjennom departementets egen undersøkelse. Det ble høsten 1997 kjent at et sykehus i flere år skulle ha oversendt til en kirkegård taushetsbelagte lister over kvinner som hadde fått utført abort. På bakgrunn av denne saken satte departementet samme år i gang en spørreundersøkelse ved landets sykehus om hvilken praksis sykehusene har når det gjelder håndtering av gravlegging av fostermateriale og av dødfødte og aborterte fostre. 41 sykehus svarte, og det fremgår av svarene at de fleste destruerer abortmateriale fra svangerskapsavbrudd før 12. svangerskapsuke. Ved svangerskapsavbrudd, spontanaborter og dødfødsler etter 12. svangerskapsuke er praksis imidlertid meget uensartet både når det gjelder destruksjon, organisering av gravlegging, fullmakt fra mor, fosterets alder for eventuell gravlegging, bruk av gravlegging eller kremering, bruk av fellesgrav, separat grav eller familiegrav samt trygdekontorenes praksis for dekning av begravelsesutgifter og rutiner for identifisering av fostre. Komiteen ønsker i sin innstilling at Stortinget skal få anledning til å drøfte det politiske grunnlaget for utarbeidelse av retningslinjer. Jeg har forståelse for det. Jeg har ikke bare vist forståelse, men også aktivt fulgt dette opp i St.prp. nr. 1 for 1998-99. Og når komiteens flertall ønsker et bredere grunnlag for videre drøfting gjennom en sak til Stortinget, vil jeg selvsagt følge opp det i en dertil egnet form. Det sier seg selv at slike retningslinjer må bygge på gjeldende lovgivning uansett hva hver av oss måtte mene om den. Jeg finner det naturlig at prinsippet om selvbestemmelse bør slå igjennom når det gjelder håndtering på dette området. Uansett utforming må retningslinjene sørge for en praksis som behandler kvinnen med respekt, og som ikke øker belastningen i en allerede krevende situasjon. Samtidig må det legges opp til ordninger som bidrar til en respektfull behandling av aborterte fostre. Regjeringen vil ut fra denne debatten og ut fra sitt beste skjønn fremme en sak for Stortinget slik at det blir en ny anledning til å drøfte det politiske grunnlaget for utarbeidelse av retningslinjer for håndtering av aborterte fostre.