Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2000-05-25:
Havbruksnæringen har et betydelig utviklings- og markedspotensial, og næringen har stor betydning for norsk økonomi og distriktsutvikling. Flere kystsamfunn er i dag helt avhengig av oppdrettsnæringen, og avhengigheten vil trolig bare øke i årene som kommer. Målet for en fremtidig næringspolitikk for havbruk er at myndighetene legger til rette for en offensiv videresatsing for effektiv utnyttelse av våre marine ressurser og våre naturgitte forhold for å realisere det store markedspotensialet som er for havbruksprodukter. Norsk oppdrettsnæring har i løpet av få år vokst til å bli en moderne, bærekraftig næring, hvor verdien av eksport i 1999 var over 12 milliarder kr. En videre positiv utvikling av næringen vil bl.a. være avhengig av tilgang på egnet sjøvolum og -arealer. La meg i denne sammenheng vise til en studie utført av Handelshøyskolen BI, gjengitt i et oppslag i Stavanger Aftenblad 11. mai i år, hvor det fremgår i en analyse muligheten til verdiskaping i Norges fire viktigste industrigrener. Der ble havbruk kåret til vinner. Sist en slik analyse ble gjort, var i 1992. Da ble 20 norske bransjer vurdert. Den gang kom oppdrett på jumboplass og ble spådd en heller usikker fremtid. I dag er altså denne næringen en vinner, og det forteller oss om den betydningen næringen har hatt og bør og må ha i fremtiden. Vi i Fremskrittspartiet ønsker å legge forholdene til rette for oppdrettsnæringen, slik at de land vi konkurrerer mot, og som i dag har en langt raskere vekst enn det vi har, ikke får en fordel ved at vi verner oss bort fra de muligheter oppdrett gir langs vår langstrakte kyst. Oppdrettsnæringen bygger på generasjoners tradisjon for å leve av, høste av og bruke havet. Næringen er i så måte en forlengelse av den kultur og næringsvei som har preget kysten gjennom alle tider. Oppdrettsnæringen skaper distriktsarbeidsplasser i Kyst-Norge ved at produktene produseres og videreforedles der. Næringens fremvekst og utvikling har bidratt til å skape optimisme og er sentral for å beholde og skape arbeidsplasser og dermed opprettholde bosetting i distriktene. For mange lokalsamfunn langs vår kyst er oppdrettsnæringen selve symbolet på fremtiden og muligheten for livskraftige distrikter. I den forbindelse må jeg få uttrykke min skepsis til de regjeringsplanene en sysler med for å styrke villaksstammene i mange vassdrag. Med et omfattende vern vil konsekvensene være dramatiske for store deler av oppdrettsnæringen. Jeg skal ikke forskuttere villaksdebatten, men med et omfattende vern er det helt klart at mange oppdrettsanlegg må flytte, og man hindrer nyetablering og dermed også verdiskaping og levedyktige bygder og lokalsamfunn. Oppdrett i flytende merdanlegg er et fullstendig reversibelt inngrep. Bestemmer man seg for at virksomheten ikke er forenlig med verneverdiene i området, kan anlegget raskt flyttes, og alle spor vil erfaringsmessig etter kort tid være borte. Tradisjonelt områdevern av sjø er ofte meningsløst, ettersom det er store økosystemer med ekstremt mobile organismer vi har med å gjøre. Dagens oppdrettsanlegg er noe helt annet enn hva som var tilfellet for noen år siden. Det er i dag ikke på langt nær den forurensning som man hadde fra denne typen næringsvirksomhet tidligere. Havbruksnæringen er i stadig endring og forbedring med hensyn til miljøet. Ny teknologi med automatisk fôringsanlegg har medført at man unngår sløsing med fôr, og dermed forurensning. Medisinering av fisken er nesten borte, og det drives med prøving og undersøkelse av fisk i oppdrettsanleggene. Likeledes har næringen gjort mye for å hindre rømming fra oppdrettsanlegg. Med andre ord: Mange av de forurensningsproblemene som var tidligere, er i dag en saga blott. Fiskeoppdrett er en internasjonal næring med stor nasjonal betydning. Endringer i tilgang til produksjonsområder på grunn av vern vil derfor ikke bare ha betydning lokalt, men ha konsekvenser for produksjonsmuligheter nasjonalt og eksport internasjonalt. Verneområder vil gi distriktsmessige konsekvenser og må derfor avveies mot andre samfunnsmessige interesser. For oppdrettsnæringen er tilgang til areal og næringsutvikling to sider av samme sak. Jo flere aktuelle oppdrettsområder som avsettes til vern, desto færre valgmuligheter gis fremtidig havbruk. Ekspansjon og videreutvikling av næringen overlates dermed til andre nasjoner, og det bør vi unngå.