trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2006-05-22:
Jeg la merke til at representanten Meltveit Kleppa pekte på at det ikke kunne være noen tvil om hva Senterpartiets velgere hadde i vente på dette området når de stemte Senterpartiet. La oss se hva Senterpartiet sa før valget, i forhold til hva de nå gjør. Representanten Rune J. Skjælaaen uttalte til Dagsavisen 28. juni om friskoler som allerede har fått godkjenning: «Disse skolene har søkt og fått godkjenning. Det kan vi like eller ikke like, men nå er de her. Da kan vi ikke begynne å tukle med tilskuddene, disse skolene må behandles som alle andre.» Representanten Meltveit Kleppa selv gikk ut i Dagen rett etter valget – dagen etter, omtrent – og sa: «Sp vil være garantist for friskolene.» Og hun gikk nærmest i strupen på Trond Giske, som hadde sagt at den nye regjeringen ville endre friskoleloven og stoppe statsstøtten til private skoler som allerede var godkjent. Hun sier: «Jeg er ikke redd for å si at jeg synes Trond Giske har vist en oppsiktsvekkende mangel både på kunnskap om og innsikt i hva disse skolene står for og hva de betyr.» Hva er det som har skjedd med Senterpartiet?
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2006-05-22:
Angrep er tydeligvis det beste forsvar her i dag. Jeg lurer litt på hvorfor representanten Dørum ikke sier noe som helst om de private, kommersielle skoleaktørene som John Bauer og Sonans som søkte om flere tusen skoleplasser, og etter hvert fikk dem innvilget. Det snakkes om mye annet, men det temaet unngår representanten Dørum hele tiden. Til stadighet er det gjentatt også i innlegget til representanten Dørum det med politisk klokskap. Da har jeg lyst til å spørre: Var det politisk klokskap den forrige regjeringen utviste da de hadde tapt valget og godkjente – stikk i strid med faginstansen Utdanningsdirektoratet – flere tusen skoleplasser og herunder svært mange private, kommersielle skoleplasser i videregående skole?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-22:
Nei, selvfølgelig er det ikke slik. I skolen er det et obligatorisk tilbud for dem som skal gå på skolen. Barnehagen er et frivillig tilbud. Vår finansiering av barnehagesektoren er likebehandling for offentlige og private barnehager. Det betyr at finansieringsordningen som sådan ikke legger opp til noen forskjellsbehandling av hvordan dette er, men kommunen er instansen som har ansvaret for – som det står i barnehageavtalen – å tilrettelegge for et tilbud om barnehageplass til dem som måtte ønske det – det være seg i offentlig eller privat regi. Det er fortsatt slik at barnehagene styres av en rammeplan, og de som ikke ønsker en barnehageplass, har selvfølgelig anledning til ikke å ha det. Dette er helt opp til foreldrene. Det betyr at barnehagen og skolen har et substansielt forskjellig innhold, nemlig at barnehagen er et frivillig tilbud, mens skolen er et obligatorisk tilbud.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-22:
Det finnes mye og omfattende forskning på dette, særlig fra vårt naboland Sverige. Men det er riktig at mye av forskningen går i litt forskjellig retning. Det er også riktig å understreke at det finnes grunnlag for å si at studiene imidlertid peker i den retningen at valgfrihet forsterker segregasjon. Dette framkommer i det forskningsprosjektet som er nevnt tidligere i debatten, fra Sun-Joon Hwang, som er enhetssjef i Skolverket. I tillegg står det at studiene viser at valgfriheten i første rekke forutsettes brukt av de velutdannede. Det er mange ulike konklusjoner på dette, men det er grunnlag for å si at hovedtyngden av forskning viser at man går i retning av segregering. Jeg tror nok også det er riktig å si at det finnes noe forskning som viser det motsatte. Særlig de siste rapportene, når friskoleloven i Sverige nå har vært oppe til debatt på nytt, viser at tendensen er – så langt jeg er i stand til å huske dette – at det viser seg at det er et klart tegn til økt segregering.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-22:
Siden dette er et gjentakende tema i debatten, vil jeg sitere fra lovavdelingen i Justisdepartementet, som man ikke kan diktere konklusjoner for – la meg bemerke det. Lovavdelingen er totalt uavhengig – deres konklusjoner har andre regjeringer, også vår regjering, hvilt tungt på. Det sies i konklusjonen – bare så denne debatten kan avsluttes: «Vi finner grunn til å peke på at en her ikke befinner seg i grenseområdet for hva som vil rammes av tilbakevirkningsforbudet i Grunnloven § 97.Vi tilføyer at vi ikke kan se at det på annet grunnlag generelt skulle være rom for et erstatningsansvar for staten for økonomisk tap som følge av at Stortinget ved lov griper inn i tillatelser til å drive friskole som skissert foran.» Det betyr at denne debatten egentlig er en ikke-debatt. Poenget er at dette har lovavdelingen uttalt seg om, og konklusjonen var som sitert over. Til det andre spørsmålet må jeg si følgende: Ja, vi stod foran en ukontrollert vekst av antall friskoleplasser som gjorde at det var helt nødvendig å gjøre vedtak som hindret en irreversibel utvikling. Realiteten er at i representanten Lånkes hjemfylke, og i hjemfylkene til alle representantene i salen, hadde vi fått en etablering av så mange kommersielle skoler innenfor videregående skole – og også på grunnskolenivå – at det hadde vært meget krevende for utdanningsmyndighetene å dimensjonere en god offentlig utdanning.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-22:
Som jeg sa i mitt hovedinnlegg, er grunnen til at fagskolene må være en del av dette, at det finnes to parallelle godkjenningssystemer. Det betyr at alle de skoler som har tidligere godkjenning, vil ha den samme finansieringen, men det er fordi det har vært et ønske om at fagskolene skal gjennomgås. La meg si at det har vært et bredt ønske i Stortinget om at fagskolene skal gjennomgås, fordi de gjennom mange utdanningsreformer har fått en mellomstilling, eller en parallell stilling, over videregående skole-nivå, men det gis ikke høyere utdanning. Det betyr at der finnes det mange forskjellige skoler, både bibelskoler, helse- og sosialskoler, kunstskoler og ulike skoler som er viktige. La meg for all del understreke at dette ikke gjøres fordi vi ønsker å ramme disse skolene, eller å berøre disse skolene, men fordi vi mener at de bør få en bedre lovforankring enn det de har i dag. På det siste spørsmålet fra representanten Dørum kan jeg svare at jeg kjenner bare til én skole som kan berøres av dette, og det er Spin Off. De vil få godkjent støtterett i Lånekassen som tidligere. Øvrige skoler kjenner jeg ikke til.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-22:
Så langt jeg kjenner til, er det ingen skoler som rammes av dette på den måten som representanten her reiser spørsmål om. Vi har altså et system med to parallelle godkjenninger. Alle de skolene som har godkjenning, vil fortsatt få økonomisk støtte fra staten, og så starter vi en prosess for å gjennomgå fagskolelovens lovmessige forankring. Økonomisk støtte vil også være en del av dette. Så langt jeg kjenner til, er det ingen skoler som kan føle noen grad av utrygghet rundt dette, men de vil da få sin forankring i det lovverket de i dag har støtte fra. Dette spørsmålet vil det bli rikelig anledning for Stortinget å komme tilbake til. Men la meg igjen understreke dette poenget, som jeg tror også Fremskrittspartiet vil være enig i, at gjennom mange utdanningsreformer har fagskolene en mellomstilling som er uavklart. De får da godkjenning gjennom to ulike lovverk. Bare det i seg selv kan det være grunn til å se nærmere på. Det betyr at vi vil komme tilbake til Stortinget med en gjennomgang av dette, også fordi fagskolene har så mange forskjellige innhold. Som jeg sa til representanten Dørum i en tidligere replikk: Det er alt fra kunstskoler til helse- og sosialutdanning, til bibelskoler og ulike andre, viktige skoler som vårt samfunn ønsker. Vårt mål er ikke at disse skal få uforutsigbarhet, men vi har bruk for en gjennomgang.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2006-05-22:
Regjeringen har lagt fram et forslag om å innføre en frys av den såkalte friskoleloven av 2003. Friskoleloven er en lov som ville ført til større forskjeller ved at vi hadde gått fra en fellesskole til en sorteringsskole. Det ville blitt mindre samarbeid, hardere konkurranse, kommunene ville fått dårligere råd, og det ville gått ut over satsingen på fellesskolen. Køer på populære skoler betyr at barn ville blitt avvist eller måtte reise langt. Gode lærere kunne trekkes vekk fra den offentlige skolen, og vi ville fått en dårligere integrering. Jeg er meget glad for at velgerne ved stortingsvalget i høst gav sin tilslutning til en annen linje. I Ot.prp. nr. 43 står det – og vi må anta at det er de faktiske forhold – at det 1. oktober 2005 var 13 000 elever i frittstående grunnskoler og 10 000 i frittstående videregående skoler som følger offentlige læreplaner. Utdanningsdirektoratet har i dag til behandling rundt 150 søknader etter friskoleloven. To tredjedeler av disse friskolene ønsker å følge offentlige læreplaner. Dersom alle godkjente og omsøkte elevplasser i friskoler for høsten 2005 og høsten 2006 hadde blitt tatt i bruk, ville det blitt en økning på 7 000 elevplasser i grunnskoler og 15 000 elevplasser i videregående skoler. Økningen i antall elever i friskoler ville med andre ord ha vært på rundt 50 pst. i grunnskolen og 150 pst. i videregående skole. Og som statsråden sa, kun et fåtall av disse videregående skolene ville vært et reelt alternativ. Deretter kan vi lese hva mindretallet skriver i sin merknad i denne innstillingen: «Komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre konstaterer at det er full politisk enighet om ønskeligheten og viktigheten av en sterk offentlig skole. Den offentlige skolen er – og vil forbli – det dominerende utdanningstilbud innenfor grunnutdanningen. Samtidig er det viktig å holde fast på at det ikke er noen motsetning mellom å arbeide for en sterk offentlig skole og å sikre foreldrene rett og mulighet til å velge en annen opplæring for sine barn.» Medlemmene mener videre at det er liten grunn til å frykte at den offentlige skolen vil bli utsatt for noen særlig trussel fra de nyankomne skolene. Jeg greier ikke med min beste vilje å se hvordan dette kan henge sammen: en sterk offentlig skole og en eksplosjon i de kommersielle skolene. Her har vi fra Arbeiderpartiet og regjeringens side hele tiden vært klar på hva vi ønsker. Jeg skulle ønske at opposisjonen også kunne ha vært klar på hva som var deres intensjoner med en ny lov.
Gorm Kjernli (Arbeiderpartiet), 2006-05-22:
Ingen skal beskylde Regjeringen for ikke å følge opp det vi sa i valgkampen. Arbeiderpartiet var imot friskoleloven da den kom. I valgkampen lovte vi å satse mer på den offentlige skolen og stoppe frislippet og den privatiseringen av skolen som den forrige regjeringen la opp til. Nå behandler vi en midlertidig lov som gjør nettopp dette. Det er blitt sagt fra denne talerstolen før, at dette burde ikke komme som noen overraskelse på noen. Vi har ment det hele tiden. Den norske fellesskolen, med lik rett til utdanning for alle uansett bakgrunn, er en av bærebjelkene i det norske velferdssystemet. Den har ført til at vi har en av verdens høyest utdannede befolkning, og jeg ser en klar sammenheng her. Samtidig mener jeg at friskolelovens innhold og det den åpnet for, utfordret dette. Endringer skjer ikke over natten, men retningen og kursen som den la opp til, ble helt feil for Arbeiderpartiet. Jeg er glad for at Regjeringen har vist at den ønsker en annen retning i skolepolitikken. Tankene og logikken bak friskoleloven representerte et ideologisk skifte i utdanningspolitikken mot mer marked og mer konkurranse, mer AS-utdanning. Man kan ikke anvende disse prinsippene på noe så grunnleggende og viktig som utdanning. Her er det andre prinsipper som må være i førersetet: lik rett til utdanning for alle, en god skole med fokus på kvalitet, kunnskap, inkludering og integrasjon. Dette tror jeg vi løser best innenfor rammen av den offentlige fellesskolen. Jeg tror samtlige partier i det norske storting sier at de ønsker å styrke den offentlige skolen og gjøre den enda bedre. Regjeringen viser det i handling ved å begrense veksten i privatskoler og å satse på den offentlige skolen der de aller fleste elevene går. Vi kan ikke ta midler ut av den offentlige skolen for å putte dem inn i potten for kommersielle aktører – private skoler som skal konkurrere med den offentlige skolen – i den tro at de da blir bedre. Det gjør vi ved å øke ressursene og satsingen på den offentlige skolen. Mangfoldsargumentet er et argument som ofte trekkes fram. Man øker mangfoldet ved å etablere friskoler. Dette argumentet holder ikke mål. Mangfoldet finner vi også i den offentlige skolen i dag, en skole der alle møtes, en skole som tilbyr ulike linjer, ulike utdanninger, en skole i stadig utvikling og forbedring. En friskole med samme linje, samme type elever med samme bakgrunn og interesser representerer ikke mangfold. Det tenderer til ensretting. Dette er en midlertidig lov. Jeg ser fram til at departementet til høsten legger fram et forslag til en permanent lov, et lovforslag som tydeliggjør hva som regnes som pedagogiske alternativ, og på hvilket grunnlag religiøse skoler kan opprettes – en ny lov som jeg håper vil få en bredest mulig oppslutning i denne sal.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2006-05-22:
La meg også få lov til å komme med et litt ideologisk innlegg i skoledebatten. Men la meg innledningsvis gi en kommentar til den internasjonale skolen i Kristiansand, som har vært framme i debatten. Lovforslaget, som i dag forhåpentligvis vedtas, innebærer at vi unngår en privatisering av skolen som flere opposisjonspolitikere i fylket også er – og var – imot. Skolen i Kristiansand sendte sin søknad etter at Regjeringen hadde varslet frysloven, og de bør derfor ikke være overrasket over at de ikke får behandlet sin søknad. Men når den nye friskoleloven blir behandlet her i salen, vil selvfølgelig også denne skolen bli behandlet ut fra de kriteriene som blir lagt til grunn. Vi har altså ikke sagt at vi er imot at den skal få innvilget denne søknaden. Det får vi se på. Kanskje er den offentlige skolen Norges største seier med hensyn til å avvikle forskjellssamfunnet. Tenk om ungene i Nord-Irland hadde gått på den samme skolen, ja, tenk om barna i Midtøsten, palestinere og israelitter, hadde gått på den samme skolen! Da tror jeg det hadde blitt vanskeligere å sprenge klassekamerater i luften, skutt dem eller okkupert dem. Det som er viktig i skolepolitikken, er jo å gå bort fra et forskjellssamfunn og fram mot et samfunn slik som det vi har i Norge. Vis meg skolesystemet, og jeg skal si hvilket samfunn det er, er det mange vise personer som har sagt før meg. FN har altså kåret Norge til verdens beste samfunn å bo i. Vi bør ære lærere og folk som har skapt dette samfunnet. Det betyr ikke at vi ikke skal reformere skolen. Selvfølgelig skal vi gjøre det, ut fra den virkelighet som etter hvert kommer. Men vi har altså verdens beste samfunn, og det er bygd på et grunnlag som skolen har lagt. Alle i denne sal bør være stolte og glade for at det norske folk har stoppet høyrekreftenes privatisering og løp mot et større forskjellssamfunn. Jeg er i hvert fall stolt av alle de unge sosialdemokratene som har vært på talerstolen her i dag og klart gitt uttrykk for at de fortsatt vil ha et samfunn der prinsippet om likhet skal stå sterkt.
Thomas Breen (Arbeiderpartiet), 2006-06-13:
Fremskrittspartiet lanserte for en tid tilbake sitt nye slagord: For folk flest. Det jeg lurer på, er hva Fremskrittspartiet egentlig mener med det. Grunnen til at jeg lurer på det, er at de var med på å innføre egenandeler på blå resept for pensjonister, de var med og kuttet i arbeidsledighetstrygden, og nå vil de ikke gi 20 pst. av våre innbyggere en tryggere hverdag ved at de kan få eie den grunn som huset deres står på. Spørsmålet blir derfor: Hva mener Fremskrittspartiet med «folk flest»?
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2006-06-13:
Sist denne saken ble debattert, i forrige periode, varte debatten til langt på natt. I dag er det den første saken, så vi skal nok bli ferdige før. Som saksordføreren sa, har det nok vært ganske mange følelser inne i bildet, og alle har sin mening om og oppfatning av tomtefesteloven. Fremskrittspartiet er intet unntak. Vi er blitt beskyldt for å være vinglete, men det er vi ikke i den behandlingen som vi skal ha i dag. For Fremskrittspartiet er den private eiendomsretten og prinsippet om avtalefrihet viktig. Disse to prinsippene er grunnleggende i et demokratisk samfunn. I dag ser en stadig større inngripen og uthuling av de grunnleggende prinsippene om retten til eiendom og avtalefrihet. Disse prinsippene er viktige for Fremskrittspartiet. De var viktige ved siste behandling, og de er også viktige i dagens behandling. Tomtefeste er en avtale mellom to parter om leie av en tomt over en lengre tidsperiode. For Fremskrittspartiet var det den gang – og det er det i dag – viktig å få en betenkning fra Høyesterett. Fremskrittspartiet tviler sterkt på at en omdeling av eiendom uten videre er forenlig med de prinsippene og de bestemmelsene som Grunnloven er bygd på. Derfor er det synd at ikke flertallet ser at det hadde vært klokt å innhente betenkning fra Høyesterett. Flertallet i Stortinget vedtok ny tomtefestelov i forrige periode. I dag skal vi behandle en del endringer, som har utgangspunkt i Regjeringens politiske plattform, Soria Moria-erklæringen. Regjeringen foreslår endringer i tomtefesteloven som styrker festers rettigheter, men det er også vern av landbrukets interesser. Ut fra hvor høyt enkelte i denne sal gikk i sin valgkamp, ser en at her har det vært harde forhandlinger om tomtefesteloven. Ut ifra at bøndene nå skal slippe å selge sine tomter til kjøpevillige festere, kan en vel si at Senterpartiet er vinneren her, selv om Bondelaget klart og tydelig er imot angreretten som festeren får. En kunne sikkert sagt veldig mye i denne saken, og en kunne gått inn på hvert enkelt punkt, men jeg skal begrense meg til igjen å si at Fremskrittspartiet setter den private eiendomsretten høyt og kommer til å stemme imot lovendringene og loven i sin helhet. Jeg vil på vegne av Fremskrittspartiet ta opp vårt forslag, som er referert i innstillingen.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2006-06-13:
Fremskrittspartiet er partiet for folk flest. I dag behandler vi tomtefesteloven, og det viktigste for oss i denne saken er den private eiendomsretten. Det er den som kommer høyest, og derfor vil vi stemme imot denne loven.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2006-06-13:
For Senterpartiet var det ved siste behandling eiendomsrett og avtalefrihet som var hellig. «Et tomtefesteforhold er et leieforhold», sa Marit Arnstad i sitt innlegg den gangen. I høringen med Norges Bondelag sier de at de går imot å innføre en angrerett etter at innløsningssummen er endelig fastsatt. Jeg lurer da på hvordan Senterpartiet vil klare å leve med et slikt kompromiss som de nå har inngått?
André Oktay Dahl (Høyre), 2006-06-13:
Høyre er av den oppfatning at vi fant en god balanse opprinnelig i forliket av 2004. Når det gjelder toårsregelen, åpner vi altså for alternative overgangsordninger i stedet, og er med på det. Det burde også representanten Bjørnflaten ha fått med seg. Ellers synes jeg det er interessant å se hva Knut Storberget sa i Dagsavisen den 15. juli 2005: «Arbeiderpartiet vil avvikle den usosiale tomtefesteordningen og foreslår et forbud mot framtidige festekontrakter.» Det var et par måneder før man kom i regjeringsposisjon. Så kommer man her, med høy sigarføring, og bestemmer seg for å kjøre på at vi har en usosial politikk, en usosial holdning, ved å stå på det forliket som var balansert i 2004. Jeg registrerer at flertallspartiene har kommet et par skritt videre, og at denne balansen nå er forrykket.
André Oktay Dahl (Høyre), 2006-06-13:
På side 5 i innstillingen under komiteens merknader – flertallsmerknader – beskrives en ordning hvor forvalterne av grunnen i Finnmark gjennom mange år har bortfestet og videresolgt tomter til kommuner til utbyggingsformål, til en rimelig pris. Sist i denne merknaden står det: «Flertallet mener at det bør være en målsetting å videreføre denne ordningen også når grunnen er overført til Finnmarkseiendommen.» Dette er noe som ikke fremgår av Regjeringens forslag, men som har kommet til i komiteens behandling underveis. Deler Senterpartiet Høyres oppfatning om at det er uheldig at man nå begynner å legge klare føringer på måten Finnmarkseiendommen skal håndtere prosessen på, eller står man ved det som var det opprinnelige forliket, at man skal la Finnmarkseiendommen og dem det gjelder, finne ut av dette selv?
Anne Marit Bjørnflaten (Arbeiderpartiet), 2006-06-13:
I komitemerknadene skriver Høyre i en særmerknad at de ikke støtter Regjeringens forslag om å utvide innløsningsretten, fordi det vil gi ubalanse i kontraktsforholdet. På side 4 skriver Høyre: «Disse medlemmer viser til at krav om innløsning hvert annet år, kombinert med en angrefristregel, kan gi en ubalanse i kontraktsforholdet.» Var det den samme vurdering om viktigheten av å unngå en ubalanse i kontraktsforholdet som lå til grunn for at Høyre, da de satt i regjering, innførte systemet med markedsregulering av festeleie?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2006-06-13:
Den som vil studere kompromissets edle kunst, kan jo absolutt ta en titt på tomtefesteloven og dens historie de par–tre siste år. Fra Kristelig Folkepartis side synes vi for så vidt det kompromisset som ble inngått i fjor, og som daværende justisminister og justiskomite fikk i havn, etter vår mening på en god måte, fortsatt står seg. Det er vel også stort sett hovedkonklusjonen i forhold til den innstilling som vi nå behandler, så jeg skal begrense meg til et par kommentarer. Den første gjelder forslaget om å gi innløsningsrett for fester hvert annet år når man har hatt 30 år med festetid. Dette forslaget ser vi som et kompromiss mellom Senterpartiet og Arbeiderpartiet. Dette fikk Arbeiderpartiet mot at Senterpartiet fikk sitt når det gjelder landbrukseiendommer. Fra Kristelig Folkepartis side støtter vi ikke forslaget om innløsningsrett annethvert år. Vi synes faktisk det kan skape såpass mye uro og ubalanse i forholdet mellom fester og grunneier at det kompromisset som kom i fjor, står seg, ved at man får innløsningsrett hvert tiende år. Derimot støtter vi faktisk forslaget fra Regjeringen om å gi fester en angrerett etter at innløsningssummen er endelig fastsatt. Disse to standpunktene i kombinasjon synes vi gir en god balanse mellom fester og grunneier. Så foreslår Regjeringen at innløsningsretten for feste i bygdeallmenninger også skal gjelde for feste av tomt til fritidshus i statsallmenninger. Det er et forslag vi har litt problemer med å skjønne hvorfor man går inn på. Feste i statsallmenning er stort sett punktfeste. Festekontraktene gir i dag om lag samme begrensning på bruken som det eiertomter vil gjøre, så det skulle ikke ha noen betydning for beite, inngjerding osv. Dessuten vil fjellstyrene få ekstra midler ved innløsning, og det kan kanskje gi dem en bedre mulighet enn i dag til å få løst sine oppgaver. Det siste punktet er forslaget om å redusere prosentsatsen til 5 pst. dersom festeinntektene tilhører en landbrukseiendom. Vi står på det som var kompromisset i fjor, på 10 pst., og jeg regner også med at saksordfører Breen, når han snakker om å gi en innløsningsrett «for folk flest», må erkjenne at på dette punktet gjelder ikke innløsningsretten «for folk flest». Her har man inngått et kompromiss som Senterpartiet nok har hatt sin hånd om.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2006-06-13:
Justisministeren la av naturlige grunner litt bånd på seg da han presenterte dette lovforslaget. Hvis man legger innlegget justisministeren holdt, ved siden av det innlegget som Per Olaf Lundteigen fra Senterpartiet holdt, tror jeg man ser store forskjeller i prinsipiell tilnærming. Justisministeren nærmest refser Fremskrittspartiet for deres holdninger, men det var i grunnen de samme holdningene Per Olaf Lundteigen nå frambar – og jeg regner med på Senterpartiets vegne. Lundteigen sa at det prinsipielle utgangspunkt for ham og Senterpartiet var at et festeforhold var et privatrettslig anliggende, og da mellom to likeverdige avtalepartnere. Er det et utgangspunkt justisministeren er enig i eller uenig i?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2006-06-13:
Først noen ord om eiendomsskatten og de som gjerne vil gå tur i Holmenkollåsen. Man ville antakelig oppdage at for de flotte villaene der betaler man ikke særlig høy eiendomsskatt, fordi de er bygd for ganske mange år siden, og man betaler langt mindre eiendomsskatt der enn for nyere leiligheter som er bygd i sentrum av f.eks. en by som denne, dersom man hadde hatt lokal eiendomsskatt. Noe av poenget her er at man bør rydde opp i hele takseringssystemet for eiendomsskatten. I den grad Regjeringen ønsker å gjøre noe med det, er vi absolutt lydhøre. Så har både Aasen Agdestein og statsråden forsvart det at man fjerner skattefradragsmuligheten ved individuell sparing med at de aller fleste vil bli ivaretatt. Det er jo ikke dem vi er ute etter å forsvare først og fremst, det er de som faller igjennom på grunn av det vedtaket som i dag skal fattes. Det er særlig de marginale gruppene som ikke vil nyte godt av obligatorisk tjenestepensjon eller andre ordninger. Hvilket svar har man til de gruppene? Intet! Så til det Torgeir Micaelsen sa om de frivillige organisasjonene. Vi er veldig glad for at de nå stort sett vil slippe moms, men jeg tror nok at det som vil skje, er at man vil tilpasse seg og sørge for at man ikke har noen ekstern fakturering utover 5 pst. Poenget med det opplegget Regjeringen har presentert – hvis man i det hele tatt fakturerer eksternt – er jo at all virksomhet i frivillige organisasjoner vil bli momsbelagt, og at det er en tilsiktet effekt av det man har foreslått, har jeg faktisk vondt for å tro. Her synes jeg man godt kan lese Arbeiderpartiets egen høringsuttalelse til det regelverket man har presentert for Stortinget. Og også i denne saken avfeier man det med å si at det blir vanskelige avgrensningsspørsmål. Jeg synes kanskje de frivillige organisasjonene hadde fortjent at man gikk inn i den avgrensningen og presenterte et bedre opplegg, som ville gjøre at de blir enda mer solide aktører i det norske samfunn enn det som det positive opplegget som går på generelt momsfritak, innebærer.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2006-06-13:
Det er en kjent sak at Senterpartiet stemte imot de endringene i tomtefesteloven som ble vedtatt i juni 2004. Vi mente at det var galt å innføre en innløsningsrett for festetomter som griper inn i private parters avtalefrihet. Vi mente også at innløsningsretten var et alvorlig angrep på eiendomsretten, og at det var fare for at store verdier, særlig knyttet til hyttetomter, ble overført fra næringsdrivende og lokalsamfunn i Distrikts-Norge til hytteeiere i sentrale strøk. Et bredt stortingsflertall vedtok likevel en omfattende innløsningsrett for tomtefestere den gangen. I Senterpartiet er vi derfor glade for at noen av de mest uheldige utslagene av lovendringene fra 2004, som særlig har rammet lokalsamfunn i Bygde-Norge, nå blir rettet opp. Det har vært en sterk tradisjon for at statsallmenningene skal beholdes som samlet eiendom. I statsallmenningene er det omfattende bruksretter. Disse bruksrettene tilhører bygdene og de lokale gårdsbrukene, og det er en viktig del av næringsgrunnlaget i de områdene. Salg og etablering av selveiende enheter i statsallmenningene skaper problemer for bruksrettene og andre viktige interesser i områdene. Hensynet til reindriftsnæringen taler også i mange områder mot en oppdeling av slike eiendommer. Dagens festeinntekter fra hyttetomter i statsallmenningene utgjør faktisk en viktig inntektskilde for de lokale fjellstyrene, og det er inntekter som blir brukt til beste for fellesskapet. Rasteplasser, fiskeplasser, informasjonstavler, turkart, rydding av stier og støtte til stølsveier er eksempler på tiltak disse inntektene blir brukt til. Et eventuelt bortfall av festeinntektene ville medført at mye av den aktiviteten ikke var mulig å videreføre. Festeavgiftene i statsallmenningene har vært lave. Det er ikke der vi har hatt de urimelige leieøkningene som har skapt problemer for festerne. Det er derfor en viktig og en riktig endring vi nå gjør ved å gjeninnføre unntaket for tomt til fritidshus i statsallmenninger. Hyttetomter som har vært festet i kortere tid har også vært en viktig tilleggsinntekt for mange gårdsbruk. Ved å feste bort hyttetomtene i stedet for å selge dem har gårdbrukeren ønsket å sikre varige og langsiktige inntekter til gården, som også kan komme framtidige generasjoner av brukere til gode. Sjansene for å kunne fortsette å ha gården som levevei øker når en har faste inntekter i tillegg til det den tradisjonelle landbruksdriften kaster av seg. Ved lovendringen i 2004 ble det fastsatt et unntak fra innløsningsretten for hyttetomter som hører til en landbrukseiendom. Grensen ble da satt til at 10 pst. av inntektene måtte komme fra festeinntekten. Regjeringen vil nå endre forskriften slik at kravet endres til å gjelde landbruksinntekter som har 5 pst. eller mer av inntektene fra festetomter. Fra Senterpartiets side vil vi påpeke at dette er et godt politisk kompromiss som skaper bedre mulighet for langsiktig næringsutvikling, slik at en gjennom tomtefeste fortsatt kan skape inntekter og utviklingsmuligheter for landbruks- og utmarkseiendommer i distriktene.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2006-06-13:
Som ved alle politiske kompromisser er det slik at en både må gi og ta, og slik er det også i dette tilfellet. Senterpartiet har gitt for å få til betydelige og viktige endringer på andre områder. Jeg nevnte i innlegget mitt at det både går på situasjonen i statsallmenningene og ikke minst på unntaket for innløsningsrett for jordbrukseiendommer ved inntekter på 5 pst. eller mer. Vi føler at det har vært særdeles viktig å få gjennomført dette. Når det gjelder angreretten, tror vi at det går an å leve med det, selv om en har hatt sterke motforestillinger tidligere. Vi tror det er slik at det er folk med oppriktige hensikter som vil gå til det skrittet å kreve innløsning, og det er en situasjon som vi må greie å leve med.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2006-06-13:
Vi er enig i merknaden i innstillingen, og jeg har ingen annen kommentar enn det.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2006-06-13:
Hvis presidenten ikke nuller ut taletiden, får jeg noe i tillegg. Det er greit å få det man skal.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2006-06-13:
Det har jeg ikke tenkt å gjøre, men takk for vennligheten. Det er litt undringsfullt å stå her, for tomtefesteloven har jo beveget seg i ganske stormfulle kast, til det relativt lune farvann den befinner seg i ved saksbehandlingen i dag. Jeg tror vi bare må konstatere at vi er der nå. Det skyldes jo, som det går fram av noen av merknadene i komiteinnstillingen, at man i det alt vesentlige står ved det kompromisset som ble utarbeidet i 2004. Det er det kompromisset som alt i alt står seg i balansegangen mellom grunneiere og festere. Det er jeg personlig glad for. Det ble lagt mye arbeid i det, og det ble også gjort en del innsats fra den sittende justisminister for å få det til. Når det så gjelder forslagene som er kommet, oppfatter jeg det som forslag som justerer rundt dette, og som på sin side er resultatet av en kompromissforhandling mellom tre regjeringspartier som hadde svært forskjellig utgangspunkt. Hvis man nå summerer opp det igjen, står man alt i alt fortsatt nær opp til det opprinnelige kompromisset. Men Venstre ønsker da å være tro mot det kompromisset som vi faktisk var med på å lage, og det får som voteringsmessig konsekvens at vi stemmer imot forslaget om å endre tidspunktet for innløsningsrett. Vi stemmer imot forslaget om angrerett. Vi står fast på forslaget som vi tidligere har hatt, om å kunne innløse eiendom tilknyttet punktfeste i statsallmenning. Vi har ikke endret syn når det gjelder forholdet til Finnmarkseiendommen, og vi har heller ikke endret syn når det gjelder landbruksunntaket, som er vedtatt i forskrift, men med den presisering som jeg antar at representanten Syversen mente, at vi selvfølgelig også står fast ved den endring vi gjorde når det gjaldt beregning av inntektsgrunnlaget, som skjedde i forskrift etter at saken ble behandlet i Stortinget i 2004. På det punktet følte vi den gangen at det var en rimelig avveining mellom grunneierinteresser og festeinteresser, og jeg mener, på vegne av Venstre, fortsatt at det er den avveiningen som står seg. Men min totale oppsummering, når jeg først står her i dag og deltar i denne debatten – jeg skal ikke spille tilbake og sitere alle innlegg – er at av og til er det i politikken et tidspunkt for å inngå kompromisser. Det er også et punkt at man ikke skal rive opp kompromissene etter for kort tid. Den sittende regjering har i praksis, gjennom Soria Moria-forhandlingen, i det alt vesentlige holdt seg til kompromisset, selv om det har skjedd endringer som jeg, og Venstre, er uenig i, og som da kommer til uttrykk i voteringen. Av og til er det slik at kompromiss er noe som står seg. Jeg får sitere et lite, ungt menneske som så på meg med tindrende øyne og sa «kompromiss». Han hadde lært seg i livet at det var den måten som mennesker av og til omgikkes på, en måte som gjorde at de kunne leve sammen etter en tid. Siden tomtefesteforholdet må være det mest filleristede og gjennomregulerte eiendomsforhold i norsk rettstradisjon overhodet, står det seg at kompromissene varer en stund. Jeg er glad for at det i det alt vesentlige er situasjonen i dag.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2006-06-13:
Jeg hadde egentlig ikke tenkt å ta ordet, for jeg synes at saksordføreren gav en veldig grei redegjørelse for de endringene som skjer, som jo alle regjeringspartiene står bak. Når jeg likevel velger å gjøre det, er det med bakgrunn i at André Oktay Dahl flere ganger har vært inne på merknaden fra flertallet, altså fra Arbeiderpartiet og SV – Senterpartiet sitter jo ikke i komiteen, men jeg går ut fra at de hadde vært med på merknaden knyttet til Finnmarkseiendommen om de hadde gjort det. Jeg har hatt rimelig god kontakt med ulike kommuner i Finnmark nå i forbindelse med at finnmarksloven innføres fra 1. juli. Det som er kommet til uttrykk, er en grunnleggende bekymring knyttet til konsekvensene av innføring av finnmarksloven med hensyn til kommunenes muligheter for å kjøpe arealer. Det man er redd for, er at man får en type markedstenkning der kommunene presses når de trenger arealer. Og noen kommuner gjør jo det, det er kommuner i Finnmark også som vokser. Jeg oppfatter det slik at merknaden er en henstilling om å søke å få til den samme typen regime som når Statskog har drevet i Finnmark, knyttet opp mot muligheter for arealkjøp i regi av kommunene. Det er jo slik at man har hatt ordninger som på en fleksibel måte og uten at det har dreid seg om at man kjøper til markedspris, har gitt en del kommuner som til dels har slitt med fraflytting og med å få til næringsutvikling, mulighet for å skaffe seg de arealene. Jeg må si at jeg er grunnleggende overrasket over at Høyre her i denne salen er så lite opptatt av de problemstillingene. For det jeg har merket, er at Høyre i Finnmark har vært grunnleggende opptatt av dem og har kommet med den samme typen skepsis. Man fikk en situasjon under behandlingen av finnmarksloven der avstanden mellom Høyre sentralt og Høyre lokalt var enorm. Det var to helt forskjellige partier. Det samme synliggjøres i salen i dag. Jeg må si at jeg er grunnleggende glad for at vi nå har en regjering som jeg ikke oppfatter slik at den legger noen utilbørlige føringer med hensyn til loven, men som er opptatt av konsekvensene når det gjelder den praktiske politikken. Dette handler jo i aller høyeste grad om næringsutvikling. Høyre burde kanskje være de første til å legge inn den typen merknader. I stedet opplever man at de til dels tar avstand fra merknadene, eller harselerer. Men jeg tror at Høyre i et finnmarksperspektiv er tjent med å være mye mer følsomme med hensyn til konsekvensene når loven innføres. Jeg er glad for at regjeringspartiene samlet viser den typen følsomhet.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2006-06-13:
Et tomtefesteforhold er et leieforhold. Eiendomsretten knyttet til tomter er ikke overdratt med mindre det dreier seg om et utstedt skjøte, eller at avtalen skulle være evigvarende. Det er det enkle utgangspunkt for tomtefesteordningen og for tomtefesteloven. Fram til Odelstingets behandling 16. juni 2004 var innløsning av festetomter en sikkerhetsventil, med betaling i henhold til ekspropriasjonsrettslige regler. Ved odelstingsbehandlingen 16. juni 2004 vedtok daværende regjeringspartier, med Høyre i spissen, sammen med Arbeiderpartiet og SV en massiv overføring av eiendomsrett fra en part til en annen til en pris som er langt under det Grunnloven § 105 tilsier. Grunnlovens § 105 tilsier. Høyres standpunkt blir videreført i dag. Senterpartiet stemte sjølsagt mot dette i 2004. Det er også forankret i Senterpartiets program i dag. Senterpartiet skiller mellom festetomter til bolighus og til fritidshus. Vi er tilhengere av at boligeiere skal eie egen tomt, og at innløsning kan skje i disse tilfellene, men til vanlig pris i egnen, som det heter. For festetomt til fritidshus er det derimot ikke slike tungtveiende samfunnsmessige hensyn som tilsier at en skal ha en tilsvarende innløsingsrett. Spørsmålet om tomtefesteloven ble sjølsagt drøftet og avklart i regjeringserklæringa. Senterpartiet nådde ikke fram med sitt syn om nødvendige endringer i vedtatt tomtefestelov. Saken som behandles i dag, er en direkte oppfølging av Soria Moria-erklæringa. Dette vil styrke boligfesters innløsningsrett, samtidig som innløsningsretten for festetomt til fritidshus knyttet til landbruk begrenses til de eiendommer hvor festeinntektene utgjør mer enn 5 pst. av gårdens netto inntekter. For tomtefeste til fritidshus blir derfor dagens odelstingsbehandling en styrking av enkelte gårdbrukeres stilling. Det er et skritt i riktig retning for å rette opp en etter Senterpartiets mening opplagt ubalanse i forholdet mellom tomtefester til fritidshus og de gårdbrukere som i tiltro til norsk lov festet bort hyttetomter istedenfor å selge dem.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2006-06-13:
Dagens innstilling inneholder en rekke lovendringer. En av de mest sentrale er endring når det gjelder fradrag for innskudd fra sjølstendig næringsdrivende til egen pensjonsordning etter innskuddspensjonsloven § 2-3 andre ledd, og beregningsgrunnlaget for innskudd etter foretakspensjonsloven og innskuddspensjonsloven. Senterpartiet er glad for at det nå blir lovfestet at sjølstendig næringsdrivende og personlige deltakere i deltakerlignede selskaper kan ha anledning til å spare inntil 4 pst. av beregningsgrunnlaget. Beregningsgrunnlaget vil svare til den beregnede personinntekten som ligger mellom 1 og 12 ganger grunnbeløpet i folketrygden. Det er imidlertid behov for å se nærmere på om ikke den laveste grensen, på 1 G, bør fjernes ut fra fordelingsmessige hensyn ved en senere anledning. Videre er det positivt at vi nå har fått til en endring av skattefritak for sjøfolk og ansatte på sokkelen, som har vært et stridsspørsmål som det ikke minst har vært viktig for denne regjeringa å kvittere ut som en del av det vi varslet i valgkampen før Regjeringa ble etablert. Ellers vil jeg understreke at Senterpartiet er varm tilhenger av skatt etter evne. Progressiv inntekts- og formuesskatt er en sjølsagt oppfølging av dette prinsippet. Eiendomsskatt har i denne tradisjonen bare hatt et lite korrigerende omfang for å hente inn deler av spesielt store verdier som følge av offentlig politikk. Dette er fortsatt Senterpartiets standpunkt. Eiendomsskatt på kraftverk og boliger i bymessig strøk har kommunestyret en frivillig adgang til å innføre i dag. Kommunestyret kan i dag skrive ut eiendomsskatt i «klårt avgrensa område som heilt eller delvis er utbygde på byvis, eller der slik utbyggig er i gang». Dette endres nå i § 3 i eiendomsskatteloven til at kommunestyret kan – og jeg understreker kan – skrive ut eiendomsskatt på fast eiendom i hele kommunen, samtidig som dagens frivillige alternativer for skatteavgrensning beholdes. Landbrukets faste produksjonsmidler er obligatorisk unntatt. Dette er en logisk konsekvens av formålet og har brei internasjonal aksept, og det er det viktig å understreke. For boliger og fritidshus på landbrukseiendommer skal det ved taksering i henhold til dagens regler tas hensyn til et lovverk som regulerer salg og verdsetting av slike bygninger. Endring i eiendomsskatteloven vil kreve videre arbeid framover for å sikre skatt etter evne-prinsippet, samtidig som spesielt verdifulle boliger og fritidseiendommer kan eiendomsskattelegges dersom kommunestyret vedtar det.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2006-06-13:
Senterpartiet er et nøkternt økonomisk parti som legger stor vekt på sparing, slik at man skal ha reserver i forhold til det som livet bringer med seg. Det som er tatt opp her, er forholdet mellom skattestimulans for obligatorisk tjenestepensjon kontra videreføring av skattestimulering for de private spareordningene knyttet til IPA og livrente. For å si det enkelt: Det har ikke vært noe problem for Senterpartiet å gå inn for Regjeringas forslag, sjølsagt fordi vi er motstandere av en pose og sekk-politikk som innebærer at man skal videreføre tidligere skattestimulerte spareordninger, samtidig som man innfører nye skattestimulerte spareordninger. Det hører med til politikken at det må prioriteringer til, og det er det vi står for her. Når det gjelder frivillig arbeid, er Senterpartiet ganske opptatt av de regler som gjelder for frivillig sektor. Vi vil komme tilbake til det, slik at man bl.a. i moms- og arbeidsgiverregelverket kan sikre at det frivillige arbeidet blir mer verdsatt enn det er i dag. For øvrig har jeg ikke oppfattet at opposisjonen har særlig vektlagt at man skal gå inn for et skattesystem basert på skatt etter evne – for så vidt ikke overraskende. Det er et sterkt signal for oss i Senterpartiet at det ikke er større oppslutning om dette, når vi vet at vi er nødt til å ha et høyt felles forbruk framover, og dermed også en høy total skattlegging. Det er for oss veldig sentralt at vi beholder skatt etter evne som det sentrale prinsippet. Jeg kan forsikre folk om at det er få som vil se Senterpartiets finanspolitiske talsmann i Holmenkollen når det gjelder boligbeskatning. Til det har jeg god nok oversikt over situasjonen der oppe. Jeg vil bare henlede oppmerksomheten på – og det går også på prioriteringer – at vi i dag er inne i en tid da det brukes samfunnsressurser i forhold til ekstra standard på boliger og hytter som er i overkant av hva som er klokt. Hva man vil gjøre, er opp til den enkelte, men det er myndighetenes ansvar å sikre at dette blir behandlet, slik at de som ønsker å være ekstravagante når det gjelder utforming av boliger og hytter, samtidig som vi har fullt skattefradrag for gjeldsrenter, også må regne med å møte en beskatning som korrigerer denne systemfeilen som vi har i økonomien i dag. Det er imidlertid viktig for Senterpartiet å gjenta det jeg sa i innlegget mitt, nemlig at endringen i eiendomsskatteloven vil kreve et videre arbeid framover for å sikre skatt etter evne-prinsippet, samtidig som spesielt verdifulle boliger og fritidseiendommer kan eiendomsskattlegges, dersom kommunestyret vedtar det. Vi har altså mye arbeid igjen.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-06-13:
Jeg har ingen problemer med å innrømme at dette er et privatrettslig avtaleforhold. Men det er slik med alle typer privatrettslige avtaleforhold i dette landet at man må finne seg i at de blir regulert både av offentligrettslige regler og av en del andre forhold, og at sånne typer avtaler også skal inngå i en god sosial kontekst. Slik er det på flere områder. Blant annet i forbrukerforhold og ny kjøpslovgivning setter man avtalefriheten delvis til side for å verne svake parter. Jeg opplever det slik at Senterpartiet har vært særdeles konstruktive i denne saken og har bidratt til at man klarer å skape en balanse mellom privat avtalefrihet og spørsmålet om sosiale hensyn. Man har i Soria Moria-erklæringen, manifestert gjennom de forslag vi har nå, klart å finne en balanse som bidrar til at 150 000–200 000 boligeiere får en bedre innløsingsrett, samtidig som man gir et godt vern til de landbruksinteresser som gir betydelige festeinntekter. Jeg syns det er et godt kompromiss. Hvis vi ikke hadde hatt med Senterpartiet på dette, hadde vi ikke fått flertall for det. Så i så måte er jeg svært takknemlig.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-06-13:
Jeg har bare noen korte merknader til denne saken. Dette er en sak som Regjeringen fremmer på bakgrunn av en anmodning fra Stortinget. Livsforsikringsselskapenes premier varierer jo med den forsikredes kjønn og alder. Bakgrunnen for det er at helsetilstand og leveutsikter, statistisk sett, avhenger nettopp av de faktorene. Selskaper som ikke tar hensyn til kjønn og alder når de fastsetter sine premier, risikerer å få inn for lite midler til å kunne finansiere sine utbetalinger. Men det har vært et sterkt ønske om å få til ordninger som gjør at kvinner og eldre arbeidstakere ikke diskrimineres i arbeidslivet. Hovedformålet med den endringen som nå vedtas av Odelstinget, er å legge til rette for at pensjonsinnretninger kan tilby fellesordninger som jevner ut de premieforskjellene som skyldes ulik kjønns- og alderssammensetning, uten at det truer sikkerheten i forsikringskravene. Gjennom bruk av lovens system får forsikringsselskapene inn premier som dekker framtidige pensjonsutgifter, uten at den enkelte bedrift gis grunn til bare å ansette personer som er billige i pensjonssammenheng. For å forhindre at fellesordningene også utjamner andre premieforskjeller enn det som knytter seg til ulik kjønns- og alderssammensetning, foreslås det visse minstekrav til likhet mellom pensjonsplanene i de pensjonsordningene som skal kunne inngå i samme fellesordning. Lovforslaget er basert på en utredning fra Banklovkommisjonen og bygger i hovedtrekk på den løsningen som gjelder for kommunale ordninger. Som for kommunale ordninger, legges det i loven opp til at premieutjevning skal være frivillig både for pensjonsleverandør og for foretak. Dette er ikke til hinder for at arbeidslivets parter blir enige om premieutjamning i tariffavtaler e.l. Banklovkommisjonens utredning var enstemmig, men høringsinstansene var delt i synet på om det er ønskelig å åpne for utjamning i fellesordning for ytelsesbaserte pensjonsordninger i privat sektor. Flere høringsinstanser understreker i sine høringsuttalelser at det er en sentral forutsetning at premieutjamningen gjøres frivillig. De foreslåtte endringene innebærer at det åpnes for en ny valgmulighet ved utformingen av pensjonsordning for foretaket. Jeg håper at bedrifter og forsikringsselskaper vil ta systemet i bruk, at det kan gjøre arbeidsmarkedet enklere for kvinner og eldre arbeidstakere, og at dette blir et tema i forhandlingene mellom partene i arbeidslivet.