trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2012-03-22:
Mitt spørsmål til statsråden er nærmest en oppfølger av representanten Werps spørsmål. Som man ser av innstillingen, er Fremskrittspartiet litt mer utålmodig når det gjelder å vurdere barneloven, og hvorvidt man automatisk skal miste foreldreansvaret hvis man begår til dels grove overgrep mot sine barn. Jeg vil koble det opp mot forslag nr. 4 fra Fremskrittspartiet også. Jeg hører også i denne debatten at det er veldig mye fokusering på foreldre, altså de voksnes rettigheter. Fremskrittspartiets forslag er konsentrert om barns rettigheter. Jeg må si jeg liker veldig dårlig uttrykket «barns beste». Jeg tror vi i mye større grad må begynne å snakke om barns rettigheter. Min utfordring til statsråden i så måte når hun vurderer denne type saker, er: Er det ikke barns rettigheter som må settes i fokus nå i stedet for de voksnes rettigheter?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2012-03-22:
Bare veldig kort: I mitt hovedinnlegg fikk jeg ikke anledning til å gå inn på forslagene nr. 3 og 4 fra Fremskrittspartiet, men vi fikk litt om dem i replikkrunden. Forslag nr. 3 begrunner vi med at vi har hatt en rekke saker som faktisk har gått helt til Høyesterett, der overgriper står på sine krav om både samvær og foreldreansvar etter til dels grove overgrep mot sine barn. Det er derfor Fremskrittspartiet er litt utålmodig, som jeg sa i replikkrunden, for å få på plass en lovendring her også, sånn at det er overgriper som etter avsoning i mye større grad må bevise at man kan ha samvær med sine barn eller få tilbake foreldreansvaret. Det er derfor vi knytter det opp mot forslag nr. 4. Det skjer ikke bare i barnebortføringssaker, men vi ser også generelt i Norge at ved samlivsbrudd og skilsmisser, der barn er involvert i barnefordelingssaker, er det dessverre altfor stort fokus på foreldrenes både behov og rettigheter. Derfor ønsker Fremskrittspartiet, og vi er glad for at Kristelig Folkeparti slutter seg til forslaget, at man får en automatisk oppnevning av bistandsadvokat som er knyttet til barnets rettigheter og i mindre grad opp mot de voksnes rettigheter og behov i denne typen saker. Heldigvis er det riktig, som det har blitt sagt tidligere i dag, at én sak er kanskje én for mye når barn er involvert, men foreløpig har vi i hvert fall få sånne saker. Derfor er det ikke noe kostnadsspørsmål, heller – det er mer snakk om å sikre de få barna som blir utsatt for denne typen traumatiske opplevelser. Så vil jeg benytte anledningen til å signalisere at hvis vårt forslag nr. 3 faller, vil vi subsidiært støtte Høyres forslag nr. 5, hvis Høyre ikke ønsker å oversende det. Jeg synes at de signalene som kommer fra statsråden nå knyttet opp mot både forslag nr. 3 og forslag nr. 5, er meget positive. Og jeg tolker svarene fra statsråden dit hen at man faktisk har et ønske om å gå videre i denne retningen.
Anders B. Werp (Høyre), 2012-03-22:
Barnebortføring er alvorlig både for barn og for voksne som rammes av det. I et bredt rettssikkerhetsperspektiv må barnas rettigheter alltid vektlegges tungt. Høyre er enig i at barnebortføring, som til nå har vært ulovlig, også gjøres straffbart. Kriminalisering er imidlertid ikke det eneste virkemidlet for å forhindre barnebortføringer. Det at den som vurderer å gjennomføre en barnebortføring, vet at sannsynligheten er stor for at barnet senere vil bli ført tilbake til Norge, er trolig et like viktig element for å forebygge bortføring. Her har internasjonalt samarbeid, både fra diplomatiet og politiet, stor betydning. Det viktigste er at barnet blir ivaretatt på en god måte. Som vi har hørt, står Høyre sammen med Fremskrittspartiet om forslaget som vil gjøre det straffbart å hindre samvær mellom barnet og den forelderen som har samværsrett. Vi mener at dette vil bidra til å styrke rettsvernet til både foreldre og barn. Med regjeringens forslag vil dette fortsatt være ulovlig etter sivilrettslige regler, men vi ønsker altså at det skal gjøres straffbart. Høyre står alene om et forslag om at Stortinget ber regjeringen vurdere om hensynet til barnas beste er tilstrekkelig ivaretatt i barneloven ved at personer som er dømt for overgrep eller annen alvorlig kriminalitet, kan beholde foreldreansvaret for sine barn. Vi mener dette må vurderes på selvstendig grunnlag. Det er et alvorlig tiltak å frata en forelder foreldreansvaret, allikevel må hensynet til barnas beste veie tyngre enn voksnes rettigheter overfor barna. Selv om dette forslaget etter all sannsynlighet kommer til å bli stemt ned, håper vi i Høyre at regjeringen uansett vil vurdere dette. Jeg tar med dette opp forslaget fra Høyre.
Anders B. Werp (Høyre), 2012-03-22:
Jeg har fra Høyres side lyst til å gi ros til regjeringen for å ha balansert i et godt forslag mange kompliserte spørsmål som er særdeles følsomme. Som statsråden vil se av innstillingen, har Høyre fremmet et forslag hvor vi ber regjeringen vurdere om barneloven tilstrekkelig ivaretar barnas interesser om en av foreldrene er dømt for overgrep eller annen alvorlig kriminalitet, og om spørsmålet om foreldreansvar kan knyttes til det forholdet. Mitt spørsmål er om statsråden på dette stadiet har en vurdering av det spørsmålet. Vi har fra Høyres side ikke konkludert. Vi ønsker allikevel å få dette belyst.
Anders B. Werp (Høyre), 2012-03-22:
Jeg ba om en kort merknad. På bakgrunn av signalene som er blitt gitt i debatten, ønsker Høyre at forslag nr. 5 – hvis det er tilslutning til det blant et flertall – gjøres om til et oversendelsesforslag.
Anders B. Werp (Høyre), 2012-03-22:
Personopplysningsloven gjennomfører EUs personverndirektiv om beskyttelse av personopplysninger i norsk rett. Som vi har hørt, pågår det for tiden et arbeid med revisjon av direktivet i EU. Høyre støtter regjeringens forslag om å oppdatere loven, i påvente av det videre revisjonsarbeidet i EU. Et enhetlig og sterkere regelverk for personvern i EU er formålet med forslaget til forordning som Europakommisjonen la fram 24. januar. Forordningen skal erstatte personverndirektivet fra 1995. Kontroll over bruk av egne data for forbrukere er et av hovedpoengene med forordningen. Lovendringsforslagene i denne proposisjonen er i det vesentlige ikke berørt i forslaget til forordning. Fraksjonen fra Høyre deler departementets vurdering når det gjelder forslagene til lovendringer i personopplysningsloven og prosessen i EU med forslaget til forordning om personvern – det er fornuftig å vedta de foreslåtte lovendringene nå. Etter min mening er dette kun én av svært mange saker som på en god måte illustrerer Norges manglende påvirkningsmuligheter som utenforland i Europa. Mens det nå diskuteres videreutvikling av vern om personopplysninger i EU, diskuterer vi her i Stortinget det som var gårsdagens tema i EU. Høyre ser det som særlig positivt at barns rettssikkerhet styrkes. Ny teknologi gir nye muligheter for dem som ønsker å misbruke personopplysninger om barn. Det er viktig at mindreåriges rettsstilling styrkes. Til slutt vil jeg fra Høyres side si at vi kommer til å støtte Venstres forslag, som er blitt framlagt i dag. Jeg vil for øvrig bemerke at ordlyden så å si er identisk med et forslag Høyre hadde i 2007, da saken sist ble behandlet. Høyre støtter altså nå Venstres forslag.
Tove-Lise Torve (Arbeiderpartiet), 2012-03-22:
Temaet vi debatterer i dag, er svært viktig. Det berører noe som angår oss alle, nemlig tryggheten vi som samfunn gir barna våre. Det er heldigvis relativt få familier som opplever en barnebortføring, men de som rammes, rammes hardt. Konsekvensene er store, både for barnet, familien, pårørende, venner og bekjente. I mange tilfeller blir hele lokalsamfunn berørt. Forslaget som ligger til grunn for innstillingen, er viktig og godt, fordi det styrker barnas rettssikkerhet. Siden 2000 har over 400 barn blitt bortført fra Norge til utlandet. Statistikken viser at antallet bortføringer i 2011 gikk noe ned fra 2010, uten at det ser ut til å være en vedvarende tendens. Det er også grunn til å tro at det finnes store mørketall. Fortsatt blir altfor mange barn bortført av en av sine foreldre. Og én bortføring er selvsagt én for mye. Lovverket må utformes på en slik måte at hensynet til barnet ivaretas. Derfor er lovforslaget som vi i dag debatterer, et steg i rett retning. Nå skal også den forelderen som barnet bor fast hos, omfattes av straffeansvaret. En bortføring er en bortføring, uavhengig av hvem barnet bor hos til daglig, og konsekvensene kan være vel så store – både for familien og de pårørende, men ikke minst for barnet selv. En styrking av barnas rettssikkerhet blir bare viktigere og viktigere i en stadig mer internasjonal verden. Internasjonaliseringen har mange fordeler, men skaper også utfordringer. Mange av barnebortføringssakene blir kompliserte fordi den av foreldrene som gjennomfører bortføringen, er statsborger av et annet land. Som samfunn kan vi aldri stille garantier for at slike bortføringer ikke skjer, men vi kan styrke lovverket og legge til rette for at en slik handling medfører straffeansvar og sanksjoner. Det gjenstår mye arbeid for å trygge barns livssituasjon og forhindre at de blir bortført til utlandet mot både sin egen og den andre forelderens vilje. Denne styrkingen av lovverket er ett steg på veien. Men vi må også se på ordningene for barnetrygd, barnebidrag og andre ytelser. Flere oppslag den siste tiden har vist at en forelder som bortfører sitt barn til utlandet, allikevel mottar støtte og overføringer. Det kan ikke være slik at en barnebortføring ikke også får økonomiske konsekvenser. Til slutt er det verdt å minne om at lovverk og straffeansvar ikke vil kunne sette en endelig stopper for det virkelige problemet – at barnebortføringer i det hele tatt finner sted. Derfor må vi fortsatt arbeide hardt for å forebygge, informere og opplyse. Dette er den fremste garantien for at færrest mulig barn skal oppleve en traumatisk bortføring.
Tove-Lise Torve (Arbeiderpartiet), 2012-03-22:
Det er en enstemmig komité som slutter seg til regjeringens forslag til endringer i den loven som heter personopplysningsloven. Proposisjonen berører mange viktige områder. Av disse har komiteen valgt å kommentere tre forhold i sine merknader. Det er personvern og ytringsfrihet mindreåriges personvern kameraovervåking Vi har alle registrert – og er også selv en del av – den betydelige økningen i bruken av Internett og ulike sosiale medier. Fordelene er åpenbart store, med bl.a. bedre tilgang på informasjon og mulighet for å komme direkte i kontakt med folk man har interesse av å komme i kontakt med. Men det er etter hvert blitt et stort problem med personhets og sjikane på nett, som må tas på alvor. Balansegangen mellom ytringsfrihet, sjikane og trusler er i mange tilfeller krevende å forholde seg til. Regjeringens forslag til lovendringer balanserer dette og er i tråd med Medieansvarsutvalgets utredning NOU 2011:12 Ytringsfrihet og ansvar i en ny mediehverdag. Komiteen legger spesielt vekt på det faktum at barns personvern de senere årene er blitt satt under et hardt press. Det er sørgelig å registrere at foreldre som er i konflikt, enten med den andre forelderen eller med myndighetene, legger ut sensitive opplysninger om sine barn og sine familieforhold på nettet. Dette er selvsagt en grov krenkelse overfor barnet. Det er også problematisk at det kan være vanskelig å få slettet slike publikasjoner eller opplysninger når de først er i omløp på Internett, og de kan i praksis forfølge barnet hele livet. Komiteen mener derfor det er behov for særskilte regler som styrker barns personvern. Videre viser komiteen til den enorme økningen av antall kamera montert i det offentlige rom som det tredje punktet. Dette kan oppleves problematisk fordi følelsen av overvåkning dermed blir stor hos mange av oss. Samtidig vet vi også at kameraovervåking i flere tilfeller er med på å oppklare kriminalitet og slik bidra til økt trygghet. Dette dilemmaet innebærer personvernmessige utfordringer. På den ene siden ønsker vi ikke å være overvåket, samtidig som vi ser behovet for kameraovervåkning, bl.a. for å forebygge og oppklare kriminalitet. Komiteen mener at regjeringens lovforslag vil ivareta både personvernet og behovet for kameraovervåking. Med disse kommentarene legger jeg som saksordfører fram innstillingen på vegne av en samlet komité.
Tove-Lise Torve (Arbeiderpartiet), 2012-03-22:
Det er en viktig sak forslagsstillerne bringer til Stortinget. Det å få store økonomiske problemer byr på utfordringer først og fremst for den det gjelder, men også for dem rundt og i siste instans for samfunnet. Noen får problemer grunnet vanskelige livsvilkår, mens andre får økonomiske problemer fordi de går i den såkalte luksusfellen. De viktigste poengene i denne saken er etter Arbeiderpartiets mening at det er et viktig prinsipp at den som havner i et økonomisk uføre, skal få muligheten til å gjøre opp for seg, og at det er særlig urovekkende at mange unge havner i en vanskelig økonomisk situasjon, spesielt knyttet til forbrukslån og kreditt. Men dette er ikke bare et problem som angår unge: Det er også svært mange voksne som sliter med konsekvensene av manglende kontroll med sin personlige økonomi. Det er likevel begrenset i hvor stor grad lovgivningen kan forhindre at mennesker får økonomiske problemer, men noe kan gjøres, og regjeringen har allerede gjort mye og har igangsatt mye arbeid. Blant annet er det igangsatt et arbeid for å se på mulighetene for en standardisert sats for livsopphold ved utleggstrekk og gjeldsordning. Forslaget er ute på høring. Det gjennomføres en samordning av lønnstrekk, som i løpet av 2012 skal omfatte alle namsmenn. Regjeringen vurderer også en samordning av innbetalingen av utleggstrekk. I tillegg har Barne- og likestillingsdepartementet satt i gang et prosjekt der både Forbrukerombudet, Forbrukerrådet og SIFO er involvert. De skal særlig se på hvorfor betalingsmisligholdet hos unge mellom 18 og 25 år har økt de siste årene. Dette vil være et viktig arbeid, og man vil komme med forslag til hvilke ytterligere tiltak som kan iverksettes. Høyre står sammen med regjeringspartiene i de aller fleste merknadene i denne saken. Det viser at vi er enige om det aller meste – og det er bra! Arbeiderpartiet mener at behovet for å gjennomgå disse ordningene som jeg har snakket om i innlegget mitt, er ivaretatt. Vi mener at det er hensiktsmessig å vurdere resultatene av disse prosessene før vi setter i gang nye. Med bakgrunn i dette foreslår vi derfor at saken vedlegges protokollen. Økonomiske problemer får store konsekvenser for den enkelte, noe som igjen fører til utfordringer for samfunnet. I utgangspunktet er den enkeltes økonomiske situasjon et personlig ansvar. Vår oppgave er å tilrettelegge for ordninger som sørger for at færre havner i økonomisk uføre, samt at vi får gode ordninger som gjør at den enkelte kan leve et verdig liv selv om økonomien har gått over styr.
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2012-03-22:
Jeg er veldig glad for at regjeringen sier at man tar disse problemstillingene på alvor. Det er mange mennesker – og stadig flere mennesker – som nå er i en vanskelig situasjon, av mange årsaker. Jeg er derfor litt skuffet over at regjeringen ikke ønsker en fullstendig gjennomgang, men sier at man må nøye seg med å se på det man nå jobber med. Det er veldig mange som har vært opptatt av å få en total gjennomgang av dette systemet – det være seg gjeldsrådgivning, det være seg gjeldsregister eller å få en gjennomgang av hvordan inkassobransjen opptrer, og hvordan det offentlige opptrer som kreditor. Gjeldsoffer-Alliansen er bl.a. en organisasjon som er opptatt av det. Jeg har senest i dag hatt møte med Juss-Buss, som er veldig opptatt av det, og møter stadig flere mennesker som har store problemer. Hvorfor denne motstanden i regjeringen mot Høyres forslag, som Fremskrittspartiet har fremmet tidligere, om en total gjennomgang på dette området?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2012-03-22:
Det er hyggelig å høre Arbeiderpartiet snakke om behovet for enkel tilgang til kreditt. Jeg tror ikke det alltid har vært sånn. Men statsråden har et viktig poeng, som jeg er helt enig i. Forslaget har en – hva skal man si – ydmyk formulering, og det er med vilje. Dette er et forslag om at regjeringen skal vurdere å «gjennomgå». Det er selvfølgelig et poeng at også folk uten fast eiendom eller ting de kan ha sikkerhet i, skal ha muligheten til å ta opp kreditt. Vi er også klar over at man har en frarådningsplikt, men det er ikke vanskelig å finne eksempler på at folk som åpenbart ikke er kredittverdige, har ikke bare ett kredittkort, ikke bare to, men tre–fire–fem–seks kredittkort. Mitt poeng og Høyres poeng har vært at risikoen er så liten nettopp fordi man har denne tvangstrekkinstansen, altså det offentlige på en måte som garantist. Hvis man ikke ønsker å gå inn på det forslaget, hvordan vil statsråden da sørge for at kredittkortselskaper blir stilt til ansvar?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2012-03-22:
Det er mulig at det er lettere å skjønne kredittkortselskapene for Arbeiderpartiet. Det er i så fall en ny posisjon som regjeringspartiene har inntatt i norsk politikk – men dem om det! Spørsmålene er – det er to veldig korte og greie: Mener statsråden at frarådningsplikten fungerer i dag? Jeg så statsråden nikke i stad da jeg nevnte f.eks. at folk kunne få fire–fem–seks kredittkort – det vet vi fra historier i pressen. Og hvis den ikke fungerer i dag, hvordan skal statsråden sørge for at den faktisk fungerer? Dette handler ikke minst om å beskytte vanlige folk også.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2012-03-22:
Takk til statsråden for svaret. Spørsmålet mitt var om regjeringen vil sette nye og mer offensive mål for å hindre nedbygging av Norges beste matjord, og om statsråden er villig til å prøve nye virkemidler for å få dette til. Jeg må konstatere at i det svaret statsråden til nå har gitt, viser han til det målet som er satt – som for så vidt er en videreføring av det målet som ble satt i 2004. Han sier at det har man i og for seg nådd, hvis man legger vekt på det ene året som 2011 representerer. Samtidig sier han at det er et veldig ambisiøst mål. Svaret på mitt første spørsmål er dermed nei – det blir ikke satt noen nye mål fra denne regjeringen når det gjelder jordvern, i hvert fall ikke så langt. Det er jeg skuffet over, for jeg er helt enig i det statsråden sa, nemlig at dette nivået er for høyt. Hvis statsråden mener at nivået er for høyt, burde han jo egentlig sette et mål om at det skulle bli lavere – ellers henger vel ikke dette på greip, hvis det kan sies på den måten i denne sal. Til spørsmålet mitt om nye virkemidler viser statsråden stort sett til de virkemidlene som følger av lovvedtak i Stortinget i 2009. Det er mulig det fortsatt er nytt, men jeg hadde vel ventet meg at statsråden hadde mer å vise til enn det som Stortinget vedtok for tre år siden. Så svaret på spørsmålet om statsråden er villig til å prøve nye virkemidler for å få dette til, er vel også egentlig nei. I så fall er jeg skuffet over det også. Men det er mulig jeg har misforstått, så jeg vil gjerne at statsråden presiserer i hvilken grad han er åpen. Da gjentar jeg spørsmålet mitt: Er han åpen for å ta opp igjen det forslaget han har i skuffen – og som var så godt at det faktisk ble sendt på høring, før det ble lagt ned i skuffen igjen – om en vernebestemmelse i jordlova, ikke for å verne all matjord, men for å gi muligheten til å verne den beste matjorda vi har her i landet? Når det gjelder bruk av virkemidlene, som selvsagt er nye med den nye plan- og bygningsloven fra 2009 om statlige planretningslinjer, ligger det i dette at statsråden er innstilt på å revidere det samarbeidet med Miljøverndepartementet, som han nå viste til, med hensyn til de gamle rikspolitiske retningslinjene, som jo gir mulighet til å omdisponere kornåkre rundt stasjonsbyer i stor stil, med 1 km gangavstand? Det er jo gangavstand kanskje for noen, men knapt for de fleste.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2012-03-22:
Takk til mine ærede medrepresentanter som har deltatt i denne debatten. Det har vært en veldig interessant debatt, en ganske nyansert debatt, og det har vært mange positive innspill til hvordan en kan komme lenger i forhold til å verne den beste matjorda. Men jeg må vel si at representanten Lundteigen traff spikeren på hodet. Det er sterke krefter som ønsker et slapt jordvern i dette landet. Jeg kan bevitne at det er slik som representanten Lundteigen sier. I pressområder, som f.eks. i Rogaland fylke, er utbyggingsinteressene og bøndene forenet gjennom intensjonsavtaler som gir bøndene årlige inntekter, i stor grad langs beltet av den beste matjorda. Det binder reelt sett både forvaltningen av plan- og bygningsloven og de konkrete vedtakene – når det kommer til stykket – om omdisponering. Dette uvesenet må landbruksministeren og andre relevante departementer ta tak i, for jeg tror ikke vi kan leve med en slik indirekte undergraving av den offentlige politikken. Så skal jeg for så vidt la den mer politiske delen av Lundteigens innlegg ligge, men bare si at han også traff spikeren på hodet da han sa hvor problemet ligger. Hvis regjeringen hadde villet ha mer offensive mål og sterkere virkemidler, hadde landbruksministeren også villet det. Men det er regjeringen som ikke vil. Etter representanten Lundteigens innlegg har jeg lyst til å sitere fra en annen sentral prosess – uten sammenligning for øvrig: Hva skal vi så med vitner etter dette? Men jeg tror det er en bra opptakt til den viktige avklaringen som nå skal skje med landbruksmeldingen. Regjeringen står støtt når det gjelder jordvernet, sa representanten Pollestad. Ja, det er etter min oppfatning det som er problemet, for når man står støtt, står man ganske stille, og viljen til å skjerpe politikken er ikke kommet til uttrykk fra regjeringens side her i dag. Vi får håpe at det fortsatt er håp om å få til noe djervere mål når det gjelder både inntekt, produksjon og jordvern, i de forhandlingene om landbruksmeldingen som jeg skjønner pågår her i huset. Hvis ikke skal i hvert fall ingen være i tvil om hvor Kristelig Folkeparti står – vi står ikke bare støtt, men vi går offensivt til verks.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-03-22:
Jeg takker for spørsmålene. Jeg har bare lyst til å understreke at jeg mener at den landbruks- og matmeldingen som nå nylig er lagt fram, og som er til behandling i Stortinget i disse dager, synliggjør ambisiøse og klare mål når det gjelder jordvernet, slik vi begge to – både interpellanten og jeg – er opptatt av. Vi er opptatt av å jobbe videre med de rammebetingelser for jordvernet som ligger i dag. Vi er opptatt av å jobbe innenfor rammen av de forslagene som bl.a. jordvernutvalget kom med i sin tid. Når det gjelder spørsmålet om vernehjemmel i jordlova, ble det sendt ut på høring, som interpellanten nevnte, i 2009. Det er jo selvsagt sånn at jeg da mente at det var et godt forslag, og ville anbefale det dersom det hadde fått tilbakemeldinger fra kommuner, fra høringsinstanser. Men det er ikke noe å legge skjul på at det ble svært negativt mottatt blant svært mange kommuner. Da kan det sikkert være ulike årsaker til at det ble negativt mottatt. Et av poengene er vel – slik representanten Høybråten understreker – at hvis man innfører lovverk som fratar kommunene ansvar, reagerer man med ryggmargsrefleks i mange kommuner. Uansett ble det foreslått, og jeg har da vurdert det slik at det ikke var tilrådelig å gå videre med denne vernehjemmelen, slik den ble lagt fram i det forslaget. La meg også få understreke at det var ikke bare kommuner som var negative, men også fra jordvernhold, fra Jordvernforeningen bl.a. i Vestfold, var man skeptisk til en slik jordvernhjemmel i jordlova, bl.a. fordi de var redde for at dersom man vernet indrefileten, eller vernet de fineste områdene, ble det et større press på andre områder. Så ifølge deres synspunkter var en slik jordvernhjemmel komplisert å forvalte hvis vi hadde ønske om å få ned omdisponeringen, slik målsettingen var. Uansett har den saken blitt satt på dagsordenen. Den har bidratt til økt bevissthet. Jeg er da opptatt av å se på om det kan finnes andre måter å jobbe på, for på det viset å nå målsettingen om å få ned omdisponeringer under de 6 000 målene som er nedfelt i landbruks- og matmeldingen som sådan. Så vil jeg påpeke at jordvernutvalget har diskutert mange ulike forslag. Mange av dem har vi allerede jobbet med og fulgt opp. Mange har vi vært usikre på om er fornuftig å følge opp. Men jeg er opptatt av å se på om det kan være nye måter å gå inn i den diskusjonen på som samtidig gir oss mulighet til å oppnå målsettingene, bl.a. om det kan brukes økonomiske virkemidler, bl.a. om det kan stilles krav til nydyrking i forbindelse med slike forslag. Det får vi komme tilbake til senere i debatten.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-03-22:
Jeg vil også både takke interpellanten for interpellasjonen og takke for debatten, som jeg synes er særdeles viktig, og som jeg er svært opptatt av. Vi jobber aktivt med jordvernet. Jeg har bare lyst til å besvare en del av kommentarene i debatten med at det tross alt aldri har vært oppnådd bedre resultater med hensyn til omdisponering enn de to siste årene. Det ser ut til at vi aldri har hatt lavere omdisponering siden 1976. Så en må ikke komme hit og si at det ikke er oppnådd resultater i et veldig målrettet arbeid, som har basis også i forrige regjerings halveringsmålsetting. La meg understreke også det. Jeg opplever at det er en veldig stor samstemmighet om at en ønsker å komme lenger. Jeg skal da gjenta det jeg sa i stad, i forrige innlegg, at jeg er opptatt av å lete etter nye virkemidler for på det viset å sørge for at vi reduserer omdisponeringsnivået enda mer. Det er i alle fall en klar målsetting for meg å følge opp det arbeidet videre, og det er også understreket i den landbruks- og matmeldingen som nå er til behandling. Vi diskuterer i denne sammenhengen både omdisponering og nydyrking. La meg da understreke at det skjer en ikke ubetydelig nydyrking i dag – ca. 15 000 mål i året i det siste – noe som selvsagt også er særdeles viktig. Vi er helt sikkert nødt til å øke denne nydyrkingen, for på det viset å sørge for at vi har en større produksjonskapasitet. Men vi kan ikke gå bort fra, som flere representanter har understreket i debatten, at den beste matjorda finnes rundt de store byene: Det er på Sør-Vestlandet, det er på Jæren, det er på Østlandet, det er i deler av Trøndelag. Og det er også her vi har de største utfordringene – og verstingene – som finnes, som også flere har vært inne på. Jeg har lyst til å understreke at ansvaret ligger i kommunene. Det ligger i kommunestyrene. Der må vi ha politikere fra alle partier som tar ansvar. Det er deres plikt. Hvis de ikke tar det ansvaret, skal innsigelsesinstrumentet brukes. Som sagt: Jeg har vært opptatt av å jobbe med å forsterke jordvernet. Det har vi oppnådd gode resultater på. Jeg er blitt utfordret på hvordan vi skal jobbe videre framover. Vi jobber videre framover gjennom plan- og bygningsloven. Vi jobber videre framover gjennom de målsettingene som er satt. Jeg utelukker ikke endringer i de målsettingene. Jeg utelukker ikke endringer i politikken. Jeg er opptatt av å utvikle politikken slik at vi når målsettingene som kan sikre oss en matproduksjon i framtida og en trygghet for framtidig matproduksjon i hele landet.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-03-22:
Det er både en godt timet og viktig interpellasjon, når næringskomiteen i disse dager er i ferd med å gjøre ferdig sin innstilling til landbruksmeldingen. Interpellanten viser i sitt innlegg til at man de siste 50 år har bygget ned ca. 10 pst. av dyrkingsjorda. Sett i forhold til befolkningsvekst, mattrygghet, forsyning av trygg og sikker mat, og behovet for økt matproduksjon, er dette klart bekymringsfullt. Men hvis man tar med i bildet vekstforbedringene av det man dyrker, at man over år har fått forbedret agronomi, mer motstandsdyktige og effektive plantesorter og en mer effektiv drift, ser bildet litt lysere ut. Vi produserer nok betraktelig mer på opparbeidet areal nå enn det vi gjorde for 50 år siden. Det er nok også slik at etterbehandling av produktene gjør at vi har betraktelig mer volum til konsum nå enn vi hadde da. Det er viktig å legge til at også for Høyre er dette et viktig tema. I den kommende meldingen er det viktig at man går inn for å sikre tilstrekkelige arealer for å nå målsettingen. Målsettingen for Høyre er den samme: Vi må produsere mer mat. Høyre vil derfor se på flere forslag for å nå dette målet. Er det mulig å ta vare på matjord når arealene den ligger på, skal brukes til noe annet? Er det mulig å forbedre eksisterende arealer slik at de produserer enda mer? Er det mulig å gjøre noe med verdien av opparbeidet matjord, slik at den ikke er den første man tar til når man skal omdisponere? Høyre ser problemstillingen reist av interpellanten og mener det må være mulig å se på virkemidler for å bøte på problemet. Verdiregulering av arealer kan gjøres ved å stille krav ved bruksendringer. Forbedring av agronomien kan gjøres ved å stimulere til grøfting og andre forbedringer. Her kan kanskje stikkordene være eiejord kontra leiejord. Tar man bedre vare på den jorda man eier, enn den jorda man leier? Og kanskje kan man se på lovverket rundt avhending av landbrukseiendommer, mulig det er sentralt i et sånt spørsmål. Høyre ser ikke på mer sentralstyring som løsningen på disse problemene. Sentralstyrt vern fra Miljøverndepartementet har ikke vært et gode for å få mer nydyrket mark, snarere tvert imot. Derfor mener Høyre at man må se behovet lokalt. Det ble tidligere sagt av en av representantene at forståelsen lokalt må være viktig i denne problemstillingen. Høyre er der enig med representanten Gullvåg. Ser man ikke behovet lokalt, er det vanskelig å lovfeste og styre det fra sentralt hold. Nydyrking av matjord kan gjøres om man ikke forvalter vernelovverket for rigid. Metoder for å ta vare på den øverste rike matjorda for å bruke den på andre nyanlagte arealer bør være et alternativ man kan se på. Avslutningsvis vil jeg igjen takke interpellanten for å ha reist et viktig spørsmål. Fra Høyres side ser vi fram til både konstruktive innspill og gode debatter ved behandlingen av den kommende landbruksmeldingen.
Allan Johansen (Fremskrittspartiet), 2012-03-22:
I Norge i dag har vi et sterkt jordvern. Likevel ser vi at det årlig bygges ned matjordarealer. Det er en utvikling vi kan beklage, men vi kan ikke stoppe utviklingen i Norge ved å stoppe all utbygging som skjer i områder med dyrket mark. I dag står vi overfor store utfordringer når det gjelder utbygging av veier og jernbane. Disse utbyggingene vil kreve at en del dyrket mark blir nedbygd. Også andre samfunnsnyttige utbygginger vil i framtiden kreve at dyrket mark blir nedbygd. Hvordan hadde det sett ut i Stavanger- og Sandnes-området hvis vi ikke hadde bygd ned dyrket mark? Eller hvordan hadde det gått med utbyggingen av E6 og E18 hvis vi ikke kunne bygge på dyrket mark? Vi i Fremskrittspartiet er innforstått med at denne utviklingen kommer til å fortsette også i framtiden. I dag er det enkelt å få flyttet matjord. Vi kan flytte den fra utbyggingsområder og legge den ut på nye områder for å bygge opp nytt dyrkbart areal. Vi i Fremskrittspartiet er svært opptatt av at det skal bli enklere for bøndene å få tillatelse til nydyrking. Det er et potensial for mye nydyrking i Norge – problemet er alle restriksjonene som bøndene blir møtt med når de ønsker å dyrke opp nytt land. Jeg kommer selv fra Mo i Rana. Der har vi flere eksempler på at bøndene blir nektet å dyrke opp egen jord. Vi har bønder som får tildelt melkekvoter, men som blir nektet å dyrke opp gammelt landbruksareal, som har vært dyrket i tidligere generasjoner. Avslagene er begrunnet i at eiendommene ligger nært et verneområde eller et elvedelta. Prosessen for dem som vil starte med nydyrking, er også, etter Fremskrittspartiets vurdering, altfor omfattende og kostbar. Det kreves dyre utredninger, lang saksbehandling før nydyrking kan starte. Det kreves også uttalelser fra reindriftsnæringen før bonden på egen eiendom kan starte nydyrking. Hadde regjeringen og departementet forenklet regelverket på dette området og lagt til rette for nydyrking, ville vi kunne erstattet den matjorden som nødvendigvis blir nedbygd med ny dyrkbar mark.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-11-14:
Jeg har på vegne av representantene Vigdis Giltun, Laila Marie Reiertsen og meg selv gleden av å fremsette et forslag om endringer i arbeidsmiljøloven som gir arbeidstakere mulighet til å stå i arbeid til fylte 75 år.
Siri A. Meling (Høyre), 2012-11-14:
På vegne av representantene Henning Skumsvoll, Kjell Ingolf Ropstad, Borghild Tenden og meg selv vil jeg fremsette et representantforslag om brukerrepresentasjon i Statnetts organer, en nasjonal plan for kraftlinjer og kostnadsfordeling i sentralnettet. På vegne av representantene Henning Skumsvoll, Borghild Tenden og meg selv vil jeg fremme et representantforslag om en fremtidsrettet nettstruktur.
Siri A. Meling (Høyre), 2012-11-14:
Energiutredningen er et veldig godt dokument, som mange mennesker og fagpersoner har lagt mye arbeid i. For Høyres del er det viktig å benytte det grunnlaget til å se fremover, ikke bare frem mot 2020, som mye av de tingene statsråden refererer til handler om, men utover 2020. Energi handler om langsiktighet. For oss handler det om hvilken posisjon Norge skal ha som energinasjon bl.a. i forhold til Europa. Det handler om hvilken posisjon vi skal ta for å utnytte mulighetsbildet for verdiskaping, teknologiutvikling osv. Derfor trenger vi etter Høyres mening en energimelding som kan gi oss disse visjonene også utover 2020. Vår konklusjon er at regjeringen på mange måter bare velger en enkel utgang ved å beskrive en situasjon, istedenfor å gripe fatt i de langsiktige utfordringene også etter 2020. Mitt spørsmål er om de interne urolighetene innad i regjeringen gjør det umulig å være visjonær innenfor energiområdet.
Siri A. Meling (Høyre), 2012-11-14:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til miljøvernministeren: «Mange i Norge er opptatt av utviklingen ved reprosesseringsanlegget ved Sellafield og farepotensialet dette anlegget utgjør når det gjelder radioaktive utslipp til norske sjø- og landområder. For tiden pågår forhandlinger om en eventuell overføring av høyradioaktivt avfall fra Dounreay i Skottland til Sellafield. Hva vil norske myndigheter gjøre for å hindre en opptrapping av aktiviteten ved Sellafield, og hva vil en eventuell overføring av radioaktivt avfall fra Skottland bety for spredningsfaren for norske områder?»
Siri A. Meling (Høyre), 2012-11-14:
Jeg takker for svaret. Jeg håper at statsråden og regjeringen vil ha et kontinuerlig, fast fokus på denne problemstillingen. Vi vet at Storbritannia satser mye på utbygging av fornybar energi, men vi vet også at Storbritannia ønsker å bygge ni nye kjernekraftverk i landet. Det betyr at farepotensialet for en økning i aktiviteten ved Sellafield er til stede, også i forhold til situasjonen med flytting av avfall fra Dounreay. Mitt spørsmål til statsråden er om han selv har vurdert å reise over til Sellafield og ha møte med britiske myndigheter, for på den måten å understreke betydningen denne aktiviteten har for naboland, bl.a. Norge, og også for å forvisse seg om at de planer som tidligere er lagt for tømming av lagertanker, at det arbeidet går som planlagt, og at det blir en retning som Norge ønsker for dette arbeidet.
Siri A. Meling (Høyre), 2012-11-14:
Jeg takker for svaret. Å vurdere å ta kontakt med britiske myndigheter og vurdere å reise til Sellafield er etter min mening kanskje en noe for svak tilnærming, særlig når vi vet at man tenker seg å flytte avfall fra Dounreay til Sellafield. Da kan det være på sin plass at den norske miljøvernministeren selv aktivt tar initiativ til et møte, eventuelt et besøk, for å diskutere denne situasjonen, og på den måten understreke betydningen dette har for Norge, for kystbefolkningen og for norsk sjømataktivitet osv., som er helt avhengig av å ha rene havområder for sitt høstingsgrunnlag.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2012-11-14:
Mitt spørsmål går til Borten Moe. Den 8. oktober i år kom ei pressemelding frå Olje- og energidepartementet, der ein på noko kryptisk vis avlyser den lenge venta energimeldinga. Dette reagerer svært mange på, og når ein leiter etter i historikken om energimeldinga, er det eit skrekkeksempel på manglande føreseielegheit. Går vi nokre år tilbake, ser vi at statsråd Enoksen avviste behovet for ei energimelding, medan Åslaug Haga varsla ei stortingsmelding i 2007–2008. Så kom Terje Riis-Johansen og la Haga sitt prestisjeprosjekt på hylla seint i 2008. Så snur Riis-Johansen i 2010 og varslar at ei energimelding kjem likevel, og det blei sett ned eit energiutval for å lage ein NOU. Dagens statsråd, Borten Moe, mottek energiutgreiinga i 2012, og OED legg fram status for energipolitikken, samtidig med statsbudsjettet, og kvitterer med dette ut energiutgreiinga. Med andre ord: Energimeldinga er atter ein gong avvist. Meiner statsråden at denne mangelen på føreseielegheit er måten å behandle Noregs viktigaste næringar på, ikkje minst på bakgrunn av at vi er ein av verdas største energinasjonar, og at inntektene frå dette representerer ein tredjepart av landets inntekter – og dermed òg det velferdssamfunnet vi kjenner i dag? Det tek altså sju år og fire statsrådar frå Senterpartiet, og det står på staden kvil. Maken til mangel på handlekraft! Er statsråd Borten Moe verkeleg komfortabel med denne fullstendig uføreseielege måten å behandle Noregs største ekstportvare på, når vi ser dei endringane som skjer innanfor gass, innanfor alle dei energiformene som er viktige for landet vårt?
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2012-11-14:
Denne energimeldinga er jo ikkje noko som Framstegspartiet er åleine om å etterspørje. NHO spør etter ho, LO spør etter ho. Alle miljøvernorganisasjonane spør etter ho. Energi Norge spør etter ho, og alle meiner at dette er eit fundament for å nå dei klima- og miljømåla som vi som nasjon har forplikta oss på. Vi har alle registrert den interne maktkampen i Senterpartiet, der partileiar Navarsete forsøkjer å avsetje delar av statsråd Borten Moe sitt mannskap. Dei fleste kan naturlegvis tenkje seg bakgrunnen for det, for eg registrerer at statsråden har fått statssekretær som tidlegare var i Natur og Ungdom, til å halde seg i øyra. Då er spørsmålet: Er det slik at norsk industri – og nasjonen elles – må akseptere å vere offer for internkamp i Senterpartiet, eller vil no statsråden skjere igjennom og avslutte denne prosessen ein gong for alle og kome til Stortinget med ei etterlengta energimelding?
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-11-14:
For først å avklare det siste representanten Grimstad tok opp – Norges største eksportnæring. Det regner jeg med er olje- og gassnæringen. Den har nettopp fått en bred behandling gjennom petroleumsmeldingen, som et enstemmig storting sluttet seg til i fjor. Når det så gjelder energipolitikken, som beskrives som uforutsigbar, vil jeg ta sterkt avstand fra en sånn virkelighetsbeskrivelse. Snarere tvert imot er det en svært handlekraftig regjering, som gjennom både klimamelding, nettmelding og grønne sertifikater har lagt til rette for en svært forutsigbar energipolitikk i Norge. Den skal sikre rimelig, rettferdig, forutsigbar forsyning, gode rammevilkår for investeringer hos produsenter og i det norske sentralnettet. Det ble langt på vei bekreftet av Energiutvalget, og jeg mener at denne regjeringen gjennom sine handlinger og sin politikk de siste årene tvert imot har lagt til rette for det vi nå ser: et historisk løft i produksjon, et historisk løft i investeringene i overføringsnettet – at vi dermed som nasjon skal ha et skikkelig, trygt og godt forsyningsnett, trygg og god strømforsyning, i tiårene som kommer.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-11-14:
Jeg synes at i stedet for å komme med generell kritikk knyttet til at man ikke kommer med en energimelding, bør man i alle fall si noe om hvorfor man vil ha en energimelding – altså: Hvilke deler av norsk energipolitikk er det som ikke er lagt på plass av både regjeringen og denne salen de siste årene? Hva er manglene? Hva er utfordringene? Hva er det vi ikke har løst? Jeg vil med all respekt melde følgende, og det er at denne regjeringen nå – og gjennom hele perioden – har ført en politikk som fører til historiske investeringer, som fører til at vi nå løser mange av de utfordringene som er knyttet til manglende overføringsnett, som gjør at vi får en trygg og god og forutsigbar strømforsyning. Da er med respekt å melde energiutfordringene i denne nasjonen løst.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-11-14:
Vi kommer ikke til å legge fram en stortingsmelding om norsk energipolitikk utover de dokumentene vi allerede har presentert. Hvis vi ser tilbake på de siste ett og et halvt årene og ser hva som har skjedd, er det store ting regjeringen har presentert. For det første er det lagt fram en nettmelding, som klargjør forutsetningene for utbygging av sentralnettet i Norge – en viktig forutsetning for å lykkes. Stortinget har fått seg forelagt, og har ratifisert, avtalen om grønne sertifikater og fornybardirektivet, som gir Norge den høyeste fornybarandelen i hele verden – en historisk offensiv satsing. Olje- og energidepartementet har gitt konsesjon til flere kilometer høyspentledning enn i noen annen periode tidligere, samtidig med at det gis konsesjon til et rekordhøyt antall vindkraftverk og vannkraftverk. Det går ikke an bare å peke på at man skal ha en melding. Man må også si hvorfor man vil ha en melding, og hvilke problemer det er man eventuelt vil løse. Jeg mener at dette er det ikke bare kontroll på, dette er fast, stødig styring framover.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-11-14:
Nei, tvert imot. Jeg vil få sagt at den energipolitikken vi fører, ikke bare er god og tilfredsstillende på kort sikt, men at den framfor alt har et langsiktig perspektiv. Vi skal ha en fornybarandel på 67,5 pst. i 2020. Det er den høyeste fornybarandelen i Europa, den høyeste fornybarandelen i verden. Det peker framover, og måten å nå dette på er gjennom investeringer i nett og i produksjon, en bedre kraftbalanse og gjennom å legge til rette for mulighet for investeringer i næringsliv og produksjonsliv over hele landet. De investeringene vi gjør nå, er mer langsiktige enn veldig mange av de andre investeringene vi gjør. Jeg er kjent med at representanten Meling har vært opptatt av hvilket forhold vi skal ha til resten av Europa. Jo, det er også en politikk som er lagt på plass. Gjennom de investeringene som nå gjøres i nett og overføringskapasitet til utlandet, vil Norge innta en enda sterkere posisjon hva gjelder mulighetene for reguleringskraft og merverdiskaping i det norske kraftsystemet. Det er etter mitt skjønn ingen spørsmålstegn som kan settes i norsk energipolitikk, som rettferdiggjør en energimelding.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-11-14:
For det første har Kristelig Folkeparti sluttet seg til begge disse meldingene fra regjeringen, så i den grad Kristelig Folkeparti mener at det er motsetningsforhold mellom dem, må de stort sett være i Kristelig Folkepartis eget univers, tenker jeg, for det er ikke noe motsetningsforhold mellom dem. Snarere tvert imot, her legger vi opp til et gjennomgående godt løp der de ulike sektorene integreres i hverandre. Vi skal gjøre norsk olje- og gassproduksjon stadig mer effektiv, vi skal bruke en god del mer kraft fra land for å redusere, isolert sett, utslippene fra norsk olje- og gassindustri, samtidig som vi investerer stort i overføringsnett, i produksjon og i energieffektivisering. Samlet sett er dette en sammenhengende, forutsigbar og offensiv energipolitikk.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-11-14:
Jeg har hatt stor respekt for statsråd Borten Moe. Han har ført en veldig god energipolitikk, i tråd med de ønskene Fremskrittspartiet i lang tid har hatt. Nå begynner han å svikte. En stortingsmelding er et strategidokument, og vi må ikke lure oss selv til å tro at bare fordi det har vært et år som har vært vått og mildt, er de underliggende situasjonene i kraftsituasjonen bedret. Det er ikke mer et drøyt år siden vi hadde rekordhøye strømpriser, ikke minst i statsrådens hjemfylke. Da tok statsråden til orde for ganske aggressive tiltak nettopp for å motarbeide den situasjonen. Det å gi inntrykk av at han har hatt en rød tråd, en stø kurs, i energipolitikken, er i hvert fall ikke tidligere statsråder i denne regjeringen enig i. Åslaug Haga var statsråd for to statsråder siden. Hun konstaterte i forbindelse med sin boklansering at hun ikke kjente igjen den energipolitikken som i dag føres, sammenlignet med den som hun førte. Det skjer altså innenfor samme regjeringsplattform, og samme parti som styrer, at en fører en fullstendig motstridende energipolitikk. Det er grunnlaget for at vi ønsker en energimelding til Stortinget. Vil en fremme en strategimelding og legge den fram for Stortinget?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2012-11-14:
Jeg skal gi honnør til statsråden for å ha kommet med ulike meldinger, og det er rett som han sier, han har kommet med en petroleumsmelding, det er kommet en klimamelding, og grønne sertifikater har endelig kommet på plass, selv om det var fem–sju års utsettelse. Men Kristelig Folkepartis store visjon når det gjelder energifeltet, er å klare å se sammenhengen mellom de ulike sektorene, altså å se klimamålene, fornybar energi og olje og gass inn i en sammenheng. Det jeg opplever som den store utfordringen, er at denne regjeringen la fram en klimamelding som la opp til betydelige kutt i CO2-utslippene, som er bra, men samtidig legger en fram en petroleumsmelding som legger opp til økte CO2-utslipp, som ikke er bra, og som er i strid med det en vedtok gjennom klimameldingen. Da er spørsmålet: Er det det at en ikke ønsker å se dette i sammenheng, som er årsaken til at en ikke klarer å lage et dokument som tar inn over seg at det ene påvirker det andre? Det at en nettopp ikke ønsker den sammenhengen, er det det som gjør at en velger å utsette eller droppe energimeldingen?
Erna Solberg (Høyre), 2012-11-14:
Jeg tillater meg å stille spørsmål til utenriksministeren. For en måned siden la regjeringen frem europameldingen. Den kom kanskje litt i skyggen av Nobelkomiteens utdeling av Nobelprisen, men ved fremleggelsen uttalte utenriksministeren at en samlet regjering står bak at Norge vil komme mye dårligere ut uten EØS-avtalen. Det tok da omtrent nøyaktig to timer før Klassekampen kunne starte arbeidet med å finne ut at det mente ikke store deler av regjeringen. Både SV-leder Audun Lysbakken og senterpartileder Liv Signe Navarsete sa seg uenig i uttalelsen til utenriksministeren. I tillegg kunne de meddele at de for fremtiden ikke lenger sto på det kompromisset som har ligget til grunn for den rød-grønne regjeringen, nemlig at man skal bygge på EØS-avtalen. Liv Signe Navarsete uttalte: «Om vi fortsatt skal styre med EØS-avtalen som grunnlag er det eventuelle nye regjeringsforhandlinger og styrkeforholdet mellom partiene der som avgjør.» Spørsmålet om en fremtidig rød-grønn regjering skal styre på EØS-avtalen, er altså utsatt. Hva synes utenriksministeren om det faktum at det nå er fullstendig uklart hva som skal være grunnlaget for en fremtidig rød-grønn regjerings EU-engasjement sett opp mot disse uttalelsene? Jeg har registrert at noen i Arbeiderpartiet har hatt ganske tydelige meninger om dette, f.eks. har Martin Kolberg sagt noe som jeg mener er ganske klokt. Han har uttalt at hvis dette fortsetter, gjør det oss «regjeringsudyktige» – med klar, tydelig adresse til SVs og Senterpartiets angrep på EØS-avtalen. Mitt spørsmål til utenriksministeren er: Er utenriksministeren enig med Martin Kolberg?