Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2012-04-17:
Som de fleste vet, vil det alltid være en risiko ved å prate varmt om sin egen syke mor, i dette tilfellet Sør-Varanger kommune, da de fleste er innforstått med at jeg lever og bor der. Selvfølgelig ville jeg ønsket å prate om hvilke vekstmuligheter vi har, og ikke minst om vår flotte natur. Men når det er dødsmalmen fra øst som nok en gang truer, og det er vår egen natur som blir brukt som en søppeldynge av Norilsk Nickel og Russland, ja, da må dette få øverste prioritet. Det hjelper lite med nordområdesatsing og festtaler hvor Kirkenes og Sør-Varanger blir erklært som brohodet mot øst og satsingsområde, hvis forurensningen fra Nikel og Zapoljarnij fortsetter å ødelegge miljøet i Sør-Varanger og til slutt ødelegger alle muligheter til utvikling og vekst. For hvem vil etablere seg med slike forurensninger? Slik jeg ser det, har intet positivt skjedd hva angår utslipp av svovel og tungmetaller fra Nikel, i de snart syv årene denne regjeringen har rådd. Absolutt null er oppnådd med SV i førersetet og med miljøvernministeren over syv år. Men det er ikke bare SV som bærer et ansvar i denne sak. Statsministeren og utenriksministeren bærer et særlig ansvar for at dette ikke er gjennomført. Enhver av oss har et ansvar for at dette ikke er gjennomført. Dessverre har utslippene økt, og vi er i dag tilbake på samme nivå når det gjelder utslipp av svoveldioksider og tungmetaller som vi var for 20 år siden, da aksjonen «Stopp dødsskyene» ble etablert. Det var forunderlig å betrakte vår tidligere miljøvernminister Solheim reise jorda rundt gang på gang med et eget utvalgt hoff av journalister som haleheng, nær sagt for å frelse alt fra våre regnskoger til issmelting i Arktis og Antarktis og samtidig ikke være i stand til å rydde opp i forurensningen fra Nikel på sin egen hjemmebane. Det er et paradoks at Norge bygger og finansierer grensestasjonen for russerne, finansierer veiene inn i Russland, finansierer mobilnettdekningen i Russland og bruker flere milliarder kroner på atomavfallopprenskning, samtidig som vi som nasjon ikke er i stand til å få renset utslippene fra Norilsk Nickel og tillater at Norge og Sør-Varanger kommune blir brukt som søppeldynge. Det hjelper heller ikke at vår utenriksminister frekventerer området med besøk. Utslippene stopper ikke av den grunn, og ingen – absolutt ingen – skal komme og fortelle meg at disse utslippene ville blitt akseptert 10–15 km fra Frogner eller Oslo. Vi snakker jevnlig med russerne om problemet, og ønsker fortgang i arbeidet, hevder Utenriksdepartementet. Hvor lenge skal de holde på og prate? Det er blitt snakket og snakket om dette i mer enn 20 år – ingen kan klage på mangel på dialog. Men er det ikke på høy tid å få realisert rensing av utslippene nå og ikke etter at naturen er blitt utsatt for uopprettelige skader? En ny rapport fra Norsk institutt for luftforskning viser at utslippene er like ille eller verre enn før. Og hva er «før» i denne sammenhengen? Jo, med «før» menes den tiden da de verste utslippene fant sted og nikkelanlegget ikke brukte lokal malm. Den malmen som ble brukt da, og i dag, har et svovelinnhold som er minst 30 pst. høyere enn den lokale, og har ikke minst ødeleggende effekter overfor naturen og miljøet. Vi snakker om et utslipp på 100 000 tonn svoveldioksid årlig. Luften i Nikel inneholder over 20 ganger så mye svovel som det vi i Norge regner som tilrådelig, men dette gjelder jo ikke bare for Nikel. Ved vindretninger fra øst/sydøst og syd blir det jo vi, nemlig Pasvikdalen, Kirkenes, Jarfjord-området, Sør-Varanger, Norge, som blir eksponert. Så kan man jo spørre om det fondet på 300 mill. kr som Norge opprettet i 2003, er blitt en sovepute – eller skal jeg kalle det en politisk avsporing eller en avlat – ikke minst med bakgrunn i at de to største eierne av Norilsk Nickel, Vladimir Potanin og Oleg Deripaska har mer enn nok kapital selv. Deripaska er verdens 57. rikeste og god for 61 mrd. kr, mens Potanin følger fire plasser bak, med en estimert formue på 59 mrd. kr – hvis vi skal tro på Forbes’ liste over verdens rikeste, ifølge Verdens Gang. Nikkelverket eies av styrtrike oligarker som neppe forholder seg til dagens debatt – eller andre krav om rensing. Derfor må dette opp som øverste prioritering på den politiske dagsordenen mellom Norge og Russland. Her må statsministeren, utenriksministeren og miljøvernministeren tore å forlange noe tilbake fra russiske myndigheter. Jeg etterlyser resultater, og ikke kun dialog. Det er på tide at russiske myndigheter forstår at det er umulig å snakke om miljøsamarbeid i nord innen olje og gass, og i atomavfallssektoren, uten at det blir gjennomført en rensing av utslippene fra Norilsk Nickel. Når russerne år ut og år inn velger en strategi som kun handler om trenering, må Norge – inkludert både storting og regjering – ta et felles ansvar. For å nevne et eksempel på det jeg kaller norsk unnfallenhet, vil jeg vise til Miljøverndepartementets, regjeringens, rapport om alt fra samhandel, grensepassering, økonomi og industri i Nordvest-Russland der nikkelverkene er nevnt med én setning på første side, for så å forsvinne fullstendig i resten av dokumentet. Da blir det jo forståelig at det ikke skjer noe i det hele tatt. Satt inn i større perspektiv og tidsrammer kan vi i dag bare forestille oss hvilke skader og følger utslippene av svoveldioksider og andre tungmetaller vil få for miljøet i Sør-Varanger. Det er ikke CO2-utslipp fra biler jeg snakker om i denne saken, men om en av de absolutt verste forurenserne i hele Europa – kanskje den verste. Hvis norske normer skulle følges, måtte deler av befolkningen i Norge evakueres nær sagt hver gang vindretningen fører skitten til Norge. I perioder kan ikke klærne henges ut til tørk – tøyet blir gult. På de verste dagene holder folk seg inne, for tunge og tenner knaser i svovel. Hvilke helseproblemer befolkningen blir eksponert for, kan vi bare ane. Hva med reindriften i Pasvik og annet vilt som elg, rype og storfugl, og lokalt baserte matvarer? Vannkvaliteten blir selvfølgelig mye dårligere enn den normalt skulle vært. Jordsmonnet blir surt og eroderes bort. Pasvikelva, Karpelva og Grense Jakobselv står i fare for å bli forsuret og forurenset. Fjellvannene som vi har mange av, står i fare for å bli fisketomme, og multer, bær og sopp kan vi snart glemme både å plukke og å spise. Med all den respekt jeg kan framlegge – det er ikke slik vi bygger våre samfunn og vår vekst i nord. Det ville være svært interessant å høre miljøvernministerens konkrete planer og holdninger, foruten dialog – det har som sagt ikke vært den som har manglet, skal vi tro på UD.