Henrik Asheim (Høyre), 2017-05-02:
Jeg vil, i likhet med både statsråden og representanten Aasen, rose interpellanten for å ta opp dette viktige spørsmålet, og for at vi får en grundig diskusjon også i stortingssalen om hvilke tiltak vi nå kan sette inn raskt og på lengre sikt for blinde og svaksynte elever i norsk skole. Representanten Aasen begynte innlegget sitt med å si at hun var opptatt av dette fordi hun var med i Arbeiderpartiet, som har slagordet «Alle skal med». Jeg er også opptatt av dette. Jeg er ikke medlem av Arbeiderpartiet, men av Høyre, som har slagordet «Muligheter for alle». SV hadde i lang tid slagordet «Ulike mennesker, like muligheter». Fremskrittspartiet har «For folk flest», og det kan representanten Sandaune redegjøre for etterpå, hvordan det passer inn i bildet. Mitt poeng er egentlig dette: Det er ingen partipolitisk eller blokkpolitisk diskusjon om hvorvidt skolen, som vår viktigste felles arena, skal være inkluderende og gi alle elever like muligheter. Blindeforbundet, som er en god organisasjon, har gitt mye informasjon til alle oss som sitter i kirke-, utdannings- og forskningskomiteen om hvilke utfordringer disse elevene møter til daglig. Og for de av oss som ikke har blinde eller svaksynte i nær familie, er det nedslående å få informasjon om at veldig mange elever opplever å bli segregert eller behandlet annerledes, eller at de føler seg mer ensomme enn andre elever på grunn av måten norsk skole behandler dem på. Så er det, som statsråden var inne på, mye som blir gjort. Mye er også blitt gjort, og jeg tror mange blinde og svaksynte også opplever – det er det viktig å si – et godt tilbud i norsk skole, og at de får den oppfølgingen de har krav på. Men så lenge noen faller utenfor, er det ikke godt nok. En av tingene som vi akkurat nå holder på med, er en tydeliggjøring av lovverket rundt mobbing i skolen. At alle elever skal trives på skolen, være trygge på skolen, og at ingen skal holdes utenfor, er generelt et veldig viktig mål for norsk skole, noe jeg opplever at Stortinget i stor grad er enig om. Her får vi også et tydeligere lovverk som også vil ivareta de elevene som har noen spesielle behov og sørge for at de føler seg inkludert. Noe av det som kanskje er det mest urovekkende rundt spesialundervisning, er de store lokale forskjellene. En del elever er prisgitt det tilbudet de får, der mor og far tilfeldigvis bosetter seg. En av de tingene jeg mener er mest prisverdig med det som denne regjeringen nå har lagt frem, er nettopp tydeligere krav fra nasjonale myndigheter som gjelder i alle kommuner – uavhengig av hvem som styrer, hvor stor kommunen er eller hvor i landet den ligger. På den måten sørger vi for at selv om vi har kommuner som skoleeiere, som skal ha sine lokale tilpasninger og sin måte å se det på, skal det også være slik at alle elever, uansett hvor de bor, skal tas vare på og få oppfølging ut fra de behovene de faktisk har. Det handler også om kompetanse ute i skolen og det faktum at vi trenger spesialpedagoger ute på alle skoler, at vi har kompetanse som gjør at man vet hvordan man skal tilrettelegge på en best mulig måte for de elevene som har spesielle behov, uten at det oppleves som å bli forskjellsbehandlet eller på annen måte holdt utenfor. Man får historier og eksempler på at elever ikke har fått sitt læremateriell når de skal begynne på skolen. Det mener jeg er helt uholdbart. Det er faktisk ganske sjokkerende at vi år etter år får denne typen tilbakemeldinger – alle den tid vi har Statped, all den tid kommunene har et ansvar for å gi tilrettelagt undervisning for alle. I forlengelsen av det, blir nå digitale læringsplattformer brukt mer og mer. Det er en mulighet til bedre å tilrettelegge, men det er også svært viktig, når vi nå skal legge til rette for at slikt materiell skal brukes mer i skolen, at det også er universelt tilpasset alle elever, uavhengig av hvilke utfordringer de måtte ha med tanke på læring. Til slutt var statsråden inne på dette med å være systemkritisk. Noen ganger lager man regler som sikkert er logiske på en pult i et direktorat, men som kan få veldig uheldige utslag. Et av de eksemplene som Blindeforbundet har informert oss om, er f.eks. at veldig mange svaksynte og blinde får taxi til og fra skolen. Men det er ikke lov til å ha med seg en venn hjem fra skolen i den taxien. Dette er noe som er veldig enkelt å løse, en veldig liten regulering, men som selvfølgelig betyr veldig mye for den eleven som har lyst til å ha med seg en venn hjem, sånn som de andre kan. Så her er det all grunn til å rose interpellanten, og jeg ser frem til oppfølgingen både fra regjeringen og Stortinget.