trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2008-09-22:
Jeg bet meg merke i den kommentaren som representanten Høybråten kom med om 2009 kontra 1909. Jeg er selvsagt enig i at vi som politikere må være foroverlent og se på hva det er riktig å gjøre med tanke på tiden som kommer. Men hvis vi med det mener at 1909 blir litt smått i forhold til at det er valg om et år, er jeg helt uenig. Jeg mener at norsk politikk trenger mer langsiktighet, trenger mer preg av å løfte blikket. Hvis ikke våre forgjengere for 99 år siden hadde løftet blikket, hadde vi ikke hatt de løsningene som vi har i dag når det gjelder hjemfall. Det er ikke tvil om at en del av de samme problemstillingene også gjaldt i 1909 med hensyn til de mer kortsiktige gevinstene det var mulig å ta ut for å unngå konflikt rundt et vanskelig tema, kontra faktisk det å legge på plass noe som man mener er det rette for å ha trygghet i et lengre perspektiv. Så er det en fare for at jeg kommer under betegnelsen arrogant, som ble brukt i det samme innlegget fra representanten Høybråten, og det beklager jeg selvsagt. Min inngang til dette er, i den grad vi ikke har funnet en felles løsning: Det handler ikke om noe annet enn en overbevisning om at det å begi seg ut på en ferd bort fra en konsistent inngang til offentlig eierskap, er så risikabelt at det ikke bør gjøres. Det er inngangen. Så var det representanten Kristiansen, som var opptatt av den kritikken representanten har fått for ikke å stå oppreist når det gjelder egne posisjoner. Det mener jeg er en kritikk som er helt berettiget, etter de innleggene som har vært holdt fra både Høyre og Fremskrittspartiet i dag. Jeg kan selv bare lese de to setningene som står i Høyres stortingsvalgprogram for 2005-2009: «Høyre mener derfor at det for å sikre en dynamisk utvikling av kraftnæringen er behov for å endre dagens hjemfallsinstitutt. Private eiere skal ha like gode muligheter til å eie norske vannkraftressurser som det offentlige eiere har.» Så står det videre i innstillinga en merknad som vel er fra Fremskrittspartiet og Høyre, hvis jeg ikke husker feil, hvor det da også foreslås at den private eierandelen skal kunne økes fra 33 pst. til 49 pst. Det gjør Høyre samtidig med at av de fire punktene som dommen i EFTA-domstolen har påpekt, er ett at salg av mer enn en tredjedel av offentlig eide vannfall og kraftverk til private forbys.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2008-09-22:
Representanten Solvik-Olsen tar opp igjen det som representanten tidligere har tatt opp om det å konsultere ESA. Jeg ønsker å kommentere det en gang til også for egen del: ESA sitter ikke med noen fasit i denne saken. ESA kjørte en sak for EFTA-domstolen sist gang denne saken var oppe. Men i en ny situasjon, hvor eventuelt et regelverk, et lovverk, i Norge ikke er i tråd med dommen i EFTA-domstolen, så er det flere enn ESA som kan være en aktør, indirekte eller direkte. Så ESA er ikke noe orakel. ESA har ikke noe fasitsvar på dette. Det er dommen i EFTA-domstolen vi må forholde oss til. Det er dommen i EFTA-domstolen som vi må tolke og sørge for at vi i Norge har et patent regelverk og lovverk i forhold til. Så sa representanten Solvik-Olsen at industriperspektivet er borte. Det er gjentatt mange ganger i salen i dag. Jeg har vært like forundret hver gang. At det å gi norsk industri mulighet til å selge kraftverk som i utgangspunktet skulle hjemfalt til staten, til nye selskaper som de selv kan bli deleiere i, og der oppgjørsformen godt kan være langsiktige kraftkontrakter, ikke er å ta hensyn til industrien og opplegg som kunne vært laget på en helt annen måte, er for meg uforståelig. I representanten Kvassheims innlegg var det også en påstand som jeg må kommentere. Representanten Kvassheim sa at Venstre gjennom forslaget sitt legger opp til å styrke hjemfallsordningen. Hvordan det er mulig å styrke en hjemfallsordning ved å utsette hjemfallet i nesten 50 år, mener jeg er komplett uforståelig. Jeg regner med at representanten Kvassheim kanskje vil underbygge hva han mener med å styrke hjemfallsordningen ved å skyve hjemfallet så langt fram i tid. Til slutt til representanten Høybråten, som kommenterte litt av det jeg sa i stad. Han tok igjen opp at Kristelig Folkeparti ønsket å få et bredt flertall for en mer robust løsning rent politisk, altså et bredere flertall. Intensjonen er jo god. Selvsagt ville det ha vært strålende om et enstemmig storting i dag hadde stått bak en felles landing i hjemfallssaken. Saken er stor nok til det. Problemet sett fra mitt ståsted er at Kristelig Folkepartis forslag ikke er robust. Vi kan gjerne snakke om et ønske om en robust landing. Det hjelper ikke å få flertall i et samlet storting hvis min og andres vurdering - sett fra mitt ståsted - skulle være at stortingsvedtaket landet på en løsning som ikke var robust. Vi kan ikke si at forslaget er robust fordi alle er enige om det hvis vi i løpet av kort tid får nye problemer knyttet opp til EFTA-domstolen.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2008-09-22:
Jeg synes ikke det er spesielt oppsiktsvekkende at høyrepartiene nå gjør hva de kan for å forlenge det private eierskapet til norske kraftressurser. Her er de jo godt assistert av Norsk Industri, som heller ikke er spesielt opptatt av sterkest mulig samfunnsstyring. Men det er viktig også på dette området å slå fast at nasjonale ressurser skal tilhøre fellesskapet. Derimot er det ikke like lett å forstå at de LO-organiserte i den kraftkrevende industrien slår lag med de borgerlige. Det statlige eierskapet til kraftressursene skal jo nettopp være garantien for å sikre langsiktige kraftleveranser til industrien, altså garantien for trygge arbeidsplasser i framtida. Men når de ansatte i denne industrien åpenbart ikke føler det slik, er det kanskje fordi det svenske kraftselskapet Vattenfall synes i stand til å tilby norske industribedrifter like gunstige, for ikke å si mer gunstige, vilkår enn vårt eget selskap Statkraft. Og når næringskomiteens medlemmer tidvis møter representanter fra den kraftkrevende industrien, får vi dessverre inntrykk av at mange bedrifter har et relativt anstrengt forhold til Statkraft. De opplever at Statkraft i for stor grad har blikket festet på avkastningskrav og bunnlinje. La meg derfor minne om at Regjeringen også har gjort det klart at målet med statens eierskap i Statkraft er å sikre staten kontroll med vannressursene og naturmiljøet, bevare og utvikle Norge som industrinasjon, og møte industriens behov for stabil og langsiktig kraftforsyning. Vel vitende om at Statkraft stadig inngår langsiktige kraftleveranseavtaler med industrien, tror jeg likevel det i dagens situasjon er nødvendig å se nærmere på Statkrafts mandat, oppgaver og praksis på dette området, slik at den kraftkrevende industrien også i framtida kan dra nytte av den konkurransefordelen som rikelig tilgang på fornybar energi er og skal være. Når Hydro på Karmøy eller andre kraftkrevende bedrifter skal vurdere sine framtidsplaner, vil jeg tro at det er tilgangen på kraft til forsvarlig pris - ikke først og fremst eierskapet til kraften - som er avgjørende. Ja, Hydros opptreden i hjemfallsdebatten er en sak for seg. Det undrer meg stadig at et selskap der staten til sammen eier over 50 pst. av aksjene stadig kan opptre som en politisk aktør i strid med hovedeierens interesser.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2008-09-22:
Det var kloke politikere som innførte konsesjonslovene på begynnelsen av 1900-tallet. Disse politikerne sikret det langsiktige offentlige eierskapet til kraftressursene og hindret at disse kom under utenlandsk kontroll. Senterpartiet vil at våre evigvarende energiressurser skal være hele folkets eie. Dette sikres gjennom statlig, fylkeskommunalt og kommunalt eierskap, og hjemfall er et virkemiddel for å oppnå formålet om offentlig eierskap. Som kjent ønsket ikke vår regjering å gjøre endringer i hjemfallsordningen. Det førte til rettssak i EFTA-domstolen. Regjeringen tapte, men EFTA-domstolen sa i premissene for dommen at «offentlig eierskap kan være et mål i seg selv». Regjeringen velger derfor å gå aktivt ut og sikre offentlig kontroll over vannkraftressursene gjennom konsolideringsmodellen. Det er sterke krefter, bl.a. selskaper som Norsk Hydro og Elkem og sammenslutningen Norsk Industri, som kjemper mot denne modellen. Et springende punkt har vært om den alternative modellen som Norsk Industri har presentert, kan aksepteres. Her blir bl.a. hjemfallstidspunktet for alle private satt til 2069, uavhengig av sluttidspunktet for gitte konsesjoner. Senterpartiet mener EFTA-dommen slår fast at det ikke kan gis nye konsesjoner, eller at konsesjoner til private kan forlenges, dersom formålet med offentlig eierskap skal være konsistent. Senterpartiet avviser derfor den ordningen som opposisjonspartiene foreslår. Vi vil ikke sette fellesskapets ressurser på spill. Jeg har lyst til å gjenta det som Inge Ryan siterte fra Fredrik Sejersted, der han sier: «Men uansett vil det kunne ødelegge hele modellen EØS-rettslig, fordi det vil svekke prinsippet om konsistent offentlig eierskap. Derfor er forslagene med rette tilbakevist av Regjeringen og flertallet i energikomiteen.» Det er svært viktig å skille mellom de lovendringene som i dag fremmes for å sikre fellesskapets kontroll med vannfallene, og de løsninger som sikrer industrien konkurransedyktige vilkår. Den offentlige debatten har vært lite preget av denne viktige forskjellen. Senterpartiet er stolt over at det som var hovedbegrunnelsen for konsesjonslovene, å sikre offentlig kontroll med de evigvarende naturressursene som vannfallet er, i dag sikres gjennom Regjeringens lovforslag.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2008-09-22:
Kristelig Folkepartis forslag til løsning på hjemfallsfloken er på mange måter som et kinderegg. Løsningen med forlengelse av hjemfallsfristen for industrien sikrer det nasjonale eierskapet på en robust måte. Den gir gode og forutsigbare rammevilkår for industrien, og er ifølge flere juridiske betenkninger innenfor våre EØS-forpliktelser. Men vi setter ikke, som Regjeringen, likhetstegn mellom offentlig eierskap og nasjonalt eierskap. Tvert imot er vår holdning en god videreføring av den linje Kristelig Folkeparti historisk sett har stått for. Insinuasjoner om andre motiver enn dette vil jeg ha meg frabedt, president. Vi støtter hjemfallsinstituttet, og vi foreslår i dag at det videreføres. I debatten har det vært mange store ord. En tid lurte jeg på om regjeringspartiene og statsråden var mer opptatt av 1909 enn av 2009. Det kan jeg for så vidt skjønne, for i 2009 vil man møte velgerne, som har noen ganske kraftige spørsmål. Jeg er undrende til at de rød-grønne ikke har vist noen forhandlingsvilje i denne saken til tross for påtrykk fra en samlet opposisjon, fra LO, fra NHO og fra mange industrisamfunn langs kysten. De rød-grønne har sviktet sitt løfte om rimelig kraft til industrien, og nå velger de vekk en løsning for hjemfallsordningen som iallfall kunne ha vært et bidrag til å imøtekomme disse løftene. Etter mitt syn bør statsministeren reise rundt til de samme industristeder der Arbeiderpartiet sanket stemmer med sine løfter om billig kraft i 2005 og forklare hvorfor de nå velger å sette industriarbeidsplasser i fare. Det var et stort politisk handlingsrom, ble det hevdet. Nå er det altså ett år igjen til valget, og industriarbeiderne kan se langt etter de fagre løftene. Det blir mer og mer åpenbart at de ikke lar seg innfri. I hjemfallssaken kunne man altså faktisk bidratt et lite stykke, men det våger man ikke. Kristelig Folkepartis linje støttes av LO, NHO og industrien. Flere juridiske miljøer har fastslått at løsningen er EØS-robust, og da er det ubegripelig at regjeringspartiene har vært totalt uvillige til i det hele tatt å forhandle om disse sakene. Personlig har jeg flere ganger vært i kontakt med Regjeringen for å få til en dialog, fordi jeg mener at landet er tjent med et bredt flertall i denne type saker, men jeg har bare blitt møtt med overbærende formaninger om at jeg er på ville veier. Det kan jeg leve med. Men denne arrogansen rammer også fagbevegelsen, og den rammer lokalsamfunn, industriledere og juridisk ekspertise som stiller seg bak denne løsningen. Det er mer alvorlig. Alle forsøk fra disse aktørene på å få til en reell dialog med Regjeringen om denne saken har mislyktes. Og jeg må si at jeg reagerer ganske sterkt på at representanter for regjeringspartiene i denne salen i dag trekker integriteten til de juridiske miljøer som har fastslått at denne løsningen er innenfor EØS-avtalen, i tvil. Det synes jeg man burde spart seg. Jeg vil også si at blir det ingen positiv utvikling for prosessindustrien på Karmøy eller andre steder etter dette vedtaket, sitter ansvaret helt og fullt hos de rød-grønne.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2008-09-22:
Jeg mener at det er et sakssvarende begrep i denne sammenhengen, og fastholder bruken av det.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2008-09-22:
Regjeringspartiene anklager oss og meg for at vi skal ha kritisert dem for ikke å tenke langt nok. Det er ikke riktig. Men vi har kritisert de rød-grønne fordi de i så stor grad tenker bakover hundre år istedenfor å legge hovedvekten på å tenke framover seksti år, slik som vårt forslag legger vekt på. Vi vedstår oss vårt historiske ansvar for hjemfallet, og vi ønsker å videreføre det. Vi har flere ganger strakt ut en åpen hånd til regjeringspartiene for å få til et samarbeid om en robust løsning som kunne hindre at det ble diskusjoner om omkamper rundt dette viktige temaet. Dessverre har vi altså bare blitt møtt med avvisning. Det er et faktum. Jeg registrerte at statsråden heller ikke reserverte seg mot en slik framstilling. Når det gjelder historieskrivingen og hvem som går ut av historien som store og små menn i denne sal, så er det verken Inge Ryan eller jeg som skal skrive den historien. Det kan vi begge, tror jeg, være glade for. Vi må forvalte det ansvaret vi har nå, ut fra de rammebetingelsene vi har nå, og prøve å finne fram til de beste løsningene. Jeg må bare konstatere at denne debatten har vært preget av et bekvemt flertall som kan gjennomføre det de ønsker, men som går til et så krast angrep på fagmiljøer utenfor denne sal, på personer i denne sal, på partier i denne sal og på den modellen vi har lagt fram, at jeg begynner å lure på om de egentlig i bunn og grunn tviler på sin egen sak. Der kommer 2009 inn, fordi det er ikke uvesentlig hva man sa til velgerne før man kom inn i denne salen, og hvordan man møter velgerne ved neste korsvei. Det er et faktum at de rød-grønne reiste rundt på alle de industristedene som har vært nevnt i debatten her i dag, og lovte billig kraft til industrien. Jeg tror faktisk man fikk en del stemmer på det også. De velgerne bør man se i øynene og fortelle at ved denne korsveien hadde man sjansen til å få et bredt flertall for en løsning som også industrien så seg tjent med, som kunne utløst positive investeringsbeslutninger i industrien, men man takket nei til opposisjonens tilbud om et slikt bredt forlik.
Arne L. Haugen (Arbeiderpartiet), 2008-09-22:
Selv om debatten om hjemfallssaken i dag bare dreier seg om en liten del av den totale kraftproduksjonen, er det en stor sak og, naturlig nok, en sak eierne av denne produksjonen, industrien, er meget opptatt av. Det er vi for øvrig alle. Og det er ikke vanskelig å skjønne at eierne av vannkraftproduksjonen er opptatt av å disponere denne rettigheten til eget formål nær sagt til evig tid. Det har jeg forståelse for. Den ville vel også i mange tilfeller bli disponert til trygging av arbeidsplasser og bygging av velferd. Men slik jeg ser det, er det en klar samfunnsmessig forpliktelse å sørge for at den kraftforedlende industrien, som for en stor del nå utvikler seg til miljøindustri, får tilgang til den kraft den har behov for. Jeg mener at vannkraften fortsatt skal brukes slik vi har tradisjon for, til videreutvikling av viktige industriarbeidsplasser. Det er godt for landet, det er godt for velferden, og framfor alt er det godt for det globale miljøet. Når jeg støtter Regjeringens forslag, er det fordi jeg føler at vi da ikke gambler med denne saken. Den er innenfor EU-rettens rammer. Vi står på trygg rettslig grunn. Jeg mener videre at forslaget gir Hydro og Elkem gode industrielle muligheter. Det vil jeg understreke er viktig for mitt syn. Og det er en ordning vi har hatt i dette landet fra 1909, som nå blir videreført. Det er heller ikke uvesentlig. Det er ikke mulig for meg å overvære denne debatten i Stortinget uten å minne om den dramatiske situasjonen vi nå har for næringslivet i Midt-Norge. Det at Stortinget gav grønt lys for tre store industriprosjekter på Sunnmøre uten å forsikre seg om at det er tilstrekkelig kraft til landsdelens øvrige næringsliv, oppleves i dag som meget dramatisk. Det er knapphet på energi og særlig høy pris. Det må rettes opp. Dette henger også sammen med den kommende ordningen for kraft til industrien, som jeg forstår at det nå arbeides intenst med å få til.
Inge Lønning (Høyre), 2008-12-18:
På vegne av representantene Erna Solberg, Elisabeth Aspaker og meg selv har jeg gleden av å fremsette et forslag om hasteutredning av konsekvensene av en islandsk EU-søknad.
Inge Lønning (Høyre), 2008-12-18:
Jeg la merke til at statsråden sa at det gjenstår et problem når det gjelder 2007, og jeg hører det slik at statsråden med det erkjenner at det problemet må finne en løsning. Da innebærer det, og det er det jeg gjerne vil ha statsrådens bekreftelse på, at RHF-ene har en forpliktelse overfor de private ideelle på samme måte som de har overfor sine egne foretak, og til syvende og sist betyr jo det at det er statsråden som eier som erkjenner at denne forpliktelsen er der, og at den må innfris. Er det en riktig forståelse?
Inge Lønning (Høyre), 2008-12-18:
Jeg aksepterer fullt ut statsrådens svar, at han vil ha dette til videre observasjon og se hva han kan gjøre når det gjelder å hjelpe til med en løsning på problemet for de private ideelle. Denne regjering skal jo legge frem et budsjettforslag til, og i den sammenheng vil jeg jo håpe at man vil kunne spore noe som har karakter av en løsning på dette. Når jeg bad om ordet, var det bare for å føre den lille samtalen med statsråden et lite skritt videre når det gjelder dette med kursendring. Problemet, etter mitt skjønn, er jo at hvis man med svært store bokstaver proklamerer en kursendring og gjentar det budskapet ganske mange ganger, samtidig som det konkrete styringsredskapet man har til rådighet, nemlig statsbudsjettet, ikke bærer særlig tydelige spor av at det er et samsvar mellom de erklærte intensjonene og det man i praksis foretar seg, så skaper man et troverdighetsproblem. Det er selvfølgelig en risikosport å spenne forventningene svært høyt, og jeg har følelsen av at statsråden er flink til akkurat det å spenne forventningene svært høyt, når han omtaler sin reform som skal komme til våren. Da er det selvfølgelig også en betydelig risiko for at man blir skuffet med hensyn til noen av de forventningene. Jeg skal ikke ta opp igjen diskusjonen om tidsperspektivet på dette, bare minne om at hvis den nåværende regjering hadde tatt ballen der hvor den lå da Regjeringen overtok, nemlig etter en gjennomført høringsrunde etter Wisløff-utvalgets utredning om samhandling, og ført den videre derfra, hadde Stortinget antagelig i god tid i inneværende periode kunnet få seg forelagt den reformen som statsråden nå er nødt til å definere som en hastesak. Det hadde vært en fordel så vel for Regjeringen som for Stortinget. For det som nå er problemet, er jo at om statsråden kommer i mål i april med det utredningsarbeidet han leder, vil Stortinget ikke kunne forholde seg til det i inneværende periode. Det vil gå et ganske langt stykke inn i neste periode før man vil ha noe å forholde seg til i det hele tatt.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2008-12-18:
På vegne av stortingsrepresentantene Anders Anundsen, Dagrun Eriksen, Odd Einar Dørum og meg selv vil jeg framsette forslag om utsettelse av ikrafttredelsen av tomtefesteinstruksen av 14. september 2007. Jeg ber også om at forslaget i medhold av forretningsordenens § 28 tredje ledd bokstav d tas opp til behandling i dag.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2008-12-18:
Jeg vil kort orientere om de foreliggende forslag til endringer. Det ene dreier seg om at den frivillige ordningen med å registrere representantenes verv og økonomiske interesser gjøres obligatorisk. Reglene foreslås også hjemlet i Stortingets forretningsorden, med nærmere bestemmelser i eget reglement vedtatt av Stortinget, og ikke, som i dag, av Presidentskapet. Det andre dreier seg om at selv om forslag til nytt reglement stort sett bygger på regler som allerede gjelder, klargjøres enkelte bestemmelser i den frivillige ordningen – f.eks. blir det fastsatt at også oppdrag som en representant utfører gjennom et selskap han eller hun er eier i, skal registreres. Det foreslås dessuten at registeret legges ut på Stortingets nettsider. Det er jo slik at de opplysningene som i dag gis, er offentlige, men de er ikke tilgjengelige nok i praksis. Derfor foreslår vi at disse registreringene legges ut på våre nettsider. Med dette anbefales Presidentskapets forslag til vedtak.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2008-12-18:
Bare for å fortsette der statsråden slapp: Det kan vel hende at Hagen hadde sett fram til at Regjeringen hadde fulgt den oppskriften, for kontrollkomiteen ville fått ganske mye å henge fingrene i hvis Regjeringen hadde forholdt seg til regelverket på samme måte som ledelsen ved Rikshospitalet gjorde i denne saken. Bare to merknader. – Den ene er at representanten Hagen har en noe underlig definisjon av begrepet «gratis». Han sier at i dag kjøper sykehuset hotellsenger i Bærum. Ja, så skal de altså nå kjøpe det på egen tomt – det er ikke gratis. Det kan godt hende at summen av det er rimeligere fordi man sparer transport, men gratis er det ikke. Det må understrekes. Det andre er at jeg vil reservere meg mot Hagens resonnement. Jeg er glad for at han sa seg enig i det kritikkverdige som skjedde da man brøt regelverket og ikke fulgte – nær sagt – oppskriften. Men så legger han til at det er en formildende omstendighet. Jeg vil reservere meg sterkt mot at det fra Stortingets talerstol deles ut slike formildende omstendigheter, for det er en invitasjon til at man skal kunne true seg fram i køen ved å gjøre tingene på en uryddig måte og ikke ha respekt for det som overordnede organer i et ganske komplekst styringssystem skal ha ansvaret for.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2008-12-18:
Jeg har ikke noe å tilføye til realitetene i saken, som saksordføreren har redegjort for. Jeg har bare lyst til å reise en liten problemstilling knyttet til denne rapporten fra Sivilombudsmannen. Det er helt forståelig at Sivilombudsmannen, når han får flere klager på samme område, velger å gå utover det og tar en og en sak og ser på om systemet er godt nok. Det er helt forståelig. Det har skjedd før, og det kommer sikkert til å skje igjen. Men det kan være komplekse ting som gjør at vi er i en gråsone mot Riksrevisjonens forvaltningsrevisjoner. Jeg vil bare reise den problemstillingen fordi de gjennomføres etter bestemte metoder. De kan være metodisk krevende å gjennomføre. Jeg vil bare legge igjen den tanken at Sivilombudsmannen kanskje i framtidige saker bør vurdere om man skal ha en form for samarbeid med Riksrevisjonen i den typen gjennomganger, slik at man her kan bruke samme metodikk og trekke veksler på hverandres erfaringer. Dette er – jeg understreker det – ikke ment som noen kritikk av at Sivilombudsmannen har valgt denne formen på meldingen i denne saken. Jeg vil bare reise problemstillingen, slik at vi ikke får to instanser som driver med noe som kan ligge i nærheten av hverandre, uten at metodegrunnlaget i hvert fall er noenlunde tilsvarende.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-18:
Utover det som er kommentert fra andre her, har jeg bare én kommentar til representanten Hagens innlegg. Jeg er veldig glad for at han allerede nå fastslår at vi kommer til å vinne valget, når han fastslår at det er statsråd Hanssen som skal åpne bygget primo 2010. Jeg er også veldig glad for at han fastslår at vi fremdeles har en statsminister som heter Jens Stoltenberg, som da åpenbart ikke skal inviteres til det samme bygget i 2010. Jeg er glad for at Hagen går inn i valgkampen med det utgangspunktet, og håper at han får rett!
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2008-12-18:
Saksordføreren har på en grei måte redegjort for denne saken – andre har også fulgt opp, ikke minst representanten Lønning, som også redegjorde for merknader som Kristelig Folkeparti står inne for. Jeg vil derfor bare kort knytte noen få ord til dette, siden Kristelig Folkeparti har en særmerknad i innstillingen. I denne saken har det i motsetning til i de fleste kontrollsaker komiteen reiser, ikke vært avholdt noen høring. Det gjør at komiteen etter vårt syn ikke har fått et totalbilde. Alle involverte parter har ikke fått fortelle sin versjon av saken. Komiteen sendte flere brev til statsrådene, og svarene gav etter vår oppfatning ikke grunnlag for at komiteen skulle gå dypere inn i problematikken. Det settes derfor nå et punktum for disse forberedelsene. Så har flertallet, som det også er vist til her, likevel valgt å legge inn en del sterke merknader i innstillingen om forhold som komiteen etter Kristelig Folkepartis oppfatning ikke har skaffet seg et tilstrekkelig grunnlag for å mene noe om. Vi har særlig reagert på at flertallet gjennom å vise til den eksterne gjennomgang av saksbehandlingen, bestilt av styret i Helse Sør-Øst, også går inn i personalspørsmål vedrørende tidligere administrerende direktørs håndtering av saken. På prinsipielt grunnlag har komiteen ved tidligere anledninger vært varsom med å gå inn i personalspørsmål. Det er en kjensgjerning at saken endte med at administrerende direktør måtte gå av. Ved å vise til den tidligere administrerende direktørs rolle involverer Stortinget seg på en måte som gir berøring med noe som er en kontroversiell personalsak. Det bør man ikke gjøre. Under ingen omstendighet burde man ha gjort det uten å høre de som er parter i saken. Mye tyder også på at denne saken er mer kompleks enn det som kommer fram i den nevnte rapporten. Oppslag i pressen i det aller siste tyder også på det. Kristelig Folkeparti konstaterer at vi ikke har grunnlag for å ta stilling til skyldspørsmålet i saken. Vi mener flertallet i komiteen går for langt når det kan se ut som om de utpeker en ansvarlig. Dette er grunnlaget for at Kristelig Folkeparti fant det riktig å legge inn en egen særmerknad.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2008-12-18:
Det er ingen som er uenig i at det å få bygget et sykehotell er bra. I moderne behandling er det med på å lette presset på sykehussenger osv. – så der er alle enige. Alle ønsker at en skal kunne ha en drift av sykehusene som er god, og et sykehotell er i den sammenheng ofte et godt alternativ til det å være innlagt på sykehus, både for pasient og for pårørende. Men jeg valgte å ta ordet etter å ha hørt representanten Hagens innlegg. Jeg har alltid oppfattet Carl I. Hagen som en som er opptatt av at en skal følge prosedyrer, at en skal være nøye med hvordan saker blir vedtatt osv. Da synes jeg det er underlig at han ikke stanser opp ved det som på en måte er selve kjernen i dette, nemlig at styret i et lokalt helseforetak for Rikshospitalet foretar beslutninger som er på tvers av det Helse Sør-Øst faktisk mener. Jeg viser til den merknaden som flertallet skriver: «Flertallet mener behandlingen av denne saken i Rikshospitalet HFs ledelse og styre var et uakseptabelt brudd på beslutningsprosedyrene som er etablert for investeringer i helseforetakene som påførte helseforetaket økonomiske forpliktelser i strid med gjeldende prosedyrer og fullmakter.» Fremskrittspartiet er ikke med på den merknaden, men jeg skulle gjerne hørt om representanten Hagen mener at styret i Rikshospitalet har gått utover sine fullmakter i forhold til de signalene som Helse Sør-Øst har gitt, og også som departementet har gitt med hensyn til investeringer. En annen ting som Rikshospitalets styre og ledelse gjør ved å gå inn for en investering som ikke har topp prioritet, verken i Rikshospitalet eller i Helse Sør-Øst, er faktisk å sette andre viktige prosjekter på vent. Det kan jo ikke være slik en skal drive helseforetakene og foreta prioriteringene rundt omkring. Jeg mener saken til slutt fikk en veldig god utgang. Jeg mener også at både helseministeren og departementet kom fram til en god løsning. At det var turbulens omkring dette, er lett å forstå, men det har altså sin bakgrunn i at her er det noen som ikke følger spillereglene. Det hadde jeg håpet at representanten Hagen kunne dvelt noe mer ved.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2008-12-18:
Tror Hagen at det å bygge et sykehotell, enten det er private eller det offentlige som bygger det, ikke vil koste penger? Selv om Rikshospitalet har hotellutgifter for pasienter på andre hoteller i byen, må han ikke fortelle meg at dette ikke vil koste framover. Et sykehotell, slik det skal drives nå, har også noen tilleggskvaliteter som andre hotell ikke har. Men poenget mitt er at det å gå for en beslutning om å investere i noe som ikke har førsteprioritet, en prioritet som en har blitt enig om, er svært usolidarisk også overfor de andre prosjektene som er i Helse Sør-Øst. Det er mitt poeng. Hvis man hele tiden ikke bryr seg om hva som er bestemt, men foretar egne vurderinger og tenker at det er klokt, kommer man helt skjevt ut. Og det mener jeg faktisk denne saken viser – man kom helt ut å kjøre, nettopp fordi man brøt reglement og regler, slik styret i Rikshospitalet gjorde.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2008-12-18:
Feilbehandling er noe enhver pasient skulle slippe å oppleve. Men feil blir begått – det vil vi aldri komme bort fra i helsevesenet heller. Derfor har vi Norsk pasientskadeerstatning som til en viss grad skal kompensere for tap. Ordningen er nå også utvidet til å gjelde feilbehandling i den private helsesektoren. Det er for alle krevende å måtte søke om erstatning. Ombudsmannen har, etter mange henvendelser fra pasienter som mener seg feilbehandlet, og som har søkt Norsk pasientskadeerstatning om erstatning, gjort undersøkelse av hvordan Norsk pasientskadeerstatning fungerer i forhold til ventetid mv. En samlet komité deler ombudsmannens vurdering at det er tilgjengelig saksbehandlingskapasitet som er den store utfordringen. Norsk pasientskadeerstatning har innført en køordning, der søkere blir plassert før de får tildelt en saksbehandler. Bakgrunnen for dette er at hver saksbehandler ikke skal ha for mange saker samtidig, altså for stor saksportefølje og dermed ikke kunne gjøre en grundig nok jobb med den enkelte sak. En samlet komité mener videre at denne køordningen har klare svakheter. Komiteen er klar og tydelig på at søkere må få skriftlig tilbakemelding om at den informasjon som de fortløpende sender inn, blir gjennomgått også før de får tidelt saksbehandler. En samlet komité ber Helse- og omsorgsdepartementet følge utviklingen i Norsk pasientskadeerstatning nøye. Dette mener vi faktisk er viktig. Det er viktig at en kan ha en forsvarlig behandling av søknadene både når det gjelder ventetider, hvor lang tid det tar å få behandlet søknaden, og ved at søknaden blir godt faglig vurdert. Det er viktig å minne om at svært mange av dem som søker om pasientskadeerstatning, har en forhistorie som har vært vanskelig på grunn av feilbehandling. Derfor er det også viktig at når de først søker og går gjennom en slik krevende prosess, blir de behandlet på en forsvarlig god måte.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-12-18:
Det er jo enkelte anledninger under et slikt replikkordskifte at man nesten skulle ha ønsket seg at en del av representantene fra Fremskrittspartiet hadde fått prøvd seg i regjeringskontorene. Da tror jeg at det i hvert fall ville ha vært én uttalelse representanten ville ha spist i seg: at 150 mill. kr ikke er mye for Regjeringen. Jeg tror representanten ville ha opplevd at de 150 mill. kr ville man ha vært villig til å gjøre svært mye for å få tak i. 150 mill. kr er forferdelig mye penger, og når jeg er i en vanskelig prioriteringssituasjon og skal velge mellom å bruke det på de utfordringene jeg ser i Helse-Norge i dag, og å bruke det på å betale tilbake kostnader i 2007, har prioriteringen min vært, innenfor rammer, å bruke de 150 mill. kr slik jeg her foreslår, og ikke slik representanten kunne ha ønsket seg.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-12-18:
Det som ligger i det jeg sa, er at jeg er klar over at denne pensjonsforpliktelsen belaster egenkapitalen i de private institusjonene, og jeg er klar over at det gir dem utfordringer. Jeg vil ikke lukke øynene for det, men å skissere hva som kan være løsningen på den utfordringen, vil jeg ikke gjøre nå. Den løsningen kan godt være at man bare må konstatere: Vel, den belastningen på egenkapitalen må man leve med. Jeg kan ikke se at det er noe poeng heller for representanten Lønning at jeg på død og liv må konkludere skarpt på det nå. La meg nå få lov til å leve med denne utfordringen i en tid til.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-12-18:
Jeg har i og for seg ikke noe mer å si enn bare å forklare at det som har vært det aller viktigste for meg, og som har hatt toppprioritet hos meg så langt, har vært å løse disse utfordringene for systemet, altså i forhold til det som skjer i 2009, 2010 osv. Jeg mener at det opplegget som vi har fått til for 2009, etablerer en forståelse av hvordan pensjonskostnader, pensjonspremier og eventuelt sprik mellom dem skal håndteres i en økonomisk sammenheng, og det inkluderer de private. Derfor er jeg glad for å ha greid det, og så synes jeg det er veldig bra at jeg får anledning til å jobbe litt videre med den andre problemstillingen.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-12-18:
Nei, vi har ingen andre prognoser enn det som er meddelt Stortinget i denne proposisjonen.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2008-12-18:
Sivilombudsmannen er helt klar i konklusjonen om at saksbehandlingstiden er uakseptabelt lang. Når vi ser at det til sammen innebærer 777 dager, altså over to år, fra en sak kommer inn, til den berørte pasient får erstatning, er det selvfølgelig altfor mye. Også at saksbehandlingstiden fra 2005 til 2007 har økt med 86 dager, er for mye. Nå er det slik at det i de senere årene har vært satt i verk en rekke tiltak for å bedre situasjonen. Det kan tenkes at situasjonen og saksbehandlingstiden ville vært enda verre dersom dette ikke hadde vært gjort. Utviklingen viser at det er helt nødvendig likevel å gjøre mer. Jeg håper at statsråden nå griper aktivt fatt i utfordringene, og sørger for at det settes inn tiltak og foreslås tilstrekkelige bevilgninger, slik at saksbehandlingstiden blir redusert. Selvsagt må heller ikke det gå ut over kvaliteten. Det kan virke som om det her er behov for ekstraordinære tiltak i en periode, slik at køene kan ryddes unna. I så fall må det lages en plan for det. Til slutt: Vi må aldri glemme at det bak hver eneste sak som behandles, er et enkeltmenneske. Det er uholdbart at de mennesker som søker erstatning bl.a. på grunn av feilbehandling og dårlig behandling i helsevesenet, skal måtte vente så lenge på en avklaring av sin sak. For mange legger dette en ekstra bør på skuldre som allerede bærer tungt. Erstatningen kunne bedret en vanskelig livssituasjon tidligere. Køordningen som er innført, er en sak i seg selv. Jeg forutsetter at de forhold som Sivilombudsmannen har tatt opp rundt denne, blir tatt hensyn til, og at køordningen, slik jeg ser det, dessuten bør avvikles så snart det lar seg praktisk gjøre.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2008-12-18:
Jeg velger å ta det positivt at statsråden iallfall ikke bastant sier at det kommer ikke på tale i det hele tatt å se på det lenger. Det er faktisk prekært for noen av disse institusjonene, det er egenkapitalsituasjonen som blir så vanskelig, og spesielt kjenner jeg Bergen Diakonissehjem. Jeg vet ikke hvordan egenkapitalsituasjonen er overalt, men det er klart at skal man løse det, må man løse det for alle sykehusene. Men det er faktisk så prekært at de står i fare for å bruke så å si hele egenkapitalen sin, og det er en fryktelig vanskelig situasjon å komme i. Det ble jo funnet 500 mill. kr til de offentlige sykehusene i salderingen. Jeg er enig med statsråden i at 150 mill. kr er mye, mye penger, men jeg skulle ønske at man kanskje hadde funnet litt til disse institusjonene også oppe i det hele. Jeg velger å ta det positivt at statsråden er veldig klar over at det er en belastning, og håper at han kanskje kan komme tilbake og bidra til å finne en løsning, gjerne innenfor rammen av de regionale helseforetakene, som disse få sykehusene sorterer under. Det er jo ikke så veldig mange det dreier seg om.
Dag Ole Teigen (Arbeiderpartiet), 2008-12-18:
Jeg har inntrykk av at det ikke blir veldig stor debatt om denne saken, og det er i og for seg bra. Det er jo en øvelse vi gjør hver høst. Først vedtar vi budsjettet for året etter før vi endrer det budsjettet vi vedtok året før. Jeg vil nevne en viktig sak som Regjeringen omtaler i proposisjonen, nemlig forebygging av kjønnslemlestelse. Det er bestemt at det ikke blir innført obligatoriske underlivsundersøkelser av alle jenter, men at det skal gis tilbud av skolehelsetjenesten om frivillige kliniske underlivsundersøkelser til jenter og kvinner med bakgrunn fra områder der det er høy forekomst av kjønnslemlestelse. Uten å gå nærmere inn på den debatten nå vil jeg si at det også er satt i gang andre tiltak gjennom handlingsplanen mot kjønnslemlestelse og økte bevilgninger, og det er håp i komiteen om at de tiltakene som settes i verk, samlet sett gir virkning, og jeg håper man arbeider systematisk med dette og ser på hvilken effekt disse tiltakene får. Den viktigste endringen som blir foreslått i budsjettet, er en tilleggsbevilgning til sykehusene på 500 mill. kr. Flere pasienter får behandling i norske sykehus, heldigvis. Selv om samlet underskudd fra helseforetakene kan bli mindre i år enn de har vært de siste årene, er det fortsatt et betydelig underskudd som tærer på likviditet og skaper behov for omstillinger som ofte kan være svært krevende. Komiteen støtter Regjeringen i å styrke basisbevilgningene med 500 mill. kr til sykehusene for 2008, og flertallet mener dette vil styrke likviditeten og lette omstillinger. I budsjettet som Stortinget har vedtatt for 2009, ligger det inne en bevilgning på 500 mill. kr til å lette omstillinger neste år. Når vi i dag vedtar en tilleggsbevilgning for 2008, ligger det dermed inne midler som letter omstillinger både for 2008 og for 2009. Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre har en mindretallsmerknad der de tar opp at det i 2009 blir budsjettert med en vekst i pasientbehandlingen på 1,5 pst. Slik jeg leser merknaden, blir det stilt spørsmål ved om hva 1,5 pst. regnes i forhold til, i og med at veksten for 2008 er høyere enn budsjettert. Til det vil jeg si at i 2009-budsjettet er det lagt inn 300 mill. kr som skal dekke økt aktivitetsvekst i 2008 knyttet til innsatsstyrt finansiering og poliklinisk behandling. Det tallet er beregnet som en prognose ut fra aktivitetstall for de fire første månedene i 2008. Veksten på 1,5 pst., som blir finansiert for 2009, kommer i tillegg til dette. Når det gjelder poliklinisk virksomhet ved sykehus, viser komiteen til at aktiviteten på offentlige poliklinikker innen psykisk helsevern/rusbehandling, laboratorier og radiologi har vært høyere enn budsjettert, og at dette betyr at flere får behandling. Komiteen støtter Regjeringens forslag om å øke bevilgningen med 95 mill. kr. Til slutt vil jeg nevne at det er et mindretallsforslag som angår pensjonsutgifter for 2007. Det antar jeg at neste taler vil redegjøre for.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2008-12-18:
Fremskrittspartiet slutter seg til de foreslåtte bevilgningene, men vil i tillegg nevne noen andre områder. Den medisinsk-tekniske utstyrsparken ved norske sykehus har et enormt etterslep. Fremskrittspartiet fremmer derfor forslag om 1 milliard kr i salderingen for 2008, slik at man kan få på plass en investeringspakke for å fornye og utbedre utstyret ved norske sykehus. Bevilgningen gjøres overførbar til 2009, men man kan allerede nå begynne å inngå nødvendige kontrakter og bestillinger. Fremskrittspartiet mener også at gjeldssituasjonen som sykehusene er i i forhold til staten, er et stort problem knyttet til likviditet og økonomisk handlingsrom, og vi ønsker derfor å ettergi 2 milliarder kr av denne gjelden. Det er viktig for Fremskrittspartiet at dette gjøres på en slik måte at de flinkeste sykehusene også får del i denne ettergivelsen, og at fordelingen derfor blir på en slik måte at man ikke straffer dem som har holdt orden i eget bo. Når det gjelder pensjonskostnadene, har de private sykehusene heller ikke nå fått fullstendig kompensasjon for de store, økte utgiftene. Vi vet at mange private og ideelle helseleverandører har store problemer med likviditeten og den økonomiske situasjonen. Dette fikk også komiteen grundig informasjon om da vi for et par måneder siden besøkte Haraldsplass i Bergen. I en tid da stadig flere har behov for behandling, men står oppført på ventelister i helsevesenet, er ikke løsningen å ødelegge eller redusere driftsmulighetene for de private aktørene. De utfører en viktig del av den offentlige helsetjenesten og har samme behov for å få dekket de økte pensjonskostnadene som de offentlige aktørene. Derfor må man sørge for at også disse får dekket sine økte pensjonskostnader. Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti mener at det er viktig å sørge for at 150 mill. kr i pensjonskostnader for private ideelle blir dekket inn nå. Avslutningsvis vil jeg ta opp mindretallsforslaget, som Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti er sammen om.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2008-12-18:
Hele komiteen, den forrige statsråden og også dagens statsråd er veldig klar over hvordan de private ideelle sliter på grunn av at de ikke har fått full dekning for økte pensjonsutgifter i 2007. Det er ikke noe nytt. De ventet jo faktisk også å få det dekket fullt ut. Jeg lurer på: Hva er årsaken til at statsråden har valgt bare å dekke deler av det? Er det slik at man tror at de private ideelle sitter med masse reserver og har god anledning til å dekke opp dette selv på en bedre måte enn det offentlige? Eller er det rett og slett en måte å strupe på og gjøre det vanskelig for de private, og kanskje ikke vise nok forståelse for de utfordringene de står overfor, når de ikke får dekket så store økonomiske kostnader? Det kan umulig dreie seg om penger, for 150 mill. kr er ikke mye for Regjeringen, men det er veldig mye for dem som nå selv må ta denne belastningen innenfor driften.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2008-12-18:
Det positive med denne proposisjonen og innstillinga er at vi i dag får lagt på bordet 500 mill. kr til sjukehusa – det treng dei jo. Det betyr at underskotet blir redusert: 900 mill. kr minus 500 mill. kr blir 400 mill. kr. Men eg har nettopp lese i avisene at eit av dei store sjukehusa våre opplyser at dei berre i november får 100 mill. kr i auka underskot, og også andre sjukehusføretak melder om det same. Så spørsmålet mitt no i dag er, i og med at nye tal florerer, iallfall i media: Har statsråden fått, eg heldt på å seie, nye opplysningar som kan fortelje om nye underskotsprognosar i forhold til det som står i denne proposisjonen?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2008-12-18:
Jeg skal ikke åpne for noen større debatt. Jeg har bare lyst til å si at i budsjettframlegget er en av de tingene som blir finansiert, vern av Skardsfjella-Hyllingsdalen. Det stemmer vi i dag for, til tross for at det er en betydelig utvidelse av det vernet som ble vedtatt i 1992 av Stortinget. Jeg synes det er riktig av meg å forklare hvorfor Fremskrittspartiet stemmer for. Det er fordi vi i brev fra Solheim i anledning saken har fått en garanti for at den vernestørrelsen vi ønsket, hadde kostet akkurat det samme, og da er det avklart. Det er altså ikke en støtte til den økte vernestørrelsen. Det skulle da være klargjort.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2008-12-18:
Eksportfinans er eiet av 26 forretnings- og sparebanker og staten. Staten ved Nærings- og handelsdepartementet ble eier av 15 pst. av aksjene i 2001. Eksportfinans har som formål å drive finansieringsvirksomhet for eksportnæringene, og gjennom datterselskapet Kommunekreditt Norge AS å gi lån til kommuner og fylkeskommuner. Selskapet forvalter også eksportkredittordninger på oppdrag fra staten. Eksportfinans benytter sin gode kredittverdighet – fram til nå – til å hente gunstige innlån i de internasjonale kapitalmarkedene. Dette gjør det mulig å tilby konkurransedyktig finansiering til norsk eksportnæring og deres kunder samt til kommuner, fylkeskommuner og annen offentlig virksomhet. Eksportfinans forvalter også den OECD-regulerte avtalen for offentlig støttet eksportfinansiering på vegne av Nærings- og handelsdepartementet. Dette ble vedtatt og er regulert allerede i St.prp. nr. 108 for 1977–78. Garanti-Instituttet for Eksportkreditt, GIEK, garanterer for en stor andel av eksportkredittene som Eksportfinans yter. GIEK tilbyr garantier for langsiktige eksportkreditter og samarbeider med, i tillegg til Eksportfinans, flere nasjonale og internasjonale banker. Eksportfinans er GIEKs største enkeltkunde for langsiktige garantier for eksportkreditter. Eksportfinans er en sentral tilbyder av konkurransedyktig finansiering til norsk eksportindustri. Fram til sommeren 2008 gjorde selskapets høye kredittverdighet det mulig å få lån til gunstige betingelser i internasjonale kapitalmarkeder. Utviklingen i kapitalmarkedene høsten 2008 har gjort det vanskeligere å få langsiktige lån. Virksomheten til Eksportfinans forutsetter at selskapet har tilgang til innlån med lang løpetid. Som følge av situasjonen i kapitalmarkedene har kundene innen eksportfinansiering siden slutten av september 2008 blitt gitt lånetilsagn med forbehold om tilgang til langsiktig finansiering. Manglende tilgang til lange lån i det internasjonale markedet gjorde at styret i Eksportfinans forberedte at kundene måtte bli varslet om at det ville bli innført utlånsstopp innen kort tid. Ettersom det i dag er svært vanskelig å få eksportfinansiering fra andre kilder enn Eksportfinans, er selskapets betydning som tilbyder av eksportfinansiering viktigere enn noen sinne. For å sikre at norske bedrifter fortsatt skal få tilbud om finansiering av eksportkontrakter som kvalifiserer for statlig støttede lån fra Eksportfinans, fremmet Regjeringen forslag om at staten skal tilby Eksportfinans lån på bestemte vilkår. Igjen har Regjeringen lagt fram en tiltakspakke. Igjen har Stortinget enstemmig fulgt opp Regjeringens forslag. Igjen viser regjeringspartiene at vi har verktøy i verktøykassen. Selv om vi er i en alvorlig situasjon, og utfordringene framover er store, drister jeg meg til å si god jul.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2008-12-18:
Det er rørende å høre høyresiden snakke om tiltakspakker. Jeg vil minne om at da Høyre forrige gang satt i regjering, var det 100 000 arbeidsledige her i landet. Tiltakene de satte i verk, var kutt i ledighetstrygden, kutt i Innovasjon Norge og kutt i næringsrettede distriktsvirkemidler. De innførte skatt på utbytte, de ville fjerne nettolønnsordningen, de påla bedriftene avgifter som førte til at de flyttet ut av landet, og de fulgte ikke opp rammene i Nasjonal transportplan. Så her har jo Høyre vist hva de egentlig står for. Mitt spørsmål til representanten Sanner blir da: Er dette tiltak som han synes er treffsikre også i den situasjonen vi er i nå?