Ketil Kjenseth (Venstre), 2015-04-09:
Som flere har nevnt, etablerte den rød-grønne regjeringa Demensplan 2015 i 2007, med det mål at alle kommuner innen i år skulle ha et dagaktivitetstilbud for demente. Resultatet er at 160 kommuner – eller flere, faktisk – ikke har etablert et slikt tilbud, så det er et stykke igjen til målsettingen. Hvis vi også legger til at mange kommuner mangler en demenskoordinator, som er en viktig faktor for å etablere dagaktivitetstilbud, er stoda enda dårligere. Dette må vi se i sammenheng. Det er prisverdig at Senterpartiet fremmer dette forslaget, og jeg vil rose representanten Toppe og hennes kolleger for det. Samtidig synes jeg kanskje Senterpartiet har litt lite respekt for den tida det har tatt å komme dit vi har gjort. En har altså brukt åtte år på ikke å få 160 kommuner til å etablere et tilbud, og da er det litt kort tid å bruke to år på å få dem på banen. Men det må selvfølgelig være målet for oss alle, og vi har også et ansvar for å motivere våre egne partifeller i lokaldemokratiet til å stå på for denne pasientgruppa. De har et like stort ansvar som Fylkesmannen når det gjelder å etablere et tilbud. Tidligere i vinter var vi på besøk i Bærum kommune, som er en av de kommunene som har kommet langt med å legge til rette tilbud for demente, og særlig for de unge demente, som er en svært viktig målgruppe for dagaktivitetstilbud. Det var artig å se at de der tilbyr bowling for demente. En skulle tro at det var litt vanskelig å koordinere den bowlingkula, men det var en joystick, og det var ikke en bowlingbane, det var en flatskjerm på veggen. Det sier noe om hvilke muligheter vi har til tilrettelegging, og at det er viktig at vi lærer av hverandre. Det var altså det mest populære tilbudet for de unge demente på dagaktivitetssenteret i Bærum. En annen del av dette tilbudet som må følges at med opprettelsen av dagaktivitetstilbud, er informasjon til de pårørende. Demensdiagnosen kommer ofte brått på – kanskje ikke så brått for dem det gjelder – men for de pårørende er dette ukjent farvann, og de trenger kunnskap om hva demens er, og hvilke forandringer det gjør med personer. Dette sier vi ingenting om i forslag til vedtak i dag, men det er en oppfordring til kommunene om, samtidig som de oppretter demenskoordinatorer, også å få på plass informasjonsvirksomhet, noe Nasjonalforeningen for folkehelsen er en pådriver for. Framover skal vi også etablere nye kommuner. Min kommune, Gjøvik kommune, har heldigvis etablert dagaktivitetstilbud, men den er et eksempel på en tvangssammenslått kommune fra 1965, som er stor i omfang og som har store omsorgsdistrikter. Derfor har ikke alle i Gjøvik kommune hatt et dagaktivitetstilbud. Det med transport og organisering er derfor også i det daglige og praktiske en viktig del av tilbudet i kommunene, noe de nye kommunene bør tenke på, og som de kommunene som skal søke om tilskudd til å etablere tilbudet, også bør tenke på. En annen ressurs for å gi flere et verdig og bedre liv er frivillige. Mange har med seg et yrkesliv innenfor helse eller pedagogikk som gjør at de er godt egnet til å drive frivillig arbeid rettet mot demente. I Bærum fikk vi høre at den tidligere arbeidsmiljøloven og aldersgrensen på 70 år var et problem, og at de ønsket seg høyere aldersgrense for å kunne ansette noen frivillige, særlig for å kunne skolere dem og gi dem mer kunnskap særlig om demens. Inn på tunet har også vært nevnt, og det er jo ikke noen plikt vi gir kommunene om å opprette et tilbud i kommunal regi. Det finnes mange aktører i de fleste kommuner som kan bidra, og derfor er også sånne aktivitetsmiljøer – særlig for de unge demente – viktig å minne om som en ressurs i det arbeidet.