Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2009-03-16:
Det er flott at representanten Vigdis Giltun setter demenssykdom på den politiske dagsordenen og gir oss mulighet til å belyse situasjonen for de mange som blir rammet. Det er anslått at ca. 70 000 nordmenn har denne sykdommen, og med de nærmeste pårørende er minst 250 000 mennesker direkte berørt. Demens er en folkesykdom som angår hele samfunnet og må ikke lenger være en privatsak, preget av fortielse, skam, uvitenhet, skyld og tabubelagte forestillinger, som mange har følt at det har vært. Kunnskapen om demens både i og utenfor helse- og omsorgstjenestene er økende, men fortsatt rapporterer pårørende om personer med demens på flyttefot både mellom forskjellige rom i avdelingen og mellom avdelinger for å løse problemet med mangel på plasser i institusjonen. Slike ting skaper utrygghet, angst og uro hos demenssyke med språkproblemer og orienteringsvansker. Kristelig Folkeparti er veldig glad for at Regjeringen har lagt fram Demensplan 2015 «Den gode dagen». Det er helt nødvendig å få til kompetanseheving, dagaktivitetstilbud og bedre tilpassede botilbud så raskt som mulig. Utfordringen er at Demensplan 2015 må bli mer enn pene ord på papiret, den må gjennomføres rundt om i kommunene, der mennesker med demens bor, og der de også får sine helse- og omsorgstjenester. Jeg var veldig glad for statsrådens svar i dag. Jeg synes han påpekte svært mange gode tiltak som er i gang, og som vil komme. Likevel, ved besøk rundt om i kommunene får jeg inntrykk av at svært mange fortsatt ikke har laget en egen plan om demens i sine omsorgsplaner, og at dette dermed heller ikke er tatt med i kommuneplanen for denne perioden, slik Demensplan 2015 forutsetter. Men jeg er også kjent med at noen kommuner allerede ved forrige rullering av omsorgsplanen la inn et eget kapittel om demensomsorg, og at de er godt i gang med å utvikle gode tilbud. Også når det gjelder samarbeid med frivillige organisasjoner om pårørendeskoler og samtalegrupper i lokale demensforeninger gjennom Nasjonalforeningen for folkehelsen, er det mye på gang. Det er slik at det ofte er de pårørende som observerer de første symptomene og blir konfrontert med den enkeltes angst og usikkerhet. Derfor er det viktig å få utredning og diagnose så raskt som mulig – ikke minst for å sikre at personer med demens blir møtt med respekt og verdighet til tross for hukommelsessvikt og endret atferd. Som også representanten Lønning var inne på, utvikles demenssykdommen over tid, og derfor må tjenestetilbudet til enhver tid tilrettelegges ut fra den enkeltes funksjonsnivå og tjenestebehov. Nærmere halvparten av alle personer med demens bor i eget hjem, men bare 6 pst. – 6 pst. bare – har tilbud om nødvendige og tilrettelagte dagaktiviteter. Dette er viktig for hjemmeboende personer med demens. For dem som bor alene, er det viktig å sikre tilfredsstillende ernæring og aktiviteter de enkelte føler de mestrer. For dem som bor sammen med andre familiemedlemmer, er det i tillegg viktig med avlastning og litt tid til egen disposisjon for omsorgspersonen. Det kan de få gjennom at den demente får dagaktivitetstilbud. Når det er kjent at ca. 80 pst. av alle som bor i sykehjem, har en demenslidelse, burde det vært lagt opp til at hele gruppen fikk bo i avdelinger med seks–åtte pasienter, spesielt tilrettelagt for deres behov. Resten – 20 pst. – burde vært ved avdelinger tilrettelagt og tilpasset pasienter med andre behov. Derfor er det viktig at vi også har midler tilknyttet planer for ombygging av sykehjem til flere dementplasser. Respekt for de demente, deres opplevelser og følelser krever både kompetanse og nok ressurser til et tverrfaglig miljøarbeid for å unngå overforbruk av beroligende midler – for å gi «Den gode dagen» til de demente, som vi alle er så opptatt av.