Odd Einar Dørum (Venstre), 2007-11-28:
Venstre har vært med på å godkjenne det konseptet som ble presentert av forsvarsministeren her tidligere i dag. Vi vedkjenner oss konseptet. Jeg hører stortingskollegaer uttrykke nesten bekymring for at prosedyrene ikke skal ivaretas. Det er nok av prosedyrer her, min bekymring er vel at jeg av og til lurer på hva det blir til i virkeligheten. Etter å ha sittet i Vestunionens parlamentarikerforsamling på vegne av Stortinget må jeg si at man hører debatter om denne kampgruppen og andre tilsvarende grupper. Så hører man – i tillegg til det som vi alle er enige om, nemlig at det skal være klare konstitusjonelle forankringer, forankring i folkeretten osv. – at det etter hvert når det virkelig skjer noe, blir så mange operative begrensninger at man nesten sitter og lurer på hva man gjør. Det perspektivet har jeg behov for å legge inn. Det melder seg med dypt alvor i Afghanistan. Det er ikke noe jeg skal bringe inn i dag, men det er jo der. Slik forsvarsministeren nå skisserer denne norske innsatsen, ser jeg helt klart at den kan være nyttig i mange praktiske situasjoner. Jeg vil gjerne bringe inn et perspektiv som noen har vært inne på, men som jeg har lyst til å forsterke. Det er det perspektivet som ligger i at her er det fire EU-medlemmer og ett ikke-medlem, nemlig Norge. I NATO-sammenheng er det medlemmer av NATO og ikke-medlemmer av NATO. I Norden, for så vidt Norden og det baltiske området, er det altså en bred, tung forankring. Dette nordiske sporet synes jeg er et svært viktig spor. Andre har vært inne på det. Det er viktig forsvarspolitisk og sikkerhetspolitisk, men det har også en annen forankring. Når vi nå stiller opp på den måten vi gjør her, mener jeg at vi også legger bidrag inn i noe som i andre sammenhenger kan være nyttig for oss når vi er opptatt av at det skal eksistere strukturer av ulik art som kan virke stabiliserende, sikre lavspenning og bety noe for våre nordområder. Norge har bruk for venner, og ved at vi selv stiller opp sammen med andre, går det også an å kalle på venner i en situasjon hvor det er bruk for det. Da tror jeg det er viktig å tenke bredt. Det er venner gjennom NATO-sporet. Det er venner gjennom dette praktiske sporet mot EU. Det er venner i det nordiske sporet. Ikke minst de perspektiver vi har vært inne på tidligere i dag, med forsvarssjefen og forsvarsministerens felles analyse av hva som kan skje i nord, er det ganske viktig at vi på alle måter, også sikkerhetspolitisk, er i stand til å ha venner. Så geopolitikk er ikke noe som finner sted langt borte fra Norge. Norge er selv en del av geopolitikken på grunn av vår geografiske plassering, på grunn av de enorme naturressursene som er nord for oss. Når vi tenker på oss på den måten, ser vi at det at vi stiller opp for andre, ikke bare er et humanitært oppdrag, som er viktig, det er også realpolitikk i den forstand at når vi stiller opp for andre, har vi også noe vi kan legge i den dagen vi kanskje har behov for å føre samtaler. Når det gjelder nordområdene, som har vært et tema tidligere, har jeg en tung og dyp bekymring. Det er jo nesten ingen operative NATO-konsept igjen mot nord. Vi har antakelig overvåkingsflyene fra Ørlandet, og ikke så mye mer. Jeg sier det på denne måten fordi slike operative kapasiteter som betyr noe i en situasjon, er ganske avgjørende. De er avgjørende for det som er forsvarsministerens poeng her i dag, nemlig at man kan gå inn med en kriseoperasjon. Man kan gå inn og gjøre en humanitær innsats, og man kan i ytterste fall være fredsopprettende. Alle de kapasitetene kan ha betydning i et hvilket som helst konsept som tar sikte på å holde lavspenning, men i ytterste fall også kontrollere – la oss kalle det for begrensede militære situasjoner. Det er nettopp det konseptet som forsvarsministeren presentrer for oss. Venstre ser det konseptet som svært viktig. Og vi ser det som svært viktig at Norge er delaktig i det. Med disse ordene synes jeg det bra at forsvarsministeren på denne måten holder disse redegjørelsene. Jeg synes det er bedre med en redegjørelse for mye enn en for lite – av den grunn at jeg tror vi har behov for å utvikle en kollektiv bevissthet som kanskje er noe sterkere enn den vi har hatt. For min del kommer jeg aldri til å slutte med å ta med de deler av denne kollektive bevissthet som handler om at geopolitikk for Norge også handler om våre nordområder. Geopolitikk for Norge kan ikke være noe som finner sted langt borte i verden alene. Vi må også tenke på at der vi selv er plassert, er det ganske viktig at vi forstår oss selv i en slik rolle. Vi er nabo til noen av verdens rikeste forekomster av olje og gass. Det kan man mene mye om, men naboskap til den typen enorme naturressurser betyr i seg selv en stor utfordring for vårt land. La meg avslutte med å si at det oppdraget som jeg har fått på vegne av Stortinget, sammen med stortingskollega-er, om å tegne dette landskapet i parlamentarikerforsamlingen i Vestunionen, det tar vi, og det har vi gjort. Og vi har lyktes å prege en debatt der som jeg synes at vi må gjøre i alle andre internasjonale parlamentarikersammenhenger hvor Norge deltar. Det er å bygge nettverk. Det er å bygge allianser. Det er å sikre seg venner, når vi også kan være venn for andre.