Emilie Mehl (Senterpartiet), 2019-10-24:
I år feirer vi villaksens år. Det internasjonale villaksåret 2019 er et år for å formidle glede og interesse knyttet til laks og å lære oss hva villaksen betyr for oss. Norge har som mål å ta vare på bestandene og sikre et naturlig høstbart overskudd. Direktøren i Miljødirektoratet introduserte villaksåret slik: «Villaksen vår har en unik verdi som art og naturressurs, som opphav til friluftsopplevelser, næringsliv og kultur. Vi inviterer nå alle interesserte til å være med å feire elvenes konge i 2019.» Vänern-laksen, eller mer spesifikt «klarälvslaksen», er en genetisk unik og beskyttelsesverdig laksestamme som har sitt utspring i Sveriges største innsjø, Vänern. Den vandrer naturlig derfra og gjennom Klarälven i Sverige, over svenskegrensen og inn i det som på norsk side er Trysilelva og Femundselva. Trysil- og Femundvassdraget og Klarälven var tidligere en av de aller mest lakserike elvene i Skandinavia. På 1700-tallet ble det rapportert om inntil 50 000 fangede laks bare i den svenske delen av vassdraget, mens dokumentert fangst i den nedre delen av Klarälven på 1800-tallet lå på 8 000–30 000 laks årlig. Enkelte år ble det fisket mer enn 200 tonn årlig i hele vassdragssystemet, og til sammenligning ligger den totale fangsten av laks i norske elver i dag på mellom 200 og 400 tonn. Omfattende fiske og kraftutbygging gjennom 1800- og 1900-tallet gjorde det etter hvert umulig for laksen å vandre mellom sine gyteplasser i elva og oppvekstområdene i Vänern. Trysilelva ble da tom for laks. I villaksens år passer det veldig godt å diskutere hvordan vi skal få denne genetisk unike laksen tilbake i fri vandring og reetablere det naturlige biologiske mangfoldet i Trysil- og Femundvassdraget. Laksen som tidligere vandret opp i Trysilelva, er en skikkelig kvalitetslaks. Jeg har allerede nevnt at det er snakk om en genetisk unik stamme, én av få gjenlevende globalt. Men det er også antagelig den største ferskvannslaksen i Norge. Den har en normalvekt på mellom to og fire kilo, og det er funnet eksemplarer på opp mot ti kilo. Den har naturlig god helse og er genetisk intakt. Den kan best beskrives som unik og uerstattelig, og det er et stort tap at Trysil- og Femundvassdraget har mistet denne viktige innbyggeren og ressursen. Uten blokader i vandremønsteret ville laksen ha vandret opptil 400 kilometer, fra Vänern i Sverige helt til Femunden i Norge. Det kan også tenkes at frie vandringsveier for laksen ville ha gitt bedre livsvilkår også for andre arter i vassdragssystemet. Vassdraget ble gjennom forrige århundre bygget ut med ni kraftverk på svensk side og to på norsk side. I 1906 ble de første kraftverkene bygget ut på svensk side. Det fantes laksetrapper fram til 1930-tallet, men laksevandringen begrenset seg særlig etter 1938, da den store Höljesdammen ble bygd. Kraftverkene gir i dag få eller ingen muligheter for at laksen kan passere. Det er ingen overlevelse etter passering av en eller flere kraftverksturbiner. Det innebærer at laksen ikke klarer å ta seg fram til gyteområder på norsk side, i Trysil- og Femundvassdraget. Det er gjort mange forsøk på å hjelpe laksen opp til gyteområdene. Gjennom noen tiår fra 1930-tallet og ut på 1980-tallet ble laksen transportert til gyteområder på norsk side med bil, og fortsatt i dag foregår det biltransport opp til gyteområdene. Det er også satt ut tusenvis av yngel på norsk side av elva i senere år, også etter 2010. Dette er løsninger som ikke er bærekraftige og varige over tid, fordi laksen heller ikke klarer å ta seg tilbake nedover i vassdraget senere i livssyklusen sin. Det må betraktes som en nødløsning som har sikret overlevelse og det unike genetiske materialet som denne laksen utgjør, men er altså ingen varig løsning. Laksen tilbake i fri vandring er en viktig miljøsak. Det ville ha betydd ivaretakelse av artsmangfold og naturlig hjemmehørende arter i norsk fauna, og det ville ha vært veldig positivt for en del av Norge som for tiden har store utfordringer også på andre områder knyttet til natur og miljø, som de har i Trysil og Engerdal. Det er også en viktig sak for lokal kultur og tradisjon, og ikke minst er det et enormt potensial i næringsutvikling i områdene langs vassdraget på svensk og norsk side – dersom elvenes konge kunne ha kommet tilbake i sin opprinnelige utstrekning og gjort Trysil- og Femundvassdraget til en av Norges beste lakseelver nok en gang. Vassdraget som utgjør Klarälven, Trysilelva og Femundselva, er en spesiell elv fordi den går gjennom to ulike land med ulike lovverk og forskjellige systemer for forvaltning. De fleste lakseelver har utløp til havet og saltvann, mens Trysilelva går til Vänern og ferskvann. EUs vanndirektiv er implementert i både Norge og Sverige. Trysilelva har i dag dårlig status, som følge av at laksen er borte. Der tilstanden ikke når opp til «god», er hovedregelen at miljøforbedrende tiltak skal iverksettes. Det kan oppstille en forpliktelse til å gjennomføre rimelige tiltak for å få laksen tilbake i dette vassdraget. I 2010 ble det gjennom kontakter på miljøministernivå i Sverige og Norge innledet et samarbeid med tanke på å bygge opp en felles laksestamme i disse vassdragene som ligger på både norsk og svensk side. Prosjektet «Vänerlaxens fria gång» ble etablert i 2011, og sluttrapporten fra 2015 konkluderte med: «Den viktigaste slutsatsen är att det är tekniskt, ekonomiskt och biologiskt möjligt med en hög grad av vattenkraftproduktion samtidigt som Klarälven, Trysilelva och Femundelva kan bli ett av Skandinaviens bästa laxvattendrag.» Prosjektet, som da lå hos Fylkesmannen og Länsstyrelsen, slo altså fast at laksen kan komme tilbake, samtidig som man kan ha en høy grad av vannkraftproduksjon, og at potensialet er at Trysil- og Femundvassdraget kan bli en av de største lakseelvene i Skandinavia. «Fria gång»-prosjektet ble videreført i et nytt prosjekt. Det var Interreg-prosjektet «Två länder – en älv», også gjennom Länsstyrelsen Värmland og Fylkesmannen i Innlandet. Det prosjektet begynte i 2017 og løper nå fram til mars 2020. Skal vi få tilbake en bærekraftig laksestamme i fri vandring hele veien fra Vänern til Femunden, er vi avhengige av et godt samarbeid mellom svenske og norske myndigheter. Det har vært tatt flere initiativ fra Fylkesmannen og kommuner på norsk side overfor Klima- og miljødepartementet for å etablere et forpliktende samarbeid i fortsettelsen. Ønsket er at man kan sikre en enhetlig, varig og grenseoverskridende forvaltningspraksis som gjør at laksen kan komme tilbake uten å være truet i framtiden. Dette bør være mulig. I 2019 har vi mer kunnskap og erfaring enn noen gang om løsninger for fiskepassasje og biologi, og vi har lovverk og miljømål som skal sikre mangfoldet i naturen vår. Da er jeg kommet til spørsmålet: Hvordan samarbeider regjeringen med svenske myndigheter for å få tilbake laksen i Trysilelva, og hva vil regjeringen gjøre videre når det pågående Interreg-prosjektet utløper i 2020?