trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-31:
Me har kunna lesa om diverse prosjekt der ein snakkar om 200 mill. kr ut av vindauget, feilinvesterte 3,7 milliardar kr i forhold til Kystvakta, og i dag skal ein altså investera i fregattar. Kva sluttsummen der vil bli, kan me berre spekulera i, men ei dobling er ikkje usannsynleg i forhold til det som er utgangspunktet. Då er det klart at dette blir ei sak som denne forsvarskomiteen og denne regjeringa vil måtta slita med i framtida, når granskingsprosessane og høyringane startar. Det er nå tre utval som arbeider for å finna ut kva slags forsvarskonsept me skal ha. Dei tre utvala skal igjen levera sine produkt til Regjeringa, og så skal Regjeringa våren 2001 legga fram si innstilling. Altså: Om eit snautt år skal me ta stilling til kva slags forsvarsstruktur me skal ha. Mitt spørsmål til representanten Fossli er: Kvifor i alle dagar pressar ein denne saka gjennom før ein har blitt einig om kva slags forsvarsstruktur ein skal ha? For det er feil, som representanten seier, at dette er strukturuavhengig. Dette er direkte strukturstyrande på grunn av dei store utgiftene ein får bl.a. til drift, og på grunn av den tenkinga som ligg bak, med sør-nord-aksen, den gamle fiendetenkinga. Men forundringa mi og hovudspørsmålet mitt går på: Kvifor i alle dagar skal ein ikkje venta til ein har bestemt seg for kva for ein struktur ein skal ha, før ein kjøper noko som styrer den strukturen ein seinare skal bestemma?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-31:
Ingvald Godal skal ha det at eg trur faktisk at om skulen manglar blyantar, papir og lærarar, og om gamle blir køyrde ut av sjukeheimar, så ville det likevel ikkje vera råd til å hjelpa på det, framfor Forsvaret. Så Godal er ein mann som skikkeleg slåst for si sak. Men det som er tabben denne gongen, er nemleg at det ikkje blir fleirtal for det forsvarsbudsjettet som er i Godal sitt hovud. Det betyr igjen at den fregattinvesteringa som nå blir gjord, vil få driftskonsekvensar for det øvrige forsvaret, altså vil det nødvendigvis svekka det. Me har altså no tre utval som greier ut kva slags forsvarskonsept me skal ha, og korleis me ønskjer at Forsvaret skal drivast, så spørsmålet til Godal er følgjande: Vel likevel Godal, som den forsvarsvennen han er, å gå inn for å løyva pengar til fregattar, som han veit vil føra Forsvaret i ei bestemt retning, før han veit korleis fleirtalet ønskjer dette forsvaret?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-31:
Representanten Halvorsen prøvde å få det til at det er SV som har eit forklaringsproblem. Men faktisk er det Halvorsen, Arbeidarpartiet og stortingsfleirtalet som har det problemet, fordi ein går til ei investering i nye fregattar til ein haug med pengar som vil styra det norske Forsvaret i bestemt retning etterpå. Det er forklaringsproblemet til Halvorsen, og som ein ikkje tar stilling til. Sjølvsagt skal me ha eit nærvær i Norskehavet. Sjølvsagt skal me det. SV går inn på kvart budsjett, også nå i revidert, og styrkjer Kystvakta. Det veit me er nødvendig, men me veit ikkje i dag, før me har fått innstillinga frå dei tre utvala som nå er i arbeid, kva slags forsvarskonsept me skal ha. Det er ikkje SV som har problem med å forklara seg her. Det er Arbeidarpartiet som rett og slett går i ei retning utan å trekka ein konklusjon på kva slags forsvarskonsept ein skal ha i dette landet. Sjølvsagt skal me ha eit forsvar av Nordsjøen og nordsjøområda, som Halvorsen var opptatt av, men då må me først bestemma oss for kva heile konseptet blir. Her køyrer Halvorsen i veg utan å ha trekt nokon konklusjon på i kva retning han vil. Då endar det ofte i grøfta, men det er gjerne det han vil.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-31:
Eg forstår på Framstegspartiets Per Ove Width at han ønskjer å framstå som ein handlingas mann, som gjer vedtak og får ting gjort. Det synest eg er konstruktivt. Men dersom ein gjer det i lause lufta, er det noko heilt anna. Då er det sløsing med skattebetalarane sine pengar. Det er den faren Width er i. Det er faktisk det som kjem til å skje, fordi ein vel å ikkje venta på dei utgreiingane som kjem, og Width og alle her skal vera med og bestemma kva retning Forsvaret skal gå i. Då kan ikkje eg svara på kor mange fregattar det skal vera i det norske forsvaret. For det me skal gjera først, er å trekka konklusjonen på kva me treng, og så kjøpa ut frå det. Nå køyrer ein i veg, utan å ha diskutert kva slags forsvarskonsept ein skal ha, og det blir feil rekkefølgje. Det kan godt vera at SV i neste omgang går inn for å få fleire fregattar, eg skal ikkje sjå bort frå det – om det er det me finn ut er det beste. Nå gjer ein noko utan å ha tenkt seg om. Det er vårt poeng. Så vil eg berre oppklara til Halvorsen: Å køyra i grøfta var feil bilete å bruka – det skal sjølvsagt vera å havarera når me snakkar om fregattar.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-31:
Eg har ei viss forståing for Venstres behov for å forsvara den tidlegare forsvarsministeren og for å forsvara arbeidsplassar i heimfylket, men eg har likevel nokre spørsmål knytte til denne investeringa som Venstre nå vil vera med på. Om me tar utgangspunkt i at ein får ein kostnad på 18 milliardar kr på dette til slutt – eg trur det er lite, men lat oss ta utgangspunkt i det – kan ein f.eks., for å setta dette opp i ei slags prioritering, som ein jo må gjera i politikken, kjøpa tre PC-ar til alle dei 600 000 elevane i dette landet for dei pengane. Ein får ei driftsutgift på dette på 1,2 milliardar kr årleg når ein reknar inn lånepengane. Venstre vel altså nå å prioritera Forsvaret så sterkt. Det må ein berre merka seg. Men det som er urovekkande, er at ein vel å gjera dette før ein veit kor ein vil med Forsvaret, ein vel altså å gjera dette før ein har konkludert med kva slags forsvar ein vil ha. Og det er forunderleg. Men her er altså det viktigaste av alt å følgja opp tidlegare statsrådar og følgja opp Forsvarets behov i denne saka, sjølv om eg ikkje trur at dette eigentleg er det behovet Forsvaret har. Eg trur at det me treng, er ei omstrukturering av Forsvaret. Nå vel Venstre gjennom si stemmegjeving å gå for ei omstrukturering der fregattane skal vera med og styra kor ein vil hen.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-31:
Eg vil gjerne utfordra Venstre litt til. I og med at han står så hardt på dette vedtaket, ønskjer eg å høyra kva slags fiendebilete det er representanten Kongshaug frå Venstre ser for seg. Kva slags fiendebilete er det som gjer at ein har behov for akkurat dei fem fregattane ein nå har bestilt? Kan representanten forklara korleis dei vil inngå i det nye forsvarskonseptet, korleis dei vil fungera i forhold til det fiendebiletet representanten ser for seg? Heilt sikkert må me ha noko som kan verna kysten, og som kan verna Noreg i forhold til moglege fiendar i framtida. Og me har ei utsett stilling – ja. Men då må me jo ha tenkt gjennom kva slags fiendebilete det er me skal forsvara oss mot. Venstre vel nå å gjera motsett. Dei vil bygga nokre fregattar, og så håpar dei dei skal passa inn i forhold til den tida ein har. Så dersom ein kunne forklara meg kva som gjer at ein akkurat treng fem fregattar, hadde SV vore veldig glad for det. Det som eg trur også er eit poeng når det gjeld storleiken på beløpet, er at dette ikkje er første gongen at ein ser at kalkylane kjem til å bli auka, men eg håpar jo sjølvsagt at eg tar feil.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-31:
Forsvarsministeren har på ein prisverdig måte etter at han kom i ansvarleg regjeringsposisjon sett foten ned for ein del prosjekt. Det synest eg er positivt, for det er nettopp det ein bør gjera når ein greier ut kva slags forsvarskonsept ein skal ha for framtida. Men det forundrar meg at forsvarsministeren likevel vel å køyra vidare med skytefelt og med eit veldig kostbart fregattprosjekt – tidenes største forsvarsinvestering. Det vel altså statsråden likevel å gjera, trass i at ein stoppar andre ting for å tenkja seg om. Spørsmålet mitt er framfor alt knytt til kva det er med dagens fiendebilete som gjer det nødvendig å investera i desse fregattane nå og ikkje venta til ein har fått ikkje mindre enn tre utgreiingar som skal fortelja kva slags forsvarskonsept me skal ha for framtida. Eg ønskjer òg å veta kva det er i det forsvarskonseptet som forsvarsministeren openbert har i sitt hovud, som gjer at me nødvendigvis treng akkurat fem fregattar til det nye forsvarskonseptet. Kva er grunnlaget for det? Kva er det med fienden som me skal verna oss mot, som gjev grunnlag for å seia at me må ha akkurat fem? Det synest eg er veldig interessant, for det er klart at dersom det var av kystvaktomsyn, var det jo rimelegare måtar å gjera det på enn ved å bygga fregattar. Så er det dette med forsvarsbudsjettets rammer og dette med strukturtilknyting. Dersom det er slik at det skal dekkast innanfor eige budsjett og ein føreset at budsjettet vil vera slik som nå, vil jo det seia at drifta og kostnadene ved fregattane vil styra forsvarskonseptet elles. Tar eg feil på dette punktet?
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-31:
Jeg var også litt overrasket over Rises siste setning, der han antydet at han var redd for at dette ikke var nok. Jeg går ikke rundt og tror at det blir overskridelser. Jeg tar til etterretning det som denne regjeringen legger fram, at vi nå er havnet på rundt 14 milliarder kr. Det er jo det som er hele hensikten med denne debatten i dag, at vi nå korrigerer tallene. Vi har fått forsvarsminister Godals tall, som jeg har grunn til å tro er de rette. Hvis alle her skal sikre seg fordi de er redde for hva som vil skje i en framtidig gransking, da er vi litt ute og kjører. Det må jo være fregattene vi diskuterer, og ikke det å sikre seg mot en framtidig gransking. Jeg vil derfor spørre: Vet hr. Rise noe som vi andre ikke vet, når han kan hevde at det blir en overskridelse?
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-31:
Representanten Restad var ikke så veldig mye inne på dette med gjenkjøpsavtaler, som jeg synes er veldig viktig i dette prosjektet. Det står i innstillingen: «Komiteen legger til grunn at gjenkjøpsavtaler skal gjennomføres tilsvarende 100 pst. av kontraktsverdien.» Det står videre: «Komiteen viser til at gjenkjøpsavtaler er en forutsetning for kontraktsinngåelse.» Så her er det garantert at dette blir fulgt opp før forsvarsminister Godal skriver under. Og det må da gjøre et uutslettelig inntrykk på Restad at det er hundre firmaer i dette landet som skal være med i dette prosjektet? Og det er i vesentlig grad firmaer i Distrikts-Norge: Det er Kongsberg, Mjellem & Karlsen, og – kanskje gjør det et litt sterkere inntrykk på Restad – Umoe Sterkoder i Kristiansund. Men det er ikke sikkert distriktspolitikk gjør noe særlig inntrykk på Restad. Jeg er faktisk sterkt i tvil om Senterpartiet er for utsetting av bygging av fregatter, eller om Senterpartiet er imot bygging av fregatter. Hvis en ikke hadde lest konklusjonen, fasiten, hadde en trodd at Senterpartiet var imot å bygge fregatter i det hele tatt, og det overrasker meg ganske sterkt, med det grunnlaget som jeg oppfatter Senterpartiet har.
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-31:
Jeg har noe vanskelig for å forstå logikken til SV. SV er jo mot EU. SV er mot NATO, men for selvråderett. Hvordan mener SV at Norge skal vise sin tilstedeværelse i det store havområdet som tross alt Norge har, og har fått gjennom internasjonale avtaler og forpliktelser? Det er ingen tvil om at det er norsk område. Norge er faktisk en tredjedel av Europas areal når man tar med havområdet. Jeg trodde SV var for ressurskontroll og ressursforvaltning. Jeg er sterkt i tvil om hvordan SV har tenkt å forvalte og kontrollere disse ressursene. Det ville jeg ønske at representanten Langeland kunne fortelle meg. Da kan det ikke nytte å stole på NATO, EU eller noen ting. Disse store fiskeressursene, oljeforekomstene, Svalbard, Jan Mayen – alt dette skal vi kontrollere som en selvstendig nasjon. Jeg vil gjerne at Langeland forteller meg hvordan han har tenkt å drive ressurskontroll og forvaltning av det området.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2000-05-31:
Den NATO-ledede internasjonale militære styrken i Kosovo har nå den militære kontrollen over situasjonen, men det gjenstår svært mye arbeid før man kan si at man har skapt fred og forsoning i Kosovo. Målet er jo å etablere et demokratisk og fleretnisk samfunn, og det kan dessverre synes å ligge langt inn i fremtiden. Men det er et helt overordnet mål å skape fred og forsoning, og jeg hadde lyst til å fokusere litt nettopp på det. Ved den høytidelige åpningen av Stortinget fremhevet Kongen i sin tale dette behovet veldig sterkt, og jeg la merke til at presidenten faktisk hadde det som eneste tema i sin tale ved åpningen av dette stortingsåret. Da er det selvfølgelig et tankekors at vi bruker så lite penger på å skape fred og forsoning og så mye penger på militære formål. Jeg må også, i likhet med representanten Langeland, si at jeg føler at vi bruker for lite penger på forebyggende aktivitet. Så langt er jeg enig med ham. Jeg tror også det kan være behov for å få en drøfting og evaluering av konflikten, og en mer grunnleggende debatt om hvordan NATO skal operere i slike konflikter. Men jeg merket meg at representanten Langeland stilte seg positiv til at vi skulle delta i en ny UNIFIL-styrke. Han viste til at konflikten kan blusse opp igjen, og at det haster med å sende styrker. Nå er jo ikke dette noe replikkordskifte, men jeg må likevel få lov til å spørre SV: Har SV planer om å øke forsvarsbudsjettet nå? Har man gjort seg slike tanker? Jeg må få lov til å kommentere representanten Langelands utsagn om at når man begir seg ut på eventyr, og skal prøve ut et nytt forsvarskonsept, blir det store ettervirkninger. Han viste til at det var store skadevirkninger etter de NATO-ledede operasjonene i Kosovo. Jeg syns det er ganske ille at representanten Langeland ønsker å fortsette debatten om bombingen i Kosovo. Det ser ut til at representanten Langeland fullstendig har glemt at Milosevic står ansvarlig for utryddelsen av nærmere 200 000 muslimer, hovedsakelig i Bosnia. Ved en anledning i Sarajevo jaget man tusener av muslimer inn på et fotballstadion. Over 1 000 av disse var barn, og samtlige ble drept. Problemet var vel at man satt for lenge og så på uten å klare å gjøre noe. Så jeg synes at vi nå burde være spart for en diskusjon om det var rett å gripe inn. Nå er det i hvert fall skapt en stabil situasjon, og Norge har bidratt i sterk grad til det. Da synes jeg vi må legge debatten bak oss om hvorvidt det var en fornuftig operasjon som Norge deltok i.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2000-05-31:
Jeg vil gjerne få kommentere det som representanten Røsjorde fremholdt her, som var en nokså skarp kritikk av den tidligere regjering. Jeg vil gjerne få henvise til det som representanten Restad sa i sitt innlegg, at det var lagt inn et beløp i Ymse-posten, men som riktignok ikke var stort nok fordi man ikke hadde oversikten over hvor stort forbruket ville bli. Så når man i fjor høst ikke foreslo mer, var det fordi man rett og slett ikke hadde tall som viste hvor stort dette ville bli. Så må jeg også få lov å replisere til representanten Langeland: Han hadde svært god anledning til å kommentere sin støtte til synspunktene til det menneskefiendtlige Milosevic-regimet, som stort sett er en gruppe med krigsforbrytere; det er forunderlig at Langeland forbigår i stillhet sin sterke støtte til dette regimet. Men det tjener jo SV til ære at i hvert fall partiet SV ikke var enig med representanten Langeland, og sluttet seg til det som var den enstemmige oppfatning her i huset.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2000-05-31:
Jeg synes for så vidt at representanten Røsjorde kunne spart seg harselering over forsøk på fredsskapende tiltak og virksomhet, det synes jeg er helt unødvendig. Det er et faktum at vi bruker svært lite midler på den type virksomhet i forhold til innkjøp fra våpenindustrien. Jeg kan bare på representanten Røsjordes første spørsmål umiddelbart bekrefte at jeg ikke har i tankene her at vi nå skal bruke mer penger på utviklingshjelp enn på forsvar – så det kan bare avkreftes øyeblikkelig. Men jeg kunne godt tenke meg at vi kunne bruke en del mer midler til fredsskapende virksomhet, ikke minst i lys av at det var det eneste temaet i stortingspresidentens åpningstale foran dette året. Når man går inn på budsjettene, er det rart å se hvor forsvinnende liten del av midlene man bruker til tillitsskapende virksomhet – da snakker jeg ikke om utviklingshjelp, det er et annet budsjett, men om det å skape tillit mellom parter. Når det gjelder innlegget i Verdens Gang fra lederen i Senterpartiet, har jeg ikke lest det, og jeg er ikke i stand til å kommentere det. Jeg kan heller ikke kommentere hvordan drøftingene foregikk i Bondevik-regjeringen, men det vi har fått av dokumenter, ser solid ut, og vi har ikke funnet noen grunn til å avvike noe fra det Bondevik-regjeringen har gjort. Jeg synes det er litt underlig at representanten Røsjorde kunne tolke noe av det jeg sa, som en «glideflukt», og jeg skulle gjerne visst hva han da siktet til. Vi har gitt full støtte til det løpet som Bondevik-regjeringen har lagt, og også til det den sittende regjering har foreslått. Det burde være godt nok for forsvarskomiteens leder.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2000-05-31:
Jeg fikk følelsen av at representanten Halvorsen hadde lyst til å gi meg ris! Representanten Halvorsen hadde omtalt representanten Rise som hr. Ris. Jeg vet ingenting som representanten Halvorsen ikke vet, går jeg ut fra. Jeg regner med at representanten Halvorsen, som har sittet så lenge i forsvarskomiteen, vet betydelig mer enn meg. Men det er jo et faktum at den dollarkursen som er lagt til grunn her, er på 8,41, og hvis representanten Halvorsen slår opp i dagens avis, vil han se at dollarkursen er nærmere 9 kroner, fremdeles. Da er det bare å peke på det enkle faktum at det er en innebygd usikkerhet her, og det er ikke noe annet jeg har gjort. Jeg går ikke og tenker på at det er et helt feil beløp det vi vedtar i dag. Jeg har tillit til departementets vurderinger, men det kan likevel være grunn til å si at det også er usikkerhet knyttet til de estimatene som ligger til grunn for det beløpet som ligger her.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2000-05-31:
Jeg vil gjerne få gratulere hedmarksrepresentanten Andersen med at hun klarte å få brakt inn Regionfelt Østlandet i denne fregattsaken. Det var ikke dårlig. Jeg kan forsikre representanten Karin Andersen om at jeg mener nøyaktig det samme som jeg har ment hele tiden om Regionfelt Østlandet, i tråd med det som Bondevik-regjeringen anbefalte. Vi stod sammen i kampen for å forsøke å bevare det store naturområdet. Men jeg synes det virker litt kunstig hvis man skal trekke den saken inn i fregattsaken. Det har i hvert fall ikke jeg funnet noen foranledning til å gjøre. Representanten Andersen henviste til at man nå mister troverdighet fordi man bare gjør vedtak sånn bit for bit, i strid med en plan «som alle er enige om skal gjøres om», som hun sa. Men når det gjelder fregatter, har ikke jeg registrert at noen har sagt at man ikke ønsker dem. Det er gjort vedtak om at man skal investere i fregatter, og heller ikke SV har sagt at man ikke ønsker dem. Tvert imot er det nokså innlysende at det er det Norge skal satse på som en vesentlig del av sitt forsvar, fordi vi er en sjøfartsnasjon med store territorier til sjøs. Heller ikke representanten Langeland har sagt at han ikke ønsker fregatter, og det har heller ikke representanten Restad sagt. Det er bred enighet i denne sal om at man ønsker fregatter. Det har vært litt uenighet om tidspunktet, slik jeg har oppfattet det.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2000-05-31:
Jeg vil først få gi honnør til statsråden for en meget ryddig opptreden og oppfølging av det løp som ble lagt av den forrige regjering. Kristelig Folkeparti er godt tilfreds med at et flertall i Stortinget nå slutter seg til det forslag som er grundig gjennomarbeidet av den forrige regjering. Jeg vil gjerne få stille statsråden et spørsmål om det komiteen har skrevet om de 400 mill. kr som inngår i prosjektrammen til bygg- og anleggsinvesteringer. Der ber man «departementet komme tilbake til Stortinget om slike investeringer skulle bli aktuelle». Det har også vært stor interesse knyttet til vedlikehold av fregattene. Jeg vil gjerne ha en bekreftelse fra statsråden på at Stortinget skal få uttale seg om dette spørsmålet før man avgjør hvordan vedlikeholdet skal foregå.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2000-05-31:
De ulike sider ved denne saken har jo nå vært belyst gjennom de innleggene som har vært, og med en komite som står sammen, er det kanskje litt unødvendig å gå noe videre. Men jeg har lyst til å peke på dette med de betydelige økningene i kostnader, som også komiteen har pekt på. Det fremkommer jo gjennom at man fra den forrige regjeringens side kun hadde tatt høyde for ca. første halvår. Det var også det forsvarskomiteen grep fatt i i forbindelse med budsjettet for inneværende år, noe som det også er vist til i innstillingen. Så kan man jo spørre om det var underbudsjettering, eller om det var manglende vilje til å budsjettere. Det var vel nokså åpenbart at man måtte forvente at det engasjementet skulle fortsette, og det måtte være like klart for den regjeringen som da satt som det var for Stortinget, at her ville det komme utgifter, iallfall i størrelsesorden lik det første halvår hadde kostet. Hvis vi ser på det, er det 400–500 mill. kr mer det ble ut av det. Nå har jeg lyst til å understreke at det var noe annet også ved inngangen til operasjonene til KFOR, som jeg tror på en måte bidrog til at vi fikk økte kostnader da det hele kom i gang. Fra Fremskrittspartiets side, og jeg tror også fra Høyres side, ble det på et gitt tidspunkt gitt klar beskjed til Regjeringen om at nå må dere forberede dere, for hvis det blir operasjoner i Kosovo, må vi vite hva vi har på plass, slik at om vi får forespørsel, må vi kunne vite hva vi skal svare. Med andre ord: Sett i gang og forbered dere! Det hadde kunnet vært med på å holde kostnadsutviklingen i sjakk etter min oppfatning. Men det gjorde altså ikke regjeringen. Det var nærmest da den væpnede konflikten stod for døren, at man begynte å kaste seg om på krykkene. Så måtte man omdisponere fra SFOR, så måtte man altså gjøre en mengde med kunstgrep for å få dette til. Når så store mengder materiell skal skaffes under tidspress, når kontrakter ikke er i orden, er det ikke så merkelig at det blir høye kostnader. Da er det også merkverdig at man ikke hadde greid å få det på plass. Det kaller jeg dårlig håndverk fra den tidligere regjeringen. Stortinget pekte altså på dette. Men så skjer det etter min mening katastrofale at selv om Stortinget har slått fast et prinsipp om at utenlandsoperasjoner skal tilleggsfinansieres – det sier altså en samlet komite – gjør man likevel avvik fra dette ved første korsvei. I en slik sammenheng burde det i hvert fall vært en klar forutsetning at underskriverne av dette hadde stått ved det – ikke minst regjeringen som har gått av. Det synes jeg er noe av det mest kritikkverdige i dette.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2000-05-31:
Jeg vil gi honnør til statsråden for den måten han redegjorde på for alle disse underliggende faktorer som var med på å bringe regningen oppover, og mulige forklaringer på dette. Det synes jeg er prisverdig. Det gjenstår altså det nakne faktum at det ble for høyt tempo i det man drev med, det var åpenbart noe som bidrog til akselerasjonen av kostnader. Og det får det politiske miljø ta innover seg i bredde og så prøve å unngå dette for fremtiden, og dette er noe vi har snakket om. Ved hver eneste operasjon har man altså snublet noe i bena fordi man enten ikke har hatt kontrakter klare eller noe annet. Det har skjedd uavhengig av regjeringsansvar. Så vi har fortsatt mye å lære. Det at man må gå og bestille utstyr og nærmest fra dag til dag skaffe seg leverandører av tungt materiell, gjør at det er veldig lett for den som er selger, å sette prisen, det bringer kostnadene opp. Og alt det andre har altså statsråden redegjort for. Det som bekymrer meg mest, og som jeg også gav uttrykk for i mitt forrige innlegg, er at vi gjennom det fremlagte reviderte nasjonalbudsjettet bryter med det prinsippet Stortinget nettopp har slått fast, ved å ta 500 mill. kr til utenlandsoperasjoner. Nå har jeg forstått det slik at den avgåtte regjeringen hadde tatt høyde for kostnadene i annet halvår, og kanskje mer enn det også, under Ymse-posten, slik at Ymse-posten åpenbart var der som en buffer for det man måtte vite kom. Jeg tolker det da dit hen at det også er naturlig å forvente at regjeringspartiene fra den avgåtte regjering kikker inn i Ymse-posten som de hadde, og nå stiller opp og bruker de 500 mill. kr på riktig plass gjennom den behandlingen vi senere skal ha. Det hadde vært meget interessant å få bekreftet om representanter for de avmarsjerte regjeringspartier nå kunne si: Ja, vi står fast ved våre prinsipper. Vi vingler ikke rundt omkring. Vi står fast, vi har ryggrad til det. Vi hadde til og med en ymse-post hvor vi hadde tatt høyde for dette. Kanskje manglet det noen millioner, men Ymse-posten pleier å være ganske dryg. Jeg utfordrer nå de nevnte partier til å fortelle om de står fast på sine prinsipper, og om deres ymse-post fortsatt er giret for å kunne ta de kostnader som man antakelig må ha forutsett.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2000-05-31:
Jo, jeg er bekymret. Men det jeg er mest bekymret for, er flertallets evne til å greie å holde en langsiktig profil i det de gjør. Hvis vi går inn og ser på f.eks. forsvarsstrukturendringen som skjedde etter Willoch-kommisjonen, vil man se at man foreslo ny struktur, og man klargjorde hvilken prislapp dette hadde. Det sier altså Stortinget ja til. Og i budsjettår etter budsjettår fraviker man den målsettingen man var så enig i. Det samme skjedde ved behandlingen av langtidsmeldingen nå sist. Da satte man også opp et mål for investeringer og for drift, og hva presterte man? Jo, man sa at man skulle gå for nullvekst i to år og så pluss 0,5 pluss 05, som var mye lavere enn det som det opprinnelig var lagt an til. Men hva skjer så? Jo, så fraviker den avgåtte regjering dette, og så fraviker den sittende regjering dette. Med andre ord: Det blir altså komplett umulig å planlegge. Derfor er jeg mye mer bekymret for det, og skulle jeg ta alt dette innover meg, hadde det tryggeste vært ikke å bestille så mye som en eneste kule. Da hadde man i hvert fall unngått den type problemer. Men det er altså ikke meningen. Vi ønsker et troverdig forsvar. Vi har fra Fremskrittspartiets side vært villig til å ta høyde for og følge opp de målsettinger man har vedtatt. Men hr. Restad kan selvsagt være bekymret fordi han gang etter gang har bidratt til å redusere forsvarsbudsjettene, og han har jo nærmest annonsert nå at 500 mill. kr kutt på investeringsbudsjettet får man tåle, fordi man ikke hadde greid å måle riktig på forhånd. Og hva blir så fremtiden? Jeg er usikker. Jeg er usikker på evne og vilje til å gjøre det man i praksis sier man gjør fra Senterpartiet og fra deres tidligere regjeringskolleger.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2000-05-31:
Jeg synes for så vidt det er all right å være litt gammeldags. Det ligger vel kanskje i stilen til Fremskrittspartiet noen ganger. Men det er forskjell på å være gammeldags og å være sidrumpa, og her mener jeg det går et skille. Jeg vil ikke gi karakteristikker, men det er nå engang slik at grunnlaget for å anskaffe, eller gjenanskaffe får jeg vel si, Sjøforsvarets viktigste stridsmiddel har vært lagt gjennom lang tid. Som jeg har sagt gjentatte ganger, og som Stortinget også har sagt gjentatte ganger: Dette er uavhengig av struktur. Det ville ta seg underlig ut om vi ikke skulle ha evne til bl.a. å gi støtte til Kystvakten i gitte situasjoner. Det ville være underlig om vi som en nasjon som er så knyttet til havet som vi er, med så mye ressurser som vi skal vokte over, med vårt ansvar for samarbeidet i NATO, ikke skulle holde oss til det som har vært grunndefinert. Ikke engang forsvarssjefen har opponert mot dette. Forsvarssjefen har tvert imot vært aldeles enig, og han burde antakelig vite hva han driver med, i motsetning til kanskje noen av oss politikere. Det er riktig at det kommer til å koste mer å drifte de nye fregattene, det er helt riktig. Men, som sagt, hvis man ikke anskaffer fregatter, har altså Senterpartiet og den avgåtte regjering, sammen med Fremskrittspartiet for så vidt, sagt at vi får vente med MTB-er. De skal nemlig ha de samme missilene som noen av våpensystemene på fregattene. Man kan altså ikke gjøre som noen har gått rundt og trodd, at det lar seg gjøre å kjøpe korvetter, som svenskene har gjort, fordi det blir jo billigere, der er det færre folk, alt blir billigere. Det er spørsmål om hvilke oppgaver disse fartøyene har, og en fregatt er et meget komplisert våpensystem. Hvis man hadde hatt den klare forståelse av at alt gikk ned etter de første missilene, så hadde antakelig ingen land anskaffet fregatter, noe de fortsatt gjør i USA, i Nederland, i Belgia, i Tyskland og flere andre steder.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2000-05-31:
Det er godt mulig at det ikke vil bli flertall for å øke forsvarsbudsjettene, men det har altså vært et flertall for å bevilge 6 milliarder kr nettopp til fregattprosjektet, som jeg sa innledningsvis, for å gi et tilstrekkelig løft for å få dette på plass. Det jeg har understreket, er at vi som nasjon har et selvstendig ansvar for å kunne hevde vår egen suverenitet i et område som er et av de mest ressursrike i verden. Hvis man er villig til å se bort fra det, kan man selvsagt gjøre en hel rekke andre ting. Da kan man sitte på land og vente. Jeg trodde at noen kanskje hadde lært litt av historien om hvorledes man skal holde sitt land utenfor konflikter, nemlig ved å ha et skikkelig forsvar. Og vil man ikke bevilge penger til dette, så går det altså dårlig. Så er spørsmålet: Er de valgene vi gjør nå, riktige? Det som har vært utgangspunktet for flertallet, har vært å velge en teknologi som er prøvet, og som er sikker. Man har altså ikke ønsket å gå inn i noe futuristisk. Det fins flere prosjekter, samarbeidet innen Europa og samarbeidet mellom leverandører fra USA og Europa. Det aller siste fra «Defence News» er at de store leverandørene nå forsøker å bygge sammen de bitene man har, for å se på hva man skal gjøre i fremtiden. Men hvis vi skal sitte og vente på det aller siste til enhver tid, får vi altså ikke gjort noen ting. I mellomtiden er samtlige av våre fartøyer blitt til spiker i tillegg til de som allerede er det. Jeg har ingen tro på at det vil være mulig å få seriøse, skikkelige og gode prosjektløsninger på denne bakgrunn gjennom å gå en runde til. Det kan da umulig bli billigere, for jeg forstod Senterpartiet og Restad dit hen at bare vi venter, så blir alt så mye bedre. Jeg har altså ikke noen tro på det. Og har hr. Restad og Senterpartiet heller ikke noen tro på at de vil greie å skaffe penger til Forsvaret, så blir det også der som i SV: én ryggsekk i hvert hjørne av landet, og distriktspolitikken lever.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2000-05-31:
Det er kanskje ikke helt pent å ta replikk på noen som i hvert fall i innstillingen deler den oppfatningen en selv har, men etter å ha hørt på innlegget, er jeg litt i stuss. Det begynte med fast takt og blikket rettet mot nye prosjekter, og så ble det en slags glideflukt ut. Det kunne jo tolkes dit hen at hr. Rise nok helst så at man brukte mer til u-hjelp og mindre til forsvar, og jeg vil gjerne ha bekreftet om det er korrekt. Det ville i så fall være interessant å få slått det fast. Så gjelder det forholdet til den regjeringen hans parti var medlem av for kort tid siden, og hvor – så vidt jeg husker – Kristelig Folkeparti hadde en fremtredende rolle. Jeg viser til det sterkt omtalte innlegget om fregattkjøp, som i hvert fall er signert Odd Roger Enoksen, leder i Senterpartiet. Der står det altså: «Hele prosjektet er underbudsjettert og kan bli en ny investeringsskandale.» Det sier altså en minister fra en regjering som var den regjering som forhandlet frem det vi i dag sier ja til. Da har jeg lyst til å spørre hr. Rise, som jo med liv og sjel – så vidt jeg kan forstå – går inn for fregattprosjektet: Hva skjedde egentlig i den forrige regjeringen da man godkjente dette, når en av de fremtredende regjeringspartnerne nå sier at «hele prosjektet er underbudsjettert og kan bli en ny investeringsskandale» – og det i en situasjon hvor man har tatt høyde for nye usikkerheter, eller bredere plattform for usikkerheter, som kommer opp mot 2 milliarder kr? Kan hr. Rise fortelle meg hvordan det var mulig for den avgåtte regjeringen å si ja til et prosjekt som altså hadde en ramme som var mye lavere, når hr. Enoksen sier det han sier? Jeg vet ikke om det er mulig, men jeg tror hr. Rise har en stor oppgave foran seg om han f.eks. skal få de stridende parter i Etiopia og Eritrea til å snakke pent med hverandre. For tiden synes det ikke å være helt enkelt.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2000-05-31:
Nå tok Restads ordlegging i svaret en litt uventet vending på sett og vis. Hele grunnlaget for hvorledes Stortinget har gitt grønt lys for forhandlingene, har vært bygd på at man skal ha én hovedleverandør, som innenfor rammen av det som ellers er bestemt, skal sørge for å få på plass rammene med norske partnere. Hvem det i detalj skal være, har i og for seg ikke nødvendigvis noe med sluttresultatet å gjøre, men det er gitt rammer for hvor mye norsk det skal være. Jeg synes det var litt overraskende å høre at man nå gjorde det å gå inn i en prosess hvor man har lagt opp til en streng ramme, til en del av debatten. Komiteen har jo ettertrykkelig sagt hva som skal skje fram til undertegning, og at ting skal på plass. Her har komiteen gitt uttrykk for en viss fleksibel holdning, men også en stram ramme. Innenfor den rammen skulle fleksibiliteten være. Så sier Restad at Senterpartiet er et forsvarsvennlig parti. Ja, det har i hvert fall vært det en gang i tiden. Men jeg synes ikke lenger å kjenne igjen Senterpartiet fra Johan J. Jakobsens glade dager i forsvarskomiteen, hvor man stod fast ved det som var Senterpartiets målsetting i forsvarssaker. Når Senterpartiet gang på gang de siste årene har fraveket det de selv har sagt skal være målsettingen, og lagt et budsjettløp for det, kan man jo ikke stole på Senterpartiet, dessverre, i en slik sammenheng. Så jeg spør hr. Restad om han synes det er helt all right å la være å følge opp de budsjettmål som han har satt for sitt parti. Restad reiser også tvil om kampsystemer og radarer. Nå har altså den tyske konkurrenten levert ikke mindre enn tre forskjellige radarløsninger i løpet av prosedyren, og uansett hvilket valg man måtte treffe, vil man aldri treffe 100 pst. Der må man stole på fagfolkene. Og jeg har ingen tro på at vi med de rammer som er gitt, får noen bedre løsning enn det som nå er valgt.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2000-05-31:
Forsvarsministeren understreket veldig sterkt i sitt innlegg behovet for at man har en sikker investeringsprofil framover. Han sa også at dersom det mot formodning skulle skje et eller annet med prosjektets ramme, så må det tas innenfor forsvarsbudsjettet. Det er i og for seg forståelig. Men da blir det desto viktigere at man steller seg slik at forsvarsrammene, og da særlig investeringsbudsjettet, ikke til stadighet får kutt som nærmest kommer som lyn fra klar himmel. Jeg vil gjerne vite hvorledes forsvarsministeren ser på kutt som måtte komme brått og uventet, og hvordan det vil virke inn på evnen til å styre langsiktige investeringer. Jeg vil gjerne også spørre forsvarsministeren om på hvilken måte han vurderer Stortingets beslutning om å bevilge 6 milliarder kr – hva det betyr for å få dette prosjektet gjennom på en ryddig måte uten å forrykke noe av det andre som også er nødvendig å anskaffe til Forsvaret. Det siste spørsmålet er kanskje minst like viktig, nemlig: Hva er statsrådens syn på det som er en nødvendig del av hele fregattpakken, altså utviklingen av nye sjømålsmissiler og helikoptre? Kan statsråden si noe om hvordan han nå ser for seg tempoet når det gjelder anskaffelse av helikoptre, som jo er en helt nødvendig integrert del av våpensystemene på en fregatt?
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2000-05-31:
Det har vært fremstilt, i hvert fall fra Senterpartiets side og SVs ikke å forglemme – det blir jo stort sett det samme i denne saken – som at hvis man kjøper fregatter nå, går alt til grunne. Jeg har tidligere argumentert for behovet for langsiktighet. Statsråden har understreket hvilket gap som er mulig, og Stortinget har selv lagt til grunn en ekstra bevilgning på 6 milliarder kr for å få dette igjennom. Jeg er litt overrasket over at Senterpartiets leder ikke er til stede under debatten i dag, for jeg har lest i VG at han har engasjert seg veldig sterkt. Han sier: Stopp fregattkjøpet! Men skal man stoppe noe, må man jo være til stede når toget går. Det hadde ikke vært urimelig. Jeg registrerer at hr. Enoksen ikke er til stede. Han har muligens funnet ut at dette ikke er så avgjørende allikevel. Jeg må si at det som sannsynligvis blir resultatet av Senterpartiets holdning her, lett kan bli det samme som betegnelsen for Andøya kommune, som hr. Enoksen kommer fra. Den har alltid vært beskrevet som Norges eneste hangarskip – hangarskipet på land. Det er Andøya i et nøtteskall. Med Senterpartiets videreføring av dette som da antakelig danner et grunnlag, må det kunne leses dit hen at fem fregatter bør lages etter samme lest og modell, og vi kan peke ut distriktene etter hvert. Jeg går ut fra at ikke det var meningen. Når det gjelder en så stor kontrakt, er det åpenbart at det blir en stor kamp mellom dem som byr på dette, og alle andre som er involvert. Dette har med store penger å gjøre, og da bruker man alle mulige midler. En annen sak er at innen Forsvaret selv har vi gjennom de siste årene sett en klar internlobbyisme, fordi man slåss om pengene mellom forsvarsgrener og mellom våpen innenfor samme forsvarsgren. Så når hr. Enoksen i VG viser til at «tre toppbefal med bakgrunn i Sjøforsvaret» har hatt en kritisk holdning til fregattprosjektet, synes jeg det er greit. Hvis jeg ikke husker feil, har hr. Ingebrigtsen ubåtbakgrunn, mens de to andre er kystartillerister – utmerkede menn alle sammen. Men jeg tror at dette på en måte gir et bilde av at det er betydelig kriging innad, ikke bare mellom organisasjoner. Jeg tror også at standpunktet til Senterpartiet er et resultat av at man er blitt preget av en lobbyisme som har vært meget sterk i den senere tid. Man har altså anledning til å «lobbe» – det skulle bare mangle – men når så store økonomiske interesser står på spill, må man også ha ryggrad nok til å stå løpet ut, hvis man mener at man gjør det riktige. Vi må forvente at lobbyisme kommer til uttrykk slik, men det er altså Stortinget som skal fatte beslutningen.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2000-05-31:
Jeg beklager at jeg ikke har sett at hr. Enoksen har vært i salen tidligere i dag, men det hjalp betydelig at han kom fram i lyset og talte – det gjorde det i hvert fall litt lettere å forstå. Og hadde jeg hatt på meg kontaktlinser, hadde det muligens gått bedre. Så til det jeg har lyst til å komme tilbake til – Senterpartiets kuvending, som noen har vært inne på før. Det er vel ikke så unaturlig for Senterpartiet å foreta den slags manøvrer. Man har altså hele tiden vært enig i betydningen av dette prosjektet, gjennom all behandling i forsvarskomiteen, gjennom behandling i en regjering, og så plutselig er det skjedd et eller annet, og da er det jo veldig mange som undrer seg på hva det nå var som skjedde med Senterpartiet etter at man kom ut av regjeringen. Man var jo med på dette prosjektet, og det eneste nye, så vidt jeg kan se, er at man har økt rammene for å fange opp den usikkerheten som Senterpartiet er så redd for. Og så sier man at «hele prosjektet er underbudsjettert» – ifølge Enoksens innlegg i VG – «og kan bli en ny investeringsskandale». Var det ikke slik at den regjering som Enoksen var med i, la fram et budsjett for dette som var mye lavere? Og da er det vel grunn til å spørre: Hva er det som har endret seg, og hvordan kunne Senterpartiet gå inn for dette mens man satt i regjering, men med en gang man hadde kommet ut i friluft, så var det altså aldeles umulig? Det må være noe som har vært innestengt, og som på en måte nå først har kommet fram i dagen. Senterpartiets manøver er rett og slett til å bli forundret over. Det er i grunnen en utfordring – om hr. Enoksen kunne klargjøre hva som er så avgjørende nytt. Er det det at man plutselig har fått nye opplysninger? Er det det at alt som vi har bygd vårt forsvar på, nå er fullstendig avleggs og ute av bildet? Er det slik at fregattkjøpet er knyttet nøyaktig opp til den kommende struktur? Eller er det strukturuavhengig? Det har altså vært det for Senterpartiet hele tiden, så hva var det egentlig som skjedde i regjeringen? Var det slik at forsvarsminister Løwer hadde gjort en dårlig jobb? Var det slik at Kristelig Folkeparti hadde vært med på et opplegg som var uforsvarlig, mens Senterpartiet hele tiden i regjering hadde stått på den forsvarlige linjen, men så kom altså det uforsvarlige ut? Det uforståelige kunne det være greit å få forståelig.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2000-05-31:
Jeg kan ikke godt la den bredsiden som kom fra hr. Jakobsen, gå helt upåtalt hen. Når det gjelder det jeg sa i mitt innlegg, viste jeg altså til leserbrevet signert Enoksen i VG, jeg refererte til de tre offiserene som var nevnt, og jeg sa hva jeg antok var deres våpentilhørighet. Og så sa jeg at her er vi i en situasjon i Forsvaret hvor situasjonen i seg selv innbyr til at man må slåss om midlene, og det var det jeg mente med lobbyister, slik at det i hvert fall er ryddet opp i det. At andre navn har vært nevnt her, både tidligere ambassadører og annet, får nå så være, men jeg går ut fra at man kjenner til hvem som jobber for hvem, i hvert fall i den sammenhengen. Det er ikke så merkelig at Forsvarets folk faktisk ender opp i et slag om de få investeringsmidlene som er igjen, men det kunne da vitterlig også Senterpartiet og andre ta innover seg. Det er jo nettopp fordi man åpenbart er med på å kutte på investeringssiden at denne situasjonen oppstår. Og det er ikke så veldig merkelig at Hæren slåss for sitt, Sjøforsvaret for sitt og Luftforsvaret for sitt; det er en situasjon man finner i alle andre land. At man slåss litt internt, vel, det er uheldig, men det forteller litt om at investeringsmidlene er det nå kamp om, og det ser vi resultatet av. Ja, det er helt legitimt å forsøke å slåss for de våpnene man tilhører hvis man mener at man har en god argumentasjon, det skulle bare mangle. Men da får man også ta innover seg erkjennelsen av at vi har fått en slik situasjon at man faktisk er nødt til å drive internlobbyisme i Forsvaret for å prøve å albue seg fram i køen av uløste prosjekter. Hvis Senterpartiet ville bidra til at man fikk dempet dette litt ned, hadde man i hvert fall holdt seg til det man har sagt man skal gjøre, og sørget for at man lot være å fjerne investeringsmidler på 500 mill. kr tvert ut av natta, hvis man støtter framlegget fra Regjeringen.
Tor Nymo (Senterpartiet), 2000-05-31:
I spørsmålet om å handle fregatter med spanske Bazán har garantispørsmålet stått sentralt. Grunnen er at Bazán-verftet står svakt økonomisk, og at den norske stat skal ut med milliarder av kroner i forskuddsbetalinger. Regjeringen Bondevik stod derfor hardt på for at Bazán måtte sørge for en statlig garanti for å sikre prosjektet og utbetalingene. Det måtte regjeringen Stoltenberg gi opp. Mitt spørsmål er: Hva er og hva har vært Arbeiderpartiets ambisjoner når det gjelder å få til en spansk statsgaranti for bl.a. de milliarder av kroner i forskuddsbetalinger som Norge står overfor?
Tor Nymo (Senterpartiet), 2000-05-31:
Det overrasker meg ikke i det hele tatt at ikke representanten fra Arbeiderpartiet kunne svare med én setning på spørsmålet mitt. Kontraktdivisjonskontoret i Forsvaret er kjent for å gjøre en skikkelig jobb. I fregattsaken likte verken sjøforsvarsledelsen eller ledelsen i Sjøforsvarets forsyningskommando kontorets vurderinger. Derimot fulgte Finansdepartementet opp kontorets kritiske vurderinger av garantispørsmålet med Forsvarsdepartementet. At representanten fra regjeringspartiet ikke er i stand til å gi noe fornuftig svar på mitt spørsmål, er én ting, men det viser med all tydelighet at Arbeiderpartiet ikke tar alle sider ved prosjektet på alvor.
Tor Nymo (Senterpartiet), 2000-05-31:
Det har vært gjort forsøk på å latterliggjøre Senterpartiets syn i fregattsaken. Man sier sågar at vi kan sette Marinen på land, og argumenterer i den retning. Det det faktisk handler om og som representanten Restad gir uttrykk for, er faktisk en utsettelse av prosjektet til man har en første mulighet for å se tingene i sammenheng, og det er ved behandlingen av langtidsmeldingen. Når representanten Ingvald Godal snakker om beslutningsvegring og i samme åndedrag på en måte snakker om at fregattene skal brukes i overvåking av vårt territorialfarvann og må ses i en ressurssammenheng, så er jo det riktig. Vi har faktisk levd med Forsvarets nærvær i disse områdene sånn som det er i dag, og vi har klart det rimelig godt. Og mitt spørsmål til representanten Godal blir da: Hva ligger det i utsettelsesforslaget fra Senterpartiet – utsettelse for å få et bedre beslutningsgrunnlag og at vi tar innover oss de ankepunkter som er kommet fra fagmilitært hold og også fra tunge miljøer utenom – som gjør at vi i det året som nå går fram til vi får behandlet den langtidsmeldingen og ser dette i sammenheng, ikke fortsatt skal ha glede og nytte av tilstedeværelsen av Forsvaret i disse områdene? Det er også – med all respekt – svært vanskelig for meg å forstå.
Tor Nymo (Senterpartiet), 2000-05-31:
Når jeg hører på debatten her i dag, med mer eller mindre vellykkede forsøk på å harselere med Senterpartiet, får jeg en følelse av at flertallet har en dårlig sak. Det er en dårlig sak for flertallet, for det er ikke bare Senterpartiet som står på det standpunkt at man skal utsette kjøp av fregatter nå til man får en mulighet til å se investeringene i sammenheng med drøftingen av langtidsmeldingen. Dette støttes av tunge fagmilitære miljøer, og Willoch og EU-ambassadør Berg har også vært nevnt. Så det er litt vondt at Senterpartiet ikke står alene om dette, og det forstår jeg veldig godt. Det er faktisk sånn at det tjener ikke norske forsvarsinteresser at den debatt vi opplever denne våren, domineres av budsjettoverskridelser og enkeltsaker, ofte av negativ karakter. Det tar nemlig oppmerksomheten vekk fra det stadig mer påtrengende behov vi har for en mer helhetlig og fremtidsrettet debatt om hovedproblemstillingen: Hva slags forsvar for hvilke oppgaver? Tiden for linjeskifte i forsvarsdebatten er for lengst inne. Det vil være å håpe at de utredningene som blir fremlagt før sommeren, Forsvarsstudie 2000, rapporten fra Forsvarspolitisk utvalg og FFIs Forsvarsanalyse, vil skape grunnlag for en mer perspektivfylt debatt om Forsvarets fremtidige struktur enn den vi nå opplever. Også Stortinget har nå en utmerket anledning til å sette forsvarsdebatten inn i et riktigere spor etter at man på ny har fått fregattsaken i fanget gjennom St.prp. nr. 48 om milliardoverskridelsen på rammen for kjøp av nye fregatter. Det handler nå om å få en seriøs og grundig avveining av samtlige større materiellinvesteringer, og ikke minst de driftskostnader som følger med. Det er derfor å håpe at Stortinget ikke gjennom enkeltvedtak gir føringer som hindrer en bred og fordomsfri forsvarsdebatt med utgangspunkt i de utredningene som nå er på trappene. Dersom eksempelvis fregattene settes i bestilling før en slik debatt har funnet sted, er det fare for at både Forsvaret og politikerne i ettertid vil se behovet for å tilpasse fremtiden til fregattene. Det er slik at fregattkjøpet kan vise seg å være en investering og en driftsutgiftsøkning som kan gjøre det umulig å få til en optimal forsvarsstruktur tilpasset fremtidens behov og tilgjengelige ressurser. Og det er ikke det norske folk og heller ikke det norske forsvaret tjent med på sikt.