Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-03-17:
Jeg takker for den anledningen denne interpellasjonen gir, det er absolutt nyttig med en debatt både om personellsituasjonen og om kvalitetsutviklingen i de kommunale pleie- og omsorgstjenestene. Helsetilsynets kartlegging av pleie- og omsorgstjenesten i kommunene fra oktober 2003 viser at den grunnleggende pleien og behandlingen gjennomgående er godt ivaretatt. Vi ser likevel at det er utfordringer som må løses, for å sikre bedre kvalitet i tjenestetilbudet. Den kommunale pleie- og omsorgstjenesten er en av Norges største virksomheter. Sektoren har over 40 milliarder kr i driftsutgifter. Det er vel 200 000 brukere, med svært ulike behov, som mottar slike tjenester. Foreløpige tall for 2003 fra SSB viser at det er ca. 111 000 årsverk i pleie- og omsorgstjenestene. Fordi mange arbeider deltid, som det ble nevnt av representanten Alvheim, er antall ansatte langt høyere, ca. 145 000 ansatte. Av disse er drøyt 33 000 årsverk utført av personell uten fullført helse- og sosialfaglig utdanning. På landsbasis viser de siste anslagene at det er 23 pst. av arbeidstokken som er uten formell utdanning. Det knytter seg en viss grad av usikkerhet til disse tallene, fordi SSB har foretatt endringer i måten de registrerer personellet på. Endelige tall for 2003 vil foreligge i forkant av sommeren. Mens tilgangen på sykepleiere er tilfredsstillende, er den store utfordringen knyttet til hjelpepleier- og omsorgsarbeiderstillingene. Regjeringen har satt særlig fokus på dette i rekrutteringsplanen for helse- og sosialpersonell for perioden 2003–2006. Planen har som mål å øke bruttotilgangen på hjelpepleiere og omsorgsarbeidere fra 3 000 til ca. 4 500 pr år. Bevilgning til rekrutteringsplanen for 2005, altså inneværende år, er i overkant av 130 mill. kr. Generelt har det vært en vekst i antall sysselsatte i pleie- og omsorgstjenesten. Denne veksten har først og fremst skjedd i forhold til personell med helse- og sosialfaglig utdanning. Tall fra rekrutteringsplanen for helse- og sosialpersonell viser at det har vært en nedgang på 1,9 pst. av ufaglærte, mens det har vært en vekst på 6 pst. for hjelpepleiere og omsorgsarbeidere og en vekst på 3,5 pst. for sykepleiere. Det har også vært en høy vekst i andre høyskole- og universitetsutdannede personellgrupper. Vi erfarer at det er svært effektivt å satse på å kvalifisere personer som allerede arbeider i pleie- og omsorgstjenestene, til fagarbeidere. Betydelige midler av rekrutteringsplanen går til program for å kvalifisere medarbeidere som er uten helse- og sosialfaglig utdanning. Dette skjer gjennom tilskudd til kommuner som vil gi sine medarbeidere muligheten til å få kompetanseheving og fagarbeiderstatus. Mange av de ufaglærte i omsorgsyrkene har benyttet seg av dette tilbudet. Dessuten må vi styrke andelen unge som tar grunnkurs i helse- og sosialfag i videregående opplæring. Etter en bekymringsfull nedgang i antall søkere mot slutten av 1990-tallet ser vi nå en gledelig økning. I fjor var økningen på 11 pst. Sosial- og helsedirektoratet har lansert en rekrutteringskampanje overfor ungdomsskoletrinnet for å få flere søkere til dette grunnkurset. Interpellanten peker på den høye andelen medarbeidere uten helse- og sosialfaglig utdanning i pleie- og omsorgstjenesten. I sin tilsynsrapport sier Helsetilsynet at ufaglært arbeidskraft utgjør en stor og viktig del av arbeidsstokken i pleie- og omsorgstjenesten. Disse medarbeiderne kan i mange tilfeller være erfarne ansatte som har vært under fortløpende veiledning og opplæring, og som yter forsvarlige tjenester av god kvalitet. Tall fra rekrutteringsplanen viser at ca. 45 pst. av dem uten helse- og sosialfaglig utdanning har annen høyere utdanning og annen videregående opplæring enn helse- og sosialfag. Det er bl.a. mange studenter som bidrar til at hjulene går rundt. Det er store variasjoner mellom fylkene når det gjelder andelen ansatte uten formell utdanning. Særlig Agderfylkene og Trøndelagsfylkene har en høy andel ansatte med formell kompetanse. I Mandal kommune, f.eks., opplyses det at det kun er faglærte medarbeidere i pleie- og omsorgstjenesten, og at det er godt med kvalifiserte søkere. De største utfordringene når det gjelder ufaglærte, finner vi, som interpellanten var inne på, i Oslo- og Akershusområdet og i Hordaland fylke. Derfor har Sosial- og helsedirektoratet igangsatt et storbyprogram for spesielt å følge opp rekrutteringssituasjonen og kompetansehevingen i de fem største kommunene. Interpellanten spør om hvordan vi skal sikre det faglige nivået. I tillegg til rekrutteringsplanen som skal sikre faglig kompetanse, er kvalitetsheving i pleie- og omsorgstjenestene i fokus for Regjeringen. Stortinget gav bred støtte til denne politikken under behandlingen av St.meld. nr. 45 for 2002-2003 i vårsesjonen i fjor. La meg understreke sammenhengen mellom disse satsingene. Tiltak som bedrer kvaliteten i tjenestetilbudet, bidrar også til et bedre arbeidsmiljø. Dette virker igjen positivt for muligheten til å rekruttere og ikke minst beholde medarbeidere. Selv om Helsetilsynets kartlegging fra 2003 viser at kvaliteten gjennomgående er god, skal vi ikke underkjenne forhold som ikke er gode nok. Helsetilsynet viser bl.a. til at 3,7 pst. av stillingene i sykehjem og 9,2 pst. av stillingene i hjemmesykepleien totalt sett var uten personell på den kartlagte dagvakten. Knapphet på personale og vakanser får selvfølgelig konsekvenser for tjenestetilbudet til brukerne. Kartleggingen viser også at flere stillinger enn planlagt i turnusplanen var besatt av ufaglærte. Helsetilsynet antyder at dette kan skyldes både rekrutteringsproblemer og sykefravær. Det er grunn til å understreke kommuneledelsens ansvar for at det er tilstrekkelig kompetanse, og at helsepersonellet kan overholde lovpålagte plikter. La meg også nevne SINTEFs undersøkelse om sammenhengen mellom kvalitet, bemanning og organisering i sykehjem. Undersøkelsen var bestilt av arbeidstakerorganisasjonene Fagforbundet, Sykepleierforbundet og Legeforeningen, som ønsket at undersøkelsen skulle identifisere et nivå for bemanningsnorm. Undersøkelsen fant at andre forhold var enda viktigere. Forhold som er vesentlige for kvalitet og arbeidsmiljø, er tydelig ledelse, god oppfølging av personalet, en kultur for faglighet, kompetanseheving, kommunikasjon samt bygningsmessige forhold. Regjeringen legger vekt på å styrke ledelsesfunksjonen for å få til kvalitetsheving i pleie- og omsorgstjenestene. Dette er som sagt en prioritering som finner støtte i flere undersøkelser. Regjeringen har derfor utviklet et lederprogram som heter «Flink med folk», sammen med Kommunenes Sentralforbund. Nå begynner vi å se resultater. Det skjer endringsprosesser i kommunene som slår positivt ut i form av økt medarbeidertilfredshet. Når medarbeiderne har ledere som er tydelige, som legger til rette for faglige møteplasser, kompetanseutvikling, variasjon og ansvar, blomstrer medarbeiderne. Sykefraværet går ned, og stabiliteten øker. Dette er også bekreftet i Arbeidstilsynets omfattende tilsynskampanje i hjemmetjenesten. Tilsynet dokumenterer at det har skjedd systematiske endringsprosesser, som har bidratt til et bedre arbeidsmiljø, med de positive virkningene det har. Det er selvfølgelig en sammenheng mellom kvalitet, bemanning og personalets kompetanse. Men økte ressurser er ikke hele svaret. Det er vel så viktig å se på hvordan kommunene og de enkelte virksomhetene organiserer sine tjenester og bruker de tildelte ressurser. Regjeringen understreker at kvalitetsutviklingen skal være lokalbasert. Et godt tjenestetilbud må utvikles av dem som står midt oppe i oppgavene, og som kjenner forholdene lokalt. Regjeringen vektlegger derfor partnerskapsperspektivet med kommunene for å få til en nødvendig kvalitetsutvikling. Regjeringen og KS har inngått en avtale om kvalitetsutvikling i pleie- og omsorgstjenestene. En viktig del av samarbeidsavtalen er at kommunene forplikter seg til å ta i bruk kvalitetssystemer og bli målt på kvalitet og resultater. Gjennom å måle og dokumentere kvaliteten på tjenestene kan kommunene sammenlikne resultater over tid og lære av andre kommuners erfaringer. Et kvalitetsmålingssystem vil gi bedre grunnlag for å vurdere bemanningssituasjon, kompetansebehov og tjenesteutforming. De første kvalitetsindikatorene vil bli publisert til sommeren. En viktig faktor for å rekruttere medarbeidere til pleie- og omsorgstjenestene er at sektoren selv har et godt omdømme. Spørsmålet er om ikke tjenestene har fått et ufortjent dårlig rykte i mange sammenhenger. Vi må spørre oss om vi politikere er med på å formidle et riktig bilde av situasjonen i pleie- og omsorgstjenestene. Dette dreier seg om en av de viktigste offentlige oppgavene og noen av de mest meningsfylte jobbene man kan ha. Hvordan skal vi stimulere unge mennesker til å velge omsorgsyrker? Bidrar vi til at medarbeiderne føler seg verdsatt og kan være stolte av sin innsats? Vi har en felles utfordring i å rekruttere hjelpepleiere og omsorgsarbeidere.