Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2010-03-22:
Aldri tidligere har en regjering krevd inn mer bompenger enn det denne har gjort. De årlige innbetalingene økte i perioden 2005–2009 med en rød-grønn regjering. Antall nye prosjekter med bompengefinansiering økte også kraftig. Oslopakke 3 er en pakke og en størrelse for seg, i den skal 42 av 54 milliarder kr dekkes inn med bompenger. Alle de andre prosjektene vedtatt her i Stortinget i perioden 2005–2009, ca. 30 i alt, utgjør en samlet investering på 36,5 milliarder kr, der 70 pst., altså vel 25 milliarder kr, skal dekkes inn med bompenger, og der bilistene i tillegg skal betale 10 milliarder kr i renter og innkrevingskostnader. I den nasjonale transportplanen for perioden 2010–2019, som ble vedtatt i fjor, varsler regjeringspartiene ytterligere 60 milliarder kr i nye bompenger. Med tillegg av renter og innkreving vil den regningen bli på totalt 75 milliarder kr. Det er også slik at denne regjeringen har utvidet bruken av bompenger. Både investering i infrastruktur for kollektivtrafikk og drift av kollektivtrafikk kan dekkes inn, og bompenger blir brukt til dette. I Oslopakke 3 vil driftstilskudd til kollektiv utgjøre 10, nesten 11 milliarder kr. Av de andre prosjektene fra forrige periode går 6 av 36 milliarder kr til andre formål enn vei. Som om ikke det er nok, presser Regjeringen ivrig på for å få innført ekstra bompenger i rushtiden. Det mest bilfiendtlige regjeringspartiet, SV, vil gjerne bruke bompenger fra bilistene til jernbanebygging og til jernbanedrift. Dette er ekstraskatt så det holder! Det er ekstraskatter fra partier som lovet å holde skattenivået uendret fra 2004, men som har krevd inn og vil kreve inn mer ekstra transportskatt fra veibrukerne. Begrunnelsen er at staten ikke har penger nok, og av hensyn til den hellige budsjettbalansen, kronekursen og renten kan man heller ikke bruke mer penger. En annen begrunnelse er at fremskynding av prosjekter skjer etter lokale initiativ, og at bompenger brukes for å redusere ventetid på vei, og det er jo slik at denne ventetiden har økt under denne regjeringen. Argumentet om «lokale initiativ» er i virkeligheten politisk utpressing: Ingen bompenger – ingen vei, er parolen fra Regjeringen. Denne regjeringen har utviklet og utvidet bruken av politisk utpressing for å bygge infrastruktur i Norge. Innbyggerne blir aldri spurt. Derfor har Fremskrittspartiet nylig fremmet forslag om utvidet bruk av bindende folkeavstemning. Forslaget ligger til behandling i kommunalkomiteen. Rådyrt kjøp av vei på avbetaling gjennom bruk av bompengefinansiering er heller ikke nødvendig. Norge har penger nok. Oljefondet er på 2 640 milliarder kr. Verktøyet – det finansielle verktøyet – mangler heller ikke. Det er den politiske viljen til å bruke finansielt verktøy som mangler – viljen til å koble norsk rikdom med investering i norsk infrastruktur. Bruk av private til å bygge og til å finansiere er selvsagt bra, men bare så lenge staten dekker regningen. Det er all grunn til å stille spørsmål ved mangelen på reformer og nytenkning i hvordan man styrer ressursene våre. Norge har kommet på etterskudd når det gjelder investeringer i landets infrastruktur, særlig gjelder dette innenfor vei- og jernbanesektoren. Stadig flere finner det meningsløst at Norge – av alle land – er kommet i en slik situasjon. Årsaken ligger ikke bare i prioriteringer. Årsaken ligger også i en systemfeil. I statsbudsjettet behandles investeringer som skal gi nytte og vekst i 50 år fremover, på samme måte som rent forbruk. Om staten bygger vei eller bruker opp pengene på tolv måneder, prioriteres det innenfor samme ramme og i samme budsjettsystem. Selv om investering også er sparing, brukes et system der en krone spist også er en krone spart. Riktignok regnes samfunnsøkonomisk nytte basert på 25 års levetid, men i andre land brukes det både 40, 50 og også 60 år. Fremskrittspartiet fremmer derfor – i en annen sak som skal behandles denne uken – forslag om å utvide det tidsperspektivet, på inntil 50 år. Vår tids finanskrise førte til at det kom asfalt på nedslitte veier. Flere og flere skjønner at slik kan vi heller ikke ha det. Landets infrastruktur, som skal bære velferd og verdiskaping i generasjoner fremover, kan ikke være avhengig av langvarige eller kortvarige økonomiske kriser for å bli rustet opp. Flere enn meg har sikkert sett og lest kronikken av tidligere statsråd Matz Sandman i Dagsavisen 16. mars i år. Jeg har tillatt meg å bruke en del av hans formuleringer. Den 8. desember 2008 utfordret jeg daværende samferdselsminister på en tilsvarende problemstilling. Kortversjonen var: Vil statsråden ta i bruk nye verktøy? La meg gi noen smakebiter fra svaret, først: «Eg er samd i at bompengefinansiering har fått eit stort omfang.» Så: «OPS er altså veg på avbetaling.» Til det siste: Det er bra om samferdselsministeren er i ferd med å endre oppfatning omkring akkurat det. Jeg tenker på oppslaget i dagens Aftenposten. Så tilbake til forrige samferdselsminister, fra 8. desember 2008: «Framstegspartiet har kome med mange kreative forslag. Det har vore fondsløysingar, utanlandsbudsjett, OPS, statlege lån samt omgjering av transportetatane til statlege føretak som kan ta opp lån.» Hun sa til slutt: «Det er freistande å sitere slagordet til butikkjeda REMA 1000: «Det enkle er ofte det beste.»» Det er tilfredsstillende å se at denne samferdselsministeren ser ut til å bevege seg litt mer enn den forrige, men det er jo slik at det er denne regjeringens finansiering av veibygging som er for enkel. Den er verken best eller god! Regjeringens finansiering av veibygging påfører bilistene en helt unødvendig og økende transportskatt. Forrige samferdselsminister hadde i alle fall oppfattet Fremskrittspartiets løsningsforslag: bruke øremerket avkastning fra deler av oljefondet, omgjøring av etater til statsforetak som kan ta opp lån, endre budsjettpraksis, prosjektfinansiering, slik som ble brukt da vi bygde ny hovedflyplass. Det er verktøy som holder styr på økonomien, og som ikke driver opp verken kronekurs eller rente. Det er verktøy som gjør at Norge kan fornye, ruste opp og modernisere veinett og jernbanenett fortere og billigere enn med Regjeringens enkle, gammeldagse og utilstrekkelige verktøy. Det er verktøy som kobler norsk rikdom, plassert i verdipapirer i utlandet, med behovet for investering i norsk infrastruktur. Det er verktøy som sikrer avklart, langsiktig og forutsigbar finansiering av norske veier – uten en krone mer i bompenger. Moderne, sikre og energieffektive veier gir Norge konkurransekraft i stedet for avstandsulempe. Moderne, sikre og energieffektive veier demper press i økonomien. Moderne, sikre og energieffektive veier er et fundament for forsterket verdiskaping over hele landet. De kan selvfølgelig bygges uten mer bompenger. Med den kursen vi har nå, den politikken vi har nå, kan det ta 50–70 år før Norge har effektive, sikre og miljøvennlige veier. Mange kommuner og fylker lar seg i frustrasjon presse til å godta bruk av bompenger for å få bedre vei fortere enn det Regjeringen er villig til gjennom sine budsjetter. Samtidig øker oljefondet. Spørsmålet blir da: Vil statsråden sørge for at nye finansieringstiltak tas i bruk, slik at bilistene kan slippe bompenger og fremfor alt slippe mer bompenger?