Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2001-04-05:
Det er grunn til å gi honnør til alle som på en eller annen måte bidrar når det gjelder å redusere skjemaveldet og unødig byråkrati i den offentlige forvaltning. De fleste av oss har vel i årevis lyttet til frustrerte og oppgitte bedriftsledere, særlig i mindre bedrifter og foretak, som har måttet ta i bruk både helger og ferier for å oppfylle de av myndighetene pålagte plikter. Selv om det er gjort forsøk på beregninger, har vel neppe noen den fulle oversikt over hva dette har kostet samfunnet og den enkelte, ikke bare i form av tapt verdiskaping, men også når det gjelder slitasje på kropp og sjel og familieliv. Derfor er det nødvendig å fortsette dette viktige arbeidet inntil forholdene er akseptable, sett både fra næringslivets og fra det offentliges side. Ingen vil benekte at samfunnet også har vitale behov for registrering av det som skjer innenfor all næringsvirksomhet, og at dette må innhentes på en eller annen måte. Men det er heller ingen tvil om at dette i årenes løp har utviklet seg til å bli en klamp om foten for svært mange, ikke minst bedriftsledere, og det er også tvilsomt om dette innfløkte byråkratiet har gavnet det offentliges interesser. Jeg tror det er vanskelig å påvise at det har det. Det var på denne bakgrunn Bondevik-regjeringen i 1999 lanserte programmet «Et enklere Norge». Dette programmet omfattet tre viktige satsingsområder: en opprydding og forenkling i regel- og forskriftsverket, enklere forvaltning og økt frihet for kommunene. Som det er redegjort for i våre merknader, viste den første avrapporteringen, som ble foretatt i januar 2000, at framdriften på enkelte viktige prosjekter for næringslivet ikke var god nok. Riktignok hadde forenklingsarbeidet vært satt under et betydelig trykk i sentralforvaltningen. Så har Næringslivets Hovedorganisasjon, NHO, nylig kommet med en statusrapport, «Et enklere BedriftsNorge? – ord eller handling – hva har skjedd?», som viser at «etter at Regjeringen Stoltenberg overtok i mars 2000, og innlemmet «Et enklere Norge» i «denne regjerings prosjekt om fornyelse av offentlig sektor», har det forenklingsarbeidet som er viktig for bedriftene, stoppet opp eller blitt svært forsinket», ifølge denne statusrapporten. I så fall betyr det et tilbakeslag for næringslivet. Jeg konstaterer bare at dette sies fra NHOs side, og jeg vil anmode statsråd Kosmo her i dag om å kommentere NHOs utsagn på dette punkt. I tråd med dette har også Kristelig Folkeparti og Senterpartiet fremmet forslag i innstillingen der en ber Regjeringen snarest mulig gjennomføre forenklingsarbeid som er viktig for bedriftene gjennom delprosjekter i «Et enklere Norge», som er skrinlagt eller sterkt forsinket. Jeg går ut fra at dette er et forslag som også flere andre partier kan slutte seg til subsidiært, slik at det kan bidra til å øke trykket på denne viktige prosessen. Når det gjelder dokumentforslaget fra Fremskrittspartiets representanter, er det all grunn til å vise forståelse for det anliggende som ligger bak. Konkret vil Kristelig Folkeparti si seg enig i at det er viktig at Regjeringen oppretter et system for utredning av de økonomiske konsekvenser som innføring av nye skjemaer får for næringslivet. Forslagene om at statsrådene personlig skal godkjenne ethvert nytt skjema som departementet skal ta i bruk, kunne jo også tenkes å ha en viss effekt. Likevel mener Kristelig Folkeparti at det bør være opp til Regjeringen selv å vurdere om de vil organisere arbeidet med opprydding i skjemaveldet på denne måten. Det samme gjelder også forslaget om ledere i statsetatene personlig skal godkjenne nye skjema som skal tas i bruk overfor næringslivet. Det er fritt opp til forvaltningen om de finner det hensiktsmessig å etablere slike rutiner, men dette anses å være av den type spørsmål som departement og forvaltning selv må ta stilling til. Det avgjørende er målet: en lettere hverdag for ledere og ansatte, ikke minst i de små bedrifter og virksomheter, og et effektivt, men mer overkommelig byråkrati og mindre skjemavelde. Hvilke veier som fører fram til dette målet, må vi leve med at det fortsatt er noe uenighet om. Med dette tar jeg opp forslaget fra Kristelig Folkeparti og Senterpartiet.