Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2015-05-28:
La meg begynne med å takke for redegjørelsen fra ministeren og deretter takke for et godt innlegg fra Liv Signe Navarsete. Jeg vil begynne der hun begynte, nemlig med den økonomiske situasjonen i Europa. Selv om det er slik at vi får positive tall om den økonomiske utviklingen i Europa – som også ministeren nevnte – er det ikke sånn at det gjelder hele Europa. Ifølge The Economist er den økonomiske krisen i Hellas like dyp som krisen i USA var under depresjonen etter krakket i den amerikanske økonomien i 1929. Den gangen svarte Roosevelt med New Deal i USA: oppbygging av velferdsstat og satsing på industrialisering. La oss si det forsiktig: Det er ikke den veien EU har valgt i møte med krisen. I Norge etter første verdenskrig ble det gjennomført et sosialt eksperiment. Da gjennomførte Norge en innstrammingspolitikk gjennom paripolitikken. Vi skal lære av historien. Den førte til en negativ utvikling og gjorde at Norge brukte lengre tid på å komme seg til hektene igjen etter første verdenskrig enn det land som ikke valgte ikke å føre paripolitikk, gjorde. På samme måte som paripolitikken skapte grobunn for Arbeiderpartiets framgang i Norge, har innstrammingspolitikken ført til og skapt grobunn for Syriza i Hellas. For å se hvor viktig det er å føre motkonjunkturpolitikk, kan vi bare kikke tilbake igjen på vår egen nære historie. Under finanskrisen førte vi en aktiv motkonjunkturpolitikk i Norge. Vi gjorde det fordi vi evnet å gjøre det. Den ene grunnen er de sterke automatiske stabilisatorene vi har. Det at vi har høy skatt og høy andel offentlig finansierte velferdsordninger, gjør at nedgangstider bæres bedre av staten. Staten stiller opp med penger når en ellers ville fått tørke på privat side, slik som i eksempelvis USA og flere andre land som baserer seg på store privatfinansierte velferdsordninger. Da slår krisen sterkere inn. Den andre grunnen var politisk vilje. Derfor synes jeg det er påfallende at antallet helt arbeidsløse i Norge nå er høyere enn det var i finanskriseårene 2008–2010. Det er bare å merke seg at det er tilfellet. Dagens europeiske politikere burde ha lært av fortiden. Navarsete var inne på én. Nobelprisvinner Paul Krugman er en av de mange framtredende økonomene som jevnlig har skrevet i New York Times om hvor galt det er å tro at Hellas kan spare seg ut av krisen. Det hadde vært bedre, skriver han, om Hellas’ rimelige krav om å beholde en større andel av veksten for å investere i fortsatt vekst ble fulgt for at landet skal komme ut av krisen. Jeg merker meg at EØS-ministerens redegjørelse var tom for politisk stillingtagen i dette spørsmålet. Derfor stiller jeg spørsmål til statsråden: Hva er Norges budskap til EU i spørsmålet om rammene for krisepakker til Hellas? Vi har innflytelse gjennom vår indirekte styreplass i IMF – Det internasjonale pengefondet, som er en av aktørene som er engasjert med Hellas – og derfor er det også viktig hva slags stillingtagen vi har, for det har innflytelse på andre aktører som forholder seg til Hellas. De av oss som var imot norsk EU-medlemskap og kritisk til EUs felles valuta- og pengepolitikk, har dessverre fått rett i argumentene om solidariteten og de økonomiske musklene til å møte den ulike økonomiske utvikling i de ulike delene av EU. For dem av dere som er for norsk EU-medlemskap og euroen, burde dette være prøvesteinen på om europrosjektet kan bære sosialt. Ingen er tjent med sosial kollaps i Hellas, Spania og andre land – aller minst Hellas’ egne innbyggere. Derfor gir jeg all støtte til Syriza for en ansvarlig innsats for at egen befolkning ikke skal ofres for tidligere eliters feilgrep. Jeg ville ønsket at statsråd Helgesen ga uttrykk for det samme til EU. Jeg vil kort si noe om klima og miljø. Det hadde vært bra å få en tilbakemelding om hvordan forhandlingene går, og hvordan samtalene med EU om norsk tilknytning til EUs klimapolitikk er. EUs klimapolitikk er basert på tre bein. Det ene er kvotemarkedet, det andre er energieffektivisering, og det tredje er fornybar energi. Norge har sagt ja til å være med i den ene delen. Hadde jeg vært i EU, hadde jeg sagt at, vel, vil dere være med i den ene delen, må dere jammen være med i de andre delene også. Jeg kunne tenke med å høre statsråd Helgesen si noe om hvorfor vi ikke ennå har sagt ja til EUs energieffektiviseringsdirektiv.