Marit Arnstad (Senterpartiet), 2014-12-01:
Vi behandler i dag et statsbudsjett som kommer til å bevege oss i feil retning når det gjelder både sosial og geografisk fordeling. En kan godt si at det vil ruste Norge for framtida, men en ruster ikke Norge for framtida ved med åpne øyne å øke forskjellene i samfunnet både mellom folk og mellom regioner. Den største satsingen i budsjettet er fortsatt en skattelette som er svært usosial. De som har de høyeste inntektene og de største formuene, får de største lettelsene, og de som tjener under 500 000 kr i året, får en lettelse som nesten ikke er merkbar. Det en satser på skattelettelser, er ressurser som samfunnet kunne ha brukt bedre på andre måter, enten ved å foreslå målrettede tiltak overfor næringsliv og forskning eller ved å bidra til at kommunene kan gi folk et bedre velferdstilbud enn i dag. Senterpartiet har i sitt alternative budsjett valgt å bruke ressursene på en annen måte. Vi har brukt pengene på å øke handlefriheten til norske kommuner. Det vil gjøre dem bedre i stand til å gi et godt barnehagetilbud, en bedre grunnskole og en bedre eldreomsorg. Det er det som er de store og viktige oppgavene i samfunnet vårt. Senterpartiet har valgt å bidra med mer ressurser til forskning, til innovasjon, til industri, til fiskeri og til landbruk. Det kommer til å bidra til at man får utviklet eksisterende fastlandsindustri, men også til at nye ideer kan omsettes til nye arbeidsplasser. Det er nå engang slik når det gjelder kommunene og velferd, at skal man gi dem muligheten til å bedre velferdstilbudet og eldreomsorgen, hjelper det ikke bare å øke kompetansen i kommunene. Man må faktisk reelt øke inntektene til kommunene, øke ressursene, gi dem den reelle muligheten til faktisk å gi et bedre tilbud. Det er en form for systematikk i det som denne regjeringen foreslår når det gjelder nedskjæringer innenfor distriktspolitikken. Vi har sett det ved den tilleggsproposisjonen som ble lagt fram i fjor høst, og vi ser det også nå i høst. Jeg skal nevne tre eksempler som Senterpartiet har merket seg særskilt, men det finnes en rekke eksempler gjennom hele budsjettet. I løpet av i fjor høst og i høst har regjeringen foreslått å avvikle ordninger som bidrar til geografisk fordeling. En av dem er en ordning som bidrar til en utjevning av strømprisen. Den er under avvikling. Det kommer til å gi dyrere strøm, særlig til folk i distriktene. I fjor og i år foreslo regjeringen å fjerne til sammen 100 mill. kr fra det tiltaket. Venstre og Kristelig Folkeparti klarte å bremse farten en smule ved å legge på 20 mill. kr, men dette er en ordning for utjevning mellom regioner og mellom folk som er under avvikling. De ordningene som gir fylkene mulighet til å støtte næringslivet i sin egen region, er også under avvikling. Det kommer til å bety mindre til gründere, og det kommer til å bety mindre til næringsliv i distriktene. I fjor og i år foreslo regjeringen en reduksjon på til sammen 450 mill. kr i de regionale utviklingsmidlene. Dette er ikke midler som sitter fast i fylkeskommunene, dette er midler som brukes til gründere og næringsliv utover i regionene. Bredbåndssatsingen er også en post som er utsatt. Den forsøkte man seg ikke på i fjor høst, men i år forsøkte man å trekke ned muligheten til å støtte bredbåndstiltak rundt omkring i hele landet. Der må man si at Kristelig Folkeparti og Venstre gjorde en innsats for å prøve å reversere kuttet. Et annet område der man også ser at det har blitt en betydelig endring av politikken, er de kuttene vi ser innenfor klima- og miljøpolitikken. Der skal Venstre og Kristelig Folkeparti ha kreditt for at de har bremset en del av det, men også her er det lagt opp til satsinger som gjør at man får en motstrid mellom det som kan være miljøvennlig, og det som i realiteten er miljøfiendtlig. Det er hyggelig at man endrer bilavgiftene i en miljøvennlig retning, men når man samtidig ikke prisjusterer bensin og diesel, gir det to motstridende signaler. Forhandlingene – og for så vidt debatten her i dag – har vist at det reelt er en stor avstand mellom partiene. Kristelig Folkeparti og Venstre har bremset farten, men de endrer ikke retningen som Fremskrittspartiet og Høyre har lagt. Og de kunne sjølsagt ha gjort mye mer sammen med Senterpartiet og andre partier i denne sal når det gjelder både klima, miljø, distrikt, lokal velferd og helse. Å ruste oss for framtida er det grunn til. Men da er det helt andre utfordringer enn dem denne regjeringen legger opp til, som må tas tak i. Det handler om en mer helhetlig og offensiv klimapolitikk, en aktiv politikk overfor fastlandsindustrien og en politikk for å utjevne forskjeller geografisk og sosialt.