Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-06-01:
Jeg vil starte med å gi honnør til saksordføreren – saksordføreren som etter de muligheter som saksordføreren er gitt, har prøvd å få belyst saken. Men det framgikk av saksordførerens redegjørelse at en ikke har fått det til – og det på tross av at saksordføreren kjenner norsk forvaltning og norsk praksis i regjeringer bedre enn de fleste, og, er jeg rimelig sikker på, er klar over at denne saken er så stor at det ikke å få fram mer fakta i saken, er et resultat av en kultur som etter hvert har utviklet seg, og hvor det er min påstand at den ikke hadde hatt mulighet til å utvikle seg uten støtte i kretser som beslutter. Da Klassekampen og Dagens Næringsliv høsten 2014 begynte å skrive om VimpelComs disposisjoner i forbindelse med erverv av telelisensene i Usbekistan, var foranledningen at politiet i en rekke land hadde satt i gang etterforskning i mars 2014. Også det svenske teleselskapet TeliaSonera ble i 2012 anklaget for utbetaling av millionbeløp til personer med sterke bånd til det usbekiske regimet. Det ble en parlamentarisk granskning i Sverige, og ledelsen for TeliaSonera måtte gå av. Det er altså mye som er sagt og gjort utenfor Norge, og det har fått konsekvenser. Saken vi nå drøfter, berører flere statsråder. Den berører statsråder i den rød-grønne regjeringa, og den berører statsråder i dagens regjering. Det er derfor det er så prisverdig at komiteens leder ikke skjeler til hvilken regjering som har gjort hva, men som er oppriktig opptatt av å få fram et grunnlag slik at kontroll- og konstitusjonskomiteen og Stortinget kan gjøre sin jobb. Høringa, som det ble referert til, ga ikke tilfredsstillende svar på komiteens spørsmål. Saksordføreren sa: «Så langt vi har evnet å få opplyst saken» – og i det ligger at en føler at en langt fra har evnet å få opplyst saken. Tidligere administrerende direktør, Baksaas, styremedlem i VimpelCom, kunne si at det han ble kjent med som styremedlem i VimpelCom, var noe han ikke kunne fortelle videre til den norske stat som en eier i Telenor, det var han avskåret fra. Samtidig var det tydeligvis kurant å sitte i styret i VimpelCom med de dobbeltroller det innebar. Det er ganske sterkt å erfare det. Det er også sterkt å se at her har en ikke en enstemmig komité. Det er også spesielt å erfare at Fremskrittspartiets representanter ennå ikke har tegnet seg på talerlisten. Det burde vært en enstemmig komité som kunne sagt at departementet ikke har vist tilstrekkelig vilje til å avdekke hva som har skjedd. Departementet har i brev til komiteen bekreftet at Telenors mulighet til å blokkere beslutningen om å gå inn i Usbekistan, og dermed det denne saken handler om, er vedtekstfestet i VimpelCom. En hadde altså en mulighet. Jeg må si, som saksordføreren sa det, at det er vanskelig fra regjeringas side å kalle 700 mill. kr til et enkeltkvinneforetak i Gibraltar ved sitt rette navn. Og spørsmålet om det her har forekommet korrupsjon, står fortsatt ubesvart. Jeg synes også representanten Grutles kommentar til saksordføreren, hvor han refererte saksordføreren med flåsete bemerkninger, burde vært usagt. Og når Høyres talsperson snakker om at dette kan ikke få sin avklaring her, det skal få sin avklaring i rettssalen. Ja, det er en klar myndighetsfordeling mellom Stortinget og rettssalene, men det som er kontrollkomiteens ansvar, er å forsøke å få fram hva som har skjedd i saken, slik at vi kan ha en demokratisk kontroll av den utøvende makt. Det baserer seg på en åpenhet om hva regjeringa vet og har gjort. Og dersom regjeringa ikke vet, så kan regjeringas representanter spørre! Det går jo an å spørre om hva som har skjedd, og hva som skjer i de organer og i de styrer hvor staten direkte eller indirekte har eierskap. Representanten Grutle sa at her hadde eierstyringa vært tilfredsstillende. Jeg er uenig i det. Denne saken tyder på at det over mange år har utviklet seg en kultur hvor fakta ikke skal fram, og dermed har ikke kontrollkomiteen grunnlag for å si hva som faktisk har skjedd. Jeg vil også si at Høyre og Fremskrittspartiet har den holdningen at de har liten vilje til å opplyse saken – det må jeg bare beklage. Dette svekker tilliten til Høyre og Fremskrittspartiet når de snakker om antikorrupsjonsarbeid, når en så til de grader viker tilbake når det gjelder konkrete spørsmål. Vi har i denne behandlinga av saken ikke fått resultat som er å få offentlig lys på fakta. Vi må satse på domstolene internasjonalt, og det er et tankekors. Men det er i hvert fall klart at den norske etiske idyllen er brutt – den er brutt nok en gang – og jeg håper at det skal føre til et enda mer omfattende offentlig ordskifte, slik at vi kan komme lenger i slike saker framover. Det er helt grunnleggende for at de ord vi bruker, skal vise seg å bety noe i praksis.