trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2012-04-17:
Nordområdene er landets viktigste strategiske satsingsområde, og det er et overordnet mål for Senterpartiet og regjeringen å legge til rette for økt verdiskaping i nord. Dette er av stor betydning for Norge som nasjon, og det er et klart og uttalt mål at utviklingen i nord også skal komme folket i nord til gode. Dette gir fantastiske muligheter for landet vårt, for den nordlige landsdelen og ikke minst for ungdommen i nord. Det er ingen tvil om at økt tilgang på naturressurser som olje, gass og mineraler – og klimaendringer som fører til nye seilingsleder mot øst – er hoveddriverne for denne utviklingen. Dette, sammen med en økende menneskelig aktivitet, tegner nå nordområdene som en region av betydelig geopolitisk interesse, et nytt geopolitisk sentrum. Fortsatt har de nordlige områdene militærstrategisk interesse, og det er derfor svært viktig at Forsvaret i tiden framover har et økende fokus på å løse sine oppgaver i nord, slik den nye langtidsplanen for Forsvaret har som uttrykt mål. Barentshavet ligger an til å kunne bli en viktig europeisk energiregion. Petroleumsleveranser fra denne regionen vil kunne styrke europeisk energisikkerhet og gi viktige bidrag til verdens energiforsyning, samtidig som det kan gi grobunn for industri- og tjenesteutvikling i den nordlige landsdelen. Etablering av Statoils femte driftsområde i Harstad og Aker Solutions etablering i Tromsø er gode eksempler på dette, og vi er veldig opptatt av å få til en videre utvikling – som vi nå ser. Målet er at satsingen på olje, gass og mineraler skal gi en ny industriæra i nord. Sammen med tradisjonelle næringer som industri, fiskeri og havbruk, arktisk landbruk og reiseliv står landsdelen overfor store muligheter for utvikling. Den satsingen vi nå ser, gir optimisme og framtidstro for ungdom i nord. Valg av utdanning kan være avgjørende for mulighetene for å finne en jobb i Nord-Norge og for å skape en spennende framtid i landsdelen. Regjeringens visjon om å utnytte mulighetene i nord kan bare realiseres dersom vi har folk med kompetanse til å utføre alle oppgavene det er behov for både i private bedrifter og i offentlig virksomhet. Det er en skrikende mangel på de fleste former for realfagskompetanse. Særlig er mangelen på ingeniører stor. Derfor er ungdommens utdanningsvalg i nord svært viktig for å nå visjonene i nordområdesatsingen. Jeg har stor tro på at landsdelens ungdom nå tar alle de nye mulighetene i bruk når de staker ut kursen for sin egen framtid og sitt eget valg av utdanning. Det vil ha stor betydning for utviklingen i nord, langt mer enn alle de andre tiltakene til sammen – at landsdelens ungdom tar mulighetene i bruk, gjør valg, bidrar til nyetablering og vekst i det næringslivet som allerede er etablert i nord.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2012-04-17:
Som representant fra vårt nordligste fylke er det hyggelig å være med på å behandle en stortingsmelding som vil få stor betydning for min landsdel, ikke minst for mitt hjemfylke. Som mange har vært inne på, har Finnmark utviklet seg fra å være en geografisk utkant til å bli et geopolitisk sentrum i internasjonal politikk. Midt i det hele bor jeg, og det er ikke noe rart at man er litt stolt. Innholdet i meldingen gjør en enda sterkere i troen på at morgendagens Finnmark vil være annerledes enn i dag. Det gir forhåpninger, og det skaper optimisme. I sterk kontrast til saksordførerens innlegg i denne saken var det litt merkelig å høre representanten Kristiansens innlegg og hans påstand om at Nord-Norge sakker akterut. Jeg bor selv i landsdelen, som nevnt, og i det fylket som jeg bor i, merker jeg at utviklingen de siste årene har vært utrolig positiv. Det har skapt optimisme, det har skapt en framtidstro. Jeg ser i min hverdag at det skjer noe. Hver eneste dag er det noe nytt, og nye tiltak er på gang. Folk er optimistiske, de har framtidshåp, og kanskje det viktigste er at de bidrar sterkt til befolkningsøkningen, til at fødselstallene i landsdelen stiger. Som gammelordføreren i Alta i sin tid sa: Det er jo det beste med at vi lager ungene våre selv. Det er bra, og det er et godt bilde på at man tror på framtiden. Det jeg reagerer på, er at til tross for at befolkningen har en slik tro som nå blir synliggjort gjennom statistikker og også gjennom møter med folket, hevdes det fra denne talerstolen at vi sakker akterut. Jeg vil gjerne stille spørsmålet: Hva er det vi sakker akterut på? Jeg tror at vi går framover. Det er min forankring i det som skjer. Like viktig som å sitte og se framover – som denne meldingen egentlig er et bilde på – er det også litt viktig å se tilbake på hva som skjedde for noen år siden, da vi ikke hadde den politiske forankringen mot landsdelen som det dagens regjering har. Vi opplevde i mitt hjemfylke en konkursbølge langs hele kysten. Hva var Erna Solbergs svar på det da? Finnmarkingene må finne på noe annet enn fisk. Bondevik II svarte ikke med en ny politikk, men med en ny krisepakke. Den skulle ikke fylkets egne politikere få disponere. Det skulle settes ned en egen ekspertgruppe til å gjøre noe, noe som er evaluert sønder og sammen i ettertid. Det er ganske forunderlig at Høyre-representantene nå snakker om dårlig forankring av nordområdepolitikken i nord. Jeg tror det ville ha vært fornuftig av Høyres representanter å se seg litt tilbake før de kritiserer denne meldingen – som har framtidshåpet og framtidstroen i seg.
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2012-04-17:
Som så mange andre har sagt, er nordområdesatsingen den rød-grønne regjeringens viktigste strategiske prosjekt. I løpet av de snart sju årene den rød-grønne regjeringen har sittet, har vi sett store endringer. Det tydeligste suksesskriteriet er avtalen om delelinjen i havet mellom Norge og Russland. Det er politisk håndverk i verdensklasse, og håndverkeren heter Jonas Gahr Støre. Stor takk til ham! Vi ser også at det på andre områder skjer positive ting. Vi har fått til en økonomisk utvikling i grenseområdene mot Russland som det blir spennende å følge. Som finnmarking merker jeg optimismen, framtidstroen og ikke minst at befolkningen nordpå har fått fornyet tro på utviklingsmulighetene i vårt område. En kan si at det er et styrket nordnorsk selvbilde en ser nå. Vi har ressurser i hopetall nordpå: fisk, mineraler, olje, gass og ikke minst enorme areal til vindkraft, industriutvikling, eller hva som måtte komme. At vi attpåtil lever i vakker natur som gjør den psykiske helsen godt og turister misunnelige, er ytterligere en fordel. Akkurat nå i disse tider har vi et eventyrlig torskefiske utenfor Troms og Finnmark. Torskebestanden har aldri vært i så god stand som den er nå, på over 60 år. Årsaken er bl.a. at det i 2009 og i 2010 ikke ble registrert ulovlig fiske av torsk og hyse i Barentshavet, og det er fantastisk bra. Ja, vi er både heldige og ressursrike, men disse ressursene har vært godt forvaltet av myndighetene, og denne klokheten betaler seg nå. Vi har til og med hatt så kloke politikere i landet vårt at våre naturressurser har kommet alle innbyggerne i landet til gode. I mange ressursrike land i verden er ikke det tilfellet. Fellesskapets verdier har beriket landets elite, og ikke økt velstanden til vanlige folk. Som finnmarking er jeg fornøyd med det som har skjedd de siste sju årene: delelinje, avtale internasjonalt om søk og redning i arktiske områder – det jobbes med noe tilsvarende innen oljevern i dette området – økt aktivitet knyttet til olje og gass og regjeringens satsing på 100 mill. kr til mineralkartlegging. Driveren til det er regjeringens tydelige satsing på nordområdene. De stadig mer åpne grensene til Russland har hatt noen uvurderlige diplomater i aksjon over lang tid og bidratt til mer åpenhet gjennom det folk-til-folk-samarbeidet som har vært mellom Finnmark og Nordvest-Russland.
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2012-04-17:
Folk-til-folk-samarbeid skal man aldri undervurdere. Det har bygd ned stengsler, og i vårt tilfelle boret det mange små hull i den tidligere stengte grenseporten mellom Norge og Russland under den kalde krigen. Nå skal menneskene i de grensenære områdene få et eget grenseboerbevis som forenkler passering, og som vil styrke Sør-Varanger kommunes næringsliv. Hvem hadde trodd at det var mulig for kort tid siden? Nordøstpassasjen har nå blitt isfri på sommerstid. Det betyr nye kommersielle muligheter for skipstrafikk og innkorting av seilingsruter. Det betyr også nye mulige utfordringer for redningstjenesten hvis uhellet er ute. Jeg konstaterer at det er gjort godt, internasjonalt arbeid på dette feltet knyttet til avtalen om søk og redning i arktiske farvann. Er da alt bare fryd og gammen i nord? Vi har fortsatt utfordringer. Befolkningstallene langs kysten har lenge stupt bekymringsfullt, med dertil hørende aldersmessig endring innad i den gjenværende befolkning. De som flytter, er opprinnelige innbyggere, mens tilflytting stort sett knytter seg til arbeidsinnvandring fra andre land. Finnmarkskystens befolkning forandres, men det skjer i en trygg, historisk ånd. Den ressursrike kysten har alltid trukket arbeidsinnvandrere til seg. Forskjellen nå er at de ikke bare kommer fra Finland og Sverige, men mye lenger unna. Jeg ser dette som en mulighet, men vi må også få orden på hvordan vi tar imot våre nye arbeidstakere. Omlegging av skattekontorene og behov for personlig oppmøte for utlendinger for å få skattekort er krevende når det er 20–30 mil til nærmeste kontor. Vi må få til en desentralisering på dette området, f.eks. i samarbeid med kommunene. Spørsmålet om det er behov for bedre samarbeid mellom de nordnorske politikerne, finnes det bare et svar på. Svaret er ja. Vi som er nordnorske politikere, må ta selvkritikk, vi må tenke helhetlig, og vi må gjøre noe i forhold til det havarerte samarbeidet i Landsdelsutvalget. I det siste har det vært mediedebatt om tildelingen av utviklingsmidler til prosjekter i nord. Det at Utenriksdepartementet har foretatt tildeling i tråd med regjeringens viktigste politiske mål, er bra. Jeg ønsker ytterligere satsing fra Utenriksdepartementet og andre departementer. Så får vi leve med at media ikke ofrer spalteplass på hvorvidt midlene har ført til noe positivt i nord. Hadde de gjort det, kunne vi lest positive oppslag om utviklingen og politikken som har startet nordområdeeventyret. Positive nyheter er visst ikke gode oppslag for media, men de er gode for oss som lever i nord.
Tor-Arne Strøm (Arbeiderpartiet), 2012-04-17:
Et klart definert strategisk mål i nordområdepolitikken er at Norge skal være ledende på kunnskap om, for og i nordområdene. Både Høgskolen i Narvik og Universitetet i Nordland i Bodø er sentrale kunnskapsinstitusjoner i dette bildet. Høgskolen i Narvik har, bl.a. gjennom Forskningsløft i nord, utviklet seg til å være landsledende på kaldt-klima-teknologi. Det er spennende at høgskolen i 2011 etablerte et nordområdesenter for teknologi. Det er veldig avgjørende at denne forskningen styrkes. I selve meldingen heter det: «Regjeringen satser på å styrke Bodø som sentrum for utvikling av kunnskap om næringslivets muligheter i nordområdene, og spesielt tilknyttet samarbeid med russiske kompetansemiljøer og næringsliv.» Det er både et viktig og et riktig signal. Samtidig er meldingen uforpliktende i forhold til dette punktet, men det kan komme på etter hvert. Nordområdesenteret for næringslivet ved Universitetet i Nordland har utviklet seg svært positivt siden oppstarten i 2007. Senteret er i dag kunnskapsledende i Norge innen russisk olje- og gassindustri. For meg står det klart at Nordområdesenteret må videreutvikles som en del av den strategiske satsingen på kunnskap i nord. Senteret må derfor inn som en fast post på statsbudsjettet etter min oppfatning. I Meld. St. 28 for 2010–2011, petroleumsmeldingen, er det vurdert om det skal opprettes et forskningssenter for petroleumsvirksomhet i arktiske strøk. Også i statsbudsjettet er dette senteret nevnt. I en pressemelding fra Olje- og energidepartementet fra 6. oktober 2011 heter det bl.a.: «Regjeringens aktive satsing på kartlegging og åpning av nye havområder for petroleumsvirksomhet i nord, krever oppbygging og utvikling av ny kunnskap. Regjeringen vil derfor i 2012 utrede mulighetene for å etablere et forskningssenter rettet mot petroleumsvirksomhet i arktiske områder.» Dette er kjempebra og et utrolig bra utgangspunkt. Opprettelsen og lokalisering av senteret vil selvfølgelig være gjenstand for politiske prioriteringer. Jeg mener at det vil være riktig i forhold til ambisjonene som ligger i nordområdepolitikken, at dette senteret blir lokalisert i Nord-Norge, og at navet for dette senteret plasseres ved Universitetet i Nordland. Et slikt senter kan generere en del arbeidsplasser. Ikke minst i lys av proposisjonen om Forsvarets langtidsplan burde Bodø ha et naturlig fortrinn ved opprettelsen av et slikt forskningssenter. Jeg ser at tiden holder på å renne ut, men: Petroleumsvirksomheten skaper allerede positive ringvirkninger i nord, og ved flere funn vil det også gi mer aktivitet og flere arbeidsplasser og lokale ringvirkninger for dem som bor der. Da tenker jeg ikke minst på det som skal skje i framtiden også i Nordland, med Nordland VI og VII og Troms II.
Tor-Arne Strøm (Arbeiderpartiet), 2012-04-17:
Vi, og regjeringen, mener at økt satsing på infrastruktur er nødvendig for å styrke Norges langsiktige verdiskapingsevne. Siden 2005 har både ambisjonsnivået økt og evnen til oppfølging er blitt betydelig bedre. I Nasjonal transportplan 2010–2019 legger regjeringen til grunn en økonomisk ramme som er 100 mrd. kr høyere enn planrammen i foregående transportplan. Det er ikke lite! Denne satsingen får stor betydning for utviklingen av veinettet i de tre nordligste fylkene. En av de viktigste forutsetningene for økonomisk vekst og velstandsutvikling i nordområdene er tilstedeværelsen av tilfredsstillende infrastruktur på land, i vann og i luft. Det er viktig også i et nordområdeperspektiv at det utvikles sterke og attraktive bo- og arbeidsmarkedsregioner. Regjeringen prioriterer en kraftig opprusting av E6, som binder Norge sammen fra Kirkenes til Svinesund. Den er selve hovedpulsåren. Mange prosjekter vil ligge i Nord-Norge – og i Nordland. Jeg skal nevne et stort prosjekt som det nå er viktig å starte på, nemlig Hålogalandsbrua. Den er på beddingen. Dette er ikke et prosjekt bare for Narvik og for Nordland, men det har stor betydning for hele Nord- Norge, både med hensyn til næringsliv og bosetting. Det er et viktig bidrag til infrastrukturen. Helt til slutt vil jeg nevne noe som absolutt er et viktig bidrag i nordområdesatsingen: flyplasser og flyplasstrukturen. Jeg tror at med tanke på framtiden vil det bli en viktig debatt om å få gjort noe med denne strukturen – ikke minst det å bygge større flyplasser, sånn at en kan binde fylkene og landet sammen. Det er en del utredninger nå som viser at det er mulig å sette i gang og bygge store flyplasser. Da er det viktig å utvikle disse områdene, for det er også et viktig bidrag i nordområdesatsingen. Jeg synes dette har vært en god debatt. Jeg tror mange er utålmodige. Vi skal framover. Jeg synes det er et kjempegodt grunnlag som er lagt her. Jeg også må gi ros til saksordføreren, både for et godt innlegg og for et godt bidrag til å komme videre i denne debatten – og ikke minst ros for det grunnlaget som også er lagt av regjeringen og utenriksministeren.
Tor-Arne Strøm (Arbeiderpartiet), 2012-04-17:
Det var bare en liten presisering til representanten Ellingsen. Jeg også har i sommer kjørt fra Bodø til Løkken Verk. På Løkken Verk bor representanten Arne L. Haugen, det er hans rike. Vi har kjørt E6 begge to, og det Ellingsen nevnte, var de plassene det ikke var gjort noe. Vi har mange, mange oppgaver på E6, det er vi enige om, men det representanten ikke nevnte, var de plassene der det er gjort noe: I Dunderlandsdalen og på Helgeland er det gjort mye, og det er også gjort mye med E6 Majavatn – bare for å nevne noe. Man må være litt etterrettelig når man tar opp disse problemstillingene rundt E6. Det er store planer for å gjøre mye videre i sammenheng med Nasjonal transportplan.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2012-04-17:
Slik denne stortingsmeldingen framstår, er den utrolig lite forpliktende for regjeringen. I stedet for å være konkret og avklarende virker hele meldingen mer som en tåkelegging uten reell substans. Jeg skal forsøke å være noe mer konkret og ønsker å påvise noen store paradokser. I 2009 fremmet Fremskrittspartiet forslag på Stortinget om å tillate helårig oljeomlasting i Bøkfjorden ved Kirkenes. Dette stemte regjeringspartiene ned. Her forelå det en avtale mellom ConocoPhillips, russiske Lukoil og Ship Cargo Kirkenes med en total ramme på 6,4 mrd. kr, som ville gitt Sør-Varanger kommune alene 250 mill. kr i inntekter i perioden samt mange arbeidsplasser. Avslaget ble gitt med grunnlag i nasjonale lakseelver og miljø. Den tredje største industriavtalen inngått i Finnmark var ikke ønskelig for regjeringen. Derimot fikk Tschudi gruppen kontrakt på omlasting av kondensat i Honningsvåg, men så langt for inneværende år er det ikke gjennomført en eneste omlasting. I den samme tidsperioden ser vi at den kanskje verste forurenseren i hele Europa, Norilsk Nickel, igjen går over til produksjon basert på dødsmalmen fra øst og bruker Norge og Sør-Varanger som en søppeldynge. Den største uløste utfordringen i vårt samarbeid med Russland i dag – utslippene fra Nikel og Zapoljarnij – er knapt nok nevnt. Dette må opp som øverste prioritering på den politiske dagsorden mellom Norge og Russland. Russiske myndigheter må forstå at det er umulig å snakke om miljøsamarbeid i nord innen olje og gass og innen atomavfallsektoren uten at det blir gjennomført rensing av utslippene fra Norilsk Nickel. Det sier seg selv at det blir vanskelig med nordområdesatsing når vi har en regjering som ikke ønsker velkommen industriavtaler til en verdi av 6,4 mrd. kr, samtidig som vi har en regjering som over syv år ikke har gjort noe synlig for å rense utslippene fra Norilsk Nickel. Vi har ikke gjort noe som nasjon over 25 år, og vi har visst om dette i et lengre tidsperspektiv, helt siden 1974. Vi ser at samtidig med at Kirkenes blir erklært som brohodet mot øst, blir Sør-Varanger-samfunnet utsatt for dødsmalmen fra øst. Det ligger ikke mye troverdighet i det.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2012-04-17:
Aller først har jeg lyst til å slutte meg til siste taler med hensyn til hans utålmodighet, for det heter seg jo at den som har stor utålmodighet, har mye ugjort. Jeg tror vel vi alle kan se det i øynene at når det gjelder nordområdene, har vi fortsatt mye ugjort. Det er mulig at jeg opplevdes som veldig krass i sted, men det var nå slik at det dreide seg om min egen hjemkommune og min egen befolkning som lever med den forurensningsproblematikken fra Russland. Også her må vi komme fram til løsninger. Det er flott at vi har den debatten vi har i dag. Det er flott at nordområdene er blitt løftet opp på et langt høyere nivå enn hva det var tidligere. Men det må også være slik at det må være rom for å ha ulike syn og ulike oppfatninger om hvilke veier vi går, og om de ulike løsninger som står foran oss. Det er klart at med tanke på at utenriksministeren pratet om Nasjonal transportplan, er det altså slik at den eneste jernbane i nord som er nevnt der, er Ofotbanen. Det finnes ikke ett ord om jernbane med hensyn til verken Norge–Finland eller Norge–Russland. Svein Roald Hansen nevnte at Kirkenes var selve stjernen i nord og var med på å skape optimisme. Jeg vil jo da minne om at det var næringsminister Jens Stoltenberg som la ned Sydvaranger Gruve, og at denne ikke ble etablert med bakgrunn i en nasjonal kampanje. Dette var et lokalt initiativ hvor det var Sør-Varanger kommune som fikk solgt ut sine eiendeler i AS Syd-Varanger sammen med Varanger Kraft, som gjorde det mulig å få realisert dagens gruvedrift. Så vil jeg også helt til slutt si noen ord om Svalbard. Vi var på besøk der i forrige uke. De mangler forutsigbarhet. De mangler kaiområder for å kunne ivareta dagens behov med hensyn til cruiseskip. De mangler bakenforliggende områder, og – ikke minst – de ønsker en avklaring av hva som skal være framtidens kraftprodusent på Svalbard. Det må på plass.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2012-04-17:
Jeg vil takke statsråden for svaret, selv om jeg oppfatter det som lite konkret, og at det i all hovedsak består av dialog og forsøk på dialog med russiske myndigheter og Norilsk Nickel. Det er slik at Norge som nasjon har vært veldig klar over forurensningene fra både Zapoljarnij og Nikel og andre steder i Russland helt tilbake fra 1974. Det er ikke en ny sak som kommer på bordet, men det er en sak som kan få meget alvorlige konsekvenser, ikke minst hvis vi setter dette i sammenheng med en nordområdesatsing. Vi fikk et lite omslag i 2007 da det ble oppmerksomhet rundt Norilsk Nickel, Nikel og Zapoljarnij, men det forsvant ganske fort. Når russerne hevder at det har vært nedgang i utslipp, skyldes ikke dette rensing eller andre tiltak. Det skyldes faktisk at man har brukt lokal malm istedenfor dødsmalmen. Der må man holde tungen rett i munnen, slik at man faktisk vet hva man snakker om. Så viser det seg at for framtiden har Norilsk Nickel planer om å utvikle de siste to store nikkelgruvene som finnes i Voronezh fylke, sentralt i Russland. Når mineralutviklingen er i gang der, vil selskapet bearbeide pellets derifra på smeltefabrikken i Nikel. Hvis moderniseringen av smeltefabrikken i Nikel ikke blir gjennomført, vil merproduksjonen føre til en økning av forurensningen på nytt med 15 pst. Derfor er det en ganske dyster framtid vi går mot. Bellona har helt riktig, som statsråden sier, tatt et prisverdig initiativ, og er krystallklare i sine holdninger. De er krystallklare på at Nikel og forurensningen i Norge må løftes opp på det øverste nivå, og Norge kan faktisk ikke akseptere at vi som nasjon skal ha et miljøsamarbeid med Russland innen olje og gass og atomopprensning uten at vi setter et krav om å få renset utslippene i Nikel. Det må være bombastisk, og det må være helt konkret. Hvis ikke vil det aldri komme på plass, og vi vil oppleve en natur som går til grunne.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2012-04-17:
Det er litt interessant å høre på Bendiks Arnesens kommentarer. Hvis han ikke har forstått meg rett: Jeg mener ikke bare dialog, man må faktisk foreta seg noe med en reell problemstilling. Når Bendiks Arnesen hevder at Norge har innført sterke tiltak for rensing i Nikel og Zapoljarnij, vil jeg understreke at vi har visst om forurensningene fra 1974 og vært aktive siden 1990. I dag skriver vi 2012. Fortsatt har ikke rensing funnet sted. Så hvilke sterke tiltak representanten Arnesen her viser til, er for meg totalt ukjent. Fortsatt er det slik at det ikke foreligger rensing. Når jeg snakker om å ta denne saken opp på øverste nivå – og jeg etterlyser ikke kun en dialog – er det fordi Norge i dag har et miljøsamarbeid med russerne i nord innenfor olje og gass, og vi har det hva angår atomopprensing. Norge har investert flere milliarder kroner til opprensingen. Jeg har intet imot den. Men når Norge har vært med på å assistere og hjelpe Russland på mange områder over en periode på snart 25 år, bør det også være slik at vi som nasjon kan forlange noe tilbake for de ytelsene som vi faktisk gir. Dette er ikke bare en manko i forhold til utslipp fra Nikel-verkene, dette er også en generell manko som norsk næringsliv etterlyser i en nær sagt hvilken som helst sammenheng. Når Norge går inn, må vi faktisk forlange noe tilbake. Det gjør alle andre land – Finland gjør det, Tyskland gjør det, Sverige gjør det. Men Norge, som er nabo, gjør det ikke. Det er derfor jeg til slutt vil stille spørsmålet på nytt: Er det ikke på tide at Norge som nasjon forlanger noe tilbake? Vi bygger veiene der, vi bygger grensestasjonene, vi bygger mobilnett, vi bidrar stort i forhold til helse. Alt det er flott. Men skal vi samtidig tillate at russerne bruker en norsk kommune som en søppeldynge?
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2012-04-17:
Nordisk Råd hadde sin første temasesjon på Island i mars i år, og et av temaene var Arktis. Her var fokuset å styrke den språklige kompetansen og styrke infrastruktur for forskning og forskningsnettverk, og miljøvern og utvinning av naturressurser i nordområdene er utfordrende tema. Ministermøtet i Arktisk råd i Nuuk mai 2011 blir ofte omtalt som en suksess. Utenriksministrene undertegnet en juridisk bindende avtale om søk- og redningssamarbeid i Arktis. Dette er den første avtalen i sitt slag mellom de arktiske land og bærer bud om et mer forpliktende samarbeid i Arktis. På møtet i Nuuk ble det også besluttet å etablere en arbeidsgruppe som skal fremforhandle en avtale om oljevernberedskap mellom landene. Tanken er at den i likhet med avtalen om søk og redning skal bli juridisk bindende, avklare ansvarsområder og bedre koordineringen mellom de arktiske landene. Avtalen og samarbeid er viktig. Det viktigste vil allikevel fremdeles være forebygging av at utslipp finner sted, men erfaring tilsier at ulykker dessverre skjer. God koordinering og godt samarbeid mellom landene ved et eventuelt oljeutslipp i havet er viktig og en god start. Men de arktiske havområdene er enorme og infrastrukturen svært begrenset. Med stadig økende skipsfart og økt ressursnytting i Arktis øker faren for uhell og utslipp. Det er derfor avgjørende at vi også får bedre utstyr og styrket kapasitet. Vi trenger et sterkere arktisk samarbeid om oljevernutstyr og kapasitet. Vi må samarbeide om forskning og utvikling, slik at vi får utstyr som kan brukes effektivt under arktiske forhold, hvor særlig is og kulde er store utfordringer. Vi må ha felles øvelser, både slik at vi får testet om utstyret virker, og at samarbeidet mellom landene fungerer. Det er også oppmuntrende at flere av de største oljeselskapene for ikke lenge siden lanserte et program for å utvikle nytt oljevernutstyr til bruk under arktiske forhold. Utvikling av nytt og bedre utstyr samt samarbeid om kapasiteter er også et område hvor det nordiske samarbeidet kan gå foran og vise veg. Dersom de nordiske landene kan starte et samarbeid her, kan man få de andre arktiske landene med etter hvert. Jeg mener at vi fra nordisk – og norsk – side bør gå foran og vise hvordan et slikt samarbeid kan skje, for så å ta felles initiativ i Arktisk råd for å få med de tre andre arktiske landene også.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2012-04-17:
Jeg synes det er positivt, det som sies av representanten Kåre Simensen om den viktige satsingen når det gjelder høyere utdanning. Det er alltid hyggelig å snakke om det som er positivt, og mindre hyggelig å nevne det som kunne vært langt bedre. Det jeg vil peke på, er at skal man fylle disse studieplassene og dermed bidra til økt lokal kompetanse, må man legge et langt bedre grunnlag i den videregående skolen. Hva gjør dagens regjering med et frafall på 70 pst. når det gjelder gutter i Finnmark? Hva gjør dagens regjering for at det kun er 35 pst. av elever og lærlinger som fullfører på normert tid? Dette burde utfordre regjeringspartiene, og også det som sies om manglende interessante lærlingplasser i nordområdet.
Torkil Åmland (Fremskrittspartiet), 2012-04-17:
Det er en viktig sak som debatteres i dag; om det å se mulighetene for utvikling, samarbeid, dialog, verdiskaping osv. i nordområdene. Samtidig er det viktig å ha i bakhodet at all utvikling og samarbeid må bygge på et grunnleggende premiss om sikkerhet og stabilitet. Sikkerhet og stabilitet er grunnplanken for en positiv og god utvikling. Vi vet at det er noen tendenser som skaper usikkerhet om hvordan situasjonen kan utvikle seg i framtiden. Geopolitisk er dette et veldig viktig område på grunn av ressurser som olje, energi, fisk, mineraler osv., som har vært tatt opp her i dag. Dette vil også tiltrekke seg stormakters oppmerksomhet i framtiden. I den nye proposisjonen om langtidsplanen for Forsvaret har man nok en mye mer realistisk vurdering av utviklingen i nordområdene enn det nordområdemeldingen legger opp til. Da ser man også tendenser og utviklingstrekk som kan skape potensielle konflikter i framtiden. USA har varslet at de vil redusere sitt nærvær i Europa for å fokusere på Sør-Kinahavet. Det innebærer sannsynligvis en redusert tilstedeværelse i nordområdene. Samtidig vet vi at Russland har annonsert en kraftig opprustning i nord. Det er dette man fokuserer på i proposisjonen fra Forsvarsdepartementet, hvor man sier: «Kombinasjonen av russiske stormaktsambisjoner, interesser i nordområdene og militære opprustning innebærer at stabiliteten i nord kan bli utfordret i fremtiden.» Videre understreker proposisjonen også at: « brede internasjonale trender bidrar til usikkerhet om hvilke sikkerhetspolitiske utfordringer Norge vil stå overfor i fremtiden.» Jeg vet at Stortinget skal komme tilbake til behandlingen av proposisjonen om Forsvaret, men det er, etter mitt syn, viktig at disse vurderingene også er en del av nordområdepolitikken. Som utenriksministeren var inne på i sitt innlegg, er sikkerhetspolitikken en integrert del og en grunnplanke i utenrikspolitikken, og derfor også en viktig del av den saken som vi diskuterer i dag. Vi kan forvente oss et sterkere militært Russland i nordområdene, mens USA og NATO vil redusere sin tilstedeværelse. Dette kan skape en mer krevende sikkerhetspolitisk situasjon og vil nok medføre at vi må ta en større del av ansvaret i nordområdene selv. Da tror jeg det er viktig at Forsvarsdepartementet og Utenriksdepartementet har den samme tilnærmingen til den politikken som føres i nordområdene. Det er viktig at man legger til grunn en realistisk analyse av situasjonen, ikke bare av hvordan den er i dag, men også hvilke utviklingstrekk som er mulige i framtiden. All utvikling har sikkerhet som et grunnleggende premiss, også i nord.
Torkil Åmland (Fremskrittspartiet), 2012-04-17:
Jeg har bare en liten kommentar til Eirik Sivertsens innlegg når det gjelder sikkerhetspolitikken, der han sier at han er beroliget av den russiske opprustningen, og at dette sannsynligvis ikke representerer noe problem i framtiden – så vidt jeg forsto ham. Vi får håpe at det er riktig, men det vet vi ikke. Litt av problemet som jeg tok opp, er at Forsvarsdepartementet ikke ser det på samme måten som Sivertsen. Forsvarsdepartementet sier at kombinasjonen av russiske stormaktsambisjoner, interesser i nordområdene og militær opprustning innebærer at stabiliteten i nord kan bli utfordret i framtiden. Det er den vurderingen som regjeringen legger til grunn når man tenker langsiktig. Det er det denne meldingen skal gjøre, den skal tenke 20 år framover. At det er stabilt i dag, er positivt, det er vi alle enige om, men det er ingen som vet hvordan situasjonen vil være i løpet av de neste 20 årene – det er trekk som kan føre til at situasjonen blir mer ustabil i framtiden. Da er mitt poeng at man må tenke langsiktig i sikkerhetspolitikken. Man må tenke at situasjonen kan endre seg, den kan endre seg uventet, og den kan endre seg raskt, det sier også Forsvarsdepartementet i sin proposisjon. Man kan ikke planlegge sikkerhetspolitikken ut fra at det alltid vil bli godt vær. Man må planlegge ut fra de scenarioer som kan oppstå på lengre sikt i framtiden, også de som kan øke spenningen, og der hvor konfliktnivået kan stige. Mitt poeng er at det er viktig at også utenrikspolitikken har sikkerhetspolitikken som en kjerne – og det oppfatter jeg at utenriksministeren sa i sitt innlegg tidligere i dag. Da er jeg litt forbauset hvis det er slik at representanten Sivertsen har en annen oppfatning av det – at sikkerhetspolitikken ikke er viktig, eller at vi skal planlegge for at her vil det være fred og stabilt, og uansett hvor mye Russland og andre ruster opp, vil det være like stabilt. Så vidt jeg forsto, sa han vel faktisk at det vil øke stabiliteten i nord. Det er en analyse som jeg i alle fall ikke finner i regjeringens dokumenter, og som jeg heller ikke kan se ligger til grunn i nordområdemeldingen. Sikkerhetsaspektet er grunnleggende også i utenrikspolitikken. Forsvarspolitikken og utenrikspolitikken må være samkjørt. Jeg tror vi fra historien har erfart hvordan det går hvis utenrikspolitikken går én vei og forsvarspolitikk og sikkerhetspolitikk går en annen vei, og man får et sprik mellom de to tilnærmingene. Man kan få en politikk som kan være relativt risikabel hvis man skulle få en situasjon med økt spenningsnivå.
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2012-04-17:
I forbindelse med at nordområdemeldingen ble lagt fram i Stortinget, var også jeg på reise i Nord-Norge, bl.a. sammen med saksordføreren, og fikk mange gode innspill. Det vi opplevde, var visjoner og muligheter uttrykt av de nordnorske kommunene og fylkene. Dette skaper også vekst. Det gjelder alt fra mål innenfor samferdselssektoren til petroleumsaktivitet i nord – som blir sett på som positivt. Dersom vi ser nærmere på virkeligheten, med bl.a. Ofotbanen og ønsket om å få bygd ut dobbeltspor der, så har man muligheter for vekst både på svensk og på norsk side av grensen – som er viktig. Her har utenriksministeren gjort en god jobb. Han har vært på besøk og reist med malmbanen sammen med sin kollega fra Sverige, og dermed bidratt til at flere andre statsråder fra Sverige har reist denne strekningen for å oppdage viktigheten av dobbeltspor. Så der vil jeg gi ros til statsråden, som har tatt et godt initiativ. Det som blir litt galt, er det som skjer på Bjørnfjell tollstasjon. Jeg vet det har vært oppe tidligere i dag. Jeg har hytte 1,5 km unna, så jeg observerte selv i påsken trafikkø og kaos, bl.a. at det sto 54 trailere på norsk side og 22 på svensk side og ventet på at veien skulle åpnes. Da kan vi se bort fra alle fisketransportørene fra Lofoten og Vesterålen, som går i skytteltrafikk den veien, for de er klar over at grensen er stengt. Dette er et grenseproblem, og det er et problem for næringslivet. Næringslivet taper store penger på å stå og vente og ikke få brakt varene videre. Dette kan ikke Norge som nasjon være bekjent av. Her prater vi ikke om store penger for å klare å holde det åpent om natta og på helligdager, her er det om å gjøre å få gjort det. Dette vil også bli en debatt neste uke, når vi skal diskutere grensehindre i Norden. Her tror jeg vi politisk må gå i hop og få en løsning på det. Det er jo bred politisk enighet om meldingen, og da tror jeg også vi skal få en grei politisk enighet her, slik at vi klarer å få dette på banen. Vi har muligheter innen mineraler og gass, og vi har også et veldig kompetent nivå på høyskolen når det gjelder forskning i nord, som vi må ta hensyn til. Jeg tror det er viktig å bygge opp forskning på bl.a. kaldt klima, som kan gjøre det lettere å etablere nye bedrifter i nord.
Siri A. Meling (Høyre), 2012-04-17:
Det er positivt med fokuset på nordområdene som denne meldingen som nå debatteres, gir oss anledning til. Det er utfordringer, men ikke minst et stort mulighetsbilde som det er viktig for oss å få utnyttet. Dette gjelder ikke minst innenfor petroleumsnæringen. Den avklaringen som fant sted om delelinjespørsmålet med Russland, var viktig for fremtiden for petroleumsnæringen i nord. Vi har gjort nye, store funn i nord, og dette gir igjen muligheter for en langsiktig investeringsfront når det gjelder investeringer i menneskelige ressurser – det vil si kompetanse og en fremtid for dem som bor i nord – og det gir også en langsiktig investeringshorisont når det gjelder det å bygge industrianlegg. Vi har jo mange gledelige eksempler på det den siste tiden, bl.a. Akers etablering av et stort ingeniørkontor i Tromsø og Statoil som ønsker å bygge opp om sin satsing i nord gjennom å styrke aktiviteten bl.a. i Harstad. Det er ingenting som er mer gledelig enn å besøke Hammerfest, for hver gang jeg kommer opp dit, er det alltid noe nytt som skjer. Det er positivt å se hvordan aktiviteten i området der oppe vokser. Selvfølgelig – jeg kan ikke unngå å nevne at jeg også gjerne så at Lofoten og Vesterålen og områdene utenfor ble åpnet for olje- og gassutvinning, men den ballen skal jeg la ligge nå. Jeg ønsker å si et par ord om Svalbard. Flere har etterlyst konkrete tiltak når det gjelder oppfølging av intensjonene i vår nordområdesatsing. Høyre har i disse dager et forslag til behandling om et nytt kullkraftverk med CO2-rensing og deponering i Longyearbyen. Dette er et helt konkret tiltak som vi ønsker at Stortinget skal kunne slutte seg til. På Svalbard har vi hele verdikjeden innen kort avstand. Vi har kullgruvene der vi har sagt det skal være aktivitet også fremover. Longyearbyen og Svalbard trenger å styrke sin energiforsyning, et nytt kullkraftverk vil kunne gjøre det. Det å rense betyr også at vi tar hensyn til miljøet og da også muligheter for deponering av CO2 på Svalbard – og ikke minst gir det oss muligheter for å overvåke disse reservoarene fra landsiden. Det gjør disse operasjonene langt rimeligere enn det en kan få utført på norsk sokkel. Her har vi både miljøaspektet, energiforsyningen og læringseffekten når det gjelder lagring – som vi kan løse på Svalbard. Det ville kle vår nordområdesatsing, det ville kle vår miljøsatsing og energisatsing og satsing på CCS om vi får til dette på Svalbard.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-04-17:
Det er sedvane å takke statsråden for svaret. Jeg vil bare understreke at det er en veldig oppriktig takk for et tydelig, informativt og politisk løfterikt svar. Jeg synes spesielt det er gledelig at utenriksministeren løfter fram de humanitære sidene ved bruk av atomvåpen. Jeg slutter meg helt til planene om en konferanse her i Oslo om atomvåpen med en humanitær problematikk som innfallsvinkel. Det er helt riktig at sivilsamfunnet blir veldig viktig for å belyse og forstå dette perspektivet i nedrustningsarbeidet. At folkelig mobilisering og engasjement og et aktivt sivilsamfunn er helt avgjørende, er jeg veldig glad for at regjeringen er så tydelig på og legger som premiss for framdrift i det globale arbeidet med nedrustning. Jeg er også glad for at man peker på behovet for at Ikke-spredningsavtalen har reell legitimitet og integritet og de politiske problemene som følger av at avtalen ikke følges godt nok opp, at Norge så tydelig i FNs generalforsamling har kritisert mangelen på framdrift i Nedrustningskonferansen i Genève, og at vi sammen med Mexico og Østerrike har tatt til orde for en ny ordning med andre regler – det er bra. Så må Norge fortsette dette arbeidet. Norge må fortsette å presse på for mer anvendelige regler for framdrift, slik at den økende internasjonale oppslutningen om å finne alternative veier til nedrustning kan bære frukter. Til slutt: Det er ganske bred enighet i Norge både om visjonen om en atomvåpenfri verden og om viktigheten av at vi presser på ikke bare når det gjelder retorikk, men i tydelig politisk handling og dialog – også med våre allierte, hvorav flere er atommakter. Det at vi presser på på denne måten, har ikke akkurat alltid vært «zeitgeist» i norsk politikk, for å si det slik. Det vil jeg bare minne om for å understreke viktigheten av at regjeringen er så tydelig, og at det store engasjementet fra fredsbevegelsen og sivilsamfunnet må fortsette. Så ser jeg fram til debatten.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-04-17:
Takk for en veldig god debatt, som ikke bare inneholdt bred enighet og nyanseringer, men også spor av uenighet, som det også er veldig fint å få diskutert og få synliggjort. Jeg skal prøve å ikke gjenta meg nå på slutten – jeg har bare tre oppsummerende punkter som jeg vil nevne. Det ene er at det i dag er Global Day of Action on Military Spending. Det kan være greit å ha med som en av pålene i debatten. Det brukes voldsomme summer på atomvåpen, summer som fortsatt brukes av den britiske regjeringen. Den varslet i 2008 at det skulle bygges nye atomubåter som det skulle brukes over 600 mrd. kr på fra Storbritannias side. Sånne summer brukes i mange land, og det er penger som kunne vært brukt på tiltak som gir mennesker arbeid, helsetjenester og bedre liv. Så debatten om atomvåpen er også en debatt om hvilke prioriteringer verdens ledere gjør, om hvordan atomopprustingens logikk fører til ressursbruk og omprioriteringer som går på bekostning av menneskeheten – ikke bare potensielt, men helt faktisk – også i dag. Det andre er at jeg vil takke for veldig gode innlegg fra dem som har deltatt i debatten. Jeg synes komitélederen hadde veldig fine betraktninger. Så er jeg veldig glad for representanten Svein Roald Hansens innlegg, som så godt formulerte hvorfor opprustningstankegangen truer Midtøsten, og hvordan veien ut av dette ikke er krig mot Iran, men internasjonalt samhold og dialog. At han løftet fram Ole Kopreitan, var selvfølgelig også veldig fint. Det tredje er at jeg ikke er enig med Fremskrittspartiet i spørsmålet om hvordan vi skal gå fram. Jeg mener for det første at det er svært viktig at stater uten atomvåpen er pådrivere og tar eierskap til denne saken. Dette er også et spørsmål om vår sikkerhet. Atomtrusselen er ikke begrenset til atommaktenes respektive befolkning. Politisk er det lettere for oss atomfrie staters regjeringer å bygge internasjonal forankring for nedrustning helt reelt. Dette står ikke i motstrid til at det er veldig viktig at f.eks. USA og Russland selv må ta initiativ og selv må sørge for framskritt. Jeg mener det henger veldig tett sammen og ikke bør settes opp mot hverandre. Det å ta konkrete initiativ, det å gjøre som Norge gjorde i FN i fjor, mener jeg ikke er sololøp, det mener jeg ikke er alenegang. Jeg mener det tvert imot er å ta ansvar for å bli kvitt en grunnleggende trussel som truer oss alle, uansett om vi er atommakter eller ikke. Derfor er jeg helt enig med utenriksministeren i hans tilnærming. Jeg mener Norge står seg på å være en pådriver og i enda større grad bli det i framtiden. Takk for en veldig god debatt!
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2012-04-17:
Det som er veldig lett for meg å forstå, er for det første dei reelle problema som utsleppa av svoveldioksid og miljøtilstanden ved verket i Nikel medfører overfor Aust-Finnmark, ikkje minst Kirkenes-området og Pasvikdalen. Det som òg er veldig lett for meg å forstå, er frustrasjonen som ein føler i regionen, og som mange som jobbar med dette hos styresmaktene, òg føler etter så mange år utan gode nok resultat. Første gongen eg besøkte Kirkenes, snakka eg med det sivile samfunn og politikarar som tok opp saka. Det er ganske mange år sidan. Då eg drog oppover Pasvikdalen, såg eg over til Nikel og såg kor nære det ligg. Så den sida av saka forstår eg. Eg er likevel ikkje einig i at min gjennomgang av saka var lite konkret, tvert imot meiner eg at han var svært konkret. Eg gjekk gjennom korleis vi politisk mange gonger over år har jobba systematisk med saka og teke ho opp. Eg gjekk gjennom dei økonomiske bidraga og avtalen vi har hatt. Men felles for alt saman er at vi ikkje har hatt det politiske gjennomslaget og fått dei resultata vi skulle ha hatt, same kva slags regjering Noreg har hatt i dei åra. Så seier representanten at dette må lyftast til øvste nivå. Det eg gjekk gjennom, viser at saka har vorte lyft til øvste nivå, med mindre representanten meiner at det finst nivå over statsministeren. Noregs statsminister, utanriksministeren, nærings- og handelsministeren og miljøvernministeren har teke det opp på alle nivå, både i det daglege bilaterale samarbeidet og på politisk nivå. Nettopp det å ta saka opp på ein meir tydeleg måte overfor russiske styresmakter er ein sentral del av strategien no. Vil det vere enkelt? Nei, det vil vere vanskeleg, men nettopp derfor hastar det, og det er viktig å følgje det opp systematisk. Så er eg personleg overtydd om at i denne saka, overfor eit mektig og stort naboland og eit stort industrikonsern, er nok det å jobbe politisk og systematisk overfor styresmaktene og selskapet det verkemiddelet vi har. Det skal vi fortsetje å gjere på best mogleg måte. Med mindre representanten og andre tenkjer i heilt andre baner om korleis Noreg skal oppføre seg overfor Russland i ei sånn sak, så er det som må til, å leggje mest mogleg press på styresmaktene, på konsernet, dokumentere problema, fortsetje å presse på og la det verte ein del av det integrerte samarbeidet med Russland nettopp slik som vi har gjort, slik at det kan verte ein del av det samla økonomiske samarbeidet vårt.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2012-04-17:
Eg vil igjen takke interpellanten for å ta opp eit viktig tema, og takke for debatten. Men eg har nok eit par ting å seie om påstandane om at ingenting vert gjort osv. Som eg sa: Det er lett å forstå frustrasjonen over manglande resultat og dei store utfordringane for folk i Aust-Finnmark. Det er òg lett å forstå, når ein set seg inn i det, dei reelle forureiningsproblema som vert skapte. Men når skiftande regjeringar i over 20 år har jobba med det, med eit breitt sett av verkemiddel, er det ikkje manglande vilje, men manglande evne hos russiske myndigheiter til å gjere noko med det. I sånne samanhengar er det – dersom vi ser bort frå meir ekstreme verkemiddel som militærmakt eller boikott eller sånne ting – i hovudsak politiske og økonomiske verkemiddel eit lite land har i møtet med eit mektig industrikonsern og ein mektig nabo. Når det gjeld dei politiske verkemidla, har eg også gjort greie for korleis dette har vore eit tema gjentekne gonger for statsminister, utanriksminister, næringsminister, miljøvernminister, det økonomiske samarbeidet, miljøvernsamarbeidet – på alle nivå frå øvst til det daglege samarbeidet. På den økonomiske sida har vi inngått ein avtale, for rundt ti år sidan, med Russland til ein betydeleg verdi, der vi har investert pengar i reinsing, men dei har likevel ikkje oppfylt sine forpliktingar etter det og derfor betalt pengane tilbake igjen. Eg har vanskeleg for å sjå gode alternativ til det å gå tyngre på, vurdere dei to verkemidla og presse endå tyngre på politisk. Så seier representanten Fredriksen at vi må forlange noko tilbake. Ja, vi har forlangt resultat tilbake igjen. Og når det ikkje kom resultat, forlangte vi pengane tilbake igjen, og vi har fått det – akkurat som vi må gjere. Så forstår eg at Fredriksen i to rundar antydar at sidan vi ikkje har fått gode nok resultat her, bør vi – eg forstår han iallfall slik – late vere å fortsetje samarbeidet på andre område, f.eks. når det gjeld atomavfall. Eg har vanskeleg for å forstå at det å late vere å redusere eit anna miljøproblem, skal hjelpe oss å løyse dette miljøproblemet. Det trur eg tvert imot vil vere ein stor feil, for atomavfallet på Kolahalvøya er òg eit massivt miljøproblem, der vi heldigvis har gjort betydelege framsteg og investert mykje. Så det vi alle må, er å vite kor viktig saka er, prioritere saka høgt frå alle nivå, fortsetje den ganske tunge politiske dialogen vi har på høgaste nivå, fortsetje det politiske påtrykket, ta det opp i det daglege samarbeidet, krevje at utsleppsreduksjonar kjem på plass, og at bedrifta, som har stor lønsemd, investerer i det.