trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Frida Melvær (Høyre), 2020-04-22:
Etter å ha besøkt mange av fengsla i landet vårt er hovudinntrykket mitt at dei tilsette, både på leiarnivå og blant dei som dagleg arbeider direkte med dei innsette, gjer ein solid innsats og utfører eit svært viktig samfunnsoppdrag. Norsk kriminalomsorg vert rekna for å vere blant dei beste i verda, og det skal vi ha lov til å vere stolte av. Vi har, og skal ha, ei human og rehabiliterande straffegjennomføring som gjer den kriminelle i stand til å velje eit lovlydig liv etter soning. Noreg, i lag med Island, har lågare tilbakefallsprosent enn land vi samanliknar oss med – den lågaste. Det betyr at norsk kriminalomsorg langt på veg lykkast i arbeidet sitt. Det har over tid vore utfordringar knytte til isolasjon og utelukking frå fellesskap i fengsel. Gjennom rapportar frå besøk i fengsla har Sivilombodsmannen si førebyggingseining mot tortur og umenneskeleg behandling bidrege til å setje desse utfordringane på dagsordenen. Det er viktig å understreke at innhaldet i Sivilombodsmannen si særskilde melding til Stortinget vert teke på stort alvor. Talmaterialet er uklart, og årsakene til isolasjon er samansette. Ulike tiltak har dei seinare åra vorte sette i verk for å møte utfordringane. Det mest grunnleggjande tiltaket er truleg at dette har vorte eit sentralt tema i styringsdialogen mellom Justis- og beredskapsdepartementet og Kriminalomsorgsdirektoratet, og at det er eit tett samarbeid mellom justisministeren og helse- og omsorgsministeren – at temaet er løfta fram i lyset og teke tak i. Kriminalomsorgsdirektoratet la i fjor fram ein rapport med forslag til tiltak som kan redusere omfanget av isolasjon og skadeverknader av å vere isolert. Tiltaksplanen identifiserer behov for endringar i regelverket, og han kartlegg innlåsingsrutinar og aktivitetstilbod til dei innsette som har avgrensa fellesskap. Rapporten omfattar både tiltak på lengre sikt som bl.a. krev endringar i lov eller forskrift, og tiltak som kan setjast i verk raskt og innanfor dagens lovverk og finansielle rammer. I Granavolden-plattforma har regjeringspartia slått fast at isolasjon kan vere skadeleg for den innsette, og at vi har som mål å redusere bruken av isolasjon i norske fengsel. Det har, av regjeringa og gjennom årlege budsjettprioriteringar, vorte sett i verk fleire viktige tiltak for nettopp å ta tak i problemstillinga – tiltak som omfattar både bygningsmessige forhold, innhaldet i soninga og ikkje minst helsetilbodet i fengsla. Eg er trygg på at innhaldet i Sivilombodsmannen si særskilde melding vert teke på alvor. Mange av anbefalingane er det alt sett i gang arbeid med. Alt vil ikkje kome på plass over natta, men arbeidet er godt i gang.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2020-04-22:
Jeg føler meg berettiget til å si noe om dette, nettopp fordi vi har framsatt et eget representantforslag til behandling i justiskomiteen som følger opp denne rapporten. Jeg skal bare å trekke fram noen av perspektivene derfra. Det er helt åpenbart at vi har en fin rettsstat i Norge, og det er stor tillit til rettsstatens institusjoner, men det svikter dessverre når det gjelder kriminalomsorgen. Mange rapporter – knyttet til psykisk syke i fengslene, knyttet til belteseng, som Sivilombudsmannen kom med nå nylig, og også dette som går på ulovlig isolasjon – viser at norske fengsler ikke er i stand til å ivareta sine grunnleggende menneskerettslige forpliktelser som er hjemlet både i norsk lov og i Den europeiske menneskerettskonvensjon. Det er et alvorlig problem, og det er selvfølgelig ikke slik vi ønsker å ha det. Derfor er det viktig at vi har en modig og offensiv sivilombudsmann som rapporterer veldig, veldig tydelig hvordan dette er. Vi er nødt til å gå et skritt lenger, vi må spørre oss: Hvorfor skjer dette? Hvorfor er det slik at kriminalomsorgen ikke er i stand til å ivareta sine grunnleggende menneskerettslige forpliktelser, og at dette rapporteres både av Sivilombudsmannen og av Norges institusjon for menneskerettigheter? De som jobber i fengslene, er veldig tydelige på årsaken. Jeg har reist rundt og besøkt veldig mange fengsler – alle sier at dette skyldes for lav bemanning, så lav bemanning at de ikke er i stand til å ivareta de helt grunnleggende ting i fengslene, og de er faktisk nødt til å velge å låse innsatte inne på cellene sine istedenfor å gi dem god rehabilitering. Det kommer av at fengslene har blitt nedprioritert med hensyn til finansiering. Det blir da faktisk en politisk utfordring når de representantene fra regjeringspartiene, alle sammen, som er bekymret over det med ulovlig isolasjon, er de samme representantene som er ansvarlige for bevilgninger som fører til menneskerettighetsbrudd. Det er en linje av ansvar her – de representantene som kommer på denne talerstolen og sier at de er bekymret over ulovlig isolasjon, har samtidig bevilget så lite penger til kriminalomsorgen at det faktisk fører til en del av disse forholdene, at det har blitt slik som det har blitt, og det er svært alvorlig. Vi har framsatt et eget representantforslag som følger opp denne rapporten fra Sivilombudsmannen, fordi denne rapporten og det som kommer opp her, er på en måte litt tilbakeskuende. Vi har kommet med helt konkrete forslag til hvordan vi ønsker at dette skal ivaretas på en bedre måte. Alle de som har vært på denne talerstolen, har sagt at de er bekymret. Jeg forventer at de kommer til å støtte våre forslag når de kommer opp senere i denne sesjonen.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2020-04-22:
Jeg tror jeg skal være veldig kort, for jeg ser at representanten Une Bastholm er i salen. Det er Miljøpartiet De Grønne som har lagt fram forslaget, og de kan argumentere bedre for forslaget enn det jeg kan. Jeg skal bare legge fram SVs forslag, for vi har lagt dette fram på vegne av Miljøpartiet De Grønne også i innstillingen. Jeg kan bare si at vi støtter ID-merking av både hund og katt. Formålet med dette forslaget er nettopp at man skal gjøre det enklere for både frivillige, politiet, Mattilsynet osv. å ta rede på hvem bortkomne dyrs eiere er, og finne dem. Jeg tror kanskje hovedformålet, slik jeg forstår det, rett og slett er at man skal øke dyrenes verdi, øke verdien av det å ha egne kjæledyr og øke respekten for dyrene. Dyrehold skal altså være viktigere og skal medføre et ansvar også for dyreeieren. På denne bakgrunn støtter vi altså at vi legger til rette for en ID-merking av både hund og katt. Jeg legger fram SVs forslag.
Svein Harberg (Høyre), 2020-04-22:
Det norske folks rettssikkerhet er et av de grunnleggende elementene for tilliten til det norske demokratiet, og domstolene har selvsagt en helt sentral funksjon. Det er derfor både viktig, riktig og naturlig at Riksrevisjonen har sett på om domstolene leverer i tråd med det som er Stortingets vedtak og forutsetninger. Et velfungerende rettsapparat som har folkets tillit, kjennetegnes ved at det oppleves å være høy kvalitet i de avgjørelsene som tas, og ikke minst ved at saker sluttbehandles innen rimelig tid. Høyre ser derfor alvorlig på at Stortingets mål for saksbehandlingstid ikke blir fulgt opp. Riksrevisjonens rapport peker på at det er for mange saker som ikke ferdigbehandles innen de mål som er satt for behandlingstid, og at frister fastsatt i straffeprosessloven og tvisteloven ikke overholdes. Rapporten peker samtidig på at det er flere mulige grunner til at dette skjer, og at det gjerne er et sammensatt bilde i de forskjellige domstolene. Det synes å være både interne utfordringer i domstolene og eksterne faktorer som påvirker behandlingstiden. Det er viktig å merke seg at komiteen samlet understreker at det ikke er grunn til å kritisere de ansatte ved domstolene for den situasjonen som råder. Vi har imidlertid merket oss at et gjennomgående tema hos høringsinstansene var at de er enig med Riksrevisjonen i at strukturen begrenser domstolenes mulighet til effektiv og fleksibel saksbehandling. Å endre størrelsen på rettskretsene synes å kunne gi økt fleksibilitet i bruk av både ressurser og lokaliteter, og dermed kortere saksbehandlingstid. Det samme gjelder økt bruk av rettsmekling som arbeidsform. Det er heller ingen tvil om at det fortsatt er mye å gjøre på digitalisering, og at dette er sentralt i arbeidet med å få på plass effektiv saksbehandling. Et framtidsrettet saksbehandlingssystem som også kan kommunisere med alle eksterne som er involvert i saksbehandling, vil både sikre kvalitet og bedre framdriften i sakene. Departementet slår fast at Riksrevisjonens rapport samsvarer med den oppfatning departementet selv har av situasjonen i domstolene. Det er også bakgrunnen for at regjeringen allerede er i gang med tiltak som svarer ut noen av de funn og anbefalinger Riksrevisjonen kommer med. Forslag til ny domstolstruktur er sendt på høring. Både domstolstruktur og ressurser til domstolene vil det altså bli rikelig anledning til å debattere i Stortinget senere. Jeg vil avslutte med at vi i Høyre slutter oss til rapportens omtale av utfordringer og anbefalinger, og vi både forutsetter og vet at statsråden vil følge opp, slik at behandlingstiden i rettsapparatet blir innenfor de mål og frister som er satt.
Ingunn Foss (Høyre), 2020-04-22:
Riksrevisjonen har pekt på en rekke tiltak som må iverksettes for å bedre saksbehandlingstida i domstolene. Et av de viktigste forslagene er å øke fleksibiliteten mellom domstolene slik at sakene blir bedre fordelt. Regjeringen har nettopp sendt et forslag på høring som imøtekommer akkurat det. Et stort problem i dag er at det geografiske virkeområdet til domstolene hemmer dem fra å fordele sakene mellom seg. Det kan være lang kø i én domstol samtidig som det er ledig kapasitet i nabodomstolen. Dette påvirker selvfølgelig saksbehandlingstida. Derfor foreslår regjeringen å utvide rettskretsene, slik at flere tingretter ligger innenfor en større rettskrets. Dette betyr at domstolene enklere kan fordele sakene mellom seg for å få ned saksbehandlingstida. Regjeringens forslag bidrar også til at vi bygger større fagmiljøer i rettskretsens hovedsete som alle domstolene i rettskretsen kan nyte godt av. Dette er også et svar på Riksrevisjonens anbefaling om å sikre kompetanseheving for dem som jobber i domstolene. Rapporter som vi behandler her i dag, pleier normalt å være en god anledning for opposisjonen til å kritisere regjeringen for manglende oppfølging av det konkrete området rapporten handler om. Her har regjeringen et konkret forslag som er sendt på høring som vil imøtekomme viktige anbefalinger fra Riksrevisjonen, og som vil bidra til at saksbehandlingstida i domstolen går ned. Vi avventer derfor opposisjonens syn og håper at de vil være med på å gjennomføre disse endringene for å bedre både kompetanse, saksbehandlingstid og rettssikkerhet i domstolene.
Ingunn Foss (Høyre), 2020-04-22:
At dyr har en egenverdi utover det å være til nytte for mennesker, er en oppfatning som deles av hele komiteen. En slik anerkjennelse er en viktig stadfestelse av en sivilisert holdning til dyr. Respektfull behandling er en viktig verdi og må komme til uttrykk i politikken som føres, der dette er naturlig. Vi har en egen dyrevelferdslov som stadfester dyrenes egenverdi, og hvilke plikter som påfaller mennesker som har ansvar for dyr. Vi har en hjelpeplikt overfor syke og skadede dyr, vi har en varslingsplikt dersom det fattes mistanke om at dyr blir utsatt for mishandling, vi har klare forbud mot å utøve vold mot dyr, og vi har strenge regler for alle som driver dyrehold. Det medfølger videre straffansvar for brudd på disse reglene og pliktene. Regjeringen jobber med å opprette dyrepoliti i flere politidistrikt. To avdelinger for dyrepoliti ble etablert i Innlandet og Vest politidistrikt i 2019. De andre dyrepolitienhetene ligger i Øst, Sør-Vest og Trøndelag politidistrikt. En ny enhet skal etableres i Troms i løpet av 2020. Dette er et viktig arbeid for å hindre mishandling og vold mot dyr. Ytterligere tiltak for å bedre dyrevelferden må være effektive. Det er allerede i dag svært mange ansvarlige dyreeiere som merker dyrene sine, og jeg vil oppfordre til at denne praksisen fortsetter. Et pålegg om ID-merking av katt og hund vil være veldig ressurskrevende for politiet og Mattilsynet å håndheve. Derfor er det viktig at et eventuelt pålegg utredes for å kartlegge kost–nytte-perspektivet. Landbruks- og matdepartementet har bedt Mattilsynet om å foreta en slik utredning. Vi mener at det beste vil være å avvente denne.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2020-04-22:
Riksrevisjonens undersøking viser at eksterne faktorar i stor grad påverkar saksbehandlinga og effektiviteten i domstolane. Hovudutfordringa med å fastsetje tid for hovud- og ankeforhandlingar innan rimelig tid i straffesaker og sivile saker er å finne eit tidspunkt som passar domstolen og dei ulike aktørane. Saker må leggjast langt fram i tid fordi aktor ikkje har kapasitet, og hovud- og ankeforhandlingar blir utsette fordi tiltalte eller vitna ikkje er stemna på rett måte. Når det gjeld denne nemnde hovudutfordringa som er avdekt av Riksrevisjonen, blir det store spørsmålet kvifor regjeringas svar på problemet i praksis er å leggje ned to av tre tingrettar. Strukturendringar og sentralisering synest å vere det første regjeringa og stortingsfleirtalet tyr til for å bøte på mange ulike problem. Innimellom kan ein også lure på om regjeringa klarer å finne problem som ikkje eksisterer for så å føreslå sentralisering som medisin, men i denne saka har dei i alle fall eit identifisert problem å ta utgangspunkt i. Dessverre står ikkje den utskrivne resepten til diagnosen. Riksrevisjonens grundige gjennomgang av ulike felt kan vere eit godt utgangspunkt for realitetsorientering. Som min kollega, representanten Nils T. Bjørke, var inne på i stad, er mogeleg effektivisering også knytt til digitalisering i domstolane. Regjeringa og stortingsfleirtalet har valt å digitalisere berre dei tolv størst tingrettane og dei som har felles leiing. Slik oppstår det ein større forskjell mellom dei som blir satsa på, og dei som ikkje blir det. Vi i Senterpartiet har eit anna syn på kva som er samfunnsøkonomisk lønsamt og effektivt, enn det regjeringa har. Vi meiner at offentlege tenester nær folk i heile landet tener heile landet for å oppretthalde verdiskaping i kvar ein krik og krok. Rettstenester er viktige tenester i så måte.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2020-04-22:
Eit samstemt storting bad regjeringa i mars 2017 om å vurdere behovet for å innføre obligatorisk ID-merking av hundar. Regjeringa viste den gongen til at om lag 80 pst. av alle hundar allereie er merkte. I Prop. 1 S for 2018–2019 kom det fram at regjeringa ikkje ville innføre pålagd merking, då ein antok at dyre- og folkehelsegevinsten ikkje var stor nok. Miljøpartiet Dei Grøne fremja på bakgrunn av det det nemnde forslaget om obligatorisk ID-merking av hundar og kattar, som vi no behandlar. Komiteen har fått ei rekkje innspel frå både enkeltpersonar og organisasjonar i samband med forslaget. Vi ser at det er eit stort engasjement knytt til forsvarleg handsaming av dyr, og det er kjempebra. Det er kjempebra at folk er engasjerte i dyrevelferd. Dyr har ein eigenverdi, og respektfull behandling av dyr er stadfesta i dyrevelferdslova. Komiteen tykkjer det er positivt at over 80 pst. av hundane allereie er merkte. Samtidig vurderer fleirtalet i komiteen det slik at ein ikkje kan støtte forslaga. Eg vil så fortelje litt om Senterpartiet sine vurderingar i denne saka. Vi er bekymra for dei problema som ulovleg import av m.a. gatehundar kan føre til med tanke på t.d. smitte og sjukdomar. Senterpartiet vurderer det slik saman med fleirtalet i komiteen at ei obligatorisk ordning med ID-merking av katt og hund vil kunne bli ressurskrevjande for m.a. Mattilsynet og for politiet. Spørsmålet er om dei som driv det mest problematiske dyrehaldet, uansett vil følgje eit påbod. Senterpartiet ventar på den utgreiinga som no finn stad i Mattilsynet knytt til ID-merking av hundar, og vi vil sjå på anbefalingane frå denne før vi eventuelt revurderer obligatorisk ID-merking.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2020-04-22:
Jeg vil innlede med å si at vi i Norge heldigvis har et stort fokus på dyrevelferd. Det er få saker som engasjerer så mye som når det handler om dyr. En ordfører fortalte meg en gang at når han la ut politisk budskap på Facebook, fikk han noen «likes» og litt diskusjon, men når han la ut bilde av katten sin, fikk han massevis av «likes». Engasjementet for dyr har alltid vært veldig stort i Fremskrittspartiet. Det har landsmøtedebattene våre vist gang på gang. Kampen for et eget dyrepoliti er et godt eksempel på dette, og vi er selvsagt glad for at vi har fått dette plass og det enorme engasjementet dette tiltaket ga. Det pleier å henge tett sammen – omsorgen for dyr og omsorgen for mennesker. Derfor er dette viktig. Det norske folk elsker sine dyr, og om lag 80 pst. av alle hunder er merket. Hvordan tallet er for katter, er mer uvisst. Vi har en egen dyrevelferdslov som stadfester dyrenes egenverdi og hvilke plikter som faller på mennesker når det kommer til dyr. Vi har en hjelpeplikt overfor syke og skadede dyr. Vi har en varslingsplikt dersom det fattes mistanke om at dyr blir utsatt for mishandling. Vi har klare forbud mot å utøve vold mot dyr, og vi har strenge regler for alle som driver dyrehold. Det medfører straffansvar for brudd på disse reglene og pliktene. De fleste dyreeierne tar svært godt vare på sine dyr. Men her, som innen alle andre områder, finnes det unntak. Disse skal vi ved hjelp av nåværende lovgivning samt dyrepoliti slå hardt ned på. Vi står bedre rustet enn noen gang. Fremskrittspartiet er generelt skeptisk til nye forbud og påbud. Et eventuelt nytt pålegg som dette bør derfor utredes i et kost–nytte-perspektiv. Vi er kjent med at Landbruks- og matdepartementet har bedt Mattilsynet om å foreta en utredning for å kartlegge nytten satt opp mot kostnadene ved et pålegg om ID-merking. Fremskrittspartiet velger derfor i denne omgang å avvente en slik utredning.
Solveig Schytz (Venstre), 2020-04-22:
Dyr har egenverdi utover å være til nytte og glede for mennesker, og jeg er glad for at hele komiteen er opptatt av dette. Respektfull behandling av dyr er viktig, og vår anerkjennelse av dyrs posisjon må komme til uttrykk i den politikken som føres. Dyrevelferdsloven stadfester dyrs egenverdi og hvilke plikter mennesker har overfor dyr. Vi har hjelpeplikt, vi har varslingsplikt dersom det fattes mistanke om at dyr blir utsatt for mishandling, vi har klare forbud mot å utøve vold mot dyr, og vi har strenge regler for alle som driver med dyrehold. Det er veldig bra. For et liberalt parti som Venstre er kampen for bedre dyrevelferd grunnleggende, og gjennomslag som opprettelse av dyrepoliti og avvikling av pelsdyrnæringen er viktig for Venstre. Selv om dyrs egenverdi er lovfestet, følges det dessverre ikke alltid opp i praksis. Både i landbruket og når det gjelder kjæledyr, trengs flere tiltak og mer systematisk arbeid for økt dyrevelferd. Selv om de fleste nordmenn tar godt vare på kjæledyrene sine, vet vi at katter og kaniner også blir puttet i søpla når eierne er lei av dem. Vi vet at tusenvis av katter enten forsvinner fra eierne eller blir dumpet av eierne, og ID-merking av kjæledyr kan hjelpe mot dette. Samtidig er det slik at de fleste hunder allerede i dag blir merket, og noen katter blir også merket. Derfor er det mulig at pålegg om ID-merking vil koste mye mer penger og kreve mer ressurser – uten at gevinsten blir stor. Men Venstre ser at andre land begynner å innføre pålegg om ID-merking av kjæledyr, og vi mener det er riktig å vurdere nøye om det også bør innføres i Norge. Akkurat nå utreder Mattilsynet kostnadene og nytten ved å innføre en obligatorisk ID-merking av hund, og Venstre vil følge nøye med på denne utredningen for å se om obligatorisk ID-merking av kjæledyr også bør vurderes gjennomført i Norge.
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2020-04-22:
At dyr har egenverdi uavhengig av nytten for oss mennesker, står veldig klart og tydelig i dyrevelferdsloven. Forslaget vi behandler her i dag, handler om å følge opp dyrevelferdsloven med tiltak som gjør at det faktisk ivaretas. I 2009 tok Dyrebeskyttelsen hånd om 3 641 dyr. I 2018 var antallet doblet. Dyrene er ofte umerket og bortkomne, og mange av dem er dumpet. Vi snakker stort sett om kattepuser og om hunder og i økende grad kaniner. Umerkede dyr mangler rettsvern. Når man ikke kan identifisere en eier, er det praktisk talt umulig å straffeforfølge dem som dumper familiedyrene sine, selv om det er åpenbare brudd på dyrevelferdsloven. De fleste dyreeiere er ansvarlige og søker kunnskap. De fleste hundeeiere ID-merker dyrene sine, men problemet er jo nettopp de som ikke gjør det. Vi trenger et tydelig lovverk for at også de som er ubevisste dyreeiere, som kanskje ikke har den kunnskapen vi ønsker at de skal ha, også følger pliktene og forstår pliktene de har som dyreeier. Å ikke kreve ID-merking er å fortsette å sende et sterkt signal om at hva som skjer med dyret, er opp til eier, siden dyrene ikke har noen identitet for myndighetene. Det gjør dyret til en eiendel mer enn et individ med rettigheter. Dette viktige prinsippet mener jeg flertallet av partiene nå hopper bukk over, og det forteller også ganske mye om statusen til dyr i norsk politikk, for i denne saken mangler det ikke på argumenter. Obligatorisk ID-merking gjør at dyreeier må oppsøke veterinær når hun får nye avkom, og ha en samtale om både vaksiner og sterilisering. Det er bra, og det virker allmennpreventivt både mot utilsiktet vanskjøtsel på grunn av lite kunnskap og mot direkte dyremishandling, som det heldigvis er mye mindre av. Obligatorisk ID-merking vil nok gjøre at man tenker seg om to ganger før man skaffer seg dyr, og det er også bra, for i dag er det helt uforpliktende og veldig enkelt å kjøpe og selge familiedyr. Jeg er glad for at alle partier anerkjenner problemet, men regjeringspartiene, Senterpartiet og Fremskrittspartiet er altså likevel bekymret for at obligatorisk ID-merking er ressurskrevende å håndheve, og de stemmer ned forslagene i dag. Men dagens situasjon er også ressurskrevende, i tillegg til at den skaper mye lidelse og skyver ansvaret over på frivillige organisasjoner. I 2018 brukte Dyrebeskyttelsen over 22 mill. kr på håndtering av hjemløse dyr. Av disse gikk 12 mill. kr til veterinærkostnader. Dersom dyret ikke har en identifiserbar eier, kan veterinærene kreve kostnadene dekket av Mattilsynet. Politiet bruker også mye ressurser på å spore opp eiere, så til sammen har det store samfunnskostnader at vi ikke krever ID-merking i dag. Erfaringer fra England viser at obligatorisk ID-merking er viktig. Det er også et unisont krav fra alle som tar imot bortkomne og hjemløse hunder og katter. Spania har allerede innført det. Nederland og Belgia følger etter. Jeg tror det kommer på plass i Norge også, men det krever tydeligvis flere kamper.
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2020-04-22:
Jeg er glad for oppdraget Mattilsynet har fått om å utrede obligatorisk merking av alle hunder. Jeg ser at det er en utfordring og et slags paradoks at det er lettere for oss å innføre en obligatorisk ID-merking for hund. Hundene er sammen med eieren sin i hverdagen, og 80 pst. av hundene er merket allerede, så det vil være et mindre inngripende tiltak. Men på samme tid er det katter som går mer ute, som formerer seg lettere, og som det er større problemer med at blir hjemløse og kommer bort fra eier. Dumping er det også i mye større grad når det gjelder katter. Hva er egentlig grunnen til at man ikke også vil prøve å sørge for ID-merking av flere katter?
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2020-04-22:
Jeg tenker jo at det at katten går mer fritt ute, nettopp er en grunn til at det er enda viktigere å ID-merke. Det er også et tydelig signal fra de organisasjonene som tar vare på, vaksinerer, tar hånd om og prøver å finne nye eiere til dyr som kommer bort fra eierne sine, eller som har blitt dårlig behandlet. Men hvis vi legger obligatorisk ID-merking litt til side, er det veldig viktig hvilke andre tiltak man da vil innføre inn mot katteeiere. Jeg tror det er en enormt viktig erkjennelse at det ikke er onde intensjoner, men ofte kunnskapsmangel der ute, og myndighetene har lite å gripe inn med nå. Veldig mange dyreeiere gir heller ikke noen signaler om at det er en offentlig oppgave å ta vare på dyr og sørge for at de dyrene blir behandlet godt. Det er det opp til dyreeieren selv å ta ansvar for. Hvilke andre tiltak er det nå departementet og statsråden vurderer for å hindre den økende dumpingen av dyr i Norge?
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2020-04-22:
Hva mener statsråden kan være årsaken til at en har en økende grad av dumping av familiedyr i Norge?
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2020-04-22:
Identitetsmerking av dyr er pålagt og godt etablert for matproduserende dyr og for hest. Når det gjelder kjæledyr, er en stor andel av både hunder og katter merket fordi eier selv har valgt å få dette gjort. Myndighetene krever i dag bare merking av kjæledyr dersom de skal reise med dyrene på tvers av landegrenser. Spørsmålet om å innføre obligatorisk merking av hund og katt har vært diskutert i denne salen før, og da er det blitt vurdert til å være lite treffsikkert, eller at kost–nytte-verdien har vært liten i forhold til hensikten. Men ID-merking av kjæledyr kan tjene mange viktige formål og være nyttig for både private og offentlige aktører. Det kan handle om f.eks. gjenforening med eier, håndtering av hjemløse dyr, avlsarbeid, omsetning, innførsel og ikke minst håndheving av hundeloven, som mitt departement overtok ansvaret for i fjor. Både eiere og oppdrettere, hundeklubber, veterinærer, Mattilsynet, politiet og tollvesenet har nytte av å kunne fastslå sikker identitet på dyrene. Derfor mener jeg det er fornuftig å begynne der hvor det er flest forskjellige utfordringer vi skal imøtekomme. Mattilsynet fikk derfor i fjor sommer et oppdrag om å utrede et generelt krav til ID-merking og registrering av alle hunder i Norge. Målet med dette er å få en oversikt over fordelene et krav om ID-merking av hund kan ha, og hvilke utfordringer det kan løse, og en ny vurdering av kost–nytte-verdien av et slikt tiltak. Et harmonisert EU-regelverk krever ID-merking av kjæledyr som skal forflyttes over landegrenser. I tillegg kreves ID-merking av hund gjennom nasjonalt regelverk i de fleste EU-landene – det er altså et krav i de fleste EU-landene. Departementet har derfor tatt tak i denne problematikken og ønsker at Mattilsynet skal vurdere dette bredt og på et bredt grunnlag. Av den grunn mener jeg det er klokt å avvente Mattilsynets helhetsvurdering av tiltak når det gjelder hund. Inntil vi får den vurderingen, mener jeg at det er prematurt å utrede obligatorisk ordning for generell ID-merking av katt og andre kjæledyr i Norge.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2020-04-22:
Først har jeg lyst til å anerkjenne veldig engasjementet for dyrevelferd, for jeg opplever at bak det Dokument 8-forslaget som ligger her, er det et slikt engasjement. Når det gjelder katter, har de et helt annet liv, slik representanten her sier. Mens det for hunder er over 80 pst., nesten 89 pst., antar vi, som er merket, er det for katter bare rundt 50 pst. – slik vi klarer å se det anslagsvis. Men katter lever et annet liv, de er ute. Mange av dem har også formert seg ute, og det gjør at det blir en mye mer krevende jobb om vi stiller krav til identitet og ID-merking. Men vi skal klare å følge opp dette på en annen måte enn det vi gjør for en hund, for det er en helt annen omgang mellom folk og hund enn mellom folk og katt – når de er ute på en helt annen måte enn det hundene er.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2020-04-22:
Jeg har lyst til å slå grundig fast at det å skaffe seg et kjæledyr først og fremst er eierens ansvar. Jeg sitter som hundeeier selv og vet hvor stort ansvar det er. Det er ikke bare det å få et dyr som en skal ha for en kort periode, og så skal en kunne dumpe det. Har en anskaffet seg et kjæledyr, har en påtatt seg et ansvar for å ivareta dette dyret. Dessverre ser jeg at det er noen – ikke alle, men noen – som har en lett omgang med faktisk å kunne ta det eieransvaret. Vi må ansvarliggjøre eiere når de tar et kjæledyr inn i hjemmet sitt. Det er et ansvar vi som stat ikke kan ta for folk. Men vi kan være med og legge rammene rundt, slik at de kan ta vare på dyrene, for det ansvaret kan faktisk ikke dyreeieren fraskrive seg.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2020-04-22:
Det tror jeg er et vanskelig spørsmål, for en har ikke helt oversikt over hva som har vært i tidligere tider. Men en ser at det er et stort engasjement for å ha kjæledyr, og når en har anskaffet seg kjæledyr, ser en også at det er utfordringer – det kommer ikke bare gode dager; det kommer også utfordrende dager, det kommer jobb, det kommer ferier, det kommer hytteliv, det kommer andre utfordringer som krever at det ikke bare er kosen i hverdagen. Det handler også om et ansvar de dagene det ikke er det. Det er jeg usikker på om alle tar inn over seg når enten en selv eller ungene har lyst på et kjæledyr. Det er et stort ansvar en påtar seg når en anskaffer seg et kjæledyr.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2020-04-22:
Statens begrunnelse for eierskapet i Statskog SF er å sikre bærekraftig forvaltning av statlige skog- og fjelleiendommer med tilhørende ressurser. Det inkluderer bl.a. å legge til rette for allmennhetens behov for jakt, fiske og friluftsliv. I 2010 kjøpte Statskog store skogeiendommer fra Orkla. I 2011 ble det startet et arronderingssalg. Statskogs styre mente at skogkjøpet kombinert med salg av spredte skogeiendommer ville gi bedre arrondering av Statskogs arealer. Flertallet i næringskomiteen, inkludert medlemmene fra Arbeiderpartiet, var i 2010 fornøyd med planene om et omfattende arronderingssalg. Den rød-grønne regjeringen vedtok retningslinjene for salget, der Statskog skulle søke å oppnå høyest mulig pris for de eiendommene de skulle selge. Etter en utredning fra Statskog åpnet denne regjeringen for å utvide arronderingssalget av om lag 600 000 dekar med inntil 150 000 dekar ekstra der det ville gi arronderingsmessig gevinst for foretaket. Retningslinjene ble videreført. Inntil nå er det solgt 215 eiendommer på til sammen 540 000 dekar. 66 pst. av eiendommene er solgt lokalt, 12 pst. til Miljødirektoratet, 7 pst. til kommuner og 15 pst. til andre. Statskog har opplyst at en stor del av andre-gruppen er skog- og jordeiere i nabokommunene. Det er Statskogs styre som vurderer nytten av et videre arronderingssalg. Dersom Statskog benytter seg av hele den fullmakten de har fått, vil foretaket fortsatt ha større arealer tilgjengelig for allmennheten enn de hadde i 2010. Derfor er det vanskelig å forstå hvorfor dette framstilles som om regjeringen selger unna fellesskapets skoger i stort omfang og fratar allmennheten tilgang til jakt, fiske og friluftsliv, spesielt når realiteten bare er en videreføring av arronderingssalget som ble startet under den rød-grønne regjeringen, samt en åpning for å utvide salget dersom Statskog mener det vil være fornuftig for å styrke virksomheten. Jeg kan derfor ikke se noe som taler for å inndra fullmakten Statskog har for å fullføre arronderingssalget, som har hatt tilslutning i Stortinget siden 2010.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2020-04-22:
Når en kjøper en skogeiendom eller en landbrukseiendom, så er det et salg, og så er det en konsesjon på dette, og den konsesjonen er det kommunen som gir ut fra de regler som gjelder for en kommune. Så dette spørsmålet mener jeg faktisk dreier seg om et salg som har vært, som skal ha konsesjonsbehandling, og som skal godkjennes av den kommunen som Hitra er i.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2020-04-22:
Jeg tror jeg må gi representanten litt historie, for det er altså mer areal til Statskog etter 2010 enn det det var da en vedtok dette, for en kjøpte et større areal enn det en har solgt. Da blir minus og pluss pluss, og da vil det også være et større areal til fellesskapets goder, og når en selger areal, selger en også jaktrettigheter. Men det er et større areal i dag enn det det var i 2010.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2020-04-22:
Jeg synes Arbeiderpartiet burde tenke seg om, at de kan kikke seg litt i bakspeilet for å kjøre beint framover. Det er faktisk sånn at de gikk inn for å selge et visst antall dekar med skog, og da burde en hatt i tankene både jakt og pris. Men en sitter altså igjen med et større areal til skogforvaltning enn det en har hatt tidligere, nettopp fordi Statskog skal kunne utnytte sitt system, for å ha best utnyttelse av skogeiendommen sin som et statlig eierskap. Det var Arbeiderpartiet for i 2010, og hvis de plutselig har endret det synet, får de heller si det – fra å ville styrke Statskog som en god skogdriver, som er i alles interesse.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2020-04-22:
Jeg vet at Statskogs styre har vært opptatt av personvernet i dette, men jeg vet også at Aftenposten har klart å finne ut hvem som eier de ulike eiendommene som er solgt, så det er et mulighetsvindu her. Det er ikke slik at de har gjort dette for å dekke over noe salg. Jeg har også hørt at det har vært snakk om at det har vært solgt til utenlandske representanter, osv., men jeg vet at alle som har kjøpt, har norsk personnummer. Jeg skal spørre om det du ber om, nemlig: Hva er grunnlaget for at en har gjort det på denne måten? For det jeg opplever at representanten ber om, er å kunne ha en tilgjengelighet som gjør at flere kan finne ut hvem eieren er, uten å måtte granske gjennom flere ting.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2020-04-22:
Representanten Pollestad synes kanskje det er veldig spennende å lese Jærbladet og Gjesdalbuen – hvem som har skilt seg, hvem som har giftet seg, og hvem som har kjøpt eiendommer. Jeg synes ikke det er fullt så interessant, men jeg svarer at jeg skal ta med meg til Statskogs styre en anmodning om at vi skal få en åpenhet som gjør at en slipper spekulasjoner. Det mener jeg er klokt, både for selskapet og for allmennheten, og ikke minst for å slippe spekulasjonene om at eiendommer blir solgt til utlandet, f.eks.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2020-04-22:
Jeg registrerer at det er ulik historieforståelse, men vedtaket fra 2010 var å selge inntil 600 000 dekar. Vi har ennå ikke solgt det. Vi har solgt 540 000 dekar. Det var også vedtak om at disse 600 000 dekar skulle selges til høyest mulig pris. Det var ingen vedtak om at de kun skulle selges til offentlige formål. Det var til høyest mulig pris. Det var det den rød-grønne regjeringen som vedtok, men de andre partiene har ikke vært uenige i det. Ja, det er riktig at inntektene av salget skulle benyttes til å nedbetale lånet foretaket hadde fått fra staten da de skulle kjøpe Borregaard. Det er også riktig at lånet er nedbetalt, som representanten Aasland sier, men det er imidlertid ikke riktig at hensikten med arronderingssalget var å nedbetale lånet. Hensikten med salget var å bedre arronderingen i Statskog. Det var for å styrke økonomien i Statskog, og dermed muligheten til å nå målene som denne salen hadde sagt at en skulle ha for Statskogs virksomhet. Det var grunnlaget for hele arronderingsdiskusjonen den gang. Når en sier at alt dette er solgt til private, sa jeg i mitt forrige innlegg: Det er solgt 540 000 dekar. 66 pst. av eiendommene er solgt lokalt, 12 pst. til Miljødirektoratet, 7 pst. til kommunene. Jeg husker selv at jeg som ordfører satt og bød på skogen til allmennhetens interesse i kommunen som Arbeiderpartiet nå leder. 15 pst. er solgt til andre. Statskog opplyser at den største delen av de 15 pst. av «andre» er skog- og jordeiere i nabokommunene til den innliggende teigen som de kjøpte.
Guro Angell Gimse (Høyre), 2020-04-22:
Denne saken dreier seg om Statskogs forvaltning av skogeiendom. Statskog forvalter en femtedel av fastlandsarealet i Norge. Representantene fra Arbeiderpartiet ber i dette forslaget om stans av salg av eiendom. Det dreier seg da om arronderingssalg som foregår i dag, på bakgrunn av en strategi som ble lagt av Stoltenberg II i 2010. Det er ikke sikkert at alle som sitter og kikker på dette i de tusen hjem, vet hva arrondering og arronderingssalg er. «Arrondering» er fransk og betyr avrunding. I denne sammenhengen er det snakk om å få til rasjonelle grenser på eiendommen ved å selge mellomliggende og spredte områder. Det handler altså ikke om å selge ut eiendom for eiendomssalgets skyld. Det handler heller ikke om en privatisering av Statskog, som kanskje enkelte ynder å framstille det som. Målet er å få til en mest hensiktsmessig forvaltning av statens eiendom. Jeg går ut fra at forslagsstillerne vil komme med en mer utdypende forklaring av forslaget selv. La oss ta en titt på det som skjedde i 2010, som er selve grunnlaget for Statskogs strategi for arronderingssalg. Da kjøpte Statskog 1,1 million dekar eiendom fra Orkla. Arbeiderpartiet og SV var da faktisk tilhengere av at dette kjøpet skulle være betinget av et visst nedsalg – på 600 000 dekar. Det er så langt solgt 215 eiendommer på til sammen 540 000 dekar. Etter anbefaling fra Statskog gikk Solberg-regjeringen inn og satset på et salg av 150 000 dekar til – ut fra at det var hensiktsmessig. Man brukte de samme argumentene som Stoltenberg II brukte i 2010, nemlig at dette gir bedre arrondering, at det vil kunne utløse formålstjenlige makeskiftearealer, bedre grunnlag for drift og styrke foretakets økonomi. I proposisjonen fra 2010 står det faktisk ordrett fra daværende regjering: «Et slikt arronderingssalg kan bidra til å styrke næringsgrunnlaget for private skogeiere, kommuner og allmenninger.» Høyre er opptatt av lokal verdiskaping, og dette nedsalget bidrar nettopp til det. Det er et begrenset salg, og netto arealøkning hos Statskog blir nå 350 000 dekar. Nå vil også allemannsretten gjøre at alle fritt kan ta for seg av Guds frie natur, så det er heller ikke noe hinder.
Guro Angell Gimse (Høyre), 2020-04-22:
Det har i dag kommet påstander om at arronderingssalget til Statskog er en storstilt privatisering, at det innskrenker folks bevegelsesfrihet, og at nedsalget svekker tilgangen for folk flest til jakt, fiske og friluftsliv. Det er en virkelighet jeg ikke kjenner meg igjen i. For det første er dette et svært begrenset salg, og for det andre har man alle muligheter med tanke på allemannsretten. De private eierne framstilles som en karikert utgave av Onkel Skrue, som velter seg i egen rikdom, og som ikke vil dele med noen. Sånn er det ikke. Det finnes eksempler på elendig forvaltning av private eiere, det er sant, men det finnes også eksempler på dårlig statlig forvaltning. Arbeiderpartiet vingler voldsomt i denne saken. Etter å ha lagt en plan for arronderingssalg i 2010, slår de nå fast: «Private oppkjøp av eiendommene kommer ikke allmennheten til gode. Eiendommene kjøpes for å bli privat jaktterreng for grunneieren, mens lokale jegere og fiskere mister tilgangen.» Det er tilfellet i dag, dette står på Arbeiderpartiets nettsider. Dette er spekulasjoner som ikke har rot i virkeligheten. Ja, det er et og annet aksjeselskap som har kjøpt eiendom, men det er ikke brorparten, og dette truer ikke jakt og fiske i Norge. Den delen av jakt og fiske som forvaltes av lokale grunneiere, viser at folk er seg sitt samfunnsansvar bevisst. Det er jo ikke sånn at man må være stat for å bry seg eller for å vise samfunnsansvar, tvert imot har vi i Norge lange tradisjoner for at private eiere legger til rette for jakt og friluftsliv. Dette medfører også høy verdiskaping, sysselsetting og også skatteinngang. Så finnes det dyre jaktpakker, men det er en forsvinnende liten del av det hele. Blant oppkjøperne av eiendom fra Statskog er det bønder som faktisk også vil kjøpe tilbake arealer til landbrukseiendommene sine. Dette gir en mulighet for bonden som selvstendig næringsdrivende til å få større råderett over større eiendom, og det gir også mer bærekraft og levedyktighet for bonden. Lokale kjøpere har stått for 66 pst. av eiendomskjøpene. Ved stansingen av salg, sånn som Arbeiderpartiet ønsker, mister mange en viktig mulighet.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-04-22:
Eg vil starta med å takka saksordføraren, og eg vil sjølvsagt òg takka Arbeidarpartiet og SV, som i 2010 var med på dette viktige vedtaket om å sikra at Borregaard-skogane vart sikra på norske hender når dei kom for sal. Det var ei veldig viktig avgjerd som me fekk på plass der. Det var òg bra at ein samtidig greidde å få til ei einigheit mellom dei tre partia som sat i regjering, om at ein skulle bruka denne moglegheita til å styrkja lokale private skogeigarar i Noreg. Det var ei veldig god sak på alle måtar. Det at ein auka arronderingssalet frå 600 000 dekar til 750 000 dekar: Ja, for den kritikken som nokre parti rettar mot det salet som føregår no, har jo den endringa inga betydning, fordi ein ikkje har nådd opp til dei 600 000. Dette er eit forslag og ein prosess som har sikra nasjonalt eigarskap, det har sikra det lokale private eigarskapet – eg synest det er synd at forslagsstillarane angrip det i dette forslaget – og me har ei lovgjeving som sikrar allmenta sine interesser i desse skogane. For Senterpartiet er dette ei veldig enkel sak, for me har programfesta at arronderingssalet til Statskog skal fullførast. Me skal halda dei løfta som er gjevne til skogeigarar, grunneigarar i heile landet. Me skal halda oss til den einigheita som var mellom Senterpartiet, Arbeidarpartiet og SV i 2010. Så har Arbeidarpartiet, Senterpartiet og SV eit forslag som peiker på behovet for å styrkja skogsindustri og industribygging rundt den skogen ein har. Eg vil ta opp det forslaget. Det er eit forslag som er viktig, uavhengig av eigarskapet til skogen.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-04-22:
Eg trur me alle skal vera glade for at salet av Borregaard-skogane skjedde då det var ein landbruksminister frå Senterpartiet og ikkje ein landbruksminister frå Framstegspartiet. Det trur eg det er lett å vera einige om. Sjølv om eg støttar arronderingssalet, er det eitt punkt eg stussar litt over, og det gjeld openheit rundt kven som kjøper desse eigedomane. Eit grunnleggjande prinsipp i Noreg er jo at det skal vera full openheit om kven som eig eigedomar. Viss det er slik at ein må kopla informasjon frå Statskog med informasjon frå Grunnboka for å finna ut kven som faktisk eig eigedomen, meiner eg at då er det for vanskeleg å finna ut kven som kjøper desse eigedomane. Me ønskjer at dette skal styrkja privat, lokalt eigarskap, og eg trur ein større grad av openheit om kven som faktisk kjøper, ville vore nyttig. Eg kan ikkje sjå at personvernomsyn kan stå over omsynet til offentlegheit om kven som eig skog i Noreg. Vil statsråden sørgja for å få til ei endring her?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-04-22:
Noko av det kjekkaste å lesa i Jærbladet eller i Gjesdalbuen, er sidene med eigedomsoverdragingar, der ein kan sjå kven som har gifta seg, kven som har skilt seg, og kven som har flytta på seg – altså full openheit om kven som kjøper eigedom i Noreg. Då meiner eg at òg i denne saka, når det gjeld eigedomsrett til skogsareal, er det viktig å vita kven som eig skog, når ein f.eks. skal vareta eller krevja allmennretten sin, osv. Så eg håper verkeleg at Statskog her får ein klar beskjed om at dette skal dei bidra til. Eg meiner det øydelegg diskusjonen at det vert ein spekulasjon om kven som kjøper desse skogane. Det må me ha full openheit om.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-04-22:
Saken vi behandler i dag, handler i bunn og grunn om våre felles skoger. Allemannsretten, som SV har foreslått tatt inn i Grunnloven, er under et visst press. Økt privatisering av våre naturområder vil kunne utfordre dette ytterligere. Statlig eller annet offentlig eierskap gjør det enklere med en helhetlig naturforvaltning der FNs bærekraftsmål legges til grunn. Dette gjelder ikke minst i verneprosesser for viktige naturtyper knyttet til barskog, og særlig fjellskog. Statskog kjøpte Borregaard-skogene fra Orkla i 2010. Kjøpet krevde et låneopptak på 475 mill. kr, og på denne bakgrunn fikk de lov til å selge skogen for å finansiere lånet. Lånet er nå tilbakebetalt, men arronderingssalget fortsetter. Solberg-regjeringen har til og med trappet det opp fra 600 000 dekar til 750 000 dekar. SV mener at noe av salget er ok og noe av det mindre ok. Det å selge til andre offentlige etater, som deler av miljøforvaltningen eller kommuner, er greit, også til en del lokale skogforvaltere, men jo lenger unna skogen kjøperen bor, jo vanskeligere mener vi at dette blir. 30 pst. av de 540 000 dekarene som nå er solgt, har tilfalt aksjeselskaper eller personer som bor helt andre steder enn der skogen ligger. Dette ser ikke vi lenger på som en arrondering, men som en privatisering av våre felles ressurser. Statsskogene er våre felles ressurser og må komme de mange til gode, ikke de få.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2020-04-22:
Vanlige folks tilgang til naturen vår og til friluftsliv er en stolt del av den norske kulturen, men flere steder i landet vårt begynner jakt å bli mer forbeholdt dem som har mye penger og tjukke lommebøker. Det er jo det bl.a. saken om Statskog handler om, om vi skal ha noen områder i Norge der vi alle står på like fot, selv om vi ikke nødvendigvis har så stor formue eller er grunneiere selv, eller kjenner noen – altså at det i praksis er lik tilgang til jakt og til den delen av friluftslivet som veldig mange i Norge setter høyt. Som det allerede har vært nevnt, foregår det en storstilt privatisering av store områder. Når f.eks. en advokat som bor i byen og ikke har noe med det lokale skogbruket å gjøre, kjøper en stor del av Hitra, har det ingenting med arrondering å gjøre. Det er en ren privatisering, og det er Arbeiderpartiet sterkt imot. Og som det allerede har vært glimrende redegjort for: Lånet, som skulle finansiere kjøp av mer felles skog, er nedbetalt. Når vi har nedbetalt lånet på huset vårt, fortsetter vi ikke å betale avdrag. Da er jobben utført, og vi kan si at den eiendelen er nå kjøpt og betalt og finansiert. Det er også slik at i salg av området går det med både hytter og koier som i dag står tilgjengelig for allmenheten, og dette er ofte hytter som er bygd i områder hvor det aldri kommer til å bli gitt flere byggetillatelser. Det kan være veldig riktig av mange grunner, men det betyr også at den delen av friluftslivet blir innskrenket. For Arbeiderpartiet, som er en stolt forkjemper av fellesskapet, av likeverdig tilgang til friluftsliv, fysisk aktivitet og muligheten til å høste sunn mat, er dette en viktig prinsipiell sak. Og vi har mange med oss i dette, som støtter kampen for at vi fortsatt skal eie noen felles norske skoger. Særlig er Norges Jeger- og Fiskerforbund opptatt av barn og ungdoms muligheter til å bli glad i jakt og fiske og friluftsliv. At vi har noen steder i landet vårt hvor Norges Jeger- og Fiskerforbund, sammen med det offentlige, kan sørge for at rypejakt og elgjakt er tilgodesett dem som skal bli glad i natur- og friluftsliv i framtida, er en veldig smart folkehelseinvestering. Vi håper at Stortinget nå skjønner hva dette i bunn og grunn handler om. Det er tilgangen til jakt, fiske og friluftsliv for alle.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2020-04-22:
Det er flere ting med denne forklaringen som ikke helt henger sammen, for i den opprinnelige innstillingen fra Stortinget, da vi kjøpte mer skog, altså styrket fellesskapets skogområder, sto det at salg av spredte teiger skulle kunne styrke det lokale eierskapet. Er landbruksministeren enig i at salg av f.eks. en stor del av Hitra til en person som bor i byen og ikke har noe med det lokale skogbruket å gjøre, har noe med det lokale skogbruket å gjøre? Eller er det bare en ren privatisering?
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2020-04-22:
Det var jo ikke et svar på spørsmålet om det var privatisering, for det er åpenbart at det er en ren privatisering. Så går vi inn på kjernen av det som er hovedformålet i Arbeiderpartiets forslag, som er muligheter til jakt. Her om dagen sjekket jeg for egen del, for jeg synes det er veldig spennende både med skogsfugl- og rypejakt, og da ser jeg bl.a. at i Statskogs områder i mitt nærområde kan jeg kjøpe et årskort for tre dager til en pris som er en tredjedel av andre områder som ligger i nærheten. Er landbruksministeren enig i at Statskog, med sine områder rundt omkring i Norge, er viktig for at alle sammen skal ha lik tilgang? Og hvis landbruksministeren er enig i det, betyr ikke det at store områder privatiseres og det ikke er igjen noen områder av Statskog, at deler av befolkningen kan stenges ute?