Olemic Thommessen (Høyre), 2013-04-04:
Arkivfeltet som politisk område er svært viktig, men har så langt fått liten politisk oppmerksomhet. Det var derfor med stor forventning vi mottok den første stortingsmeldingen om arkivområdet. Meldingen er ganske fyllestgjørende for de statlige arkivinstitusjonene, og drøfter på en innsiktsfull måte forholdet mellom dem. Her er det da heller ikke så stor politisk uenighet. Uenigheten mellom de politiske partiene handler mer om det som ikke står, og som er savnet, ikke bare av opposisjonen på Stortinget, men også av store deler av fagmiljøene på dette området. Særlig gjelder dette arkivdanningen og den private og kommunale delen av arkivfeltet. Dessverre gir ikke arkivmeldingen uttrykk for en offensiv politikk på området, ei heller signaler om økte midler eller styrket innsats. Jeg vil her ikke gå inn på de enkelte partiers posisjoner i behandlingen i komiteen, men forutsetter at partiene redegjør for sine standpunkter selv. Jeg vil altså i fortsettelsen redegjøre for Høyres syn, men jeg synes det er hyggelig å kunne konstatere at de borgerlige partiene stort sett står sammen i denne innstillingen. De fleste forbinder arkivene med å være lagre for historisk kildemateriale – en kilde for vår kollektive hukommelse. I denne sammenheng spiller selvsagt de store statlige arkivene en sentral rolle, men også kommunearkivene og de mange private arkivene er svært viktige for fremtidens historiefortellinger. Det er derfor skuffende at meldingen i stor grad er avgrenset mot dette feltet. De private arkivenes dårlige helsetilstand har vært tema i mange år. Viktige arkiver, eksempelvis fra bedrifter eller lokalt foreningsliv, har forsvunnet eller står i fare for å bli ødelagt – ikke fordi de er uinteressante, men fordi det ikke er noen som vil ta ansvaret for dem, enn si ha ressurser til å arbeide med dem. Høyre har i de årlige forslag til statsbudsjett foreslått økninger til Landslaget for lokal- og privatarkiv, og de private arkivenes stilling var en del av debatten da ABM-utvikling ble nedlagt. Det hadde derfor ikke vært å forvente for mye at meldingen skulle gått vesentlig dypere inn i hvilket ansvar staten her skulle ta, og hvordan regjeringen ser for seg at de private arkivene skal ivaretas for fremtiden. Det lå også en forventning i luften med tanke på å styrke dette arbeidet. I stedet er det nå gitt klare signaler om at arkivarbeidet i Norsk kulturråd, som etter avviklingen av ABM-utvikling er den ansvarlige instans, skal snevres inn til fortrinnsvis å dekke museenes arkivarbeid. Hvis disse signalene skal følges, betyr det at viktige deler av arkivarbeidet faller utenfor. Det er da grunn til å minne om at det er lite midler generelt og reelt sett få andre steder å gå. Høyre savner også en politikk for arkivdanning. Her er nok uenigheten mellom regjeringen og Høyre av mer prinsipiell karakter. Av meldingen, og i og for seg av tidligere debatter, er det tydelig at regjeringen ikke ser behovet for en samlet strategi for arkivdanning, ei heller at staten skal ta noe overordnet ansvar for utviklingen av denne delen av arkivarbeidet utover det arkivverket forestår. Høyre mener dette er en betydelig svakhet. Arkivdanningsprosessene har blitt krevende i en digitalisert tidsalder med andre former for kommunikasjon. Er SMS-beskjeder noe som skal arkiveres? Hvordan skjer dokumentfangsten? Er det behov for noen overordnede prinsipper osv.? Manglende interesse for arkivdanningen, kanskje særlig i kommunal sektor, gjør at arkivmeldingen bare forteller halve historien. De relevante fagmiljøene har her gitt mange innspill under høringene. Prosjekt og utviklingsmidler etterspørres, utprøving av nye modeller og arbeidsmetoder er også etterspurt – kort sagt er det lite som tyder på noen interesse for de utfordringene og mulighetene det moderne nettsamfunnet gir. Riksrevisjonens rapporter om arkivene i kommunal sektor forteller en historie som burde satt spor etter seg. Høyre ser god arkivdanning som en viktig del av utviklingen av en effektiv saksbehandling i offentlig sektor. Arkivdanningen er dermed viktig, ikke bare for brukerne, men også for hva som faktisk ligger igjen til ettertiden fra vår tid – hvordan vår tid faktisk blir dokumentert. Vi hadde håpet at arkivmeldingen hadde staket ut en helhetlig og offensiv politikk for arkivfeltet. Slik ble det ikke, og vi kan konstatere at det står mye arbeid igjen før arkivområdet i Norge er godt ivaretatt. Jeg tar opp det forslaget som også Høyre står bak.