trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-06-10:
Det spørsmålet er jeg ikke helt sikker på om jeg forsto – at det ikke er noen realisme i at rike land tar ut flere flyktninger. Det vil jo være opp til hvert enkelt land å avgjøre hvor mange flyktninger de ønsker å ta imot, så jeg er ikke helt sikker på om jeg forsto det spørsmålet. Men jeg må si at jeg sitter pris på det ektefølte engasjementet som representanten Karin Andersen har for den vanskelige situasjonen som nærområdene til Syria opplever, og som mange syrere som fortsatt oppholder seg i Syria, opplever. Det er derfor jeg mener det er viktig at vi fokuserer på særlig to ting. Det ene er å hjelpe i nærområdet med det vi kan hjelpe med – der hjelper vi langt flere per krone enn det vi gjør i Norge – samtidig som vi skal ta vårt ansvar for å ta imot flyktninger fra Syria i samsvar med det Stortinget har fastsatt av kvote, og det er altså inntil 1 000. Det er for øvrig det største antallet kvoteflyktninger fra Syria noensinne.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-06-10:
Jeg er enig i at vi skal gjøre begge deler, og det er det jeg mener denne regjeringen gjør, etter fullmakt fra Stortinget. Vi tar imot 1 000 kvoteflyktninger fra Syria i år, som er flere enn det Karin Andersens regjering gjorde i 2011, 2012 og 2013. Så jeg synes det er litt rart at vi nå skal anklages for ikke å gjøre nok når vi gjør mer enn det den regjeringen representanten Andersens parti var en del av, gjorde i de årene som også flyktningkatastrofen i Syria og nærområdene var veldig stor. Representanten Andersen spør også om det er situasjonen på bakken eller situasjonen i vårt land som skal være avgjørende for hvor mange vi tar inn. Jeg tror man må tenke på begge deler. Det er ikke sånn at vi kan løse verdens flyktningproblemer ved å la alle flyktninger komme til Norge, og derfor er det viktig at det er en realisme når det gjelder bidraget Norge kan yte, både ute og ved å ta imot flyktninger.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-06-10:
Jeg tror premissene for spørsmålet er litt feil, fordi da asylavtalen ble fremforhandlet mellom Kristelig Folkeparti, Venstre, Fremskrittspartiet og Høyre, var utgangspunktet for avtalen at det på enkelte områder ville bli noe liberalisering, og at det på andre områder ville bli innstramning. Årsaken er jo det politiske spennet som er mellom de fire partiene i dette politiske feltet, på samme måte som vi hørte representanten Karin Andersen gi uttrykk for det samme spennfeltet i trepartiregjeringen som Senterpartiet var en del av. På enkelte områder vil det bli innstramninger i forhold til det som har vært praksis tidligere. På andre områder, bl.a. det området vi diskuterer i dag, vil det bli noe oppmyking.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-06-10:
Jeg behandler ikke asylsaker på Stortingets talerstol, hvilket representanten Andersen er klar over fra tidligere replikkordskifter om ymse forhold innenfor dette feltet. Men det er altså slik at et regelverk som gjelder, gjelder inntil et nytt regelverk er vedtatt. Det må vi forholde oss til. Jeg tror det vil være et veldig galt signal å stille den typen saker i bero når vi vet at veldig mange av dem som likevel vil måtte forlate landet fordi de ikke tilfredsstiller de kravene engangsløsningen setter, vil måtte reise ut av landet senere. Jeg hadde egentlig forventet at SV hadde gjort en liten retrett, særlig når de så at dette regelverket, som også SV er opptatt av skal tre i kraft, sannsynligvis vil tre i kraft nå 1. juli.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-06-10:
Det synes jeg er et veldig interessant spørsmål. Hvis man skal legge beskyttelsesbehovet til grunn, vil ingen av disse tilfredsstille kravene, fordi dette er personer som har fått avslag på sin søknad. Det foreligger ikke det beskyttelsesbehovet som representanten Andersen viser til, og da synes jeg hele premissen i spørsmålet blir helt feil. Dette er jo en unntaksbestemmelse hvor personer som ikke har krav på opphold, fordi det ikke foreligger beskyttelsesbehov, likevel skal få opphold – og det er ingen tvil om at det er en stor politisk seier for Venstre og Kristelig Folkeparti – av hensyn til barnet. Så hvis en skal legge til grunn de premissene som representanten Andersen gjør i sin spørsmålsstilling, er det altså ingen av disse barna som ville fått opphold.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-06-10:
Da konstaterer jeg at representanten Andersen og jeg er enig om at de barna som omfattes av éngangsløsningen, i utgangspunktet ikke har krav på beskyttelse, fordi de har fått et negativt vedtak. I motsetning til representanten Andersen har jeg i all hovedsak stor tillit til den jobben som gjøres i forvaltningen på disse områdene. Der har de betydelig bedre innsikt i de enkeltsakene enn det representanten Andersen og jeg har. Derfor er det viktig at vi bygger opp om det systemet. Så er det sånn at på grunn av en rekke ulike forhold har disse barna blitt værende lenge i Norge – ofte fordi foreldrene velger å la være å reise ut. De velger å la være å medvirke til retur. Så har Kristelig Folkeparti, Venstre, Fremskrittspartiet og Høyre blitt enige om en avtale som gjør at de barna som uforskyldt har kommet inn i en sånn situasjon, i større grad enn i dag likevel skal få rett til opphold. Det burde bejubles av representanten Andersen, for Kristelig Folkeparti og Venstre har fått til noe som representanten Andersen ikke fikk til i sin egen regjering – isteden skapes det en rekke andre inntrykk. Men det er klart, begrensningene som Andersen viser til, er også et resultat av de politiske forhandlingene. Det er noen politiske bremseklosser, slik at ikke alle skal omfattes av denne ordningen, fordi ingen av dem i utgangspunktet har krav på beskyttelse.
Anders B. Werp (Høyre), 2014-06-10:
På mange måter kan jeg slutte meg til veldig mye av det foregående taler framførte herfra. For Høyres vedkommende har vi lagt stor vekt på at dommen i Strasbourg i Den europeiske menneskerettighetsdomstol er en viktig dom. Men det er ingen tvil om at den dommen også åpner opp for en viktig prinsipiell diskusjon, og at det trolig kan være en veldig god investering at vi som lovgivende forsamling investerer den nødvendige tid i nettopp det å få et godt resultat, fordi dette er en sak med to klare sider som det er vår oppgave som lovgiver å balansere på en best mulig måte, nå også inklusive dommen i EMD. Høyre deler definitivt utålmodigheten som ble framført fra Senterpartiets side i saken, samtidig som vi også er veldig opptatt av at det beslutningsgrunnlaget som vi får på vårt bord, er av en sånn kvalitet at vi er i stand til å foreta de nødvendige avveiningene, som blir kompliserte i denne saken.
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2014-06-10:
Komiteen har behandlet representantforslag fra stortingsrepresentantene Bård Vegar Solhjell og Karin Andersen om å ta imot flere syriske flyktninger. Den humanitære krisen i Syria er en av vår tids største humanitære kriser, og en samlet komité er bekymret for situasjonen, og at den ikke ser ut til å bedre seg. Ved utgangen av 2014 vil det være rundt 4,1 millioner mennesker på flukt fra Syria, og de fleste av disse vil befinne seg i nabolandene. Regionen rundt Syria er hardt rammet av konflikten i landet og bærer den største byrden av flyktninger. Per 14. mai var det 6,5 millioner internt fordrevne i Syria og 2,5 millioner flyktninger i nabolandene. Det er de fattige nabolandene Libanon og Jordan som har tatt imot flest og til sammen over halvparten av alle syriske flyktninger. Det trengs økt innsats fra verdenssamfunnet i denne regionen, og komiteen merker seg at Norge har bidratt med 1,31 mrd. kr til hjelp for flyktninger i Syria og regionen rundt. En samlet komité viser til at FNs høykommissær for flyktninger har bedt vestlige land om både å ta imot flere flyktninger og gi hjelp i regionen rundt. Krisen vokser, og høykommissæren ber det internasjonale samfunnet om å øke sin innsats. Til nå i 2014 har FN bare fått inn 25 pst. av midlene de trenger for å gi hjelp til flyktninger i regionen. Komiteen er samlet rundt at vi mener at Norge bør ta sin del av ansvaret som det internasjonale samfunnet har for å hjelpe syriske flyktninger, og at dette bør være en kombinasjon av hjelp til flyktninger i regionen og å ta imot flere her hjemme. Kristelig Folkeparti vil berømme Sosialistisk Venstreparti for å løfte opp situasjonen i Syria og sette Norges bidrag på dagsordenen. For oss i Kristelig Folkeparti er det viktig å respondere på denne katastrofen, og at Norge tar sin del av ansvaret for mennesker som er på flukt. Samtidig må vi sikre at vi tenker helhetlig og bidrar der hvor hjelpen når flest og er mest effektiv, og at vi kan ta avgjørelser på et godt grunnlag. Vi støtter intensjonen i forslaget om at vi må ta imot flere flyktninger, men støtter ikke selve forslaget fra SV. Vi vil heller be regjeringen om å komme tilbake til Stortinget med en redegjørelse om hvordan vi hjelper best, og da forventer vi at denne inneholder konkrete forslag til hvordan, hvor mye og hvor mange, slik at Stortinget kan ta en velbegrunnet avgjørelse om hvordan Norge skal bidra. Vi er derfor glad for at det har dannet seg et flertall rundt forslaget om at regjeringen skal komme tilbake til Stortinget, slik at vi sikrer at denne krisen ikke blir glemt, og at norsk innsats blir gjort på en effektiv måte. Jeg viser til forslaget til vedtak i innstillingen fra komiteen, som et flertall står bak: «Stortinget ber regjeringen forelegge for Stortinget en redegjørelse for hvordan Norge kan bistå naboland som Libanon og Jordan med å håndtere flyktningstrømmen fra Syria, samt en vurdering av hvor mange flere syriske flyktninger Norge kan ta imot i 2014–2015.»
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2014-06-10:
I debatten synes jeg å høre noen undertoner av at det var galt å skape forhåpning. I så fall lurer jeg på hvordan en skal bedrive politikk, hvis ikke vi har lov å ha en mening og kjøre på for det. Jeg er nesten fristet til å spørre noen av representantene her om de mener det var galt at vi fikk til løsningen for disse barna. Så ille kan det faktisk tolkes. Vi arvet nemlig en historie. Vi kom inn i et saksfelt der det ikke var gjort noe, og vi var nødt til å ta tak i det. Så jeg er glad for at jeg har vært med å bidra til at den éngangsløsningen er kommet på plass – for barn er selvstendige individer, barn er ingen lovbrytere, barn er helt uskyldige. Samtidig som vi holder fast ved det, skal vi respektere spillereglene – ja – og avslag skal føre til utreise. Men det er i denne balansegangen den humane politikken kan komme inn, og Kristelig Folkeparti og Venstre ønsker å bidra til at den blir trukket i den retningen. Derfor gjenstår det nå en avveining av dette, og vi vil følge denne saken nøye framover – med de forskriftene som kommer. Men la det være helt klart at Kristelig Folkeparti støtter tiltakene for å få til en mer effektiv kjede i asyl- og innvandringspolitikken, slik at vi ikke får slike saker på den måten som vi har sett. Det betyr: Vi ønsker en raskere saksbehandling i samsvar med internasjonale konvensjoner, vi ønsker en raskere bosetting, slik at folk kommer seg i sving, vi ønsker en klargjøring av ansvar og plikter, slik at de som kommer, så raskt som mulig blir en del av samfunnet. Men midt oppi dette holder vi fast på at barnets egenverdi har en uvurderlig tyngde, og den ønsker vi å vektlegge. Og faktisk ønsker jeg at folk har forhåpninger – nettopp til Kristelig Folkeparti og regjeringen – på dette området.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2014-06-10:
I Sundvolden-erklæringen står det at regjeringen vil prioritere kvoteflyktninger med størst sjanse for vellykket integrering. Nå pågår det en humanitær krise i Syria og nabolandene. Hva slags signaler mener statsråden at regjeringen nå sender fra et av verdens aller rikeste land til mennesker i dyp nød, og også til andre land som mottar langt flere flyktninger enn Norge gjør?
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2014-06-10:
Det har fram til i dag vært sånn at Norge faktisk har tatt et større ansvar for å ta imot f.eks. enslige mødre med mange barn, eldre flyktninger eller funksjonshemmede kvoteflyktninger. Mitt spørsmål til statsråden er: Når man vil endre praksis, betyr det da at man går bort fra å ta dette spesielle ansvaret? Vil man plukke ut kvoteflyktninger som kan engelsk, og som er i arbeidsfør alder? Er det man ser for seg, en videreføring av dagens praksis, eller kommer man til å endre den? Det synes jeg ikke kom fram av statsrådens svar.
Ingjerd Schou (Høyre), 2014-06-10:
Jeg har lyst til å si tusen takk til saksordføreren som på en god måte har redegjort for saken, og også til forslagsstillerne, som har satt situasjonen i Syria og flyktningkrisen i Syria på dagsordenen. Jeg er også godt fornøyd med at forslagsstillerne i denne saken faktisk samler seg om noe regjeringen allerede gjør. FNs høykommissær for flyktninger har kalt krisen i Syria for den største flyktningkrisen i verden siden annen verdenskrig. 6,5 millioner mennesker er internt fordrevne, nesten 2,8 millioner har flyktet fra landet. De humanitære behovene er enorme, og FN har også lansert den største humanitære appellen gjennom historien for å dekke nettopp disse behovene. Norges bidrag er betydelig. Vi har bidratt med over 1,3 mrd. kr i humanitær støtte siden konflikten startet i 2011. Bare i første halvår i år har regjeringen gitt rundt 750 mill. kr til Syria-tiltak. Over 450 mill. kr er humanitære bidrag gjennom FN og norske og utenlandske frivillige organisasjoner, som hjelper fordrevne i Syria og flyktninger i regionen med husly, mat, medisiner og skolegang. Norge er med dette den sjette største humanitære giveren. Jeg er veldig glad for at vi i denne salen er tverrpolitisk enige om at Norge skal bidra til å avhjelpe den humanitære krisen. Målt i folketall tar vi også imot flest flyktninger i Europa. Sverige mottar flere enn det Norge gjør, men målt i folketall er det vi som tar imot flest. Det sitter allerede i dag over 5 000 flyktninger med oppholdsvedtak på flyktningmottakene rundt omkring i Norge etter at den forrige regjeringen la igjen det som en arv, og det jeg gleder meg over, er at bosettingen for dem som skal ha opphold, går i hurtigere takt enn det den gjorde på samme tid i fjor, og at de som ikke skal inn i vårt land og ikke skal ha opphold, får reise raskere ut. Jeg er veldig glad for at regjeringen faktisk tar tak også på dette området, for én ting er å hjelpe der flyktningene er, i landene rundt Syria og i Syria, én annen ting er å ta imot flere her hjemme. Per nå er det slik at vi for 2014 har tatt imot 1 000 til – 500 plasser for flyktninger fra Syria i tillegg til at det er satt av 500 plasser på den ordinære kvoten til flyktninger fra Syria, totalt 1 000 plasser til denne gruppen. Jeg minner om at det betyr at Norge i 2014 ligger over både Sverige, Tyskland og Danmark målt i forhold til folketallet når det gjelder mottak av overføringsflyktninger fra Syria. Det viktige er at vi også klarer å hjelpe flyktningene i nærområdene, der de er. Der bidrar Norge godt med midler. Jeg er også godt fornøyd med at regjeringen hele tiden følger situasjonen, både med penger og midler til hjelpetiltak i områdene rundt, og at vi gjør vår plikt og tar vårt ansvar ved å legge til rette for at vi også tar imot 1 000 syriske flyktninger som ber om opphold i vårt land.
Mazyar Keshvari (Fremskrittspartiet), 2014-06-10:
Det er ingen tvil om at det er en helt forferdelig situasjon i Syria, og at den humanitære katastrofen der har store konsekvenser for sivilbefolkningen i landet. Så jeg gir full tilslutning til representanten fra Høyre når det kommer til fakta; jeg er av samme oppfatning. Når vi står overfor denne typen store katastrofer som verden knapt nok har sett maken til, tror jeg det er veldig viktig at vi disponerer våre ressurser i form av økonomiske midler og også mannskap og andre ting på en slik måte at vi kan hjelpe flest mulig mennesker. Når vi vet at Norge allerede tar imot flest flyktninger i Europa, mener jeg det er riktig å bruke våre penger på en slik måte at vi kan hjelpe flest mulig i nærområdene. Det er slik at Norge – og det har også vært nevnt her tidligere – tar imot 1 000 flyktninger. Det er kun Sverige som tar imot flere, med 1 200, og Sverige har ca. dobbelt så mange innbyggere som det vi har i Norge. Så vi har gjort begge deler: Vi har bidratt med midler for å hjelpe menneskene i Syria, og vi tar imot vår andel og vel så det når vi er i Europa-toppen. Det jeg synes er litt bekymringsfullt, er at representantene fra SV – og forslagsstillerne – ensidig sier at hvis man ikke ønsker å ta imot flere flyktninger fra Syria, er man nærmest ikke opptatt av den humanitære katastrofen som har rammet sivilbefolkningen i Syria. Det synes jeg er veldig underlig, for hvis vi kan hjelpe flere ganger så mange mennesker i nærområdene i Syria kontra det vi kan gjøre her i Norge, vil jo det beste for sivilbefolkningen som er rammet av denne store katastrofen, være at vi hjelper dem i nærområdene. Så er det ikke helt riktig, slik representanten fra Arbeiderpartiet sa, at denne regjeringen har kuttet i antallet flyktninger man skal ta imot fra Syria. Det var aldri slik under den forrige regjeringen at man tok imot 2 000 flyktninger fra Syria. Det var et forslag de kom med først når de måtte forlate regjeringskontorene. Så vi har aldri tatt imot flere syriske flyktninger enn det vi gjør under denne regjeringen. Det er et faktum. Man kan ikke late som om forslag som aldri har vært vedtatt av landets nasjonalforsamling, var en realitet når det aldri var en realitet. Jeg synes det er trist at man forsøker å lage et spill ut av den biten. Realiteten er at denne regjeringen har økt antallet flyktninger man tar imot fra Syria. Vi i Fremskrittspartiet mener at vi er nødt til å fortsette å hjelpe, men da der vi kan få mest igjen for de få ressursene vi har til rådighet. Så vil jeg også oppfordre representantene fra Sosialistisk Venstreparti, dvs. forslagsstillerne, til å komme litt inn på hvorfor de ikke har kommet med denne type forslag tidligere. For denne konflikten er ikke ny. Den eskalerte og var på sitt verste fra 2011, men mye av det startet allerede i 2006. Det var ingen forslag om å ta imot flere syriske flyktninger i hele denne perioden. Det var først da man forlot regjeringskontorene, da man var på vei ut av regjeringskontorene, at man fant ut at man ønsket å ta imot noen flere syriske flyktninger. Og det henger ikke helt sammen med den retorikken man bruker utad og i debatten for øvrig.
Mazyar Keshvari (Fremskrittspartiet), 2014-06-10:
Jeg synes noen av påstandene fra representanten Karin Andersen er såpass drøye at jeg ikke bare kan sitte og la det passere. At vi nekter noen å komme til Norge, og at ingen skal få lov til å komme, er ikke riktig. Som sagt har det aldri vært tatt imot flere syriske flyktninger i Norge enn det blir i dag. Det er ikke kuttet i antallet kvoteflyktninger som tas imot i Norge. Det var ikke slik under den forrige regjeringen, der SV var med, at man tok imot flere kvoteflyktninger – verken fra Syria eller fra andre steder. Det var aldri vedtatt noe sted, bortsatt fra i et forslag da den forrige regjeringen var på vei ut av regjeringskontorene. Så det å bli veldig moralsk overlegen alle andre på grunn av politikk som aldri var vedtatt, det synes jeg er rart, og det synes jeg er trist i en så alvorlig sak som denne. Dernest vil jeg si: Hva er det som er moralsk galt ved å si at hvis man kan hjelpe et visst antall mennesker ved å ta imot dem i Norge – enten det er 5 000, 10 000, 50 000 eller 100 000 – kan man for den samme sum penger og ressurser hjelpe mange, mange flere mennesker i nærområdet? Det er ikke noe umoralsk i å si at framfor å ta imot 5 000–10 000 mennesker, kan vi kanskje i stedet hjelpe 30 000– 40 000 mennesker med samme ressursbruk. Vi vil heller ikke gjøre det, slik at vi kan hjelpe enda flere av de menneskene som er rammet av denne alvorlige og forferdelige katastrofen. Dette er ikke noe umoralsk å hevde. Jeg reagerer på framstillingen representanten fra SV har i denne saken. Veldig mye av det hun hevder, er også feil. Det har aldri vært tatt imot flere syriske flyktninger enn det man gjør under denne regjeringen.
Mazyar Keshvari (Fremskrittspartiet), 2014-06-10:
Jeg er enig med representanten Karin Andersen i at denne debatten til dels har vært trist, selv om hovedpoengene her har vært gode fra samtlige partier. Litt av grunnen til at denne debatten har blitt litt trist, er nettopp den type ordbruk og setting representanten fra SV setter det i – at regjeringen og flertallet har prioritert mer og billigere sprit framfor å hjelpe mennesker i nød. Det er ikke riktig i det hele tatt. Norge har bidratt med 1,3 mrd. kr siden 2011, og statsråden var i sitt innlegg inne på noe av det jeg også tok opp, nemlig at det å ta imot og bosette 1 000 flyktninger fra Syria er beregnet til å koste rundt 155 mill. kr per år. For den samme summen kan vi hjelpe 26 000 flyktninger i leirer i regionen, eller 13 000 flyktninger utenom leirene. Det sier seg selv at når vi har begrenset med ressurser, også i Norge, er vi nødt til å prioritere slik at vi kan hjelpe flest mulig mennesker som er rammet av denne katastrofen.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2014-06-10:
Borgerkrigen i Syria har ført til en humanitær katastrofe som har konsekvenser for hele regionen. Vi har fått opplyst at det er 6,5 millioner mennesker som har måttet rømme fra sine hjem og bosteder, men som fortsatt oppholder seg i Syria. I Syrias naboland oppholder det seg om lag 2,5 millioner flyktninger. Jordan, Libanon og Tyrkia har tatt imot utrolig mange som nå lever i leirer under svært vanskelige forhold. Norge må bistå, og det gjør vi allerede gjennom vesentlig økonomisk støtte for å gjøre flyktningenes situasjon noe lettere. Stortinget har vedtatt å ta imot 1 000 syriske kvoteflyktninger. Forslagsstillerne inviterer Stortinget til å øke mottaket av kvoteflyktninger til 5 000. Senterpartiet støtter ikke dette forslaget slik det ligger nå, men vi vil både gjennom behandlingen av revidert nasjonalbudsjett, som snart legges fram, og i budsjettarbeidet til høsten være opptatt av å styrke den norske innsatsen for syriske flyktninger – det være seg internt fordrevne i Syria eller syrere som har flyktet over grensen og befinner seg i leirene i nabolandene. Hovedinnsatsen fra Norges side må settes inn der flyktningene befinner seg. Målet må være at de får rask hjelp nå, og at det blir mulig for dem å reise tilbake til hjem og daglig virke i Syria. Jeg vet at borgerkrigen i Syria ikke ser ut til å få en avslutning i nær framtid. Likevel er det hjelp i Syria og i nabolandene som blir hovedsaken også framover. I tillegg bør Norge være rede til å øke mottaket av kvoteflyktninger. I budsjettet for 2014 foreslo Senterpartiet sammen med Arbeiderpartiet og SV å øke kvoten, men ble nedstemt her i Stortinget. Selv om dette ikke er hovedsporet i vår innsats for syriske flyktninger, er det en del av innsatsen som vi må gi større fokus framover. I første omgang kommer det konkrete forslag fra Senterpartiet i revidert nasjonalbudsjett. Regjeringen og Stortinget må i tiden framover følge situasjonen nøye, og det må være en fortløpende vurdering av nivået på den norske innsatsen. Det må skje i tett dialog med FN med henblikk på hvordan vår innsats kan bli best mulig til hjelp for dem som er rammet av borgerkrigen.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2014-06-10:
Regjeringen har gått inn for å motta 1 000 kvoteflyktninger fra Syria, men i motsetning til den rød-grønne regjeringens budsjettforslag for 2014 halverer regjeringen Solberg mottaket av andre kvoteflyktninger fra 1 000 til 500. Man vet at antall flyktninger ikke har gått ned i andre deler av verden heller. Hvilke flyktninggrupper er det som nå vil få redusert sin mulighet til å få lov til å komme til Norge, som følge av regjeringen Solbergs politikk?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2014-06-10:
Det ble forsøkt skapt et inntrykk av at samarbeidsavtalen mellom Venstre, Kristelig Folkeparti, Høyre og Fremskrittspartiet var et gjennombrudd for en mer human asylpolitikk. Særlig støttepartiene var veldig tydelige på det. I statsrådens svar til kommunal- og forvaltningskomiteen advarer derimot statsråden mot å skape forventninger om at lengeværende barn og deres familier nå kan få opphold i Norge som følge av de varslede forskriftsendringer vedrørende lengeværende barn. Mener statsråden det er riktig at Fremskrittspartiet og den regjeringen de er en del av, legger opp til en liberalisering av asylpolitikken for lengeværende barn og deres familier, eller er realiteten at forskjellene blir svært små i forhold til den politikken som har vært ført fram til nå?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2014-06-10:
Både regjeringen Bondevik og regjeringen Stoltenberg gjorde vedtak om utflytting av statlige arbeidsplasser fra Oslo. Til sammen ble det vedtatt å flytte ut ca. 2 000 arbeidsplasser gjennom endret lokalisering av statlige institusjoner under de to regjeringsperiodene. Under de to regjeringene ble det samtidig opprettet 10 000 nye statlige arbeidsplasser i Oslo ved utvidelse av eksisterende etater. Altså ble det etablert fem ganger så mange nye arbeidsplasser som det ble flyttet ut. Deler statsråden Senterpartiets oppfatning av at det må settes inn sterkere virkemidler for å oppnå målsettingen om en bedre geografisk fordeling av statlige arbeidsplasser?
André N. Skjelstad (Venstre), 2014-06-10:
Først vil jeg starte med å gi ros til forslagsstillerne. Jeg synes det er et bra forslag som setter fokus på noe som faktisk er utrolig alvorlig. Fra den arabiske våren, da vi hadde stor tiltro til at dette kanskje gikk rette veien i området, har dette utviklet seg til noe helt annet – og fra når vi ser TV-bilder fra Damaskus, som før var en av de virkelig store perlene, til at vi nå har en borgerkrig som har utviklet seg til en humanitær katastrofe. Dette er en bekymring som jeg deler med forslagsstillerne, og en er nødt til å se på dette i mye større grad enn tilfellet er per i dag. I forbindelse med en humanitær katastrofe er det ikke en konkurranse om hvor mye verdens rikeste land gir, men hvilke muligheter en har til å gi og yte til en sådan katastrofe. At en skal hjelpe flyktningene der de er, mener jo vi også. Det er behov for å gjøre det, men vi må også se på det moralske ansvaret en har i sånne områder når dette skjer. En vet at det er store utfordringer knyttet til nettopp flyktningstrømmene fra konfliktområdene og nabolandene Libanon og Jordan, som har tatt imot nesten halvparten av flyktningene. De trenger hjelp til å håndtere den situasjonen. Venstre mener at Norge har et ansvar for å hjelpe dem her hjemme, og vi er også villige til å ta imot flere flyktninger. Dette er selvfølgelig et budsjettspørsmål, og Venstre har over tid i sitt alternative budsjett vist at vi er villige til å ta imot flere flyktninger. Derfor er jeg glad for at det er et flertall i komiteen som gjør at det er en mulighet til å se på dette videre, og at også regjeringen gjør en vurdering av hvordan vi eventuelt kan ta imot flere flyktninger og behjelpe situasjonen. Som mange har vært inne på, kan vi alltids prate om og se på hvor mye vi vil gi, men vi er nødt til å håndtere den humanitære katastrofen som nå er i Syria. Og det er vi nødt til å gjøre nå.
André N. Skjelstad (Venstre), 2014-06-10:
Det kunne vært nærliggende å kommentere foregående representant når det gjelder det som ble sagt om støttepartier. Det er ingen tvil om at Venstres rolle i dette hele tiden har vært at vi har fokusert mye på dette. Meg bekjent er ikke dette det som har stått øverst på Senterpartiets dagsorden. Vi har over lengre tid ment at dette er et av de viktige områdene, og jeg vil gi honnør for at dette reises som en debatt, og som et forslag av SV. Ivaretakelsen av asylbarna har gjennom flere år vært et av våre hovedærend i utlendingspolitikken, og Venstre er fornøyd med at vi har fått til en asylavtale med Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti, for å få gjennomslag for regelendringer som sikrer en sterkere vektlegging av asylbarnas situasjon. Asylavtalen innebærer enighet om varige ordninger som sikrer en sterkere vektlegging, også i situasjonen med midlertidige ordninger for lengeværende asylbarn. Vi har vært opptatt av å ha et tydelig regelverk, den barnefaglige kompetansen og konkretiseringer av hvilke hensyn som skal vektlegges når det gjelder barn. Vi var derfor også fornøyd med at vi har fått gjennomslag i asylavtalen, med de varslede forskriftsendringene som nå er sendt ut på høring. Når vi endelig får på plass et vedtak som sikrer dette, vil vi også være fornøyd med det. Det er – for å kommentere det – fordi barnets situasjon må vektlegges i større grad. Vi i Venstre er bestandig utålmodig når det gjelder dette og er tydelige på det. Man kan velge å se bakover hele tiden, som flere har vært innom før meg her i dag. Jeg tror ikke vi løser noe ved hele tiden å se bakover. Jeg tror vi er nødt til også å se framover og ikke nødvendigvis bruke argumentasjonen om å se bakover til ikke å ville gjøre noe, for barn på flukt – det er svært få unger som kan rå fordet. Dette handler også om verdighet, og hvis vi ikke er interessert i å gjøre noe med det, kan vi bare fortsette å kikke bakover. Jeg tror ikke det løser situasjonen.
André N. Skjelstad (Venstre), 2014-06-10:
Ja!
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-10:
Situasjonen i nabolandene og i flyktningleirene rundt Syria er katastrofal. Det er en humanitær krise, og det er en veldig ustabil politisk situasjon i hele området. Det er akkurat slik som det var under Kosovo-krigen, da flyktningene var i Albania, Makedonia og Hellas og landene rundt. Så sier statsråden at han ikke kan støtte SVs forslag fordi det ikke er noen realisme i det. Men UNHCR – altså FNs flyktningkommissær – og Flyktninghjelpen i Norge og andre organisasjoner som er på bakken i leirene, sier at det er ingen realisme i at rike land ikke tar ut flere flyktninger. Mener statsråden at UNHCR og Flyktninghjelpen tar feil?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-10:
Sammenlignet med det behovet som er der, er det minimalt. Men spørsmålet handler altså om om det er realiteten på bakken i flyktningleirene som skal spille noen rolle, eller om det er vår situasjon i rike Norge og våre problemer som skal avveie dette. Når disse organisasjonene og FNs høykommissær sier at det er nødvendig at rike land avlaster med også å ta flyktninger ut av området, holder ikke den argumentasjonen som statsråden har om at vi skal bruke pengene der de er mest effektive. Vi er nødt til å gjøre begge deler. Fordi situasjonen er så katastrofal i disse leirene, må vi både hjelpe til der og også sørge for at det blir tatt ut noen som kan være et annet sted, for å avlaste de alvorlige problemene, på f.eks. helseområdet, som er i flyktningleirene.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-10:
Jeg synes dette er en trist debatt. Hvis den rød-grønne regjeringen ikke gjorde nok, er vel ikke det noen unnskyldning for ikke å gjøre mer nå. Vi økte antallet, og flyktningkatastrofen øker for hver eneste dag som går. Den er nøyaktig lik hvordan den var rundt Kosovo-krigen da flyktningkatastrofen var på det verste der. Da tok vi imot 6 000 ekstra. Man regner hele tida på kostnadene. Det koster for mye, og vi skal vente til budsjettet. Vi driver akkurat nå og behandler et budsjett i Stortinget: Vi behandler revidert nasjonalbudsjett. Det hadde vært fullt mulig å gjøre dette. Isteden konstaterer jeg at flertallet igjen prioriterer billigere taxfree-sprit og båtmotorer. Ja, det er riktig at jeg blir ganske engasjert i disse sakene, for dette handler om noe av det verste som skjer i verden rundt oss nå, og vi har mulighet til å ta imot flere enn 1 000. Det tror jeg ingen med hånda på hjertet kan si ikke er mulig i Norge i dag. Hvis det er sånn at regjeringen nå finner ut at de kan ta imot flere, skal de få all mulig støtte fra SV til det. For det er mulig – hvis vi vil. Hvis vi sammenligner med situasjonen i de landene som faktisk tar imot flere flyktninger nå, er det to forskjellige verdener – to helt forskjellige verdener. Norge, verdens rikeste land, skal liksom være med i et slags europamesterskap: Nei, svenskene har tatt imot 100 flere enn oss. Vi har mulighet til å ta imot flere. Vi burde gjøre det – fordi høykommissæren ber oss om det, fordi Flyktninghjelpen ber oss om det, og fordi det er nødvendig å gjøre begge deler. Jeg må si jeg er lei for denne debatten vi har her nå, og jeg hadde virkelig håpet at det hadde vært mulig å få flertall for dette forslaget – nettopp fordi vi ikke heller har satt kvoten høyere. For i en tilsvarende akutt situasjon, der det faktisk var færre flyktninger som trengte hjelp, var Stortinget i stand til å si ja til 6 000. Da var det bare Fremskrittspartiet som sa nei. Da var det et Høyre som så at det var nødvendig å bistå med begge deler, nettopp fordi den katastrofale situasjonen inne i flyktningleirene må avhjelpes, og den må avhjelpes her og nå. Jeg skjønner at dette forslaget nå vil bli nedstemt. Jeg har ikke store forventninger til hva regjeringen kommer tilbake til, men de skal få all mulig støtte og oppbakking til det hvis de velger å ta imot flere – og også til hjelp i nærområdene, for det er også helt nødvendig. Og det er, som representanten Inge Lønning sa da vi debatterte dette i 1999, ingen motsetning mellom dette. Man er nødt til å gjøre begge deler i slike alvorlige situasjoner som det er nå.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-10:
Hvis denne debatten skal ende med at det er trist for oss som sitter i denne salen, gir jeg opp. Dette handler om flyktninger fra krig, og det er en realitet at FN har bedt oss om å ta ut flyktninger fra leirene, som er overfylte. Det handler ikke om å sette opp disse regnestykkene som beregner at det er billigere å gjøre det der, og at vi kan hjelpe flere, for det går ikke – det er fullt der. Vi må gjøre noe annet i tillegg. Disse regnestykkene på hva det er regjeringen har prioritert, er reelle. Det kan man lese i revidert nasjonalbudsjett. Hvis det hadde vært vilje til å prioritere flyktningene foran billigere taxfree-sprit, hadde vi hatt nesten 100 mill. kr til disposisjon til dette formålet. Det tror jeg hadde tjent Stortinget til større ære enn det som skjer i dag.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-10:
Ja, jeg tar opp forslaget som er i innstillingen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-10:
Ja, det er riktig at jeg vet litt om det politiske spennet, men det var i det politiske spennet vi klarte å framforhandle en avtale om å sette saker for lengeværende barn i bero når man hadde regelendringer på gang. Det å stille disse sakene i bero har ingenting med et generelt amnesti å gjøre, verken nå eller da. Det har med det å gjøre at saker kan få et annet utfall med et nytt regelverk. Jeg regner med at statsråden mener at det nye regelverket kanskje kan gi et litt annet utfall i noen av disse sakene, og at dette er en del av liberaliseringen, altså at flere kan få bli med det nye regelverket. Det er derfor det hadde vært riktig å stille disse sakene i bero. Kan justisministeren nå garantere at ingen av dem som har blitt sendt ut i mellomtida, eller som vil bli sendt ut i mellomtida, før de får sakene sine behandlet etter det nye regelverket, kunne fått bli med en ny ordning?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-10:
Nei, dette forslaget ble fremmet for lenge siden, og det har tatt urimelig lang tid å behandle det i Stortinget også, så det er grunnen til at dette bør bestå. Men hvis jeg kan spørre statsråden om det regelverket som skal tre i kraft. Der er det forhold som skal vurderes, som flyktningen overhodet ikke har noen mulighet til å påvirke uansett. Om Norge har en returavtale f.eks., og om den er underskrevet før eller etter vedkommende kom til landet, har med skam å melde ingenting med beskyttelsesbehov – eller med forhold hvor den enkelte asylsøker, eller familien, kan gjøre noe fra eller til – å gjøre. Kan statsråden forklare hvorfor man velger et slikt kriterium som er helt uten relevans til det som er kjernen i spørsmålet, nemlig å kunne ivareta Barnekonvensjonens forpliktelser på en bedre måte, og sikre at flere som har behov for beskyttelse, faktisk får bli?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-10:
Dette er ikke riktig, for det er faktisk en del av disse som har beskyttelsesbehov. Det ser man i en del av de sakene som blir tatt opp igjen, og i noen av dem som man av ulike grunner klarer å få fram for en domstol, hender det faktisk ganske ofte at forvaltningen har gjort feil. Jeg skjønner at statsråden mener at forvaltningen aldri kan gjøre feil, men det andre er da: Hvorfor stiller man opp vilkår som er slik at familiene overhodet ikke har noen mulighet til å påvirke dem, eller at de ikke har noe med Barnekonvensjonen eller tilknytning til Norge eller vurderinger knyttet til barnets behov å gjøre? For det er det vi snakker om nå – knyttet til barnets behov. Om Norge har inngått en returavtale, eller om den ble inngått før eller etter vedkommende søkte asyl, har vel ingenting med Norges forpliktelse til å oppfylle Barnekonvensjonen eller med barnets behov for å kunne være i Norge å gjøre?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-10:
Ja, det er bra det blir regelendringer. Men det er ikke riktig, som representanten Toskedal sier, at det ikke var gjort noe på forhånd. Det var en situasjon der vi stilte saker i bero, og vi fikk til endringer som var langt større enn dette under den rød-grønne regjeringen. Da satte vi sakene i bero, nettopp for at regelverket skulle komme på plass. Så dette er ikke noen kritikk av at man har gjort så godt som man har kunnet med samarbeidspartnere som ikke vil. Men jeg må bare innrømme at jeg var skuffet da saksordfører fra Kristelig Folkeparti ikke sørget for at dette forslaget i hvert fall ble behandlet raskt, slik at vi hadde fått avklart dette tidligere, for det er den metoden vi har brukt før – nettopp for å sikre at familier ikke skulle bli sendt ut i mellomtida, mens man får et bedre regelverk på plass. Det er flere av disse sakene som etter hvert har blitt omgjort, når de har gått flere runder i rettsapparatet, så det er mer usikkert om avgjørelsen er riktig i alle disse tilfellene. I Sverige og Danmark, der en har andre og bedre rettssikkerhetssystemer rundt klagebehandlingen, blir enda flere saker omgjort i andre instans enn det gjør i Norge. Så er jeg helt enig med saksordfører i at barna i disse tilfellene er helt uskyldige. Det er våre barn, de har vokst opp her, de er norske, akkurat som mine barn og barnebarn. Det er det som er situasjonen. Da har vi som land ansvar for disse barna uavhengig av hva foreldrene har gjort. Det kan være gode grunner til at folk ikke har reist ut, og det kan være dårlige grunner til at de ikke har reist ut – poenget er bare at det er ikke barnas ansvar. Men det er vårt ansvar å passe på at interessene til disse barna blir tatt vare på. Så jeg er veldig glad for at vi får gjort noen endringer på dette området. De er ikke store. Det er regler her som vi er kritiske til, og det må vi få lov til å være, for det er det grunn til. Her er det behov for å se på mye, både på rettssikkerheten på hele feltet og på systemet for klagebehandling – og det trengs bedringer i det systemet. Jeg gjentar igjen: Norge har sluttet seg til Barnekonvensjonen. Nå har vi også lagt inn i Grunnloven at hensynet til barn skal ivaretas, og da er det hensynet til barn – det er ikke hensynet bare til norske barn, men vi har et hensyn å ta også i disse sakene som gjelder lengeværende asylbarn, for de er vårt ansvar.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-10:
Det kunne være fristende å spørre statsråden om helheten i dette – jordbrukspolitikk, fiskeripolitikk, lokalsykehus, kommuneøkonomi – om «hele pakka», for alt dette henger jo sammen. Det den ene hånden gjør, må på en måte stemme med den andre. Men jeg skal spørre helt konkret om de tingene som regjeringen faktisk har gjort. Det ene var disse strukturendringene, som statsråden sier, i Direktoratet for økonomistyring. Der valgte man å lokalisere disse arbeidsplassene til et av de områdene i landet som har størst press, nemlig Stavanger-området, istedenfor å legge dem et sted der det ikke var så stort press. Det andre var helsearkiv og depot på Tynset, som man valgte å ta ut av budsjettet, og som nå ligger uten avklaring. Da er spørsmålene: Er det dette strukturendringer betyr – at man flytter arbeidsplasser som før er desentralisert, inn til pressområder? Eller vil man lete etter områder som ikke er pressområder? Og når kommer avklaringen for Tynset helsearkiv?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-10:
Oslo er bra, og det at Oslo har hovedstadsfunksjoner og vokser og trives, er bra. Men det er også slik at mange av disse vekstkommunene nå har problemer, fordi det går litt for fort. Da er det behov for å styrke også andre deler av landet. Jeg har lyst til å gripe fatt i noe av det siste representanten Skei Grande sa, for det var en annen argumentasjon for spredning av f.eks. tilsyn enn det som står i dokumentet, og det vi har diskutert før. Det representanten Skei Grande sa nå, var at det er behov for å rekruttere de som skal kontrollere noen, fra andre miljøer. Det er noe annet enn å snakke om armlengdes avstand, som jeg oppfatter har noe med mil og avstand å gjøre – og det er et godt poeng. Men jeg tror ikke det nødvendigvis skjer fordi man har en arbeidsplass her eller der, det må skje gjennom en bevisst rekrutteringspolitikk. Jeg er enig i det, for det har noe med kvaliteten på tilsyn å gjøre. Så var representanten Jenssen oppe og sa at vi skulle se på hva denne regjeringen gjorde, istedenfor å snakke – og det har vi gjort. Vi ser hva som skjer med jordbrukspolitikken, vi ser hva som skjer med kommuneøkonomien, vi ser hva som skjer innen fiskeri, vi ser hva som har skjedd innen sykehus, der man nå lar sykehusforetak legge ned lokalsykehus, f.eks. Rjukan og Kragerø – kjempestore, viktige, statlige kompetansearbeidsplasser, som betyr veldig mye. Vi har nevnt Direktoratet for økonomistyring, som var det første der det, som statsråden sa, ble strukturendringer. Det er greit, det, men poenget er at man valgte å legge det til et av de områdene i Norge der det er mest press. Jeg tror ikke det var noen stor vurdering bak det, og at det var helt umulig å få til noe annet sted i landet. Jeg tror det hadde vært fullt mulig å få det til et annet sted i landet, der det hadde vært større behov for de statlige arbeidsplassene. Lokaliseringen av helsearkivet til Tynset har det vært jobbet med i lang, lang tid. Der er fagmiljøene og de økonomiske vurderingene helt klare på at det er best å legge det dit – og det var klart. Det første regjeringen gjorde, var å si at nei, det kunne de ikke sette i gang med. Fremdeles er det helt i det blå om det blir noe av det. Jeg forutsetter at det blir noe av det. Men det er altså dette vi har sett – det er disse signalene vi har sett fra regjeringen, der de har gjort det motsatte av det de sier de skal gjøre nå, og der den store, generelle politikken virker sentraliserende og styrker de områdene der veksten går av seg sjøl, mens vi har sett veldig lite av de tiltakene som bidrar til at man får spredd veksten til sterke regioner eller til hele landet, slik som vi sier at vi er enige om.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2014-06-10:
Representantforslaget fra Venstres stortingsrepresentanter er et viktig og på mange måter prinsipielt forslag. Arbeiderpartiet ser på statlige arbeidsplasser i distriktene som et fortrinn i den lokale og regionale næringsutviklingen og som et viktig bidrag til å forsterke og utvikle kompetansearbeidsplasser også utenom de største byene. Arbeiderpartiet er bekymret over at vi ser en sterkere todeling i norsk økonomi, hvor olje- og gassrelatert industri står sterkt, men hvor vår tradisjonelle eksportvirksomhet sliter med lavere etterspørsel. Det er også sterke tendenser til en geografisk todeling av norsk næringsliv, hvor vi opplever ubalanse mellom vekstkraften på det vi kan kalle Sør-Vestlandet, og våre tradisjonelle industribedrifter på Sør-Østlandet, eksempelvis i fylker som Østfold, Hedmark og Oppland. Aktiv næringspolitikk og en sterk og klar vilje til å satse på de ulike regioners vekstmuligheter vil være avgjørende for en av de viktigste oppgavene vi har på Stortinget. Det handler om å legge til rette slik at vi har et variert næringsliv og en eksportindustri som kan gi folk arbeid og muligheter til egen inntekt. Forslaget vi behandler her i dag, om fordeling og plassering av statlige arbeidsplasser, er etter Arbeiderpartiets syn et ledd i strategien for å sikre et godt og variert næringsliv i hele landet. Derfor er det gledelig at flertallet, bestående av Kristelig Folkeparti, Senterpartiet, Venstre, Sosialistisk Venstreparti og Arbeiderpartiet, nå er enige om at regjeringen skal «fremme forslag til tiltak som sikrer at ny statlig virksomhet som hovedregel legges utenfor Oslo og bygger opp under livskraftige regioner». Enda mer gledelig hadde det vært om forslaget fra Sosialistisk Venstreparti, Senterpartiet og Arbeiderpartiet hadde fått flertall, da jeg oppfatter det som et mer tydelig og forpliktende forslag med tanke på selve problemstillingen. Tilgangen på kompetansearbeidsplasser er avgjørende, ikke bare for å legge til rette for utvikling av eksisterende bedrifter, og knoppskyting av nye, kompetansearbeidsplasser vil også være avgjørende for å utvikle attraktive og gode bomiljøer, som igjen vil kunne tiltrekke seg ny virksomhet i Distrikts-Norge. Da er det ikke god distriktspolitikk å vedta å legge ned statlige arbeidsplasser, slik stortingsflertallet valgte å gjøre i forbindelse med behandlingen av statsbudsjettet for 2014.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2014-06-10:
Kompetansearbeidsplassar er viktige, og dei er viktige i alle delane av landet. Spreiing av kompetanse og fagmiljø er viktig for å utnytte ressursar og for å styrkje vekst og verdiskaping i heile landet. Statlege arbeidsplassar spelar ei viktig rolle i dette. I denne saka blir det vist til at den mest omfattande utflyttinga av statlege arbeidsplassar sidan 2000 fann stad under regjeringa Bondevik II. I perioden 2003–2006 blei bl.a. sju statlege direktorat/tilsyn flytta ut av Oslo. Flyttinga av desse etatane gav ei utflytting av om lag 900 årsverk. I tillegg blei Husbanken flytta frå Oslo til Drammen i september 2005. Flyttinga omfatta 135 tilsette. Alt i alt blei om lag 1 000 arbeidsplassar flytta ut frå Oslo under regjeringa Bondevik II. I løpet av perioden 2006–2011 auka talet på statlege tilsette med 14 500. Veksten har særleg gått føre seg gjennom små, trinnvise utvidingar av eksisterande verksemder. Veksten har vore ulikt fordelt mellom ulike typar arbeidsmarknadsregionar, og det meste av veksten er komen der det har vore mest frå før. I Osloregionen er det f.eks. langt fleire statstilsette per innbyggjar enn andre stader i landet. Erfaringane frå tidlegare utflytting av statlege arbeidsplassar og etablering av nye statlege arbeidsplassar utanfor Osloregionen er positive, og regjeringa må vidareføre dette der det finst gode alternativ. Det er viktig både for å redusere presset på Osloregionen og for å styrke fagmiljø og kompetansemiljø i heile landet. Det viktigaste sett opp mot tidlegare års utvikling, er å unngå at omorganisering eller vekst i større etatar fører til vekst i Osloregionen, dersom det finst gode alternativ. Arbeidsplassar ut av Oslo er ikkje eit mål i seg sjølv. Det er heller ikkje tenleg med eit eige måltal for kor mange arbeidsplassar som kan flyttast ut av Oslo. Lokaliseringa må byggje på konkrete vurderingar, og dette er også regjeringas politikk. Det er viktig å ha med seg at sist det var borgarleg regjering, var det den største utflyttinga av statlege arbeidsplassar, og det er også gledeleg å sjå at dette har vore vellukka. Eg er glad for at eit klart fleirtal støttar forslaget som går på at Stortinget ber regjeringa utarbeide ein strategi for lokalisering av statlege arbeidsplassar som gjer at ein kan redusere presset i Osloregionen og styrkje fagmiljø og kompetanse i heile landet. Når det gjeld det andre fleirtalsframlegget, så er dette i tråd med gjeldande praksis, og det er også grunnen til at Høgre ikkje går inn for dette forslaget. Eg vil anbefale den delen av innstillinga som Høgre er med på i saken.