Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-03-06:
Endringene i denne loven dreier seg om å styrke rettssikkerheten til dem som får hjelp i barnevernet, og ivareta på en bedre måte at alle barn har en egen stemme, og at de har en flokk de hører til i. Det er bra. Jeg viser ellers til saksordførerens grundige redegjørelse, og vil bare ta opp noen enkelte poenger knyttet til Arbeiderpartiets mening i saken. Det dreier seg om brukerperspektiv, kunnskap og økonomi. Arbeiderpartiet er tilfreds med at brukerperspektivet er styrket. De fleste høringsinstansene var tydelige i sitt budskap om dette. Forandringsfabrikken var blant de tydeligste, men også Barneombudet, UNICEF og de ansattes organisasjoner pekte på hvor viktig dette er. Arbeiderpartiet mener det er nødvendig å bygge opp gode relasjoner også til foreldre og nettverk i hele perioden det gis hjelp fra barnevernet. Barn er selvstendige personer, og de hører til i en flokk – familie, fosterfamilie, venner, klasse, naboer og andre. De hører til et sted. Selv om det stedet de hører mest til, deres egen familie, svikter, har de bånd og relasjoner som skal håndteres. Denne loven legger bedre til rette for dette. Arbeiderpartiet har pekt på overgangen fra barn til voksen og behovet for nettverksarbeid og gode overganger for barna til å bli en selvstendig voksen, altså ettervern. Barn og unge har selv bidratt med å sette kjærlighet på dagsordenen i behandlingen av denne saken. Å imøtekomme det er ikke enkelt formelt og juridisk, men menneskelig er det legitimt og nødvendig. Vi mener også det bør vurderes å ha en lavterskel klageordning for barn – det vil være en naturlig oppfølging av lovteksten. Kunnskap handler om å vite at den beste forebyggingen skjer andre steder enn i barnevernet – barnehage, skolehelsetjeneste, fellesskole, at foreldre har arbeid, og at de ikke trenger å bekymre seg over hvordan de skal få hjelp for sine sykdommer og til livsopphold hvis de blir arbeidsledige eller syke. Det er god forebygging. I dag opplever for mange barn, for mange familier og for mange samarbeidende instanser at det er svikt i samhandlingen dem imellom. Kunnskap og samarbeid krever også formell kunnskap om organisering, lovverk, forskrifter og kjennskap til eksisterende tiltak i kommunen. Det er behov for mer kompetanse, men vi skal ikke underslå at det faktisk er mye kompetanse i barnevernet allerede. Denne kompetansen utvikles gjennom praksis. Erfaring fra barn og foreldre som bidrar til at man vet når prosedyrer, rutiner og regler skal avvikes for nettopp dette barnet eller denne familien, er kanskje den viktigste kunnskapen tjenesten kan ha. Jeg har møtt mange ansatte med et brennende hjerte og en klok hjerne som på unikt vis når fram til barn og foreldre i de vanskeligste sakene, og jeg har møtt mange barn som har møtt sånne ansatte. Men det er barn og familier som ikke møter et slikt barnevern. Arbeiderpartiet har derfor vært opptatt av at det bl.a. skal være kompetanse om forskjellige etniske kulturer tilgjengelig i barnevernet. Det gjelder også samisk kultur, noe som egentlig skulle være unødvendig å påpeke, men det er viktig at det blir slått fast. Det er positivt at hele komiteen slutter seg til merknader om at etnisk kultur skal være tilgjengelig i barnevernet. Det er for mange som ikke har etnisk norsk oppdragererfaring, og som opplever større utfordringer i å møte barnevernet enn norske barn og familier. Så litt om økonomi. I alle mine innlegg i dag har jeg snakket om økonomi, for prioriteringer handler ikke bare om lovverk, det handler også om å følge opp med økonomiske prioriteringer. Og som salen her er godt kjent med, har Arbeiderpartiet hatt kritiske innvendinger til hvordan det blir fulgt opp når det gjelder økonomi. For eksempel handler det ikke bare om kunnskap, det handler også om tid, og det handler om grunnbemanning. Det barna etterlyser, er å bli lyttet til, at noen tar seg tid. KS har uttrykt bekymring for økonomien, og Arbeiderpartiet stiller seg bak denne bekymringen. Det blir en oppgave for regjeringen å vise at de tar feil. Når det gjelder stemmeforklaring, tar jeg opp vårt forslag. Så vil jeg bare si at vi ikke er uenige i en del av de forslagene som Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti står bak i saken om endring av ordlyd i enkelte paragrafer, men vi har valgt ikke å støtte disse fordi vi mener at vi ikke har et godt nok rettslig grunnlag til å vurdere konsekvensene av endringene.