trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trine Skei Grande (Venstre), 2017-11-08:
Vi i Venstre syns også det er viktig å ha en faglig grundighet når en går inn i drøftinger som dette. Det er også grunnen til at vi tidligere har ønsket å få til en felles nordisk Landinfo, for å sørge for at man kanskje har en enda større faggruppe som kan vurdere – det å tro at et lite sekretariat skal ha oversikt over alle utviklingstrekk i de ulike regionene i hele verden, det er ganske krevende – pluss at det også hadde sikret at man ikke hadde hatt en debatt om hvorvidt Landinfo gir en faglig vurdering knyttet til menneskeretter og internasjonale konvensjoner, eller om de er instruert av politiske myndigheter i hvert enkelt land. Det er to ting som her oppfattes som urimelig. Det ene er folks oppfatning når vi sender barn som har kommet hit, tilbake til internflukt i det landet de kommer fra. Det er to innstramminger som er gjort av flertallet i Stortinget, som jeg tror bryter med folks rettsoppfatning, og det er det som skaper utfordringer nå. Det er rimelighetsvurderingen ved internflukt som ble fjernet da Arbeiderpartiet og Senterpartiet gikk inn og bakket regjeringa på en slik endring. Det er den som er hovedutfordringen her nå. Den andre er det som ble innført av den rød-grønne regjeringa som SV har kjempet hardt imot – som jeg påpeker, for de var ikke med på vedtaket – nemlig at man gir midlertidighet til unger. Jeg tror det er det som fundamentalt bryter med folks oppfatning her. Jeg håper både at vi kan få tilbake rimelighetsvurderingen, og at vi slutter å gi midlertidighet til unger som kommer hit. Det håper jeg at det er mulig å skape flertall for når vi nå ser følgene av den politikken vi faktisk har stemt for i denne salen – ikke alle av oss. Det som er mitt hovedspørsmål etter å ha hørt statsrådenes redegjørelser – som brakte mye faktainformasjon, men det omtalte ikke det som folk blir opprørt av – er: Er det andre land i Europa som sender barn – barn som har kommet dit som barn – tilbake igjen til internflukt i Afghanistan? Jeg tror det er det folk føler er urettferdig. Venstre er ikke strøken på å stoppe alle Afghanistan-returer, men når det gjelder dem som har kommet hit som barn, og som sendes tilbake til internflukt i Afghanistan, tror jeg ikke det er så mange land som gjør det. Jeg tror det er her man finner det som folk oppfatter som grunnleggende urimelig med den politikken som gjennomføres nå. Venstre kommer til å stå på både for å få tilbake rimelighetsvurderingen og for faktisk å behandle barn som barn når de også leverer asylsøknad til Norge.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2017-11-08:
Det er viktig at man har infrastruktur for digitale tjenester tilgjengelig i hele landet, og infrastrukturen gjennom fiber eller mobilnett er særdeles viktig. Nå er det ikke bare staten som bidrar økonomisk til dette – faktisk bidrar staten til en bitte liten andel av dette. Det viktige her er å få markedet til å fungere. Vi ser at markedet, de store telekomselskapene, investerer over 3 mrd. kr mer i 2017 enn det de gjorde i 2013. Det mener jeg er en mye bedre politikk enn å diskutere noen titalls millioner kroner i forskjell i subsidieordningen. Og vi ser at de fylkene som har hatt dårligst dekning, der situasjonen var dårligst da dagens regjering overtok, er de som har fått den største veksten i bevilgninger. Selv om totalpotten har gått lite grann ned, har pengene blitt mer målrettede. Sogn og Fjordane får nesten 250 pst. mer penger i støtte nå enn under forrige regjering. Hedmark og Oppland, de to andre fylkene som har ligget dårligst an, har fått nesten en dobling av støtten. Så målretting av midler er mye viktigere enn å dele ut penger der markedet fungerer.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2017-11-08:
Jeg er stolt av at vi i anbudet til kystruten har lagt inn strengere miljøkrav enn noen tidligere regjering har gjort, slik at vi tar faktisk viktige skritt for å redusere utslipp. En skal ha lavere utslipp enn det som er på dagens skip, et anbud som ble inngått under forrige regjering. Det betyr at det vil bli utslippsreduksjoner. Det betyr at det vil bli tatt i bruk teknologi hvis en bestiller nye skip eller ved oppgradering av eksisterende skip, sammenlignet med det som har vært. Det å gi inntrykk av at det ikke er noen ambisjoner, blir helt feil. Det at det ikke er veldig mange landstrømsanlegg i dag, er riktig. Det er derfor dagens regjering har satset veldig mye penger gjennom Enova på å kunne bygge ut flere landstrømsanlegg. En kan gjerne ta en diskusjon på hvorfor det ikke har blitt bygd ut mer tidligere. Vel, nå skjer det. Da stiller vi krav om at de skal brukes. Så det skjer mye her som er bra. I tillegg vet vi at innenfor maritim næring har vi gjennom Nærings- og fiskeridepartementet kommet med veldig mange ulike støtteordninger, som vrakpant på gamle skip, grønn teknologi innenfor skipsfarten o.l. Enova støtter opp om utviklingen av hydrogenferjer. Vi kommer til å ha over 50 skip med batteripakker som trafikkerer ferjenettet vårt innen 2020. Det å gi inntrykk av at det ikke skjer noe, mener jeg er helt feil. Det er riktig at dagens regjering også har store ambisjoner når det gjelder å kutte uønskede utslipp. Det er primært veitransportsektoren som står for de utslippene. Der gjør vi også de største grepene. Det er nå et enormt salg av utslippsfrie biler eller lavutslippsbiler. Vi ser at med de prognosene som vi har lagt inn i Nasjonal transportplan, vil utslippene kunne reduseres med over 60 pst. i den sektoren. Det betyr altså at det er god grunn til å tro at vi ikke bare kommer til å oppfylle Parisavtalen, men kommer til å overoppfylle den. Når det gjelder kystruteanbudet, er det viktig at vi skal inngå et anbud som skal gjelde fra 1. januar 2021. Da må vi vite at de skipene som skal trafikkere der, faktisk er mulig å få tilgang til. Det er ikke sannsynliggjort fra industrien at de er på plass. Industrien sier selv 2022 eller senere. Det betyr at det ikke er mulig å ha et anbud som krever teknologi som ikke er tilgjengelig.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2017-11-08:
Når det gjelder havnene, er det ikke staten som eier det, men det er de lokale aktørene. Da er det opp til dem å sørge for at det legges til rette for å bygge landstrøm. De må søke om det, og vi har da sørget for at Enova har veldig mye penger for å kunne være med og innfri det. Så her er det viktig å ha et godt samarbeid med havnene, og det har i hvert fall vi opplevd at vi har hatt de siste årene. Når det gjelder påstanden om at det er godt mulig å utsette noe uten at det får konsekvenser: Jeg har sett at Arbeiderpartiet har hevdet det i Teknisk Ukeblad, uten at man har begrunnet det på noen som helst måte. Vi skal altså inngå en kontrakt sommeren 2018 – det er mindre enn ni måneder fra nå. Det å tro at en kan ta en pause og utrede ting i lang tid og så gå rett tilbake og sørge for at de som skal inngå kontrakten i 2018, har full forutsigbarhet for hva de skal bygge, kan regne og ta risiko på et anbud, vil jeg gjerne se godtgjort fra Arbeiderpartiet før vi forholder oss til påstanden. Det har ikke vært godtgjort hos noen aktører. Jeg frykter at en setter hele kystrutetilbudet i fare med den tilnærmingen Arbeiderpartiet har gjort, og det ønsker ikke jeg å bidra til.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2017-11-08:
Nivået er ikke akseptabelt. Det er derfor vi har stilt krav om at det skal ned. Det ligger i anbudet. Jeg er også veldig glad i kystruten, som i dag trafikkeres av Hurtigruten. Jeg mener den er en slags institusjon i Norge, en del av det å vise fram Norge for turister, og ikke minst er den viktig for den lokale transporten. Utfordringen er at man skal dekke et område fra Bergen til Kirkenes, 34 anløp, der mye av dette skjer i arktiske strøk, som er ganske værutsatt. At det går an å seile en batteriferge over en fjord på Vestlandet, er ikke det samme som at denne teknologien vil fungere fra Bergen til Kirkenes med tanke på at vi også skal ha forutsigbarhet når det gjelder sikkerhet, anløp og alt dette. Det er det vi har tatt hensyn til – at man klarer å gjennomføre et anbud der de som skal være med og konkurrere om dette, har forutsigbarhet på at teknologien som kreves, faktisk er tilgjengelig. Det ligger i anbudet at det er fullt lov å levere mye mer enn dette, så alle som er optimistisk på vegne av norsk verftsindustri, vil kunne være med og sørge for at anbudene leverer mye mer enn det som det stilles krav om, hvis man mener det er tilgjengelig.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2017-11-08:
Veldig kort og rett på sak: I dagens avtale med Hurtigruten ligger det ingen særskilte krav til klima og miljø. I det som regjeringen nå har sendt ut på anbud, ligger det inne krav om maksimale CO 2 -utslipp for tjenesten, der en sier at utslippene skal reduseres med minimum 25 pst. fra dagens nivå. Vi sier at det skal legges til rette for landstrøm, og at en skal benytte landstrøm der det ligger til rette for det i havn. Og vi sier at en ikke skal benytte tungolje som drivstoff. Det betyr at vi skjerper inn på miljøsiden, både i forhold til det som er globale utslipp og i forhold til lokal forurensning. Vi har gjennom Enova bidratt kraftig til å støtte opp om utbyggingen av infrastruktur for både miljøvennlige fartøy og miljøvennlige kjøretøy. Gjennom Enova, og også andre virkemidler, er vi med på å revolusjonere skipsfarten, luftfarten og veitransporten, og vi håper også at Norge kan være med på å bidra til mer miljøvennlig jernbane. Det er viktig. I det anbudet som nå blir lagt ut på kystruten, er det viktig at vi stiller strengere krav enn i dag nettopp for å være med på å stimulere til utvikling av teknologi for å ta i bruk teknologi. Det reduserer utslippene med 25 pst. Da Hurtigruten for et år siden lanserte muligheten for å bygge to – med en opsjon på ytterligere to – skip med hybriddrift, ville utslippsreduksjonen ha vært rundt 25 pst., etter det vi forstår. Da ble det jublet over som noe veldig offensivt og veldig framtidsrettet. I dagens debatt, som har vært i Stortinget tidligere, høres det plutselig nesten ut som gårsdagens teknologi. Det vitner litt om behovet for en realitetsorientering om hvor omfattende det er å bygge skip og hvor langsiktige investeringer dette er. For meg er det viktig at vi skal redusere utslipp, men det er også viktig at vi skal ha et kystrutetilbud som er forutsigbart og trygt for dem som reiser. Det hjelper ikke om vi blir fantastisk flinke på teknologi hvis vi ender opp med at mange anløp i starten av perioden ikke går fordi teknologien viste seg ikke å være moden eller fungere godt nok. Kystruten anløper 34 havner fra Bergen til Kirkenes. Mange av anløpene er altså i arktiske strøk, i værutsatte strøk, og en del av distansene er ganske lange, og det stiller krav til skipene. Samtidig ligger det i anbudet et krav om en reduksjon på i snitt 25 pst. i løpet av perioden. Det betyr at en kan gå inn med dagens skip, men det betyr at en må ha enda større kutt i slutten av perioden for å utligne, slik at en i snitt får 25 pst. kutt. Det betyr at det er store muligheter for å utvikle teknologi fra norsk verftsindustri, eller fra skipsnæringen generelt, og ta den i bruk gradvis etter hvert som anbudsperioden løper fram. Men det viktige er at en skal innfri de totale målsettingene, som altså er 25 pst. kutt i utslipp.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2017-11-08:
Jeg tror at regelverket for offentlige anskaffelser legger sterke begrensninger på å komme med krav i et anbud etter at avtale har blitt inngått. Den framdriften jeg har tenkt på, er at en skal inngå denne avtalen i løpet av sommeren 2018, fordi den skal tre i kraft fra 1. januar 2021, og da er det viktig at en har tid til å kunne utforme, bygge eller tilpasse skip nettopp for å levere dette. Blir perioden fra kontraktsinngåelse til starten av tjenesteleveransen for kort, frykter vi at mange aktører ikke vil være med på et anbud – rett og slett fordi det blir for mye risiko i det. Det viktige her er at det ligger mye handlingsrom i å ta grep underveis i form av at det er opp til aktørene å klare måltallene, nemlig 25 pst. utslippskutt. Skulle det f.eks. være Hurtigruten som vinner dette anbudet, kan de videreføre med dagens skip. Det betyr at det må gjøres betydelige investeringer i løpet av perioden. Hvis vi kommer inn med nye statlige krav, mener jeg det vil bli veldig vanskelig å håndtere fra statens side.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2017-11-08:
Jeg mener at teknologiutvikling kommer av flere årsaker enn bare myndighetskrav. En av de viktigste drivkreftene er nok at rederi eller næringsliv selv kan spare kostnader, redusere risiko o.l. Mye av den teknologiutviklingen som har skjedd i løpet av menneskets historie, har ikke skjedd fordi det har sittet en stat og krevd det, men fordi det styrker konkurranseevnen i et marked for en aktør som gjør ting mer effektivt enn konkurrentene. Energikostnader er en vesentlig del av kostnadene innenfor transport, og det å kunne redusere energikostnadene eller finne billigere drivstoff er en bedre måte, der en ikke nødvendigvis trenger myndighetskrav, men der det er en egeninteresse hos selskapene. Så vil selvsagt myndighetskrav mange steder kunne være en pådriver for at ting skjer, eller at staten gjennom å betale mer for en tjeneste reduserer risikoen for en aktør til å være med på å bidra når det gjelder dette. Det er viktig å minne om at det som vi spesifikt stiller krav om i et anbud, vil ikke en anbudsaktør kunne få støtte til, f.eks. fra Enova. Det er også begrensninger for hva vi kan stille krav om, fordi dette(presidenten klubber) er altså en tjeneste der vi kjøper en tilleggstjeneste, som altså er kystruten.(Presidenten klubber igjen.) (presidenten klubber) (Presidenten klubber igjen.)
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2017-11-08:
Jeg takker for spørsmålet. Jeg mener det som ligger til grunn for måten vi jobber på, nettopp er å sikre et godt, driftssikkert drosjetilbud over hele landet. Det er viktig for oss, og det er det vi må finne en løsning på. Drosjereguleringen som nå er under vurdering, skjer på bakgrunn av den grunngitte uttalelsen fra ESA 22. februar 2017. Noe av det som ESA utfordret oss på, er bl.a. behovsprøving av drosjeløyver og sentraltilknytningsplikten, og en mener det er i strid med EØS-rettens krav om rett til fri etablering. Vi har bedt om utsettelse rett og slett fordi vi er veldig opptatt av å finne en løsning som er god, og som ivaretar den transportfunksjonen drosjene har. Det er fort gjort å tenke at i en by som Oslo er det mer enn nok personer eller aktører som ville levert drosjetjenester om det hadde vært et helt fritt marked. Det er også erfaringen fra mange andre land. Vi var i San Francisco for drøyt to år siden. Det vi ble fortalt fra mye av den drosjenæringen vi traff der, var at det ikke er et problem å få tak i drosje i byene. Utfordringen er at det er blitt et problem å få tak i drosjer utenfor byene, for det er færre som kan leve av å drive persontransport individuelt, som drosjer er, rett og slett fordi det blir for mange som er til stede og kjører litt nå og litt da – studenter som sper på inntekten, folk som har litt fritid, folk som er i en overgangsfase mellom ulike arbeidsplasser o.l. Det gjør at den økonomiske situasjonen til å bære det å ha det som sin egen arbeidsplass og brødfø en familie, den forsvant. Det er gjerne såpass mye transport i en by at det ikke er et problem, men i distriktene er erfaringene mange steder at da får man ikke det tilbudet. Noe av det vi mener er viktig med drosjenæringen i Norge, er at den er en del av kollektivtransporten – å vite at alt fra eldre til gravide til barn som trenger å få transport, får det tilbudet, og at ikke det avhenger av om studenten akkurat den dagen har fri fra skolen og kan kjøre for Uber. Det er den jobben vi må finne løsninger på. Noen har skissert at det kan bety liberalisering i byene, men fortsatt et konsesjonssystem i distriktene. Det er hele veien avgrensningsproblemer med dette. Noe av det andre som er viktig, er å ta diskusjonen hvis man liberaliserer dette, om hvilke krav man da eventuelt skal stille til en sjåfør om spesielle kunnskaper når det gjelder å frakte folk, i og med at en har et spesielt ansvar. Hvilke krav skal man eventuelt stille til kjøretøyet? Og hvordan sikrer man transparens i systemet? Det er mange som vil påpeke at Uber har løst nettopp det, for det er en betydelig transparens – som kunde vil man kunne se hvem sjåføren er, man kan se historikken for det, all betaling skjer digitalt og vil dermed være lett å spore. Nettopp fordi det er både fordeler og ulemper med dette – vi skal prøve å ivareta god konkurranse, og vi skal ivareta samfunnsformål – så tar det litt tid å stokke kortene.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2017-11-08:
Det er viktig at vi har et klart regelverk som gjør at alle som konkurrerer innenfor samme bransje, må forholde seg til det samme regelverket. Det er mange argumenter på begge sider av denne saken – fra dem som støtter opp om dagens drosjesystem, til dem som er glad i Uber – som jeg mener er både gyldige og interessante å ta med. Jeg tror – som jeg også merket meg at representanten Marianne Marthinsen sa i 2016 da en diskuterte Uber – at å tro at en bare kan forby ting, og så løser en problemet, det er ikke nødvendigvis en god tilnærming. Så å finne ut hvordan man faktisk finner gode løsninger som folk forholder seg til, det er viktig. Med referanse til San Francisco: Noe av det en pekte på, var at selv om det er færre drosjesjåfører som kan leve fullt og helt av dette, har det også gjort noe med det svarte piratmarkedet. Det er også fordelen. Å se på hvordan man kan regulere dette på en måte som gjør at en tillater innovasjon og en tillater aktører – kanskje fjerner løyver i byene, men opprettholder en form for forpliktelse i distriktene – det er noe av den balansen vi må finne her.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2017-11-08:
Jeg er opptatt av å prøve å definere hva som skal være enderesultatet her, og det er å sikre et godt drosjetilbud i hele landet. Et av alternativene som mange løfter fram, er muligheten for å regulere dette ulikt, avhengig av om det er by eller land. Jeg skal ikke nå begynne å binde meg til hvordan det ser ut, men jeg kan bare understreke at i dag er det sånn at alle som utfører persontransport mot vederlag med personbil, er underlagt de samme krav som lovverk. Det betyr at man skal ha løyve, og man skal ha kjøreseddel. Når det gjelder behovsprøving, er det overlatt til fylkene. Det betyr at man kan ha ulik politikk ulike steder. Om det skal fjernes? Det mener jeg er en del av den viktige diskusjonen en skal ha, rett og slett for å gjøre en vurdering av konsekvensene av det. Når det gjelder det som representanten tok opp i forrige spørsmål, dette med samkjøring: Der har man også en gråsone, som vi har prøvd å få en viss regulering av. Å få flere til å dele bil hvis de skal samme vei, er i utgangspunktet positivt av miljøhensyn og køhensyn, men hvis en driver business på det, var det selvsagt ikke det som var hensikten. Det illustrerer noe av gråsoneproblematikken som vi i fellesskap må finne løsning på.
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2017-11-08:
Mitt spørsmål går til kommunalministeren. Fødselsnummersystemet vårt er i ferd med å bli fullt, det er snart ikke flere fødselsnummer igjen. Folkeregisteret er en bærebjelke i samfunnet vårt. Folkeregisteret ligger til grunn for betydelige deler av offentlig administrasjon, forskningsarbeid og samfunnsplanlegging. I tillegg bruker store deler av privat sektor folkeregisteret for å utføre lovpålagte oppgaver. At registeret nå moderniseres, har derfor innvirkning på store deler av offentlig og privat sektor. Hvordan har kommunalministeren forberedt kommunene på den store reformen som vil bety mye for IKT-systemene i kommunal sektor? Er det planlagt en kompensasjon for kommunene for de merutgiftene denne reformen fører med seg for alle landets kommuner?
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2017-11-08:
Jeg registrerer at statsråden ser på pleiepengeordningen som en trygd. Kristelig Folkeparti ser på det som et arbeid for samfunnet til beste for ungene. I budsjettarbeidet har Kristelig Folkeparti stilt spørsmål om provenyeffekt av flere sider av den pleiepengeordningen som nå er vedtatt. Noen av de mulige forbedringsforslagene for denne pleiepengeordningen medfører ikke nødvendigvis store utgifter for staten, men de har store konsekvenser for familiene. Derfor blir mitt spørsmål: Hva er årsaken til at regjeringen, når vi vet at det ikke er så stor provenyeffekt, ikke allerede i vår foreslo en ordning som ga mer økonomisk trygghet og mer forutsigbarhet for de familiene som sliter – når en vet at effekten økonomisk ikke er stor?
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2017-11-08:
Her sitter det en statsråd som har ventet på spørsmål, så nå skal få det. Det er samferdselsministeren. Jeg kommer rett fra Verftskonferansen i Ålesund i dag, og skal hilse fra næringsaktørene der og si at de har forventninger til at statsråden stiller strengere miljøkrav når det gjelder nytt anbud til kystruten vår. Miljøorganisasjonene er også veldig opptatt av dette og sier det samme. I Nasjonal transportplan er det en målsetting om 50 pst. utslippskutt innen 2030 i transportsektoren. Men i regjeringens eget anbud for kystruten Bergen–Kirkenes for perioden 2020–2029, som i dag opereres av Hurtigruten, er det pris som teller mest. Skipene skal kun ha 25 pst. lavere CO 2 -utslipp enn dagens fartøy, og de må benytte landstrøm bare der det er tilgjengelig, altså lave ambisjoner der. I dag er landstrøm tilgjengelig i kun 4 av 34 havner, og jeg er enig med maritim næring og miljøbevegelsen, som mener at dette er altfor lave ambisjoner, ja, at det rett og slett viser mangelen på klimaambisjoner som statsråden faktisk har lagt opp til selv. Mitt spørsmål er ganske enkelt: Hvorfor legger statsråden lavere ambisjoner for utslippsreduksjon i kystruteanbudet enn hva regjeringen selv og Stortinget har forpliktet seg til i både Parisavtalen og i Nasjonal transportplan?
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2017-11-08:
Det handler jo om offentlige anskaffelser, og vi har et stort ansvar for å bruke innkjøpsmakten vår og ta ansvar for klimareduksjoner når det gjelder det. Vi har utrolig mye eksisterende teknologi allerede, og de ambisjonene som ligger i det anbudet som ligger nå, er dårligere enn det man kan levere med dagens teknologi. Det er riktig som statsråden sier, at når det gjelder ferjeanbudene, har vi tatt tak. Der har vi lagt inn 100 mill. kr ekstra for å bidra til den teknologiutviklingen, slik at man også er offensiv med hensyn til det. Det Difi viste til i anbudssystemet, er at det er fullt mulig å stoppe dette anbudet og legge inn nye kriterier, og jeg tenker at det er viktig å få vite om statsråden faktisk er interessert i å se på dette, vurdere det konkret og høre på næringen og miljøorganisasjonene. Når kan statsråden si at landstrøm er klart i alle de havnene det gjelder for kystruta, når man sier at Enova jobber med det. Hva er framdriften, og når kan det stå ferdig?
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2017-11-08:
Jeg hører til dem som er glad i Hurtigruten. Jeg bor på et av anløpsstedene, og den utgjør stamveinettet – eller riksvei nr. 1 – for oss kystboere. Langs hele kysten ser vi fram til at denne trafikken skal fortsette, men vi ønsker også at den skal være i en mer miljørettet utgave. Utslipp fra kysttrafikk til havs bør være en viktig del av utslippsreduksjonen i transportsektoren, og det må gi et bidrag til en renere luft. Vet statsråden hva kystruten Bergen–Kirkenes har av utslipp i dag, og er nivået akseptabelt?
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2017-11-08:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Hvilke miljøkrav gjelder for kystruta Bergen-Kirkenes i dag, og hvilke krav mener statsråden det er riktig å legge til grunn i tida framover slik at kysttrafikken også bidrar til å redusere utslipp?»
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2017-11-08:
Kystruta, eller hurtigruta, som vi kaller den, er et unikt konsept med en sjarmerende kombinasjon av lokaltrafikk, turister og godstransport. Det er dette som er hurtigruta, og det har det vært siden 1898. De første rederiene bar navnet «dampskibsselskap», og det begrepet sier jo noe om hvordan de kom seg fram. Det viktigste da var å binde kysten sammen, men nå handler det om å bidra til en teknologisk utvikling med hensyn til drivstoff. Her er det viktig at vi kan være med på å utvikle hurtigruta. Der vi før trengte transport av gods og folk, må vi nå ta inn over oss miljøutfordringene. Jeg vil stille spørsmål til statsråden: Er det mulig fra myndighetenes side å stille ytterligere miljøkrav i løpet av anbudsperioden – altså før 2029?
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2017-11-08:
Jeg takker for svaret. Utvikling og teknologi kommer ikke av seg selv, verken på land eller sjø. Hvis myndighetene ikke setter krav, er det grunn til å tro at det ikke utvikles ny og renere teknologi. Myndighetskrav driver og det pusher utviklingen i riktig retning. Vil samferdselsministeren være pådriver for at de 34 kystrutehavnene, selv om de er eid av kommunene, blir modernisert, slik at utslippene går ned og på den måten bidrar til en sideeffekt – at også annen flåte, som fiskebåter eller godsbåter, kan ta i bruk mer miljøvennlig teknologi?
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2017-11-08:
Når det gjelder detaljene i vurderingene som Sverige gjør, kontra Norge: Det må vi undersøke og komme tilbake til, men det er ingen tvil om at våre vurderinger i stor grad er i tråd med det andre land rundt oss gjør. Det kan være noen forskjeller mellom de ulike landene på hvilke provinser man anser som utrygge eller ikke. Senest forrige uke gjorde UDI vurderinger av disse spørsmålene, og jeg vil anta at også UDI har fått med seg den store debatten som har foregått. De har da gått igjennom det og funnet ut at det fremdeles er forsvarlig å returnere personer fra Afghanistan som får avslag, til Afghanistan. Dette er vanskelige avveininger. Det er mange dilemmaer i disse sakene. Det er mange personer rundt omkring i Norge som har blitt kjent med enkeltmennesker, som har blitt venner med dem, som har truffet dem på fotballbanen, som har hatt dem på asylmottaket, som ser at det er fantastiske mennesker bak disse tallene. Jeg har stor forståelse for at det er vanskelig. Samtidig er det viktig at de som får avslag i Norge, må sendes ut, og det er ikke et kriterium for å få opphold i Norge at man er snill og grei. Det er om man har behov for beskyttelse, som avgjør det. I Afghanistan er det 34 millioner innbyggere, og av disse er ca. 15 millioner under 18 år. Potensialet er med andre ord veldig stort. Vi kan heller ikke glemme alle disse når vi diskuterer hvordan vi skal bruke pengene våre på en best og mest mulig effektiv måte for å hjelpe flest mulig. Norge har fått mye kritikk for returer til Afghanistan. Vi fikk jo allerede i 2005 på plass en trepartsavtale om retur, mellom FNs høykommissær for flyktninger, Norge og Afghanistan, og fikk reforhandlet den i 2011. Det har gjort at Norge i resten av Europa har blitt sett på som svært langt framme i måten vi greier å effektuere disse returene, for det handler jo om at vi ikke kan undergrave asylsystemet. Derfor kommer andre land etter oss, og da bør ikke vi snu og gå motsatt vei. Det vil neste uke komme en diskusjon der vi kan gå enda grundigere inn i disse spørsmålene. Enslige mindreårige og de vurderingene der er jo en sak i seg selv. Det er kommet et forslag fra Arbeiderpartiet om endringer i det regelverket de selv innførte i 2009, fordi det kom veldig mange enslige mindreårige, og man så at man måtte gjøre Norge mindre attraktiv. Det skal vi få mange gode diskusjoner på. Så vi kommer tilbake til dette. Nå er tiden ute, dessverre.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-11-08:
Jeg vil også takke for spørsmål og kommentarer. Det er, så vidt jeg klarte å fange opp, egentlig ett hovedspørsmål som omhandler det som er mitt ansvarsområde her, og det er knyttet til UDs reiseråd og forskjellen på UDs reiseråd og det som eventuelt Landinfo eller andre vurderer. Det er viktig å understreke, som jeg også redegjorde nokså detaljert for, at reiserådene og reiseinformasjonen som Utenriksdepartementet gir, har et helt annet formål og en annen målgruppe enn bl.a. flyktninger og asylsøkere som returneres. Det er til norske borgere som skal oppholde seg i utlandet, og som jeg også var inne på, har de ofte et annet trusselbilde rettet mot seg enn lokalbefolkningen og de som returnerer til eget hjemland. Derfor kan også vurderingene være forskjellige. Sikkerhetstiltakene vi må iverksette for vårt personell ute på ambassadene, kan derfor også være noe veldig annet enn det som gjelder for lokalbefolkningen, nettopp av de hensyn jeg også nevnte. Trusselbildet ser annerledes ut, det er ofte mange angrep, som vi også har sett i Kabul, som er rettet inn mot mål som har tilknytning til den internasjonale innsatsen, bl.a. Og det er ikke unikt for Norge, dette gjelder også for andre land som har ambassader i Kabul eller i andre risikoutsatte land. Så det er en krevende og kompleks sikkerhetssituasjon, men den har også betydelige variasjoner. Jeg må nok si at når det gjelder den beskrivelsen som representanten Aasrud ga, om at jeg hadde sagt at sikkerhetssituasjonen var tilfredsstillende, så sa jeg ikke det i min redegjørelse, men jeg prøvde å beskrive en situasjon som er krevende, utfordrende og har betydelige variasjoner. Jeg vil også understreke at UD gjennom reiserådene eller på annen måte ikke tar stilling til sikkerhetssituasjonen for returnerte. Det ligger ikke under vårt mandat, og den informasjonen som ligger ute på regjeringas nettsider, er altså strengt knyttet til norske borgeres reise til ulike land. La meg da avslutte med å understreke at som jeg sa i min redegjørelse, så har vi per i dag utstedt reiseråd til 49 land på de tre ulike nivåene jeg redegjorde for tidligere. Det er i dag 23 land som har samme nivå eller strengere nivå på reiserådene sammenlignet med Afghanistan, og det er – igjen – altså beregnet på norske borgeres reise til og opphold i de aktuelle landene, ikke hvordan returnerte eller lokalbefolkningen skal forholde seg, eller deres sikkerhetssituasjon i landet.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-11-08:
Tusen takk for gratulasjonen, det setter jeg stor pris på. Jeg vil understreke at jeg deler den bekymringen representanten Bøhler har over kvinners situasjon i Saudi-Arabia. I kontakten Norge har og har hatt med Saudi-Arabia over tid, har vi alltid aktivt fremmet kvinners rettigheter. Det er helt åpenbart at ulikhetene i menns og kvinners posisjon, og ikke minst kvinners stilling og posisjon, i Saudi-Arabia er uakseptable. Saudiske kvinner har begrenset selvbestemmelse. Det er fortsatt sånn at religion, slekt og familie er avgjørende for både livsvalg, armslag og muligheter, og det er langt igjen til universelle standarder og normer er oppfylt. Min forgjenger Brende tok opp kvinners rettigheter under sine besøk i landet og redegjorde for dette i Stortingets spørretime 26. april i år. Dette er noe Norge vil fortsette med: å fremme de universelle menneskerettighetene i politiske samtaler med Saudi-Arabia. I tillegg til kontakt på politisk nivå tar Norge også opp menneskerettighetsspørsmål med Saudi-Arabia i multilaterale sammenhenger, som f.eks. i FNs menneskerettighetsråd. Der er Norge blant landene som har fremmet flest anbefalinger til Saudi-Arabia, i forbindelse med de faste landgjennomgangene. Vår ambassade i Riyadh følger menneskerettighetssituasjonen i Saudi-Arabia tett, rapporterer hjem til departementet og tar også opp enkeltsaker med lokale myndigheter. Vi er i regelmessig kontakt med saudisk sivilsamfunn og menneskerettighetsaktører. Ambassaden deltar i rettshøringer av menneskerettighetsaktivister der det er mulig. Vår ambassadør møtte senest 22. oktober den saudiske justisministeren og formidlet norsk holdning til bruk av dødsstraff. I tillegg til offentlige uttalelser og direkte dialog med myndighetene er det viktig for å oppnå langsiktige resultater. Sivilsamfunnsaktører understreker at Norge og andre bør opprettholde dialogen med saudiske myndigheter på dette området. Når det gjelder kvinnene Dina Ali og Amna Al-Juaid, er dette saker som ambassaden vår følger, og tar opp med relevante myndigheter. Her hjemme har vi nettopp hatt et møte i UD med den saudiske ambassadøren i Oslo for å etterspørre mer informasjon om de aktuelle kvinnene og for å uttrykke vår bekymring over kvinners rettigheter generelt i landet. I møtet understreket UD behovet for større åpenhet om forholdene i de institusjonene der kvinner som f.eks. er i konflikt med sine familier, befinner seg. En konklusjon er at det legges opp til et besøk fra den saudiske nasjonale menneskerettighetskommisjonen til Norge våren 2018 for en bred diskusjon om menneskerettigheter, inkludert saudiske kvinners rettigheter. Det legges opp til at kommisjonen skal møte relevante norske aktører. Jeg mener at den internasjonale oppmerksomheten om kvinners situasjon i Saudi-Arabia kan ha medvirket til den forsiktige oppmykningen vi ser på noen områder. La meg likevel understreke at disse positive, forsiktige tegnene til lettelse på noen av restriksjonene for kvinner i Saudi-Arabia er velkomne, men de er langt fra tilstrekkelige. Det er langt igjen.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-11-08:
Det er en god anledning for Norge og andre land til å bruke de multilaterale plattformene vi har. Vi ser at vi – etter min oppfatning – sammen med andre internasjonale aktører på en god måte har brukt FNs menneskerettighetsråd som en arena for å fremme anbefalinger i de periodiske gjennomgangene. I 2016 arrangerte ambassaden vår i Riyadh et seminar med likestillingsombud Hanne Bjurstrøm. Det var nok også et visst nybrottsarbeid. Men møter med ressurspersoner i Saudi-Arabia for samtaler, for informasjons- og erfaringsutveksling, er faktisk en veldig viktig del av det arbeidet vi gjør når det gjelder menneskerettigheter. Det er helt klart at den forsiktige oppmykningen vi ser, er også fra vår side ansett å være veldig positiv, men vi må samtidig ikke stirre oss blinde på den og tro at den nå representerer en total endring i det saudiarabiske samfunnet. Derfor er det viktig å fortsette vår dialog og ikke minst fortsette både bilateralt og multilateralt.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-11-08:
Det er åpenbart at ulike religiøse ledere øver innflytelse også på andre verden over, altså utover der de holder til. Det er en utfordring vi ser i mange land, og som vi også tar på stort alvor. Jeg tror også det er viktig å være klar over at når vi innretter vårt menneskerettighetsarbeid, bruker vi, som jeg var litt inne på, mange ulike kanaler, men vi vektlegger også mye dialog med de som er menneskerettighetsforkjempere selv, for vi vil heller ikke at vårt arbeid skal gjøre dem mer utsatt enn de allerede er. Derfor var bl.a. EU-delegasjonen vår i et møte med saudiske menneskerettighetsaktivister i Brussel for bare noen få dager siden. De var veldig klare på at de ønsket offentlig oppmerksomhet. De ønsket også at vi skulle opprettholde dialogen med saudiske myndigheter for på den måten å bidra til endring. Det tenker jeg også er et viktig signal å ta med seg.
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2017-11-08:
Jeg vil benytte anledningen til å takke for veldig gode redegjørelser fra både innvandrings- og integreringsministeren og forsvarsministeren. Det er alltid betryggende og godt å få. Unnskyld, det var fra utenriksministeren – gratulerer, for øvrig.(Munterhet i salen) (Munterhet i salen) Det er viktig at vi får forsikring om at hver søknad blir vurdert grundig, og at det er mulig å få opphold både på bakgrunn av ren forfølgelse og – som ministeren her nevnte – på humanitært grunnlag. Det er heller ingen land vi kjenner til, som har signalisert at de ikke vil sende tilbake dem som har fått avslag. Omfanget av returer fra europeiske land har også økt, nettopp fordi EU prisverdig har fått på plass en politisk rammeavtale med Afghanistan. Det har ført til at man nå har startet returer. Jeg er bekymret om man nå skulle vedta en stans av retur. Det betyr at signalet går ganske raskt til Afghanistan om at Norge vil bli en frihavn for afghanere – som i senere omgang kanskje vil bli sendt hjem – for det gir faktisk falske forhåpninger. Både sekundær immigrasjon og immigrasjonen til Norge fra Afghanistan vil skje så lenge vi ikke returnerer dem som ikke får opphold. Det har også betydning for Dublin-forordningen at Stortinget vil gjøre slike vedtak. Jeg vil igjen takke for orienteringen. Vi støtter selvsagt regjeringen i dens råd til Stortinget om at Stortinget ikke går inn og driver saksbehandling og pålegger regjeringen å stoppe retur.
Jon Engen-Helgheim (Fremskrittspartiet), 2017-11-08:
Jeg vil først takke for to meget gode redegjørelser fra statsrådene. Dette viser at regjeringen på ingen måte tar lett på situasjonen eller på retur til Afghanistan. Det ligger grundige vurderinger bak det som blir gjort. Det gjør at jeg har en styrket tillit til den ordningen som praktiseres av norske myndigheter i dag, og selvfølgelig ser det som nærmest uansvarlig å gå inn og gjøre dramatiske endringer i den. Det har statsrådene meget tydelig gjort klart for oss. Jeg synes det er forståelig at folk flest synes det er vanskelig med returer til Afghanistan – det er jo ingen som med lett hjerte kan si at man sender unge personer til et land som er preget av konflikt. Men hvis vi bringer inn litt flere fakta i saken, som denne debatten og denne runden har gjort, blir det lettere å forstå. Når vi fjerner det inntrykket at Norge nærmest er alene om å returnere personer til Afghanistan – slik noen har klart å framstille det som – at Norge har en inhuman politikk som bryter med internasjonale avtaler, og heller peker på at vi ville blitt helt alene i Europa om ikke å returnere dersom vi hadde gått inn for dette forslaget, blir det lettere å forstå hva norske myndigheter gjør, og hvorfor vi gjør det. Det blir også lettere å forstå når vi får uttalelser fra IOM om at av 20 000 returnerte afghanere har de ikke opplevd noen sikkerhetsutfordringer for noen. Det setter ting i et annet perspektiv enn det som dessverre har preget norsk debatt. Jeg synes også det er merkelig at Arbeiderpartiet trenger betenkningstid på hva de skal gjøre i dette spørsmålet, etter den grundige redegjørelsen og ut fra de konsekvensene som det har blitt redegjort for at et slikt forslag vil ha. Arbeiderpartiet har også fremmet andre forslag i Stortinget som sår tvil om hvilken linje Norge skal legge seg på, og det synes jeg er merkverdig. De har heller ingen andre forslag til midlertidighet – annet enn at alle må få bli i Norge uten grunn. Det ønsker heller ikke Arbeiderpartiet, så jeg vil oppfordre Arbeiderpartiet til å bli klare og tydelige på hva de mener, komme på banen i denne debatten for å redegjøre for sitt ståsted i denne saken, slik at vi slipper denne vinglingen, som sender feil signaler ut.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2017-11-08:
Jeg vil også få lov til å takke statsrådene for redegjørelsen som er gitt. Det var nødvendig at Stortinget nå fikk den muligheten til å få en oppdatert redegjørelse fra regjeringen om situasjonen når det gjelder tilbakesending til Afghanistan, for det er ikke tvil om at det er regjeringens ansvar å ha en løpende oversikt over hvilke returområder som anses trygge for de asylsøkerne som har fått avslag på sin asylsøknad. Jeg slutter meg derfor også til de spørsmålene som representanten Aasrud stilte, og som det har vært viktig for oss å få en liten utdypning av. Det gjelder de sprikende signalene som har kommet fra ulike instanser, og hvordan utenriksministeren ser på det. Jeg har også forstått det sånn at det er en viss ulikhet mellom Norges og Sveriges syn på hvilke områder i Afghanistan man anser som trygge. Det kunne jeg også ønske at statsrådene hadde utdypet i sine sluttkommentarer. Senterpartiet anser disse redegjørelsene som en viktig del av den videre vurderingen som må gjøres i Stortinget. Dette er krevende saker for mange partier. Vi kan tillate oss i denne runden å dempe det retoriske nivået litt og heller være enige om at det er ikke enkle saker, for det gjelder unge mennesker, og mange av dem er i en vanskelig situasjon. Vi har hatt midlertidig opphold for ungdom mellom 16 og 18 år i Norge siden 2009. Vi har vedtatt og praktisert det, og det er ikke tvil om at det har hatt en forebyggende effekt på hvor mange ungdommer som tar seg til Norge. Men det er også et spørsmål om hvordan den midlertidigheten praktiseres. Det er et spørsmål jeg tror det blir nødvendig å se videre på, bl.a. om det gjelder et sårbarhetskriterium for denne gruppen, og også hvordan det sårbarhetskriteriet i tilfelle blir praktisert overfor enslige mindreårige asylsøkere. Det er også viktig å se på de midlertidige ordningene som ble vedtatt i forbindelse med asylforliket for to år siden, og ønsket om – eller behovet for – at de skal videreføres eller ikke. Statsråd Listhaug var opptatt av de lange linjene i innvandringspolitikken i Norge. En av de lange linjene er bl.a. uavhengigheten til UNE. Det ble gjort en midlertidig endring for to år siden, som regjeringen ønsker å videreføre. Det mener jeg er et meget krevende spørsmål hvis man skal være konsekvent når det gjelder de lange linjene i norsk innvandringspolitikk. Senterpartiet synes det er viktig med samlende løsninger i saker som dette. Det har vi også i mange tilfeller hatt tradisjon for. Enten saken nå blir behandlet i neste stortingsmøte, altså så raskt som mulig, eller gjennom videre arbeid i komiteen, er det viktig for oss å understreke at regjeringen må ha respekt for det arbeidet som pågår i Stortinget, og ikke eskalere eller på noen måte piske opp stemningen når det gjelder antall utsendelser mens Stortinget drøfter et slikt spørsmål – til det er spørsmålet altfor viktig og vanskelig for dem det angår.
Torhild Bransdal (Kristelig Folkeparti), 2017-11-08:
Takk for redegjørelser. Redegjørelsen fra innvandrings- og integreringsministeren så jeg på som et eneste forsvar for rådende norsk politikk. Redegjørelsen fra utenriksministeren gikk mer på sikkerhetssituasjonen. Sett ut fra Kristelig Folkepartis syn kom denne saken opp på grunn av at vi returnerer barn til Afghanistan, til en veldig utrygg framtid. Det ble sagt at de var ikke barn, for de var fylt 18 år, men de sitter faktisk på midlertidig opphold og venter til de er 18 år. Så Kristelig Folkeparti og undertegnede er ikke betrygget av den redegjørelsen vi fikk nå, man er urolig på grunn av at den kanskje ikke tar inn over seg den virkeligheten som er, og de problemene som er med å sende unge tilbake til Afghanistan. Det er visualisert i rapportene, som er nokså entydige. Våre utsendte diplomater i Afghanistan må gjemme seg bak festningsverk tilpasset den spente sikkerhetssituasjonen. Så ser det ut som at det er mye mer problemfritt å returnere barn til et samfunn som blir beskrevet som direkte farlig. Hvordan kan vi, Norge, forsvare den praksisen i det hele tatt? Utenriksdepartementet fraråder alle å reise. Det ble sagt at det var forskjell her mellom det å reise og det med at borgere reiser innenlands. Men vi vet hva de returnerer til: oppgjør med Taliban, oppgjør på grunn av tro, oppgjør på grunn av det at de reiste. På Utenriksdepartementets nettside står det at sikkerhetssituasjonen er svært utfordrende. Det skjer hyppige angrep. Det pågår skarpe sikkerhetsoperasjoner i størsteparten av Afghanistan, og risikoen for å bli rammet av terrorangrep er betydelig. Det samme gjelder drap, kidnapping og kidnappingsforsøk. Jeg ville ikke ha sendt mine unger tilbake dit – det ville jeg ikke. Men disse barna må reise, og det er for meg komplett uforståelig at de må det. Så jeg vil oppfordre partiene i denne sal til å ta et oppgjør med denne praksisen når det gjelder enslige mindreårige, for det er det vi i utgangspunktet snakker om. Jeg vil spesielt utfordre Arbeiderpartiet og Senterpartiet på deres standpunkt. Det er de som sitter med nøkkelen i denne saken. Det er ikke bare betenkelig at vi sender unge tilbake til Afghanistan, det er en praksis vi ikke kan være bekjent av. Så hastevedtaket om å stanse midlertidig i påvente av en videre utredning støtter Kristelig Folkeparti helhjertet.
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2017-11-08:
Denne saken handler om folkeretten, men først og fremst handler den om menneskerettigheter, om barnerettigheter. I går kveld fikk jeg et brev fra Farida, 11-åringen som kommer fra Dokka, og som har ventet i Kabul siden februar 2015 etter at hun og familien ble tvangsutsendt fra Norge. Staten har anket to ganger. Familien har fått medhold i tingretten, og de har fått medhold i lagmannsretten. Nå er saken anket igjen, og hun venter på avklaring, for nå har også Høyesterett tatt opp saken. Jeg vil lese opp for denne salen litt av det Farida skriver: «I dette brevet skriver jeg hva som skjer i hverdagen min her i Kabul å hva som skjedde i dag. Etter at jeg fikk lekser av Kari min lærer», som hun fortsatt har kontakt med, «så ble det en boming her i en TV kanal stasjon. Boming skjer ofte her, jeg er veldig redd. Forrige uke torsdag ble det stjålet av en tyv et vannrør utenfor huset som vi bor i, og et vindu ble knust. Etter det er jeg veldig redd om natta å sover ikke bra. Sikkriheten er veldig farlig her. … Her har jeg ingen venner, går ikke ut, går ikke på skole jeg er bare inne.» Hun skriver videre: «Jeg får vondt i hjertet når jeg tenker at staten i Norge leker med mitt liv og det er veldig vanskelig å skjønne. Jeg er et barn dette er ikke min rett.» Det er ingen tvil om at sikkerhetssituasjonen i Afghanistan har blitt forverret. FNs høykommissær har advart mot omfattende retur til Afghanistan på grunn av sikkerhetssituasjonen. Vi kan ikke ha én flyktningpolitikk på internasjonale møter og en annen for flyktningene som kommer hit. Vi må vektlegge hva FNs høykommissær for flyktninger mener. Og akkurat nå er det riktig med en umiddelbar og midlertidig stans i utsendingene til Afghanistan. Spørsmålet er ikke om det er utrygt. Spørsmålet er, selv om det finnes grader av utrygt, hvordan vi forholder oss til hvor utrygt det er. Det er en politisk prioritering hvor listen skal ligge. Da minner jeg også om at det samme sier UDI-direktøren tydelig i et intervju til VG den 6. november. Han sier: «Tersklene for hva som skal til for at vi ikke kan returnere noen, er et politisk spørsmål. Det er i dag høy terskel for å få asyl, flyktningstatus eller opphold på humanitært grunnlag.» Forfang sier videre: «Norsk praksis har gjennom flere år gradvis gått i retning av at man legger seg på minstekravet mot de internasjonale konvensjonene. Vi er på riktig side, men med mindre marginer enn før.» Justisdepartementet bestemmer hvordan de forholder seg til UDIs praksisforeleggelser. Jeg ønsker derfor å få avklart fra innvandrings- og integreringsministeren nå om Justisdepartementet har avvist noen av UDIs praksisforeleggelser om Afghanistan.
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2017-11-08:
«I oktober i år ble det offentliggjort en studie som viser at mengden insekter i 63 områder er redusert med 75 pst. siden 1990. Insektene er navet i verdens økosystemer. En kollaps i bestanden kan få dramatiske konsekvenser for matforsyning, dyr og fugler. EU-kommisjonen anslår at 87,5 prosent av planteartene i Europa er avhengige av insektbestøving. Er statsråden enig i at tap av insekter er en kritisk trussel mot matsikkerhet og naturmangfold i Norge, og at vi må gjøre mye mer for å stanse den alvorlige utviklingen?»
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2017-11-08:
Det er veldig bra at statsråden sier at regjeringen ser alvoret, og også i ytterste konsekvens ser på dette som en sikkerhetsutfordring. Men alvoret omsettes jo ikke i reelle prioriteringer, selv om det har vært økning på noen områder, som hule eiker og kulturlandskap. Som statsråden nevner, er det nettopp f.eks. i utvalgte kulturlandskapsområder at det kuttes. Tilskuddene til skogvern, truede arter, økologisk grunnkart og vannmiljø kuttes i regjeringens forslag til statsbudsjett. Til sammen kuttes det mellom 100 og 200 mill. kr til naturmangfold og artsmangfold i Norge. I tillegg vet vi at regjeringen har bedt fylkesmennene om å gjøre mindre innsigelser i saker som handler om areal og arealbruk i kommunene. Vi er ikke i nærheten av den kriseplanen vi trenger for insektene. Hvis statsråden mener at dette er viktig, og hvis dere ser på dette som spørsmål om matforsyning og sikkerhet, hvorfor kutter da regjeringen i disse andre postene i budsjettene, noe som er kritisk for naturmangfoldet i Norge?