Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2011-01-18:
Først takk til interpellanten for å ta opp et viktig spørsmål i denne samfunnsdebatten om dopingmisbruk. Bruk av dopingmidler er helseskadelig og et økende samfunnsproblem. Doping er tradisjonelt knyttet til konkurranseidrett, som har institusjonalisert omfattende tiltak for å hindre doping blant idrettsutøvere. I de senere årene har det vist seg at doping også er utbredt og økende i ikke-organisert idrett og trening. Det er nødvendig med tiltak for å forebygge bruk av dopingmidler også utenfor den organiserte idretten. Innenfor idretten er dopingmisbruk i all hovedsak utført av helsepersonell for å gi utøvere resultater gjennom kunstige og ulovlig prestasjonsfremmende midler. Det er vanskelig å få oversikt over omfanget av doping. En undersøkelse gjennomført av Politihøgskolen i 2009 viser at andelen som hadde brukt eller brukte doping, var 2,9 pst. blant menn og 1 pst. blant kvinner. De som bruker doping, bruker i hovedsak anabole steroider og testosteronpreparater. Dopingmisbruk er i hovedsak motivert ut fra ønsket om en «penere eller større» kropp. Det er vist i studier at de som har dopingerfaring, oftere kommer opp i bråk og bruker mer av andre rusmidler. Kombinasjonen av alkohol eller andre rusmidler og ulike dopingprodukter er direkte livsfarlig. Samhandlingsreformen har en ambisjon om å gi en mer bærekraftig utvikling gjennom å styrke innsatsen for helsefremmende og forebyggende arbeid. Den nye folkehelseloven som nå har vært på høring, legger vekt på at kommunene som sådanne skal ha større ansvar for forebygging. Det er i kommunene befolkningen bor og tilbringer det meste av sin tid. Dette innebærer at arenaene skole, oppvekst, kultur, samferdsel og miljø også skal arbeide forebyggende. Forebygging av doping krever i stor grad involvering også av andre arenaer enn helsesektoren. Per i dag ser vi at identifisering og oppfølging av ulike utsatte grupper mange ganger ikke fungerer optimalt. Dette kan skyldes for lite samarbeid, for lite koordinering og for lite informasjonsutveksling mellom de kommunale tjenestene, eksempelvis i oppfølgingen av miljøer og steder hvor dopingmisbruk skjer. Fagmiljøer har anbefalt at det iverksettes en nasjonal informasjons- og holdningskampanje om konsekvensene av doping. Kampanjen bør rettes mot ungdom, og det bør utarbeides materiell til bruk i grunnskole og videregående skole. Det bør vurderes om kroppsøvingsfaget i større grad bør innbefatte undervisning om skadevirkninger av doping. Det er ikke lett å forstå at mange frivillig utsetter seg for risiko og bivirkninger som følger med doping. Noe av forklaringen er knyttet til psykisk kroppsoppfatning. Hele 58 pst. av dem med dopingerfaring opplyser at de skammet seg over egen kropp. Denne interpellasjonen adresserer dopingbruk utenfor den organiserte idretten. Bruken er ukontrollert, og det er farlig for dem det gjelder. Et par tastetrykk på Google viser hvilke bivirkninger vi snakker om når en misbruker tar opp til hundre ganger de dosene som blir brukt i medisinsk sammenheng. Blant de alvorlige bivirkningene er høyt blodtrykk, leverskade, økt risiko for enkelte kreftformer og depresjoner. Hos menn vil anabole steroider dempe den normale produksjonen av kjønnshormoner, med påfølgende skrumpning av kjønnsorganer, sterilitet, impotens og utvikling av bryster. Disse nevnte bivirkningene må brutalt og ærlig være en del av debatten og kan kanskje ha noe forebyggende effekt. Jeg er glad for at statsråden så tydelig signaliserer at dopingmisbruk og dop også skal være en del av den nye stortingsmeldingen om ruspolitikken, som skal legges fram. Antidoping Norge gjør en god jobb knyttet til den organiserte idretten. De har lang og bred kompetanse på å forebygge doping og hvilke skadevirkninger doping har. Om vi nå skal gjøre en like god jobb også utenfor den organiserte idretten, er det viktig å trekke veksler på den kompetansen som allerede er etablert i idretten, og at den blir videreført også utenfor den organiserte idretten.