Ivar Kristiansen (Høyre), 2010-03-11:
Dette er en viktig og interessant interpellasjon, og jeg er positivt overrasket over at interpellanten bryr seg så mye om reindriftsnæringen og vårt urfolk at han velger å ta opp dette viktige temaet. Jeg synes også at det svaret som landbruksministeren returnerer, på mange måter er positivt. Likevel tillater jeg meg å kommentere noen av disse forholdene. Reintallet i Finnmark har variert veldig opp gjennom årene. Man kan si at den myndighetsbestemte økningen av reindriftstallet startet på 1970-tallet, med en statlig oppmuntring til fattige, små enheter om å skaffe seg større flokker. Det var starten på en ganske dramatisk økning av reintallet, for i Finnmark på 1960-tallet var situasjonen den at det gjerne var mindre enn 100 000 dyr, færre enn det som er tilfellet i dag. Tallet har variert veldig sterkt. I sesongen 1988/1989 var eksempelvis antallet rein i Finnmark mer enn 200 000, for igjen, ved årtusenskiftet, å være nede på vel 100 000. Klimatiske forhold, rovdyruttak osv. har påvirket situasjonen i betydelig grad. Men det er ikke slik som enkelte ønsker å fremstille dette, at det er en så til de grader gjennomsubsidiert næring at indre Finnmark bærer preg av en velstand som ingen andre deler av landet kan sammenligne seg med, snarere tvert imot. Det er slik at når storsamfunnet velger å styre denne næringen så til de grader rundt kulturbegrepet – man mener at kultur og næring skal gå i hop på denne måten – og når storsamfunnet nesten forventer at man skal drive denne næringen slik man gjorde det for 250 år siden, må det ofte bære preg av en «mismatch». Spørsmålet er om man i dag er villig til å omjustere i forhold til det som liksom er storsamfunnets krav. Det er slik som en kjent norsk statsminister sa en gang, at «alt henger sammen med alt». Jeg tror at noe av det som statsråd Brekk var inne på, er viktig å ta inn over seg, for denne næringen har i veldig stor grad vært produksjonsstyrt. Det er ikke slik at denne næringen har mer støtte pr. produsert kilo enn eksempelvis landbruksnæringen. Det er det stikk motsatte som er tilfellet. Og gjennom det politiske verktøyet vi har her i huset, reindriftsavtalen, må man i større grad prøve å rette søkelyset i langt større grad mot markedsarbeidet, ikke bare mot produksjonsarbeidet. En kjent norsk politiker som nettopp ble velsignet med en biografi, tidligere Venstre-leder Sponheim, sørget i et nokså vanskelig år, 2003/2004, for ekstraordinær markedsføring, tv-reklame, noe som bidro til et veldig løft for næringen, som dog var kortsiktig. Jeg tror ikke at norsk reindriftsnæring er tjent med at det er landbrukssamvirket i Norge som har hånd om næringens markedsarbeid. Jeg vil så sterkt jeg kan anmode statsråd Brekk om å se på dette, samtidig som han ser på det som flere talere har understreket, bl.a. Frank Bakke Jensen og Kristelig Folkepartis talsmann, at man må være villig til å la norsk reindriftsnæring få en egen stortingsmelding. Ikke la dette bli et venstrehåndsarbeid i og rundt en kommende landbruksmelding. Det hjelper ikke hvor viktig man sier at det å få et eget kapittel kommer til å bli, hvis man ikke tar seg bryderiet med å sørge for at verdiskapingsbegrepet og markedsarbeidet får en helt annen og større dimensjon for denne næringen, med sitt enorme potensial. Da vil man ikke komme til å nå det målet man ønsker å nå. Jeg tror vi alle sammen har et felles mål om at denne næringen skal utvikle seg konstruktivt videre, for det er et stort oppbud av et særdeles verdifullt produkt, og det er et stort kjøpekraftig marked, og så er det en «mismatch» mellom de to viktige delene av kommunikasjonen. Det håper jeg virkelig statsråd Brekk tar tak i.