Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2016-06-13:
Det er en stor og viktig sak Stortinget i dag skal ta stilling til. Spørsmålet om norsk tilslutning til EUs finanstilsyn gjennom EØS-avtalen har stått høyt på sakslisten for både denne og den foregående regjering og har vært gjenstand for krevende forhandlinger. Det handler om et kjerneområde av EUs indre marked og av EØS-avtalen. Løsningen gjør det mulig å videreføre EØS-avtalen med full deltakelse for norske aktører i EUs indre marked på finansområdet. Finanskrisen har vist at det er gode grunner for overnasjonalitet på akkurat dette området. Gjennom å finne en løsning der vi sikrer en enhetlig praksis i Europa, ivaretar vi viktige interesser for norsk finansnæring og til norsk næringsliv og husholdninger som er avhengig av norsk finansnæring. Vi unngår en fragmentering av EØS-samarbeidet for finansielle tjenester. Det er ikke aktuelt fra vår side å legge norske finansforetak direkte under EU-tilsynsmyndighet. EU-siden kunne for sin del, noe som må ses i lys av den generelle erfaringen fra finanskrisen, ikke akseptere en løsning uten overnasjonalitet der all myndighet forble på nasjonalt plan i EFTA-landene. Løsningen ble at EFTA-statene i nærmere definerte situasjoner avgir myndighet til EFTAs overvåkingsorgan, ESA, som Norge er tilsluttet. Dette er i samsvar med EØS-avtalens topilarstruktur og forenlig med Grunnloven. ESAs oppgaver og myndighet er et supplement til den nasjonale tilsynsvirksomheten. ESA skal utøve sin myndighet som finanstilsynsmyndighet – som på øvrige områder – uavhengig av EFTA-statene. Før ESA fatter et bindende vedtak, skal nasjonale tilsynsmyndigheter inviteres til å bistå med teknisk ekspertise. Retten til å gi slike faglige innspill kommer i tillegg til og supplerer den retten til deltakelse, uten stemmerett, som representanter fra de nasjonale tilsynsmyndighetene i EØS/EFTA-statene vil få i arbeidet med de tre EU-tilsynsmyndighetene. Som det står i proposisjonen, vil ESA ikke ha rettslig eller på annen måte formell plikt til å fatte et vedtak, eller fatte vedtak med et bestemt innhold, på bakgrunn av utkastet fra EU-tilsynsmyndighetene. Dette innebærer at ESA formelt sett både kan la være å fatte vedtak og fatte et vedtak med et annet innhold. Dersom det skulle bli avvik i vedtakene som fattes i EFTA- og EU-pilarene, vil dette kunne tas opp til drøftelser i EØS-komiteen etter de vanlige reglene i EØS-avtalen om tvisteløsning. Løsningen innebærer derfor formelt sett ikke noen overføring av myndighet til EU-pilaren. Et grunnleggende prinsipp er at EØS-samarbeidet skal videreutvikles i takt med utviklingen i EUs indre marked og for å sikre rettslig homogenitet og mest mulig like konkurransevilkår. Da EØS-avtalen ble inngått, var det nesten ingen byråer og tilsyn i EU. EØS/EFTA-statenes deltakelse ble derfor ikke regulert i EØS-avtalen. Man kan si at både den forrige og den nåværende regjeringen har vært nødt til å drive nybrottsarbeid. I dag utgjør EUs byråer og tilsyn et sentralt element i samarbeidet om det indre marked. Dette har også vesentlig betydning for EØS-samarbeidet. For å sikre et fungerende EØS-samarbeid må EØS/EFTA-statene ha en adekvat tilknytning til EUs byråer og tilsyn. Få områder er viktigere enn finansmarkedsområdet i så måte. Norge må ha en offensiv og løsningsorientert tilnærming for å sikre deltakelse i relevante byråer og tilsyn, selv om dette kan innebære enkelte utfordringer av institusjonell eller rettslig karakter. Full deltakelse, om enn uten stemmerett, må gjennomgående være målet, slik også praksis har vært. Stemmerett for ikke-medlemsstater i EUs byråer og tilsyn er ikke aktuelt. Her inntar EU en klar prinsipiell holdning. EØS/EFTA-statenes deltakelse vil være nødvendig for fortsatt å sikre en fungerende EØS-avtale, regelverkslikhet i EØS-området og mest mulig like rammebetingelser for norske bedrifter. Det er vanskelig å si noe eksakt om mulige bredere implikasjoner og eventuelle presedensvirkninger av å åpne for myndighetsoverføring i finanstilsynssaken, særlig fordi EUs byråer og tilsyn kan være vesentlig forskjellige når det gjelder roller, funksjoner og myndighet. Norsk utgangspunkt må fortsatt være at hver EØS-sak må behandles ut fra sine egne premisser og hva som etter en samlet vurdering best tjener våre interesser og et ønske om å videreføre en velfungerende EØS-avtale. Det er verken mulig eller ønskelig å finne en «standard» løsning for EØS/EFTA-statenes tilknytning til EUs tilsyn og byråer. Det er lagt ned mye ressurser i denne saken, og vi mener den framforhandlede løsningen står seg godt. Det er ikke realistisk at vi vil kunne oppnå bedre resultat ved å gjenoppta forhandlingene.