trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2015-06-11:
Jeg kan fullt og helt slutte meg til innlegget som saksordføreren, Ingrid Heggø, holdt i denne saken. Det er jo en felles innstilling som ligger til grunn. Så vil jeg komme litt inn på den merknaden som har en avklaring av aktivitetskravet. Det ble hevdet i forrige innlegg, av Frank Bakke-Jensen fra Høyre, at det skyldes at Senterpartiet og Arbeiderpartiet har et markeringsbehov. Jeg vil understreke at det er fire partier som står bak merknaden om aktivitetskravet, og et flertall i komiteen som slår fast at aktivitetskravet skal bestå som i dag. Her er en inne på det som er kjernen i – eller svakheten med – denne regjeringens fiskeripolitikk. Det er svært mye usikkerhet. Hvilke framtidige rammevilkår er det som gjelder? Etter at Tveterås-utvalget la fram sin innstilling, har det gått en debatt. Der har etter hvert alle tilkjennegitt sine standpunkter til f.eks. spørsmålet om aktivitetskravet, med unntak av regjeringen og statsråden. Jeg håper at den avklaringen som komiteen nå har gjort når det gjelder aktivitetskravet, gjør at regjeringen ikke forsøker seg på en endring av dagens aktivitetskrav, men at en leser hva som står i innstillingen fra et flertall i komiteen. Så har debatten gått høyt om Tveterås-utvalget. Jeg var til stede på årsmøtet i Fiskarlaget Vest. Der var utvalgsleder Tveterås til stede. Jeg må si at jeg synes ikke det er greit når utvalgslederen sier at en del av forslagene i NOU-en først og fremst er lagt inn for å skape en debatt, og at han er fornøyd med debatten – hvis jeg oppfattet ham rett. En NOU skal nettopp være et faglig grunnlag, den er en del av forarbeidet i en lovgivningsprosess. Den skal ikke være et dokument for å skape debatt og spissformuleringer. Det kan en heller ta i politiske debatter, i leserinnlegg og i kronikker. Jeg håper at de avklaringene som komiteen har gjort – hele komiteen når det gjelder nasjonalitetskravet, og flertallet i komiteen når det gjelder aktivitetskravet – blir lagt merke til og fulgt opp av regjeringen, slik at en slipper å ha en omkamp om dette senere, når den varslede meldingen om oppfølging av Sjømatindustriutvalgets arbeid blir lagt fram.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2015-06-11:
Det kan være greit iallfall om statsråden nå har fått med seg hva flertallet i Stortinget sitt syn på denne saken er. Jeg ønsker å stille spørsmål om en annen merknad i innstillingen, som flertallet i komiteen, alle unntatt medlemmene fra Høyre og Fremskrittspartiet, står bak. Der blir det sagt at dette «forslaget ikkje inneber «fri flyt» av tillatingar mellom ulike fartøy/rederi». Mitt spørsmål til statsråden er om statsråden er enig med flertallet i komiteen.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2015-06-11:
Da tiltaksplanen kom, var Senterpartiet positive til den og oppfordret regjeringen til å se på den med milde og positive øyne. Skulle en ha gjort som den forrige opposisjonen ville ha gjort, skulle en sagt at det kom for lite og det kom for sent. Jeg har lyst til å si i denne saken at jeg tror det kom passe, og jeg har forståelse for at det tok noe tid å vurdere. Så i den grad en har lov til det, vil jeg gi ros til regjeringen for håndteringen av saken. Så vil jeg utfordre statsråden litt: Det er noen uker siden denne saken ble sendt til Stortinget. Har det kommet noen nye, oppdaterte vurderinger av situasjonen på Svalbard, kanskje særlig etter 2016, siden proposisjonen ble lagt fram? Og hvordan jobber regjeringen for å følge med på utviklingen i selskapet og på Svalbard?
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2015-06-11:
Med mitt kjennskap til fiskebåtnæringen er dette et godt forslag, ut fra de behov som foreligger. Takk til regjering og komité, som løfter fram og endrer en praksis, noe som er både fornuftig og til det bedre. Det er viktig at næring og myndigheter står samlet og jobber for rimelig gode rammebetingelser. Jeg har over tid hatt gleden av å delta på årsmøter i både fiskerlag og båtlag og kjenner betydningen av denne næringen fra Vestlandet. Det er et livskraftig og levende miljø, som bidrar til bosetting og arbeidsplasser. Dersom vi politikere ønsker å beholde og utvikle fiskerinæringen, må vi sørge for at rammebetingelsene er framtidsrettede og utviklet i samarbeid med disse aktive kompetansemiljøene, som kjenner hvor skoen trykker, eller – enda bedre – hvilket farvann vi opererer i. Hvis vi vil ha en levedyktig næring, må vi gjøre vårt beste for å bidra til det. Forslaget i dag mener Kristelig Folkeparti viser vilje til det. Først vil jeg løfte fram at deltakerloven stiller mange vilkår for tildeling av konsesjon. Slik må det være når det dreier seg om forvaltning av en av våre viktigste næringsveier, fiskeriene. Dette må forvaltes på en bærekraftig måte. De to viktigste er nasjonalitetskrav og aktivitetskrav. Det foreligger ulike syn på dette, men Kristelig Folkeparti mener at nasjonalitetskravet i deltakerloven skal bestå. Hovedmålet i saken som behandles i dag, er å forenkle en prosess. Det er i tråd med de fleste partiers målsetting. Kristelig Folkeparti har derfor merket seg at også regjeringen karakteriserer endringen som en ren forenkling. Kloke avgjørelser vil vi gjerne være med på. I dag må nemlig rederier som ønsker å kjøpe kvoter, gjennomføre minst tre forskjellige søknadsprosesser overfor fiskeriforvaltningen: søknader om splitting og salg for fortsatt drift eventuelle søknader om oppsamling av driftsgrunnlag og salg for fortsatt drift. i tillegg gjennomføre kjøp og tilbakesalg av et av fartøyene Nærings- og fiskeridepartementet foreslår å legge til rette for at to rederier kan inngå en avtale om overføring av fisketillatelse, dvs. konsesjon eller deltakeradgang, uten at de samtidig må ta over fartøyet fisketillatelsen er knyttet til. Forslaget innebærer at det vil være tilstrekkelig med bare én søknad, og det vil ikke være nødvendig med kjøp og tilbakesalg av fartøyet – et stort framskritt. Saksordføreren understreket at lovendringen ikke må innebære fri flyt av tillatelser mellom ulike fartøyer og rederier. Det skal kreves at den enkelte tildeling av fisketillatelse skal gis en mer permanent karakter, gjennom en karantenetid på to år. Utleie av kvoter skal ikke være lovlig. Kristelig Folkeparti slutter seg derfor til regjeringens forslag om å forenkle overføringen av fisketillatelsene. Kristelig Folkeparti slutter seg også til de presiseringene saksordføreren tok til orde for – samt innføringen av karantenetid på to uker og videreføring av forbud mot utleie av kvoter. Kristelig Folkeparti ønsker med dette å bidra til å forenkle og styrke næringen.
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2015-06-11:
Som påmønstret førstereis i næringsdebatten kom jeg til å gjøre en feil for Kristelig Folkeparti. Det vil jeg presisere. Vi støtter ikke karantenetid, som jeg kom til å si – jeg glemte et ord: «ikke». Jeg formulerer et spørsmål likevel: Kan statsråden antyde når denne loven blir satt i verk?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2015-06-11:
I utgangspunktet er dette en enkel sak, og jeg hadde i grunnen ikke tenkt å tegne meg til den, for både saksordføreren og representanten Frank Bakke-Jensen har framført gode argumenter, men når Pollestad fra Senterpartiet holder det innlegget han gjør, vil jeg bare minne om at denne lovproposisjonen ikke innebærer noen endring i aktivitetskravet i deltakerloven. Riktignok er det berørt av noen partier i innstillingen, men Fremskrittspartiet og Høyre er ikke med på det, fordi det ikke er et relevant spørsmål i denne sammenhengen. Så er det sånn at regjeringen nå arbeider med oppfølgingen av Tveterås-utvalget. Det er et utvalg som den forrige regjeringen satte ned, og de har levert sin NOU, og det er utgangspunktet for at regjeringen jobber med den saken. Man har altså fulgt de helt vanlige spillereglene i så måte. Så er det noen partier som ønsker å konkludere før regjeringen har kommet med sin melding til Stortinget, som vil være en helhetlig vurdering av hva som vil gagne norske fiskeriinteresser i framtiden. Jeg synes spesielt Senterpartiet egentlig er med på å spre en unødvendig usikkerhet ut fra det som ligger til grunn i denne proposisjonen, og de normale reglene man har for behandling av NOU-er og regjeringens ansvar. For den proposisjonen vi behandler i dag, innebærer en betydelig forenkling og kostnadsbesparelse for næringslivsaktører og forvaltning, og det er en sak som har berørt mange fiskere. Ser man på høringssvarene, støtter de aller fleste fiskeriorganisasjonene, for ikke å si alle, det som regjeringen legger opp til her. Jeg konstaterer også at det er en enstemmig innstilling bak dette, så enigheten er betydelig, men noen ønsker åpenbart å spre unødvendig usikkerhet.
Pål Farstad (Venstre), 2015-06-11:
Jeg vil starte med å takke for samarbeidet om saken i komiteen og redegjørelsen fra saksordfører Ingrid Heggø. Venstre er fornøyd med de endringene Stortinget nå gjør i deltakerloven. Vi legger til grunn at formålet med forslaget er å gjøre det enklere for et fiskebåtrederi, for en båteier, å få tildelt en fisketillatelse for sitt fartøy hvis et annet fartøy oppgir tilsvarende tillatelse for sitt fartøy. Dette er i høyeste grad en forenkling til beste for både næringsaktører og forvaltning. Der det i dag er nødvendig med minst tre forskjellige søknadsprosesser, vil en med forslaget som ligger på bordet i dag, klare seg med én søknad. Det vil spare byråkrati og næringsaktører for ekstra arbeid – arbeid som heller kan gå til verdiskaping. I foreliggende innstilling blir det vist til Nærings- og fiskeridepartementet, som sier at forslaget i høringsnotatet ikke endrer koblingen mellom fartøyeier, fartøy og fisketillatelse, og at fisketillatelser fortsatt bare kan tildeles av forvaltningen, likedan at det fortsatt er nødvendig for fartøyeier å søke om tildeling av fisketillatelse til et bestemt fartøy for å kunne drive ervervsmessig fiske og fangst. Dette er viktig. Jeg trekker fram disse poengene fordi det er selve grunnelementene knyttet til forvaltningen av fisketillatelser, grunnelementer som fortsatt skal bestå. Dette er viktig for Venstre, på samme måte som det er viktig å holde fast ved dagens nasjonalitetskrav og aktivitetskrav. Kravene er håndtert på en god måte i innstillingen, og jeg føler meg trygg på at formålet, intensjonen, med den endringen vi nå behandler, blir ivaretatt på en god måte av fiskeriministeren. De endringer som nå gjøres i deltakerloven, hilser Venstre velkommen. Det er positivt for næringen, og det er positivt for forvaltningen.
Pål Farstad (Venstre), 2015-06-11:
Først: Takk til komiteen for dens arbeid, og takk til saksordføreren. Venstre støtter foreliggende innstilling, som innebærer at staten får et direkte eierskap til grunneiendommer og infrastruktur på Svalbard – eiendommer som i dag eies av Store Norske Spitsbergen Kulkompani. Norges politikk i Arktis er basert på bærekraft og lavspenning. Spydspissen i Norges arktiske politikk har vært vår aktivitet på Svalbard og i Longyearbyen, basert på forskning og undervisning, romvirksomhet, reiseliv og kulldrift. De tre første områdene er i vekst, mens kulldriften, som denne saken viser, er på vei ut som den viktigste bærebjelken for en allsidig bosetting, med de utfordringer som det innebærer. Dette vil i løpet av kort tid få konsekvenser for Longyearbyen-samfunnet, langt utover kulldriften isolert som virksomhet. Nå gir vi oss selv noe ekstra tid på denne omstillingen, noe som etter Venstres syn er fornuftig. Men det er en omstilling, ikke et signal om at kull er framtiden på Svalbard. Klimaendringene gir oss også nye muligheter for Svalbard, samtidig som saken om kulldriften gir spesielle utfordringer, siden det nettopp er en lavere kullpris internasjonalt som nå gjør at vi får en helt spesiell utfordring på Svalbard. Det viktigste nå er å opprettholde Longyearbyen-samfunnet som et livskraftig lokalsamfunn, som et familiesamfunn der man har et variert tilbud over lang tid. Utfordringene i Store Norske gjør at Svalbard-politikken settes på prøve. Dette er en nasjonal utfordring, og den oppstår samtidig som betydningen av norsk næringsaktivitet og tilstedeværelse på Svalbard kanskje er viktigere enn noen gang. Den sterkt økende interessen for Arktis gjør betydningen av Norges posisjon viktigere i et lokalt, et nasjonalt og et globalt perspektiv. Jeg skal forholde meg til det saken gjelder, og slutter meg til det som er presentert fra saksordføreren, og det som er kommet fra komiteen.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2015-06-11:
Jeg er ikke overrasket over å få det spørsmålet når Senterpartiet og Arbeiderpartiet i innstillingen står bak denne typen merknader. Jeg viser til at vi har en prosess hvor vi nå drøfter oss gjennom alle de høringsuttalelsene som er kommet etter høringen om Tveterås-utvalgets rapport. Dette har ikke vært et tema i den proposisjonen som nå ligger i Stortinget, og vi vil derfor komme tilbake når regjeringen har tatt sin beslutning.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2015-06-11:
Regjeringen har ikke tatt stilling til hvorvidt vi ønsker å endre eller ikke endre deltakerloven. Det betyr at det går ikke an å tolke statsråden på den måten nå – at dersom man ikke vil si om man ikke skal gjøre noe, så betyr det at man har til hensikt å gjøre det motsatte. Jeg er opptatt av at vi skal ha en god prosess nå i lys av det store antallet høringsuttalelser vi har fått inn, og jeg mener det vil være å kortslutte prosessen å frata seg selv mulighet til å se ting i en litt større sammenheng dersom man nå skulle gå inn på enkeltheter på dette tidspunktet. Tida er ikke moden i dag. Dette er ikke drøftet i denne saken. Derfor er det heller ikke naturlig å utkvittere på dette punktet i dag.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2015-06-11:
Vi har gode erfaringer med den måten man har organisert fiskerinæringen på i Norge fram til i dag. Det betyr ikke at man ikke skal ta på alvor drøftingene og forslagene som er kommet fra Tveterås-utvalget, og de må også vurderes ut fra de utfordringene som vi også må ta inn over oss at næringen har. Men jeg vil gjenta: Regjeringen vil komme tilbake, for vi har ikke konkludert om vi vil gjøre det ene eller det andre med lovverket.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2015-06-11:
Det er ikke snakk om fri flyt. Det er snakk om å forenkle veldig omfattende og krevende søknadsprosesser. Det er fortsatt forvaltningen som i hvert enkelt tilfelle skal ta stilling til om de bakenforliggende forutsetningene er innfridd for at man skal kunne overføre en fisketillatelse fra ett fartøy til et annet fartøy, så jeg ser ikke at dette forslaget endrer på den praksisen som har vært. Poenget er at vi nå rydder opp i veldig krevende søknadsprosesser. Tre søknader blir til en, og vi får også ryddet opp på den måten at alt blir å finne i lovverket, i motsetning til hva som har vært tilfellet til nå.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2015-06-11:
Vi ønsker at loven skal tre i kraft så raskt som overhodet mulig. Jeg kan ikke på stående fot si om det blir 1. juli, eller om det blir på et litt senere tidspunkt, men vi ønsker at dette skal kunne tre i kraft så raskt som overhodet mulig.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2015-06-11:
Det denne saken handler om, er å forenkle en praksis som har festet seg over lang tid i norsk fiskerinæring. Jeg mener at representanten tegner et bilde som ikke er korrekt med hensyn til hvordan ting skal bli håndtert fremover. Det er fortsatt forvaltningen som i det enkelte tilfelle skal ta stilling til hvordan den faktiske rettighetsoverføringen skal skje, og jeg kan ikke se at det som representanten Knag Fylkesnes her sier vil kunne bli utviklingen, er en realitet.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
Jeg vil si at det er viktige grep regjeringen har gjort i denne saken. Man legger nå til rette for videre drift i en viss periode, og det er krevende å vite hvordan dette ender, for man aner ikke hvilke kullpriser man vil få framover. Så det er en spennende situasjon. Vi er veldig opptatt av at vi må se på omstilling i svalbardsamfunnet, og vi er opptatt av å vite hvordan statsråden tenker om det. Skal man jobbe uavhengig av stortingsmeldingen? Eller er det i stortingsmeldingen man skal komme med eventuelle politiske grep for å legge til rette for det? Og er det sånn at Store Norske vil være en aktiv aktør i den type omstillinger man skal ha framover?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2015-06-11:
Jeg skal gjøre det kort. Det var innlegget fra representanten Rasmus Hansson som gjorde at jeg ville opp og korrigere lite grann. For det er klart at Svalbards posisjon er veldig strategisk, og man skal ikke se bort ifra at Store Norske står for en betydelig del av den infrastrukturen som trengs for at et samfunn skal kunne leve der. Det er utviklet reiseliv og forskning, men man skal likevel ikke snakke ned Store Norskes rolle fortsatt. Jeg synes finanskomiteens innstilling om oljefondet ble litt upresist gjengitt. Der står det at man vil ut av «gruveselskaper og kraftprodusenter som har en vesentlig del av sin virksomhet knyttet til kull som brukes til energiformål» – altså leveranser til energi. Store Norske ønsker å legge om sin produksjon og rette seg inn mot markeder med bedre betingelser, deriblant metallurgisk industri. Det behovet kommer antageligvis til å leve videre. Så vi må ta med oss de nyansene som var i finanskomiteen. Representanten Rasmus Hansson sa også at dette var et statsfinansiert underskuddsforetak. Store Norske har faktisk bidratt med ganske betydelige overskudd og også utbytter til staten. De har havnet i en vanskelig situasjon nå, av forskjellige grunner, som er godt forklart, men vi bør anerkjenne at det er et selskap som har drevet på sunne kriterier i ganske mange år. Det var bare for å myke opp litt det budskapet som representanten Hansson hadde.
Monica Mæland (Høyre), 2015-06-11:
Jeg er enig i at det er viktig å gå i gang med den omstillingen svalbardsamfunnet skal igjennom. Akkurat nå har vi vært opptatt av denne saken og av å løse denne situasjonen og inngå de nødvendige avtaler i den forbindelse. Fortsatt gjenstår en del arbeid med det. Jeg skal til Svalbard om 14 dager. Da skal jeg møte lokalsamfunnet, næringsdrivende og Store Norske for nettopp å diskutere veien videre. Vi sitter ikke nå og venter på en svalbardmelding. Vi skal jobbe parallelt, fordi vi trenger å se på veien videre. Vi skal være på Svalbard – vi skal ha bosetting, vi skal ha næringsaktivitet. Det må vi legge til rette for nå videre.
Monica Mæland (Høyre), 2015-06-11:
Jeg takker for støtten og rosen. Det tar vi med oss. Vi er i tett dialog med selskapet, og det handler først og fremst nå om å lande alle de avtaler vi skal lande, med bank og med selskaper knyttet til eiendomsdrift og forvaltningen videre. Så vi følger situasjonen. Prisen på kull har ikke bedret seg – tvert imot. Vi ser at det foreløpig ikke er lysere utsikter. Så er jeg også opptatt av å gå i dialog med Longyearbyen-samfunnet, med næringsdrivende og med lokale myndigheter for å se på hvordan vi skal gå videre. Det må vi gjøre samtidig som vi er i dialog med selskapet. Vi har ikke tatt noen beslutning bl.a. om den søknaden selskapet sendte for å drive omstilling. Den må vi gå mye nøyere inn i, og vi trenger mer informasjon. Men både selskapet og vi har hatt hendene fulle nå med denne saken.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
Jeg har opplevd at det var stor tilslutning fra kunstnerhold til den lenge etterlengtede meldingen fra statsråden. Likeens har jeg registrert en viss uro over tilleggsmerknaden fra flertallet, og jeg vil derfor benytte replikkordskiftet til å utfordre statsråden på hennes syn på om hvorvidt det flertallet skriver her, kan være med på å vanne ut intensjonen med meldingen fra statsråden. Flertallet skriver f.eks. at «de gjeldende prinsippene for forholdet mellom individuell klarering og klarering ved avtalelisens skal ikke endres». Kan statsråden bekrefte at det ikke skal forstås dit hen at det trekker i retning av at man ikke skal kunne utvide områdene for kollektiv forvaltning under de nye avtalelisensreglene?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
Et oppfølgingsspørsmål: Mener statsråden at den nye utvidede hjemmelen også skal bety utvidede rettigheter til kollektiv forvaltning?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
Jeg tror det som statsråden gir uttrykk for, er riktig forstått, men i merknaden fra flertallet skrives det at avtalelisens ikke skal omfatte områder hvor individuell klarering kan skje, men statsråden viser til at det er der det er umulig eller upraktisk. Det er nettopp her det blir definisjonsspørsmål, og hvor kunstnerne er redde for at særlig distributørene bruker markedsmakten og økonomien som brekkstang for å svekke rettighetene. Det er behov for at statsråden som er ansvarlig for meldingen, gir uttrykk for at det flertallet skriver i sine merknader, ikke skal være med og vanne ut det som fra statsrådens side er de gode intensjonene i meldingen.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
Jeg er enig med statsråden og er glad for den presiseringen. En siste presisering som vi har behov for før Stortinget fatter dette vedtaket, er at statsråden må bekrefte at med den nye ordningen skal rettighetene ikke kunne klareres tilbake i verdikjeden, men hvis f.eks. Norwaco tar kontakt med distributør om at her er det rettigheter som ikke er klarert, er det med Norwaco distributøren må forhandle. Er det riktig oppfattet, sett fra statsrådens side?
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-06-11:
Det er vel kanskje greit om noen som representerer flertallet, kan gi uttrykk for hva de egentlig har ment. Men jeg mener at den merknaden viser til hva som faktisk er uttalt i proposisjonen, og det er også naturlig å forstå det som en presisering av hva som framgår der. Jeg oppfatter i hvert fall ikke at merknaden står i noen motsetning til hva proposisjonen gir uttrykk for. Og jeg kan forsikre om at lovendringen på ingen måte svekker rettighetshavernes forhandlingsposisjon, verken i forhold til kringkastere eller andre brukere av åndsverk.
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-06-11:
Det er faktisk slik at for å kunne inngå avtalelisens, må det være upraktisk eller umulig å ikke bruke avtalelisensene når man har anledning til det. Jeg tror det er viktig at man presiserer det. Hvis det er kunstnere som gjennom sin organisasjon ønsker å forhandle med andre, er det avtalefrihet i Norge. Det omfattes egentlig ikke av avtalelisensen. Det er det veldig viktig å understreke.
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-06-11:
I proposisjonen er det veldig klart presisert at forslaget ikke er ment å endre forholdet mellom individuell klarering og klarering av avtalelisens. Utgangspunktet er at bruk av åndsverk skal klareres i direkte avtale med rettighetshaverne eller deres organisasjoner. Avtalelisens kan bare benyttes dersom slik klarering er upraktisk eller umulig. Det sies veldig klart og tydelig i proposisjonen, og jeg legger til grunn at det også ligger i denne merknaden.
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-06-11:
Ja – jeg gjentar at det er mulig å bruke avtalelisens. Det kan benyttes der en slik klarering er upraktisk eller umulig. Det er fullt mulig for den enkelte å kunne forhandle gjennom sin avtale. Det er jo mange av disse aktørene som opererer ut fra flere av de ulike rettighetshaverne. Det er mulig. Men når man skal bruke avtalelisens, er det gjort veldig klart hva som er grunnlaget for det.
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-06-11:
Jeg merker meg selvfølgelig de motforestillingene som er kommet fra noen av høringene, bl.a. fra navnefaglige miljøer. Men det vi har foreslått, er jo en avgrenset liberalisering som tilgodeser grunneieren på en rimelig måte, og det er bare navn på privat eiendom som er omfattet av denne endringen. For alle andre stedsnavn er reglene sånn som de har vært før. Vi har tydeliggjort hvorfor offisiell normering av stedsnavn er viktig og nødvendig, og jeg mener at dette ikke er med på å svekke den situasjonen, men det er absolutt med på å styrke den. Jeg bare minner om at dette var det jo et enstemmig storting som vedtok, da det behandlet Dokument 8-forslaget i sin tid, og også tidligere statsråd Trond Giske ga jo uttrykk for at han ønsket å endre dette i tråd med det som vi faktisk har gjort i dag. Det eneste som har forandret seg siden sist, er at Arbeiderpartiet faktisk har skiftet syn i denne saken.
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-06-11:
Jeg mener at det at loven er slik som den er, og slik som den fortsatt vil være, vil være grunnlaget for at vi er med på å opprettholde dette i årene framover. Dette skal altså kun ha virkning overfor private eiere. Det har ingen betydning for det som er det offentlige, så vi har faktisk de samme virkemidlene som har vært brukt før. De vil også kunne brukes i årene som kommer. Vi mener at gamle bruksnavn er en felles kulturarv, men den som bor på bruket, har altså en sterkere tilknytning til dette navnet enn det kanskje vi andre har. Den personlige identifiseringen med navnet og eiendommen må også anerkjennes, og det gjør ikke dagens lov. Derfor er det utrolig viktig at man gjør denne endringen. Jeg nevner igjen at det faktisk var et enstemmig storting som ga signal om at det var behov for å endre loven, i 2008 da man hadde denne diskusjonen sist gang – men det er altså noen av partiene som har endret synspunkt på det.
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
Jeg vil starte med å takke komiteen for et godt samarbeid. I all hovedsak handler lovendringen om mulighet for grunneiere til å fastsette skrivemåte av bruksnavn. Vi har hatt høring om endringen, og i likhet med i høringsrundene hos departementet merker komiteen seg at det fra navnefaglige instanser er sterk motstand. Høringsinstansene som argumenterer for lovendringen, mener at grunneier har hatt for lite reell påvirkningskraft i saker som gjelder bruksnavn, selv om loven i dag sier at grunneiers syn skal vektlegges. Høringsinstansene som argumenterer mot lovendringen, mener at bruksnavn er felleseie og felles kulturarv, ikke eiendom til en enkelt grunneier. I mange tilfeller vil bruksnavn tape kulturminneverdi når grunneier skal kunne avgjøre skrivemåten. Grunneieren vil kunne velge en skrivemåte som formidler det private etternavn. Komiteen understreker at bruksnavn er viktige kulturminner og en del av den immaterielle kulturarven i Norge. Komiteen understreker videre at dette gjelder bruksnavn og ikke stedsnavn. Komiteen deler seg i synet på hvem som skal bestemme hvordan skrivemåten på bruksnavn skal være i offentlig bruk. Arbeiderpartiet kommer til å stemme mot lovendringen i dag på bakgrunn av at vi ønsker at dette skal være en offentlig oppgave mer enn den enkeltes rett. Det er allikevel grunn til å påpeke at Arbeiderpartiet mener at grunneiers synspunkt bør tillegges særskilt vekt, og at kommunenes synspunkter tas med når vedtak fattes.
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
Endringene som vi i dag behandler, bryter med vanlig internasjonal praksis med hensyn til kulturvern og kulturforvaltning. Navnefaglige instanser i Norge har gjennom høringer gitt uttrykkelig beskjed om at denne endringen er de imot. Elleve av 89 høringsinstanser var for, og 54 var imot. Jeg vil også påpeke at navnefaglige instanser mener at bruksnavn er felles eie og felles kulturarv, og ikke eiendommen til en enkelt grunneier. Mitt spørsmål til statsråden blir: Vil denne endringen styrke kulturminneverdien eller svekke den i Norge?
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er grunn til å tro at kulturministeren er opptatt av kulturvern, og i sitt hovedinnlegg legger hun vekt på bruken av stedsnavn. Men jeg ønsker å spørre statsråden om hvilke virkemidler hun vil bruke for å opprettholde et høyt kulturminnevern, også med hensyn til bruksnavn i tiden framover.
Svein Harberg (Høyre), 2015-06-11:
Navnet skjemmer ingen. Det er elementærkunnskap vi alle lærte som barn. Navnet vårt betyr mye for oss. Det handler om tilhørighet, om arv og om noe så enkelt og praktisk som at vi alle vet hvem vi snakker om når vi sier deres navn. Slik er det også med navn på steder og gårdsbruk. Her har vi heldigvis et godt rettsvern i landet vårt. Stedsnavnloven har som formål å «ta vare på stadnamn som kulturminne, gi dei ei skriftform som er praktisk og tenleg, og medverke til kjennskap til og aktiv bruk av namna». Det offentlige har ansvaret på dette området. Kommunen vedtar skrivemåte av offisiell adresse og navn på tettsteder, grender, kommunale gater, veier, torg, bydeler o.l. Fylkeskommunen bestemmer hvordan navnet på fylkeskommunale anlegg skal skrives. Skrivemåten på andre stedsnavn blir vedtatt av Statens kartverk. Av og til oppstår det imidlertid uenigheter, også om skrivemåten. For to tiår siden reiste Østre Toten kommune navnesak om skrivemåten for en rekke lokale stedsnavn. For eksempel skulle «Hoel» skrives uten «e» på et sted, og «Hveem» skulle bli til «Kvem» på et annet. For naboer, for andre folk i Østre Toten og for Statens kartverk betyr ikke disse sakene så mye. Men det gjør det for dem som har fått sitt etternavn fra gården de bor på. Hoel med «e» vil ikke bo på Hol uten «e», eller motsatt. Derfor burde han og de 100 andre grunneierne i Østre Toten, eller de om lag 900 andre grunneierne på landsbasis med uavklart navnesak, også få bestemme hvordan navnet skal skrives. Departementet har nå tatt de nødvendige grep, og endret loven slik at grunneier kan bestemme skrivemåten på bruksnavnet om denne skrivemåten kan dokumenteres å ha vært i offentlig bruk tidligere. Denne endringen er god av flere grunner. For det første er endringen konfliktdempende. Den delegerer ansvar nedover og gir ikke overordnede etater hjemmel til å overprøve brukernes ønsker. Dette bør også sees på som en styrking av grunneierretten. Det ønsker vi i Høyre velkommen. For det andre medfører dette en styrking av kulturminneforvaltningen, som er selve grunnintensjonen i stedsnavnloven. Kulturminner forvaltes best ved aktiv og kontinuerlig bruk, og dette oppnås mest effektivt gjennom å overføre avgjørelsen til den som faktisk står ansvarlig for kulturminnet, nemlig grunneieren. Til sist vil jeg også uttrykke min tilfredshet med at loven gjennom dette understreker hensynet til identitet og tilhørighet. Loven vil, etter endringen, i større grad enn før ivareta det usynlige båndet som forener mennesket med sitt hjem.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2015-06-11:
Jeg skal ikke holde noe langt innlegg i denne saken. At dette er en sak som skaper engasjement i enkelte miljøer, er det ingen tvil om. Lokalt skaper endringer av navn eller nye navn på veier, ferjeleier og annet et utrolig engasjement. Det sier vel sitt at det i Norge faktisk finnes et verk med navnet «Norske Gaardnavne» – på ca. 20 bind. Her finner vi uttaler, skriftformer og tolkninger. Det er et verk som for øvrig andre land misunner oss. Vi velger, sammen med Arbeiderpartiet, ikke å støtte proposisjonen. Hovedargumentet for Kristelig Folkeparti er at vi mener bruksnavn er kulturminner og historiske minnesmerker, som hører stedet og fellesskapet til. Slektsnavn er privat eiendom og må skrives slik eieren bruker dem. Bruksnavn, derimot, er vårt felleseie og må vernes mot forvanskninger. En grunneier kan ikke ha råderett over bruksnavn mer enn over andre vernede kulturminner. Vernet må gjelde nedarvede, gamle navn, uten hensyn til at navnet er gårdsnavn, bruksnavn eller andre stedsnavn. På samme måte som med fysiske kulturminner må også bruksnavn vernes mot å ødelegges. Vernede bygninger og gjenstander har lovfestet vern, noe bruksnavn også må ha. Da må skrivemåten være sånn at nedarvet lokal uttale blir brukt. Formålet med lov om stadnamn er å ta vare på navn som kulturminner. Måten en gjør det på, er selvsagt å bruke bruksnavnet, slik at en ikke glemmer navnet. Den offentlige bruken av bruksnavn krever at navnene må skrives ned, og loven inneholder regler for hvordan en skal skrive navnene. Hovedprinsippet i gjeldende lov er at skrivemåten av navnet skal ta utgangspunkt i den nedarvede lokale uttalen, og så skal en skrive navnet med en form innenfor norsk rettskriving – nynorsk eller bokmål – som ligger tettest opp til den lokale uttalen. Det er også mulig å avvike fra denne rettskrivingen og velge regionale former som ikke finnes i bokmål eller nynorsk. Eksempler på slike former er «tjønn» eller «tjenn» istedenfor «tjørn» eller «tjern». Vi mener en best ivaretar bruksnavnet om en ser på det som en kollektiv eiendom som skal sikres, ved at en sakkyndig instans tar ansvar for normering av navnet i samråd med dem som har rett til å uttale seg om dette. En normeringsinstans må ha kunnskap om og innsikt i hvordan et bruksnavn kan ivaretas og vedlikeholdes gjennom skiftende tider. Det er på bakgrunn av dette at Kristelig Folkeparti går imot forslaget.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2015-06-11:
Jeg vil bare gjenta at Kristelig Folkeparti var enig i regjeringens forslag når det gjaldt § 4-4 tredje og fjerde ledd. Det er bare dette lille tillegget som komiteen har lagt til, som vi har vært uenig i. Den store uenigheten er det ikke, for vi har spurt om vi ikke kan la den vente litt over tid og se om den trenger å bli supplert. Det var ikke dette jeg hadde tenkt å stille spørsmål om, men det henger litt sammen likevel, for i dagens Aftenposten er det et stort oppslag hvor mange kompetente mennesker uttrykker bekymring for kvaliteten i barnevernet flere steder. I dag vedtar vi ikke en uttømmende liste, men barnevernet får et mye større handlingsrom når det gjelder kompenserende tiltak. Vi er helt avhengige av at det er tillit til barnevernet i befolkningen. Så når det gjelder den bekymringen som kommer til uttrykk i Aftenposten i dag, om tillit, spør jeg: Hvordan vil statsråden møte dette?
Ketil Kjenseth (Venstre), 2015-06-11:
Vi har to navnelover i Norge. Vi har en lov om personnavn som er liberal og gir oss anledning til å kalle oss nær sagt hva vi vil. Et eksempel på det er radioverten Espen Thoresen Hværsaagod-Takkskalduha. Og vi har stedsnavnloven, der gårds- og bruksnavn reguleres av offentlige myndigheter og kulturminne- og språkforvaltning står sentralt. Stedsnavnloven har en lang forhistorie. Den første spiren til offentlig normering finner vi i forbindelse med matrikkelrevisjonen i 1838, og siden da har offentlige myndigheter hatt ansvar for å normere gårds- og bruksnavn. Endring i stedsnavn, i forståelsen tettsted, kommunesenter eller kommune, er i liten grad tema for lovendringa vi behandler her i dag. Saken gjelder bruksnavn, som representanten Tingelstad Wøien og flere har vært inne på, eller enda mer presist – det gjelder stavemåten for gård og grunn. Særlig etter at vi fikk veinavn og lokale vei- og adressenummer, har skrivemåten for enkelte bruk og gårder skapt debatt. Det er da vi kommer til at vi må se disse to lovene – personnavnloven og stedsnavnloven – i sammenheng. Jeg hørte representanten for Kristelig Folkeparti nevne skrivemåter for «tjern». Jeg har vokst opp på Tjernet og heter Kjenseth. «Kjenn» er det vi sier på folkemunne der jeg er fra. Vi har egentlig ikke reflektert noe særlig over det, og jeg tror ikke noen av oss verken har tenkt å endre personnavnet eller gå inn og endre gårdsnavnet. Når det gjelder lovendringa her i dag, så støtter Venstre den. Vi mener at det vi gjør her i dag, ikke er å gi grunneier retten til å bestemme skrivemåte uten videre. Vi endrer jo også § 3 og ikke bare § 6. Det må dokumenteres at det er en skrivemåte som har vært i bruk. For Venstre, som ble dannet i opposisjon til embetsmannsstaten, er kanskje det viktigste vi gjør i dag, å gi grunneier anledning til å anke og være i dialog med de forvaltningsorganene som i dag forvalter dette – Statens kartverk og Språkrådet. I en sak som kan være litt følsom, som angår både personnavnet – som gjerne er endret til en moderne skrivemåte – og et gårdsnavn som har lange kulturhistoriske tradisjoner med seg, synes vi det er en viktig endring. Det er kort sagt bakgrunnen for at Venstre støtter dagens forslag.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2015-06-11:
Jeg har med meg et manus, men jeg lyttet til representanten Kjersti Toppes innlegg og merket meg at hun sa at det tydeligvis er noen som står og klager over at de ikke får bidra, og at det er et problem som vi i dag løser. Det er slett ikke det som er saken, at noen klager over at de ikke får bidra. Saken er at vi står foran en utfordring med mange flere eldre. Særlig fra 2025 får vi en stor vekst i antall eldre over 80 år. I tillegg er vi så heldige i Norge at levealderen har økt betraktelig de siste hundre årene. Vi har fått en langt bedre økonomi, muligheten til å ta utdanning i Norge er svært god, og på den måten er vi så heldig stilt at vi har mange hender og gode hoder over 75 år som har lyst og evne til å bidra. Antallet har ikke vært all verdens stort når det gjelder søknader om å få bidra utover 75 år. Det dreier seg om et par hundre. Utfordringa gjelder ikke bare dem som passerer 75 år, den gjelder også norske kommuner og andre arbeidsgivere som skal tilrettelegge for at personer over 75 år skal kunne bidra. Og vi snakker ikke bare om leger. Dette handler i like stor grad om sykepleiere, som skal kunne bidra i demensomsorg, innenfor aktivitetstilbud o.l. Mange kommuner synes det er riktig at de faktisk har et ansettelsesforhold og ikke bidrar bare som frilansere og privatpraktiserende. Det er den oppgaven vi skal legge til rette for. Akkurat nå – de neste fem til seks årene – har vi et tidsvindu i norsk offentlig sektor der vi ikke har et enormt press, på verken økonomi eller ansatte, som gjør at vi kan strekke oss både som arbeidsgivere og som arbeidstakere. Heldigvis har vi også en stor gruppe som har vært privatpraktiserende over lang tid, som også kan tilpasse seg og være i et mer arbeidstakerlignende forhold. Jeg ser fram til at vi skal inkludere og integrere eldre arbeidstakere i norsk helsesektor i større grad framover. Jeg tror at mange eldre også ønsker å forholde seg til eldre både leger og sykepleiere. Det er en enstemmig stortingsgruppe i Venstre som bidrar til det flertallet her i dag, og vi er samlet om at det her ligger en ressurs som vi er nødt til å ta i bruk. Vi ser fram til mulighetene som dette gir både norske kommuner og andre helseinstitusjoner, og ikke minst dem som er litt oppe i åra.
Mette Tønder (Høyre), 2015-06-11:
Tenk dere en familie med to barn. Barna kommer i en alder hvor de blir mer krevende, og det kommer stadig bekymringsmeldinger. Noen har sett pappa kjefte hardt på en gråtende toåring. Barnehagen melder om dårlige og manglende matpakker og dårlig samspill mellom mor og barn. Barnevernet begynner å se nærmere på familien, men idet de gjør det, lukker familien seg. De møter opp, de snakker med barnevernet, men er stolte og nekter å ta imot noen hjelp. Kanskje finner barnevernet at familien strever litt for tiden. Mor har mistet jobben, far forsøker å kompensere så godt han kan, og begge sliter med å sette barna først i denne situasjonen. Foreldrene har lite nettverk rundt seg. De blir tilbudt et besøkshjem og kanskje et kurs om å takle foreldrerollen. De takker fortsatt nei – dette klarer de selv. Tidligere kunne barnevernet sette familien på obs-listen og følge utviklingen, i den grad de fikk det til i en stresset hverdag. Kanskje ville den lille familien klare brasene helt selv. Men kanskje eskalerer situasjonen, og det hele ender i et akuttvedtak med plassering av barna utenfor hjemmet. Hele barnevernets system er at vi skal ta i bruk de minst inngripende tiltakene først. Allikevel øker antallet akuttvedtak. Vi har alle opplevd tøffe situasjoner i livet. Når en står midt oppe i det, er en ikke mest mottakelig for hjelp. Men barnevernets rolle er ikke bare å se foreldre; de har plikt til å se barna, høre deres stemme og hjelpe dem med å få oppfylt sine rettigheter. Lider barn under foreldres krise og foreldrene ikke takler å ta imot hjelp, er det faktisk barnevernets plikt å hjelpe barna allikevel. I denne saken gis barnevernet denne muligheten. Vi skal fortsatt forsøke de minst inngripende tiltakene først. Barnevernet skal fortsatt bruke tid på å bygge tillit, være ute i barnehagene, bli kjent med foreldrene, bygge den gode relasjonen før noe skjer, slik at foreldre tør å ta kontakt og motta hjelp. Men når en til tross for all denne tillitsbyggingen allikevel ikke når fram, må barns rettigheter få forrang, og barnevernet må kunne gå inn med tiltak for å beskytte barnet, selv om foreldrene sier nei. Den mangfoldige familien er en god ramme rundt de fleste barns oppvekst, men vi må aldri la familiens fire vegger bli så tykke at vi ikke ser barn som trenger vår hjelp.
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
Jeg vet at statsråden er opptatt av barns beste. Men litt til bekymringen fra FUG, altså Foreldreutvalget for grunnopplæringen, om kompetansen i SFO. Jeg var inne på det i mitt innlegg, med de ansatte som skal ha den daglige omsorgen der vi plasserer barn, og særlig i SFO, for barnehagen har kanskje en annen type ansatte. Hva tenker statsråden rundt hvordan vi kan løse den utfordringen?
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
Jeg fortsetter litt fra innlegget mitt. Statsråden var inne på fylkesnemndene i sitt innlegg. De har en stor arbeidsbyrde, og også i forrige sak tilla vi dem en del nye oppgaver. Hva tenker statsråden om fylkesnemndenes arbeidsmengde når vi stadig tilfører nye oppgaver, og vi vet at ventetida ikke blir kortere?
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
Det siste spørsmålet jeg vil stille statsråden, er forslaget vi nå har fremmet i salen, sett i forhold til taushetsplikten og opplysningsplikten. Det er viktig med tanke på det leddet vi fjerner, for der ligger en del ting. Ser statsråden noen utfordringer ved den endringen vi gjør? Vi har bedt statsråden komme tilbake til dette, men ser statsråden noen umiddelbar fare ved den endringen?
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-06-11:
I likhet med representanten er jeg veldig opptatt av at de som har kontakt med barn hver eneste dag, har en kompetanse til å se barn, snakke med barn og avdekke det hvis det er fare for omsorgssvikt. Derfor er kompetansen hos dem som jobber i barnehager, på skoler, på helsestasjoner og ikke minst i SFO, også en viktig del av dette. Så vet vi at de som jobber i SFO, kanskje ikke har den fagutdanningen som de som jobber i barnehager. Vi vet at SFO er også en kommunal oppgave, og det er opp til hver enkelt kommune å ha god kompetanse i de stillingene. Jeg deler representantens bekymring, og det er noe jeg vil ta med meg videre for å se på hvordan vi skal kunne klare å sikre at de som jobber med barn, også i SFO, har kompetanse og kan vite hva de skal gjøre hvis de avdekker omsorgssvikt, også med hensyn til den plikten de har til å melde videre.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-06-11:
Jeg er veldig glad for at noe av det første denne regjeringen satte i gang, var en evaluering av fylkesnemndene. Den evalueringen har vi nå fått, og vi har brukt disse dagene på å gå igjennom den. Dette vil jeg gjerne komme tilbake til. Det er viktig at fylkesnemndene har kapasitet til å ta disse sakene. Det som er en utfordring nå, er at det har vært en restanse som vi ikke har klart å få ned, og vi ser at det er flere bekymringsmeldinger. Vi ser likevel at fylkesnemndene har jobbet godt ved å overføre ressurser fra den ene fylkesnemnda til en annen hvis en av fylkesnemndene ikke har så mye arbeid. Vi ser også at innføringen av en sentralenhet har gjort at man har klart å koordinere dette arbeidet. Fylkesnemndene har også fått tilført ekstra ressurser både i fjor og i år, noe jeg mener vil være med på å få ned saksbehandlingstida. Men likevel: Den evalueringen vi får nå, blir viktig. Jeg kan love representanten at vi følger nøye med på hvordan situasjonen i fylkesnemndene er.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-06-11:
Nei, det gjør jeg ikke. Jeg tror vi alle er opptatt av at taushetsplikten ikke skal være til hinder for at de som trenger opplysninger for å hjelpe barn og familier, får det. Derfor er jeg glad for at Stortinget har kommet med det forslaget. Jeg kan love at jeg skal komme tilbake til Stortinget med hvordan vi skal følge opp det forslaget. Intensjonen må jo være, når vi skal hjelpe barn og familier, at taushetsplikten ikke skal ligge som et hinder. Jeg vil minne om at opplysningsplikten går foran taushetsplikten. De som trenger opplysninger for å hjelpe barn og familier, må til enhver tid få det. Jeg skal komme tilbake til Stortinget med en oppfølging av det forslaget.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-06-11:
I likhet med dem som er bekymret i Aftenposten, har jeg sagt at jeg deler en del av de bekymringene som kommer fram, og har invitert dem til et møte for å se på hva som mangler. Samtidig er vi avhengig av at barnevernet har tillit for å kunne hjelpe familiene tidlig, og derfor har regjeringen satt i gang flere tiltak. Vi har evaluert fylkesnemndene, vi jobber med en ny struktur, vi har satt ned et lovutvalg som skal se på ny barnevernslov, og vi jobber også med en fosterhjemsmelding. Jeg kan love representanten at dette er bekymringer som vi må ta på alvor. Veldig mye av dette foregår også ute i kommunene, og det er viktig at de som jobber med barnevernet ute i kommunene, har kompetanse og ressurser til å kunne ivareta de familiene og barna, og at de kan hjelpe dem på best mulig måte.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2015-06-11:
Senterpartiet støttar dei føreslåtte lovendringane i barnevernslova som vi trur kan vera med og førebyggja meir inngripande tiltak som omsorgsovertaking. Regjeringa føreslår å utvida retten til å påleggja hjelpetiltak til å omfatta fleire typar hjelpetiltak enn i dag. I tillegg føreslår ein å lempa på vilkåra for å påleggja hjelpetiltak. Det meiner vi er fornuftig. Det er òg bra at den nye lovendringa og verknadene av ho skal verta evaluerte når denne ordninga har verka ei tid. Senterpartiet støttar òg komiteens innstilling, dvs. at vi gir støtte til komiteens forslag i saka om at lista over kompenserande tiltak ikkje skal vera uttømmande. Vi legg vekt på høyringsinnspel om dette frå m.a. Bufdir, FO, Barneombodet og Redd Barna. Vi støttar altså forslaget til ny § 4-4 tredje ledd. Vi støttar òg forslaget til § 4-4 fjerde ledd om at det er for strengt å stilla som vilkår at vilkåra i barnevernslova § 4-12 må vera til stades for å påleggja opphald i senter for foreldre og barn. Så vil eg framheva som viktig Barnekonvensjonens artikkel 12 om at barn som er i stand til å danna seg eigne synspunkt, skal ha rett til å gi uttrykk for dette i alle høve som gjeld barnet, og at barns medverknad må sikrast i alle delar av ein slik prosess, både i forkant av å vurdera pålagde hjelpetiltak undervegs, og i etterkant av at tiltaket er sett i verk. Eg har òg lyst til å framheva ein merknad frå Arbeidarpartiet – som kanskje Kristeleg Folkeparti skulle ha vore med på – der ein framhevar det som Foreldreutvalet for grunnopplæringa sa i høyringa, at dei uttrykte bekymring for om det er nok kompetanse når det gjeld dei hjelpetiltaka som vert pålagde, og at det er veldig viktig. Spesielt vert det vist til om tilsette i skulefritidsordninga har kompetanse om kva barna treng og skal ha oppfølging på. Det er eit godt forslag som Arbeidarpartiet løfter i merknaden om at det bør vera ei evaluering etter seks månader både i barnehage og SFO for å sikra at pålegget fungerer etter intensjonen, og eg føreset at det òg kan verta ein gjennomført praksis.