trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karin Yrvin (Arbeiderpartiet), 2013-06-10:
Representanten Hofstad Helleland forsøker på det jeg vil kalle å snakke ned forskningen når hun sier at vi ligger dårlig an på forskjellige målinger. Sannheten er at det har vært satset veldig mye på forskning under den rød-grønne regjeringen. Siden 2005 har forskningsbevilgningene hatt en vekst på 32 pst., og det offentliges bidrag har økt fra 0,8 pst. til 0,92 pst. Vi nærmer oss altså 1 pst.-målet. Så sies det at Forskningsbarometeret viser at vi ligger dårlig an. Det er ikke sant. I den grad forskning kan måles kvantitativt, har Norge den klart sterkeste veksten i antall publiserte artikler, av de landene som sammenlignes. Vi har altså en stigende kurve. Antall publiserte artikler har økt med 84 pst. fra 2001 til 2011. Når det gjelder siteringer, ligger vi over snittet i EU-15. Som statsråden sa, er det også sånn at vi kommer høyt opp på barometrene når vi måler i BNI. Det vi har utfordringer med, er særlig næringslivsforskningen. Det kan forklares med at vi har mange små og mellomstore bedrifter, og at vi har store sektorer som er utelatt fra disse indikatorene og barometrene. Så vil jeg bare si at det er stor samstemmighet om hovedlinjene i forskningsmeldingen. Det vil også bringe oss oppover på barometrene, er tanken, selv om Høyre har valgt å stå utenfor en del av merknadene. Så det bør ikke være slik at det etterlatte inntrykket er at vi ligger dårlig an på forskning i Norge. Det fortjener ikke forskningsmiljøene våre.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2013-06-10:
Jeg har også lyst til å uttrykke en takk til representanten Lien for godt saksordførerskap. Jeg la merke til at Lien var opptatt av forutsigbarhet i forskningspolitikken utover fireårsperioden og veldig opptatt av den brede politiske forankringen. Det er mye vi har skrevet sammen i denne innstillingen. Allikevel er det sånn at Høyre er skeptisk til en tiårsplan, de ser heller ikke likt på de forskningspolitiske målene, og det er ulik tidfesting av BNP-målet. Jeg bare lurte på om representanten Lien kunne si noe om hva slags forutsigbarhet han mener dette gir til sektoren, dersom det mot formodning skulle bli en annen regjeringskonstellasjon til høsten.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2013-06-10:
Kristelig Folkeparti, Venstre og Fremskrittspartiet sier i sin merknad at langsiktighet er det viktigste i denne meldinga, og det ser jeg at Høyre ikke slutter seg til og mener at det ikke vil gi noen merverdi med en langtidsplan. Men det har vært veldig poengtert at det er viktig med en tidfesting av et BNP på 3 pst.-målet, det gir tydeligvis mening. Det er også et tall vi ikke vet hva er om 17 år, når Høyre tenker at det skal tidfestes, og det er ikke det samme som Kristelig Folkeparti og Venstre mener. Så sier representanten at hvis en ikke planlegger 3 pst.-målet, er det ikke noen vits å planlegge. Da er mitt spørsmål: Er det erfaring fra egen regjering, f.eks. med tanke på NTP som de aldri har klart å oppfylle, som gjøre at Høyre er skeptiske til den typen langtidsplanlegging?
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2013-06-10:
Som representanten Lien sikkert la merke til, trakk jeg fram i mitt innlegg et miljø som ikke ligger i en veldig stor by, men i en veldig liten landsby, på Raufoss, og som er en underavdeling av SINTEF. Jeg er ikke uenig i at vi må gjennomgå og se på hvordan vi kan finansiere instituttsektoren på en bedre måte enn i dag, slik at vi får de effektene som vi ønsker. Men som jeg trakk fram – og som jeg vet representanten Lien sjøl er opptatt av – så handler det om å tenke mer i klynger enn vi har gjort tidligere. Det betyr ikke at klyngene behøver å ligge akkurat i nærheten av hverandre. Jeg vet av NCE på Raufoss jobber i et nært samarbeid med bl.a. miljøer i f.eks. Møre og Romsdal – så det er innenfor det fagfeltet.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2013-06-10:
Jeg hadde litt vanskelig for å få tak i hva representanten Lien egentlig mente. Men jeg tror nok at vi skal ønske at vi skal få igjen krone for krone for det vi spytter inn, sjølsagt. Tidligere i vår ble det trukket inn 100 mill. kr – var det ikke det – for bevilgningene til kontingent i EU. Det burde være én bekymring. Vi må ikke gi mer penger enn det vi er pålagt å bidra med. Jeg vil nok si at vi har et kjempestort potensial innenfor universitets- og høgskolesektoren innen vårt forskningsområde for å få tak i rammeprogrammene. Vi ser at det er noen miljøer som er gode og lykkes veldig godt med det. Til og med Høgskolen på Gjøvik, som er en liten høgskole, har greid å skrive gode søknader, og har fått tilbake mange midler fra EU.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2013-06-10:
Det er ikke noe tankekors for et parti som er mot medlemskap i EU, å være for et internasjonalt samarbeid. Vi mener det er viktig å være del av et internasjonalt samarbeid når det gjelder forskning. Det gjelder også EU. Det som bekymrer oss, er at vi kanskje skal bruke alle midlene våre bare i EU, når vi vet at vi har store utfordringer også med hensyn til andre områder i verden, BRICS-landene f.eks. Så jeg er ikke noe bekymret i det hele tatt for at vi skal delta i Horizon 2020. Det som bekymrer meg, er at vi bare skal delta der, for da tror jeg vi får en mye smalere forskning enn det vi trenger som land. Vi trenger å ha det på en bred front, for vi vet at vi har store interesser også i andre land, der vi også kan lære mye og ha stor samhandling.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2013-06-10:
Jeg tror det er nyttig å ha kontinuerlige gjennomganger av hvordan vi finansierer både universiteter og høgskoler og hele greia – for å bruke et uparlamentarisk uttrykk! Jeg tror det er nyttig, for når det er veldig stort press på institusjoner for å få studenter inn, få dem igjennom og få dem produsert, fordi du får etterbetaling for dem, er det en bekymring, og har vært det for Senterpartiet også, at vi har hatt, hva skal vi si, for stor konkurranseandel i den totale finansieringa. Jeg tror det er fornuftig at vi går gjennom det. Sjølsagt vil også de nye universitetene bli en del av den vurderinga, men det må jo være innholdet og hva vi ønsker å få ut, som må være det viktigste for oss når vi skal se på finansieringa. Men jeg ser åpenbart at det er store utfordringer sånn som det er per i dag også, for vi ser at det er noen institusjoner som tar inn altfor mange studenter, og som, kanskje på grunn av det, ikke følger dem godt nok opp.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2013-06-10:
Representanten Eriksen sa at opposisjonen har tydeligere og mer ambisiøse mål enn regjeringa, men jeg spør meg sjøl litt hva slags mål egentlig opposisjonen har. For Høyre deler jo ikke de strategiske målene. De deler heller ikke ønsket om en langtidsplan – er i hvert fall veldig skeptiske. Og Høyre og Fremskrittspartiet ønsker å nå 3 pst.-målet av BNP om 17 år, mens Kristelig Folkeparti og Venstre vil nå det om sju år. Hva er det som gjør dem mer tydelige og ambisiøse enn regjeringa, som stadig har vist at en satser på forskning?
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2013-06-10:
Så langt i denne debatten har det vist seg at opposisjonen har hengt seg veldig opp i tidfestinga av BNP-målet. Jeg vet ikke hva BNP er om sju år, eller om 17 år; jeg vet ikke hvor mye som skal til av innsats og midler. Da er spørsmålet til representanten Skei Grande om det ikke er bedre å ha en regjering som viser at den faktisk følger opp de langtidsplanene som den legger fram, f.eks. i tilknytning til NTP og til forskning.
Henning Warloe (Høyre), 2013-06-10:
For å følge opp forrige replikk: Arbeiderpartiet er et parti som er opptatt av verdiskaping og aktiv næringspolitikk, har jeg forstått. Den store utfordringen i forlengelsen av diskusjonen om 3 pst.-målet er å få til en betydelig sterkere forskningsinnsats i næringslivet. Her er det altså slik at f.eks. Forskningsrådet har sagt at det vil kreve betydelig sterkere offentlige virkemidler. Likevel er forskningsmeldingen nesten kjemisk fri for den type tenkning og satsing. Det ligger ingen nye tiltak for å styrke innsatsen i næringslivet der, ingen nye incitamenter. Representanten Yrvin nevnte selv i sitt innlegg at det var en styrking av SkatteFUNN i forbindelse med denne såkalte krisepakken som kom i revidert. Hvorfor kan man ikke styrke disse virkemidlene før krisen banker på døren?
Henning Warloe (Høyre), 2013-06-10:
Jeg takker for spørsmålet. Vi har fra Høyres side vært noe spørrende – det må jeg nok få lov til å si – til den litt bombastiske presentasjonen av en langtidsplan for forskning, fordi vi har stilt oss spørsmålet hvordan forholdet vil være mellom en slik langtidsplan og de styringsdokumentene vi allerede har. La meg nevne et par forskjellige ting: Forskningsrådet selv har langsiktige strategier, de har i dag et system med fireårige stortingsmeldinger, vi har noen ønsker for hvordan f.eks. den foreliggende stortingsmeldingen kunne vært mer konkretisert på viktige punkter, at man ikke bare diskuterer hva som er et problem, men også peker på de klare løsningene, f.eks. med tanke på manglende forskning i næringslivet – som vi har vært inne på – og vi har også veikart for infrastruktur osv. Vi føler at forholdet mellom en langtidsplan og de eksisterende dokumentene er uavklart, og derfor er vi foreløpig noe avventende til regjeringens videre arbeid med dette.
Henning Warloe (Høyre), 2013-06-10:
Jeg må vel kanskje si at hvis representanten Tor Bremer konkluderer med at Høyre ikke står for en satsing på kvalitet, er det mye han har gått glipp av i løpet av disse fire årene her i Stortinget, bl.a. ulike representantforslag – senest i forbindelse med denne debatten og behandlingen av forskningsmeldingen, hvor vi altså har et eget representantforslag om hvordan vi kan få flere universitetsmiljøer i verdensklasse i Norge. Men det vi har som utgangspunkt, er nok at saksprosessene og saksreformene – eller hva man skal kalle dem for – med årlige kostnader på ca. 50 mill. kr ikke så langt vi kan se, har gitt noen konkrete kvalitetsløft i sektoren. Det jobbes veldig mye med kvalitet i alle disse institusjonene, både i nye og i gamle universiteter og også i høyskoler, men saksreformen som sådan og de pengene som har ligget der, har vi ment at i seg selv ikke har ført til noe kvalitetsløft.
Henning Warloe (Høyre), 2013-06-10:
Jeg må nok igjen si at virkelighetsbeskrivelsen av at Høyre har helt andre mål for forskningspolitikken enn de øvrige partiene, er noe oppkonstruert. Men vi har i vårt eget dokument, som er utarbeidet av Høyres forskningsutvalg i løpet av det siste året, laget noen – skal vi si – sammenhengende resonnementer knyttet til å kalle mål for litt andre ting. La meg veldig kort nevne noen eksempler: Vi opererer med fire hovedmål i dette dokumentet knyttet til høyere ambisjoner for norsk forskning, knyttet til verdensledende kompetanse, knyttet til et innovativt næringsliv, og knyttet til løsing av globale utfordringer. Det er det vi har kalt disse. At man da i forskningsmeldingen opererer med flere mål knyttet til globale utfordringer, betyr egentlig det samme. Så har vi laget seks strategier og i alt 40 tiltak – flere av dem er ferdige i forbindelse med behandlingen av denne meldingen.
Henning Warloe (Høyre), 2013-06-10:
Nå ble jeg litt usikker på om Høyre ble kritisert for både å være opptatt av langtidsplanlegging, f.eks. tidfesting av 3 pst.-målet som vi står på, og ikke å være opptatt av langtidsplanlegging, som egentlig lå i denne replikken her. La meg derfor si at det som forskningsmeldingen ikke gir svar på, er hvordan vi skal løse den største utfordringen i norsk forskning, det som kunnskapsministeren senest for en uke siden sa var den viktigste forklaringen på at Norge ikke satser nok på forskning, at det ikke forskes nok i næringslivet. Der skiller vi oss negativt ut, ikke bare i forhold til mange andre land, men også i forhold til våre nærmeste naboland. Den utfordringen gir forskningsmeldingen ingen svar på hvordan man skal løse. Det er den store utfordringen både på kort sikt og på lang sikt – ikke minst på lang sikt – hvis man mener at 3 pst.-målet i det hele tatt skal finnes, og det gjør jo regjeringen.
Henning Warloe (Høyre), 2013-06-10:
Det var interessant å høre om det indre liv i Nei til EU for en stund siden, men er det noe felt hvor EU virkelig har satt dagsordenen, må det vel være på forskningssamarbeidsområdet. Det neste rammeprogrammet, Horizon 2020, som starter opp til neste år, får en økning i budsjettene på ca. 50 pst. i forhold til det forrige. Det er verdens største forskningssamarbeid, og det satses altså massivt. Her er Norge heldigvis med, selv om regjeringen var litt sen med å flagge det. Jeg lurer litt på om SV fremdeles er av den oppfatningen som SV var for fire år siden i forbindelse med stortingsvalgprogrammet for denne perioden, hvor man hadde et punkt hvor man sa at SV skulle sørge for at det ble gjort en kritisk gjennomgang av Norges deltakelse i EU-forskningsprogrammene, og hvor man pekte på den uheldige innflytelsen EU hadde på norsk forskningspolitikk. Gjelder dette fremdeles?
Henning Warloe (Høyre), 2013-06-10:
Representanten Anne Tingelstad Wøien sa i sitt innlegg at vi må bli bedre på å dele kunnskap. Det tror jeg er helt riktig. Verdens største forskningssamarbeid, og dermed også verdens største kunnskapsdelingsprosjekt, er EUs rammeprogram for forskning. Er det et tankekors for det ekstreme nei-partiet Senterpartiet?
Henning Warloe (Høyre), 2013-06-10:
Senest for en uke siden, da forskningsbarometeret ble lagt frem, brukte statsråden næringslivets manglende investering i forskning som forklaring på Norges problem på dette feltet. Egentlig er vi nok ganske enige om problembeskrivelsen, men det vi fra Høyres side etterlyser, er forslag til løsning. Nå har jeg lest forskningsmeldingen stort sett fra perm til perm til øyet har blitt stort og vått, og jeg finner altså ikke noen nye tiltak i denne meldingen som skal øke forskningen i næringslivet. Så kanskje statsråden da kan hjelpe oss, når dette er den store utfordringen som hun selv har gjentatt både her i Stortinget og senest for noen uker siden på en konferanse: Hva er det regjeringen har lagt frem i denne forskningsmeldingen som skal løse problemet og få næringslivet til å forske betydelig mer – betydelig mer?
Henning Warloe (Høyre), 2013-06-10:
Jeg skal holde meg til regjeringens politikk i neste replikk også. Det er jo virkemidler, og som statsråden var innom, er det f.eks. skatteincentiver. Vi har SkatteFUNN-ordningen, vi har det som kalles for BIA, eller Brukerstyrt innovasjonsarena, som to sentrale virkemidler for å stimulere næringslivet. Vi skal jo ikke tvinge næringslivet, vi skal stimulere næringslivet til å satse mer på forskning. BIA fikk tilført ekstra penger i forbindelse med krisepakken som regjeringen la frem etter finanskrisen. Nå sist i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett var jo både finansministeren og statsministeren ute på forhånd til og med, midt under Høyres landsmøte, for å fortelle at nå kan det komme en ny krise for deler av næringslivet i Norge, nå var det viktig å være ute i forkant. Da ble SkatteFUNN-ordningen styrket. Hvorfor er det bare i forbindelse med kriser at denne regjeringen er villig til å stimulere til mer forskning i næringslivet? Er det krisepolitikk, eller burde det være forskningspolitikk?
Henning Warloe (Høyre), 2013-06-10:
Jeg slutter meg til det foregående taler sa om at Fremskrittspartiet inntil videre er større enn Høyre her i Stortinget. Jeg har registrert at flere talere fra regjeringspartiene har angrepet Høyre. Det er en oppkonstruert sak. På side 12 i innstillingen fra komiteen finner man en opplisting som er hentet fra Høyres forskningspolitiske dokument – fire hovedmål og seks strategier. I tillegg til det har vi hentet en rekke av de forslagene som vi har fremmet i forbindelse med denne saken fra vårt dokument. Jeg utlover en stor premie til den som kan påvise hvor motsetningen ligger mellom disse fire hovedmålene og de seks strategiene og disse fem strategiske og fire tverrgående målene som ligger til grunn for Forskningsrådets virksomhet. Det er naturligvis ingen motsetning i det hele tatt. Men noen steder har vi kalt det litt forskjellig, og vi har slått sammen, forenklet og strukturert det på en litt annen måte. Det er ingen motsetning i realiteten. Kunnskapsministeren kalte det for Høyres «egotripp». I så tilfelle er det en egotripp som komiteen har sluttet seg til, for av de åtte forslagene som komiteen anbefaler Stortinget å vedta i dag, stammer seks av de åtte fra Høyres egotripp. Da er det en svært vellykket egotripp, må jeg si. Forskerforbundet har uttalt i forbindelse med komiteens innstilling at komiteen gjennom sin behandling har gjort forskningsmeldingen fra regjeringen mer ambisiøs. Seks av de åtte forslagene som gjør den mer ambisiøs, kommer fra Høyre. Så er det et syvende forslag. Det er at Stortinget ber regjeringen opprette et valgforskningsprogram. Jeg vil bare understreke at vi i voteringen kommer til å støtte det forslaget. Det åttende forslaget er å vedlegge forskningsmeldingen protokollen. Det betyr at nesten alt det som Forskerforbundet sier gjør forskningsmeldingen mer ambisiøs, kommer fra Høyre. Men vil man kalle det en egotripp, er det for så vidt greit for oss. Det viktigste for oss er å ha en ambisiøs forskningspolitikk, og det har vi i forhold til regjeringen og i forhold til det vi har lagt frem. Så vil jeg til slutt si at det oppsiktsvekkende i denne debatten er at næringsministeren ikke har vært her, at han ikke har tatt del i debatten hvor vi har diskutert hvordan vi skal løse Forsknings-Norges store utfordring, nemlig å få næringslivet mer forskningsbasert. Det ønsker altså næringsministeren ikke å være med på å debattere. Det er oppsiktsvekkende.
Henning Warloe (Høyre), 2013-06-10:
Veldig kort: Jeg stusset da jeg hørt Marianne Aasens innlegg, men Marianne Aasen fra Arbeiderpartiet sa noe veldig viktig – egentlig en erkjennelse som vi har sett frem til å få i denne debatten: Skal man i vesentlig grad styrke eller øke forskningsinnsatsen i næringslivet, krever det helt andre virkemidler enn det vi har i dag. Ja, jeg er helt enig. Det er det vi har utfordret regjeringspartiene og statsråden på gjennom hele denne debatten: Hvor er de nye og sterkere virkemidlene som skal få til denne store økningen i næringslivets forskningsinnsats, som alle – iallfall alle de statsråder jeg har hørt – peker på er den store utfordringen for Norge. Det må altså helt andre virkemidler til. I stedet for å forlange at opposisjonen skal komme med denne listen over virkemidler, burde kanskje regjeringen ha tenkt på det i forbindelse med den forskningsmeldingen vi har hatt til behandling i dag.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2013-06-10:
På Sørlandet har vi et næringsliv som er i gang med å gjøre jobben sin når det gjelder forskning og utvikling. Gjennom å ha laget klynge, gjennom å ha ekspandert ganske betraktelig de siste årene og til og med fått et National Centre of Expertise på plass, bidrar de ganske mye. Parallelt med det har det nye universitetet i Agder blitt holdt nede med manglende bevilgninger til bl.a. forskning. Disse to satsingsområdene henger ikke sammen. Er det sånn at regjeringspartiene mener at de nye universitetene skal ligge på et så konstant lavt nivå på forskningsfinansiering og dermed hindre at universitetet blir en verdig medspiller sammen med næringslivet, som går som det suser på Sørlandet?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2013-06-10:
Jeg har lyst til å utfordre representanten på et tema som ingen av regjeringens representanter til nå har tatt opp, nemlig likestilling innenfor akademia. Det er slik at vi har fått en utvikling i Norge som er veldig bra. På mange studier er det et flertall av kvinner, kvinner tar høyere utdanning. Men vi ser også at lenger ut i løpet forsvinner de, og det blir en mye mindre andel, som i hvert fall ikke tilsvarer den høye andelen det er på studiene. Kvinnekampen har til nå egentlig handlet om hvordan vi kan kombinere arbeidsliv og familieliv for å få med kvinner i flere sektorer. Men på dette området ser vi at regjeringspartiene ikke støtter oss i det forslaget – som er veldig vagt, men som vi tror kan være med og hjelpe – som lyder: «Stortinget ber regjeringen utrede nærmere muligheten for å innføre en «120 %-modell» for bedre å legge til rette for å kunne kombinere familieliv med en forskerkarriere.»
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2013-06-10:
Senterpartiet og Kristelig Folkeparti pleier å være ganske enige om at vettet er likelig fordelt utover hele landet – for så vidt også mellom privat og offentlig sektor. Nå er det varslet en ny finansieringsgjennomgang av sektoren. Sist, og det er ikke så veldig lenge siden, ble konklusjonen at dette ikke var mulig å gjøre noen endringer i, det var historisk betinget, og alt var fryktelig vanskelig. Samtidig så vi at med en gang den konklusjonen ble levert, var det flere miljøer som tok til orde for at finansieringen på enkelte sektorer og for enkelte institusjoner fortsatt hadde en utfordring. Jeg har tidligere utfordret en av kollegene fra regjeringspartiene med hensyn til de nye universitetene, men jeg har også lyst til å utfordre Senterpartiet: Hvis man nå får denne nye gjennomgangen, betyr det at man faktisk tenker å få en ny finansiering av private institusjoner, og også av de nye universitetene?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2013-06-10:
Hovedpunktene i vår forskningspolitikk er, som vi slutter oss til, hovedpunktene i forskningsmeldingen om hvilke områder vi skal satse på. De andre hovedpunktene er ganske gjenkjennelige for Kristelig Folkeparti og fra Kristelig Folkepartis historie. Det handler om forpliktelser fra det offentliges side. Det var da Kristelig Folkeparti satt i regjering med Jon Lilletun som forskningsminister, at Forskningsfondet kom. Det var første gang vi klarte å få til en offentlig finansiering som var forpliktende. Derfor har vi sluttet oss til langtidsplantenkningen, selv om vi ikke tror den løser alt. Vi har også sluttet oss til de ambisiøse målene vi har på når vi skal nå opp. Det er viktig for oss å få til forskning mellom næringsliv og akademia. Jeg tror at ved å lese innstillingen vil en kunne se ganske mye av hovedpunktene til Kristelig Folkeparti. Men det jeg valgte å bruke mye av min tid på, var på det meldingen ikke gir noen svar på, nemlig i forhold til likestilling. Der er meldingen passiv. En ønsker å gå i en dialog om kjønnsbalanse i forskningen, og det blir for Kristelig Folkeparti altfor svakt. Derfor valgte jeg å bruke hoveddelen av mitt innlegg på det.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2013-06-10:
Jeg synes dette er en veldig viktig diskusjon, som vi ikke har tatt nok i det sentrale miljøet. Da Stjernø-utvalget la fram sin innstilling, var det store forventninger til hvordan man skulle etablere høyskolene som en egen del og gi dem også mål som de kunne ha et akademisk driv for å nå. Det er noe av det som vi så var positivt rundt prosessen mot at det ble universitet nede i Agder, nemlig at den eneste måten vi kunne få til det akademiske drivet på innenfor dagens system, var å jobbe mot at det ble et universitet. Derfor er det ikke bare representanten Dagrun Eriksen, men hele partiet Kristelig Folkeparti som har sagt nå at vi er nødt til å få til parametere som gjør at også høyskolene har en mulighet til å få et akademisk driv til å utvikle seg, uten – sånn som i dag – at det eneste målet er at det blir universitet. I tillegg har det også vært sånn at hvis det først blir universitet, har man blitt straffet på finansiering. Dette er en dum måte å ivareta høyskolenes virkelig gode måte å være på. Vi kommer til å ha en gjennomgang som sikrer deres særpreg.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2013-06-10:
For det første tenker jeg at det å fjerne Forskningsfondet som en fast etablering var et svakhetstegn regjeringen viste, og et signal om at man ikke ønsket å prioritere på samme måte. La meg ta det siste eksemplet som representanten hadde: Ja, det er noen i opposisjonen som ønsker syv års forpliktelse for å nå målet i OECD, mens noen ønsker 17 år. Men det er da tross alt bedre enn en regjering som bare sier på lang sikt. Når vi får en målsetting på plass, skal vi forhandle om hvorvidt det blir 17 år eller 7 år. At Venstre og Kristelig Folkeparti er mer ambisiøse enn de to andre partiene, er noe jeg er helt sikker på at også Senterpartiet opplevde i en del saker, da de begynte samtalene med dem som de sitter i regjering med nå. Det er forslag, og så får Høyre svare for sine prioriteringer. Det at ett parti tenker litt nytt og kommer med nye forslag inn i dette, kan også gi en bra dynamikk inn i videre samtaler på dette området.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2013-06-10:
Høyre skal få svare for seg selv. Jeg har registrert hvilken tilnærming Høyre har hatt til denne forskningsmeldingen, og at de har jobbet veldig seriøst og parallelt med sin måte å tenke på. At de ikke har klart å involvere den i det eksisterende, får være opp til Høyre. Men vi slutter oss til – som de fleste i denne salen – de hovedretningslinjene som trekkes opp. Jeg opplever at Høyre også gjør det, men de har en annen tilnærming til hele problemstillingen. Vi kommer til å stå på hovedsatsingsområdene, som vi har sagt at vi kommer til å gjøre, i denne meldingen. Vi kommer til å elte regjeringen litt mer på likestilling enn det de har klart å levere. Hva som blir samtalene etter valget, når det blir et nytt flertall – det satser vi på – blir opp til de partiene som skal diskutere. Der blir nok ikke SV med.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2013-06-10:
Etter de siste rundene fram og tilbake er det i hvert fall ikke tvil om at næringsminister Trond Giske burde ha vært til stede i denne salen. Det er ikke tvil om at vi trenger mer av næringslivet og næringslivets innsats. Jeg tror at det går an å være mer aktiv for å få det på plass. Jeg har lyst til å følge min gule tråd gjennom denne dagen. Selv om like mange kvinner som menn nå tar doktorgrad, er knapt én av fire professorer kvinner. Når vi leser meldingen, står denne veldig offensive setningen: «Regjeringen vil be Komité for kjønnsbalanse i forskning om konkrete forslag(…) (…) Under høringen har vi fått konkrete forslag, og Komité for kjønnsbalanse i forskning refererer til at de i løpet av sin funksjonstid har kommet med mange anbefalinger og mange forslag til tiltak. Er statsråden fornøyd med den offensive setningen om at de nå vil be om nye tiltak for å få en bedre balanse i forskningen?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2013-06-10:
Noen refleksjoner: Representanten Tor Bremer sa at dette 3 pst.-målet ville være med og vri fokus fra innhold til bare å handle om prosentsnakk. Det var fritt oversatt, og ikke på så klingende sognemål som representanten selv snakker. Da synes jeg det er interessant at det kun er regjeringspartienes representanter her i dag som ikke vil tidfeste målet. De har brukt mye av sin taletid på opposisjonen, altså når eller om en skulle tidfeste det eller ikke. Hvis dette 3 pst.-målet er så umulig og bevegelig og vanskelig, burde kanskje regjeringen ha avlyst hele målet, og ikke bare hoppet av når det gjelder tidfesting. Så en liten visitt innom næringslivet og behovet i næringslivet. Jeg også savner næringsministerens deltakelse i debatten, fordi vi trenger den stemmen inn for å få opp næringslivets innsats. Ingen her har tatt til orde for at staten skal overta, men veldig mange – særlig hos oss i opposisjonen – har snakket om en mer aktiv stat for å ha insentiver som næringslivet faktisk kan og vil bruke, og som er målrettet for dem. SkatteFUNN-ordningen har hatt en skjebne som har gått litt opp og ned. Den ble innført av Bondevik II-regjeringen, og nå er vi glad for at hele Stortinget sier at dette er en viktig ordning som vi trenger å ivareta. BIA har stort sett vært hele tiden og er et godt virkemiddel. Når det gjelder representanten Alf Egil Holmelids innlegg om samarbeid mellom næringslivet og akademia, er gaveforsterkningsordningen også en viktig ordning. Den har denne regjeringen også tatt vekk, og etter hvert kommet tilbake til. Det er mange virkemiddel og stimuli som må til, og det er også mye vi må gjøre for å få til en bedre dialog, for de snakker hver sine språk i akademia og i næringsliv. Mange har vært inne på Horizon 2020. Det er selvfølgelig viktig å få tilbake mest mulig av kontingenten. Det er et bra fokus, for det gir et driv, og det internasjonale samarbeidet som Horizon 2020 og andre EU-program har bidratt til for norske forskere, er viktig. Men den vanskelige debatten er at hele kontingenten tas innenfor rammen til forskning. Det bør være en åpning for en vurdering av det i tiden framover, så ikke dette går på bekostning av norsk forskningsinnsats totalt. Når det gjelder likestilling har jeg lyst til å si: Hyggelig at man «want to talk the talk, but they don’t walk the walk».
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-06-10:
Jeg har lært et sitat en gang om at man aldri skal leve på lang sikt med noen man elsker, man skal ha et mye kortere perspektiv for den man er glad i. Denne regjeringen vil nå et forskningsmål på lang sikt. Man vil ikke tidfeste det, men man skal ha en plan for hvordan man skal nå dit. Man mener at næringslivet skal forske mer, men man er ikke så opptatt av hvordan man skal legge til rette for at næringslivet skal forske mer. Er egentlig denne målsettingen noen ting verdt når man skal leve på lang sikt? Er man da virkelig glad i det målet?
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-06-10:
Vi har hørt fra regjeringspartiene at man skal snakke pent om nærings-ph.d.-er, men nå foreslår man også offentlige ph.d.-er. Det syns jeg er veldig positivt. I løpet av det året da Venstre begynte å snakke om dette med akademiske karriereveier for lærere, har alle begynt å snakke om at det er viktig med akademiske karriereveier for lærere. Hvorfor får ikke lærerne stå først i køen når det virkelig er noen som trenger disse, når man skal fordele dem? Hvorfor kunne ikke SV være med på denne merknaden i komitébehandlinga?
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-06-10:
Jeg er skuffet over Høyre når det gjelder denne meldinga. Det viser hvor viktig det er å stemme Venstre hvis man er opptatt av forskning. Det viser at hvis man nå vil ha et regjeringsskifte, er det viktig å sørge for at Venstre blir stort og får denne ministerposten, for jeg stoler ikke lenger helt på de satsingene Høyre gjør. Det viser også at vi nok skal klare å samarbeide med Fremskrittspartiet på mange viktige områder. Så her er da Fremskrittspartiet en viktig medsammensvoren på borgerlig side for å få til en satsing på forskning som vi vet vi trenger.
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-06-10:
Jeg har vært på lag med representanten Sørensen mange ganger, langt tilbake, så det er riktig oppfattet. Hun klarte å stikke i det eneste ømme punktet mellom oss også, som var alder! Jeg er, som jeg sa, skuffet over Høyre på dette punktet, og det viser at det er viktig å få et sterkt Venstre inn i et nytt regjeringsalternativ hvis man er opptatt av forskning. Det jeg er glad for, er at Høyre faktisk vil si at de har noen konkrete prosentmål. Det tror jeg er viktig. Så har jeg erfaring fra å samarbeide med Høyre. Jeg satt som parlamentarisk leder da Høyre hadde denne ministerposten, og ved å henge i leggen på dem under forrige forskningsmelding, fikk vi til veldig mye. Vi har i hvert fall ikke lidd de tapene som tidligere representant Rolf Reikvam gjorde når det gjaldt det han gikk inn for da han var i opposisjon, sammenlignet med det han måtte stå for da partiet kom i posisjon.
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-06-10:
Det jeg syns er rarest med denne regjeringa, er, som jeg sa i hovedinnlegget mitt, at man er veldig for prosentmål på noen områder – f.eks. er Senterpartiet utrolig stolt over det man har gjort i forhold til prosentmålet på kultur. Der er prosentmål et akkurat like bevegelig mål som det er innenfor forskning, så jeg forstår ikke hvorfor man ikke skal kunne gjøre det på forskning, når man er villig til å gjøre det på kultur. Jeg syns forskning kanskje er noe av det viktigste vi gjør når det gjelder å bygge framtidas velferdsstat og framtidas arbeidsplasser. Og da forstår jeg ikke hvorfor vi ikke kan ha en sånn målsetting.
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-06-10:
Venstre setter seg djerve mål på dette området. Det er fordi vi syns at dette er noe av det viktigste vi holder på med. Vi kommer til å prioritere forskning og kunnskap aller mest i denne valgkampen fordi vi tror det er noe av det viktigste Norge bør gjøre. Jeg gikk i forslaget mitt gjennom de virkemidlene vi vil ta i bruk. Vi vil styrke SkatteFUNN – det tror vi vil ha veldig stor virkning – vi vil støtte BIA, vi vil gjennomføre alle de tiltakene jeg gikk igjennom rett før jeg gikk på talerstolen, og vi har brevet fra NHO om forskning, med de tiltak de ønsker vi skal sette i gang for å få til forskninga. Alt dette ligger både her og i vårt reviderte forslag til budsjett, så vi viser hvordan vi med konkrete virkemidler kan gjøre dette, mens regjeringa lener seg tilbake og mener at en usynlig hånd skal gripe inn i markedet for å få folk til å forstå at de må forske.
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-06-10:
Jeg har lyst til å spørre om en liten del, og ikke det store bildet – nemlig kunstfagene. Kristin Clemet startet et stipendiatprogram for studier innenfor kunstfagene. Målet var å bygge opp sånn at man hadde stipendiater innenfor de fleste områdene. I dag ser vi at det er en enorm søkning til de veldig få stipendiatene. Det har ikke vært noen økning i antall stipendiater under denne regjeringa. På Dagsrevyen i går så vi de mest eksellente innenfor kunst som kommer inn på studier i utlandet, og som ikke får stipender til å gjennomføre studiene. Det skulle statsråden se på – spørsmålet er om hun som statsråd rekker å se på det. Hvorfor har ikke regjeringa hatt noe engasjement for å løfte kunstfagene videre? Hvorfor har det ikke vært noen økning i det stipendprogrammet som Kristin Clemet satte i gang? Hvorfor vil ikke statsråden hjelpe de studentene?
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-06-10:
Her var det så mange prinsipper at man nesten kan gå litt i surr om hva som var viktigst. Det som gjorde at jeg hadde lyst til å ta replikk, var representantens replikk til Høyre. Venstre og Senterpartiet har lenge hatt en felles historie med å tro på det lokale folkestyret, tro på det å delegere myndighet og tro på at de som faktisk kjenner problemene på kroppen, eller i dette tilfellet ser ungene i øynene, er de beste til å ta kloke avgjørelser for framtida. Hvorfor har ikke Senterpartiet lenger troen på at det kommunale barnevernet er det beste leddet til å ha mest makt? Hvorfor tror de ikke lenger at det er lokalt man har mest kunnskap om framtida? Hvorfor tror man ikke at den 19-åringen som Høyre dro fram som eksempel, kunne ha fått et bedre tilbud hvis avgjørelsene hadde blitt tatt lokalt? Hvorfor har Senterpartiet mistet troen på lokale avgjørelser?
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-06-10:
Vi må ha samarbeid mellom kommunene hvis vi skal klare å bygge opp dette. Men jeg tror ikke at vi trenger en halv million mennesker for å kunne få til en sånn type samarbeid. Her er det snakk om å flytte en god del av makta som i dag ligger i Bufetat, nedover til kommunene. Det standpunktet som Venstre har, er i og for seg det samme standpunktet som en rekke av høringsinstansene har, og som en rekke av faggruppene som jobber innenfor systemet, har. Problemet i dag er at vi har tappet førstelinjetjenesten for kompetanse, og vi har tappet den for avgjørelsesmakt. Vi ser at veldig mange unger blir kasteball i systemet og ikke får det faste punktet som det ville ha vært om den som ser deg i øynene, er den som faktisk skal bestemme hvor du skal tilbringe livet ditt.
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-06-10:
Jeg har ikke ambisjoner om å utvide talerlista med mitt innlegg. Jeg har lyst til å ta opp to aspekter når det gjelder årsmeldinga og de spesialrapportene som vi har. Det første er at vi snart skal vedta nye terrorlover i Stortinget, noe som jo vil øke muligheten for bruk av ganske inngripende overvåkingsmetoder, ganske enkelt. Dette vil føye seg inn i rekken av mange ting som har skjedd de siste årene, som egentlig tilsier at EOS-utvalget får en større og større jobb å gjøre, både med tanke på den kompetansen de må besitte, og med tanke på det omfanget de må kunne forholde seg til. Jeg tror det er på tide at Stortinget har en ordentlig debatt om hvorvidt vi har de riktige ressursene på plass med hensyn til de utfordringene vi ser foran oss når det gjelder overvåking, i hvert fall hvis det viser seg at de terrorlovene som justiskomiteen enstemmig har innstilt til, faktisk blir vedtatt. Da vil det settes veldig store krav til et EOS-utvalg, og det må følges opp med flere ressurser hvis det skal kunne gjøres på en ordentlig måte. Det andre momentet er en særmerknad som Venstre har i innstillingen. EOS-utvalget har gjort akkurat som de har fått beskjed om, og som de har mandat til i varslingsstrukturen. Vi syns likevel det er rart at man må klage for å få beskjed om at man har blitt ulovlig overvåket. Jeg skjønner at det ikke går an å varsle alle, både fordi alvorlighetsgraden er ulik, og fordi man ved å varsle at noen har blitt overvåket feil, kan komme til å røpe noen som har blitt overvåket riktig. Det er en balansegang i dette, men jeg syns det er mange gode poenger i brevet fra Norsk Redaktørforening og andre innenfor medieverdenen, hvor de sier de syns det er underlig at de journalistene som spør, får svar, mens de som ikke gjør det, ikke blir varslet. Jeg tror det kan føre til mye negativt, for EOS-utvalget får veldig mange spørsmål som de kanskje ikke hadde trengt å bruke ressurser på, fordi folk spør for sikkerhets skyld. Jeg tror vi må ha bedre rutiner for dette, og folk må føle at det er en sammenheng mellom det å bli avslørt ulovlig overvåket og den oppfølginga man får i ettertid. Dette er en jobb som presidentskapet nå har fått, men vi mener at vi her må ha en ordentlig gjennomgang av hele regelverket, for dette henger ikke sammen med folks rettsoppfattelse og deres oppfattelse av hvordan systemet skal være.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2013-06-10:
La meg rette oppmerksomheten mot Høyres merknader. Saksordfører Lien poengterte ganske tydelig og godt i sitt innlegg at vi må gå ut over fireårshorisonter når det gjelder forskning. Han uttrykte også tilfredshet, som jeg støtter, med at det er politisk bredt forankret at vi skal følge lange linjer og ha en bred politisk enighet om hovedgrunnene. Derfor er det underlig og oppsiktsvekkende at Høyre ikke er med på sentrale elementer i innstillingen. Jeg vil vise til tre punkter: Høyre er skeptiske til tiårsplan, de er ikke med på at langtidsplanen bør inneholde nasjonalt viktig forskningsinfrastruktur, og de er ikke med på de forskningspolitiske målene som ble slått fast i forrige forskningsmelding, og som også står i denne som hovedmål. Hvorfor er ikke Høyre med på dette, siden de var med på det i forrige stortingsperiode, og siden alle de andre partiene i Stortinget er med på dette?
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2013-06-10:
Først vil jeg takke for gode ord om at komiteen har funnet fram til mye felles politikk. Dernest vil jeg rose representanten Eriksen for å ta opp arbeidsforholdene, som vi vet er krevende for mange forskere, særlig kvinner. Likevel sitter jeg igjen med et sentralt spørsmål, som jeg ser fram til å få svar på. Det er: Hva er hovedpunktene og de overordnede grepene i Kristelig Folkepartis forskningspolitikk?
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2013-06-10:
Jeg har lyst til å komme med tre–fire kommentarer. Den første handler om at alle steder er det noen som faller mellom to stoler – som det alltid gjør. Hos oss er det små sære forskningsmiljøer, og noen av disse skiller seg såpass kraftig ut av det kreves særlige tiltak. Da tenker jeg på valgforskning som vi har fått inn i denne meldingen. De driver en viktig forskningsformidling som vi er opptatt av. Det er et lite, sårbart miljø, samtidig som det er et viktig miljø som er til stede når vi skal forstå politiske strømninger. De har samlet opp data over lang tid, som det er viktig å ivareta. Jeg er veldig glad for at vi kan få dette i mer ordnede former, forhåpentligvis med et tiårsprogram som blir konkurranseutsatt. Det er jeg veldig glad for – og også at Høyre har valgt å støtte dette. Da sikrer vi tverrpolitisk enighet om det. Så til Høyres særmerknader om sine hovedmål. Representanten Henning Warloe forklarte om dem. Etter å ha hørt hans forklaring, forstår jeg ikke hvorfor de ikke kunne være med på resten av komiteens merknader. Selv om merknadene inneholder litt andre ord og føringer, hadde det vært en styrke for meldingen om alle var med. Deretter har jeg lyst til å kommentere dette med 3 pst.-målet. Saksordfører Tord Lien ramset opp alle ordningene, som alle her støtter, og som det kommer til å komme penger til på høstens budsjett. Det gjelder SkatteFUNN, det gjelder BIA og alle de andre ordningene som ble ramset opp. Gaveforsterkningsordningen øker ikke næringslivsforskningen – det er penger som går rett inn i universitets- og forskningsmiljøene, som ikke er forskning ute i næringslivet, selv om det ble nevnt i denne sammenheng av representanten Dagrun Eriksen. Men vi snakker om veldig store penger – 30 mrd. kr–40 mrd. kr. Det er ikke tenkelig at SkatteFUNN klarer å mobilisere så mye penger. Så man snakker om helt andre grep, og de grepene har jeg ikke hørt noen verdens ting om. Man må tenke helt annerledes, helt nytt. Det er kjempekrevende. Jeg tror vi skal ha respekt for at ingen av oss sitter med de virkemidlene, for dette er veldig sammensatt, som jeg var inne på i mitt innlegg. De landene som får det til, gjør mange systematiske grep over lang tid. Da kan de ha et håp om at de over en periode på 5–10–15–20 år kan få en løsning. Det er viktig. Når det gjelder hvilke statsråder som deltar her i dag, kan jeg opplyse om følgende: Med kunnskapsministeren ble det avtalt med Stortinget hvilken dag vi skulle ha debatten, slik at vi kunne være sikre på at det passet. Fiskeriministeren har direkte blitt invitert hit. Næringsministeren er ikke blitt invitert av Stortinget til å delta i debatten. Han vet at det er i dag, men det var for sent å endre programmet hans.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2013-06-10:
En av de tingene som tydeliggjøres i denne meldingen, er at vi burde ha en bedre koordinering mellom departementene når det gjelder forskning. Egentlig burde alle statsrådene vært til stede her, for alle har forskningsporteføljer. Alle våre kolleger burde også deltatt i denne diskusjonen, fordi mange har større eller mindre budsjettposter hvor det er betydelige pengesummer som går til forskning, så dette er en debatt som selvfølgelig går langt utover vår komité. Jeg ga imidlertid saksopplysninger, opplever jeg, om hvorfor ikke statsråd Trond Giske var til stede. Han er i stand til å forsvare seg selv, det vet vi alle sammen. Så er det dette med næringslivsforskning og 3 pst.-målet: Jeg mener med tyngde at det blir en litt fattig debatt – det var begrepet jeg brukte i mitt innlegg – hvis det er det vi skal ha hovedfokus på. Det er et hårete mål i seg selv å ha 3 pst. som et mål, det er enda mer hårete å tidfeste det, og det er så hårete at det vil bli plagsomt, er min påstand, for dem som tidfester det til 2020. Det er betydelige utfordringer knyttet til det å vedta det i denne salen, når det er tusenvis av små beslutninger der ute i små, mellomstore og store bedrifter det avhenger av, og som er nødt til å gå langt utover det virkemiddelapparatet vil kunne stimulere til. Da handler det om det som flere representanter har tatt opp: Det at en har kulturforskjeller, at alle folk må oppleve at det er til nytte for dem, at det er lurt for deres bedrift, at det er bra for deres forskningsmiljø å delta i bedre samarbeid med universiteter, institutter, høyskoler osv. Jeg etterlyser mer ydmykhet rett og slett i det spørsmålet, for det er ikke noen «quick fix» – det er ikke bare å vedta det her, og så blir det en realitet. Det hadde jeg ønsket meg, for det fortjener dette temaet.
Tor Bremer (Arbeiderpartiet), 2013-06-10:
Forskingsmeldinga har eit tydeleg fokus på kvalitet – det går igjen som ein raud tråd, bokstavleg talt, frå område til område. Eksempelvis er både langtidsplanen og det internasjonale forskingssamarbeidet motiverte ut frå behovet for å løfta kvaliteten. Eit anna grep for å løfta kvaliteten er å ha fokus på tredelinga av forskinga som føregår ved høgskulane og universiteta våre. Her er komiteen, minus Høgre, samstemt om behovet for meir samarbeid, betre arbeidsdeling og meir konsentrasjon nettopp for å heva kvaliteten. Heile sektoren kjem til oss og ber oss ta grep – studentane kjem, forskarane kjem, styremedlemane kjem. Spørsmålet er: Kvifor vil ikkje Høgre vera med på dette kvalitetsløftet, kvifor har Høgre kasta korta her?
Tor Bremer (Arbeiderpartiet), 2013-06-10:
Dei fleste partia er svært tydelege på rolla som høgskulane har i forhold til profesjonsutdanningane våre. Dei fleste partia er òg veldig tydelege på og opptekne av korleis heva kvaliteten på forsking og utdanning ved universiteta. Dette er ståstaden og litt utgangspunktet òg kring debatten i forholdet mellom universitet og høgskular om korleis få til denne gode arbeidsdelinga. Det er også ståstaden i forhold til spørsmålet om kor mange universitet me treng. Men eg må seia at mange sperra auga betydeleg opp då me for ei tid sidan såg at representanten Dagrun Eriksen, faktisk i behageleg avstand frå det faktum at Universitetet i Agder er etablert, no vil setja strek for ytterlegare nye universitet. Så spørsmålet er: Kvifor vil representanten gå frå dagens krav til breidd og kvalitet, som er avgjerande, og kva har endra seg sidan Agder fekk si godkjenning?
Tor Bremer (Arbeiderpartiet), 2013-06-10:
Innlegga i salen i dag, og for så vidt debatten, har avslørt det me frykta aller mest frå opposisjonen si side når det gjeld 3 pst.-målet, at temaet blir vridd frå dei forskingsfaglege utfordringane til når me skal nå målet. Venstre har ambisiøst nok sagt at dei vil nå dette målet innan 2020. Reaksjonane i sektoren er stort sett at dei ser på det som eit veldig populistisk forslag, som er relativt vanskeleg å nå. Spørsmålet til Skei Grande er kort og godt: Korleis har ho tenkt å få næringslivet til å forska så mykje – me snakkar altså om ein manko på 40 mrd. kr – innan 2020?
Tor Bremer (Arbeiderpartiet), 2013-06-10:
Det er openbert at me har store utfordringar – eg vil seia mest, kanskje, på det kulturelle nivået – når det gjeld å heva næringslivsforskinga. Me opplever i dag at våre bedrifter, forskingsmiljø og høgare utdanningsinstitusjonar i kanskje for stor grad lever åleine med for tette skott seg imellom. Eg ser at dei landa og regionane som i større grad lykkast med å få opp innovasjonskrafta og forskinga, har ein mykje tettare kultur, der dei møtest og utvekslar idear og tankar om framtida. Det er òg slik at vår næringsstruktur og samansetjinga av våre bedrifter er ei utfordring, for dei er ikkje spesielt forskingsintensive. Norske bedrifter med under ti tilsette står for 36 pst. av BNP. Vi har altså ein enorm produksjon i små bedrifter. Det er ei utfordring. Så vil eg retta merksemda mot det som opplevast som eit mantra frå Høgre gong etter gong i den typen debattar, nå frå representanten Hofstad Helleland. Der blir det framført at norsk innovasjonsevne er skral, og me kjem dårleg ut på internasjonale rangeringar. Eg vil først og fremst slå tilbake denne påstanden, for det har ikkje noko hald i verkelegheita. Me har eit godt system for å registrera slike rangeringar: Det er den norske indikatorrapporten. Den siste indikatorrapporten, for 2012, seier noko om dette. Han seier: «Det er en sannhet med store modifikasjoner.» Noregs plass varierer nemleg særdeles mykje. Det er mange ulike typar rangeringar. Me har f.eks. Innovation Union Scoreboard som Høgre ofte viser til: Der har me ein 17. plass, av 40 land. Så har me World Competitiveness Scoreboard: Der tar me ein 8. plass, av 59 land. Eg kan gå vidare til den tyske indikatorrapporten som har eit mykje meir treffsikkert sett av indikatorar, og som er mykje tydelegare enn han som Høgre ofte brukar: Der har me stige frå ein 14. plass i 1995 til ein 7. plass i 2010. Me ser frå område til område at den norske innovasjonskrafta er betydeleg større enn det biletet Høgre yndar å teikna. Det blir både feil og misvisande. Igjen viser eg til indikatorrapporten for 2012 – side 30, for den som er spesielt interessert, der ein skriv: «(…) analysen av norsk innovasjonsevne bør avgjort bygge på et mer nyansert grunnlag enn vår samlete plassering i ulike scoreboards.» (…)