trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-10-06:
Etter å ha lyttet til debatten registrerer jeg at det er mange gode forslag til endringer av budsjettet, men rammene blir jo ikke noe større av den grunn. Jeg legger til grunn at bl.a. SVs leder nylig har uttalt at det skattenivået hun synes er fornuftig å regjere på grunnlag av i fire nye år, hvis stortingsvalget gir grunnlag for det, altså fra 2005, er det skattenivået som Regjeringen nå har foreslått. Det uttalte hun så sent som i en debatt i «Holmgang» den 1. september. Da kan vi jo si at det ikke er veldig stort rom for de påplussinger som har gått gjennom mange innlegg. Summert opp har det gått løfter om nye milliarder uten at noen har pekt på inndekning for det. Det er vel kanskje naturlig i en tidlig fase av en budsjettdebatt, men det blir ikke noe mindre krevende i en videre prosess av den grunn. La meg bare ta en konkret sak og si i forhold til barnehageforliket at vi følger opp forliket, men forliket forutsetter at det er tilnærmet full dekning når makspris 2 skal innføres. Det er det ikke. Derfor prioriterer vi å oppnå tilnærmet full dekning, slik at det skal bli mulig på et senere tidspunkt, men så fort som mulig, å innføre makspris 2. En generell trend i kritikken fra opposisjonspartiene, til venstre for Regjeringen iallfall, har vært begrepet «usosial prioritering». Jeg vil sterkt bestride det som en karakteristikk av et budsjett der vi bruker milliarder på områder som helse, internasjonal bistand, satsing på psykiatri, opptrapping av en fattigdomspakke som har blitt ganske stor etter hvert, og en meget sterk skolesatsing. Hvorfor trekker jeg skolesatsing inn i denne sammenheng? Jo, fordi skolen er et av de virkemidler vi har i samfunnet til å gi alle, uavhengig av sosial, økonomisk eller kulturell bakgrunn, en mulighet til å komme seg frem i samfunnet, til å skape seg en plattform og til å lykkes i jobb og i utdanning. Derfor er det et viktig trekk også ved den sosiale profilen i budsjettet. Skattereformen har som mål å skape mer rettferdighet mellom dem som lever bare av lønnsinntekt, og dem som lever i en kombinasjon av lønnsinntekt og kapitalinntekt. Det er ingen fra opposisjonen som i denne debatten har pekt på alternativer til en slik omlegging, og jeg ser med interesse frem til hva som måtte komme frem i løpet av prosessen. Det er helt åpenbart at vi iallfall er nødt til å forandre deler av dagens skattesystem, ikke minst som et ledd i våre forpliktelser i henhold til EØS-avtalen.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2004-10-06:
Responsen fra finansministeren var kanskje som forventet, må jeg si, hvis man ser på de valgene man har gjort her. Vi har ikke hatt budsjettet i så lang tid, men de tabellene som er satt opp der, viser hvilke valg Regjeringen har gjort. De har gjort ett hovedvalg, nemlig mer til dem som har mest fra før. Det ser vi på skattefordelingstabellene. Og det er spørsmål om verdier. Det er klart at denne Høyre-dominerte regjeringen velger et samfunn hvor de nedprioriterer skole, nedprioriterer fordelingen i forhold til de eldre, nedprioriterer helsetilbud, osv., når vi ser hvor innstramningene er kommet. Det foreligger nå store innstramninger for pendlere, f.eks., i forhold til daglige arbeidsreiser, kostfradrag osv. Ja, hvem rammer økningen i egenandelene, som her foreslås økt fra 1 550 kr til 2 500 kr? Jo, det er nettopp grupper mennesker som trenger vår hjelp og vår fordelingsbistand. Hva viser dette i forhold til arbeidsledigheten? Jo, nettopp at den har bitt seg fast. Hva viser tabellene om hvem som mottar sosialomsorg, og om økninger på den linjen i Norge? Det ser ikke ut for at denne utviklingen bekymrer den sittende regjering. Det bekymrer oss fra Arbeiderpartiet. Dermed legger vi opp til en annen fordelingspolitikk. Det er ikke skattelettelser til dem som trenger det minst, men en bedre fordeling til dem som sitter nederst ved bordet.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2004-10-06:
Jeg må først tilbakevise påstanden om at Fremskrittspartiet ikke satser på rusomsorg. Er det noen som har vært en pådriver i denne salen for å gi verdigheten tilbake til mange av landets rusmiddelmisbrukere, er det nettopp Fremskrittspartiet. Så den påstanden vil jeg på det sterkeste tilbakevise. Det er fint at finansministeren er stolt av de satsingene som Regjeringen legger opp til. Jeg håper at et eventuelt vellykket forhandlingsresultat gjør at vi også kan være stolte av at vi har fått rettet opp de mangelfulle satsingsområdene som vi fortsatt sliter med. For oss vil det være helt avgjørende for å kunne komme i havn at den sosiale profilen i dette budsjettet blir bedre. Det vil være helt avgjørende for oss, ikke minst at regjeringspartiene vil ha respekt for de grunnleggende krav Fremskrittspartiet kommer til å fremsette. For oss er det avgjørende at vi får våre sykehus på stell, slik at de kan behandle flere pasienter og bruke mindre tid på intern organisering. Det gjør noe for hele arbeidslivet også at folk slipper å gå sykmeldte så lenge som de i dag gjør, fordi man må vente på å få behandling. Så helse vil være avgjørende viktig for oss. Og så mye tid som Regjeringen har brukt på å snakke om behovet for kriminalitetsbekjempelse, må det snart begynne å synliggjøre seg i form av vilje til å satse tilstrekkelig med midler for å gjøre det. Det er jo ikke gratis, det har vi sett nok eksempler på i det siste, og da må vi være villige til å bruke de pengene som skal til, for å gi folk en trygg og sikker hverdag. Det vil Fremskrittspartiet sette mye inn på å få til. Når det er sagt, blir det litt underlig med all den tid finansministeren har brukt på å mobbe Fremskrittspartiet fordi vi har vært kritiske til handlingsregelen for bruk av oljepenger. Nok en gang bruker altså Regjeringen langt mer penger enn det handlingsregelen tilsier, og det betyr at den egentlig er død og begravet. Det er bra, for den er i seg selv ikke noen god målestokk for hvordan vi skal forvalte pengene i norsk økonomi. Jeg skjønner ikke hvorfor det er bedre å investere all vår rikdom i utlandet og sultefôre norsk næringsliv og norske borgere når det kunne vært fornuftig å investere i veibygging og på en rekke andre områder.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-06:
La meg bare trekke fram en av de skatteendringene som Regjeringen gjør, som det er lett å overse, men som har stor konsekvens. Man går altså inn for verdisetting av aksjer fra 100 pst. til 65 pst. Det betyr en halv milliard kroner i skattelettelser for dem i Norge som eier aksjer. Det er mange som eier aksjer. Noen eier én eller to aksjer som de har arvet av bestemor, og noen eier litt mer, men hovedtyngden av norske aksjonærer er de som i utgangspunktet har størst formue og størst inntekt. Det betyr at nesten hele denne halve milliarden som Regjeringen nå gir ut, vil Norges rikeste mennesker nyte godt av. Det er derfor disse fordelingstabellene, som står forbilledlig i budsjettet, også viser at de som har mest, får desidert mest. Dette står ikke i noe proporsjonalt forhold, for de som da har minst, får ingenting. Ikke bare får de ingenting, de skal sågar betale høyere egenandeler når de skal til doktor eller bruke ulike sykehustjenester. Det er jo dette som er kjernen i Høyres politikk, nemlig at man ønsker å stimulere dem som har mest, og ta fra dem som har minst. Jeg synes det er nedslående og skuffende at denne regjeringen gjør det, fordi jeg har en oppriktig tro på at Kristelig Folkeparti egentlig mener noe annet. Deres sosiale sinnelag har jeg stor tro på, og jeg deler i stor grad også deres sosiale samvittighet. Men det som Regjeringen nå presenterer, forsterker bare den forskjellsutvikling vi dessverre har hatt gjennom år. Forskjellsutvikling dreier seg ikke bare om øremerkede eller målrettede tiltak til de fattigste. Det dreier seg om de store, universelle grep for hvordan vårt samfunn skal utvikle seg framover, og der er det store bildet privat forbruk mot offentlig forbruk. Fra SVs side er vi veldig klar på at dette rike landet nå må bruke mer ressurser på bekostning av det private forbruket for å ruste opp fellesskapet, ruste opp skolene våre, ruste opp barnehagene, eldreomsorgen, sikre pensjonene og sikre framtiden for verdiskaping i Norge. Finansministeren har helt rett i én ting, og det er at folk er den viktigste ressursen dette landet besitter. Det betyr at å bruke fellesskapets penger på å ruste opp kunnskapen hos folk og å ruste opp velferden hos folk er det vi faktisk trenger for framtiden. I så måte er vi dypt uenig i perspektivet til Regjeringen.
Morten Lund (Senterpartiet), 2004-10-06:
Det forundrer meg hvis finansministeren ikke har oppfattet at øverst på samtliges ønskeliste i næringslivet står det økt satsing på vegbygging, for de vil ha bort flaskehalsene der bilene i bedriftene står i kø. De taper masse på at vi ikke har en infrastruktur som er like bra som i nabolandene. Det dreier seg om både fylkesveger, vanlige riksveger og stamveger. I Sør-Trøndelag mangler det 12 milliarder kr for å utbedre de viktigste vegene, og det kommer til å ta 20 år hvis vi ikke får gjort litt mer enn i dag. Næringslivet ser det dynamiske og positive i å satse på vegbygging, ikke minst når vi har ledig kapasitet i anleggssektoren. Pengepolitikken har blitt slik Senterpartiet har krevd, men den ble det et og et halvt år for sent. På den tiden tapte næringslivet mye av egenkapitalen sin, for det gikk på nettoen deres at krona var så sterk. Det var synd at finansministeren ikke hadde styrke til å gripe inn og instruere, noe som burde ha vært gjort, og som det ville ha vært flertall for i denne salen. Når det gjelder pendlere og viktigheten av at de ikke straffes økonomisk i forhold til i dag, er det slik at en hel del folk ønsker å bo et stykke fra arbeidsplassen sin, fordi der er det et bomiljø som de ikke vil finne i de mest sentrale strøkene. Vi syns det er feil å straffe dem som har gjort det valget. Det er vanskelig for dem å selge huset sitt og flytte derfra. Vi ønsker ikke at det skal skje. Men det er kanskje det regjeringspartiene ønsker? Sentraliseringen koster mye, ikke minst for folk som bor i byene, fordi boligprisene går så mye opp som de gjør. Det er vanskelig å bygge nok i de sentrale strøkene når sentraliseringen går så fort. Vi ønsker at den skal bli mindre. Vi ønsker at det skal komme flere arbeidsplasser ute i distriktene, og at folk som pendler i dag, fortsatt skal kunne velge det.
André Oktay Dahl (Høyre), 2004-11-18:
Jeg konstaterer at den replikken nok var forberedt på forhånd, og jeg trodde også det var denne rapporten vi skulle ha til behandling i dag. Jeg viser til det som har vært et poeng for Regjeringen og for Høyre hele tiden i forbindelse med behandlingen av denne rapporten som vi behandler i dag, at sikkerhetsbehov alltid skal ha forrang. Det har det hatt i hele denne prosessen, og det vil det fortsatt også ha i det videre arbeidet med BaneTele-organiseringen. Det tror jeg statsråden etterpå kan skrive under på. Det går en grense. Det er ikke nødvendigvis sånn at sikkerhetsproblematikk blir skadelidende ved at man velger andre organisasjonsmodeller, men det stiller krav til at man har et godt tilsyn med dem som utfører tjenester. Så jeg kan ikke se at det skulle være noe særlig problem sammenlignet med den organisasjonsmodellen man f.eks. hadde før man omdannet den interne forretningsenheten i Jernbaneverket til et BaneTele AS.
André Oktay Dahl (Høyre), 2004-11-18:
Noe av det første jeg leste i en bok om selskapsrett, var at valget av organisasjonsmodell medfører et valg av realiteter. I forhold til spørsmålet om juridiske utredninger: På hvilket tidspunkt og på hvilken måte mener representanten Engebretsen at departementet, etter den da valgte organisasjonsform, skulle ha grepet inn? I en merknad på side 6 i innstillingen understreker Arbeiderpartiet og SV at aktivt «eierskap kan være et nyttig virkemiddel for å sikre viktige samfunnsmessige interesser». Kan representanten Engebretsen gi noen eksempler på områder hvor det ikke nødvendigvis er nyttig?
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2004-11-18:
En skal ikke forundres over at Høyre-representanter fremmer Høyre-politikk og har en kommersiell tilnærming til en rekke av fellesskapsverdiene. Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet mener at et effektivt statlig eierskap er et viktig virkemiddel for å sikre fellesskapets interesser. Offentlig eierskap sikrer viktige politiske mål i distriktspolitikken, innen kultur og på helseområdet. I tillegg sørger statlig eierskap for at fellesskapet har råderetten over naturressurser, og at vi får inntekter til utbygging av velferdsordninger som vi alle nyter godt av. Resultatet av de politiske valgene de siste årene har svekket muligheten for god styring av fellesskapsverdiene. Min utfordring til representanten Dahl er: Kan han forklare hvilke åpenbare samfunnsgevinster han ser ved ytterligere å privatisere fellesskapsverdiene, herunder også BaneTele?
Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 2004-11-18:
Vi mener at aktivt statlig eierskap er nødvendig på de områdene hvor fellesskapet har behov for det. Det er jo noe av statens begrunnelse, at man ivaretar innbyggernes behov på ulike måter. Vi ser at fellesskapet gjennom sine forvaltninger har en helt annen mulighet til å styre de fellesskapsoppgavene som vi har i samfunnet, enn når man overlater det til private aktører. Det er vårt grunnsyn. Når departementet skulle ha grepet inn? Jeg vet ikke om jeg egentlig har hatt noe krav om eller sagt noe om når departementet skulle gripe inn. Det jeg har sagt, er at departementet på visse områder med fordel kunne ha vært raskere med sine avklaringer. Det gjelder konverteringen av lånet. Man kunne ha vært raskere og tydeligere, men jeg sier samtidig at her er det helt åpenbart at styret selv har hatt betydelig ansvar for å forstå det som ble sagt.
Siri Hall Arnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-18:
Representanten Skei Grande nevner Venstres utgangspunkt, at man egentlig ønsker at både ekteskapsinngåelser og partnerskapsinngåelser skal foretas av notarius publicus. Enhver som har lest merknadene til familiemeldingen, vil se at det også er SVs primære utgangspunkt. Men når flertallet har valgt en annen løsning, ønsker vi altså likebehandling mellom ekteskapsinngåelser og partnerskapsinngåelser. I en merknad i dagens innstilling ser jeg at det står at flertallet vil understreke at prinsippet i forhold til vigselsrett er menneskerettighetenes bestemmelse om religionsfrihet. Intet trossamfunn eller livssynssamfunn kan tvinges til å vie likekjønnede par. Men det blir er sterk enveis trosfrihet når prinsippet her brukes til å begrunne at man skal nekte et livssynssamfunn som ønsker å forestå partnerskapsinngåelser, å gjøre nettopp dette. For hvis det er trosfriheten som er målet, måtte man nettopp si at livssynssamfunnene selv skal få velge hva de vil søke om. Men virkeligheten i denne sal er altså at trosfriheten er viktig hvis man sier at et livssynssamfunn/trossamfunn ikke må tvinges til å forestå partnerskapsinngåelser, mens friheten for det livssynssamfunnet jeg tilhører – jeg selv er humanetiker – til å velge å organisere seg på den måten vi ønsker, er mindre viktig. Etter SVs syn har vi for det første fra flertallet i denne sal nå lagt til grunn et prinsipp der man gir mulighet til å søke om vigselsrett, og vi har en partnerskapslov som bygger på parallellitet med ekteskapsloven på alle andre punkter enn enkelte spesifikke unntak, som først og fremst er knyttet til barn. Da blir det litt spesielt å utvide denne vigselsretten til trossamfunn når det gjelder ekteskapsloven, men nekte å gi den samme muligheten når det gjelder partnerskapsloven. Det er vanskelig å se dette som noe annet enn en innskrenkning av de prinsippene partnerskapsloven er bygd på. Jeg registrerer at dette bl.a. kommer fra partier som i den offentlige debatten hevder – og erkjenner – å godta den partnerskapsloven vi har i dag. Til slutt til representanten Knudsen, som ifølge seg selv ikke ønsker diskriminering, men kun et skille i lovverket, og vil ha respekt for dette synspunktet: Jeg forsvarer ytringsfrihet i den offentlige debatten. Dersom noen ønsker å si at de ifølge sin tro mener at mannen er overordnet kvinnen, respekterer jeg deres rett til å si det, men jeg kaller det kvinnediskriminering. Dersom noen ønsker å si at det er deres tro at sorte mennesker er mindre verdt enn hvite, vil jeg også si: Ja vel, det får vi tåle innenfor trosfriheten, men jeg kaller det diskriminering. Og når representanten Knudsen velger å si at én form for kjærlighet er mer naturlig, mer riktig, enn en annen form for kjærlighet, respekterer jeg at han har rett til å si det i den offentlige debatten. Men det er diskriminering.
Siri Hall Arnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-18:
Jeg skal ikke hale ut debatten i det uendelige, men jeg må få gi et lite tilsvar til representanten Knudsen, som gjorde det klart at homofile og heterofile i hans øyne er like, bortsett fra at de altså skal ha ulike rettigheter i lovgivningen på grunn av at den ene gruppen får barn og den andre ikke får det. Jeg må først få takke representanten Knudsen for denne sjenerøse og velvillige innstillingen, men jeg vil også få påpeke at det er ingen som i fullt alvor til nå har foreslått at man skal ha en test på evnen til å få barn som betingelse for de juridiske rettigheter man gir, enten det er gjennom ekteskap eller gjennom partnerskap. Faktum er for det første at mange lever i ekteskap uten barn, og at mange lever i partnerskap med barn. Så jeg vil oppfordre representanten Knudsen, dersom han i fullt alvor mener at det kun er par med barn som skal få de juridiske rettigheter som samfunnet gir i dag gjennom ekteskapslov og partnerskapslov, til å fremme dette forslaget i Stortinget. Det kunne blitt en svært interessant debatt. Kanskje en liten utfordring om noen mener man skal vente med sex til ekteskapet – men det kan vi sikkert finne en løsning på.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-11-18:
Eg takkar for svaret. Men eg synest dette svaret òg er med på å understreka det eg vil kalla ei tilbakelent holdning i forhold til dei store utfordringane som er i denne sektoren. Det er stor merksemd omkring enkelte samband viss det for ein kort periode blir kolonnekøyring eller nattestengt. Det er det mange langs kysten lever med permanent. Det er kolonnekøyring og nattestengt fordi ferjene sluttar å gå, eller fordi dei går berre av og til. Då synest eg at det er litt merkeleg – ikkje berre litt, det er svært merkeleg – at statsråden ikkje kan vera klårare når det gjeld samband som er sterkt trafikkerte, og som har opp til 1 time og 20 minutt mellom avgangane. Synest ho det er akseptabelt, eller vil ho gjera noko? For dette handlar om små midlar. Eg er òg overraska over at ho ikkje kan svara direkte på om ho tykkjer 45 000 personbileiningar i oversitjing i løpet av ni månader er for mykje. Eg ser at statsråden i dag òg fyrst og fremst fokuserer på den store trua ho har på anbodsutsetjing, og dei store midlane ho trur det er å spara på det. Eg oppfattar faktisk noko av det ho seier, som ei ansvarsfråskriving frå departementet si side. Det kan ikkje vera slik at det no skal vera selskapa som einsidig skal ha ansvaret for eit tilpassa ferjetilbod, når det samtidig er slik at selskapa ikkje veit langt fram kva for ferjestrekningar dei faktisk har ansvaret for. Det er det som er det store dilemmaet i forhold til dei signala som kom i går kveld frå Sogn og Fjordane. Det var åtte selskap som hadde levert inn anbod. Korleis kan selskap som sit og reknar på anbod, og som skal planleggja framtida si, både for selskapet og for dei tilsette, vita kva ferjemateriell dei skal stilla opp med til kvar tid? Det må vera departementet sitt ansvar å vera tydelegare på dette feltet. Statsråden seier at ja, det trengst ei styrking. Ho er oppteken av fortida. I Senterpartiet er vi opptekne av framtida. Ho har signalisert ein auke på 1,4 pst. dei neste ti åra. Det kan vel ikkje kallast ei styrking i det heile. Det er faktisk ein reduksjon.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-11-18:
Lat meg for ordens skuld gje det rådet til Bastesen at han lyttar til det vi seier, før han kjem med sine skuldingar. Eg omtalte i mitt innlegg nettopp at Senterpartiet har gratis ferjer som ei langsiktig målsetjing, og eg gav ei grunngjeving for det. For det andre må eg ta avstand frå statsråden si oppfatning av Senterpartiet, at vi ukritisk ynskjer å pøsa pengar inn i denne sektoren. Det er faktisk ikkje vårt føremål, og det sa eg òg i mitt innlegg. Vi er opptekne av at vi skal få mest mogleg for pengane, men vi er ueinige i den overdrivne trua departementet har på kva ein kan få ut av konkurranseutsetjing i forhold til dei store utfordringane som er på denne sektoren. Vi er veldig fornøgde med den auken i midlar som sitjande regjering har føreteke, men vi er, som statsråden, klar over at den auken ikkje er kommen fordi Regjeringa er oppteken av betre regularitet og styrkt frekvens og kapasitet. Han er komen på grunn av sikkerheitskrav, som statsråden sjølv sa. Så er det nokre lyspunkt her som det er vel verdt å merka seg: For det fyrste seier statsråden at nedklassifisering av riksvegferjer vil bli «stilt i bero». For det andre minner Bent Høie om eit gledeleg punkt i budsjettavtalen, nemleg 350 mill. kr meir til riksveg, og seier at han håper at nokre av desse midlane kan bli brukte til å styrkja ferjetilbodet. Det er eg einig i, og det skal Senterpartiet gjerne vera med og støtta i komiteen. Så heng det igjen ei svært viktig avklaring, og det er den oversikta som statsråden har sendt til Stortinget i forhold til målsetjinga i kommande transportplanperiode. Der gir ho altså ei oversikt over mål for frekvens og mål for opningstid, og det kan sjå ut som om det er 21 samband som vil få til dels vesentleg redusert opningstid viss denne målsetjinga blir følgd opp. Viss så ikkje er tilfellet, viss det skal gjerast lokale tilpassingar, og dei lokalsamfunna som arbeider for auka opningstid i staden for redusert, framleis kan ha håp om det, så bed eg statsråden oppklara den saka.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-11-18:
Jeg er opptatt av at folk skal få et godt ferjetilbud, at de pengene som brukes på dette, skal resultere i bedre ferjetjenester. Hva har vi sett når vi har hatt disse gassferjeløsningene ute på anbud? Jo, at vi har fått inn tilbud som ligger mye, mye lavere enn det det kunne ha ligget an til. Vi sparer mange millioner kroner som kan brukes på de ferjestrekningene der vi ikke får dette til. Dette er for meg ganske alvorlig, fordi det vitner om liten iver for å gi folk det ferjetilbudet de vil ha. Jeg er bekymret hvis holdningen er at man sier: La oss bruke mest mulig penger på dette uten å se at vi får noe igjen for det. Det er, vil jeg påstå, veldig dårlig politikk for dem som bor langs kysten. Jeg vil nesten si at det er respektløst å si at målet er bare å pøse på med penger, uten å sørge for at folk får et bedre tilbud. Jeg kan ikke stå for det! Jeg vil ikke stå for det! Så hvis det er passiv ansvarsfraskrivelse å ha en plan for at folk skal få et godt tilbud, kan jeg med hånden på hjertet si at vi ikke er enige. Jeg synes også at det å øke tilskuddet til denne tjenesten fra 640 mill. kr til nesten 1,2 milliarder kr faktisk er et langt steg. Og hva er utfordringen her? Jo, vi har fått nye sikkerhetskrav. Vi har fått nye sikkerhetskrav, som krever store midler. Det kan vi ikke lukke øynene for. Men vi har sagt ja til det, for vi vil at det skal oppleves trygt å reise med dette transportmiddelet. Jeg godtar overhodet ikke at det blir påstått at dette er ansvarsfraskrivelse. Vi tar ansvar for sikkerheten. Vi tar ansvar for miljøet. Vi tar ansvar for de reisende som har behov for et tilbud. Da nekter jeg å være med på å bruke mange hundre millioner kroner unødvendig på denne type løsninger, uten at vi har sett om det går an å gjøre det rimeligere. Vi vet at det går an å gjøre det rimeligere. Det er stor interesse for noen samband, og at det er mange aktører som har meldt seg på, synes jeg er svært gledelig. Jeg vil òg minne om at vi stadig og med jevne mellomrom legger fram forslag i denne sal for å erstatte ferjeløsninger. Ferjeløsninger er ingen god løsning på sikt. For veldig mange samband hvor mulighetene ligger til rette for det, ønsker vi at vi kan ha fastlandsforbindelse, at vi kan ha tunneler, og at vi kan ha bruer. Det foreslår vi jevnlig. Dette er en bevisst politikk for denne regjeringen, fordi vi ønsker at kystbefolkningen skal ha en opplevelse av at de har et godt tilbud. Det foregår svært mye verdifull verdiskaping rundt om i landet, som vi skal være med og sørge for at også andre kan få del i.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-11-18:
La meg først svare på det siste spørsmålet. Det ligger en utfordring i de overordnede føringene som ble behandlet i Nasjonal transportplan, i forhold til målet om lav oversitting. For noen ferjesamband er situasjonen bedre enn det som er målet, og det er selvfølgelig slik at vi ikke ønsker at situasjonen skal forverres for disse. Jeg skjønner spørsmålet, fordi det som var tanken bak da man behandlet Nasjonal transportplan, var at man skulle forbedre situasjonen for dem som hadde, vil jeg si, et dårlig utgangspunkt. Jeg kommer til å gå igjennom dette, for jeg ønsker ikke at vi skal legge opp til en politikk hvor situasjonen forverres. Vi må se dette i forhold til trafikken. Det må ikke bli slik at positive mål slår negativt ut andre steder. Jeg kommer til å følge opp det som interpellanten påpeker, fordi jeg synes det er et høyst vesentlig og relevant poeng. Når det gjelder bruken av penger, er jeg opptatt av det. Jeg tror at vi er rimelig enige om at vi ønsker et godt tilbud langs kysten. Nå sist sommer var det en prekær situasjon, bl.a. i Møre og Romsdal. Jeg ønsker ikke at vi skal komme i den igjen. Jeg vet også at det er mye sommertrafikk. Hvis vi kommer i den situasjonen at vi mangler reserveferjer, har vi en ekstra utfordring. Det er vi nødt til å jobbe med, og det kommer vi i forhold til Statens vegvesen til å gripe fatt i i så god tid at vi burde ha et bedre grunnlag for å unngå den situasjonen, det være seg i Rogaland eller i Møre og Romsdal, for den saks skyld. Fra Rogaland registrerer jeg også at det er et ønske om ikke å realisere Ryfast. Det må man selvfølgelig vurdere, hvis det er slik at det er konsensus om at man ikke ønsker å få gjennomført et slikt prosjekt. Da vil jeg igjen si at det å hevde at det er handlingsløshet fra Regjeringens side å gå så klart inn for at vi skal ha en sterk ferjesektor, forstår jeg overhodet ikke. Når vi har økt bevilgningene til ferjesektoren fra 640 mill. kr til 1,166 milliarder kr, hvorfor har vi gjort det? Jo, fordi vi ikke ønsker at de reisende skal betale denne økningen. Det ville vært alternativet. Alternativet ville vært at vi som reisende skulle betale dette, og det ønsker vi ikke. Vi ønsker at vi skal ha et levende kystsamfunn – langs hele kysten – og det betyr at vi må ha et ferjetilbud som er akseptabelt også prismessig. Derfor har vi valgt å øke dette beløpet med nesten 100 pst. Jeg vil avslutte med å si at dette har vært en nyttig debatt. Jeg vil påstå at denne regjeringen er opptatt av ferjesektoren. Jeg tar med meg de innspill som kommer i forhold til at det er utfordringer, spesielt sommerstid, og det er stor oversitting. Jeg er klar over de utfordringene man har f.eks. i forhold til Tau-sambandet, og vi kommer til å jobbe kontinuerlig for å se om det finnes løsninger, også før anbudsperioden settes inn på nytt.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-18:
Statsråden og no delvis representanten frå Rogaland Høgre, Bent Høie, skryter av Regjeringa sin innsats for fjordfolkets vegar, ferjene. Så føretek han ei ansvarsfråskriving knytt opp mot anbod og effektivisering. Det kunne ha vore løye å spørja folk som reiser med den engelske jernbanen, korleis dei synest dette hadde gått, kor godt dei synest tilbodet har blitt etter at jernbanen blei lagd ut på anbod og privatisert. SV etterlyser ei styring og handling som kan sørgja for det Høgre i Rogaland og andre plassar krev, som er ferjer som går, og ferjer som sørgjer for at næringsliv og pendlarar får det tilbodet dei treng. Det er det statsråden må følgja opp. Det er det som er kravet frå bl.a. fylkesordførar Bergsaker i Rogaland Høgre. Spørsmålet blir derfor, f.eks. knytt opp mot Tau-sambandet: Vil statsråden sørgja for at det blir ei ekstraferje i første omgang, slik at næringslivet i Strand og pendlarane der får eit betre tilbod? Dei kan ikkje ha det slik som dei har det i dag. Ein har ofte veldig store problem. Ferjene kjem for seint inn, folk kjem for seint heim, og dei kjem for seint på jobb, alt slikt som korkje næringslivet eller pendlarane treng. Så her må det ryddast opp! Eg trur òg at dersom ein t.d. i dette Tau-sambandet hadde hatt ei ny ferje til, gjerne på gass, hadde ein ikkje hatt det kravet ein no har, knytt opp mot bygging av ein 13 km lang tunnel frå Tau til Stavanger. Då hadde det kravet svunne, og det hadde ikkje blitt det trøbbelet det er med Ryfast-prosjektet, som altså skal kosta 3 milliardar kr. Næringslivet har fleire gonger teke opp problemstillingane knytte opp til dei tapa dei har på grunn av ferjetilbodet i Tau-sambandet. Ein samla rogalandsbenk har forsøkt å ta opp dette mange gonger. Senterpartiet og SV har fleire gonger føreslått i Stortinget at her må det ryddast opp. Eg konstaterer at svaret frå statsråden og Regjeringa er at me skal venta på anbod, og me skal effektivisera, og imens står pendlarane igjen på kaia, og næringslivet taper pengar. Dette er ei så slapp holdning at det ikkje fortener nokon annan karakteristikk enn handlingsløyse. Det me treng frå Regjeringa, er ei opprydding, slik at næringslivet får det tilbodet dei treng, og pendlarane får eit tilbod dei kan leva med.
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 2004-11-18:
« Riksvegferjene er å betrakte som en integrert del av det statlige vegnettet.» Dette er eit sitat frå budsjettproposisjonen frå Samferdsledepartementet for neste år, altså 2005. Men dersom ferjene skal oppfattast som ein naturleg del av vegnettet, må ferjene oppfylle visse krav. Det må vere krav om god frekvens, som gjer at ventetida ikkje blir lang, kapasiteten må vere slik at det blir minimalt med attståande bilar, og viktige samband må ha god opningstid eller nattferje. Vi som er frå ferjefylke, veit av erfaring at å vere avhengig av ferje kostar både tid og pengar, og for næringslivet i distriktet er ferjekostnadene med på å auke avstandskostnadene. Faktorar som frekvens, kapasitet, nattferje og billettkostnader, kanskje ikkje minst, er avgjerande for kor stor denne meirkostnaden skal bli. I budsjettproposisjonen frå Samferdsledepartementet for neste år er det opplyst at 55 pst. av riksvegferjesambandet er forventa å tilfredsstille alle langsiktige mål for driftsstandard i 2005. Men det betyr jo at då er det nesten halvparten av riksvegferjesambanda som ikkje oppfyller dei langsiktige måla neste år. Her er det altså eit stort forbetringspotensial. I budsjettproposisjonen for inneverande år sa Samferdsledepartementet at for å halde oppe og forbetre ferjetilbodet er ein avhengig av effektivisering i ferjedrifta. Det største potensialet som var peika på når det gjaldt effektivisering, var knytt til reduksjon av bemanninga på dagens ferjer. Sjølvsagt er ikkje alle samband like mykje trafikkerte heile året, men òg i periodar med liten trafikk kan trafikkmengda vere stor i periodar. Med redusert mannskap er også kapasiteten på ferjene mindre, og det betyr at talet på attståande bilar aukar, med alle dei problema det fører til for trafikantane. Eg kan nemne eksempel på eit slikt samband frå mitt eige fylke, Stårheim–Isane, der dei har opplevd akkurat den situasjonen. Å effektivisere på ein slik måte at ferjetilbodet blir dårlegare, kan ikkje vere det vi skal ta sikte på. Anbodsutlysing er det andre området der det er peika på at det er effektiviseringsmoglegheiter. Statsråden streka under i sitt fyrste innlegg at her må ein sjå på og få innsparingar ved å ha anbodsutlysing, men då er det jo litt merkeleg det som hende i Sogn og Fjordane i går, at dei forkasta alle anbod fordi dei var for billege. Eg etterlyser som interpellanten ein kommentar frå statsråden til akkurat den situasjonen. Statsråden viste også til at utgiftene til ferjer har auka, men at det er på grunn av auka kapitalkostnader og auka tryggleikskrav. Ja, vi skal oppfylle dei krava som er nødvendige for at det skal vere trygt å reise, men det kan ikkje vere slik at vi skal gå ned på tilbodet til trafikantane. Då må samfunnet ta sitt ansvar og bruke dei midlane som er nødvendige for at vi skal vere trygge, samtidig som vi har eit tilbod som vi kan vere fornøgde med.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2004-11-18:
Hvorfor går ikke Senterpartiet også inn for at ferjene skal være gratis for brukerne? Er det fordi det er en distriktsskatt? Hvorfor gikk en ikke inn for det i statsbudsjettet? Vi mener at ferjene bør være gratis for brukerne, fordi ferjene er en del av vegsambandet. Bare de siste årene er det foreslått nedskjæringer på flere ferjestrekninger som ligger i europavegsambandet. Dette vil bety en forverring av transportvilkårene for bedriftene som er lokalisert i Kyst- og Distrikts-Norge. Det vil ikke minst bety at man ødelegger infrastrukturen i de områder av landet der folk er avhengige av å bruke ferjer når folk må til sykehus. Det er jo en god del folk som bor på ei omflødd øy, og de må i ferje eller båt for å komme på sykehus, hvis de ikke blir hentet av helikopter. Med andre ord er det norske ferjesambandet utsatt for kostnadskutt som svekker økonomien til bedriftene og tryggheten og sikkerheten til menneskene som bor i distriktene. Jeg viser for øvrig til det Dokument nr. 8-forslag som jeg tidligere har fremmet, og som ble nedstemt her i Stortinget av flertallet, om gratis ferje, gratis bommer og gratis tunneler. I et brev fra Samferdselsdepartementet til komiteen ble det pekt på at folk ville begynne å reise mer hvis det ble gratis, og det kunne de ikke gå med på. Folk reiser vel ikke mer enn de må! De reiser vel ikke fordi det er blitt gratis! Men det var begrunnelsen i brevet fra departementet. Det er nesten like galt at ferjene ikke er gratis for folk som bor i distriktene, som at Stortinget vedtok at det ikke er lov å ha det artig. Jeg viser da til den debatten som foregikk om vannscooter. Da var en av begrunnelsene at folk kunne jo ha det artig på vannscooter! Det stod i brevet. Så flertallet i Stortinget vedtok altså at det ikke er lov å ha det artig. Det er nesten utrolig.
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2004-11-18:
Det er skuffande å høyre statsråden sine svar. Statsråden legg med stor entusiasme vekt på effektivisering og konkurranseutsetjing i svaret til interpellanten, men manglar etter mitt skjønn fullstendig engasjement og ei offensiv haldning når det gjeld dette problemområdet i Distrikts-Noreg. Faktum er at det kostar pengar å drifte ferjetilboda langs kysten. I Møre og Romsdal er det MRF, som er landets største ferjeselskap, som driftar dei fleste sambanda. Selskapet er i dag prega av ein ferjeflåte som er gammal og har nedslite materiale. Dei driftar 27 riksvegsamband og fire fylkesvegsamband. Snittalderen på flåten er over 27 år, og i 2003 frakta dei nesten 7 millionar køyretøy. Ferjetilbodet i Møre og Romsdal sommarstid er i ferd med å utvikle seg meir og meir til ein trong flaskehals i vegsystemet. Den sommaren som vi nett har lagt bak oss, var alle ferjene disponerte, og skjer det då ting, som det gjerne gjer, særleg på bakgrunn av ein flåte med så høg snittalder, står vi utan reserveferje. Dette har lett for å forplante seg. Kanskje gjeld det først eitt ferjesamband, men det forflyttar seg gjerne til fleire samband. Det er elles ikkje berre i sommarsesongen reservematerialet er dårleg. Det gjeld også resten av året. Vi har attståande køyretøy på fleire samband. I mitt fylke har vi fire stamvegferjesamband. På alle desse stamvegsambanda har vi til tider sterkt redusert kapasitet. Då er det ikkje rart at det breier seg frustrasjon både blant næringsliv, pendlarar og andre reisande. Manglande reserveferjer er eit stort hinder for å få ei god nok avvikling av ferjetrafikken i eit fylke som Møre og Romsdal. Og det er ikkje rart at service, standard og tilgjengelegheit i samband med ferjedrift opptek både folk flest og ikkje minst næringslivet i ein region der ein dagleg er avhengig av å nytte ferje. Det som er rart og oppsiktsvekkjande frå min ståstad, er at det engasjementet som folk ute i ferjefylka viser, ser ut til å mangle når det gjeld statsråden som har ansvaret for dette området.
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2004-11-18:
Eg skal berre gi ein kort merknad. Saksordføraren har gitt ei både god og grundig utgreiing for innhaldet i denne saka. Senterpartiet står saman med Høgre både i merknad og forslag, og deler i så måte dei vurderingane som saksordføraren kom med. Med subsidiær støtte frå Arbeidarpartiet og SV vil forslaget frå Høgre og Senterpartiet få fleirtal, vil eg tru. Det er ikkje sett nokon dato for dette forslaget, kva tid vi forventar at Regjeringa skal leggje denne saka fram for Stortinget. Men eg forventar at departementet og statsråden tek det forslaget som venteleg blir vedteke, på alvor, og startar utgreiinga, og at vi får det tilbake til Stortinget så snart råd er. Så fekk eg ein invitt frå SV som viste til vår programformulering, som vel gjeld ei anna sak, ei sak som vi skal behandle i Odelstinget seinare i dag. Eg vil minne representanten frå SV om at det opphavlege Dokument nr. 8-forslaget, altså forslaget som ligg til grunn for saka her no, om endring av lovteksten, er vesentleg endra i det som er mindretalsforslaget i dag, som gjeld endringar i forskriftene til partnarskapslova. No er det jo slik ved behandlinga i dette huset at vi legg fram for gruppene det som er det opphavlege, og når det kanskje blir endra i innspurten, er det ofte praktiske vanskar også i høve til gruppebehandlinga. Eg er av den meininga at vi bør ha ei ryddig behandlingsform når det gjeld lovendringar. Eg meiner at ei lovendring prinsipielt bør ut på høyring, og eg er ikkje så veldig begeistra over at vi forandrar lovtekstar gjennom Dokument nr. 8-forslag. Elles kan eg vel seie så mykje som at frå Senterpartiet sin ståstad trur eg ikkje det skal bli noko problem å slutte seg til dette når saka kjem tilbake til Stortinget.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2004-11-18:
Saken som vi i dag har til behandling, er et forslag fra SV om at Human-Etisk Forbund og andre livssynssamfunn og et registrert trossamfunn med vigselsrett skal få forestå partnerskapsinngåelser. Forslaget innebærer endringer i forskriftene for partnerskapsloven, slik at alle livssynssamfunn og trossamfunn som har vigselsrett og som søker om rett til å forestå partnerskapsinngåelse, får dette innvilget på linje med vigselsrett. Etter partnerskapsloven § 2 siste ledd skal prøving av vilkårene og fremgangsmåten ved registrering av partnerskap skje etter regler fastsatt av departementet. Dersom flere skal få registreringskompetanse, krever dette endringer i § 15 i forskriften. I forbindelse med behandlingen av ekteskapsloven, Innst. O. nr. 17 for 2003-2004, som ble behandlet 2. desember 2003, stilte en enstemmig komite seg positivt til at livssynssamfunn skulle få vigselsrett. Human-Etisk Forbund fikk en slik rett fra 1. oktober i år. Verken livssynssamfunn eller registrerte trossamfunn er gitt kompetanse til å forestå partnerskapsregistrering. Det er bare notarius publicus som har en slik kompetanse. Det foreligger to konkrete forslag i denne saken. Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti ønsker å realitetsbehandle forslaget uten videre utredning, og mener at dette er en naturlig konsekvens av de nevnte endringer i ekteskapsloven. De ber på den bakgrunn Regjeringen endre forskriftene i partnerskapsloven slik at alle livssynssamfunn og trossamfunn som har vigselsrett og som søker om rett til å forestå partnerskapsinngåelse, får dette innvilget – på lik linje med ekteskap. Høyre og Senterpartiet mener at dersom andre enn notarius publicus skal få rett til å forestå partnerskapsinngåelse, er dette av en slik karakter at det krever utredning og bred høring. Resultatet av utredningene og den brede høringen skal danne grunnlag for en eventuell forskriftsendring. Disse partiene fremmer derfor et forslag om å be Regjeringen utrede spørsmålet om hvorvidt livssynssamfunn og registrerte trossamfunn skal få rett til å forestå partnerskapsinngåelse. Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti viser til at de i sin tid stemte imot partnerskapsloven, og står derfor ikke inne på noen av forslagene. Fremskrittspartiet viser gjennom sine merknader at de ser på Dokument nr. 8-forslaget fra Sosialistisk Venstreparti som en utvidelse av partnerskapsloven, og støtter derfor ikke noen av forslagene. Jeg regner med at de ulike partiene vil gi en ytterligere begrunnelse for sine merknader og forslag. Vi er nå i den situasjon at det i innstillingen ikke er flertall for noen av forslagene, men Arbeiderpartiet og SV sier i en merknad at dersom deres primære forslag faller, vil de gi subsidiær støtte til forslaget fra Høyre og Senterpartiet. Som sagt, Høyre mener det er nødvendig med en utredning av denne saken, og det er viktig at den kommer ut til bred høring, før det tas endelig standpunkt til en slik forskriftsendring. Avslutningsvis tar jeg opp forslaget fra Høyre og Senterpartiet.
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2004-11-18:
Som det framgår av Dokument nr. 8:28 for 2003-2004, ønsker forslagsstillerne at livssynssamfunn og trossamfunn som har vigselsrett og som søker rett til å forestå partnerskapsinngåelser, skal få lov til det. Til nå er det bare Human-Etisk Forbund som har søkt om denne retten. Vi som kjenner Human-Etisk Forbund, vet at de kan foreta navnefest, som tilsvarer dåp, borgerlig konfirmasjon og bisettelser, og fra 1. oktober i år kan de også foreta vielser. Men de kan altså ikke forestå partnerskapsinngåelse mellom par av samme kjønn. Jeg beklager at ikke dette forslaget kan få flertall i komiteen. Kristelig Folkeparti kan ikke engang være med på at saken skal utredes, og sier i likhet med Fremskrittspartiet at de stemmer imot, med den begrunnelse at de i sin tid stemte imot partnerskapsloven. Men den er vedtatt, og det må vi forholde oss til. Jeg tolker dette dit hen at det er for å markere avstand til homofile. Det gjelder både Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet. Vi er altså ikke kommet lenger i Norge i dag enn at noen må markere at ikke alle er likeverdige i vårt samfunn. Komiteen har i brev fra Barne- og familiedepartementet blitt orientert om at det trengs bare en forskriftsendring til for at bl.a. Human-Etisk Forbund kan stå for partnerskapsinngåelse. Det er en selvfølge at ingen, verken livssynssamfunn eller trossamfunn, i framtiden skal tvinges til å forestå en seremoniell partnerskapsinngåelse mot sin egen vilje. Det har med religionsfrihet å gjøre. Forslaget betyr egentlig at også homofile i likhet med heterofile skal kunne ha rett til selv å velge hvor seremonien skal foregå, og hvem som skal forestå den – det er en stor begivenhet å gå inn i et partnerskap. Det er riktig å nevne i debatten at registrerte trossamfunn ikke er gitt kompetanse til å forestå partnerskapsregistrering, men at det er notarius publicus, som er byfogd, by- eller herredsrett, eller sorenskriver, som besitter den kompetansen i dag. Arbeiderpartiet vil støtte forslaget fra SV. Dessverre kan det se ut som om SVs forslag ikke får flertall. Derfor ønsker vi å støtte forslaget fra Høyre og Senterpartiet subsidiært. Vi vil i alle fall være med på å ta et ansvar for at denne saken får en fortsettelse og ikke blir lagt bakerst i en skuff. Jeg håper at statsråden vil sørge for at utredningene går raskt, og at hun vil komme tilbake til Stortinget så fort det lar seg gjøre.
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2004-11-18:
Det er veldig bra at interpellanten setter barnevernet på dagsordenen. Arbeiderpartiet har som målsetting å sikre alle lik rett til et godt og meningsfylt liv. Nå vet vi at ikke alle, selv i et velfungerende land som Norge, har det så bra som vi skulle ønske. Fattigdomsbekjempelse høres veldig fint ut. Men hva hjelper det med ord når man ikke har penger til dagens brød? Regjeringen mener de har satt inn store ressurser til dette, men likevel får vi flere og flere fattige i dette landet. Flere tusen barn lever i familier i fattigdom, og mange av disse barna blir barnevernsbarn. Presset øker fortsatt på barnevernstjenestene, og flere i den norske barnevernstjenesten arbeider under meget vanskelige og pressede forhold. Det er frustrerende når de ansatte vet de burde vært ute på oppfølging i et fosterhjem, men ikke finner tid til det besøket. Dette gir på en måte en dominoeffekt, for med liten oppfølging og støtte mister man gjerne fosterforeldrene etter en stund. Og er det noe vi trenger, så er det gode fosterhjem. Barnevernet i Norge gjør en fantastisk jobb, men trenger fortsatt både flere ansatte og større forutsigbarhet i økonomien. Det må finnes muligheter til å drive forebyggende arbeid, og det må være nok kompetanse til å kunne vurdere hvilke tiltak som er de rette for det enkelte barn, og ikke minst for den enkelte familie. Kanskje er det foreldrene som først trenger hjelp til sine problemer. Det jeg mener å si med det, er at vi trenger mer forskning, opplæring og utdanning. Vi kommer ikke bort fra at vi også i framtiden trenger institusjonsplasser, og kanskje er det det beste alternativet for noen barn i en periode. Kanskje er foreldrene oppgitte og slitne, slik at de rett og slett ikke orker å gå inn i et hjemmebasert opplegg. Da er det viktig at muligheten til å få avlastning gjennom opphold i fosterhjem eller institusjon finnes. Jeg skulle ønske at ettervernet for ungdom som forlater en institusjon, ble enda bedre enn i dag, og at ettervernet varte til ungdommene fylte 23 år. Når det gjelder institusjoner, enten de er private eller offentlige, må det være slik at den faglige kvaliteten og kontrollen er den samme. Dette skal ikke ha noe med penger å gjøre. Dette er å ta vare på og gi alle barn som trenger det, en trygg og god oppvekst, slik at de når de blir voksne, kan styre sitt eget liv. Vi skal slippe å høre at noen sier: Hvorfor var det ingen som gjorde noe? De må da ha sett meg!
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2004-11-18:
Jeg kunne kanskje ha unnlatt å si noe i denne saken, fordi komiteens leder har vært så hyggelig at hun har lest opp hele merknaden vår, så det burde være ganske klart hva vi mener. Men når jeg hører innlegget fra Arbeiderpartiet, er det helt åpenbart at det er et visst behov for å knytte noen kommentarer til saken. I Fremskrittspartiet er det bred enighet om at vi er imot partnerskapsloven. Det er selvfølgelig vanskelig å oppheve en lov som har virket en stund, men vi trenger ikke dermed å være tilhengere av å utvide den. Vi må se i øynene at det er en faktisk forskjell mellom et heterofilt par og et homofilt par. Det er en faktisk forskjell fra naturens side, og derfor har vi i Fremskrittspartiet ikke noe problem med at lovverket også skiller på dette området. Vi synes det er OK at religiøse samfunn vier mann og kvinne, men vi trekker et markert skille, og mener at ansvaret tilligger notarius publicus når man skal «vie» mann til mann eller kvinne til kvinne. Jeg blir faktisk litt sint når Arbeiderpartiets representant sier at dette er en måte å ta avstand fra homofile på. Personlig har jeg flere venner som er homofile, og i Fremskrittspartiet har vi både medlemmer og aktive politikere som er homofile, og som jeg på ingen måte tar avstand fra. Også mange gode kolleger her i Stortinget er homofile. Dette handler fra Fremskrittspartiets side ikke om diskriminering eller homofobi. Vi respekterer at man velger å leve sammen med dem man velger, men vi vil altså ha et klart definert skille i lovverket. Både de homofiles organisasjoner og politikere som har vært aktive i denne saken, krever respekt for de homofile. Ja, men så må også vi som ikke er enig i de sakene som fremmes, få respekt for de synspunkter som vi har i denne saken. Jeg ber om at voteringen legges opp slik at det er mulig å stemme imot begge forslag som er fremmet.