Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2003-05-13:
Statistikk gir aldri hele sannheten. Statistikk forteller oss at Norge er verdens beste land å leve i, og dette er en beskrivelse som passer de fleste av oss. Men statistikken gir ingen sann beskrivelse for de eneforsørgerne som må få julepakker hos Frelsesarmeen i desember, eller for de familiene som ikke har penger til å sende sine barn på leirskole. Statistikken gir heller ikke et sant bilde av uføretrygdede som ikke har råd til fritidsaktiviteter, eller langtidsarbeidsledige som ikke lenger kan betale medlemskontingenten i idrettslaget. Tendensen til å beskrive Velferds-Norge med statistiske data har kanskje bidratt til at fattigdom i Norge mer eller mindre har vært et skjult fenomen og først for alvor ble satt på dagsordenen i forbindelse med siste stortingsvalg. Således er det prisverdig at det fremmes en egen sak om tiltak mot fattigdom. Meldingen bærer imidlertid bud om endringer i vår velferdspolitikk. Det som har ligget til grunn for den skandinaviske velferdsmodellen, har vært at velferdsordningene våre skal være universelle, rettighetsbaserte, og at ytelsene skal være sjenerøse. Regjeringens honnørord i fattigdomsbekjempelsen er av motsatt karakter. Her heter det skreddersøm, de som virkelig trenger det, et nivå på ytelser som motiverer. Det paradoksale er at mens Regjeringen legger fram en fattigdomsmelding, fremmes det samtidig en rekke forslag som skaper nye fattige. I en tid med voksende arbeidsledighet fremmes forslag om innskrenkning av arbeidsledighetstrygden. Arbeidsledighetstrygden kan ikke lenger i fås i tre år, men bare i to. Ferietillegget i arbeidsledighetstrygden forsvinner, og antall karensdager utvides. Etter Regjeringens syn vil slik innstramming motivere folk til å finne arbeid. Men det er ikke motivasjonen som mangler hos de 100 000 arbeidsledige og arbeidssøkende. Motivasjonen er der, men retten til arbeid mangler. Regjeringen mangler tiltak for å sikre denne retten. På samme måte fremmer Regjeringen forslag om innstramminger i uføretrygden. De som får midlertidig uføretrygd, skal etter Regjeringens forslag få mindre kompensasjon enn tidligere. De skal miste skattefordeler som trygdede ellers har, hvilket innebærer at særfradrag bortfaller, og at de må betale mer i trygdeavgift eller får en økning i sin bruttoskatt på nesten 7 pst. Den regjeringen som har flagget skattelette som hovedsak, innfører de største skatteskjerpelsene for dem som har minst. Også det med en argumentasjon om å skape motivasjon til arbeid. Men motivasjon til arbeid skapes ikke gjennom fattigdomsutvikling, det skaper bare avmakt og frustrasjon. Det som til nå har vært et av de beste utjamningsmidlene i landet, fellesskapsskolen, blir erstattet med private skoler. I stedet for å gi alle rett til gratis skole innføres ordninger med behovsprøving for skolemateriell og tilskudd til de fattigste. Det er ikke slik vi skaper likeverd. Skreddersøm blir lansert som en del av det moderne. Men det er ikke moderne å vende tilbake til den forskjellstenkningen som vi hadde før velferdsstaten. Skal vi bekjempe fattigdom, må vi bekjempe årsakene til den. Vi må forstå at årsakene til fattigdom først og fremst ligger i de strukturelle forholdene. Og det er gjennom en allmenn politikk som sikrer alle en økonomisk og sosial grunntrygghet, vi kan opprettholde vår verdighet og deltakelse i samfunnet.