Trond Helleland (Høyre), 2012-06-13:
Kommunene utgjør selve grunnmuren i lokaldemokratiet ved at kommunene utgjør fundamentet for folkestyret og representerer nærhet, tilhørighet og mulighet til innflytelse for befolkningen. Enkeltmennesker og lokalsamfunn skal ha stor frihet til å ta beslutninger som gjelder dem selv. Det lokale folkestyret sikrer nærhet mellom folkevalgte og folk og bidrar til medbestemmelse, frihet og tilhørighet. Kommunene utgjør selve grunnmuren for det lokale folkestyret og representerer nærhet, tilhørighet, trygghet og mulighet for innflytelse. Høyre ønsker å belønne verdiskaping og næringsutvikling. Det er derfor vi ønsker å gi kommunene en andel av selskapsskatten og la kommunene beholde halvparten av egne skatteinntekter – som de gjorde under regjeringen Bondevik II. Dette må ledsages av andre endringer i inntektssystemet, slik at en får en balansert og god utvikling i Kommune-Norge. Da kommunene ble fratatt inntekter fra selskapsskatten, mistet de et viktig incentiv til lokal næringsutvikling og verdiskaping. Høyre vil derfor la kommunene beholde en større del av egne inntekter gjennom selskapsskatten, da det vil bidra til vekst og velferd i lokalsamfunnet. Dette har Høyre foreslått så lenge den rød-grønne regjeringen har sittet. I år har tydeligvis propagandamaskineriet våknet i regjeringskvartalet, først gjennom statssekretær Sandbakken, og nå senest gjennom Arbeiderpartiets kommunalpolitiske talsperson Olsen, som har hentet fram slegga for å gå løs på virkningene av våre forslag. Realiteten er at det nå er gjort så mange og store endringer i inntektssystemet siden 2005, at det er totalt useriøst å sammenligne tallene for 2011 eller 2012, og 2005, som Kommunaldepartementet har gjort. Det innrømmer også Kommunaldepartementet selv: «På grunn av endringene i perioden er det ikke mulig å sammenligne utgiftsutjevningen i 2012 med utgiftsutjevningen i 2005.» Og: «En fullstendig beregning av utslagene av alle endringer i perioden 2005–2012 er det derfor ikke mulig å lage, men basert på noen forutsetninger har departementet laget et anslag på virkningene for den enkelte kommune.» Sitatet er fra statsråd Liv Signe Navarsetes svarbrev til Høyre, ved Bent Høie, 4. juni 2012 – tre uker etter at departementet hadde brukt sin framleggelse av kommuneproposisjonen til å angripe Høyres opplegg. Tre uker etter, da vi spurte, offentliggjorde departementet tallene, ellers var de nok ment for internt bruk. Høyre vil stimulere til næringsutvikling og verdiskaping. Vi ønsker et inntektssystem som legger vekt på å skape, og vil snu kursen fra dagens kurs, hvor stadig mer trekkes inn i statskassa for så å deles ut etter de rød-grønnes forgodtbefinnende. Regjeringen sier at det økonomiske opplegget vil medføre 4,75–5 mrd. kr mer i frie inntekter for kommunene neste år. Samtidig vet vi at det nå er en historisk vekst i folketallet, noe som gjør at de demografiske merutgiftene blir på om lag 3,5 mrd. kr neste år. Det baserer seg på SSBs middelprognose for folketallsvekst for 2013. Dersom folketallet vokser like mye som nå – det er jo en historisk vekst i folketallet – vil det ikke bli mange ekstra kronene å rutte med neste år. Det blir med andre ord ikke noe voldsomt løft i kommuneøkonomien. Desto viktigere blir det å gi kommunene større frihet. Kommunesektoren har et selvstendig ansvar overfor sine innbyggere for å løse grunnleggende oppgaver ved å yte tjenester, drive samfunnsutvikling, utøve myndighet og være en lokalpolitisk institusjon. Samtidig har staten et ansvar for å tilby kommunesektoren de rette forutsetninger for at oppgavene kan løses til beste for innbyggerne. Norge står overfor en rekke velferdsutfordringer som berører kommunene både direkte og indirekte. Kommunene blir bundet av økningen i individuelle rettigheter på stadig flere områder. Kommunene blir også direkte berørt av bl.a. aldringen i befolkningen gjennom et økt behov for kommunale tjenester på dette området. Dette vil være krevende for kommunene, ikke minst økonomisk. Det sentrale spørsmålet i dag er om kommunesektorens evne til å løse sine oppgaver til beste for innbyggerne styrkes best gjennom sterkere statlig styring eller gjennom et sterkere kommunalt selvstyre og større likeverdighet mellom kommune og stat. Under dagens regjering har kommuner og fylkeskommuner fått stadig flere lovpålagte oppgaver uten at finansieringen følger med. Dette medfører at kommunene må kutte i sine øvrige ansvarsområder. Frihetsbehovet for Kommune-Norge innebærer også frihet fra underfinansierte reformer. Regjeringen truer på mange måter kommunenes frihet gjennom manglende finansiering og løfter som stiller lokalpolitikere i utfordrende situasjoner, fordi de ikke er i stand til å levere det som forventes av dem. Friheten til å kunne prioritere i tråd med lokalpolitiske ønsker har dermed blitt svekket. Den viktigste friheten for kommunene er likevel frihet til å gi gode nok tjenester og frihet til lokal tilpasning. Det som truer denne friheten, er først og fremst at det ikke er ressurser til å utvikle og vedlikeholde kompetansebaserte, stabile, lokalt tilpassede tjenester på de områdene som vurderes som de mest sentrale: skole, helse og omsorg. Staten overfører stadig flere oppgaver til kommunene, gjerne ledsaget av en sterk rettighetslovgivning. Kommunene opplever en økende ubalanse mellom pålagte oppgaver, forventninger og det økonomiske handlingsrommet de faktisk har. Dette reduserer de lokale folkevalgtes makt og gjør dem til administratorer av statlig politikk. Samtidig har statlige myndigheter en omfattende rett til innsigelser og styring over kommunal planlegging. Dette fører til at forvaltningsorganer i mange tilfeller overprøver folkevalgte, noe som etter Høyres mening er et demokratisk problem. Vi vil sørge for mer makt til kommunalt folkevalgte og mindre makt til statlige myndigheter. Det kommunale selvstyret står i dag rettslig svakt, og det uthules stadig mer gjennom statlig styring og kontroll. Ansvaret for den politikken som utøves lokalt, blir dermed mer uklart. Forholdet mellom stat og kommune i en velferdsstat med sterke sentralistiske trekk, men samtidig med en tradisjon for lokalt selvstyre, er spenningsfylt. Rettspraksis spiller en svært beskjeden rolle i kommunalretten i Norge. Delvis til erstatning for dette står praksis i statsforvaltningen sentralt. En åpenbar fordel med dette kan være bedre ivaretakelse av hensyn til rettssikkerhet og likhet på tvers av kommunegrensene. I relasjon til det lokale selvstyre og kommunenes handlingsrom er den største ulempen at statsforvaltningen lett blir den dominerende kilden til «gjeldende rett» av betydning for kommuner og fylker. Dette gjelder selv på områder der staten og kommunene kan ha motsatte interesser. Dagens ordning for løsning av tvister mellom stat og kommune er ikke tilfredsstillende. Problemer oppstår når Fylkesmannen skal opptre som dommer som ikke bare følger regelverket, men selv utøver politisk preget skjønn. Jeg viser derfor til Høyres forslag, Dokument 8:32 for 2011–2012, om å innføre tvisteløsningsorgan mellom stat og kommune. Dagens organisering av Kommune-Norge hindrer mange kommuner i å kunne løse oppgaver på best mulig måte for innbyggerne. Høyre ser derfor behov for en omfattende oppgave- og kommunereform som sikrer lokalsamfunn mer frihet og større ansvar for å skape bedre tjenester og mer robuste kommuner. Kommunene bør ha den nødvendige friheten til å legge til rette for vekst og velstandsøkning, og vi tar avstand fra de delene av regjeringens politikk som går ut på å hindre utvikling og økonomisk vekst. Høyre har sett fordelene av konkurranse på en rekke områder. Vi ser et stort potensial for konkurranseutsetting av kommunale tjenester og at kommunene på samme måte konkurrerer om å tiltrekke næringsliv og dyktige samfunnsborgere. En forenkling fra dagens system til en tonivåmodell med kun stat og kommune vil bidra til effektivisering. Lovfesting av samkommunemodellen anser Høyre som et steg i gal retning. Utover Kvalitetskommuneprogrammet har regjeringens arbeid med fornying i kommunesektoren stoppet opp. Kommunene er nå inne i et tøft arbeid med omstilling og effektivisering for å få utgiftene i samsvar med inntektsnivået. Hvis ikke kommunene i dette arbeidet får muligheter til å omstille og effektivisere for å få mer igjen for pengene, blir konsekvensene reduksjoner i tjenestetilbudet og redusert kvalitet parallelt med økte forventninger som følge av regjeringens politikk. Høyre har som utgangspunkt at vi gir kommunene de samme rammene som regjeringen gir. Vi har gitt verken mer eller mindre, og dermed svartmaler vi heller ikke situasjonen. Men det som er vårt utgangspunkt – når regjeringen ønsker styring, når regjeringen ønsker å trekke alle skattemidlene inn i statskassen for så å dele dem ut igjen – er at vi ønsker at kommunen skal kunne beholde mer av det som skapes i egen kommune. Det er ingen urimelighet. Så har da regjeringspartiene, særlig Arbeiderpartiet, bestemt seg for at det blir veldig usosialt med den omfordelingen som det legges opp til. Det forutsetter at man ikke gjør noen andre endringer. Men departementet svarer selv at det er gjort så mange endringer i inntektssystemet siden 2005 at det blir umulig å sammenligne. Jeg kan forsikre om at hvis det skulle bli et skifte neste år, vil kommunene oppleve en stabil, god inntektsutvikling der verdiskaping og etablering av arbeidsplasser blir prioritert og vektlagt på en annen måte enn under dagens regjering. Vi vil gi kommunene større frihet og begrense den statlige innblandingen.