trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Erna Solberg (Høyre), 2015-12-02:
Med den måten vi samarbeider med våre samarbeidspartier på, er det slik at vi bl.a. har hatt en god arbeidsgruppe som har jobbet med hvordan vi skal skattlegge i forbindelse med engangsavgiften. Vi kommer til å ha en god arbeidsgruppe som jobber med spørsmål knyttet til oppfølgingen av Grønn skattekommisjon. Da er det slik at mange av disse tiltakene gjør vi fire partiene i fellesskap, fordi vi er blitt enige om disse tingene i fellesskap. Når vi bidrar – med det budsjettforliket og det budsjettet vi har – til enda bedre forhold for andre og nye drivstofftyper, bidrar det også til at utslippene fremover kommer til å gå ned. Vår arbeidsform er ikke at vi ikke sitter og snakker med de fire partiene som er blitt enige om å forsterke klimaforliket – det gjør vi. Vi forsterker klimaforliket i arbeidet vårt.
Erna Solberg (Høyre), 2015-12-02:
Jeg skjønner at det er et retorisk spørsmål, men dette er et politisk poeng vi hører i mange situasjoner: At utslippene i Norge er mindre av et eller annet, og derfor bør vi produsere mer av det. I dag står det på trykk i Nationen om landbrukssektoren i Norge at vi bør produsere mer rødt kjøtt i Norge, for det gir mindre utslipp enn hvis vi kjøper det fra andre land. Jeg tror Nikolai Astrups gode poeng er at vi er gode på teknologi, og vi er gode på å være effektive i produksjonsmetodene. På noen områder er det sånn at hvis vi produserer mer, så har det en totaleffekt på verdens utslipp. Men det er en rettferdighetsbit i dette, som jeg er opptatt av – at det vil være noen land som ikke er like effektive eller like gode, som vil oppleve det som relativt urettferdig at et veldig høyt teknologisk utviklet land, som derfor produserer kanskje mer effektivt, skulle overta all produksjon på dette området. Derfor er jeg ikke nødvendigvis enig i at det er svaret, men på noen områder må vi være flinkere til å se etter effekten enn på selvpisking i norsk klimadebatt.
Erna Solberg (Høyre), 2015-12-02:
Samferdselsdepartementet kan nå vise at med de vedtakene vi har gjort, ligger vi langt foran det Arbeiderpartiet foreslo på jernbane i sin nasjonale transportplan. Dette er et av de områdene vi har satset mer penger på – nesten så mye penger at det kan bli en utfordring å bruke dem fornuftig til neste år med de satsingene som nå gjøres etter forliket på Stortinget. Vi har økt klimateknologifondet, som Arbeiderpartiet ikke ville øke mer da vi forhandlet med dem. Jeg har fordelen av å ha sittet i to klimaforhandlinger, og jeg har aldri opplevd Arbeiderpartiet som fremoverlent. Jeg har opplevd dem som tilbakelent, ikke villige til å gjøre mye på disse områdene, og mest opptatte av at vi skal gjøre mye ute og lite hjemme. Det er min opplevelse etter å ha sittet og forhandlet to klimaforlik med Arbeiderpartiet. Denne regjeringen har ikke avlyst 2020-målene, men vi har sagt at de er vanskeligere å nå fordi vi ikke har på plass de tingene vi var enige om i forliket i 2008, bl.a. fordi den rød-grønne regjeringen ikke gjennomførte alt de skulle gjøre.
Erna Solberg (Høyre), 2015-12-02:
Jeg mener at det er flott hvis vi har bred enighet om de tiltakene vi foreslår, men den første runden vi hadde i dag, vet jeg ikke om ga store håp om at det kommer til å være stor bredde rundt dem. Diskusjonen om lufttransport og deres bidrag til utslippene ga vel heller et bilde av at noen partier ikke tar inn over seg f.eks. det at forurenser skal betale. Nå er det sånn at vi har to klimaforlik bak oss. Det første klimaforliket og den første klimameldingen var nesten uten tiltak og ble mye bedre gjennom forhandlingene på Stortinget, med tiltak og mer ambisiøse målsettinger. Men mange av de tiltakene tok det lang tid før i det hele tatt kom i gang. Det neste klimaforliket måtte også skjerpes i Stortinget, og vi har altså nå gjort mye av det, og vi har gjort mer bl.a. når det gjelder torvrestaurering og annet som ikke er tiltak som står klart og tydelig inne i forbindelse med klimaforliket. I vår hadde vi stortingsmeldingen knyttet til de fremtidige målene og det vi har meldt inn til Paris og Paris-prosessen. Da har vi lagt grunnlaget gjennom et bredt flertall på Stortinget som har sluttet seg til målsettingene for 2030, metoden vi skal gjøre samarbeidet med EU på, og de fem innsatspunktene og områdene vi faktisk skal ha kuttene på. Og så jobber regjeringen for at vi i enkeltsakene som kommer til Stortinget, skal vise at vi er på vei når det gjelder det. Det betyr at Nasjonal transportplan skal avspeile at vi har behov for å gjøre noe innen transportsektoren, at budsjettet skal gjøre det med hensyn til skatter og avgifter når det kommer til høsten, og at når energimeldingen kommer, vil det være fullt mulig for Stortinget å være med på diskusjonen om de ulike delene. Det er jo når man legger sektorplanene fremover for de ulike områdene, det er viktig å gjennomføre klimamålsettingene – det er ikke ved å lage et eget dokument som diskuteres uavhengig av det som er sektorplanene. Og sånn er det regjeringen har tenkt.
Erna Solberg (Høyre), 2015-12-02:
Når vi er ferdigforhandlet med EU i spørsmålet om hvordan sammensetningen av vår andel av 40 pst.-målet skal tas ut, kommer vi tilbake med en sak til Stortinget som vil danne grunnlag for diskusjonen om hvordan vi gjennomfører det. Det vil ta litt tid, og på veien har vi tenkt å gjøre mye i denne regjeringen når det gjelder klima. Det kommer mange store sektorområder til behandling, f.eks., som jeg har nevnt, Nasjonal transportplan med ambisjonene for det som skal skje i perioden fremover. Da Stortinget diskuterte målene våre for 2030, fremmet Arbeiderpartiet et forslag om at det skulle komme en egen sak nå, etter Paris-møtet. Det falt. Stortingsflertallet var enig med regjeringen i at vi faktisk skal ha EU-avgjørelsen og avtalen vår med EU frem først, og så ta den runden som er, knyttet til det. Da håper jeg at vi klarer å skape et bredt grunnlag, gjerne et forlik, om det – et bredt grunnlag for de fremtidige utslippsreduksjonene og den fremtidige politikken som skal være knyttet til dette.
Erna Solberg (Høyre), 2015-12-02:
Jeg setter pris på Venstres bidrag til vårt arbeid også på klimaområdet, men det er nok en litt politisk egeninteresse i å fremme den typen påstander. Vi hadde hatt ganske god samvittighet med hensyn til vårt budsjett, også hvis vi hadde reist til Paris før forliket. Vi hadde gode initiativ, og vi opplever jo at vi får veldig mange tilbakemeldinger på at vi nettopp gjør mye riktig. Vår satsing på klimateknologi og vår satsing på forskning, de løftene vi gjør på de områdene, er jo midt inne i dette store innovasjonsinitiativet knyttet til fornybarsektoren. Så regjeringen har mye å være stolt over og kommer til å være det også fremover – og vi kommer til å ta grep om det. Så er det slik at det kommer til å være vanskelig å nå 2050-målene, det kommer til å være vanskelig å nå 2030-målene, og vi kommer til å måtte gjøre endringer i vårt samfunn som er tøffe. Men det trengs også tid for å få frem teknologi, og det er viktig å ha de riktige incentivene for det. Der har vi fått gjort mye, gjennom det samarbeidet vi har med partiene på Stortinget, men også gjennom egen politikk innenfor f.eks. samferdselssektoren de siste årene – i motsetning til slik det var tidligere.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2015-12-02:
Jeg vil bare for ordens skyld først gjøre oppmerksom på at vårt alternative budsjett ikke er preget av å blåse opp offentlige utgifter, men av å støtte privat næringsliv i en situasjon der ledigheten øker, og få til økt aktivitet. Da regjeringa overtok, overtok de – det snakket den rød-grønne regjeringa ofte om – Europas laveste arbeidsledighet og et omstillingsdyktig næringsliv. Nå ser vi at i andre land går ledigheten nedover – i Norge går ledigheten oppover. Da må vi satse spesielt på det næringslivet som sliter, men vi må også satse på å støtte de folkene som blir arbeidsledige, gjennom – som representanten Gahr Støre nevnte – et bedre permitteringsregelverk, som partene i arbeidslivet har bedt om, og flere tiltaksplasser, som kan hjelpe flere ut igjen i jobb så fort som mulig. Men regjeringa går altså motsatt vei: De kutter i lønnsgaranti etter konkurs, de kutter i feriepenger for arbeidsledige – de kutter i det hele tatt nesten 2 mrd. kr hos de arbeidsledige. Da blir spørsmålet mitt: Burde ikke vi som samfunn stille solidarisk opp for dem som blir arbeidsledige, istedenfor – som regjeringa gjør – å straffe dem med 2 mrd. kr. i kutt?
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2015-12-02:
Mye av den arbeidsledigheten vi ser, er et resultat av nedgangen i oljeindustrien. Kristelig Folkeparti synes at regjeringen har gjort mye bra på ulike områder for å møte denne situasjonen, både i budsjettet og i tiltakspakken. Men i går og i dag kunne vi lese, spesielt i Stavanger Aftenblad, at det er ikke bare oljeindustrien og leverandørindustrien som blir rammet, også de fem største entreprenørselskapene varsler om permitteringer for sine. Det er nesten som et hus som begynner å rikke på grunnmuren. Vurderer regjeringen innen de neste månedene og det neste året ytterligere tiltak på kort sikt og på mellomlang sikt for å møte den situasjonen som er, spesielt for veldig mange personer på Sørvest-landet?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2015-12-02:
I fjor gjorde Stortinget vedtak om å tilføre Statkraft 10 mrd. kroner for å kunne gjennomføre investeringsplanen. I denne planen ligger bl.a. utbygging av vindkraft i Midt-Norge. Dette ville blitt et av de største byggeprosjektene i Fastlands-Norge noensinne. Det trenger Norge nå. Brått og uventet tar flertallspartiene halvparten av pengene tilbake. Det skjer i en tid med stigende arbeidsledighet og for bl.a. å finansiere prosjekt med bading i barnehager. Selv for Statkraft merkes det når noen rapper 5 mrd. kroner. Prosjekt som ikke realiseres, gir ikke framtidens jobber. Det vi trenger nå, er handling, ikke godt snakk. Så mitt spørsmål er: Synes statsministeren dette er en klok beslutning i en tid der sysselsettingsbehovet er stort? Og kan statsministeren love at hun vil sørge for at vindkraftanlegget på Fosen blir bygd i tråd med den forventningen en hadde da saken ble behandlet i Stortinget i fjor?
Terje Breivik (Venstre), 2015-12-02:
Sjølv om representanten Gahr Støre ikkje har oppfatta det, så veit statsministeren godt at nettopp tiltak som vil forsterka satsinga på sysselsetjing, verdiskaping og grøn vekst, har vore ei av hovudprioriteringane til Venstre i dei nyleg avslutta budsjettforhandlingane. Den ekstra milliarden som regjeringa hadde lagt inn til ulike nærings- og innovasjonstiltak, har vorte dobla, eit nytt statleg grønt investeringsfond skal etablerast, og eit grønt skatteskifte av eit visst format er på plass, der nettopp arbeid og sysselsetjing og verdiskaping vert premierte. Spørsmålet er om dette er nok, ikkje minst med tanke på at det hastar, både for eit næringsliv som må konkurrere på ein verdsmarknad der grøne verdiar for lengst er tunge drivarar, og for å forsterka klimaforliket – og om statsministeren ser for seg ytterlegare tiltak, forsterkningar, alt i revidert 2016?
Terje Breivik (Venstre), 2015-12-02:
Det er nesten litt utruleg å høyra Slagsvold Vedum og det såkalla grøne Senterpartiet stå og raljera over eit grønt skatteskifte på den måten. Det er det suverent tyngste og viktigaste verktøyet me har for å løysa klimakrisa. Eg trudde Senterpartiet òg var opptekne av ikkje å senda rekninga til komande generasjonar, heller ikkje klimarekninga. I så måte gjev eg honnør til statsministeren for svært gode svar. Flyseteavgifta er eit prima døme på eit grønt skatteskifte: Det prisar opp utslepp og set ned avgifter og skattar på det me vil ha meir av – i denne samanhengen gjeld det klimavenlege fly. Det vert 25 pst. reduksjon i landingsavgifta og flyplassavgiftene for fly som brukar biodrivstoff. Me brukar òg delar av meirinntektene til å senka inntektsskatten ytterlegare, altså mindre skatt på arbeid. Så spørsmålet mitt til statsministeren er: Kva tankar har statsministeren om innretting for nettopp å få maksimal klimaeffekt og minimal negativ effekt for dei delane av Noreg som ikkje har alternative reisemåtar?
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-02:
I et statsbudsjett med rekordhøy oljepengebruk, var det virkelig nødvendig å kutte en halv milliard i sysselsettingstiltak i kommunene og øke skatten på arbeidsløshet for å betale for flyktningutgiftene?
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-02:
«CO2-avgiften påvirker konkurransen mellom fornybar og fossil energi. Stortingets nasjonale klimamål legger opp til at utslippene skal være maksimalt 47 mill. tonn for 2020. Mener statsråden det er nødvendig å gjøre det dyrere å forurense i årene som kommer, og hvilket avgiftsnivå på klimaforurensning trengs for å nå Norges klimamål for 2020?»
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-02:
Jeg vil takke statsråden for gratulasjonen, og jeg vil også takke for et tidvis godt svar. Det er flott med satsing på miljøteknologi, men det er langt fra tilstrekkelig for å nå de klimamålene Stortinget har satt seg. Prisen på utslipp må opp. Så jeg må nesten spørre igjen: Hva mener statsråden at avgiftsnivået på CO2-utslipp må være for at vi skal nå Norges klimamål for 2020? Er det sånn at statsråden må vente til Grønn skattekommisjon har lagt fram sitt forslag før vi kan få et svar på det?
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-02:
Men da skal jeg ta statsråden på ordet: Kan jeg da forstå det sånn at jeg kan få et konkret svar på hvor statsråden mener CO2-avgiftsnivået må ligge når som helst etter at Grønn skattekommisjon har lagt fram sitt arbeid? Kan jeg f.eks. stille statsråden det samme spørsmålet igjen i januar og få et tydelig, konkret svar på hva CO2-avgiften vil være i årene framover for at Norge skal nå sine klimamål i 2020?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2015-12-02:
Det er ikkje så mange veker sidan statsministeren var i Stortinget sist, men mykje har skjedd på det sikkerheitspolitiske området. Den grufulle krigen som herjar i Syria og i delar av Irak, får mange til å spørje om dette vil gi auka usikkerheit òg utover i Midtausten. Paris-terroren viste at volden kan smitte til Europa. Tyrkia si nedskyting av eit russisk jagarfly skapte ei uønskt tilspissing av konflikten; og sidan Tyrkia er eit NATO-land, kunne nedskytinga tilspisse forholdet mellom NATO og Russland alvorleg. Derfor er eg glad for at NATOs generalsekretær no insisterer på at det me treng, er ei nedtrapping av spenningsnivået, aktivt diplomati og politiske samtalar om vegen framover. Den same bodskapen hadde FNs spesialutsending til Syria da han måndag besøkte Noreg. Det er klart for alle at auka bombing og våpenbruk ikkje gir noka løysing, fordi det manglar eit felles politisk vegkart. Dei involverte hovudaktørane i kampen mot terroristgruppa IS må dra i lag, ikkje bruke kreftene på å slåst innbyrdes. Ei våpenkvile dei imellom og ein politisk prosess om Syrias framtid trengst no. Folk må vite kva som kjem i staden for IS sitt terrorvelde. Berre da kan det bli skapt grunnlag for eit samarbeid som kan feie IS av banen. Korleis meiner statsministeren at Noreg kan bidra til å fremje den politiske prosessen og det samarbeidet som trengst for at me skal få eit snarleg håp om stans i militære kampar mellom dei mange partane som har det til felles at dei vil nedkjempe, skape eit vegkart for fred i Syria og redusere terrorfaren?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2015-12-02:
Eg takkar for svaret. Statsministeren seier at det er ikkje tatt eit samla grep, det er eg einig i. Det er likevel òg nokre positive trekk no – det at Russland og USA sit ved same bord, det at land som Saudi-Arabia og Iran sit i sju timar saman og diskuterer korleis dei kan løyse konflikten. Det me ikkje ville trudd for berre fire veker sidan kunne skjedd, skjer no. Staffan de Mistura, som er spesialutsending for Syria, fekk spørsmål da han besøkte Noreg, og han sa: Nokon bombar dei, men for å vinne treng ein ei politisk løysing i Syria. Veit du kva den politiske løysinga er, fekk han spørsmål om. Da svarte han: inkludering, inkludere dei som føler seg ekskluderte, særleg sunniar, så dei ikkje føler at dei må tolerere IS, i håp om at dei ein dag vil bli inkluderte. Mitt spørsmål er: Kva for ambisjon er det Noreg og statsministeren har for at vi kan få til ei politisk løysing, og innanfor kva tidsperspektiv?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2015-12-02:
Først vil jeg takke for svarene. Min partileder viste til FNs spesialutsending til Syria, og han pekte spesielt på minst tre faktorer som hadde endret seg, og som gjorde at situasjonen så mer positiv ut. Han pekte først på at flyktningkonflikten berører alle i Europa, og dermed er det flere som har et engasjement i saken. Det andre er at ISIL har hatt framgang, og det tredje er at det er blitt endrede forhold etter at Russland har intervenert i Syria. Han viste til forhandlingene i Wien og samtalene der, og på tross av nedskytingen som Tyrkia gjorde av det russiske jagerflyet, mente han at det var en veldig positiv framdrift. Men han understreket at det måtte politisk handling til, raskt, og hans mål var at prosessene kom godt i gang allerede i januar 2016 – ikke i 2017, ikke i 2018. Og når vi ser lidelsene og konflikten som raser, haster det. Hva ønsker Norge å gjøre for at vi virkelig får fart på prosessene? Hvordan kan vi bidra?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2015-12-02:
Jeg vil takke Hareide for et viktig spørsmål og statsministeren for å gi gode svar. Vi er et lite land og helt avhengig av folkeretten og at ikke store stater tar seg til rette overfor små. Derfor fordømmer vi Russlands handlinger i Ukraina og støtter sanksjonene. «Fra dialog til handling» var statsministerens slagord da hun presenterte regjeringas nordområdesatsing for ett år siden. Men er ikke den tida vi er inne i nå, en tid da det nettopp er behov for mer dialog? Vi er uenig med Russland i mangt, men i dagens situasjon har vi en grunnleggende felles interesse i å bekjempe terroren. Vil statsministeren øke dialogen med Russland?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2015-12-02:
Det må politiske løysingar til for å løyse situasjonen i Syria og i regionen, men TV 2 kunne i går melde at USA no vil sende spesialsoldatar til Syria og Irak for å utføre oppdrag. TV 2 melder òg at Tyskland truleg vil tilby militærstøtte i form av rekognoseringsfly, fregatt og opptil 1200 soldatar, og det britiske parlamentet diskuterer om dei òg skal starte luftangrep mot IS i Syria. Det ser med andre ord ut til at krigen vil verte trappa opp. Noreg har ingen tradisjon for å stille med militære bidrag utan mandat ifrå FN eller som ledd i ein NATO-operasjon. Senterpartiet har uttrykt uro for om norske styrkar gjennom dette kan hamne i ein potensielt langvarig krig med usikkert utfall. Vi fryktar òg at eit norsk militært bidrag i Irak legg beslag på ressursar som kunne vore nytta til trening og operativ verksemd i Noreg. Korleis vurderer statsministeren denne situasjonen? Kva tenkjer ho bør vere Noreg si rolle i denne opptrappinga av militær intervensjon som no skjer i Irak og eventuelt Syria?
Ola Elvestuen (Venstre), 2015-12-02:
Det er vel liten tvil om at IS må bekjempes militært, og Norge bidrar også med de styrkene vi har i Erbil og i Bagdad. Situasjonen i Syria er fryktelig komplisert, og det er relativt enkelt å definere hvem man er mot; det er vanskeligere hvem man er for. Det kan være de kurdiske områdene i nord hvor man har en stabilitet, der det bor fire og en halv million mennesker, og hvor man kan bidra også til gjenoppbyggingen som trengs i området. Men så blir det mer komplisert. Russland involverer seg i Syria først og fremst for å bistå Assad-regimet mer enn at det er en dedikert kamp mot IS. Spørsmålet blir jo da: Hva er statsministerens syn på muligheten for å finne fram til en løsning for Syria samtidig som man klarer å få en overgang hvor Assad-regimet også blir borte? Det er tross alt det regimet som har ansvaret for de største dødstallene i Syria.(Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.)
Ola Elvestuen (Venstre), 2015-12-02:
Det positive med det siste spørsmålet er at det økonomiske incentivet virker. Men som det er blitt påpekt, har statsministeren vært i Paris, og jeg går ut fra at hun også i det videre arbeidet deltar nært sammen med den norske delegasjonen. Det er store forventninger til den rollen Norge kan spille i forhandlingene, både som en viktig aktør i å finne fram til de nødvendige kompromisser og løsninger i sluttfasen av forhandlingene, og som en pådriver med nye initiativ. Jeg er derfor glad for at statsministeren har vært med på å legge fram flere nye initiativ i Paris og mener at en kan gjøre dette med en troverdighet basert på det budsjettforliket vi har, som legger 420 mill. kr ekstra inn i de delene av budsjettet som omhandler det internasjonale miljøarbeidet. Men det er tre forhold: Statsministeren har gått inn for 216 mill. kr inn i et nytt fond for kvotekjøp, med forkortelsen TCAF, men det kan stilles noen spørsmål ved dette: Når vi nå går inn for nye kvotekjøp, tenker man seg da fortsatt at dette skal kunne motregnes mot utslipp i Norge, den rike delen av verden? Er det ikke nettopp det som har vært problemet tidligere, og at man ikke oppnår målsettingene? Venstre vil være mot en slik løsning. Statsministeren har også, sammen med presidentene Obama og Hollande, gått inn for at satsing på fornybar energi i de fattigere deler av verden skal dobles fram mot 2020. Er dette et tegn på en ny politikk, siden den delen av regjeringens forslag har vært redusert med nærmere 80 pst. i forslag de siste to årene, og hva er utgangspunktet for økningen? Så går en også inn for at det grønne fondet skal dobles dersom det sikrer verifiserte utslippsreduksjoner mot avskoging, og da blir spørsmålet: Er dette nye midler, eller er det en omfordeling av skogmidlene, som vi uansett har forpliktelse på?
Ola Elvestuen (Venstre), 2015-12-02:
Jeg takker for svaret, og vi kommer helt sikkert fram til flere av detaljene i innholdet i disse initiativene senere. Men jeg skal se litt kortere fram: Den 24. november var det en overskrift i VG hvor det sto at «Erna bekrefter at klimaforliket kan ryke». Jeg har også blitt konfrontert i intervjuer senere med at regjeringen har gått bort fra målsettingen i klimaforliket om at vi skal ned på 47 millioner tonn utslipp fram mot 2020. Og da blir mitt spørsmål: Vi har jo en enighet med Kristelig Folkeparti og regjeringspartiene om at vi skal forsterke klimaforliket. Står statsministeren fortsatt fast ved at en forsterkning av klimaforliket innebærer ikke bare nye tiltak, men at tiltakene skal ha en effekt, og at vi skal nå målet om å komme ned på 47 millioner tonn utslipp fram mot 2020?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-02:
Å finne en løsning på krisen i Syria handler ikke om å stille bare aktørene i selve konflikten til ansvar, men også de aktørene utenfor Syria som på ulike måter har bidratt til et veldig komplekst krigsbilde, der konfliktlinjene går på kryss og tvers. Da må Vesten også tørre å se kritisk på våre egne allierte, på Tyrkias rolle, og ikke minst på det ene islamistiske, religiøse diktaturet som Vesten faktisk støtter, det i Saudi-Arabia, som spiller en rolle i konflikten i Syria, har spilt en rolle i konflikten i Jemen, som pisker opposisjonelle, som er kjent for en svært brutal politikk overfor både egen befolkning og andre. Derfor er mitt spørsmål til statsministeren i denne situasjonen: Norsk eksport av militært utstyr til Saudi-Arabia ble doblet i fjor. Vil statsministeren nå vurdere å stoppe en sånn eksport?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-02:
I Stortingets nasjonale klimamål fastslås det – som det nettopp har vært nevnt her – at norske CO2-utslipp skal kuttes fra dagens 53,8 millioner tonn til maksimalt 47 millioner tonn i 2020. Statsministeren varslet i VG i forrige uke at «klimaforliket kan ryke», som det sto. Jeg synes det svaret hun ga representanten Elvestuen, underbygger at det virker som om det er det statsministeren tror at det vil gjøre. Inntrykket er at statsministeren nå ikke er så opptatt av årstallet 2020, men i intervjuet med VG kan en klart få den oppfatningen at statsministeren mener målet kan nås kort tid etter det. Da regner jeg med at statsministeren er klar over at det hun selv har kommunisert til Stortinget, er at hun ikke ligger an til å nå klimaforlikets mål i 2030 engang. Prognosene i statsbudsjettet for 2016 anslår at utslippene i 2030 ligger an til å være 52,5 millioner tonn. Med andre ord: Mens Tyskland til nå har kuttet med 27 pst. siden 1990, styrer statsministeren for øyeblikket mot ikke å ville ha kuttet noe på 40 år. Det er derfor vi sier at klimaforliket er i ferd med å bli et klimaforlis. Norges klimamål for 2020 er ikke bare et par år forsinket – som statsministeren antyder – vi ligger per nå an til ikke engang å være i mål ti år senere. Derfor er det viktig å få vite når statsministeren ser for seg at det er sannsynlig at Norges klimamål for 2020 nås, siden hun har mer enn antydet, både i VG og her i Stortinget i dag, at de ikke vil nås i 2020.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-02:
Det eneste som er ubehagelig, er å høre en regjering som ikke har annet svar enn å gjenta tidenes mest forslitte talepunkt, nemlig det om «dekket bord». Det har vi hørt så mange ganger nå at det er på tide at statsministeren – i hvert fall for forandringens skyld – finner fram et annet begrep, også fordi det er feil. Statsministeren har kommet til dekket bord. Klimakur har vist hvilke tiltak Norge må gjennomføre for å nå målene i 2020. Det er jo ingen andre enn regjeringen selv som tror at det er gjort et kvantesprang det siste året som gjør at vi nå plutselig skulle være i en vesentlig annen situasjon enn den som var utgangspunktet da disse prognosene ble laget. Det mest talende eksempelet er at i den sektoren statsministeren selv er opptatt av, transportsektoren, gjør regjeringen ingenting, men blir iblant presset av Venstre, heldigvis. Da vi forrige uke spurte miljøvernministeren om hun kunne nevne ett eneste tiltak for å øke andelen nullutslippsbiler som regjeringen har tatt initiativ til, kunne hun ikke nevne et eneste ett. Derfor vil jeg gjerne spørre statsministeren om hun kan nevne et eneste slikt tiltak som regjeringen har tatt initiativ til.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-02:
«Mer enn 100 land krever at den globale oppvarmingen ikke skal overstige 1,5 grader. Bakgrunnen er at det såkalte 2-gradersmålet har store negative konsekvenser for disse landene. Hva er Norges posisjon knyttet til dette?»
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-02:
Jeg takker for svaret og vil følge opp med et spørsmål som er relatert til dette, nemlig den norske posisjonen under klimaforhandlingene. Under sin deltakelse i Paris uttalte statsministeren at hennes mål er at Norge skal motta klimakvoter for den norske regnskoginnsatsen. Vi kan se at det forslaget har møtt både forundring og avvisning hos forhandlingslederen til Brasil, som uttalte i går: «Det er ikke noe å vurdere i det hele tatt.» Og det er ikke så vanskelig å forstå at Brasil ikke synes det er greit at Norge skal få utslippsrettigheter for å brenne fossil energi fordi Brasil klarer å stoppe sin egen avskoging. Det spørsmålet som da melder seg, er rett og slett: Var Norges viktigste samarbeidspartner for regnskogsbevaring, nemlig Brasil, informert om at Norge kom med dette utspillet under klimaforhandlingene?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-02:
Da vil mitt neste spørsmål være om det betyr at regjeringen er helt klar på at den ikke ønsker et kvotesystem hvor man blander fossile utslipp og utslipp fra avskoging i det samme kvotesystemet, for det er jo det som er utgangspunktet for at det reageres her. Kvoter er jo til syvende og sist utslippsrettigheter. Utslippsrettigheter er noe vi ønsker å sikre oss for å kunne fortsette å forurense. Det fattige land frykter, er at de vil havne i en situasjon der de blir bedt om å la skogen stå, slik at rike land kan fortsette å bruke fossil energi. Det finnes betydelige faglige innvendinger mot å blande fossile utslipp med utslipp fra skog i samme kvotesystem – fordi skoger er viktige karbonlagrere, men også usikre, ikke sant? Hvis vi betaler for å la skogen bevares, og dermed krever utslippsrettigheter for fossil energi, har vi ingen garanti likevel for at skogen står i årene etterpå. Så mitt spørsmål er om klima- og miljøministeren er imot et kvotesystem der disse ulike utslippstypene blandes?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2015-12-02:
Det er et langstrakt land vi bor i, og det er aktivitet og verdiskaping fra Finnmark i nord til Agder i sør. I dette landet med fjorder og fjell og store avstander er det ikke jernbane overalt. Presidentens hjemfylke og mitt hjemfylke er de to fylkene der vi flyr minst. Men drar man nordpå, i Finnmark, er det der man flyr mest. Der er det ikke jernbane – og kjempeavstander. Drar vi til hele Nord-Norge og også Vestlandet, er småflyplassene, kortbanenettet, bindeleddet som binder landsdelene sammen, og som binder landet sammen. Mange av de rutene er marginalt lønnsomme. Luftfarten har reagert mer eller mindre med vantro på at det nå dukker opp en avgift som gjør at de rutene som i dag er marginalt lønnsomme, i morgen blir ulønnsomme. Og de er tydelige på at svært mange distriktsruter vil forsvinne. Skogen Lund, NHO, har sagt at tusenvis av arbeidsplasser kan forsvinne. NHO Luftfart kalte avgiften på riksdekkende radio – jeg beklager språkbruken, men det er NHOs ord – «galimatias», «symbolpolitikk» og «molbopolitikk». I fjor kom poseavgiften – en sen nattlig time kom en avgift ingen ønsket. Heldigvis ble den avblåst i siste time. I år er det denne flyseteavgiften som kommer en sen nattlig time. Mitt spørsmål er: Kan vi håpe at det samme skjer med denne avgiften som skjedde med poseavgiften i fjor?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2015-12-02:
I revidert nasjonalbudsjett i fjor var det en målrettet skatte- og avgiftslettelse for utenlands luftfart med større taxfree-kvoter. Den avgiftsøkningen som er i årets forslag til budsjett, er en målrettet avgiftsøkning på innenlands luftfart, spesielt på mange av de marginale rutene. Jeg forstår at statsministeren synes det er helt greit at mange små steder nå kan stå i fare for å miste sitt kollektivtilbud. For meg er det helt uforståelig. Det er også helt uforståelig at statsministeren, som er ansvarlig for nasjonalbudsjettet, skyver klimaargumentasjonen så tydelig foran seg, for hvis man leser nasjonalbudsjettet, som statsministeren står bak, står det følgende: «Ekstratiltak i Norge for kvotepliktig luftfart vil ikke bidra til å redusere de samlede utslippene fra luftfart i EØS-området.» Det står i statsministerens nasjonalbudsjett. Er ikke det lenger gyldig? Hva har skjedd som gjør at det som dere la fram for en måned siden, at det ikke ville ha effekt, nå plutselig har effekt?
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2015-12-02:
Statsministeren har reist mye, bl.a. i Nord-Norge. Jeg har registrert at statsministeren har sagt at Nord-Norge er framtidens vekstregion, som skal bære landets velferd i framtiden. Det synes jeg er et paradoks nå når næringslivets utsikter er en konkurransemessig ulempe, med økte kostnader og dårligere kollektivtilbud, for i praksis er flytilbudet for Nord-Norges del og for en del andre regioners del det eneste kollektivtilbudet man har på lengre distanser. Mitt spørsmål til statsministeren er: Er ikke statsministeren i det minste litt bekymret for konsekvensene den nye avgiften vil ha for næringslivet rundt omkring i landet?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2015-12-02:
Dette er jo ikke bare én avgift. Dette handler også om at sektorunntaket for å kunne ha differensiert arbeidsgiveravgift falt bort. Vi får en økning i merverdiavgiften for persontransport. Og nå får vi også en flyseteavgift. Jeg bor i Nord-Norge, og tog som alternativ er begrenset til halvparten av mitt hjemfylke. Nord for Bodø er ikke det et reelt alternativ, og det er få andre reelle alternativer når man skal reise over en viss avstand. Jeg registrerer at statsministeren ikke er bekymret for konsekvensene av dette. Det er jeg. Hvis jeg ikke husker feil, ble også poseavgiften presentert som en klimaavgift. Den ble lagt i skuffen – det skal ikke gjøres med denne. Men hva er klimaeffekten av dette? Dette oppsto jo som en avgift i de siste rundene med forhandlinger, så hvilken klimaeffekt ligger det faktisk i den avgiften man har foreslått? Hvorfor skal man ikke vente på den grønne skattekommisjonen når det gjelder denne flyteseteavgiften, hvis den er en del av en grønn omlegging?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-02:
Regjeringen har børstet støv av et gammelt SV-forslag om flypassasjeravgift. Selv om Jan Tore Sanner i sin tid kalte forslaget gammeldags, kaller finanspolitisk talsperson i Høyre dette for god klimapolitikk. Da må jeg konkludere med at det er god, gammeldags klimapolitikk. NHO klarer ikke helt å bestemme seg for om forslaget har null effekt, eller om det har helt enorm effekt. Derfor prøver de å hevde begge deler. Det er slik at skal vi kutte transportutslippene med 40 pst. innen 2030, må vi få flere til å velge tog og færre til å ta fly. I min naivitet trodde jeg at poenget med en flyavgift var å få færre mennesker til å ta fly. Derfor har jeg et spørsmål til statsministeren: Håper statsministeren at avgiften skal ha null effekt eller ha høy effekt?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-02:
Jeg registrerer at heller ikke statsministeren er i stand til å komme med et eneste eksempel på initiativer som regjeringen har tatt til å følge opp det regjeringen ser på som et mål. Hadde statsministeren vært en liten friskus, hadde hun sitert sin klimapolitiske talsperson i DN på lørdag, som mente at Norge må «forurense mer for å få de globale utslippene ned». Det er sikkert et budskap som hadde skapt god stemning i Paris. Derfor forutsetter jeg at en er enig med Nikolai Astrup, og ikke mener at han burde passet munnen sin. Derfor spør jeg: I Høyres verden – hvor mye må norske utslipp øke for at verdens utslipp skal gå tilstrekkelig ned – for å nå togradersmålet?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-02:
«I GAP-rapporten fra Miljødirektoratet fra mars 2014, med senere oppdateringer, ble regjeringen presentert for oppskriften på hvordan Stortingets klimamål om å redusere norske klimagassutslipp fra dagens 53,8 til 45–47 millioner tonn CO2-ekvivalenter innen 2020, kunne nås. Hvorfor har ikke statsråden og regjeringen fulgt oppskriften fra Miljødirektoratet, men i stedet bevisst unnlatt å gjennomføre viktige tiltak slik at utslippene ligger an til å øke fram mot 2020?»
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-02:
Det er to ting jeg er nødt til å påpeke her. Det første er at det er ikke riktig det statsråden sier at det ikke var gjort noe fra den rød-grønne regjeringen. Tvert imot er det slik at utslippsprognosene for 2020 beveget seg ned fra 59,2 millioner tonn i 2007 til 54 millioner tonn. De var med andre ord nesten halvveis på vei nedover mot målet på 47 millioner tonn. I den perioden statsråden har sittet, har dette ikke beveget seg ytterligere nedover, verken dokumentert i prognosen i statsbudsjettet eller i den rapporten som Miljødirektoratet selv la fram i juni 2013. Det andre er at alle de tiltakene som Sundtoft her trakk opp som kom fra denne rapporten – fyringsolje, biodrivstoff – enten lå inne i klimaforliket fra 2012 eller er tvunget inn av Kristelig Folkeparti og Venstre i budsjettforhandlinger. Derfor spør jeg: Hvorfor vil ikke initiativene om å gjennomføre de tiltakene som ligger i rapporten, komme fra statsråd Tine Sundtoft?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-02:
I Miljødirektoratets oppdatering av prognoser og de siste oppdateringer av all ny politikk ligger det ikke inne at man kommer til å nå klimaforlikets mål om reduksjon til 47 millioner tonn. Ikke kommer man til å nå det i 2020, og man kommer heller ikke til å nå det i 2030, slik som politikken er i dag. I forrige uke stilte jeg spørsmål til statsråden om noe som er et godt tiltak i Miljødirektoratets oppdaterte rapport, om hvordan man skal nå nullutslippssamfunnet – altså lavutslippssamfunnet – i 2030 med ytterligere reduksjoner, noe som også vil ha betydning for 2020. I det ligger det å sørge for å tilrettelegge for en større andel nullutslippsbiler innenfor transportsektoren som et helt avgjørende og viktig mål. I forrige uke hadde ikke statsråden lagt fram et eneste konkret forslag fra regjeringen. Er det slik at statsråden nå kan peke på noen forslag som regjeringen har lagt fram for å få flere nullutslippsbiler?
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-12-02:
Flyvning er kanskje den klimamessig aller mest feilprisede tjenesten i hele det norske markedet. Derfor er det veldig bra at regjeringen står fast ved denne flyseteavgiften som er foreslått. Det må være en uhyre pinlig dag for alle representanter fra Arbeiderpartiet og Senterpartiet. Vi hører hvordan disse to partiene reagerer på en avgift som tilsvarer en halvliter pils – på en sånn tjeneste. Problemet med avgiften – som selvfølgelig også kan differensieres distriktsmessig, distriktsproblemet er et oppkonstruert problem – er eventuelt at NHO tar fullstendig feil, at avgiften ikke vil virke noe særlig, og at den trenger å bli mye større, slik som det ligger inne i Miljøpartiet De Grønnes alternative statsbudsjett. Er statsministeren åpen for å vurdere en fortsatt økning av flyseteavgiften, slik at man sikrer at reiseaktivitet vris fra fly og over mot kollektiv der det går an?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2015-12-02:
Det jeg synes har vært mest interessant i denne debatten, er hvor mange som har glemt det de selv har predikert, nemlig at vi skal ha mindre skatt på arbeid, mindre skatt på bedrifter og mer på forbruk. Selv oppegående ledere i ulike aviser har visst glemt denne forutsetningen. Dette har alle vært enige om. Hvis dette er starten på en debatt knyttet til hva Grønn skattekommisjon kan gi oss av innspill, skal det bli mye adjektivbruk fremover – som jeg skjønner NHO har gjort seg til ekspert på. Men statsministeren kommer jo fra Paris. Hvilket inntrykk hadde statsministeren der av hvordan man internasjonalt tenker knyttet til skatt på arbeid kontra skatt på forbruk?
Trine Skei Grande (Venstre), 2015-12-02:
Det er bra at statsministeren står fast ved målsettingene og også nevner de store endringene som trengs innenfor kollektivfeltet og investeringer i Norge for å få gjort det grønne skiftet. Neste onsdag kommer Grønn skattekommisjons rapport. Ut fra spørsmålene her i salen tror jeg ikke vi kommer til å få et snev av hjelp fra verken Senterpartiet eller Arbeiderpartiet for å kunne få gjort det grønne skiftet, og for å kunne bruke skatte- og avgiftssystemet for å oppnå de endringene som vi trenger i Norge. Men statsministeren har jo lovet at hun skal bidra til at vi skal få til det grønne skiftet, så da er det vel vi i denne salen som må gjøre denne jobben. Neste onsdag kommer Grønn skattekommisjons rapport. Spørsmålet mitt er: Hvordan har statsministeren tenkt å legge opp arbeidet knyttet til den?
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2015-12-02:
Statsministeren reiste til Paris samtidig med å foreslå store kutt i internasjonal klimafinansiering og si at vi nærmest ikke kom til å nå våre internasjonale klimaforpliktelser og oppfylle klimaforliket. Jeg hører statsministeren skylder på andre, men det er statsministeren som har ansvaret og har hatt det de siste to årene. Istedenfor å skylde på andre og snakke om ting som har skjedd før, burde hun brette opp ermene og si at dette skal vi klare. Men det er det motsatte som skjer. Vi ser en klimaminister som ikke har gjennomslag i regjeringen, og som må til Stortinget for å få flertall. Det har vi sett i hvert budsjett. Vi så det da vi skulle trekke oljefondet ut av kull, vi har sett det ved klimaloven, og vi har sett det i elektrifiseringen av Utsira for å nevne noen av sakene. Statsministeren sier jo selv at det er tøft å stå opp for klimaet i en regjering hvor ikke alle er så opptatt av det. Med dette som bakteppe, ser statsministeren at klodens klima er tjent med at vi i Norge inngår et nytt forlik om hvordan vi skal nå målet om å kutte 40 pst. innen 2030?
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2015-12-02:
Jeg blir alltid bekymret når jeg hører slikt som statsministeren nå sier, at det blir veldig vanskelig å nå målet i 2020, men at det å nå målet i 2030 eller 2050 – på en måte – er helt uproblematisk. Sannheten er at det er jo mye vanskeligere å skape et nullutslippssamfunn i 2050 enn det er å få til store kutt allerede neste år. Det budsjettet som vi så nå, var altså første statsbudsjett som kom etter at Stortinget vedtok målene for 2030. Da skulle man jo tro at her skulle man stake ut veien fram mot 2030. Allikevel legger statsministeren fram et budsjett som fører til at utslippene kommer til å øke. Jeg ønsker derfor å følge opp spørsmålet til Terje Aasland om et klimaforlik i Stortinget. Det er jo ikke bare Arbeiderpartiet som sier at denne regjeringen står for et ytterpunkt. Trine Skei Grande har sagt at klimaministeren har overlatt hele jobben sin til Venstre. Ola Elvestuen har sagt at statsministeren ikke kunne ha reist til Paris med troverdighet om det ikke hadde vært for Venstre. Er statsministeren enig i at det er nødvendig med et nytt klimaforlik for at vi skal nå våre målsettinger for 2030?
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2015-12-02:
Statsministeren har nettopp vært i Paris, og jeg har merket meg at hun var i det rause og åpne hjørnet og åpnet opp pengesekken. Det er positivt: mer penger til regnskog, grønt klimafond og klimakvote. Det er bra, og det er viktig at Norge går foran på dette området. Mener statsministeren at det er mulig å kjøpe seg ut av krisa, at vi på den måten kan fortsette som før, eller er det også nødvendig med drastiske tiltak her hjemme for å kutte norske utslipp?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2015-12-02:
Oppfølgingen etter Paris blir viktig og krevende. Det er utrolig viktig at den bygger på faglig funderte betraktninger og ikke bare dreier seg om symbolpolitikk. Jeg må si at jeg er overrasket over at statsministeren i tidligere ordskifter har valgt en så lettvinn inngang til en del av problemstillingene, og dermed hopper bukk over sentrale prinsipper. Høyre har vært opptatt av at vi er en del av EUs kvotesystem, og luftfart er en del av kvotepliktig sektor. Det er for mange kvoter i systemet. Løsningen på det er å stramme inn antall kvoter, ikke å innføre avgifter på sektorer som er en del av kvotepliktig sektor. Regjeringen sier selv i nasjonalbudsjettet at dette ikke vil ha noen klimaeffekt, nettopp fordi luftfart er en del av kvotepliktig sektor. Derimot har en ikke vurdert det som kunne hatt klimaeffekt, nemlig å avgiftsbelegge flyruter utenfor EØS-området eller drivstoff. Det har en ikke vurdert. Kan ikke statsministeren bare erkjenne at dette er en rent fiskal avgift satt sammen med det formål å dekke inn et akutt budsjettbehov?
Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2015-12-02:
Det overrasker meg at statsministeren på gjentatte oppfordringer til å si hva regjeringen vil gjøre for å redusere klimagassutslippene, skylder på andre. I motsetning til dagens regjering, som har gjort strøm dyrere og bensin og diesel billigere, har det vært viktig for Arbeiderpartiet å føre en politikk som bidrar til lavere utslipp, bl.a. i jernbanesektoren der vi økte investeringen med over 400 pst. I klimaforliket i 2012 var alle partiene på Stortinget, bortsett fra Fremskrittspartiet, enige om at Norge innen 2020 – altså om fire år – skal kutte de globale klimagassutslippene tilsvarende 30 pst. av Norges utslipp i 1990. Statsministeren avlyser nå klimaforliket fra 2012, og i regjeringens forslag til statsbudsjett står det at norske utslipp er høyere, og at de fortsetter å øke. Er det vanskelig for statsministeren å ta lederrollen for en mer offensiv klimasatsing og et initiativ for et nytt klimaforlik når det, som hun selv sier, er vanskelig å stå på for klimaet i en regjering hvor noen ikke er så opptatte av det?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2015-12-02:
Jeg har lyst til å følge det sporet som har vært gjenstand for de siste hovedspørsmålene, nettopp forholdet til klima. Det virker på meg som om statsministerens viktigste mål i klimapolitikken er å unngå et bredt klimaforlik i Stortinget. Det er ingen tvil om at veien fram til 2030 og de utslippsreduksjoner vi absolutt må gjennomføre, og som vi har forpliktet oss til at vi skal gjennomføre fram til da, kommer til å bli krevende. Regjeringen har ikke anvist noen retning fram til 2030. De har ikke materialisert tiltakene eller vist hvilken vei en vil gå. Derfor er det ganske vesentlig å vite om regjeringen har til hensikt å konkretisere, når Paris-toppmøtet nå er over, veien for Norge fram til 2030 – for det har vi så langt ikke hatt anledning til å se hva regjeringen tenker om. Jeg skjønner at det er vanskelig for statsministeren å erkjenne at det vil være en fordel å skape bred enighet og oppslutning om tiltakene fram til 2030. Men jeg tror at frykten hos statsministeren kanskje er basert på redselen for at en skal få en åpen diskusjon, og at regjeringen skal vise sitt sanne jeg, hvor de faktisk er den parten som har det mest ytterliggående klimastandpunktet hver eneste høst i form av statsbudsjettene sine. De har ikke lagt fram ett statsbudsjett hvor de samarbeidende partiene eller Stortinget eller miljøorganisasjonene har sagt at dette var et bra statsbudsjett, på klimaets vegne. Så det er litt forunderlig å høre svarene. Så jeg spør: Tror statsministeren det vil være en fordel for Norge, når en skal oppnå klimagassreduksjonene fram mot 2030, at det er bred oppslutning om de tiltakene som regjeringen foreslår?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2015-12-02:
Aller først: På veien fram til 2020, som de nærmeste målene gjelder, har statsministeren – fra siste klimaforlik ble inngått, i 2012 – tatt ansvaret for klimapolitikken i Norge i to av tre år. Det er et betydelig ansvar som ikke kan fraskrives. Det er regjeringen som har ansvaret for om Norge når 2020-målene, og ikke noen andre enn regjeringen. Det er det ene. Når det gjelder forurenser betaler-prinsippet, er vi enige om det. Derfor er det forunderlig at regjeringen øker avgiften på fornybar energi som strøm samtidig som en holder bensin- og dieselavgiftene lave. Så kan en heller ikke helt se konturene av regjeringens grønne skattekommisjon, men med utgangspunkt i at det er flott med bred enighet i Stortinget, spør jeg igjen: Vil statsministeren ta et initiativ for at veien fram til 2030 dannes gjennom et bredt flertall i Stortinget, og kan vi forvente at statsministeren tar et initiativ til et nytt klimaforlik?