Jan Tore Sanner (Høyre), 2008-12-18:
Da professor Krugmann var innom Oslo i forbindelse med at han skulle motta Nobels minnepris i økonomi, fikk han spørsmål om han så noen lyspunkter i verdensøkonomien. Svaret hans, etter å ha tenkt seg litt om, var nei. Og så la han til at han hadde blitt mer pessimistisk i løpet av de siste ukene, fordi det stod verre til i både Kina, India og Brasil. Han trodde ikke at det kom til å snu før det ble en bedre balanse mellom egenkapital og gjeld. Med andre ord: For mange har lånt for mye over for lang tid, og finansinstitusjonene har stilt for dårlige krav om sikkerhet for de lånene som de har gitt. Den analysen tror jeg nok de fleste kan være enig i, selv om jeg må si at det var lite oppløftende at en mann med hans bakgrunn ikke så noen lyspunkter. Det stiller jo da enda større krav til oss som politikere når det gjelder å iverksette tiltak som kan bidra til at vi kan komme styrket ut av denne krisen, og at man kan tenne noen optimistiske lys. Det har jo også i forlengelsen av finanskrisen vært en debatt om regulering av markedet. Krugmann var også inne på det. Han sa vel at noe av problemet dels har vært gal regulering, men også at det i USA vokste frem et parallelt finanssystem som var større enn det regulerte – et uregulert system. Høyre har aldri vært imot regulering – tvert imot. Vi er tilhengere av at vi skal ha en sterk stat. Det betyr ikke det samme som at vi skal ha en stor stat. Vi er opptatt av at vi skal regulere markedet for å sikre konkurransen, for å sikre at markedet fungerer og for å sikre forbrukerne i markedet. Vi mener også at det er behov for en ny debatt om internasjonale spilleregler, for det er helt åpenbart at når markedet er liberalisert, og økonomien er liberalisert, bør også politikken følge etter. Jeg synes kanskje det er et paradoks at det eneste forum hvor politikken i dag følger etter, er EU. Og de som er mest tilhengere av at politikken skal følge etter og spille en aktiv rolle, er de som er sterkest imot norsk EU-medlemskap. Jeg må også legge til at jeg er glad for at G20-møtet som ble holdt i Washington, understreket at markedsøkonomien og globaliseringen ikke er problemet, men en del av løsningen. Det ville vært en veldig alvorlig situasjon hvis vi nå, på toppen av en depresjon, også hadde fått mer proteksjonisme. Proteksjonismen ville veldig raskt kunne føre oss inn i ny depresjon og forsterke den krisen som nå rammer verdensøkonomien, og som rammer altfor mange mennesker ved at de mister jobben sin. Derfor vil jeg understreke at markedsøkonomien og globaliseringen er grunnleggende positiv. Den har bidratt til å løfte millioner av mennesker ut av fattigdom. Men det er helt åpenbart at økonomien må reguleres for at markedet skal kunne fungere. Jeg skal ikke gå inn i historien og hvem som har sagt hva gjennom september, oktober, november, for jeg tror det imponerer svært få. Når vi vet at ting har endret seg så radikalt bare i løpet av få uker, tror jeg vi skal være litt mer ydmyke med tanke på den situasjonen. Men jeg har likevel lyst til å komme innom én problemstilling. Når finansministeren pekte på at vi i Norge står sterkere rustet enn en del andre land, er jeg ikke uenig i den analysen. Tvert imot tror jeg den er riktig, både på grunn av det finansielle og fordi vi har en relativt stor offentlig sektor – vi kan være enige om hvor stor den skal være, men selve den nordiske velferdsmodellen har bred politisk forankring. Men det som er et problem, er at denne krisen vil ramme små og mellomstore bedrifter i konkurranseutsatt sektor sterkere. Da mener jeg det er et problem at Regjeringen har bidratt til å svekke bedriftenes konkurranseevne gjennom tre år, at man har økt skattene for det private næringsliv, og at man ikke har investert nok i fremtidig velferd og verdiskaping i de gode årene vi har bak oss. Jeg mener som sagt at det er viktig at vi i denne krisen iverksetter tiltak som gjør at vi kan komme styrket ut av den. Det betyr at det ikke er om å gjøre å bruke mest penger. Der er jeg enig med Lars Sponheim – og det forstod jeg også at finansministeren er. Det er mer et spørsmål om hvordan man bruker pengene. Fra Høyres side er vi opptatt av at det skal være balanse i de tiltakene som iverksettes. Det er helt åpenbart behov for tiltak innenfor bygg- og anleggssektoren og for å iverksette nødvendige infrastrukturtiltak. Det er tiltak som vil være fornuftige uansett. Å være med på å bygge landet og sørge for at vi har gode kollektivløsninger og gode veiløsninger, er uansett fornuftige tiltak. I tillegg vil det være riktig å satse mer på kunnskap, forskning og innovasjon. Jeg tror at det å sørge for at vi stimulerer til nyskaping og nye bedrifter er viktig for å skape mer optimisme, også i næringslivet. La meg også legge til at jeg tror den debatten som nå har vært om å se finanskrisen og miljøkrisen i sammenheng, har mye for seg. Det er helt åpenbart at vi i den krisen vi nå er inne i, kan bidra til å snu forbruket i riktig retning. Jeg håper at Regjeringen er innstilt på å ha en dialog om hvordan vi kan gjøre nettopp det. Fra Høyres side mener vi som sagt at vi bør ha tiltak som stimulerer innenfor offentlig sektor, men vi mener også at det er rom for skattelettelser – særlig for de som har lave og vanlige lønnsinntekter – og tiltak som retter seg inn mot bedriftene. Det er klart at det ikke er noen kriser som er like, og den nedgangskonjunkturen som Høyre arvet i 2001 – som jeg ikke vil kalle en krise – kan ikke sammenlignes fullt ut med den krisen vi har nå. Men jeg vil likevel minne om at Høyre har erfaring med å styre i tøffe tider, og at vi iverksatte virkemidler som bidrog til å få renten ned, og som bidrog til økt aktivitet, særlig ved at vi satset mye på kunnskap og forskning, og at vi senket skattene. Det er virkemidler som vi mener at man også ville stått seg på å bruke nå. Så merker jeg meg det statsråden sier om bankvesenet. Jeg er glad for at finansministeren følger det tett, og jeg har respekt for at hun ikke kan gå inn i en debatt hvor man drøfter hvilke virkemidler som skal benyttes. Men jeg vil fra Høyres side gi uttrykk for at vi vet nok til å kunne konkludere med at det er nødvendig med tiltak. Når statsministeren kan gå ut i Dagens Næringsliv og uttrykke bekymring for at lønnsomme bedrifter kan gå konkurs fordi bankvesenet ikke fungerer, er det et kraftig signal om at det er nødvendig med nye tiltak. Høyre er beredt til å ha en dialog om det, og vi er selvsagt beredt til å kunne behandle det raskt i Stortinget, dersom det blir nødvendig. La meg bare til slutt minne om noen kloke ord som Jens Stoltenberg uttalte da jeg satt i energi- og miljøkomiteen sammen med ham. Det var: La oss samle oss om det vi kan være enige om, for det er tilstrekkelig med spørsmål som vi er uenige om, og som vi kan diskutere! Jeg tror ikke at Høyre og SV kan bli enige om alle tiltak i den krisen vi nå går inn i, men vi kan bli enige om noe. Jeg mener at det ville være en betydelig styrke for Stortinget, for det politiske system, om man kunne samle seg om noen finanspolitiske virkemidler på det nye året. Det ville gi et klart signal til befolkningen, og til dem som nå strever med jobben sin, om at her utvises det lederskap og samarbeid. Det tror jeg ville være en styrke for det politiske system og også bidra til at vi kunne komme sterkere ut av krisen.