Jan Petersen (Høyre), 2003-05-08:
La meg først begynne med å takke representanten Blankenborg for å ha reist denne interpellasjonen. Dette er åpenbart et helt sentralt politisk tema, men som – noe jeg tror både interpellanten og jeg vil kunne konstatere – kanskje har glidd litt ut av den daglige politiske debatt. Det er meget uheldig, tatt i betrakting hvor sentralt dette spørsmålet er. Derfor er denne interpellasjonen et bidrag til å få dette inn i den politiske debatt igjen. Det er også slik, som representanten sa, at den forberedelseskonferansen som nå er i gang, er helt i sin avslutning. Dette er den andre av tre forberedelseskonferanser frem til tilsynskonferansen i 2005. Derfor er det et svært viktig evalueringsarbeid som vil måtte skje etter at denne forhandlingsrunden er over, nettopp for å se på hvordan vi angriper den neste runden. I så måte kommer denne interpellasjonen på det absolutt riktigste tidspunktet. Regjeringen legger stor vekt på å styrke arbeidet for kjernefysisk nedrustning, rustningskontroll og ikke-spredning. Vi ser på Ikkespredningsavtalen som selve grunnpilaren i dette arbeidet. Norge har alltid vært en sterk støttespiller for avtalen og spilt en aktiv rolle i å bevare og styrke den. Dette er en linje denne regjeringen viderefører. Ikkespredningsavtalen ble i 1995 forlenget på ubestemt tid. Etter vårt syn innebar dette vedtaket at kjernevåpenstatene bekreftet sine forpliktelser i retning av full kjernefysisk nedrustning, samtidig som de stater som ikke hadde kjernevåpen, sa fra seg muligheten til å skaffe seg slike. I ettertid har enkelte land stilt spørsmål ved beslutningen, som de mener kan føre til at kjernevåpenstatene ikke lenger vil ha det samme press på seg til å følge opp de nedrustningsforpliktelsene som ligger i avtalen. Vi ser det ikke slik. Vi fortsetter å vektlegge kjernevåpenstatenes forpliktelser om fullstendig kjernefysisk nedrustning. I 1995 ble kravene til avtalens tilsynsprosess skjerpet med et sett av «Prinsipper og målsettinger for kjernefysisk ikke-spredning og nedrustning». Under tilsynskonferansen i 2000 ble det vedtatt en handlingsplan med 13 praktiske tiltak for systematisk gjennomføring av kjernefysisk nedrustning og de viktigste beslutningene fra 1995. Det har vært fremskritt siden 2000. Vi er imidlertid ikke fornøyd med fremdriften når det gjelder gjennomføringen av de 13 tiltakene. Dette har vi flere ganger gitt uttrykk for, bl.a. under FNs generalforsamlings behandling av nedrustningsspørsmål i New York i fjor høst. Hovedansvaret for gjennomføringen av tiltakene ligger i første rekke hos kjernevåpenstatene. Det er imidlertid viktig at også ikke-kjernevåpenstatene bidrar aktivt i prosessen. Fra norsk side har vi gitt en rekke konkrete bidrag til gjennomføringen av tiltakene i handlingsplanen. Jeg vil her nevne de viktigste: Det har lenge vært en viktig utenrikspolitisk målsetting for Norge å få på plass en avtale om kjernefysisk prøvestans. Norge ratifiserte Prøvestansavtalen, som var ferdig forhandlet i 1996, på et tidlig tidspunkt. Vi støtter sterkt opp om avtalen, både politisk og praktisk. Vi arbeider aktivt for universell oppslutning til avtalen, med sikte på at den kan tre i kraft så raskt som mulig. Der det er naturlig, tas dette opp i bilaterale kontakter og i multilaterale sammenhenger, både av statsministeren, meg selv og embetsverket. Norge spiller en ledende rolle i arbeidet med å forberede Prøvestansavtalens ikrafttreden, i særdeleshet i bestrebelsene for å få på plass dens viktige verifikasjonsmekanismer. NORSAR på Kjeller gjør et fremragende arbeid i denne forbindelse. NORSAR ble i 1999 etablert som det norske nasjonale senter for verifikasjon av avtalen. Utenriksdepartementet gir betydelig økonomisk og annen støtte til arbeidet. I noen tilfeller ligger det administrative eller andre praktiske årsaker til grunn for manglende ratifikasjon av avtalen. For å avhjelpe dette og forberede stater på avtalens ikrafttreden bistår Norge flere land. På grunn av den nåværende amerikanske administrasjons holdning til avtalen er det dessverre liten grunn til å tro at den vil tre i kraft med det første. I påvente av Prøvestansavtalens ikrafttreden er det viktig å videreføre det faktiske moratoriet på kjernefysiske prøvesprengninger. Alle kjernevåpenstatene synes innstilt på dette. Jeg vil likevel understreke at slike selvpålagte moratorier ikke kan erstatte bindende juridiske forpliktelser som tilslutning til avtalen betyr. Norge har gått inn for at det ved nedrustningskonferansen i Genève startes forhandlinger om en avtale om stans i produksjonen av kjernefysisk spaltbart materiale som kan brukes til våpenformål. En slik avtale ville være det neste logiske skritt for ytterligere fremdrift innenfor kjernefysisk nedrustning, og ville være et viktig stengsel mot ytterligere kjernefysiske prøvesprengninger hos nasjoner som har kjernefysiske ambisjoner. Vi har også gitt uttrykk for at alle kjernevåpenstater burde underlegge sitt spaltbare materiale, som ikke lenger er til militære formål, kontroll av Det internasjonale atomenergibyrået(IAEA) (IAEA) Jeg vil også nevne at vi har gått inn for at nedrustningskonferansen, i tillegg til en avtale om stans i produksjon av kjernefysisk spaltbart materiale, også bør ta opp andre substansielle spørsmål, som f.eks. å forhindre våpenkappløp i det ytre rom. Nedrustningskonferansen i Genève er det viktigste multilaterale forum for nedrustnings- og ikkespredningsspørsmål. Situasjonen på konferansen har dessverre vært fastlåst de siste årene. Norge har støttet flere kompromissforslag for å løse opp den fastlåste situasjonen. Vi har gjentatte ganger understreket behovet for å enes om et arbeidsprogram og komme videre i denne viktige prosessen. Vi har også uttrykt bekymring for at situasjonen undergraver troverdigheten til konferansen og til det multilaterale arbeidet på nedrustnings- og rustningskontrollfeltet. Det synes dessverre ikke realistisk å forvente reelle nedrustningsforhandlinger med det første. Norge støtter ytterligere nedskjæringer i de taktiske kjernevåpen, primært i avtalefestet form. På amerikansk og britisk/fransk side er det foretatt betydelige reduksjoner i disse våpnene etter den kalde krigen. Vi er usikre på hvilke nedskjæringer som er foretatt på russisk side. Sammen med våre NATO-allierte har vi derfor overfor Russland foreslått flere åpenhets- og tillitskapende tiltak innenfor dette området. Dessverre foreligger det ennå ikke noen tilfredsstillende respons fra russisk side. Jeg vil også vise til vårt samarbeid med Russland under atomhandlingsplanen. Dette samarbeidet kom i første rekke i stand ut fra miljøhensyn, men har også en klar ikkespredningsside. Det er viktig å forebygge at radioaktivt materiale havner i hendene på uansvarlige stater og terrorister. I morgen avsluttes i Genève forberedelsesmøtet frem mot tilsynskonferansen for Ikkespredningsavtalen i 2005. Fra norsk side har vi fremlagt en rapport om norsk status for iverksettingen av de 13 tiltakene i handlingsplanen, etter de linjer som jeg her har skissert. Denne ble godt mottatt. Vi har tatt til orde for at alle land burde rapportere regelmessig om sine tiltak på dette feltet. Vi tror en slik rapportering vil styrke tilsynsprosessen. Tiden etter tilsynskonferansen i 2002 har, som tidligere nevnt, ikke vært uten lyspunkter. Vi hilser velkommen Moskva-avtalen mellom USA og Russland i mai 2002 om ytterligere reduksjoner i strategiske kjernevåpen. Sammen med det nye tette samarbeidet mellom USA og Russland bidrar denne avtalen til fortsatt strategisk stabilitet og økt sikkerhet for alle. Videre har regimets fall i Bagdad nå fjernet den betydelige usikkerhet som var knyttet til Iraks lagre og kapasiteter med hensyn til masseødeleggelsesvåpen. Men samtidig har Ikkespredningsavtalen kommet under press den siste tiden, i første rekke grunnet begivenhetene i Nord-Korea. Landet utviste i desember i fjor inspektørene fra IAEA, og kunngjorde i januar at de ville trekke seg fra Ikkespredningsavtalen. Nord-Korea har også opphevet sitt moratorium på testing av raketter og allerede testet to kortdistanseraketter. Nord-Korea har igjen startet en atomreaktor, og landet hevder selv allerede å ha kjernevåpen. Vi ser på dette som en svært bekymringsfull utvikling. For det første er dette et tilbakeslag for de siste årenes positive utvikling på den koreanske halvøy. For det andre kan Nord-Korea ved å sette til side sine forpliktelser overfor Ikkespredningsavtalen og IAEA, skape en farlig presedens for andre land som ønsker å skaffe seg masseødeleggelsesvåpen. Norge støtter derfor alle forsøk på å løse konflikten på fredelig vis og sørge for at Nord-Korea igjen innfrir sine forpliktelser overfor Ikkespredningsavtalen og IAEA. Vi aksepterer ikke at landet ikke lenger er bundet av disse. Nord-Korea og Irak er eksempler på at en hovedutfordring for arbeidet knyttet til avtalen og tilsynsprosessen vil være å finne frem til mekanismer som sikrer etterlevelse. Arbeidet for kjernefysisk nedrustning og ikke-spredning henger nøye sammen. Uten verifiserbar fremgang på ikkespredningsfeltet blir arbeidet for kjernefysisk nedrustning vanskeligere.