Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 1999-12-13:
Et av Regjeringens hovedmål ved tusenårsskiftet er å bidra til et kulturelt løft for landet. Det mest synlige resultatet av denne relativt ambisiøse målsetting innenfor årets relativt stramme budsjettopplegg er en nominell økning i forslaget til kulturbudsjett på 4,8 pst. I budsjettavtalen mellom sentrumspartiene og Arbeiderpartiet ble riktignok dette redusert noe, men til tross for dette vil en rekke områder innenfor Kulturdepartementets budsjett få en reell styrking neste år. I denne sammenheng tar vi også med at et flertall i finanskomiteen gjennom finansinnstillingen har sikret at den planlagte tilskuddsordningen for å styrke frivillige lag og organisasjoners lokale virksomhet skal iverksettes i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett til våren. Målt i kroner og øre kan den reelle styrkingen av kulturbudsjettet virke beskjeden. Det hadde vært ønskelig at den var større. Likevel vet vi at selv små beløp over kulturbudsjettet er viktige fordi de utløser nye ressurser mange andre steder, både i form av penger, aktivitet og kreativitet. Dette gjelder ikke minst også de midlene som er avsatt til selskapet Tusenårsskiftet Norge 2000 AS, som også omfatter tilskuddet til den kirkelige tusenårsmarkeringen. Fra Kristelig Folkepartis side ser vi det som viktig å legge til rette for en verdig markering av overgangen til et nytt årtusen. Det er ønskelig at tusenårsskiftet kan bli en fin anledning for oss alle til å stanse opp i ettertanke og prøve å finne ut litt om hva det er å være menneske i tiden, spørre etter mening og sammenheng, prøve å samle trådene og perspektivene foran en framtid som ingen av oss kjenner. Kunst og kultur har ikke minst sin plass i denne sammenhengen. I erkjennelsen av at det skal mer enn ett års kulturbudsjett til for å få til et virkelig løft, våger vi å se fram til at også de påfølgende budsjetter vil legge alner til sin lengde hva bevilgninger angår. Mer penger til kunst og kultur er viktig for å få til et kulturelt løft. Men Regjeringen har også fremmet andre forslag som er av betydning, og da snakker vi om å foreta grep som kan skape en ryddigere og mer effektiv forvaltning av de ressurser vi har til disposisjon. Det er i dette lys vi må se forslaget om å overføre en større del av ansvaret for tilskuddsforvaltningen til Norsk kulturråd, fra henholdsvis Kulturdepartementet, Rikskonsertene og Riksteatret. Fra Kristelig Folkepartis side er vi glad for at det er flertall for dette forslaget, som vil gi en mer helhetlig tilskuddsforvaltning. Når det gjelder overføringen fra Rikskonsertene og Riksteatret, skjer dette, slik Kulturdepartementet foreslår, fra 1. januar 2000. Overføringen av Kulturdepartementets forvaltningsoppgaver kommer i en litt annen stilling. Et bredt flertall i komiteen, bestående av Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Høyre og Senterpartiet, har bedt om at denne overføringen skal skje med virkning først fra 1. juli 2000, mot at en på forhånd får en gjennomgang av Kulturrådets framtidige rolle, herunder bl.a. rådets sammensetning og mandat. Det er imidlertid grunn til å tro at den foreslåtte reformen vil bidra til en ryddigere tilskuddsforvaltning, for det første ved at Rikskonsertene og Riksteatret blir avlastet forvaltningsoppgavene og i stedet kan konsentrere seg om sin primæroppgave som produsent og formidler av musikk, teater og dans. For det andre vil en tilsvarende overføring av Kulturdepartementets forvaltningsoppgaver når den kommer, bidra til at departementet i større grad kan ta seg av den overordnede politikkutformingen. Et resultat av budsjettsamarbeidet mellom sentrumspartiene og Arbeiderpartiet i komiteen er forslaget om å starte arbeidet med å framskaffe grunnlagsmateriale for utforming av en ny kulturmelding, og da tenkes det på en melding som trekker opp de store linjer i kulturpolitikken. Tatt i betraktning at det har vært arbeid i gang med sektormeldinger på flere av de ulike feltene innenfor Kulturdepartementets ansvarsområde, ser man nå først og fremst behov for en melding som tar for seg de store og sektorovergripende perspektiver. Det er snart ti år siden sist en kulturmelding ble fremmet, og arbeidet med en ny melding vil åpne for en overordnet og prinsipiell drøftelse av de kulturpolitiske utfordringene vi står overfor. I merknadene uttrykker flertallet at det i forbindelse med meldingen bør «legges særlig vekt på presset på norsk kultur og språk som følge av økt globalisering og teknologisk utvikling, men også de fordeler norsk kulturliv kan oppnå i et åpnere internasjonalt samfunn og de bidrag norsk kulturliv kan yte overfor kulturinstitusjoner og brukere av kulturgoder i andre land». Det er grunn til å imøtese arbeidet med en slik melding med interesse og forventning. Regjeringen varsler i budsjettforslaget at den vil sette i gang en omfattende gjennomgang av scenekunstfeltet, og redegjør for de premisser den vil legge til grunn. Komiteens flertall er også positiv til en slik gjennomgang og ser for seg at resultatet presenteres for Stortinget i form av en melding, med særlig vekt på teaterpolitikken. I denne forbindelse vil vi vise til at departementet allerede nå forbereder igangsetting av arbeidet med en framtidig modell for operaformidling i Norge. Dette skal, som tidligere vedtatt, gjennomføres parallelt med etableringen av nytt operahus i Oslo. Vi ser i dag en økende interesse for opera utover hele landet, noe som har ført til etablering av operavirksomhet en rekke steder. Modellene som er valgt for denne virksomheten, er til dels forskjellige, og det har ikke vært til å unngå at det har oppstått konflikter mellom konkurrerende miljøer i samme område. Dette gjør det nødvendig med en grundig gjennomtenkning av hvilken strategi det offentlige bør følge i det videre arbeidet for å unngå at slike konflikter låser seg fast. Vi har også denne høsten fått merke at kulturpolitiske beslutninger kan vekke sterke emosjonelle reaksjoner. Denne gangen har støynivået vært mest merkbart når det gjelder bevilgningsforslaget fra Regjeringen om 1 mill. kr til Trønderoperaen og kuttet på 20 mill. kr til filmproduksjon i forbindelse med budsjettforliket. Vi skal være glad for at vi får reaksjoner. Det er et sunnhetstegn, samtidig som det betyr at kulturpolitikk engasjerer folk. Når det gjelder kuttene på filmkapitlet, er reaksjonen forståelig på grunn av de konsekvenser dette kunne få for norsk filmproduksjon neste år. På grunn av den eksisterende todelingen av filmstøtten mellom såkalt produksjonsstøtte og billettstøtte, oppstår det en sårbarhet i filmproduksjonen når norske filmer samtidig går godt på kino. For å kunne opprettholde aktivitet og sikre stabilitet i produksjonen i tiden som kommer, har det samarbeidende flertallet i komiteen funnet det nødvendig å innføre en tilsagnsfullmakt på 50 mill. kr. Budsjettforliket mellom Arbeiderpartiet og sentrumspartiene avstedkom ikke noen større omprioriteringer i forhold til Regjeringens forslag, men vi er glad for at det lot seg gjøre å finne rom for noen påplussinger til viktige tiltak. Det gjelder et mindre tilskudd til flere distriktsoperaer, økt tilskudd til både Landsdelsmusikerordningen og Festspillene i Nord-Norge, og en økning i støtten til Det flerspråklige bibliotek. Videre er Kristelig Pressekontor tatt inn på statsbudsjettet, og vi fant rom til en bevilgning til Brageteateret i Drammen på 1 mill. kr. En avgjørelse som vil ha stor betydning for jazzmiljøet i Norge, er beslutningen om å gjøre Molde International Jazzfestival til nasjonal knutepunktsinstitusjon. Molde-festivalen har lenge ønsket en slik status. På bakgrunn av den betydelige oppslutning festivalen har fått, både nasjonalt og internasjonalt, fant flertallet det riktig å gi den en status på linje med Festspillene i Bergen, Festspillene i Nord-Norge og Olavsfestdagene i Trondheim. For øvrig nevner vi at det også ble enighet om å gjøre Jugendsenteret i Ålesund til en egen stiftelse, på samme måte som gruvemuseet i Folldal får status som halvoffentlig stiftelse. Fra Kristelig Folkepartis side er vi også tilfreds med budsjettsamarbeidet mellom sentrumspartiene og Arbeiderpartiet. Som denne opplistingen har vist, er det likevel svært få tiltak som får sine ønsker imøtekommet av komiteen, tatt i betraktning det store antallet henvendelser vi har fått. La oss bare innrømme det beklagelige i at det utover landet finnes kunstneriske virksomheter som holder et meget høyt kvalitetsnivå, også etter internasjonal målestokk, men som knapt mottar smuler fra statlige bevilgninger. Det er svært imponerende, enten det gjelder orkestre, ensembler, kor eller enkeltkunstnere som på tross av dette står på år etter år. Mye hadde sikkert fortonet seg langt enklere for disse dersom de hadde blitt tilgodesett i større grad med økonomiske ressurser, men gleden over å skape er stor nok til at de holder det gående. Imidlertid må ikke dette frita oss fra det ansvar vi har for å legge til rette rammevilkår for at enda flere kan få en sjanse til å utfolde sine talenter. Et av komiteens mange ansvarsområder som for tiden sliter tyngst, er museumssektoren. Tilstanden for mange av våre museer må i dag karakteriseres som svært kritisk, både når det gjelder sikring av store kulturverdier og når det gjelder mangelen på administrativt personale. Jeg er imidlertid glad for den økning som er foreslått fra Regjeringens side når det gjelder tilskuddsordningen for museer og de nasjonale institusjonene. Det er imidlertid grunn til å se fram mot ABM-meldingen som snart blir lagt fram, hvor nettopp også museenes situasjon vil få betydelig oppmerksomhet. Museene er viktige fordi de lærer oss om historien. Denne historiekunnskapen er en viktig ballast også når vi skal møte det ukjente som ligger foran oss. Jeg startet mitt innlegg med å nevne tusenårsskiftet, og jeg vil avslutte med det. Når vi snart skal skrive år 2000 etter Kristi fødsel, må det også være plass til en refleksjon omkring hva dette egentlig betyr – hva slags hendelse det var som førte til at historien ble delt i to, i før og etter, og som vi nå skal markere også i vårt land. Det står ikke til å nekte at nettopp denne hendelsen har vært en uuttømmelig kilde for kunstnere og kulturskapere til alle tider, kanskje nettopp fordi den har gitt oss en målestokk på hva vi er som mennesker. Professor Berge Furre sa følgende på en kulturkonferanse i Oslo i august i år: «Det som gjer oss til menneske, er vår evne til å reflektera utover matstrevet, til å reflektera over våre liv. I eit samfunn der vi let det offentlege rom bli marknad og underkastar denne refleksjon under kjøp og sal, visnar samfunnet bort som fellesskap, som tempelplass.» Ja, selv en budsjettdebatt burde kunne gi anledning til en slik påminning – ja kanskje nettopp en budsjettdebatt.