Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2003-12-10:
Riktig legemiddelbruk er et viktig element i den samlede helsepolitikken. Det betyr også at pasientene skal få tilgang til de legemidler som gir best effekt. Dette er en betydelig utfordring for de fagorganer som skal vurdere tilgjengelige legemidler, for dem som skal godkjenne bruken, og for Stortinget som skal bevilge pengene. Selv om Norge slett ikke ligger på topp i legemiddelforbruk, har veksten i utgiftene til legemidler ligget langt over den generelle utgiftsveksten, og dette må håndteres av både storting og regjering. Denne saken dreier seg egentlig om å gi lovhjemmel for å innføre et system for refusjonskontrakt mellom staten og legemiddelfirmaene, i tillegg til en presisering i legemiddelloven om indekspris og lovhjemmel for å finansiere det offentliges kostnader ved salg av reseptfrie legemidler utenom apotek gjennom gebyrer og avgifter. En samlet komite har likevel i innstillingen gått inn på sentrale sider ved hele blåreseptordningen. Blåreseptordningen er viktig i forskriving og dermed bruk av legemidler. Komiteen mener det er behov for en bred og helhetlig gjennomgang av alle sider ved blåreseptordningen, alt fra prosedyrer og myndighetsbestemmelser for opptak av legemidler i blåreseptordningen til legens forskrivingspraksis. Komiteen uttrykker at det i mange tilfeller tar for lang tid å få god og kostnadseffektiv medisin inn i blåreseptordningen. Komiteen sier også at våre nåværende prosedyrer for lett bringer Stortinget inn i en slags saksbehandlerrolle i fagmedisinske spørsmål som går på om legemidler skal tas opp i blåreseptordningen eller ikke. Et stort flertall står derfor bak et felles forslag om en bred og helhetlig gjennomgang av blåreseptordningen. Mindretallet, Fremskrittspartiet og Senterpartiet, fremmer et eget forslag, som er mer spesifisert, men jeg antar at de elementer de nevner, nettopp er forhold som må ligge inne i en bred og helhetlig gjennomgang av blåreseptordningen. Hele komiteen er opptatt av at effektive og kostnadseffektive legemidler skal bli tilgjengelige for pasientene så raskt som mulig. Flertallet, alle unntatt Fremskrittspartiet og Senterpartiet, går i prinsippet inn for systemet med refusjonskontrakter fordi vi tror at dette både kan være en ryddig måte å sikre pasientene riktige legemidler på og en måte å holde kontroll med kostnadene samt unngå at vi på Stortinget blir saksbehandlere. Men vi presiserer en rekke forhold som må vektlegges i et slikt system. Det er selvsagt legene som forskriver legemidler og skal sikre pasientene en riktig behandling. Det er viktig at legene gjør seg kjent med og forskriver etter de fastsatte vilkår. Det er også viktig at departementet vurderer tiltak som i større grad enn i dag ansvarliggjør legene for kostnadsmessige konsekvenser. Riktig legemiddelbruk er også et informasjonsanliggende, og komiteen vektlegger at myndighetene må ta større ansvar, samtidig som legemiddelindustrien har et ubetinget ansvar for korrekt informasjon. Kvalitetsmessig god informasjon vil ha betydning for legenes forskrivingspraksis og dermed influere på om forutsetningene i inngåtte refusjonskontrakter holdes. Selv om rettighetshaveren, dvs. legemiddelfirmaet, skal løpe en økonomisk risiko ved at det forskrives legemidler til andre enn de pasientgrupper legemidlet er ment for, og avtalt for, må sanksjoner mot disse stå i et rimelig forhold til rettighetshavernes ansvar for salg utover kontraktfestet volum. Avtalene må være tydelige på forhold der det kan bli aktuelt å kreve tilbakebetaling på grunn av at salgsvolumet overstiger avtalefestet nivå. En samlet komite gir sin tilslutning til endring av legemiddelloven § 6 tredje ledd for å hindre tvil om det rettslige grunnlaget for beregning av indekspris som tar utgangspunkt i legemiddelleverandørens faktiske utsalgspris. Komiteen gir også sin tilslutning til lovhjemmel for fastsetting av gebyr for omsetning av reseptfrie legemidler utenfor apotek og innkreving av årlig avgift for å kunne omsette slike varer.