trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2001-02-22:
Barnefordeling, som vi diskuterer her i dag, er eit veldig viktig og også veldig sårbart område. Mykje av debatten har dreidd seg om om ein er for eller mot å idømme delt bustad mot ein av foreldra sitt ønske. No høyrde eg statsråden seie at ein skal gå ganske breitt inn i saka vidare, men eg vil gi statsråden høve til å utdjupe litt av dei to tinga eg var inne på i innlegget mitt. Det eine er at eg trur at mykje av konfliktane i dag knyter seg opp til dette med brot på kanskje allereie inngåtte avtalar, og dei private avtalane som blir inngått, kanskje i fred og forsoning, er som regel ikkje stadfesta, slik at når konflikten oppstår og den eine saboterer, er det inga sanksjonsverksemd for det. Det gjer at det blir eit problem med respekt for inngåtte avtalar foreldra imellom for barnet. Det andre gjeld flytting før ein har inngått ein avtale om foreldreansvar og barnet sin bustad og samvær. Ein opplever at enkelte flytter til ein heilt annan kant av landet og kanskje dermed hindrar kontakt mellom den eine av foreldra og barna, noko som i neste omgang kan ha konsekvensar når ein skal bli einige om kvar barnet skal bu fast, samværsordningar m.m. Ser statsråden at desse to tinga, kombinert med det med bidragsordningar som kjem, kan vere grep som kan vere med og dempe konfliktnivået – dersom vi får klarare reglar, slik at ein i større grad veit korleis ein bør stille seg til dette før ein kjem opp i ein slik situasjon?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2001-02-22:
I likhet med tidligere saker i dag er dette også en sak hvor Fremskrittspartiet i hvert fall prøver å brøyte veg. Nå ser det ut til at vi også skal få resultater her, i og med at Regjeringen signaliserer at den kommer med endringer i barneloven i hvert fall i retning av det som Fremskrittspartiets forslag inneholder. Utfordringen her og det viktige, som jeg vil stille statsråden spørsmål om, er å se nye bidragsregler i sammenheng også med endring av barneloven. I barneloven er det i dag ikke noe hinder for at man kan få delt omsorgsløsning på en eller annen måte. Det som er hinderet, er økonomien i det når man deler omsorgen for et barn. Så mitt spørsmål til statsråden er, når hun nå signaliserer at vi får forslag til nye bidragsregler tidlig i mars, og etter det jeg har forstått, kommer det kanskje forslag om endring av barneloven på dette feltet i løpet av vårsesjonen, om statsråden når det gjelder iverksettelse av det nye lovverket, ser de to sakene i sammenheng.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2001-02-22:
Jeg vil knytte noen kommentarer til innlegget fra representanten Lahnstein. Det er tydelig at Senterpartiet overhodet ikke på noen slags måte finner det nødvendig å få innsikt i problematikken. Det kommer tydelig fram av innlegget til Lahnstein at hun heller ikke har lest innstillingen, hun har ikke lest forslaget – eller så gjør hun det i hvert fall til en bevisst holdning ikke å gi uttrykk for at hun forstår noe. Fremskrittspartiet foreslår slett ikke at noe barn skal pålegges å bo en uke her og en uke der. Det er et eksempel som det er vist til i forslaget, og som praktiseres i dag av foreldre. Det skal selvsagt være full avtalefrihet mellom foreldrene. Det er det i dag, og det vil det fortsatt være. Senterpartiet og Lahnstein drar fram konfliktnivået. Nå er det slik at foreldrene stort sett, i 98-99 pst. av tilfellene, ordner dette selv på en ansvarsfull måte. Men så er det ca. 2 pst. som får en konflikt. Da er det bemerkelsesverdig at vi skal ha en barnelov som diskriminerer 98 pst. av foreldrene og ungene, på grunn av at vi skal ta hensyn til dem som ikke viser ansvar, og skaper konflikt. Representanten Lahnstein viser til at frivillige lag og organisasjoner nå har gått inn i jobben med å ledsage ungene fra og til. Det er jo bare en bekreftelse på at dagens situasjon er uholdbar, og at dagens lov er moden for endring. At Lahnstein er veldig skeptisk når statsråden fra Arbeiderpartiet i hvert fall prøver å antyde at Fremskrittspartiet på en måte har gjort en bra jobb, gjør at i hvert fall ikke jeg på noen slags måte blir i tvil om at Fremskrittspartiet er på rett vei. Det er altså slik at det er ikke noe problem i dag å idømme delt omsorg. Det er fullt mulig, men problemet er rett og slett at de økonomiske forholdene hindrer at det blir gjort. Det er også situasjonen for dem som har frivillige avtaler i dag. En kan få en frivillig avtale om delt omsorg, men den ene parten må ta det hele økonomiske ansvar. Og at dette forslaget fra Fremskrittspartiet på noen som helst måte vil skape en revolusjon, er ikke riktig. Det er bare en liten endring i loven som vil gjøre det mulig at ungene får mer omsorg og samvær med sine foreldre.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2001-02-22:
Det er ikke noe problem for meg å opprettholde min påstand om at Senterpartiet og representanten Lahnstein ikke skjønner hva det dreier seg om. Og det bekreftes gjennom det siste innlegget. Selvfølgelig kan økonomi gi seg utslag i at man skaper konflikt, men det kan da for all del ikke være et argument for at vi skal opprettholde en barnelov som praktiseres ut fra at vi har en primærforelder og en sekundærforelder. For det er det barneloven går ut på. Og da viser jeg til representanten Helleland, som hadde et godt poeng her: Når foreldre stiller til mekling, har den ene parten 20 meters forsprang allerede, fordi barneloven slår fast at hovedomsorgen skal ligge hos den ene parten. Og da blir det ikke noen likestilling i forhold til barnets rett til å ha likt samvær med sine foreldre. Det at vi likestiller i loven, ved at foreldrene i utgangspunktet stiller likt til mekling, må da også være et interesseområde for Senterpartiet og Lahnstein. For det kan da ikke være slik at Senterpartiet nå setter seg på bakbena fordi dette er et forslag fra Fremskrittspartiet?
Trond Helleland (Høyre), 2001-02-22:
Jeg har sympati med Per Sandberg, som uttrykker skuffelse over at det ikke ble en mer omfattende debatt i dag, men det er jo på bakgrunn av at komiteen har ventet på at Regjeringen skal fremme forslag i forbindelse med barneloven. Og selv om Sandberg har gjort en god og grundig jobb i denne saken, er det ikke tilstrekkelig, i hvert fall ikke for Høyre, til å kunne gå inn på direkte lovbehandling i forbindelse med denne saken som ligger her i dag. Men jeg syns det er viktig å understreke at komiteen samstemt har pekt på noen områder som går i riktig retning, nemlig «at menn i større grad må likestilles med kvinnene i forhold til omsorg for barna for å sikre barna god kontakt med begge foreldrene, Dagens lov legger premissene for hvilken kontakt barna har med begge foreldre etter et samlivsbrudd». Det er derfor viktig at departementet nå ser på om dagens lovverk fungerer etter de politiske målsettingene som gjelder, om det er behov for endringer for å sikre barns kontakt med begge foreldre. Personlig mener jeg at det vil være nødvendig med endringer, og jeg imøteser at barne- og familieministeren og departementet nå følger opp dette med endringer i barneloven. Nå er det jo varslet endringer i bidragsloven, og disse to sakene henger ganske nøye sammen. Jeg har lyst til å understreke til slutt at det at foreldrene har full avtalefrihet, må være utgangspunktet for den behandlingen vi skal gå inn i. Da må en ha et lovverk som likestiller begge parter, slik at begge parter i utgangspunktet står likt når barnefordelingssaker skal avgjøres – forhåpentligvis i minnelighet. Det er klart at hvis den ene starter med 20 meters handikap, så er det vanskelig å håpe på at en i saker med høyt konfliktnivå vil finne en minnelig løsning. Men hvis begge stiller likt i utgangspunktet, vil incentivet, muligheten for å inngå en frivillig avtale som er til barnets beste, være større. Jeg håper departementet vil komme tilbake med endringer som også tar opp, som barne- og familieministeren sa i stad, de endringene som har skjedd i samfunnet de siste 20 årene, og vektlegger det sterkt når vi nå skal få en gjennomgang av barneloven.
Anne Enger (Senterpartiet), 2001-02-22:
Jeg har nok lest Fremskrittspartiets forslag, og tror nok jeg vet hva jeg snakker om. Jeg vil opprettholde min skepsis til den lovendringen som foreslås her, og som flertallet i Stortinget, bortsett fra Fremskrittspartiet, altså avviser. Sandberg peker både i replikken til statsråden og nå på at det er økonomien som er det reelle problemet. Jeg sa også i mitt innlegg at jeg tror det er bidragsreglene som har utløst dette forslaget, og at hvis man fikk orden på bidragsreglene, som jeg også mener er urettferdige, vil man slippe disse merkelige endringene i loven som jeg mener Fremskrittspartiet står for. Det er klart at det er ikke overraskende for meg at Sandberg og Fremskrittspartiet og jeg er uenige om forslaget til endringer i barneloven. Jeg sa også i mitt innlegg at jeg her tror det rett og slett er viktig å holde fast ved noen ting som har vært gjeldende i veldig mange år, sjøl om man altså skal ta hensyn til en større grad av likestilling. Jeg tror det er best for barnet, hvis det er konflikt, å få være hos en av foreldrene. At man så etter hvert bygger opp størst mulig kontakt med den andre, det tror jeg også er en fordel. Og jeg regner med at statsråden, når hun sier at hun har lyttet til debatten, også har lyttet til mine synspunkter, og så får vi komme tilbake til det konkrete innholdet i en eventuell endring i barneloven.
Anne Enger (Senterpartiet), 2001-02-22:
Jeg syns i redelighetens navn at det går an å skille mellom det å ikke skjønne saken, og det å være saklig sett uenig. Og det er det jeg oppfatter, at jeg her er saklig sett uenig med Fremskrittspartiets forslag. Så har vi vært gjennom en runde hvor det faktisk er konkludert med, også i innstillingen, at dette skal vurderes av Regjeringen, og at man vil komme tilbake med en eventuell endring. La meg bruke de siste sekundene til å understreke det som er poenget i hele denne debatten, nemlig hvordan vi best kan sikre barnets beste. Og barnets beste skal etter min mening ikke bare være hovedregel, men det skal tas hensyn til i alle de små og store sakene som dukker opp i forbindelse med skilsmisse, samlivsbrudd og både bidrags- og barnefordelingssakene. Det er barnets beste dette dreier seg om, og så får vi heller være uenig i hvordan vi kan sikre barnets beste.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2001-02-22:
Som flere talere har vært inne på i denne debatten, har nå komiteens flertall gjennom innstillingen gitt helt klare føringer til Regjeringen som går på at det er behov for endringer i barneloven. Vi vil komme til å legge fram endringer i bidragsreglene på et eget grunnlag og vil komme tilbake igjen med endringer i barneloven på et senere tidspunkt. Så vil det være opp til komiteen også hvorvidt en vil utsette behandlingen av bidragsreglene i påvente av endringer i barneloven. Men jeg mener at disse to sakene kan behandles helt uavhengig av hverandre, og håper at Stortinget får behandlet bidragsreglene nå i løpet av våren.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2001-02-22:
Jeg håper at representanten har forståelse for at jeg ikke har noen mulighet til å konkludere når det gjelder disse tingene i dag. Men jeg har lyttet meget nøye til hva som har vært sagt, og vi jobber nå med disse konkrete forslagene. Derfor synes jeg det blir veldig feil å begynne å forskuttere hva Regjeringen endelig vil komme fram til. Men som sagt, vi jobber intenst med saken, og jeg har lyttet nøye på hva representanten har sagt.
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 2001-03-29:
Det er nok riktig av meg allerede innledningsvis å erkjenne at jeg ikke tar mål av meg til å løse alle Høyres problemer knyttet til arbeidsinnvandring. Det som har vært mitt og Arbeiderpartiets og flertallets utgangspunkt under behandlingen i komiteen, har vært at Regjeringen i løpet av våren skal komme tilbake til Stortinget med en sak som favner arbeidsinnvandring. Det er på mange måter en del av budsjettavtalen som ble inngått sist høst, og der ligger det rom for ulike avgrensninger i forhold til hvor langt man skal gå inn i realiteten i forslagene. Derfor har man gått noe lenger i noen forslag og latt andre forslag mer eller mindre ligge. Men utgangspunktet mitt er nok at jeg ikke ønsker, og jeg tar heller ikke mål av meg til det – å løse alle problemer knyttet til arbeidsinnvandring uten at Regjeringen på forhånd har gjort et grundig arbeid og lagt dette fram som sak for Stortinget. Da vil vi ha et bedre utgangspunkt for å se alle mulige konsekvenser av endringene på politikkområdet.
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 2001-03-29:
Jeg tror nok at samtlige partier må ha som utgangspunkt at vi vil snu hver eneste stein for å få flest mulig tilbake til arbeidslivet. Det er nok riktig som representanten Østberg var inne på, at altfor mange som egentlig ønsker å bidra med den arbeidsevnen de har, og forlenge tiden som yrkesaktive, skyves ut av arbeidslivet. Vi erkjenner at AFP er et element som også må vurderes for å få flest mulig til å bli stående lenger som yrkesaktive. Men det er nok også sånn at den faktiske pensjonsalderen er vesentlig lavere enn AFP-alderen, så jeg tror ikke at man løser de problemene som nettopp representanten Østberg peker på, bare man gjør endringer innenfor AFP-ordningen. Mitt utgangspunkt er at det er altfor mange som er utenfor arbeidslivet, som ønsker å bidra med den arbeidsevnen de har, men som av ulike grunner blir stengt ute, eller ikke rekker fram til arbeidslivet, og det må vi søke å bidra til å rette på.
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 2001-03-29:
Det er litt vanskelig å forholde seg til dette, for det er vel slik at behovet for arbeidstakere i offentlig sektor er tuftet på de ordningene og reformene som Stortinget vedtar. Eldrereformen og reformer når det gjelder kreft og psykiatri, bidrar jo til å øke etterspørselen etter arbeidskraft. De reformene som er vedtatt, har bred tilslutning i dette hus, men det er klart at når vi vedtar den type reformer, må vi samtidig være bevisst på at det ofte kreves høyt utdannet personell til de sektorene som reformene omfatter. Etterspørselen etter arbeidskraft er nok tilsvarende stor i offentlig sektor som i privat sektor. Det er ikke slik at vi har overflod på arbeidskraft i offentlig sektor og mangel på arbeidskraft i privat sektor. Der vi har mangel på arbeidskraft, er det en spesiell type arbeid som krever spesiell kompetanse. Det er den innretningen på arbeidsinnvandringspolitikken vi må søke å få på plass: Et arbeidssted som mangler en spesiell type arbeidskraft, skal ikke være forhindret fra å skaffe seg den arbeidskraften. Det er det denne saken dreier seg om.
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 2001-03-29:
Jeg vil anbefale Arbeiderpartiets representanter å stemme mot forslaget fra Venstre.
Erna Solberg (Høyre), 2001-03-29:
De fire forslagene som er innbakt i det Dokument nr. 8-forslaget vi i dag behandler, er av noe ulik karakter, og komiteen har vel i praksis sluttet seg til to av dem. Men det jeg har problemer med i denne debatten, er rett og slett å ta substansen i en del av det som saksordføreren sier. Det var nemlig slik at i form av en pressekonferanse den 21. mars konkluderte statsråd Brustad og statsråd Kosmo, så vidt jeg forstod, på de forslag som et utvalg ledet av statssekretær Mæland hadde kommet med, hvor man bl.a. kom med en innrømmelse når det gjaldt de to forslagene som flertallet også er enig i, nemlig at man skal kunne søke fra Norge, og at regelen om fem års karantene skal vekk, og også en del andre forenklingstiltak knyttet til dette. Men så sier saksordføreren at man ikke vil vurdere vårt hovedforslag uten å ha vurdert konsekvensene av det. Men problemet er jo at verken saksordføreren eller de andre medlemmene av de partiene som utgjør flertallet, ber Regjeringen om å utrede konsekvensene av det forslaget. Hvis man hadde bedt om å få vurdert konsekvensene, for så å ta en realitetsbeslutning, hadde det som fremkom av saksordførerens innlegg, hengt sammen, for jeg forstår det slik at departementet i dag ikke har fått noe pålegg eller mandat fra Stortinget til å gjøre dette arbeidet som man da venter på fra et flertall. Og det er to biter i dette. Det ene er spørsmålet: Hva slags regler skal man ha for å komme til Norge, hvor åpnet skal det være? Det andre spørsmålet er: Hvilke faggrupper eller hvem skal få lov til å komme? Og det er altså slik i Norge at det er et skrikende behov ikke bare for faglært arbeidskraft, men også for ufaglært arbeidskraft. Mitt spørsmål til saksordføreren er: Mener saksordføreren at man også må åpne for ufaglært arbeidskraft i de reglene som skal komme? Uten det kommer man ikke til å løse fremtidens behov, slik som den åpne høringen viste.
Erna Solberg (Høyre), 2001-03-29:
Noe av innholdet i replikken fra Berit Brørby tror jeg at jeg vil ta som retorikk, bl.a. dette om at vi alltid er på arbeidsgivernes lag, og også en del andre ting. Min begrunnelse for å si at Arbeiderpartiet er sene, er følgende: Til tros for at det viktigste problemet i norsk økonomi fremover er mangelen på arbeidskraft, har vi ikke fått presentert noen særskilte tiltak siden budsjettet ble lagt frem, før presentasjonene nå, som går på arbeidsinnvandring, som bidrar til å mobilisere mer arbeidskraft. Hvis vi går tilbake til den åpne høringen som vi hadde, sa faktisk forskerne at den ordningen man først burde gjøre noe med, var AFP-ordningen, for der var det raskest å få gjort noe for å mobilisere mer arbeidskraft. Men det er jo en ordning som Arbeiderpartiet har holdt sin hånd over, og som de ikke har vært villig til å gjøre noe med. Vi vil ha minst mulig hindringer for arbeidsgiverne, sier Brørby. Nei, det er ikke slik. Den løsningen vi har, er faktisk annerledes enn NHOs løsning. Venstre har hatt pressekonferanse om et forslag som er veldig likt NHOs. Vi har sagt at arbeidsgiverne skal ta ansvar for den ansatte gjennom å skaffe ham bolig. Det skal ha vært søkt etter arbeidskraft i Norge og i EØS-området, og det skal man kunne dokumentere. Det vi vil, er at man ved arbeidstillatelser ikke skal innom kvernen i UDI, som vår komite kjenner ganske godt, og vet er et problem. Dermed får man en mye raskere og lettere ordning. Vi har også sagt at det skal være helt vanlige arbeids- og ansettelsesprosedyrer, og det skal være rett til bosetting i den form at man skal kunne ta familien sin med. Det gjør at det blir et noe annerledes opplegg enn det en del arbeidsgivere nok kunne tenkt seg i forhold til dette.
Erna Solberg (Høyre), 2001-03-29:
La meg først få lov å si det jeg ikke fikk sagt i forrige svar, nemlig at det faktisk er slik at Høyre gjentatte ganger har tatt opp problemene med diskriminering fra arbeidsgiveres side, deres mangel på å ville bruke de ressursene som eksisterer hos dem som allerede er her. Jan Petersen hadde dette som hovedpoeng i forbindelse med en landsmøtetale for tre år siden. Hvis man leser dagens Aftenposten Aften, vil man se at byrådsleder Erling Lae har invitert til en ny policy i Oslo som bl.a. går på at alle innvandrere som søker og er kvalifisert, skal tas inn til intervju, og man skal på en helt annen måte skanne at det ikke foregår slik forskjellsbehandling som man klart ser blir gjort en del steder. Noen ganger er det bevisst, og noen ganger er det ubevisst. Så til Fremskrittspartiet. For det første har jeg ikke sagt at vi skal ta inn 10 000 innvandrere pr. år. Høyre har aldri foreslått noen kvote, for vi synes det er et dårlig forslag. Men vi har sagt at det trengs 10 000, og det er Statistisk sentralbyrås beregninger. Det trengs en økning på 10 000 i Norge hvert eneste år. Det kan selvfølgelig løses med et høyt antall flyktninger og asylsøkere. Der ønsker vi primært at behandlingen skal bli så effektiv at det er de som reelt har behov for beskyttelse, som blir. Vi vil anta at med vårt opplegg ville kanskje noen færre fått opphold i Norge, rett og slett fordi en del i dag får opphold av humanitære grunner fordi behandlingen tar så utrolig lang tid. Så til spørsmålet om hvem som blir arbeidsledig først. For det første er det slik at hvis det blir stor mangel på arbeidskraft eller store konjunkturendringer i årene fremover, kan det enten komme av at vi ikke har skaffet oss nok arbeidskraft, at vi vil miste en del jobber, eller det er bedrifter som vil flytte andre steder fordi de ikke får arbeidskraft. Det betyr at det kan gå den andre veien. Vi kan skape nedgangsperioder i Norge ved ikke å løse behovet for tilgang på arbeidskraft. Det er nok sikkert slik at noen innvandrere vil være marginale, men poenget er at hvis man først kommer inn i jobb, lærer man seg også bedre norsk, og man lærer seg å fungere bedre i arbeidslivet. Vi ser at de innvandrerne som virkelig har langtidsproblemer, er de som aldri har fått sjansen. Vår modell går på at man skal ha jobb for å komme hit.
Erna Solberg (Høyre), 2001-03-29:
Det er åpenbart en forskjell i oppfatning av hva som står i innstillingen, mellom det jeg leser, og det representanten Anita Apelthun Sæle faktisk leser ut av denne innstillingen. Det som står i innstillingen, er: «Flertallet er også kjent med at problemstillinger i tilknytning til arbeidsinnvandring vil bli behandlet i Regjeringens langtidsprogram som legges fram våren 2001. Flertallet vil komme tilbake til disse problemstillingene ved behandlingen av det dokumentet.» Det står også at man vil komme med nye forskriftsbestemmelser, og at det er behov for å fremme forslag om en lovendring. Det er hva Regjeringen skal følge opp, og de forslagene har de allerede kommet med. Det er åpenbart at sentrumspartiene har ønsket seg noe mer, og jeg er bare glad hvis det kommer noe mer. For Guds skyld, vi vil gjerne ha en grundig diskusjon om konsekvensene av disse forslagene, men vårt utgangspunkt er at vi på Stortinget kan fastsette policybestemmelser eller gi oppdrag til Regjeringen. Vi trenger ikke sitte passivt og vente. Grunnen til at vi foreslår det nå, er for det første at vi har foreslått åpen arbeidsinnvandring tidligere i forbindelse med behandlingen av en sak som var fremmet – jeg kan ikke huske av hvilket parti, men enten Venstre eller SV. Da fremmet vi et forslag som var ikke så detaljert som det som foreligger her, men som var hovedessensen av dette. Det har vi arbeidet videre med i det dokumentforslaget som komiteen har hatt til behandling i seks måneder. Behovet vårt for å stresse saken er alvoret i saken. Det er alvoret i mangelen på arbeidskraft. Hvis behovet for arbeidskraft i Norge er så viktig at en regjering kan fremme et forslag om å øke arbeidsgiveravgiften på det nivået som Regjeringen gjorde i sitt budsjett i høst gjennom en såkalt konjunkturavgift, som skulle ta inn 7 milliarder kr ved flytting fra konkurranseutsatte næringer til offentlig sektor, må det jo være alvorlig for andre også.
Erna Solberg (Høyre), 2001-03-29:
I forhold til disse forenklingene som man burde gjøre, er det ett forslag blant de fire vi har, som det har forbauset meg litt at Regjeringen åpenbart ikke har tenkt nærmere på, nemlig forslag IV. Det dreier seg om den situasjonen man har i en del bedrifter når det er mangel på arbeidskraft, nemlig at man har behov for arbeidstakere, man vet at behovet er der – myndighetene vet at behovet er der og arbeidsmarkedsetaten er fullstendig klar over det – men man kan altså ikke begynne å søke om å få arbeidstillatelser for å få gjort denne jobben før man har en arbeidstaker til å fylle jobben. Det vi foreslår, er at bedriftene i slike situasjoner, når man ikke har folk i Norge som kan fylle jobben, skal kunne få godkjent arbeidstillatelser til denne eksplisitte jobben. Og når de har skaffet arbeidstakere som er kvalifisert til å gjøre jobben, melder de fra til UDI om at de har fått godkjent arbeidstillatelsen for NN, og så sjekker UDI om NN av en eller annen grunn, strafferettslig eller annet, ikke kan få lov til å komme til Norge. Og om han ikke får det, så er faktisk denne personen allerede i gang med å jobbe. Fleksibelt, enkelt og absolutt kontrollert – for behovet er kontrollert. UDI får etter våre forslag én måned på å stoppe denne personen. Dette forslaget har statsråden sagt nei til og ikke ønsket å vurdere nærmere. Det er et forslag som ville gjort det mye lettere for en rekke bransjer, ikke minst for anleggsbransjen og mange andre som i dag leter etter arbeidskraft. Det er en omstendelig prosess å måtte jobbe for å finne en person, og så er den personen alltid knyttet til den enkelte arbeidstakeren. Jeg er rett og slett forbauset over, når jeg hører statsråden snakke om at det er viktig å gjøre dette enklere, at man ikke har sett at her har man et instrument for å gjøre tingene mer fleksibelt. Dette konkluderer i mitt grunnleggende spørsmål: Kommer statsråden med flere forslag utover dem som er varslet? Og vil statsråden legge frem en sak hvor man kan få et grunnlag for å vurdere de to forslagene som flertallet faktisk sier at de ønsker en konsekvensvurdering av?
Erna Solberg (Høyre), 2001-03-29:
Litt til de tallene som har vært diskutert. Det er altså ca. 8 000 personer med etnisk, ikke-norsk bakgrunn, som er ledige i Norge. Behovet for arbeidskraft bare for å beholde arbeidsstyrken er estimert til ca. 10 000 pr. år. Det er mye vi kan gjøre, f.eks. for å mobilisere den arbeidskraften vi allerede har i Norge, men det er ikke sikkert at den gruppen egentlig er så stor som det høres ut til. For selv om man snakker om at det er tre ganger så høy arbeidsledighet blant innvandrere i Norge som blant nordmenn, har vi fremdeles faktisk en arbeidsledighet der som ligger på rundt 10-12 pst. av gruppen. De fleste er i jobb. Vi har 55 000 helt normalt arbeidende folk med bakgrunn fra andre etniske kulturer, og vi må ikke hele tiden lage oss et bilde i hodet om at de ikke får jobb i Norge. Jeg reagerer veldig på akkurat det bildet, som jeg nå syntes Kosmo var på vei inn i. Så til spørsmålet som går på noe av begrunnelsen for at vi er opptatt av ufaglærte. Noen av de bransjene som skriker etter arbeidskraft i dag, og som er i en situasjon hvor de har problemer med høyere lønnskostnader – som vi har påpekt i våre merknader – er bl.a. reiseliv og fiskeforedling. Begge to er i og for seg Distrikts-Norges redning og inngår i veldig mange andre planer. Da vi hadde vår åpne høring, sa Odd Erik Martinsen fra Aeat følgende om behovet i fiskeribransjen: «Vi konstaterer allilkevel at det er vanskelig i et stramt arbeidsmarked å klare å formidle arbeidskraft inn til bransjen, når ungdom har mulighet til å velge annet arbeid.» Aetat selv har jo faktisk anbefalt at man skal kunne gå ut og be om å få ønsket, ufaglært arbeidskraft. Hvorfor ser ikke statsråden at også anbefalingen fra egen etat går i vår retning?
Erna Solberg (Høyre), 2001-03-29:
Til spørsmålet om Revita: Jeg har lyst til å minne statsråden på at dette er ett av eksemplene på hvorfor noen av oss følte behov for å fremme forslag om et stort forsøksprosjekt som nettopp skulle gjøre det mulig for slike tiltak som lå mellom ulike regelverk og hadde ulike målgrupper i forhold til hvordan regelverket var utformet, men som allikevel kunne ha gode resultater, å fungere. Det er erfaringene med disse tingene som har gjort at et flertall på Stortinget har vedtatt at man skal ha et slikt forsøksprosjekt. Jeg har bare lyst til å støtte det representanten Magnhild Meltveit Kleppa sa, at stortingsflertallet ønsker at Revita skal opprettholdes. Vi ønsker at man finner en måte å løse det på. Jeg skjønner at statsråden må gjøre det gjennom eventuelle regelverksendringer eller gjennom f.eks. å få fortgang i det forsøksprosjektet som Stortinget har vedtatt, som dermed kanskje kan få Revita innenfor. Det er en ordning hvor det kan bli skikkelig evaluert, ikke bare i forhold til målsettingene for de ulike tiltakene, men ut fra den faktiske nytten totalt sett dette prosjektet har. Så til det svaret statsråd Kosmo gav meg, som jeg ble litt forbauset over. Statsråden sa at han skulle ordne med tingene når det gjaldt reiselivsnæringens og fiskeforedlingsindustriens behov for arbeidskraft, men det måtte være i ryddige former. Da har jeg lyst til å utfordre statsråden til konkret å fortelle meg hva han har tenkt å gjøre som ikke bare baserer seg på regelverket for sesongarbeidskraft. For det er altså ikke bare snakk om sesongarbeidere, men permanent arbeidskraft mange av de stedene hvor de har problemer med å skaffe nordmenn som ønsker å jobbe. Jeg må innrømme at jeg ikke er helt sikker på om Fremskrittspartiet i denne saken er verdt å kommentere, for jeg syns egentlig at både Torbjørn Andersens innlegg og Carl I. Hagens innlegg var beskrivende nok i seg selv. De ønsker egentlig ikke arbeidsinnvandring, og den arbeidsinnvandringen de vil ha, er arbeidskraften, produksjonsmidlet når det gjelder arbeid, som skal få lov til å komme til Norge, spesielt hvis produksjonsmidlet ikke har noen utdanning. Da skal det få lov til å komme til Norge i maks tre år og jobbe, uten å ha med seg noen familie, og så skal det ut igjen etter tre år. For meg er det den mest kyniske holdningen av alle man kan ha i forhold til hvordan man oppfatter mennesker. Og så anklager man oss for å være kortsiktige og kyniske! Vi tar dette på alvor. Vi sier: Skal vi klare å dekke de behovene vi mener vi har for arbeidskraft, må vi gjøre det på en anstendig måte. Vi vil også ha det i ryddige former, og vi vil ha kontrollmekanismer knyttet til hvordan det fungerer. Og faktisk vil vår modell være dyr for bedriftene, fordi det kreves at de tar ansvar for bolig, og ordentlig bolig. Det kreves også at de tar ansvar for norskopplæring og sikrer at man kan slike ting. Dette er ikke noe billigsalg av arbeidskraft. Det er faktisk slik at bedriftene vil ha relativt store kostnader med også å velge ufaglært arbeidskraft eller faglært arbeidskraft etter vår modell.
Erna Solberg (Høyre), 2001-03-29:
Høyre er ikke nødvendigvis enig i at man skal sette tall på hvor mange som skal få komme, men utover det er vi enig i tendensen i Venstres forslag. Og basert på den debatten vi har hatt, som har vist at det er behov for å etablere et klart signal til Regjeringen om videreutvikling av arbeidsinnvandring, vil vi støtte forslaget fra Venstre, selv om det har et litt annet tonelag på noen punkter enn det vårt opprinnelige forslag hadde.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2001-03-29:
Det er korrekt som saksordfører sier, at det har vært gjort et arbeid for å få et så bredt flertall som mulig i denne saken, og saksordfører skal ha honnør for det arbeidet. Arbeidsinnvandring er ett virkemiddel blant mange andre i sysselsettingspolitikken i tiden framover. Noe av årsaken til det arbeidet som har vært gjort, ligger vel også i det at det er blitt hentet fram en merknad fra Kristelig Folkeparti og Senterpartiet fra Budsjett-innst. S. nr. 5, hvor Kristelig Folkeparti og Senterpartiet bl.a. var opptatt av eldre arbeidstakere, og at disse i stor grad blir utstøtt. De har vanskelig for å komme inn på arbeidsmarkedet igjen til tross for at de har full arbeidskapasitet, ja, vi har det paradoksale at vi i dette land i stor grad betaler folk ut av arbeidsmarkedet. En av dem vi hørte, professor Steinar Strøm, gjennomgikk AFP-ordningen og var opptatt av at nettopp eldre arbeidstakere som vi ikke klarte å få inn på arbeidsmarkedet, var en veldig stor arbeidskraftreserve. Mitt spørsmål til saksordfører og Arbeiderpartiet blir derfor: Er man villig til å se på noen av de forslag som professor Strøm fremmet, for å tilpasse AFP-ordningen mer til den arbeidskraftsituasjonen som vi har i landet i dag?
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2001-03-29:
Jeg slår fast, som representanten Hagen gjør, at Fremskrittspartiet er konsistent i sin politikk. De sier nei til arbeidsinnvandring, og så sier de ja til arbeidstillatelse på veldig spesielle vilkår, nemlig når Norge først er støvsugd, når EØS-området er støvsugd, og da skal det gis arbeidstillatelser uten permanent bosettingstillatelse, uten rett til familiegjenforening, og arbeidstillatelsen skal kun gis for ett år. Da skal det nemlig støvsuges på nytt for å se etter at det ikke innenfor EØS-området finnes arbeidskraft. Hvis det finnes, skal det gis avslag. Da blir ikke ny arbeidstillatelse gitt. Det kan gis maksimum tre år. Og grensen på tre år skal gi de næringsdrivende motivasjon til aktivt å søke arbeidskraft i EØS-området. Jeg trodde jo at næringsdrivende som i aller høyeste grad trenger arbeidskraft, ikke trengte en slik treårsregel for sin del, men det står det vitterlig i Fremskrittspartiets kommentarer og merknader. Mitt spørsmål til representanten Hagen blir: Hvordan harmonerer det menneskesyn Fremskrittspartiet har og den familiepolitikk Fremskrittspartiet har, med det man opplever av menneskesyn og familiepolitikk i forhold til mennesker utenfor EØS-området? Blir ikke disse annenrangs mennesker?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-03-29:
Arbeiderpartiet fører for tiden en bevisst politikk for å overføre arbeidskraft fra verdiskapende, privat sektor til skjermet offentlig virksomhet, selv om det altså er mangel på arbeidstakere i norske bedrifter i dag. Innføring av konkurranse i all offentlig tjenesteproduserende virksomhet ville trolig virket effektiviserende i den grad at det ville minsket behovet for stadig mer arbeidskraft til offentlig sektor. Hvor lang tid skal det egentlig ta før Arbeiderpartiet innser at konkurranse er sunt og virker effektiviserende også i offentlig sektor, at den kan virke dempende på behovet for at stadig mer arbeidskraft må overføres til offentlig sektor, og at man derved kan unngå knapphet på arbeidstakere for norske bedrifter, slik det er blitt i dag?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-03-29:
Jeg registrerer at Kristelig Folkeparti mener at økt arbeidsinnvandring skal redusere innvandrernes problemer på arbeidsmarkedet, og at det skal få flere av denne kategorien ut i arbeid. For så vidt kan det vel heller være slik at økt arbeidsinnvandring kan virke motsatt, ved at nye og flere arbeidsinnvandrere kan fortrenge dem som allerede har problemer med å komme inn på arbeidsmarkedet. Selv om man kanskje med litt stor velvilje kan ane noe av Kristelig Folkepartis logikk, bør Kristelig Folkeparti etter mitt syn få anledning til å redegjøre noe nærmere for dette litt selvmotsigende syn, for hva de faktisk mener med dette.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-03-29:
Etter mitt syn er Høyres forslag en gedigen overdrivelse, der Høyre ser seg blind på NHOs og næringslivets behov for arbeidskraft. Samtidig overser Høyre de samfunnsmessige konsekvensene dette kan få i form av økt innvandring til Norge. Tror ikke Høyre at det ved f.eks. en konjunkturnedgang med en påfølgende økning i ledigheten først og fremst vil være alle de ufaglærte, nye arbeidsinnvandrerne som vil bli rammet og først gå ut i ledighet? En altfor stor andel av dagens innvandrere er jo allerede utenfor det ordinære arbeidslivet. Er det ikke bedre å få disse inkludert i arbeidslivet, før man tar et så sterkt initiativ for å ta inn flere arbeidsinnvandrere, slik Høyre her har gjort? Og dessuten: I sitt innlegg nevnte Erna Solberg at det var behov for å ta inn 10 000 arbeidsinnvandrere pr. år. Skal dette være i tillegg til alle de asylsøkere og flyktninger – med påfølgende familiegjenforening – som ellers tilflyter det norske samfunn hvert år? Er det virkelig alt dette Høyre egentlig vil i denne sammenheng?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-03-29:
Representanten Magnhild Meltveit Kleppa gav uttrykk for at det var positivt med en viss utveksling av arbeidskraft mellom landene, og nettopp det sikres jo gjennom EØS-avtalen. Vi har i dag et fritt nordisk arbeidsmarked, og vi har gjennom EØS-avtalen sikret et fritt arbeidsmarked, med alle EU-landene. EØS-avtalen sikrer at det ikke er noe hinder for bevegelse av arbeidskraft mellom dagens EU-land og Norge. Men det er jo slik at Senterpartiet vil oppheve EØS-avtalen. Hva vil Senterpartiet i så fall gjøre i forbindelse med de problemer det ville kunne påføre Norge, når det gjelder behovet for mobilitet i arbeidskraft over landegrensene? Innrømmer ikke Senterpartiet kanskje at EØS-avtalen innebærer visse fordeler i dag når det gjelder arbeidskraftsituasjonen i Norge, og at partiet med sine standpunkter vedrørende EØS-avtalen – hvis de skulle fått det som de ville – ville forsterke problemene med knapphet på arbeidskraft i Norge i dag? Det burde da være slik at Senterpartiet nå kanskje begynte å tenke litt over sine standpunkter i så måte, begynte å se visse fordeler med EØS-avtalen, iallfall i sammenheng med det vi debatterer her i dag.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-03-29:
Også statsråd Brustad mener at vi trenger arbeidsinnvandring. Personlig er jeg ikke så sikker på om mangel på arbeidskraft egentlig er det største problemet. Jeg mener det er grunnleggende viktig å vurdere i et mer helhetlig perspektiv hva dagens norske arbeidsstyrke er sysselsatt med, og hvor effektive vi klarer å være her i landet i forhold til f.eks. andre land. Og det er jo grunn til å spørre: Er det for mange arbeidstakere som er engasjert i arbeidsplasser som er uproduktive, f.eks. i det offentlige byråkratiet? Er det egentlig fornuftig å overføre en stadig større andel av arbeidsstyrken fra verdiskapende sektor til en monopolisert og konkurranseskjermet offentlig sektor? Og er det ikke et faresignal at Norge har hatt en produktivitetsøkning på bare 0,6 pst. årlig, mens Sverige i samme periode har hatt en produktivitetsøkning i næringslivet på 5,1 pst. årlig? Skal det altså bli slik her i landet at der vi trenger to nordmenn til å gjøre en jobb, holder det med én svenske? Da får vi bruk for arbeidsinnvandring, da. Det vi egentlig burde ha oss forelagt, var en stortingsmelding om vi klarer å nyttiggjøre oss den store arbeidsstyrken på den beste og mest effektive måten, og det burde statsråden gjøre seg noen tanker om. Flere bør være i produktivt virke, færre bør være papirflyttere. Da får vi en bedre utnyttelse av arbeidsstyrken, og vi vil ikke ha det samme behovet for arbeidsinnvandring som enkelte har gitt uttrykk for her i dag.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-03-29:
Jeg vil anbefale Fremskrittspartiets representanter å stemme imot Høyres forslag samt stemme imot forslag nr. 4, fra Venstre.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2001-03-29:
Her var det mykje på same tid frå representanten Aud Gaundal. Kristeleg Folkeparti har aldri – heller ikkje eg i dette innlegget – sagt at flyktning- og asylpolitikken skal vera knytt til det å ha jobb. Tvert om. Asylinstituttet må bestå. Kjem ein hit for å få vern, skal ein få vern. Men det betyr ikkje at ein ikkje kan få jobb, og det betyr ikkje at ein ikkje kan bruka sunt skjønn i enkeltsaker – men det må vera eit skjønn! Vi har dermed ikkje oppheva korkje asylinstituttet eller prinsippet om å gje opphaldsløyve på humanitært grunnlag. Så til høyringa. Eg vil veldig sterkt presisera at gutebarn ikkje var nemnde i høyringa. Eg står heller ikkje inne for dei overskriftene som er lagde, med tilvising til namnet mitt. Men det skjønar alle som har vore ute for media, dersom dei vil – eg skjønar også når dei ikkje vil skjøna slikt. Når det er sagt, vil eg gjerne presisera at vi har ein fødselsrate på 1,8 og for å oppnå reproduksjonsraten må vi ha 2,1. Då manglar det nokre barn. Det er ein matematisk, statistisk samanheng her. Den går ikkje direkte på abort. Men samtidig veit vi at kvinner i dette landet ynskjer seg fleire barn enn dei faktisk får, og derfor er Kristeleg Folkeparti oppteken av å ha ein familiepolitikk som gjer at familiane kan velja dei barna som ein ynskjer. Eg håpar at vi får familiepolitiske ordningar som faktisk gjer at kvinner vel barna, for det treng vi i framtida. Då treng vi barnehagar, som Arbeidarpartiet er oppteke av, men vi treng også kontantstøtte for å skapa rettferd og valfridom for dei kvinnene, dei familiane og dei mennene som ynskjer ei anna løysing enn det A4-samfunnet som Arbeidarpartiet kontinuerleg tilbyr oss.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2001-03-29:
Eg er veldig glad for at representanten Hoddevik understrekar dei tinga som må til for å mobilisera innanlandsk arbeidskraft, for vi er heilt avhengige av det. Eg må seia at sjølv om eg vil gå inn for arbeidsinnvandring, tvilar eg på at ho kan verta så stor og så sterk og så overveldande at ho, på noko sikt iallfall, vil stetta heile behovet. Derfor er vi avhengige av alle måtar å mobilisera norsk, innanlandsk arbeidskraft på. Kvifor konkluderer vi då ikkje med å støtta alle fire forslaga frå Høgre? Eg synest at Høgre skal vera nøgd. Dei har fått ganske god oppslutning om forslaga sine, og dei har i tillegg fått det at Regjeringa skal koma tilbake igjen med ei sak om arbeidsinnvandring. Siste ord er neppe sagt i denne saka. Vi har frå Kristeleg Folkeparti si side understreka i merknads form at dei bedriftene som ikkje fell inn under det som vart presentert på pressekonferansen, og det som Regjeringa har gjort på dette området, også må takast vare på når Regjeringa kjem tilbake igjen med sak om arbeidsinnvandring. Eg har faktisk tru på at når Regjeringa har tenkt seg litt om, gjer ho det.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2001-03-29:
Det skal vera ei glede, for det verkar på meg som om Framstegspartiet ikkje heilt har forstått dimensjonane på dei problema som vi no behandlar, kor mange det er som manglar i norsk arbeidsliv, og kor store behov næringslivet har. Det Kristeleg Folkeparti meiner, og som eg meiner er ein innlysande konsekvens av arbeidsinnvandring, er at dersom vi får arbeidstakarar som er «headhunta» ute, som er kvalifiserte, og som er henta inn til nøkkeljobbar i bedriftene, men som, som dei andre som kjem frå andre land til Noreg, har litt problem med språket vårt, det er ganske vanskeleg med norsk, og ikkje kjenner kulturen vår så godt, den er også rimeleg spesiell, vil folk flest, og ikkje minst bedriftsleiarar, skjøna at desse likevel kan gjera ein god jobb. Då vert det ikkje så farleg med eit vanskeleg namn, med litt haltande norsk eller med ei manglande kulturforståing. Er folk i jobb i Noreg, vil alle desse tre tinga retta på seg etter kvart.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2001-03-29:
Det er meldt ei lovendring frå Regjeringa på dette området. Utgangspunktet til Kristeleg Folkeparti er då sjølvsagt at ein får ein gjennomgang av dei endringane som vert føreslått. Det har vi også skrive i innstillinga, utan at regjeringspartiet har protestert. Då vi behandla næringsmeldinga, hadde ikkje Høgre noko syn på ei oppmjuking av innvandringsreglane. No opnar ein dørene vidt opp, og Kristeleg Folkeparti er einig med Høgre i at vi treng å mjuka opp og forenkla reglane. Men det er vel ikkje negativt at Regjeringa kjem med ei sak om dette. Alt treng ikkje verta instruert. Sentrum kjem nettopp frå regjeringskontora, og vi har tenkt oss tilbake dit. Så det kan henda at det har noko med forskjellig haldning å gjera. Høgre må vel vedgå at sjølv om Stortinget har hatt føringa i denne saka, har Regjeringa faktisk kome på banen med atskillege forslag, og på to og eit halvt år har Arbeidarpartiet snudd 90 grader og Høgre 180 grader. Debatten om demografi har pågått i Europa i minst fem år. Kvifor såg ikkje Høgre problema for to år sidan, og kvifor hastar det så veldig no med å instruera Regjeringa?
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2001-03-29:
I siste svingen i behandlinga av denne saka kom Regjeringa med ei rekkje forenklingar og nyordningar for at fleire skal koma til Noreg for å jobba. Nokre endringar var vesentlege. Kristeleg Folkeparti er positiv til Regjeringas forslag, men heilt i mål synest vi nok ikkje at vi er. I fleire merknader både frå fleirtalet og frå mindretalet er det nemnt saker som bør vurderast framover. No sa statsråden noko om det. Men det er meldt at dei nye forslaga betyr lovendringar. Eg reknar med at sjølv om lovendringane vert vesentlege i ei slik sak, så heng ting saman. Eg vil då spørja statsråden om ho sjølv om lovendringane er vesentlege, kan stadfesta at dei ikkje hindrar at vurderinga av større delar av pakka også kan vera med i saka. Det som bekymrar meg som kystkvinne, er nemleg at vi ikkje må lukka døra for at dei bedriftene langs kysten som nettopp har hatt f.eks. svenskar i arbeid, svenskar som no vender heim att, skal ha moglegheit til å henta arbeidskraft sjølv om den ikkje har ekspertstatus. Vi må finna ordningar for det. Eg lurar på om statsråden er opptatt av det same problemet.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2001-03-29:
Eg vil rå Kristeleg Folkeparti sine representantar til å stemma imot forslaga nr. 1-3, og for forslaget frå Venstre, forslag nr. 4.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2001-03-29:
Vi vil ha verdens beste velferdssamfunn. Til det trenger vi arbeidskraft. Vi må mobilisere den arbeidskraftreserven vi har i landet, og vi må sørge for å ha gode virkemidler for å få arbeidsledige ut i arbeid. Et annet virkemiddel er arbeidsinnvandring. I den åpne høringa vi hadde, fikk vi presentert framtidsvisjoner og virkemidler for å få den arbeidskraften til de sektorene som trenger det mest. Slik saksordføreren påpekte, gav høringa oss en bred plattform for det videre arbeidet med disse utfordringene. Det er vanskelige spørsmål som har flere sider. Og når det gjelder det representanten Apelthun Sæle sier om at vi nærmest skal ha en flyktning- og asylpolitikk basert på om en har arbeid eller ikke, vil i hvert fall vi fra Arbeiderpartiet ta avstand fra det. Fødselsratene er representanten veldig opptatt av, og det var med sjokk og forfjamselse komiteen ble vitne til Kristelig Folkepartis fokusering i saken da representanten Apelthun Sæle i sitt første spørsmål benyttet anledningen til å spørre om abortlovens betydning for mangelen på arbeidskraft. Og logikken var tydelig: Hvis vi ikke hadde hatt selvbestemt abort i Norge, ville vi ha fått mer arbeidskraft i årene framover – særlig hvis kvinnene fødte guttebarn, for de har et annet arbeidsmønster. Mitt spørsmål blir konkret: Da Kristelig Folkeparti innførte kontantstøtten, var det meningen å betale småbarnsmødre for ikke å delta i yrkeslivet og indirekte si at de skulle føde flere barn? Da blir altså abortsynet og kontantstøtten i sum nærmest en fødselsplikt. Er det Kristelig Folkepartis politikk? For Arbeiderpartiet er det en politikk som har gått ut på dato for mange år siden.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2001-03-29:
I sitt innlegg har representanten Apelthun Sæle snudd verbalt alle de innenlandske steinene som hele komiteen snur for å forsøke å mobilisere norsk innenlandsk arbeidskraft, enten det er arbeidsevne i kombinasjon med trygd, om det er arbeidsvilje i kombinasjon med pensjon, om det er høy arbeidsledighet hos innvandrere generelt sett osv. Dette er de fleste opptatt av å sette i fokus. Men Stortinget ville grovt ha forsømt sine muligheter hvis dette var svaret på det skisserte behovet, som også Apelthun Sæle trakk fram i sitt innlegg. Oppdrettsnæringen og reiselivsnæringen er nevnt, og alle er enige om at her er det behov, skjønt oppdrettsnæringen har fått seg et støt på Sørlandskysten i det siste. Familiepolitikken og fødselsratene vil neppe kunne løse dette innen rimelig tid. Verken i inneværende periode eller i neste periode vil dette være svaret. Altså er det da slik, som vi hører, at Kristelig Folkeparti for så vidt leverer alle de premissene som skal til for å støtte Høyres to øvrige forslag. Spørsmålet til representanten blir: Er det budsjettavtalen som er grunnen til at vi ikke får den naturlige konklusjonen etter alle disse premissene, som er rimelig samstemte med Høyres argumentasjon?