Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2016-03-29:
Sist gang jeg hadde interpellasjon i Stortinget om organisert kriminalitet og kriminelle gjenger, var i mai 2006. Da hadde vi sovet i timen for lenge, og ganske tunge gjengstrukturer hadde fått etablere seg i hovedstadsområdet. Det ble startet et eget gjengprosjekt med over 30 dedikerte politifolk i Oslo politidistrikt. De gjorde en enorm jobb og var tett på gjengene døgnet rundt i tre–fire år, noe som førte til store beslag av våpen og verdier og mange færre skyte- og voldsepisoder, og ganske mange av hovedpersonene i gjengene ble etter hvert dømt til lange straffer. Men det gjelder like mye i dag at vi ikke må sove i timen. En rekke av nøkkelpersonene som har sonet sine straffer, er på frifot igjen og er dessverre aktive i de kriminelle miljøene. Enda flere slipper ut i de kommende to årene. De åpne grensene i Europa og den store migrasjonen har ført med seg at det også dukker opp stadig nye kriminelle gjenger og organiserte mafiagrupper med store nettverk i flere land. Disse bygger seg opp innenfor voksende, grenseoverskridende kriminalitetsfelt som ikke har vært helt «opptatt» av andre gjenger, f.eks. menneskesmugling og menneskehandel, IKT-kriminalitet, ulovlig spillvirksomhet og mobil vinningskriminalitet, men de kan også rivalisere med de etablerte gjengene om f.eks. narkotikamarkeder, med tilhørende fare for volds- og hendelsesspiraler. Eller de kan samarbeide med de etablerte gjengene og tilføre dem ny kriminell kapasitet, innen import og salg av ulovlige våpen, torpedovirksomhet og beskyttelsespenger, hvitvasking og innsidehandel, større tilgang på narkotiske stoffer, nye ransmetoder, f.eks. mot gullsmeder, og revitalisering av det organiserte ransmiljøet. Også mer «hverdagslig» kriminalitet som ID-tyverier og omfattende tapping av diesel, som er omtalt i dagens mediebilde, kan være satt i system av organiserte kriminelle grupper. Det er også en økende tendens til at organiserte kriminelle prøver å etablere seg innenfor legale bransjer som oppussing, restauranter, tatovering, treningssenter, bilvask og rengjøring, hvor de bokstavelig talt kan hvitvaske penger via lovlig virksomhet. Det blir stadig vanskeligere å ta hovedmennene bak den organiserte kriminaliteten fordi de bygger opp flere lag mellom seg og dem som utfører lovbruddene. Politiet kan vite at de er aktive, og følger med på dem, men det er svært krevende å bygge opp og iretteføre saker. Det er en stund siden de sentrale gjenglederne selv kjørte rundt med våpen og utførte voldshandlinger, men de kan utgjøre en desto større og mer profesjonell trussel mot samfunnet. Når bekymrede foreldre forteller meg at det mye mer enn tidligere drives aktiv, pågående langing av narkotika helt ned i ungdomsskolen en del steder i Oslo, er det ikke noe noen enkeltpersoner har funnet på å begynne med. Det er kyniske gjengledere som står bak og forsøker å åpne nye markeder og skaffe seg større inntekter. Vi ser også et økt antall voldsepisoder i utsatte områder, som på overflaten ser ut som alvorlige nok slåsskamper mellom unge personer, særlig når kniv og andre våpen brukes, men det som ligger bak f.eks. knivslagsmålene på Grønland før påske mellom grupper med somalisk bakgrunn, kan være kamp om hvem som skal selge narkotika hvor, og om fordeling av inntekter. Vi ser også at det finnes miljøer i hovedstaden hvor det som tidligere var noen ungdommer som hadde begått kriminalitet, har tatt steget til å bli organiserte kriminelle gjenger nær av samme type som de som er kjent som B-gjengen, Young Guns, kriminelle MC-gjenger, Furuset Bad Boys mfl. Også ulike etniske gjenger av personer med bakgrunn fra Litauen, Vest-Balkan og Somalia er i samme kategori. Så politiet har flere miljøer å jobbe med enn tidligere, og bildet er mer uoversiktlig på grunn av kryssende allianser og grupper som beveger seg på kryss og tvers i Europa. Likevel lykkes de dyktige politifolkene som jobber med organisert kriminalitet i Oslo og andre steder, i stor grad med sin strategi for å forebygge og avverge alvorlige hendelser. I hovedstaden greide de i 2015 å avverge 19 meget alvorlige kriminelle operasjoner, herunder seks planlagte drap til dels under utføring med meget skremmende metoder som kan måle seg med tv-seriene. 60 gjengmedlemmer ble pågrepet i fjor, og 38 skytevåpen og 3,5 kg sprengstoff ble beslaglagt. To store bedragerier i hundremillionersklassen ble avverget. Når politiet derimot ikke greier å forebygge og avverge hendelser, kan det få alvorlige konsekvenser og true tryggheten på offentlig sted, slik vi så under skytingen ved Mona Lisa restaurant i Oslo i mai i fjor. I Meld. St. 37 for 2014–2015 om globale sikkerhetsutfordringer sidestilte regjeringen terrorisme og organisert kriminalitet som trusler mot vår samfunnsstruktur. Og det er viktig å ta inn over oss at dette skjer i Norge her og nå, ikke minst i hovedstaden. Vi vet også at de fleste av dem som blir vervet til terrornettverk, har kriminelt rulleblad – ifølge en nylig rapport fra Europol hele 80 pst. Det er således mange grunner til å slå fast at det i dag er enda større behov for at politiet er tett på de tunge, organiserte kriminelle miljøene enn det var i 2006, da vi måtte slå alarm og etablerte et eget gjengprosjekt. Så jeg slår tilsvarende alarm igjen. På bakgrunn av erfaringene med gjengprosjektet og den økende tilstrømningen av internasjonale kriminelle gjenger lagde den forrige regjeringen stortingsmeldingen om kampen mot organisert kriminalitet, som ble behandlet på Stortinget i april–mai 2011. I meldingen var det et viktig punkt at man skulle utvikle målekriterier for politiets arbeid mot organisert kriminalitet og budsjettfordelingskriterier som skulle stimulere politidistriktene til å arbeide mer med dette. Justiskomiteen sa også i sin enstemmige innstilling at det var behov for revisjon av måleparameterne slik at fokuset dreies i retning av bekjempelse av aktører innen organisert kriminalitet. Komiteen ville få fram flere §§ 60a og 162c-saker, som var org.krim.-paragrafene i den gamle straffeloven. Stortingsmeldingen ble fulgt opp på mange måter, bl.a. ved at det ble formulert tydeligere mål i tildelingsbrevet fra Politidirektoratet til politiet, som er det viktigste styringsredskapet. I tildelingsbrevet for 2013 var således delmål 1.3 «Innsats mot organisert kriminalitet», og det ble definert slik at omfanget av kriminalitet som har sitt opphav i og utøves gjennom organiserte grupper av gjerningsmenn, skulle reduseres sammenliknet med tallene fra de seneste tre årene. Samordningsorganet skulle styrkes og skulle initiere og støtte flere etterforskningssaker på tvers av politidistriktene for å oppklare mer av den organiserte kriminaliteten. Dette var et kraftig signal om opptrapping av kampen mot denne typen kriminalitet til hele Politi-Norge. Men allerede i tildelingsbrevet for 2014 fikk organisert kriminalitet en mer beskjeden plass. Og fra 2015 og 2016 er det dessverre fjernet. Delmål 1.3 i 2013, «Innsats mot organisert kriminalitet», er erstattet med 1.3 «Redusere alvorlig kriminalitet» – riktignok med underkategoriene grove integritetskrenkelser og grov profittmotivert kriminalitet. Problemet med fjerning av org.krim.-begrepet er at dette kan svekke politiets fokus på kriminalitetens organiserte karakter, og på at det handler om makt, ære, hevn og selve vår samfunnssikkerhet. Dette er ikke bare snakk om ord, som noen kanskje vil si, men om en grunnleggende forståelse og en gjennomgripende tilnærming. Det er en helhet og nær sammenheng mellom målsettingene i tildelingsbrevene til politiet, de egne org.krim.-paragrafene i straffeloven, den internasjonalt høyt prioriterte kampen mot organisert kriminalitet hvor Europol og EU med sin egen definisjon av denne kriminaliteten spiller en sentral rolle, og den oppbyggingen av egne org.krim.-seksjoner vi har sett i mange av de store tidligere politidistriktene. Jeg er ikke i tvil om at det er en tverrpolitisk enighet på Stortinget om å ta trusselen fra den organiserte kriminaliteten på dypeste alvor. I Prop. 68 L om endringer i straffeprosessloven, som kom før påske, følger regjeringen på en positiv måte opp flere av de tingene den forrige justiskomiteen ba om i innstillingen til org.krim.-meldingen, bl.a. når det gjelder dataavlesning, kommunikasjonskontroll og tvangsmidler i avvergings- og forebyggingssaker. Det jeg vil understreke til slutt, er at kampen mot den organiserte kriminaliteten blir stadig mer krevende og avgjørende for samfunnsutviklingen, og at vi ikke må tro at faren er over selv om politiet greier å forebygge og avverge mange alvorlige hendelser. Vi har et kjempedyktig politi, som jobber mot organisert kriminalitet døgnet rundt alle dager i året, og de fortjener at dette blir fulgt opp i målstyring og tildelingsbrev, i politireformens innhold når de nye politidistriktene etter hvert skal utvikles framover, i forbedringer av lovverket og metodeutvikling, slik vi nå ser bl.a. i Prop. 68 L, og i ressurstildelingen i årene framover. Jeg ser fram til å høre statsrådens innlegg.