Gunnar Kvassheim (Venstre), 1998-11-30:
): Det har vært en hovedoppgave for Regjeringen i budsjettarbeidet å legge grunnlag for en rentenedgang. Det er usosialt å stramme inn med renteøkning, det rammer blindt i forhold til familiene, næringsliv og offentlig sektor. Regjeringen gjorde jobben, den la fram et stramt budsjett og maktet å kombinere det med klare prioriteringer i samsvar med det sentrumspartiene sa de ville prioritere. Det var et godt budsjettopplegg for barnefamiliene, og for kommunesektoren, det var en offensiv distriktssatsing, det var et godt budsjett for småbedriftene, og det var en meget sterk helsesatsing. Det er positivt at alle disse prioriteringene er tydelige også i det justerte opplegget som i dag med stor sannsynlighet kommer til å bli vedtatt. De forhandlingene som ble ført med Høyre og Fremskrittspartiet, var tøffe, og det har blitt endringer på skatte- og avgiftsområdet. Men Høyre og Fremskrittspartiet respekterte at det ikke ble kutt på områder de ønsket å skjære til dels kraftig ned på, men som var viktige for regjeringspartiene. Det budsjettet vi diskuterer i dag, er ikke et budsjettopplegg diktert av Høyre og Fremskrittspartiet. La meg ta noen eksempler: Bistandsbudsjettet har et omfang på 0,88 pst. av bruttonasjonalprodukt. Det er ikke slik Høyre og Fremskrittspartiet ønsker det. Høyre og Fremskrittspartiet ønsket milliardkutt på bistand, men fikk det ikke. De fikk heller ikke de milliardkuttene på kommunesektoren som de ønsket. Sentrum har lagt fram et kommunebudsjett som er helt i samsvar med det som ble lovt da kommuneproposisjonen ble behandlet i Stortinget tidligere. Budsjettet har en offensiv distriktssatsing som strider klart mot det som Høyre og Fremskrittspartiet sa de ønsket å prioritere da de la fram sine budsjetter. Det har blitt et budsjett når det gjelder distriktssatsing, som er betydelig bedre enn Arbeiderpartiets opplegg. Når det gjelder kulturbudsjettet, er det heller ikke slik at Fremskrittspartiets ønsker om å kutte i stor skala har nådd fram. Budsjettet er intakt på om lag det nivået som det var da det ble lagt fram fra Regjeringen, der kultur ble pekt ut som et av vinnerområdene i budsjettet. Det er heller ikke slik at Høyre og Fremskrittspartiet har nådd fram når det gjelder Miljøverndepartementets budsjett. Det er faktisk slik at Miljøverndepartementets budsjett har en høgere ramme etter forhandlingene med Fremskrittspartiet og Høyre enn det Arbeiderpartiets opplegg har. På alle disse områdene har man altså ikke bare unnlatt å ta til følge de ønskene Høyre og Fremskrittspartiet hadde, vi har faktisk levert et budsjett som er minst like godt og på enkelte områder klart bedre enn det Arbeiderpartiet legger fram. Det er ikke noe knefall for høyrepartiene, det er et uttrykk for en konstruktiv forhandlingsvilje basert på et sterkt ønske om å nå fram, men med klare føringer om hva som er viktig og som en ikke vil gå på akkord med. Men det er rett at budsjettet er endret. Det har en noe dårligere fordelingsprofil enn det sentrumspartiene la opp til, selv om det for de fleste inntektene ikke er tale om de store utslagene. For en inntekt på 175 000 kr er forskjellen i utslag 110 kr i skatt mellom det alternativet som sentrumspartiene la fram, og det som nå mest trolig blir vedtatt. Og det er ikke slik som SVs leder sa, at vi nå har et budsjett hvor de rikeste ikke skal bidra med en eneste krone. Vi har faktisk et skattesystem hvor de rikeste bidrar betydelig og skal bidra betydelig. Men det er rett at det ikke blir noen skatteskjerpelse i dette budsjettet. Vi har også måttet renonsere på elementer som var viktige i miljøpolitikken, og jeg synes det er beklagelig at elavgiftsøkningen ikke blir med til slutt. Jeg er overbevist om at det hadde tjent en framtidig, konstruktiv avgiftspolitikk, og jeg er overbevist om at også andre partier vil måtte se nærmere på dette. Mange tvilte på at sentrum skulle klare å legge fram et stramt budsjett – de tok feil. Mange tvilte på at sentrum var i stand til å finne grunnlag for samarbeid og flertall i Stortinget – de tok feil. Noen trodde Arbeiderpartiet måtte overta for å få en løsning og legge grunnlag for større stabilitet i økonomien – de tok feil. Det som nå er lagt, er et godt grunnlag for at sentrum kan fortsette sitt arbeid med å fornye norsk politikk på viktige områder.