Trine Skei Grande (Venstre), 2014-04-10:
I går kveld var jeg på litteraturhuset i Fredrikstad og diskuterte frihet og politikk. Det hadde møtt opp 50 mennesker. Det er dramatisk mange flere enn de som møter opp i Stortinget når man skal diskutere det samme. Det var jeg og en filosof – som var professor, og som kunne mye om dette – som innledet. Han snakket om hvor vanskelig «frihet» som begrep i politisk filosofi og i annen filosofi var. Jeg ville aldri tort å si at jeg vet hva en danser svarer hvis jeg spør hva frihet er. Jeg ville aldri tort å si at jeg vet hva en skuespiller ville svare hvis jeg hadde spurt ham om hva frihet var. Jeg syns det er ganske modig – og frimodig – å stå på denne talerstolen og påstå at man vet det. Kulturløftet var et stort jag om å klare 1 pst.-regelen. Venstre har stemt for alle bevilgningene – ja, vi stemte for mer til kultur alle de årene de rød-grønne styrte dette landet. Det er ikke pengene man er imot, men når man blåser opp støtteordninger ved å øke dem, uten å se på hvordan man forvalter dem, kan det føre til ufrihet. Det viktige i kulturen er å spre makt. Når vi styrer helsepolitikken, er det om å gjøre at vi bruker pengene mest mulig effektivt. Når vi bruker penger på kommunene våre, er det bra at vi lager effektive, gode tjenester. I kulturen syns jeg faktisk det er et poeng å være ineffektiv. Av og til er det et poeng at makta blir spredd på kanskje en ineffektiv måte, sånn at flere får makt. Kanskje bør vi ikke blåse opp ordningene? Kanskje vi bør lage flere ordninger? Kanskje bør vi lage flere kilder, sånn at det åpnes for flere meninger? Dette er virkelig et felt der vi ikke trenger effektivitet. Dette er et felt der man trenger makt og motmakt, der man ikke trenger strømlinjeforming, men der man trenger å la flere få muligheten til å komme med. Jeg tror ikke at de beste lobbyistene overfor den statlige makt alltid har rett – de som er best til å lobbe inn sitt kulturbygg, de som er best til å lobbe inn sitt museumstilbygg, de som er best til å få gjennomslag på øverste politiske nivå. Det er ikke sikkert de har rett. Det kan være at det er helt andre prosjekter vi burde ha prioritert. Derfor bør det være ulike kilder. Det bør ikke bare være statens makt som er viktig. Det bør legges til rette for at det finnes noen motmakter. Det handler om å spre makt også ut fra denne byen, som med dagens støttesystemer har veldig mye makt i kulturpolitikken – fordi veldig mange av miljøene skapes her, og fordi det også knyttes til bygginga og til støtteordningene. Så er det viktig å huske på at veldig mange av dagens kunstnere er sjølstendige næringsdrivende og lever av kunsten sin i et rent kommersielt marked – veldig mange. Da spørs det: Har vi en næringspolitikk inn mot den gruppa? Sørger vi for at billedkunstnere i dag har de samme sosiale rettigheter som mange andre? Har de et like stort sosialt nettverk som alle andre den dagen det går dårlig? Vårt jag etter «å ta» alle næringsdrivende og sørge for at de ikke har «backing», har ødelagt for veldig mange kunstnere. Det er mange kunstnere som føler at den friheten har ikke de – de har ikke den tryggheten en god sykelønnsordning eller andre ordninger faktisk kan være. Jeg er enig i at det er viktig å ha en kulturpolitikk der man ønsker å påvirke til endringer. Jeg er uenig med kulturministeren i at vi ikke har et mål om likestillingspolitikk på filmsida, men jeg har tenkt på: Kanskje vi skulle ha støttet dokumentarfilm med en større andel? Det er innen dokumentarfilm vi har flest kvinnelige filmskapere. Vi kan ved å styre dette også dyrke fram flere kvinnelige aktører innenfor et område. Det er en mye mer offensiv måte enn det å sette prosentandeler. Det som jeg er uenig med statsråden i, er når hun sier at hun er for det frie, men kutter i bevilgningene til frie grupper og stipendiater. Jeg er kjempeglad for at Venstre fikk fikset det – det bør hun også være. For meg er frihet at vi skal ha mer offentlige penger, men vi skal frigjøre de private pengene. Det er veldig påfallende at Oslo-regionen nesten ikke har private penger, mens resten av Norge er veldig gode til å få inn private penger. Vi må spre makt nedover. Vi må sørge for at grunnmuren i kulturen er sterk, og vi må sørge for at frivillighetens vilkår bedres.