Trine Skei Grande (Venstre), 2017-01-31:
Jeg må si at jeg syns at hele problematikken knyttet til menneskerettigheter har fått en underlig utvikling i denne perioden. I forrige periode var Høyre helt i front på inkorporering av menneskerettigheter i Grunnloven, f.eks. Arbeiderpartiet var litt skeptisk. I denne perioden har dette snudd litt om. Vi har i begynnelsen av perioden snakket mye om hvor viktig det er å styrke menneskerettighetene, og at de svekkes alle andre steder på kloden, mens vi her nå plutselig, parti etter parti, har begynt på en argumentasjon om at man føler at det å godta menneskerettighetsformuleringer i norsk lovgivning innskrenker statens makt. Det er poenget med menneskerettigheter. Poenget med menneskerettigheter er nettopp at flertallet ikke skal krenke individet. Poenget med menneskerettighetene er at man skal stoppe staten fra å bedrive overgrep mot det enkelte individ. Jeg er stolt over at da Venstre var i Justisdepartementet, fikk vi inkorporert hele barnekonvensjonen i norsk lovgivning. Det er bra. Men også i denne saken har det vært en underlig forestilling, for jeg husker godt da utenriksminister Jonas Gahr Støre sto her, og Ine M. Eriksen Søreide, representant for Høyre, og Karin Woldseth, representant for Fremskrittspartiet, kjørte et hardt løp mot utenriksminister Støre fordi han ikke ville ratifisere denne protokollen. Så her har de fleste partiene vinglet fra det ene standpunktet til det andre, men i sum er det en svekkelse av menneskerettighetene også i denne salen. Det er helt soleklart at det er en utvikling i verden som svekker menneskerettighetene, og det er nok verre i Saudi-Arabia enn det er i Norge, men vi må ikke være så opptatt av å se bjelken hos de andre at vi ikke ser flisa hos oss sjøl, iallfall. Jeg mener at hvis en leser høringsinnspillene i denne saken, er det soleklart. Det fins vel knapt et faglig miljø som støtter det at vi ikke skal ratifisere – om det er Amnesty, som mener at dette svekker Norge når det gjelder menneskerettighetene, Barneombudet, UNICEF, Plan, Redd Barna, Press, LNU, NOAS eller hva det skal være. Jeg syns kanskje at vi fikk det beste og klareste høringsinnspillet fra vår nasjonale institusjon, Stortingets nasjonale institusjon for menneskerettigheter. De påpeker ganske klart at hvis ikke vi ratifiserer dette, hvordan skal vi da kunne slå i bordet internasjonalt og si at vi skal presse andre land til å ratifisere protokoller, når Norges parlament gang på gang – dette er jo ikke første gangen, dette er tredje eller fjerde gangen jeg har vært med på behandling av denne saken her – faktisk sier nei til å ratifisere protokollen? Hvordan skal vi da slå i bordet til de andre landene og si at nå bør de ratifisere ulike protokoller innenfor menneskerettighetsområdet? De påpeker også at det er en overdrevet bekymring for innsnevring av nasjonalt handlingsrom. Altså, det er sånn at denne salen er livredd for at det fins noen barn der ute som faktisk kommer til å påberope seg menneskerettigheter som da vil innskrenke vår nasjonale makt. Hva er egentlig den utfordringen det her er snakk om? Det tredje er at vi faktisk trenger å reformere FNs konvensjonsorgan. Det hadde vi hatt muligheten til også å kunne presse på, hvis vi hadde vært en del av dette systemet. Jeg mener at hvis man setter seg ned og leser alle høringsinnspillene, eller var til stede på høringen, sånn som vi i komiteen var, så er det ganske soleklart at det er få argumenter annet enn nasjonal makt over menneskerettighetene for å gjøre det. Det er reelt sett et argument, det aksepterer jeg, men da samtidig å påstå at det er alle andre som svekker menneskerettighetene, det holder ikke, for det er faktisk vi som med dette ratifiserer færre enn det vi burde ha gjort. Det svekker oss internasjonalt, og det svekker barnerettighetene i dette landet. Jeg syns det er utrolig trist at vi må bruke så mange runder i denne salen, for det kommer til å gå til slutt, det kommer til å bli flertall for det, men det er veldig mange runder vi må gå for å få det til.