Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2000-05-09:
Jeg skal gå over til en litt mindre flammende fasong. Høyre mener – som jeg nevnte – at eiendomsretten, friheten, råderetten og respekten for menneskets ønske om å klare seg selv og leve av sitt eget arbeid, er sentrale politiske verdier. Disse verdiene, som i stor grad er vokst fram i jordbrukssamfunnet, er både avgjørende for langsiktig ressursforvaltning og det viktigste grunnlaget for livskraftig og lønnsomt jordbruk. Den enkelte bonde, og ikke myndighetene, er best skikket til å bestemme hvordan driften bør innrettes for å oppnå størst mulig avkastning på bruket. En gjenreising av eiendomsretten og råderetten er derfor en sentral del av en framtidsrettet landbrukspolitikk. Høyre vil arbeide for et levedyktig norsk landbruk som gir forbrukeren kvalitetsprodukt til konkurransedyktige priser, og som sikrer en forsvarlig norsk matvareberedskap. Høyre vil verne om respekten for bonden som næringsutøver og kulturbærer, og føre en landbrukspolitikk som legger bedre til rette for et levedyktig og lønnsomt norsk landbruk. Jeg mener det er en stor utfordring å styrke troen på landbruket som en næring det er verdt å satse på i fremtiden. Det kan bare skje ved at utnyttelsen av den enkeltes evne, muligheter og innsats settes i sentrum for landbrukspolitikken. Høyre betrakter bonden som selvstendig næringsdrivende, ikke som statsansatt. Det ville være en overdrivelse å si at situasjonen i dag er slik at det i næringen er en påtakelig optimisme. På den annen side er det mange bønder som ser muligheter. Det er viktig å utvikle en politikk som tar hensyn til disse entreprenørene, og jeg vil si på bekostning av mer hobbypreget virksomhet, som i dag resulterer i at det deles ut store tilskudd til dem som har det som relativt sideordnet virksomhet. Det jeg ønsker, er kort og godt en mer rettferdig fordeling mellom dem som på den ene siden skal leve av det, og dem som på den annen side synes det er både koselig og hyggelig å ha noe å fylle fritiden med. I et slikt perspektiv er det derfor gledelig, slik det fremgår av dagens nettutgave av Aftenposten, at statsråden har tenkt å legge Høyres syn på utflating av tilskuddsordningene til grunn. Jeg har merket meg at Norges forpliktelser som WTO-medlem og behovet for å prioritere offentlige kjerneområder medfører at det verken er realistisk eller ønskelig å øke overføringene til landbruket over statsbudsjettet. Landbrukspolitikken må derfor legges om for å sikre en bedre og mer kreativ utnyttelse av mennesker og produksjonsutstyr. For å belønne innsats og initiativ, enten gårdsbruket er stort eller lite, og å legge til rette for kostnadsreduksjoner er det helt nødvendig at strukturprofilen på tilskuddsordningene i betydelig grad flates ut. Jordbrukets primære oppgave er å gi forbrukerne sikre forsyninger av mat med best mulig kvalitet, produsert på en effektiv måte. Jordbruket er i tillegg tillagt betydelig ansvar for bosetting og bevaring av kulturlandskap og biologisk mangfold. Jeg mener at erfaringen viser at det er en feilslått politikk å legge så mye vekt på landbruket som bærebjelken i distriktspolitikken. Det er ganske åpenbart at med en alternativ anvendelse av en del av de milliardene som overføres til landbruket, kunne det ha vært oppnådd bedre distriktspolitiske resultater enn hva som er tilfellet pr. i dag. Til tross for disse overføringene reduseres antall årsverk i landbruket med to og et halvt tusen pr. år. Høyre mener at de offentlige virkemidlene i hovedsak må utformes som vederlag for landbrukets produksjon av kollektive goder, mens inntektene fra den løpende matproduksjonen i hovedsak må komme fra markedet. Så må det offentlige betale for produksjon av offentlige goder, som kulturlandskap, biologisk mangfold, langsiktig matvareberedskap og spredt bosetting. De offentlige tilskuddene til landbruket må derfor rettes inn mest mulig direkte mot de godene vi ønsker at landbruket skal produsere for samfunnet. Høyre mener derfor at reduksjon i produksjonsspesifikke tilskudd over jordbruksavtalen de siste årene har vært en rett utvikling. For å få en nærmest mulig sammenheng mellom mål og virkemidler for de midlene som brukes, bør en større andel av tilskuddsordningene på sikt bli produksjonsnøytrale. En slik politikk vil etter hvert fjerne behovet for dagens detaljstyring gjennom målpriser. Målsettingene om matvaresikkerhet på lang sikt, opprettholdelse av kulturlandskap og distriktsbosetting kan oppnås gjennom fem hovedtyper av virkemidler: Arealstøtte, husdyrstøtte, årsverkstilskudd, distriktstilskudd og frakttilskudd. I den innstillingen vi i dag behandler, har derfor Høyre vist en alternativ landbrukspolitikk og hvordan den bør utformes. Denne politikken er bygd rundt fire hovedstolper: Det er å gjenreise den reelle eiendomsretten, skape klarere sammenheng mellom mål og virkemiddel i landbrukspolitikken, verdsette innsats og initiativ – stort som smått – og skape større konkurranse for å fremme innovasjon og mangfold. Ifølge den innstillingen vi behandler i dag, og som det fremgikk av meldingen, er det slik at samdriften igjen er kommet under press. Mange bønder har etablert samdrifter. De har selvfølgelig gjort det fordi de har sett det som en lønnsom måte å utnytte egen arbeidskraft og egne investeringer på. Jeg ser det som et tilbakeskritt når det nå skal settes en stopper for den etableringsfriheten som ble gjort på dette området, med den begrunnelse at nå begynner bøndene å tjene for godt. Det synes jeg er helt urimelig. Jeg vil i tillegg gi det rådet til statsråden at han bør sørge for at hvis det gjøres endringer, må det i hvert fall ikke få tilbakevirkende kraft. Da meldingen ble fremlagt, var det ett punkt som gledet Høyre spesielt i det vi kan kalle for det juridiske rammeverket. Det var at statens forkjøpsrett skulle opphøre. Det har vi jobbet for siden konsesjonsloven kom, og nå blir det en realitet. Men – der er et men. Stortingsflertallet har i formuleringer i denne innstillingen tatt med ting som gjør meg urolig, og det er når det står i innstillingen følgende: «Opphevelse av forkjøpsretten forutsetter derfor etter flertallets oppfatning en styrking av mulighetene for å avslå konsesjon, eventuelt stille vilkår i forbindelse med konsesjonssøknaden.» Staten skal dermed kunne gå inn og bruke Jordfondet og desslike for å tilegne seg eiendommen. Et annet punkt i det juridiske rammeverket som jeg hadde håpet kunne fått et annet utfall i komiteen, går på dette med å fastsette pris på landbrukseiendommer. Jeg synes det er meningsløst at et hav av både byråkrater og politikere skal involveres fordi man skal selge en liten skogteig til naboen. Det burde vi ha greid å avvikle. Jeg fremsetter de forslagene som Høyre står alene om i innstillingen.