Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-12-01:
Jeg vil også gi ros til interpellanten for å ha tatt opp en bred og veldig viktig problemstilling. Jeg hadde gjerne sett at enda flere av partiene på huset hadde vært representert i debatten. Jeg er også glad for at problemstillingen belyses enda bredere enn kun med barnevern, men at vi ser at dette i stort handler om oppvekstvilkår. Demokratiet er en flott oppfinnelse, men en av utfordringene med det er at det er de sterkeste stemmene som høres best. Som vi vet, går det sjelden noe fakkeltog for barnevernet. Derfor er det en utfordring for oss politikere å lytte bak de høye ropene og spørre ikke bare om hvem som roper høyest, men om hvem som trenger oss mest. Vi har hatt nasjonale prosjekter og målsettinger for full sykehjemsdekning, vi har hatt et bredt nasjonalt politisk prosjekt for full barnehagedekning. Det er barnevernet sin tur! Kristelig Folkeparti venter fortsatt på en forpliktende opptrappingsplan for full dekning også i barnevernet, og vi fortsetter den kampen. Mange viktige prosesser er satt i gang, og vi har store forventninger til proposisjonen og meldingen som statsråden har varslet. Men jeg må si at jeg også frykter at vi får en struktursak fra regjeringen som setter barnevernet i gang med krevende omstillinger, uten at man har fått de forpliktende ambisjonene fra regjeringen om at en faktisk skal sette dem i stand til å gjøre jobben i den nye strukturen. Jeg tviler ikke på at det kommer flotte målformuleringer, men forpliktende ambisjoner med tidsfrister er det vi trenger for barnevernet for å få den forpliktelsen og det politiske løftet vi trenger. Av og til blir de utredningene som statsråden har satt i gang, omtalt med negativ valør her på huset. Nå har nok ikke jeg vært den som har vært eksponenten for det. Men det skal i hvert fall sies at Barnevernpanelets rapport er meget bra, og jeg håper statsråden bruker den. Jeg håper han lytter til de rådene som er kommet, der man sier at anbud og markedstenkningen i barnevernet skader ungenes interesser. Jeg håper statsråden lytter til at utviklingen mot å redusere institusjonsbruken har gått for langt – altså at utviklingen har gått for langt til fordel for fosterhjem. Jeg håper statsråden lytter til det man sier om fosterhjemsvilkår. Det kan ikke være sånn at fosterhjem er en halvveis institusjonsplassering, der fosterforeldrene har ferie osv. Vi må rydde opp i begrepsbruken og avklare hva som er fosterhjem, og hva som er institusjon. Kultursensitivitet er et annet viktig stikkord. Jeg håper statsråden lytter til rådet om tettere samarbeid med familievernet, der også familievernet må settes i stand til å følge opp utfordringene i skjæringspunktet med barnevernet. Så håper jeg statsråden ikke lytter til rådet fra barnevernpanelet om at familier som adopterer, skal kunne motta støtte etter adopsjon. Det er et fundamentalt brudd med hele kjernen i adopsjonsinstituttet. Panelet har ikke levert noen viktige bidrag med hensyn til kanskje en av de viktigste flaskehalsene i barnevernet, nemlig mangelen på fosterhjem. Men det krever økt politisk oppmerksomhet, og det har jeg sagt mye om før, så jeg skal ikke gjenta det. Det er en kjempeutfordring hvordan vi møter den veksten vi forventer i barnevernet. Jeg vil bare si at det er ett stikkord der som er viktig hvis vi skal møte den enorme veksten, og det er å mobilisere de ressursene som ligger nær barnet, gjennom familieråd, gjennom storfamilie, gjennom nabolag, lokalsamfunn og kommuner. Det indikerer også at det er i den retningen omorganiseringen bør gå, med mer ansvar til kommunene. I det store og hele er denne debatten først og fremst en debatt om oppvekstvilkår og hvordan vi bygger trygge, varme samfunn å vokse opp i, som forebygger omsorgssvikt, og som forebygger at barn lider i barndommen. Vi har hatt flere interessante debatter i dag om sosial kapital, om frivillighet og fellesskap, og den debatten må gå videre.