Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2009-06-16:
Regjeringen foreslår endringer i reglene om oppnevning og sammensetting av Norsk kulturråd på bakgrunn av et utvalg nedsatt av departementet, Løken-utvalget, som gjennomgikk ordningene for tildeling av statstilskudd til kulturformål. De foreslo en rekke endringer, som også har betydning for Kulturrådet, bl.a. endringer i reglene for oppnevning og sammensetting av rådet. Løken-utvalget foreslår at rådsmedlemmene i sin helhet bør oppnevnes av Kultur- og kirkedepartementet, eventuelt av Kongen, etter forslag fra departementet, og at de skal oppnevnes etter kunst- og kulturfaglige kriterier. De foreslår også at antall medlemmer bør reduseres, og at oppnevningene bør være rullerende. I dag oppnevner – som kjent – Stortinget fire medlemmer og Kongen ni medlemmer, hvorav to etter forslag fra KS. I høringene fikk dette forslaget bred støtte fra dem som uttalte seg om det. Det er derfor ingen grunn til å konkludere annerledes enn at kulturlivet selv ønsker denne endringen velkommen. At opposisjonen i Stortinget har en annen oppfatning, er selvsagt bare å ta til etterretning, men noe særlig representativitet med hensyn til hva kulturlivet ønsker, ligger det ikke i det synet. Hvis vi ser utviklingen i et historisk perspektiv, ser vi at Kulturrådet har endret sin posisjon fra midten av 1960-tallet, da det ble etablert, og fram til i dag. I 1965 fantes det ikke et eget kulturdepartement. De ulike kulturinstitusjonene var få og hadde få ansatte. Senere har vi fått et eget kulturdepartement, og vi har fått sterke kulturinstitusjoner, med store fagmiljøer. Også kommuner og fylkeskommuner har hatt en kraftig utbygging av kulturkompetanse. Kulturrådet har i større grad blitt et fordelingsorgan på grunnlag av et kunstfaglig skjønn. I 1965 fordelte Kulturrådet en fjerdedel av hele kulturbudsjettet. I dag er prosenten ca. 7 – så vidt jeg husker. Medlemmene i rådet bør være uavhengige og ikke representere organisasjoner, institusjoner eller partier. De skal arbeide etter prinsippet om en armlengdes avstand både fra politiske myndigheter, fra markedet og fra ulike interesser. Rådet bør ha full autonomi i sin kunstfaglige skjønnsutøvelse, og det bør være det kunst- og kulturfaglige skjønnet som legges til grunn når man etterspør hvilke kvaliteter og egenskaper medlemmene skal ha. Rådet har fram til i dag vært oppnevnt av ulike aktører. Jeg hadde ikke hatt noe imot å finne en løsning som kunne ha videreført dette, hvis vi fortsatt kunne ha sikret oss at det var de kunst- og kulturfaglige skjønnsvurderingene og de kunst- og kulturfaglige kvalitetene som ville ligge til grunn for utnevningene. Vi har imidlertid sett at utmerkede personer fra stortingspartiene – jeg har vært med på dette selv også – har kommet inn i Kulturrådet, kanskje ikke først og fremst ut fra en kunst- og kulturfaglig bakgrunn, men mer ut fra en kulturpolitisk bakgrunn. Vår tankegang er at vi må ha en klarere skillelinje mellom hvem som skal drive med kulturpolitikk, og hvem som skal drive med det kunstfaglige skjønnet. Kulturpolitikken skal utøves av dem som enten blir valgt, eller som utgår av dem som er valgt av folket – og som dermed kan kastes av folket. Denne salen skal drive med kulturpolitikk. Kulturkomiteen i Stortinget skal drive med kulturpolitikk. Kulturdepartementet skal selvsagt drive med kulturpolitikk. Kulturrådet skal gi gode kulturpolitiske råd, men først og fremst drive med et kunst- og kulturfaglig vurderingsarbeid – på armlengdes avstand fra oss politikere. Det er veldig vanskelig å finne den røde – eller eventuelt den blå eller den mørkeblå – tråden i opposisjonens politikk. Da vi foreslo at Stortinget istedenfor Kongen i statsråd skulle få ta stilling til de kulturpolitiske prioriteringene rundt Kulturrådet, sa opposisjonen nei. I innstillingen står det i en merknad fra opposisjonen – Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre – at «Norsk kulturråd ikke lenger inviteres til å være med i hovedfordelingen av midlene». Dette er feil. Rådet får lov til å skrive en stor søknad om hvordan de ønsker prioriteringene gjort. Vi har til og med innført et møte hvert eneste år i forkant av budsjettet, et møte som den forrige regjeringen ikke pleide å gjennomføre. Det står også i merknaden at «føringene i budsjettproposisjonene er mer detaljerte enn de som tidligere har ligget til grunn». Det er riktig, men disse detaljerte føringene lå tidligere hos Kongen i statsråd – ikke i Stortinget. Det er altså en demokratisering – en mer åpen prosess og et større innsyn – som nå legges til grunn. Vi støtter Løken-utvalgets innstilling. Vi har likevel gjort noen endringer. Vi mener at rådet bør være større, for å få en større bredde, og at det er Kongen i statsråd og ikke departementet som bør oppnevne det, slik at vi også her får en større prosess, med flere departementer. Vi er glad for at Stortinget slutter seg til disse endringene.