Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2016-06-02:
Lærernes kompetanse er ofte diskutert i debatten om kvalitet i skolen. Min intensjon med denne interpellasjonen er derfor å gi Stortinget en mulighet til å gi sine innspill og forventninger til statsråden før Kunnskapsdepartementet konkluderer når det gjelder ny lærerutdanning. Jeg synes også det er viktig at vi får anledning til å lufte noen tanker før vi skal behandle Meld. St. 28 for 2015–2016, Fag – Fordypning – Forståelse, om hvordan vi ser på framtidas skole. Det er sjølsagt viktig at framtidas lærerutdanning og framtidas skole henger sammen. Derfor håper jeg også at statsråden setter pris på å høre hva Stortinget mener om forslag til rammeplan for den nye grunnskolelærerutdanningen. Senterpartiet mener at grunnutdanningen for allmennlærere i utgangspunktet burde ha vært fireårig. Men la meg understreke: Senterpartiet mener også at lærere skal ha mulighet til å ta master. Men vi mener at kvaliteten og utbyttet ville blitt bedre om de først hadde fått praktisert i yrket. Det vil sjølsagt reise spørsmålet om rett og plikt til videreutdanning, men det er et spørsmål jeg mener er vesentlig uansett for lærere i framtida, og et løft for lærere på sikt. Uansett bør nye lærere få en mentor det første året etter at de kommer ut i skolen. Bistand fra en erfaren lærer er ofte det viktigste tiltaket for å gi en uerfaren lærer trygghet i hverdagen og mot til å møte det såkalte praksissjokket. En kan ikke formidle fag godt uten god fagkunnskap. Derfor er det viktig å gi studentene god faglig sjøltillit. Men en kan heller ikke formidle fagkunnskap uten god kunnskap og forståelse for pedagogikk og didaktikk. Det er det som er kjernen i lærernes profesjon: å lære å lære fra seg, motivere, aktivere, variere og inspirere tilhører fagdidaktikken. Fagdidaktikk er en del av fagene, men også en del av pedagogikken som handler om hvordan barn lærer. Dette hører tett sammen. Senterpartiet vil derfor at didaktikk må ha større plass i fagene. Pedagogikkfaget er hovedkilden til forskningsbasert kunnskap om skole og læring. De øvrige fagene kan ikke løsrives fra pedagogikken. Det er dette faget som gir kunnskap om psykososiale forhold, og det er dette faget som formidler at barns behov for trygghet, omsorg og et godt læringsmiljø er avgjørende for læring. Det er dette faget som er sjølve kjernen, som den andre fagkunnskapen skal bygge på i utøvelsen av yrket. Det er det som definerer lærerutdanningen som en profesjonsutdanning. Derfor er det avgjørende at faget ikke svekkes i framtidas lærerutdanning. Å endre navnet «pedagogikk og elevkunnskap» til et nytt profesjonsfag mener jeg er tullete. Et slikt navnebytte svekker fagets stilling, det blir bare feil og har ingen hensikt. Jeg skylder å gjøre oppmerksom på at jeg har vært upresis i interpellasjonsteksten, for jeg vet at elevkunnskap er en del av dagens pedagogikkfag. Det jeg er opptatt av, er at pedagogikkfaget ikke svekkes som en følge av at RLE også er foreslått inkludert i de 60 studiepoengene. Hvis vi gjør det, vil det si at vi svekker dagens pedagogikkfag ytterligere. RLE bør i stedet være en obligatorisk del av lærerutdanningen som viktig kunnskap for skolen i en flerkulturell framtid. Jeg har registrert at 50 høringsinnspill sier tvert nei til regjeringas høringsforslag om RLE som en del av pedagogikkfaget, og kun fem synes det er en god idé. Jeg håper det er noe statsråden har lagt merke til og kanskje vil endre. I forslaget til rammeplan er det kun i fagene norsk, matematikk og engelsk at studentene kan ta master. Jeg stiller meg i likhet med flere av høringsinstansene undrende til at det kun er disse fagene regjeringa mener det er viktig å skrive masteroppgave i. En master skal gi studenten anledning til å fordype seg i et emne. Etter min mening vil det være helt naturlig å åpne for fordypning i flere fag dersom en mener at framtidas skole skal kunne gjøre elevene kunnskapsrike, skapende og innovative. Ikke minst vil det være viktig å kunne skrive master i relasjon til pedagogikkfaget eller spesialundervisningsfeltet. Med den sterke fokuseringen som har vært på lærerens rolle i klasserommet som leder, vil det være helt merkelig om dette ikke skulle bli mulig. Mange ferske lærere slutter etter kort tid på grunn av det de oppfatter som et såkalt praksissjokk. Det er ikke bare å komme til klassen, være entusiastisk med god og solid fagkunnskap i ryggen og tro at en skal møte motiverte og lærevillige elever og foreldre. I enhetsskolen møter lærerne alle slags elever, både motiverte og umotiverte. Elevenes bakgrunn og hva slags oppfølging de får, er også veldig forskjellig. Derfor er nettopp pedagogikkfaget og didaktikken så viktig. Derfor er det også så viktig at master kan skrives med utgangspunkt i temaer som er knyttet til dette. I forslaget åpnes det for å utvide praksisfeltet noe – jeg tror det er ca. 15 dager mer praksis. Jeg mener dette er for lite, all den tid det er usedvanlig viktig å kjenne praksisfeltet godt og bli trygg i klasserommet, i møte med elever, foreldre og andre instanser skolen samarbeider med. Så til de praktisk-estetiske fagene. Både Ludvigsen-utvalgets rapport Fremtidens skole og rapporten Det muliges kunst legger vekt på de praktisk-estetiske fagenes rolle i framtidas skole. Vi trenger kreative, skapende og innovative elever som også får ta del i entreprenørskap for å møte framtidas utfordringer. Vi skal ikke utdanne elever som kun har kunnskap om å repetere det vi allerede vet. Vi trenger elever som har god grunnleggende kunnskap, men som har evne til å tenke kritisk og kreativt for å finne nye svar på framtidas utfordringer. Som Ludvigsen-utvalget skriver, krever det også kompetanse i de kreative fagene. De kreative fagene utfordrer andre sanser og ferdigheter enn de såkalte kjernefagene. Men for at de praktiske og estetiske fagene skal ha den virkningen vi ønsker, må lærerne også i dette faget ha god kompetanse. Jeg mener det på sikt må stilles kompetansekrav til lærere som skal undervise i disse fagene i høyere trinn, men jeg mener også at det er viktig at alle studenter får et praktisk-estetisk fag med som en del av sin grunnutdanning, får kunnskap helt fra første trinn, og da som obligatorisk. Vi har tidligere tatt til orde for at grunnskolelærerstudenter skal ha et praktisk-estetisk fag som en del av sin obligatoriske kompetanse. Det skyldes også utviklingen vi har sett de seinere åra og vår begrunnede frykt for at vi er i ferd med å kunne utvikle en for smal grunnskolelærerutdanning. Vi vet at i 2014 hadde nesten 70 pst. av lærere under 30 år som underviser i dette faget i grunnskolen, ikke et eneste studiepoeng i faget. I 2005 var tallet 50 pst. Etter innføring av Kunnskapsløftet er det nå svært få som velger disse fagene i grunnskolelærerutdanningen. Det er ikke lenger et obligatorisk fag i lærerutdanningen. På omtrent samme tidspunkt i fjor hadde vi en interpellasjonsdebatt her i Stortinget der jeg uttrykte min bekymring for hva vi gjør med de praktisk-estetiske fagene framover. Jeg kan ikke si at det er iverksatt noen tiltak for å gjøre situasjonen bedre. Dette vil på sikt vil føre til at undervisningen i formingsfag, mat og helse og kroppsøving blir dårligere. Den ordinære undervisningen i øvrige fag vil også lide av dette når studentene ikke gis opplæring i hvordan en kan bruke de kreative fagene for å gjøre undervisningen i andre fag mer interessant og spennende. Det betyr ikke at jeg ikke er opptatt av de praktisk-estetiske fagenes egenart som egne fag. Jeg ber derfor statsråden innstendig om å legge inn et praktisk-estetisk fag som obligatorisk i den nye lærerutdanningen. Noen studiepoeng bør alle få med seg. Gjør vi det ikke obligatorisk, står vi også i fare for å miste de gode kompetansemiljøene vi har i dag ved mange lærerutdanningsinstitusjoner. Jeg er bekymret for at skolens kunnskapssyn er blitt for smalt. Derfor er jeg også bekymret for at den nye grunnskolelærerutdanningen skal forsterke dette. Vi beveger oss på en vei der vi går mot et mer faglærerbasert system, og at fagene ses mer uavhengig av hverandre. Dette vil være stikk i strid med det som Ludvigsen-utvalget har definert som et behov i framtidas skole. Jeg mener at en fragmentering av fag vil være ødeleggende for den norske skolen og for de verdiene vi har klart å utvikle, som har gjort det norske samfunnet til det det er i dag. Jeg ønsker meg en kreativ lærerutdanning, der alle studentene blir utfordret til skapende kunnskap på lik linje med at de blir utfordret til mer akademisk og kognitiv kunnskap. Vi må utfordre framtidas lærere til å kunne ta i bruk flere sanser enn vi gjør i dag. Vi blir ikke mer kreative ved kun å satse på norsk, matte og engelsk. Vi trenger et sterkt pedagogikkfag, og vi trenger de praktisk-estetiske fagene.