Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2013-12-16:
Det er et viktig tema som tas opp i dagens interpellasjon. Innovasjon og utvikling i offentlig sektor vil ikke minst ha stor betydning for det samfunnsområdet som både interpellanten og statsråden nevnte i sine innledninger, helse og omsorgssektoren, spesielt knyttet til det faktum at vi blir stadig eldre – noe som for øvrig er bra, og som vitner om at vi har høy levestandard her i landet. Men dette krever at vi tenker nytt og bedre om hvordan den enkelte av oss i så stor grad som mulig kan leve gode, sjølstendige liv også i alderdommen så lenge vi kan. Gjennom å ta i bruk de teknologiske nyvinningene vi langt på vei har tilgjengelig allerede i dag, vil vi ha mulighet til det. Men skal vi kunne utnytte disse mulighetene fullt ut, krever det ikke bare innovasjon når det gjelder fysiske og teknologiske forhold. Like viktige er det at den kulturelle og mentale innstillinga er på plass – både hos brukere, familie, de som skal yte omsorgstjenestene og hos oss som er politikere. Dagens regjering kan lene seg på et betydelig arbeid som den rød-grønne regjeringa har gjort på dette feltet. Den nytenkende Hagen-rapporten Innovasjon i omsorg, initiert av den rød-grønne regjeringa, kom i 2011 og dannet grunnlaget for stortingsmeldinga Morgendagens omsorg, som Stortinget vedtok i vår. Meldinga bygger på forutsetninga om at kommunene også i framtida skal ha ansvaret for de kommunale helse- og omsorgstjenestene, men der staten må være en viktig bidragsyter for innovasjon, utviklings- og kompetansearbeid lokalt og regionalt. Stortingsmeldinga trekker opp viktige premisser for aktivt samarbeid mellom kommunene og frivillig sektor og med familie, nært nettverk og det sivile samfunnet for øvrig. Det innovasjonsarbeidet som skal finne gode løsninger, må bl.a. fokusere på utforming og utprøving av nye modeller for framtidas institusjons- og boligløsninger. Det skjer faktisk mye godt praktisk innovasjonsarbeid allerede på denne sektoren. I flere kommuner, i ulike deler av landet, prøver man nå ut velferdsteknologi i det daglige omsorgsarbeidet. På høgskoler og universiteter kobles teknologifagene med profesjonsutdanninga innenfor velferdsyrkene, f.eks. ved høgskolene i Bergen og på Gjøvik. I mitt hjemfylke, Troms, gjør Nasjonalt senter for samhandling og telemedisin et viktig arbeid for å knytte alle kommunene opp mot universitetssykehusets digitale systemer. Det norske folk er vant til å kommunisere og hente informasjon over nettet. Den IKT-meldinga for helsesektoren som Stortinget vedtok i vår, vil gi oss som innbyggere helt nye muligheter for å få god helseinformasjon, innsyn i egne journalopplysninger og mulighet for å være i dialog med ulike deler av pleie- og omsorgssektoren. Og ikke minst vil det i et land som vårt være mye å hente på å kunne ta i bruk f.eks. telemedisinske løsninger i samarbeid mellom behandlere og i samhandling mellom behandler og pasient, bruker. Samarbeid er et nøkkelord for at vi skal kunne sette nye ambisiøse mål for helse- og velferdsområdet. Vi må søke å hente ut det innovasjonspotensialet som finnes både i næringslivet, i forskningsmiljøer og i andre nyskapende miljøer. Arbeiderpartiet mener at det offentlige skal ha ansvar for å drifte omsorgstjenestene til befolkninga, med ideelle aktører, frivillig sektor og andre som gode og viktige samarbeidspartnere. Det er kun en offentlig omsorgsmodell som kan sikre at alle ressursene vi setter inn, kommer pasienter og brukere til gode, at tjenestetilbudet er forutsigbart, og at ressursene fordeles rettferdig. Vi mener at erfaringene av utstrakt kommersialisering av pleie og omsorg viser at dette ikke gir bedre tjenester, at det ikke fremmer innovasjon, og at tjenestene heller ikke kan utføres billigere uten at det går ut over lønns- og pensjonsvilkår for de ansatte. Jeg la merke til at tidligere statsråd for Høyre, Victor Norman, nylig var ute i mediene og mente akkurat det samme. Noe av det viktigste vi kan gjøre for å bidra til innovasjon i helse- og omsorgssektoren, er å gi anerkjennelse til ideen om at mennesker har åndelige og kulturelle behov hele livet uansett livssituasjon, at vi er sosiale vesener som søker meningsfullt fellesskap, og at gode opplevelser, livsglede og livsmot er kvaliteter vi mye mer aktivt enn i dag må bygge inn i de nye omsorgsløsningene. Vi kan se at dagens omsorg ikke har klart godt nok å motvirke ensomhet og isolasjon. Derfor trenger vi ikke bare nye ideer om fysiske, teknologiske og økonomiske verktøy, men også mer vidtfavnende ideer om hva det vil si å være menneske i livets mange faser.