Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Til grunn for spørsmålet ligger tre premisser – trålkonsesjoner konsentreres på færre hender, konsesjoner forsvinner ut fra Nord-Norge, og leveringsforpliktelser overholdes ikke. Jeg skal ikke her og nå ta standpunkt til om disse premissene er riktige i forhold til hele trålflåten. Ut fra spørsmålet antar jeg at det først og fremst siktes til situasjonen for ferskfisktrålerflåten. For denne gruppen har det vært en tendens til konsentrasjon av eierskap til større grupperinger, og at det reelle eierskapet og den overordnede styringen av virksomheten har blitt lokalisert et annet sted enn tidligere, selv om fartøyene har forblitt registrert på samme sted. «Et annet sted» har imidlertid ikke nødvendigvis vært utenfor Nord-Norge. I utgangspunktet mener jeg at det vil være uheldig om en enkelt eller noen få aktører oppnår kontroll med for mange fiskefartøy. Jeg ønsker en fiskerinæring som bidrar til levedyktige kystsamfunn gjennom en allsidig og variert struktur, både på land og sjø. Jeg tror at dette bl.a. oppnås gjennom en differensiert flåtestruktur, både med hensyn til lokalisering og eierskap. Jeg er i prinsippet derfor positiv til det taket den forrige regjeringen satte når det gjelder konsentrasjon av eierskap i fiskeflåten. På den annen side: Ferskfisktrålerkonsesjonene ble delt ut for å oppnå en helt spesiell hensikt. Hensikten var at konsesjonene skulle bidra til å skape stabile arbeidsplasser, sysselsetting, på land. Konsesjonene skulle bidra til velferd i regionene. Dette betyr imidlertid at hensynet til å trygge arbeidsplassene, som f.eks. nå i Hammerfest, må stå sentralt når man skal vurdere en sak som den aktuelle mellom Norway Seafoods og Findus. Derfor er dette vanskelige saker, og situasjonen for denne trålergruppen er nok annerledes enn for fiskeflåten for øvrig. Dette må også tas i betraktning når man anvender generelle eierskapsbegrensninger på ulike fartøygrupper. Når det gjelder leveringsforpliktelser til industrien, har en rekke av ferskfisktrålerne slike forpliktelser. Det har vært mye snakk om at disse ikke overholdes, og for å få brakt klarhet i dette, er vi nå i ferd med å gjennomføre en undersøkelse i de aktuelle fylkene om i hvilken grad forpliktelsene ble oppfylt i 1999. Så langt resultatene er klare, kan vi konstatere at det er store variasjoner mellom fartøyene. La det være klart: Disse konsesjonene ble ikke delt ut for at den enkelte fartøyeier skulle oppnå egen vinning gjennom fiske, men for å støtte opp under industrivirksomheten. Jeg vil være villig til å diskutere hvordan vilkårene konkret skal forstås og praktiseres i ulike situasjoner hvor landindustrien har andre råstoffkilder. Jeg vil derimot ikke være villig til å diskutere prinsippet – det er ikke et tema å se bort fra leveringsvilkårene. Dette vil bli formidlet til det enkelte rederi, i klartekst, når gjennomgangen er avsluttet. Jeg skal ikke her og nå sluttbehandle den enkelte sak. Rederiene skal få anledning til å kommentere undersøkelsen og forklare bakgrunnen for at det er levert som det er. Målet er imidlertid at så mye som mulig av råstoffet fra disse trålerne skal komme industrien til gode og danne grunnlag for aktivitet i regionen.