trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2001-04-26:
Kristelig Folkeparti har ønsket et bredt forlik. Det har vi fått, og det er vi glad for. Debatten vår har båret preg av at vi ønsker å basere debatten på et uttrykk for vilje fra alle parter til å finne felles løsninger på de viktigste elementene i det opplegg som er presentert av Regjeringen. Med bakgrunn i det hadde vel mange av oss kanskje ventet oss en noe mer ydmyk holdning fra Regjeringens representanter, som er veldig opptatt av å markere i denne salen at man har fått flertall for Regjeringens synspunkter på hovedutfordringene. La meg da replisere tilbake at jeg føler også behov for å si på vegne av opposisjonen at jeg er veldig glad for at Regjeringen har vært villig til å komme opposisjonen i møte på våre krav, og at man således ikke bare har justert sin politikk, men på viktige områder endret politikk. Jan Tore Sanner har presentert dette. Statsministeren omtaler de endringer som er gjort, som såkalt mindre betydningsfulle justeringer, Tore Nordtun sa tidligere i dag at de endringer som er gjort, er udramatiske endringer, og også fra olje- og energiministerens side bagatelliseres de endringer som er foretatt. Jeg vil derfor utfordre statsråden til å svare på følgende spørsmål: Å forandre fra 20 til 21,5 pst. representerer summer i størrelsesorden 7–8, kanskje 10 milliarder kr. Betrakter statsråden dette som bagateller og såkalt mindre betydningsfulle justeringer? Det andre spørsmålet er: Statsråden har jo uttalt seg relativt frimodig i forhold til denne prosentsatsen og tenkt svært høyt offentlig om å øke denne, at vi burde ligget høyere. Har statsråden en avklart holdning til hvorvidt den grensen som nå er satt, er en endelig grense, eller tenker olje- og energiministeren på at her må vi gå et neste skritt etter hvert som forholdene i Arbeiderpartiet ligger til rette for det?
Bent Høie (Høyre), 2001-04-26:
Jeg kjenner representanten John Dale som en person som er opptatt av de historiske linjene og parallellene i politikken og samfunnsutviklingen. Den norske kystfarten ble bygd opp på den kompetansen som var etablert gjennom behovet for transport av varer og tjenester langs kysten. Denne kompetansen brukte en videre til å utvikle en sterk internasjonal sjøfartsnæring, som landet levde godt på lenge. Nå har en brukt den norske sokkelen til å bygge opp et sterkt kompetansemiljø, som en har utviklet gjennom utnyttelse av egne ressurser. Nå står en overfor en mulighet der en kan bruke dette kompetansemiljøet til også å engasjere seg internasjonalt. Representanten Dale sa at han forstod argumentet om at det kanskje ikke var lurt å bruke skattebetalernes penger kun i en slik satsing, men la sannsynligvis da ikke så stor vekt på dette. Mener representanten Dale at det er en fornuftig utnyttelse av den kompetansen som det norske samfunn har investert betydelige midler i i løpet av de siste 30 årene, å bruke denne kun på norsk sokkel, eller er det fornuftig å legge til rette for å utnytte denne kompetansen også for å få en verdiskaping utenfor landets grenser? Jeg regner Senterpartiet som et parti som er opptatt av norsk eierskap, men de bør da også være opptatt av at det norske eierskapet fører til at en får bedrifter med hovedkontor i Norge som engasjerer seg sterkt også utenfor landets grenser.
Bent Hegna (Arbeiderpartiet), 2001-04-26:
Etter å ha hørt SVs beskrivelse av Arbeiderpartiets forhold til det representanten kalte «ML-bevegelsen», kan jeg delta i norgesmesterskapet i hvor mye man skal høre før ørene detter av. SV får det store prinsipielle skillet når det gjelder å avhende folkets eiendom, som representanten Langeland kalte det, til å dreie seg om 1,5 pst., om vi skal privatisere eller selge 20 pst. SDØE-andeler, som SV vil, eller 21,5 pst., som flertallet vil. SV er helt imot å åpne for en viss privatisering av Statoil. Men partiet er for å privatisere oljeressursene og privatisere SDØE-andeler. Partiet går altså imot å gjøre det som skal til for å gi Statoil muligheter til å utvikle seg som et industriselskap, motarbeider å styrke instrumentet som skal gjøre om oljen til verdier. For de titusenvis av mennesker som mer eller mindre er avhengig av Statoil, må det være pussig å se at de som er lengst vekk fra virkeligheten, de som er på Stortinget, vet bedre enn de som står midt oppe i arbeidet, de som faktisk lever av at bedriften får utvikle seg. SV koker suppe på råvarer som er gått ut på dato for ti år siden av hensyn til sine egne museumsvoktere. SV er for å privatisere SDØE og privatisere oljen, men imot å privatisere instrumentet som skal gjøre oljen noe verdt. Spørsmålet mitt er: Hvor er logikken i dette?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2001-04-26:
Etter at komiteen avgav sin innstilling, har det kommet fram ny informasjon som jeg som saksordfører mener er avgjørende viktig for denne saken. Konkurransetilsynet har innvendinger som gjør at det er høyst tvilsomt om Statkraft kan gjennomføre den ekspansjon i det norske markedet som de har bedt om kapital til. På denne bakgrunn fremmer jeg på vegne av Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre forslag om at saken sendes tilbake til energi- og miljøkomiteen. Målet er å bringe saken fram igjen for behandling i Stortinget senere i vårsesjonen. Jeg fremmer med dette det omdelte forslag.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-04-26:
Det er helt riktig at det har vært diskusjon og ulike standpunkter i Arbeiderpartiet når det gjelder eierskapet til Statoil. Det har det åpenbart vært også i sentrumsregjeringen, men i motsetning til sentrumsregjeringen har vi et system, en ordning, for å ta beslutninger. Det gjorde vi da det var diskusjon om f.eks. NATO-medlemskap – det var ulike syn, men man tok en beslutning på Arbeiderpartiets landsmøte, og Arbeiderpartiet brakte Norge inn i NATO. Det har vært ulike syn på selvbestemt abort og andre viktige spørsmål, men vi har tatt beslutninger – Arbeiderpartiet har vist handlekraft til å gjennomføre de beslutningene selv om det har vært ulike syn. Poenget når det gjelder sentrumspartiene, er at man ikke greide å bli enige om noe, og derfor la man ikke fram noe. Fortsatt er man ikke enig i sentrumspartiene, selv om man altså ønsker å framstå som et samlende alternativ – man greier ikke å bli enig om en av sesjonens viktigste saker. Vi har tatt en beslutning, lagt den fram for Stortinget og fått flertall for den – ganske nøyaktig slik Regjeringen foreslo. Og det er vi glad for. Når det gjelder prisfastsetting på de andelene staten skal selge, SDØE, er jeg helt enig med representanten i at det er et veldig viktig spørsmål. Hvilken pris vi skal sette på de andelene som skal selges – det dreier seg om mange milliarder kroner – er et komplisert spørsmål. Det jeg kan forsikre om, er at departementene jobber intenst med det, og at jeg som statsminister følger det nøye. Vi kommer til å passe på at vi får en riktig og god pris, og vi kommer til å legge vekt på at staten får en pris som avspeiler de virkelige verdiene i de andelene vi skal selge. Dessverre er det ikke slik at det er helt enkelt å si hva den prisen er. Vi kommer til å bruke fremstående internasjonal kompetanse, vi kommer til å se på prisfastsetting i forbindelse med tidligere salg på norsk sokkel, f.eks. Saga-transaksjonene og andre andeler som er omsatt, og så fastsette den prisen vi på det grunnlaget mener er riktig. Her er det snakk om noen små prosenter, men det dreier seg lett om mange milliarder kroner. Det er både finansministeren, energiministeren og statsministeren klar over.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-04-26:
Sett litt på avstand tror jeg alle er enige om at det som er viktig i dag, er at man fatter noen historiske beslutninger om eierskapet til Statoil, om hvordan vi organiserer forvaltningen av statens direkte eierandeler, og om hvordan vi organiserer gasstransporten, eller transportvirksomheten, på norsk sokkel. Det som er det viktigste her, er for det første at det er et bredt flertall, og for det andre at alle de hovedlinjer/forslag Regjeringen har lagt fram på disse områdene, har fått tilslutning. Så vil jeg ikke på noe tidspunkt prøve å bidra til å skape dårlig stemning på en dag hvor man egentlig burde være glad for enigheten, ved å overse eller bagatellisere de endringer, de justeringer, som komiteflertallet har foretatt i innstillingen. Jeg er helt enig i at det er endringer, men jeg mener likevel at de endringene er av mindre betydning i forhold til de store hovedomlegginger som Regjeringen la opp til, og som Regjeringen har fått flertall for – fordi det var enighet om det! Det er ikke noe nederlag for Høyre å stemme for de forslagene – det er jo ting Høyre er enig i, og det er vel helt greit. Da tror jeg vi skal prøve å glede oss over det istedenfor å forsøke å konstruere uenighet om mindre spørsmål, når vi tross alt er enige om hovedsaken. Det er i hvert fall mitt ønske. Når det så gjelder statlige rollekonflikter, er det et viktig spørsmål, et spørsmål som det ikke alltid er helt enkle svar på. Man kunne jo tenke seg at hvis det eneste man var opptatt av, var å unngå rollekonflikter, kunne man si nei til ethvert statlig eierskap – både til SDØE og til Statoil. Men da ville man for det første gi avkall på betydelige inntekter til fellesskapet – som jeg tror også Høyre er opptatt av å sikre – og for det andre ville man med stor grad av sikkerhet etter noen tid ikke sitte igjen med et eneste norsk oljeselskap. Statlig eierskap har på noen områder vært viktig for å sikre i hvert fall nasjonal forankring av enkelte virksomheter. Så lenge man er for statlig eierskap i en eller annen form, vil det også være krevende rollekonflikter å håndtere. Det må vi jobbe sammen om å håndtere på best mulig måte.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-04-26:
Svaret på spørsmålet er nei. Begrunnelsen for det er at vi mener at et sterkt statlig eierskap til Statoil er viktig, både for å sikre den nasjonale forankringen av eierskapet til selskapet og for å sikre at det har en nasjonal forankring i den forstand at hovedkontor og de viktigste strategiske funksjonene ligger i Norge. Vi mener at det som er viktig nå, er at det er klare rammer, klare forutsetninger, for det salget som skal skje, og det mener vi flertallet i innstillingen har gitt uttrykk for, og at det er derfor salget vil gå på en ryddig og god måte.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-04-26:
Representanten Enoksen tar opp et veldig viktig og grunnleggende spørsmål, nemlig begrunnelsen for statlig eierskap, og hvor det bør være statlig eierskap, og hvor det ikke bør være det. Jeg mener at på de områdene der det skal være statlig eierskap, må det ha en klar begrunnelse. For eksempel er det slik at når vi mener det er riktig med statlig eierskap i olje- og gassvirksomheten, eller for den saks skyld kraftsektoren, handler det om å sikre nasjonalt eierskap, nasjonal forankring og oppbygging av nasjonal kompetanse, og det handler også i noen grad om å sikre seg en andel av de ekstrainntekter som gjerne er knyttet til forvaltning av naturressurser, eller – i oljealderens barndom – oppbygging av kompetanseselskaper. Statoil hadde aldri vært dagens selskap uten staten som eier. Men det er ikke nødvendigvis slik at vi må ha 100 pst. statlig eierskap for å nå de målene. Vi mener at ved å slippe inn noen private får vi andre fordeler, som tilgang til kapital, mulighet til å bygge allianser, mulighet til å få inn andre på eiersiden, som kan gi oss både markedsadgang og ny teknologi – og så finner vi da en balanse, og det er den balansen vi har funnet i forhold til Statoil. Dette er ikke noe nytt, i den forstand at det er den samme tenkningen som gjør seg gjeldende i forhold til f.eks. Telenor, på mange måter en vel så viktig bedrift for Norge som Statoil, eller f.eks. bankene, der Arbeiderpartiet også gjennom de siste årene har vært med på nedsalg. På andre områder mener vi at staten bør øke sitt eierskap. Vi har f.eks. foreslått at staten skal ta over alle sykehusene, våre mest kapitalintensive virksomheter, med omtrent 100 000 ansatte, mens vi sier ja til at vi kan eie litt mindre i et selskap som heter Statoil, som har 16 000 ansatte. Så det økte statlige eierskapet på sykehussektoren er jo, målt i antall ansatte og investeringer, større enn det vi gir avkall på i Statoil. Jeg mener simpelthen at det er en fordel om staten eier noe mer sykehus og litt mindre i bensinstasjoner og oljeraffinerier. Det er ikke noe stort tap for noen, men det er et mer målrettet statlig eierskap, og det må være begrunnelsen for det statlige eierskapet. Senterpartiet er for 100 pst. eierskap til bensinstasjoner, men mot statlig eierskap til sykehus.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-04-26:
Hva som er ganske nøyaktig, og hva som er nøyaktig, får man vel i og for seg overlate til filologer å diskutere. Mitt poeng er i og for seg bare følgende: Regjeringen foreslo at man skulle selge inntil en tredjedel av aksjene i Statoil og børsnotere selskapet. Det er det tilslutning til. Så foreslo Regjeringen at man skulle skille ut transportvirksomheten, som er en stor og betydelig virksomhet i norsk sokkel, som et eget selskap. Det er det tilslutning til. Så foreslo Regjeringen å selge 20 pst. av statens direkte eierandeler. Det ble flertall for 21,5 pst. Så kan man diskutere om det er en vesentlig eller mindre vesentlig endring – ganske nøyaktig eller helt nøyaktig. Når vi valgte ikke å inngå forlik med Senterpartiet og SV, skyldtes det at vi mener at det er en fordel for norsk olje- og gassvirksomhet at det er et helhetlig flertall bak disse hovedlinjene. Siden vi ikke kunne bli enige om resten, inngikk vi et helhetlig forlik med Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti, og jeg er altså glad for at det er enighet om de hovedlinjene. Så er jeg klar over at det også har vært noen endringer på noen andre punkter, men det er altså endringer som Regjeringen og Arbeiderpartiet ikke har noen problemer med å akseptere. Hovedlinjene er likevel på plass slik et bredt flertall her i Stortinget har ønsket det hele tiden. Når det gjelder makt, kjenner jeg ikke direkte til hva Øyvind Østerud har sagt og ikke sagt, men jeg er i hvert fall helt sikker på at maktutøvelsen over olje- og gassvirksomheten, den styringen vi har med olje- og gassvirksomheten, skjer ikke gjennom eierskapet til Statoil. Den skjer gjennom konsesjonsregler, miljøkrav, petroleumsloven – staten som reguleringsmyndighet. Det er da vi bestemmer utvinningstempo, det er da vi bestemmer skattepolitikken, og det er da vi f.eks. bestemmer miljøkrav og sikkerhetskrav. Og det er en mye viktigere arena for makt, politisk styring, enn eierskapet til Statoil – man har ikke på mange, mange år brukt det til direkte politisk styring. Hensikten med det statlige eierskapet til Statoil er å sikre inntekter og nasjonal forankring, og det oppnår vi med den modellen vi nå har lagt fram.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2001-04-26:
Jeg har stor forståelse for at statsministeren kanskje har andre ting å gjøre enn å lese innstillinger fra Stortinget. Men for å gi en liten leseveiledning vil jeg anbefale andre spalte på side sju til lesning for statsministeren. Her tar Arbeiderpartiet et både uforståelig og unødvendig oppgjør med offentlig eierskap som må få konsekvenser på en del andre områder, og mitt spørsmål til statsministeren går derfor på følgende: I innstillingen sies det at «et for omfattende statlig eierskap kan redusere incentivene til økt verdiskaping». Man sier videre at selskapet ikke har «mulighet til å delta i den restruktureringen og posisjoneringen som foregår i den internasjonale oljeindustrien» som et heleid statlig selskap. Og man sier videre: Delprivatisering vil gi rammebetingelser mer på linje med konkurrentene. Man vil få større frihet til å ekspandere gjennom oppkjøp ved bruk av aksjer som egen valuta – i ytterste konsekvens kan det bety fusjon. Man vil få en mer effektiv beslutningsprosess. Finansmarkedene vil få en kontinuerlig og objektiv måling av selskapets effektivitet. Man vil få risikovillige eiere og vekstorienterte eiere. Man vil unngå den skepsis som hefter ved statlig eierskap. Når vi så på toppen av det hele opplever i debatten i dag at avtalepartnerne har slått fast at det vedtaket som gjøres i dag, bare er et første skritt på veien mot ytterligere delprivatisering og Arbeiderpartiet også er med på i innstillingen å si at man for det første fjerner det absolutte kravet om at staten skal eie 2/3, og man sier at formålet med eierskapet nå er å ha hovedkontoret i Norge – til det trengs det altså bare 1/3 eierandel – blir mitt spørsmål: Hvilke konsekvenser vil dette få for eierskap på andre områder når man tar et så kraftig oppgjør med staten som eier? Hva kan vi vente oss som neste skritt når det nå utvetydig er slått fast at staten ikke har annet formål enn å ha 1/3 eierskap i selskapet?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2001-04-26:
I en replikkordveksling tidligere i dag stilte jeg et spørsmål til statsministeren om hvilken konsekvens det vil få at Arbeiderpartiet nå har gått bort fra sitt absolutte krav om at staten skal eie to tredjedeler av Statoil. Videre spurte jeg om betydningen av at Arbeiderpartiet i innstillingen har gitt sin tilslutning til en relativt massiv kritikk av offentlig eierskap som ineffektivt, ikke egnet som redskap i et deregulert marked, for tungrodd i forhold til beslutningsprosessen. Videre gir man sin tilslutning til at staten ikke er risikovillig nok som eier, og at det hefter markedsmessig skepsis ved statlig eierskap. I det hele tatt: Innstillingen er et voldsomt oppgjør med offentlig eierskap, som jeg må si overrasker meg, og som Arbeiderpartiet og vi andre utvilsomt vil komme til å møte i andre sammenhenger her i Stortinget i framtiden. Når Arbeiderpartiet – og flertallet i komiteen – nå konkluderer med at formålet med det framtidige eierskap i Statoil er å sikre at selskapets hovedkontor skal forankres i Norge, hvilket altså ikke krever mer enn en tredjedels eierandel, må jeg si at statsministerens svar til meg i beste fall er en avsporing av debatten når han ikke gjør annet i sitt svar enn å påstå at Senterpartiet er mer opptatt av at staten skal eie bensinstasjoner enn av at vi skal eie sykehus. Ja, da har jeg truffet et ømt punkt hos Arbeiderpartiet. For det første er det knekkende likegyldig for Senterpartiet om staten er 100 pst. eier i bensinstasjoner eller ikke. Det er en vurdering som Statoil selv må gjøre om man ønsker å sitte som 100 pst. eier eller ikke, og om man i det hele tatt vil være eier i bensinstasjoner. Det er en sak som Statoils styre skal beslutte, uavhengig av om staten er 100 pst. eier i Statoil eller ikke. Dernest er det heller ikke slik at de statlige overtakelsene av sykehusene innebærer mer offentlig eierskap i sykehus. Man eksproprierer sykehus som et annet forvaltningsnivå i dag eier, gjør det til en statlig eiendom og fjerner det fullstendig fra folkevalgt styring ved å flytte beslutninger med hensyn til drift av sykehus inn i lukkede rom, bort fra folkevalgt styring. Det er sykehusreformen som statsministeren blander inn i en debatt om nedsalg av statens aksjer i Statoil. Jeg er stygt redd for at vi som følge av den beslutningen som blir gjort her i dag, kan forvente ytterligere nedsalg av statens eierandel i Statoil. Det har for øvrig avtalepartnerne bekreftet, man akter å gå i den retning. Og jeg tar statsministerens forsøk på å snakke bort mitt spørsmål og prate om andre ting som en bekreftelse på at det vil komme til å skje.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2001-04-26:
Eg må innrømma at eg er litt overraska over denne replikken, men eg skal for å vera på den trygge sida lesa gjennom innlegget mitt nok ein gong. Det som eg prøvde å gje uttrykk for, var at fleire parti har vist stor vilje til å koma fram til ei felles haldning, og det er eg sjølvsagt svært glad for. Eg har ingen problem med å dela gleda mi med dei andre avtalepartane og synest det er veldig bra at ein har strekt seg for å koma fram til eit kompromiss. Så må eg innrømma at eg synest ikkje desse endringane er så enormt store eller vesentlege eller veldig vanskelege, men dei er ikkje mindre viktige av den grunn. Min hovudbodskap var i alle fall eit forsøk på å gje uttrykk for den gleda som eg føler over det vedtaket og den fleirtalsinnstillinga som me ser i dag. Når det gjeld framtida, trur eg det er veldig vanskeleg å vera bastant om den. Det vil sjølvsagt vera slik at kvart storting til kvar tid kan vurdera alle sider av denne saka. Men det viktigaste for meg har vore å få robuste avklaringar, og det føler eg at me no har fått. Me har ingen konkrete forslag frå Arbeidarpartiet si side om å gjera endringar i dei prosensatsane som ein i dag har blitt einige om, men sjølvsagt blir det opp til framtidige storting å vurdera dette når den tid måtte koma.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2001-04-26:
Nok ein gong vil eg berre understreka at eg er glad for det me har greidd å koma fram til her i dag, og eg får nesten inntrykk av at dette kjem til å bli betre og betre. Det er stadig fleire som vil ha ansvaret for det, og det er eit godt teikn. Når det gjeld det konkrete spørsmålet som Jan Tore Sanner her tar opp, går Regjeringa no på eit generelt grunnlag gjennom spørsmålet om statleg eigarskap og organisering internt i Regjeringa for å unngå moglege rollekonfliktar, der ein bl.a. vurderer plassering i departement og den typen ting. Dette er eit generelt arbeid, som ikkje har spesiell tilknyting til situasjonen i oljebransjen. Eg ser at det sjølvsagt kan vera rollekonfliktar når ei og same myndigheit skal utføra ulike oppgåver, men eg vil likevel hevda at desse eventuelle problema har vore handterte på ein veldig bra måte fram til i dag. Min ambisjon er at så lenge eg har ansvaret, skal me greia å handtera dette vidare på ein minst like god måte, og så vil arbeidet til Regjeringa, når det blir sluttført, gje svar på om ein vel å organisera dette på ein annan måte i framtida enn slik det er gjort fram til i dag.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2001-04-26:
Lat meg begynna med det siste: Den fridomen vil me bruka. Men eg kan ikkje svara på spørsmålet før me er på det tidspunktet me skal ha oppgjer. Det vil vera moglegheiter for å gjera opp i aksjar, i kontantar, eller ein kombinasjon. Kva for ei form me vel, får me koma tilbake til. Det har blitt sagt fleire gonger i dag at det skjer ei forfordeling fordi Statoil får kjøpa ein større del. Då har ein misforstått heile intensjonen med det som Regjeringa legg opp til. Det er slik at når ein ønskjer å selja SDØE-delar, er det for at ein skal få ei større verdiskaping ut av desse delane. Dermed er det altså staten sine interesser ein varetar når ein sel til Statoil, og ikkje Statoil sine interesser. Statoil er posisjonert slik på norsk sokkel at det er dei som i størst grad kan dra ut dei effektivitetsgevinstane som finst ved at SDØE-delane får ein annan eigar enn det som er tilfellet i dag. Når det gjeld marknadspris, blir det selt oljedelar i store delar i verda kvar einaste dag. I svært liten grad skjer dette gjennom auksjonsprinsippet. Den vanlegaste formen er at to partar set seg ned og forhandlar fram ein pris og blir einige om kva desse ulike felta er verde. Når det gjeld dei SDØE-delane som staten skal selja, er det gjort eit grundig arbeid over ein lengre periode for å kartleggja kva for ressursar som finst i dei ulike felta – geologi, utvinning osv. Dette er gjort med hjelp frå Oljedirektoratet og internasjonale spesialistar. På bakgrunn av råda frå dei som er best eigna til å gje slike råd, vil ein setja seg ned med Statoil og prøva å koma fram til ein pris. Eg vil presisera at blir ein ikkje einige om pris, blir det heller ikkje noko sal.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2001-04-26:
Representanten Dale viste til at det har vore debatt i Arbeidarpartiet. Det har det – ein god og grundig debatt. Men så vidt eg veit, har det vore ein viss debatt i Senterpartiet også. Det er bl.a. slik at min forgjengar, som utgår frå Senterpartiet, har sagt offentleg at ho meiner det ville vera ein fordel for Statoil å bli privatisert. Det var òg slik at tidlegare statsminister Bondevik sa at hadde berre regjeringa sete litt lenger, skulle ein nok blitt einig om denne saka. Det må då bety at anten måtte Senterpartiet ha gjeve seg for dei to andre partia, eller det motsette. Då ville det vel vore slik at det er kjøttvekta som veg tyngst. Så slik sett kan kanskje Senterpartiet i denne samanhengen vera glade for at dei kom seg ut og dermed slapp å ta eit slikt standpunkt. Når det gjeld strategiske alliansar, er det faktisk slik at det har skjedd enorme endringar i oljebransjen dei siste åra. Det er bl.a. slik at i Aserbajdsjan, der Statoil har vore til stades gjennom alliansar med andre selskap, har Statoil no blitt skubba ut, rett og slett fordi alliansepartnarane deira har slått seg saman igjen med andre selskap. Dette gjer at situasjonen for selskap som f.eks. Statoil har blitt vanskelegare. Derfor meiner eg heilt bestemt at argumentasjonen om å ha moglegheit til å kunna bruka aksjane sine òg i strategiske alliansar, ikkje berre er haldbar, men svært god. Så har representanten Dale til slutt eit spørsmål om ein blir mykje meir effektiv av å vera privat. For Arbeidarpartiet har det aldri vore eit avgjerande spørsmål i denne debatten. Vårt ønske er at Statoil, som er eit veldrive selskap, skal få moglegheita til å vidareutvikla seg og ta vare på det dei har greidd å oppnå fram til i dag. Det meiner me dei får større moglegheit til med den nye politikken på dette området.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2001-04-26:
Eg må først takka for å bli framstilt som nyfrelst. Det tyder iallfall på at eg kan greia å visa eit engasjement i ei sak som eg har jobba med i over to år. Og det er ikkje slik at det står noko i Arbeidarpartiet sitt valprogram for denne perioden om at ein ikkje skal kunna endra eigarskapen i Statoil. Så det å hevda at ein her går mot sitt eige program, finst det ikkje grunnlag for. Så er det slik at grunnen til at me gjer dette, er at me ønskjer å ta vare på dei verdiane som er skapte i løpet av 30 år. Dette er først og fremst endringar i verkemiddel, og ikkje endringar i mål. For oss er det viktigare å halda fast på målsetjingane, som det har vore stor semje om gjennom mange år, enn å hengja seg opp i dei verkemidla som har vore brukte. For oss er det faktisk slik at me ser at ein her må ta eit val, om ein vil forlata måla, eller om ein vil forlata verkemidla. For oss har det då vore mykje enklare å seia at måla er viktigare enn verkemidla. Det er få saker som det har vore jobba grundigare med, og som er dokumentert betre, enn denne saka. Den førre regjeringa jobba lenge med denne saka, henta fram mykje dokumentasjon, leigde inn hjelp utanfrå og fekk dei beste i verda til å bruka sine ressursar til å sjå på saka. Denne Regjeringa har gjort det same. Komiteen har gjort eit særdeles grundig arbeid, har hatt lange og omfattande høyringar, og dei vedlegga som òg ligg ved saka, som er sende over frå Regjeringa, er særdeles grundige. Ein finn få andre saker som har vore behandla tilsvarande, og der ein har hatt same mengd dokumentasjon og så godt grunnlag for å ta sine avgjerder.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2001-04-26:
Sidan eg først tar ordet, så lat meg nytta høvet til å ta avstand frå den måten Carl I. Hagen tolka innlegget mitt på. Eg har ikkje i debatten i dag – og heller ikkje tidlegare – sagt noko om at Statoil vil bli eit betre selskap dersom det går på børs. Det er heilt andre ting som har gjort at eg meiner at me må kunna opna Statoil opp for andre eigarar, ikkje minst moglegheita til å bruka aksjar i transaksjonar med andre selskap, som er den vanlegaste oppgjersforma når slike selskap har med kvarandre å gjera. Så må eg innrømma at eg har litt vanskeleg for å forstå SV sitt enorme engasjement og deira etterlysing av evalueringsmetodar, for sanninga er jo at SV sjølv går inn for å avhenda 20 pst. av SDØE-delane, og det er her me meiner at me har store effektivitetsvinstar å henta. Det kan då ikkje vera slik at det er ein enorm prinsipiell forskjell på 20 pst. og 21 ½ pst. I alle fall skjønar ikkje eg den forskjellen. Me i mitt parti har hatt berre eitt ønske, eller i alle fall eitt hovudønske, og det er å ta i vare samfunnet sine interesser. Det er det som har vore grunnlaget for at me har jobba denne saka fram. Og me meiner altså at dei endringane som me no gjer, vil føra til at me får ein meir effektiv sokkel og dermed større inntekter for den norske staten. Me får også ein meir attraktiv sokkel. Det vil bli meir interessant for oljeselskapa å vera på denne sokkelen. Det er sjølvsagt ein fordel for selskapa, men det er først og fremst ein fordel for Noreg, fordi det då vil vera ein aktivitet knytt til sokkelen vår som bl.a. gjer at leverandørindustrien har arbeidsoppgåver, noko som ikkje minst igjen er viktig for dei som jobbar i den industrien, og for ei mengd kommunar langs den norske kysten. Svært mange hevdar at det finst eit stort potensial for ei betre utnytting av sokkelen vår. Det er litt ulike tal ute og går, men lat oss seia at SDØE er verdt 500–600 milliardar kr. Då vil 1 pst. forbetra drift av dei verdiane gje mange milliardar kroner til staten. Det ville vera uansvarleg dersom me ikkje tok den debatten, gjekk gjennom måten dette blir drive på i dag, og ser om det kan gjerast på ein betre måte. Eg vil hevda at det opplegget som Senterpartiet og SV går inn for, ville føra til at staten, samfunnet, tapte store verdiar, og det vil i alle fall ikkje eg vera med på.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2001-04-26:
Jeg registrerer at oljeministeren, i likhet med statsministeren, argumenterer med en heftighet for et standpunkt som man har inntatt relativt nylig. Arbeiderpartiet gikk altså til valg på det motsatte standpunktet av det man her legger fram i salen. Det må vi ta til etterretning. Men derfor vil den stilen man da velger for å forsvare dette standpunktet, virke noe nyfrelst og gjøre at man dermed kanskje går glipp av en del av det som har vært det viktigste i oljepolitikken, nemlig den langsiktigheten som har vært der, og forankringen i folket. Og det er jo selvfølgelig et demokratisk problem at man velger å forsere dette fram i denne stortingsperioden, der det bare er et fåtall av partiene som faktisk har gått til valg på at dette skal skje. Det må vi ta til etterretning. Men det er altså kun få måneder igjen til stortingsvalget, der dette naturlig ville være en del av de temaene som partiene presenterte for sine velgere. Det som også er forbausende, er å se de argumenter som brukes. For de argumenter som brukes for privatisering av Statoil og salg av SDØE, er i beste fall bygd på antakelser – antakelser som ikke uten videre viser seg å holde stikk. Effektivitet er f.eks. et argument som brukes av mange i denne sal. Er det gitt at Statoil privatisert er mer effektivt enn et heleid statlig selskap? Det at de to tidligere styreformennene i Statoil fikk sparken, viser at staten som 100 pst. eier var en krevende eier, ja langt mer krevende enn delprivatiserte Hydro, som ikke har sparket sin ledelse, til tross for store overskridelser. Det viser at staten nettopp har den rollen. Så er det sagt at dette vil føre til mer verdiskaping. Ja, er det gitt? Hvor i all verden skal vi finne dokumentasjon for at dette fører til økt verdiskaping? Det er overhodet ikke gitt at et privat selskap er mer effektivt eller mer verdiskapende. Og det siste poenget er: Vil dette bidra til at staten får større inntekter? Neppe! Pengenes veier er uransakelige. Betydelige deler av disse summene som går rett inn i statskassen, skal nå gå via selskapene. Det betyr at mange av disse antakelsene ikke nødvendigvis vil vise seg å holde stikk. Og dette er mitt spørsmål til statsråden: På hvilken måte skal han evaluere om dette er en suksess sett fra statens ståsted, ikke sett fra selskapenes ståsted?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2001-04-26:
I en tidligere replikk til olje- og energiministeren etterlyste jeg hvordan man har tenkt å evaluere at dette blir en suksess. Jeg har lagt merke til at stortingsflertallet «tar bølgen» over noe de kaller en historisk beslutning. Og det er riktig: Dette er en veldig vidtrekkende strukturell endring av vår oljepolitikk. Det er også en strukturell endring knyttet til hvordan statens inntekter skal komme, og det er klart at for Stortinget er dette et viktig spørsmål. Nå vil altså pengene gå, særlig det som gjelder SDØE, og jeg har stor forståelse for at både Statoil og Hydro og også andre oljeselskaper nå ser for seg tilgang på en pengebinge man tidligere ikke har hatt, og med den dollarkurs og den oljepris som man i dag har, er det jo ikke mulig å tape penger på dette. Tvert imot betyr det en svært god inntekt og en svært stor mulighet for Statoil. Det ser jeg. Men vi må altså ikke blande de rollene vi har, for Stortinget er de som skal forvalte samfunnets interesser, og ikke Statoils, Hydros eller andre selskapers interesser. Det betyr at dette spørsmålet i grunnen er helt sentralt. Det påstås med tyngde fra mange her at dette er en nødvendig strukturendring for å få mer verdiskaping, større effektivitet og hva man nå bruker av ulike honnørord som gjerne brukes i slike sammenhenger. Men hvordan har departementet og statsråden tenkt å evaluere hvordan dette blir en suksess for samfunnet? Man må jo ha tenkt gjennom dette. Man kan ikke bare si at nå går vi på børs, og dermed er dette en suksess fordi privatisering i seg selv er målet. Tvert imot mener jeg å høre at statsråden gjentatte ganger har sagt at dette er et virkemiddel for å nå et mål. Spørsmålet henger fortsatt igjen etter denne debatten. Man har gjennom hele denne prosessen, der man skal sende Statoil på børs og også selge ut statens eierandeler i direkte engasjement, ikke klart å rettferdiggjøre akkurat dette lille poeng: Hvorfor skal dette være bedre for det norske samfunn? Og en skriver spaltemeter etter spaltemeter og bruker masse rørende ord, disse ordene som næringslivet bruker, som egentlig ikke har innhold, i hvert fall ikke særlig fruktbart innhold. Jeg ønsker at statsråden skal få sjansen nå på slutten av debatten til å si hvordan departementet har tenkt å evaluere dette i forhold til statens interesser, ikke i forhold til Statoils interesser eller i forhold til Hydros interesser, men hvorfor man kan si at man faktisk har nådd de mål som man ønsker. Har man fått større effektivitet? Har man fått større verdiskaping? Har man også for det norske samfunnet fått større inntekter? Har dette vært en viktig og nødvendig strukturendring, som flertallet her hele tiden sier har vært nødvendig? Men hvorfor? Det er det ingen som gir et godt svar på. Jeg vil gjerne at statsråden skal ta denne utfordringen, for dette er i grunnen et viktig poeng, særlig fordi dette er en så stor strukturendring, som mange her understreker, og fordi dette er en slik historisk dag der man «tar bølgen» rundt stortingsbenkene – legger jeg merke til – ikke minst fra den første raden rundt her.
Erik Dalheim (Arbeiderpartiet), 2001-06-07:
På vegne av Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti vil jeg fremme følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning: Romertall I § 10-1 første ledd første punktum antas å burde lyde:«Dette kapittel gjelder varederivater som er gjort opp under medvirkning av en oppgjørssentral som nevnt i § 6-1, fremtidige renteavtaler(FRA) (FRA)
Erik Dalheim (Arbeiderpartiet), 2001-06-07:
På vegne av Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti vil jeg fremme følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning: 1. § 14-2 antas å burde lyde:«OvertredelsesgebyrKredittilsynet kan ved overtredelse av lovens § 3- 1 og § 3-3 første ledd ilegge overtredelsesgebyr til staten.Vedtak om overtredelsesgebyr er tvangsgrunnlag for utlegg.Departementet kan gi nærmere regler om gjennomføringen av reglene i denne paragraf, herunder om gebyrets størrelse og beregning, inndrivelse, betalingsfrist og klagefrist»2. § 14-2 blir ny § 14-33. § 14-3 blir ny § 14-4 og skal lyde:«StraffMed bøter eller fengsel inntil seks år, straffes den som forsettlig eller uaktsomt overtrer § 2-1 første ledd eller § 2-6 første eller annet ledd.Med bøter eller fengsel inntil 1 år, straffes den som forsettlig eller uaktsomt:1. overtrer § 2-2, §§ 2a-1 til 2a-7, § 2-6 tredje ledd, § 5-1, § 5-7, § 5-8, § 6-1 første ledd, § 6-5, § 7-1, § 7- 11, §§ 8-2 til 8-8, §§ 9-3 til 9-8, § 11-3 eller § 12-2,2. overtrer § 2-3 dersom det foreligger innsideopplysninger i foretaket,3. gir villedende eller uriktige opplysninger i prospekt, annonser mv. som nevnt i § 5-5,4. overtrer plikten i § 9-1 første ledd nr. 3 til å oppbevare finansielle instrumenter og midler som tilhører investorer atskilt fra foretakets,5. overtrer pålegg gitt med hjemmel i § 12-4 eller6. grovt eller gjentatte ganger overtrer §§ 2-5, 3-1 eller 9-2. Med bøter straffes den som forsettlig eller uaktsomt overtrer § 3-2 eller grovt eller gjentatte ganger overtrer § 3-3. Medvirkning straffes på samme måte. Overtredelse av annet og tredje ledd er forseelse uten hensyn til straffens størrelse. Påtale finner sted bare når allmenne hensyn krever det.»»
Erik Dalheim (Arbeiderpartiet), 2001-06-07:
På vegne av Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti vil jeg fremme nok et godt begrunnet forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:Det henstilles til Odelstinget å henlegge lovforslaget.»
Erik Dalheim (Arbeiderpartiet), 2001-06-07:
På vegne av Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti vil jeg fremme følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:Romertall I § 8 første ledd andre punktum antas å burde lyde:Opplysningene skal så langt det er mulig gis uten individualiserende kjennetegn.»
Siri Frost Sterri (Høyre), 2001-06-07:
Jeg henviser til debatten i Odelstinget og vil på vegne av Høyre og Fremskrittspartiet fremme følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:Det henstilles til Odelstinget å henlegge lovforslaget.»
Siri Frost Sterri (Høyre), 2001-06-07:
Idet jeg viser til debatten i Odelstinget, vil jeg på vegne av Høyre og Fremskrittspartiet fremme følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:Det henstilles til Odelstinget å henlegge lovforslaget.»
Siri Frost Sterri (Høyre), 2001-06-07:
Jeg vil fremme følgende forslag på vegne av Høyre og Fremskrittspartiet: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:§ 4-3 tredje ledd siste punktum antas å burde utgå»
Siri Frost Sterri (Høyre), 2001-06-07:
På vegne av Høyre og Fremskrittspartiet vil jeg fremme følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:Det henstilles til Odelstinget å henlegge lovforslaget.»
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 2001-06-07:
Jeg viser til debatten i Odelstinget og tillater meg på vegne av Fremskrittspartiet å fremme følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning: 1. § 33 a første ledd antas å burde lyde:«Styret for domstoladministrasjonen består av sju medlemmer med personlige varamedlemmer. Kongen oppnevner to advokater, Høyesterett oppnevner tre dommere og Stortinget velger to medlemmer til styret. Høyesterett kan oppnevne en annen særlig kvalifisert representant for domstolene i stedet for en av de tre dommerne. Kongen fastsetter hvilket medlem som skal være leder for styret for domstoladministrasjonen.»2. § 55 a første ledd antas å burde lyde:«Innstillingsrådet for dommere skal avgi innstilling i forbindelse med dommerutnevnelse og foreta enkelte konstitusjoner etter nærmere bestemmelser i §§ 55 e og 55 f. Innstillingsrådet består av sju medlemmer med personlige varamedlemmer. Kongen oppnevner en advokat og en jurist ansatt i det offentlige, Høyesterett oppnevner tre dommere og Stortinget velger to medlemmer til Innstillingsrådet. Kongen fastsetter hvilket medlem som skal være leder for Innstillingsrådet.»3. § 235 første ledd antas å burde lyde:«Domstoltilsynet behandler klager og vurderer disiplinærtiltak mot dommere. Domstoltilsynet består av fem medlemmer med personlige varamedlemmer. Kongen oppnevner en advokat, Høyesterett oppnevner to dommere og Stortinget velger to medlemmer som representanter for allmennheten til Domstoltilsynet. Kongen fastsetter hvilket medlem som skal være leder for Domstoltilsynet.»I følgende bestemmelser skal uttrykket «Tilsynsutvalget» endres til «Domstoltilsynet»: §§ 236, 237, 238, 239 og 240.»
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2001-06-07:
Jeg viser til debatten i Odelstinget om denne saken og vil fremme følgende forslag på vegne av Kristelig Folkeparti, Fremskrittspartiet og representanten Stolt-Nielsen: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:Det henstilles til Odelstinget å henlegge lovforslaget.»
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2001-06-07:
Jeg viser til debatten i Odelstinget, og på vegne av Kristelig Folkeparti, Høyre og representanten Stolt-Nielsen vil jeg fremme følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:Romertall I § 4 antas å burde lyde: «Legers selvstendige beslutningsansvarFamilievernkontorenes personell skal være tverrfaglig sammensatt. Det bør være ansatt psykiater eller annen lege, psykolog og sosionom. Jurist, prest og andre yrkesgrupper med relevant utdanning kan også være ansatt ved familievernkontor.I tilfeller der faglig leder ikke er psykiater eller annen lege, og det er ansatt lege/psykiater ved kontoret, berører ikke dette legens selvstendige beslutningsansvar etter helsepersonelloven § 4 tredje ledd.»»
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2001-06-07:
Jeg viser til debatten om energiloven, og på vegne av Kristelig Folkeparti, Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre vil jeg fremme følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning: 1. § 3-1 første ledd antas å burde lyde:«Anlegg for produksjon, omforming, overføring og fordeling av elektrisk energi med høy spenning, kan ikke bygges eller eies uten konsesjon. Det samme gjelder ombygging eller utvidelse av bestående anlegg.»2. § 3-2 første ledd antas å burde lyde:«Innen et område kan konsesjon gis for å bygge og eie anlegg for fordeling av elektrisk energi med spenning opp til et nivå som fastsettes av departementet.»3. § 5-1 første ledd antas å burde lyde:«Fjernvarmeanlegg kan ikke bygges eller eies uten konsesjon. Det samme gjelder ombygging og utvidelse av fjernvarmeanlegg.»»
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2001-06-07:
Jeg viser til debatten i Odelstinget og vil fremme følgende forslag på vegne av Kristelig Folkeparti, Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:Romertall III antas å burde utgå.»
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2001-06-07:
Jeg viser igjen til debatten i Odelstinget, og vil på vegne av Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre fremme følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:§ 26 nr. 3 antas å burde lyde: «Det opprettes en nemnd for å håndtere situasjoner hvor det ikke oppnås enighet ved forhandlinger om vilkår og godtgjøring for deltagelse i vakt og ved beordring til offentlig tjeneste.»»
Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 2001-06-07:
Jeg må få lov å slippe til her og henvise til at i debatten i Odelstinget var min gruppe ikke til stede. Her har det skjedd en feil et eller annet sted på vei fra komite til storting, som jeg beklager. Jeg tar selvfølgelig selvkritikk for at jeg ikke hadde lest gjennom innstillingen da den lå i Odelstinget. Jeg er ved en feiltagelse kommet med i en merknad på side 3 i innstillingen, som også fører meg inn i forslaget fra Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet. Det er ikke riktig i forhold til det arbeidet som har vært gjort i komiteen, og i forhold til den innstillingen som min gruppe har til dette spørsmålet. Jeg ber derfor om at dette blir rettet opp. Jeg ble gjort oppmerksom på feilen av medlemmer i komiteen, som ikke torde si noe i Odelstinget fordi jeg ikke var til stede. De kunne ikke korrigere det inntrykket de også hadde, at her var det gjort en feil. Jeg tar altså selvkritikk for at jeg ikke hadde kontrollest den trykte innstillingen, og ber om at dette blir rettet opp. Jeg støtter ikke forslaget fra Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet.
Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 2001-06-07:
Jeg vil gjerne varsle at Kystpartiet støtter det fremsatte forslag fra Høyre og Fremskrittspartiet og også det forslaget som ble fremsatt av Elsa Skarbøvik.
Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 2001-06-07:
Kystpartiet vil også varsle støtte til det forslaget som nå ble fremsatt av Elsa Skarbøvik.
Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 2001-06-07:
Det oppstår gjerne slike situasjoner som dette når en ikke er til stede i Odelstinget når debatten pågår. Dette er da den muligheten jeg har til å markere at Kystpartiet slutter seg til forslaget fra Høyre og Fremskrittspartiet.
Julie Christiansen (Høyre), 2001-11-16:
Jeg skal kort redegjøre for at det foreligger to syn i denne saken fra komiteen. Som det fremgår av innstillingen, støtter alle partier, bortsett fra Fremskrittspartiet, tiltredelse til avtale om medlemskap i Det interamerikanske investeringsselskapet – IIC. IIC er en selvstendig søsterorganisasjon til Den interamerikanske utviklingsbanken, hvor Norge har vært medlem siden 1985. Komiteens flertall mener dette investeringsselskapet er et viktig supplement til utviklingsbanken, fordi det så målrettet arbeider for å støtte opp om etablering og modernisering av primært små og mellomstore private bedrifter. Det interamerikanske investeringsselskapets målsettinger om å gi privat sektor en større rolle i utviklingsprosessen, og også de resultater det kan vise til, passer som hånd i hanske i forhold til den norske strategien for næringsutvikling i sør. Det er nå to år siden Regjeringen valgte å bli medlem i Det interamerikanske investeringsselskapet, under forutsetning av parlamentarisk godkjennelse, noe den nå får.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2001-11-16:
Jeg vil kort redegjøre for at Fremskrittspartiet, som saksordfører var inne på, har et annet syn. Vi ser behovet for denne type institusjoner, men den fragmentering som vi nå ser i stadig flere finansieringsinstitusjoner, synes ikke vi nødvendigvis er en heldig utvikling. Vi kan konsentrere oss om f.eks. Verdensbanken og andre tunge institusjoner. Vi ser også at det er ikke alle andre land som nødvendigvis er med på denne satsingen, bl.a. har Canada valgt å stå utenfor. I en slik sammenheng synes ikke vi at Norge som et lite land behøver å delta i enhver sammenheng på dette området, og at vi heller kan konsentrere de tross alt begrensede ressursene vi har, om de største og tyngste institusjonene på dette området.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2001-11-16:
Representanten Rise stilte en del spørsmål ved Fremskrittspartiets forslag, hvor vi, som riktig beskrevet, tar til orde for å ta opp hele Nordisk Råds funksjon og stilling. Om alternativet skulle være at Norge skulle melde seg ut, ser ikke vi det som et alternativ. Norge er en del av Norden, Norge skal forbli en del av Norden, og vi – som vi også tidligere har understreket – ønsker et tett nordisk samarbeid. Det vi setter spørsmålstegn ved, er den parlamentariske dimensjonen gjennom Nordisk Råd. Mitt spørsmål til Rise blir om ikke også Kristelig Folkeparti ser at ting kan gjøres bedre, og at det kanskje kan gjøres på en annen måte for at vi kan få den dynamikk, den effektivitet og de resultater av det nordiske samarbeidet som vi alle er enige om at vi ønsker. At Norge setter seg på sidelinjen ved utelukkende å trekke seg ut, ser ikke vi som noen god løsning. Og ønsker man etter en grundig debatt om Nordisk Råds fremtid å fortsette med Nordisk Råd i nåværende form, er selvsagt også Fremskrittspartiet innstilt på at Norge må delta på de arenaer som eksisterer.