Gunnar Skaug (Arbeiderpartiet), 2000-06-07:
Riksrevisjonens undersøkelse av styring og oppfølging av prosjektet Nytt Rikshospital og de høringer som er gjennomført i kontroll- og konstitusjonskomiteens regi, avdekket, som saksordføreren sa i sitt innlegg, at planleggingen og styringen av prosjektet ikke har vært tilstrekkelig sett i forhold til størrelse og kompleksitet. På dette punktet støtter jeg saksordføreren fullt ut i hans beskrivelse. De ulike aktørene har ikke hatt god nok oversikt over framdriften og kostnadene i prosjektet. Kontrollordninger som skulle sikret at alvorlige svakheter ved økonomiforvaltningen ble avdekket i tide, har manglet. Kort sagt, ingen har hatt den nødvendige oversikt eller ivaretatt oppfølgingsansvaret på en fullgod måte. Det er foretatt en rekke utvidelser av byggeprosjektet underveis i prosjektperioden. Nye behov er presentert, ny teknologi, økt arealbehov osv. har i vesentlig grad bidratt til å sprenge kostnadsrammene. Det kan neppe være tvil om at arealene til nytt rikshospital i utgangspunktet var for små, og at kostnadene med utvidelsene derfor har blitt betydelig høyere enn om sykehuset fra starten hadde blitt planlagt med større volum og kapasitet. Rikshospitalet skal som kjent i tillegg til å være regionsykehus for helseregion 2, med nærmere 1,5 millioner mennesker, også dekke lokalsykehusfunksjoner, landsfunksjoner, medisinsk spisskompetanse og universitetsoppgaver som undervisning og forskning i samarbeid med Universitetet i Oslo. Dette er et vell av funksjoner som til tider representerer ulike interesser. Arbeiderpartiet finner for sin del grunn til å understreke at alle utvidelser har funnet sted etter ordinær behandling i Stortinget. Stortinget har også selv i noen tilfeller grepet direkte inn i prosessen med konkrete forslag. Ett eksempel er forslaget om 45 plasser til reumatologi. En viktig forutsetning for planleggingen av det nye rikshospitalet var at sykehusene i helseregion 2 skulle øke kapasiteten og overta pasienter og oppgaver fra det gamle rikshospitalet. Dette skjedde ikke, og en enstemmig komite mener at departementet på et betydelig tidligere tidspunkt i byggeprosessen enn våren 1996 skulle ha gjort seg kjent med fylkeskommunenes planer. Riksrevisjonens konklusjoner i Dokument nr. 3:11 for 1997-98 om at rutinene for kommunikasjon med fylkeskommunene i helseregion 2 ved planlegging og bygging av nytt rikshospital ikke har vært gode nok, er det ingen grunn til å stille spørsmål ved. – Jeg skulle gjerne hatt administrasjonsministeren til å lytte på det jeg nå sa, men han sitter i en koseprat med SVs parlamentariske leder. Jeg finner grunn til å bemerke det. Et annet forhold som tydeligvis har bidratt til å gjøre byggeprosessen komplisert, er valget av gjennomføringsmodell for prosjektet, med sterk oppsplitting i entrepriser. Ved å inngå avtaler om i overkant 170 forskjellige entrepriser, ved å kjøpe forskjellige deler f.eks. for tekniske anlegg på ulike steder, påtok man seg en betydelige risiko og et formidabelt samordningsansvar. Resultatene har da også vist at denne modellen ikke var vellykket. Arbeiderpartiet har derfor med tilfredshet notert at Statsbyggs administrerende direktør, Halvor Stormoen, under høringen i komiteen understreket at funksjonsansvar for fremtiden bør ligge på én hånd. Bygging av sykehus skiller seg fra andre prosjekter ved nødvendigheten av å foreta en rekke tilpasninger mellom bygg og medisinsk-teknisk utstyr. I dette tilfellet var ikke ansvaret for samordning godt nok ivaretatt og ansvaret heller ikke klart nok plassert i prosjektorganisasjonen. Som sagt, prosjekteringen og byggingen av nytt rikshospital har skjedd over lang tid, og det er foretatt en rekke endringer i det opprinnelige prosjektet som har utløst betydelige merkostnader. Under komiteens høring har spørsmålet om utvidelsen av behandlingskapasiteten til 33 000 innleggelser pr. år mv. og kostnadene forbundet med dette stått meget sentralt. Ifølge Statsbygg, som var ansvarlig for utbyggingen, var kostnadene beregnet til 337 mill. kr, basert på utført skissearbeid og erfaringstall. Dette beløp ble, riktignok etter noe diskusjon mellom Statsbygg og Finansdepartementet, foreslått bevilget i revidert nasjonalbudsjett i juni 1997. Arbeiderpartiet – og jeg regner med at også SV vil klargjøre dette senere i debatten – er derfor meget overrasket over den sterke kritikken som de borgerlige partiene retter mot Finansdepartementet og finansministeren i denne forbindelse. Denne kritikken ble også nå framført av saksordfører Vidar Kleppe. At en intern diskusjon om tallstørrelser som resulterer i at faginstansens eget kostnadsoverslag legges til grunn, skulle vært videreformidlet til Stortinget, burde etter min oppfatning falle på sin egen urimelighet. En informasjonsplikt som skulle omfatte foreløpige diskusjoner mellom ulike etater og/eller departementer, vil være helt umulig å praktisere, og vil i høyeste grad bidra til å forvirre beslutningstakerne i Stortinget. Det er da også grunn til å minne om at Riksrevisjonen i sine to rapporter overhodet ikke har rettet kritikk mot finansministeren eller Finansdepartementet. Og det synes jeg de borgerlige partiene, også representert i komiteen, bør merke seg. Den største økningen i kostnadsrammen skjedde i perioden 15. oktober 1998 til juli 1999. I dette tidsrommet økte kostnadene over 20 pst., fra 4,476 milliarder kr til 5,713 milliarder kr. Videre ble innflyttingsdato i samme periode utsatt en rekke ganger. Tidligere statsråd Dagfinn Høybråten la under høringen i komiteen stor vekt på at det ble gjort et meget grundig arbeid, ikke bare ved at Statsbyggs anbefalinger av kostnadsramme ble lagt til grunn; det ble også, som han sa, foretatt en ekstern kvalitetssikring fra departementenes side før forslag om endelig ny kostnadsramme ble lagt fram for Stortinget. Men heller ikke den endrede rammen holdt. Fortsatt påløper det kostnader man altså ikke har hatt full oversikt over. Dette viser hvilket komplekst og uoversiktlig byggeprosjekt man hadde å gjøre med. At det skulle være lettere for Jens Stoltenberg enn Gudmund Restad å få full oversikt over kostnadene i prosjektet, er det virkelig vanskelig å se logikken i. Tidligere statsråd Høybråten bekreftet at alle rapporter fram til august/september 1998, da kostnadssprekken og utsettelsen ble kjent, tilsa at alt var i rute, og at man kunne flytte inn på det forutsatte tidspunkt. Arbeiderpartiet ser ingen grunn til å betvile riktigheten av dette. Det viktige med denne gjennomgangen av prosjektet er hva vi kan lære til senere prosjekter. Det er derfor nødvendig at vi nå får en gjennomgang av alle sider av byggingen av nytt rikshospital, og at Regjeringen legger denne evalueringen fram for Stortinget på en egnet måte.