Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2017-06-06:
Når jeg hører noen av innleggene her i dag, kan man undres om Norge står på kanten av stupet. Det gjør vi ikke. Norge er et land med store muligheter. Vi har et godt utgangspunkt for å møte utfordringene foran oss. Formålet med perspektivmeldingen er å belyse de viktigste utfordringene landet møter i årene som kommer. Hvordan fremtidige generasjoner utformer samfunnet, vil ikke bare avhenge av de politiske valgene vi tar, men av velstandsutviklingen og teknologiske muligheter. Utfordringene må løses gjennom kloke politiske valg år for år, men det er viktig at vi allerede nå går i riktig retning. De siste tiårene har vært en gyllen periode for norsk økonomi. Viktige økonomiske trender har pekt vår vei. Nå brytes trendene: Oljefondet vil ikke fortsette å vokse like raskt. Avkastningen anslås lavere enn før. Oljeprisene har falt og ventes ikke tilbake til gamle høyder. En eldre befolkning fører til at en mindre del av befolkningen jobber og betaler skatt, og utgifter til pensjoner og helse- og omsorgstjenester vil øke. Det siste året har vi også sett klare tegn til mer proteksjonisme ute i verden. Det siste av disse trendbruddene kan vise seg å bli alvorlig for et lite land med vår næringsstruktur. Norges velstand er bygd på handel med utlandet og frie markeder. Et eksempel er oppdrettsnæringen. Den er en av våre største næringer og en viktig distriktsnæring. Samtidig er det sånn at utfordringene som økt proteksjonisme påstår å svare på, er høyst reelle. I flere land har den økonomiske veksten i svært liten grad nådd frem til flertallet i befolkningen. Sånn er det ikke i Norge. Norge er et land med små forskjeller. Så godt som alle har fått ta del i de siste tiårenes velstandsvekst. I tillegg går inntektsforskjeller i mindre grad i arv i Norge enn i de fleste andre land. Likevel må vi være klar over at en innvandringspolitikk som ikke er bærekraftig, vil medføre store forskjeller. Produktivitetsvekst er avgjørende for velferd. Skal vi gjøre som generasjonene før oss, nemlig å skape et bedre samfunn, må vi få mer igjen for innsatsen vi legger inn. Produktivitetsnivået i Norge er høyt, men som i de fleste andre OECD-land har veksten i produktiviteten det siste tiåret vært klart svakere enn tidligere. Siden mye av produktivitetsveksten i Norge er basert på teknologi og kunnskap som utvikles i andre land, vil svakere produktivitetsvekst ute smitte over på norsk produktivitetsvekst. Dette er hovedgrunnen til at produktivitetsveksten har falt. Veksten er også trolig trukket ned av lavkonjunkturen de siste årene. Etter finanskrisen har bedriftene vært varsomme med investeringene, bl.a. som følge av usikkerhet om den økonomiske utviklingen. Nedgangen er møtt av reformer etter at denne regjeringen overtok. Ifølge OECD har reformiveren avtatt i OECD-landene, mens Norge skiller seg ut med en markert økning i reformaktiviteten. Vi trenger altså å jobbe mer med reformer, ikke mindre. Betingelsen for god produktivitetsvekst er at vi gjennomfører nødvendige reformer. I 50 år har norsk olje og gass gitt oss et velferdssamfunn andre land bare drømmer om. Selv om disse ressursene er begrenset og sektoren ikke lenger vil trekke aktiviteten i fastlandsøkonomien opp år for år, vil verdiene på havbunnen være viktig for oss i mange tiår fremover. Det er også viktig at vi lykkes med å omstille norsk økonomi til en ny situasjon, der vi ligner mer på andre vestlige økonomier. Oljeprisfallet viste dette med all tydelighet. Noe av det viktigste vi kan gjøre, er å legge til rette for flere nyskapende bedrifter, og det har vi gode muligheter til. Leverandørindustrien har bygget opp en kompetanse som er sterkt etterspurt, også internasjonalt. Mange arbeidere er godt kvalifiserte, også til jobber i andre næringer. Teknologi fra oljebransjen er tatt i bruk innen næringer som fiskeoppdrett, helse, transport og fornybar energi. Økt levealder er kanskje det fremste tegnet på fremgang i et samfunn. Samtidig vil det kreve mye av oss når vi skal gi mange flere en god og verdig eldreomsorg, og betale for pensjoner. Velferdssamfunnet omfordeler ikke bare mellom personer, men også over livsløpet for den enkelte. Barn, unge og eldre mottar mer enn de bidrar med, mens voksne i midten betaler mest. Da må vår oppfatning av eldre justeres når levealderen øker. Vi kan ikke ha en utvikling der vi jobber en stadig kortere del av livet. Det er også slik at utfordringen jeg nevnte, forsørgerbyrden, forsterkes av høy innvandring. Det skyldes at innvandrere er en av gruppene hvor færre er i jobb enn gjennomsnittet. Av hensyn til både bærekraften i velferdsordningene og den enkelte innvandrer er det viktig at de som skal bli boende i Norge, blir godt integrert i arbeidslivet og blir økonomisk selvstendige. At vi stiller krav er en forutsetning. Det er også viktig at innvandringen ikke er større enn at vi kan håndtere den på en god måte. Innvandringspolitikken må være streng og ansvarlig for å sikre en bærekraftig asylpolitikk. Kort oppsummert viser perspektivmeldingen tydelig at dersom vi ikke er villige til å gjøre endringer, vil vi fremover få en sterkere vekst i utgiftene og en lavere vekst i inntektene på statsbudsjettet. Regjeringen mener det er to hovedstrategier for å møte utfordringene med finansieringsgapet: Økt yrkesdeltakelse ved at flere står lenger i jobb, og at flere deltar – vi må i større grad unngå at helseproblemer, språkvansker eller manglende kompetanse hindrer folk i å være i jobb. Det krever et skolesystem som gir unge de beste mulighetene til å klare seg i arbeidslivet. Mer heltid og mindre sykefravær vil også kunne bidra. I dag jobber hver tredje kvinne deltid. Hvis disse i stedet jobbet heltid, ville samlet antall timeverk i 2016 økt med vel 8 pst. Vi må få mer ut av pengene som brukes i offentlig sektor. Det krever tydelige prioriteringer, krav til resultater og klarere mål. Konkurranse kan også bidra – slik private barnehager har vært med på å gi oss full barnehagedekning, kan private løfte velferden og produsere mer av tjenestene i andre deler av offentlig sektor. Utfordringene vi står foran, er for store til at vi kan la ideologiske kjepphester og politiske spill prege samfunnsutviklingen. Motstanden mot private barnehager og vedtakene om å rekommunalisere private tilbud i eldreomsorgen er eksempler som går i feil retning. Fremtidens velferdssamfunn har ikke råd til å stenge ute dem som vil bidra til å utvikle velferden. Norge i 2017 er et godt land å bo i, men kloke valg må tas for å bevare velferdsordningene våre. Her er avbyråkratiserings- og effektivitetsreformen et nyttig verktøy. Flere av regjeringens reformer vil bidra til at mer av ressursene brukes der de trengs mest. De er en del av en offensiv strategi for å trygge Norges fremtid: Skattereform fordi vi må få bedriftene til å investere mer i nye næringer, ny teknologi og nye arbeidsplasser. Kommunereform fordi vi trenger større og sterkere kommuner. Politireform for å sikre gode polititjenester over hele landet. Sykehusreformen Nasjonal helse- og sykehusplan fordi pasientene skal ha den beste behandlingen av kompetent personell uansett hvor de bor. Opprettelsen av Nye Veier for å sikre helhetlig og kostnadseffektiv utbygging og drift av trafikksikre veier. Verken arbeidet for økt arbeidsinnsats eller mer effektiv ressursbruk er lett. Men regjeringen ønsker ikke å kutte i velferdstilbudet eller øke brukerbetalingene. Økt skatt løser ikke utfordringene, men vil derimot svekke insentivene til å jobbe og skape arbeidsplasser. Vi må være åpne for at Norge om 50 år ser helt annerledes ut, og vi har neppe fantasi til å forutsi hvordan utviklingen vil være. Det er bare å sammenligne Norge i dag med Norge for 50 år siden – da var ennå ikke oljen i Nordsjøen oppdaget. Det viktigste er at Norge har et godt utgangspunkt – økonomisk, kunnskapsmessig, teknologisk og sosialt – for å møte fremtidige utfordringer. Regjeringen ønsker ikke bare å trygge velferdsordningene, vi vil videreutvikle dem. Skal vi klare dette, kan vi ikke føre en politikk som tar Norge i revers. Vi har alle muligheter til å lykkes, men det krever at vi fører en aktiv politikk som tar Norge fremover. Vår evne til å skape gode arbeidsplasser, øke deltakelsen i arbeidslivet og utvikle og ta i bruk nye løsninger vil være helt avgjørende for hvilket velstandsnivå Norge vil få og for hvilke velferdsordninger vi kan ha. Disse utfordringene må løses gjennom kloke valg år for år. Det er valg jeg mener denne regjeringen i samarbeid med Kristelig Folkeparti har vist evne til å ta gjennom denne stortingsperioden. Det er en evne og vilje vi ønsker å videreføre også i de neste fire årene. På den måten trygger vi velferden, vi skaper ny vekst og verdiskaping i norsk økonomi.