Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2012-12-14:
Først vil eg takke interpellanten for at denne veldig viktige saka igjen er blitt sett på dagsordenen. Som allereie nemnt, har det sidan den andre verdskrigen vore over 100 000 unge menn og kvinner som har tenestegjort i internasjonale militære oppdrag på vegner av konge og fedreland, på vegner av storting og regjering. Desse har vorte sette til å løyse krevjande oppdrag i komplekse situasjonar og under tidspress, og dei har møtt vanskelege etiske dilemma. Soldatar på internasjonale oppdrag må vere budde på å ta liv på vegner av den norske staten og i enkelte situasjonar gi sitt eige liv for Noreg. Det er viktig at samfunnet gir veteranar den anerkjenninga dei fortener for den jobben dei har gjort på vegner av Noreg. Som nemnt tidlegare, kjem dei fleste som deltar i internasjonale operasjonar, styrkte ut av det, men dessverre ikkje alle. Altfor mange slit etter at dei har kome heim og har problem med å tilbakestille seg til eit sivilt liv, noko dei høge sjølvmordstala blant veteranar viser. Dette var òg tema på NRK i går. Veteranorganisasjonane har gjentatte gonger påpeika svikt i arbeids- og velferdsforvaltningas handtering av personell som har deltatt i internasjonale operasjonar. Kritikken omhandlar lang saksbehandlingstid, for omfattande dokumentasjonskrav, manglande intern koordinering og låg kompetanse om situasjonen til veteranane. Her må vi bli betre. Sjølv om det er enkelte trekk ved utviklinga dei siste åra som peikar i riktig retning, har vi framleis ein veldig lang veg å gå før vi er på eit tilfredsstillande nivå. For få år sidan tilsette Nav 33 såkalla losar i byane Bodø, Trondheim, Bergen, Stavanger, Kristiansand og Oslo. Dette var for at personar med lettare psykiske lidingar kunne bli losa gjennom systemet for å få ein enklare veg tilbake til arbeid og aktivitet. Dei tilbakemeldingane som ein får, er at dette fungerer veldig bra i Bergen, men i andre delar av landet har veteranar og andre knapt høyrt om tilbodet i det heile tatt. Dette er derfor noko som ein bør byggje vidare på, og ein kunne kanskje utvide ordninga. Losane er for alle, både veteranar og andre med psykiske utfordringar, men ein burde kanskje også få ein eigen veterankoordinator i kvart fylke, som kunne hjelpe veteranar gjennom eit byråkratisk system. Senter for Livsmestring i Jølster, som er eigd av Stiftelsen Bergen Diakonissehjem, er eit senter som kunne gitt eit tilbod til veteranar, men som ikkje har fått pengar i statsbudsjettet for 2013 til å starte opp. Framstegspartiet foreslo 20 mill. kr til oppstart av dette tilbodet, men blei røysta ned. Eg vil også tilføye at det er veldig mykje godt frivillig arbeid som blir utført rundt omkring i landet. Det er m.a. Kronstad Hovedgård i Bergen, Hordaland. Ein liknande stad er Camp Nidaros i Trondheim. Desse gjer eit veldig godt arbeid. Her treffer veteranar veteranar, og det er ingen som forstår veteranar så godt, som veteranar sjølve. Eg er heilt overtydd om at det frivillige arbeidet som blir gjort her, har spara mange liv. Uansett er det regjering og storting som tar avgjerda om at unge kvinner og menn skal sendast ut på internasjonale militære oppdrag, og då er det vår plikt å ta vare på dei som får problem når dei kjem tilbake etter enda teneste. Norske soldatar som blir psykisk og fysisk skadde i teneste for Noreg, må bli ivaretatt, både medisinsk og økonomisk, på ein langt betre måte enn dei blir i dag.