Erna Solberg (Høyre), 2000-11-14:
Det finnes mange eksempler på grove og alvorlige brudd på menneskerettigheter rundt omkring i verden – så store at i det perspektivet synes de fleste problemer i vårt eget land små. Men det betyr ikke at de områdene der Norge har noe å lære eller noe å endre, ikke også skal tas opp og settes i fokus når det gjelder spørsmål knyttet til menneskerettigheter. Jeg har lyst til å konsentrere meg om to ting, som også er nevnt i innestillingen. Det er to ting som jeg mener er blitt mer og mer aktualisert, og hvor jeg mener – på i hvert fall ett av områdene – at flere partier utøver en rimelig stor grad av dobbeltmoral. Det er spørsmålet om negativ organisasjonsfrihet. Jeg skjønner at det er vanskelig for et parti som Arbeiderpartiet, som har tett tilknytning til alle de organisasjoner som det har vært saker om knyttet til spørsmålet om negativ organisasjonsfrihet, å se over sin egen skjortesnipp og se at her er det et prinsipp som er like viktig som det prinsippet man selv har slåss for når det gjelder faglige rettigheter, nemlig prinsippet å velge hvem som representerer en, eventuelt velge ikke å være representert. Jeg er også forbauset over at mellompartiene, som i en debatt for et og et halvt år siden klart gav uttrykk for at de mente at dette allerede var integrert i dagens lovverk, faktisk ikke er villige til å være med på et forslag om å sikre det klart og entydig gjennom norsk lov, når to rettsinstanser har sagt at det ikke er integrert i dagens lovverk. Jeg vet at man ønsker å vente på Høyesterett i den sammenhengen, men sannheten er at vi har altså ingen amerikansk høyesterett i Norge. Det er denne sal som er den primære lovfortolker. Når to rettsinstanser har sagt at det er uklarhet på dette punktet, og når man mener at den negative organisasjonsfriheten ikke er hjemlet, burde dette huset være det som pålegger Regjeringen å gjøre endringer i lovverket for å klargjøre at det er en rettighet som vi også oppfatter som en menneskerettighet. Det finnes mange lovtekster, og denne traktat er knyttet til menneskerettigheter. Men for mange mennesker er det også en del prosatekster som i stor grad legemliggjør hva man mener og hvordan man opplever det hvis man ikke har menneskerettigheter. Franz Kafka har vært en av dem som best har skrevet tekster på dette området, ikke minst gjennom boken «Prosessen», om hvordan rettssystemet ikke virker uten de helt klare rettighetene man skal ha. Men han har skrevet en annen tekst som er ganske aktuell for dagens situasjon i Norge, nemlig «Slottet», en roman om det uangripelige byråkratiet. Dessverre er det slik at det finnes mange i vårt samfunn i dag som opplever at vi har laget vårt eget «slott». Det gjelder alle dem som av en eller annen grunn ønsker å få besøk av en familiedeltaker eller en venn fra et annet land som har visumplikt til Norge. Slik UDI fungerer i dag, med saksbehandlingsprosess og tidsrammer som vi ville kalt gammeldags østeuropeiske, for å kunne si ja til bare et besøk i Norge, har vi altså etter hvert bygd opp vårt eget lille slott i kafkask mening. Det er altså slik at det finnes personer i dag som ber om å få besøk i Norge, personer som i november i fjor høst søkte om familiebesøk i sommer, hvor man måtte avlyse besøket og avbestille billettene, fordi da juni måned kom, var ikke UDI ferdig med saksbehandlingen. Det er eksempler på personer som er i den motsatte situasjonen av den situasjonen som jeg husker det stod om i norske medier for 20 år siden, da russerne ikke ville gi slipp på folk som hadde giftet seg med norske statsborgere. De slapp ikke ut av Russland. Da var det et stort brudd på menneskerettigheter. I dag er jo situasjonen at mange ikke slipper inn i Norge, eller det tar utrolig lang tid. Det er altså den motsatte situasjonen. Det er på mange måter vi som bryter dem. Men i dette byråkratiet er det spesielt noen som rammes, og det er de enslige asylsøkerne, de som egentlig har spesielle rettigheter gjennom bl.a. vergelovsordningen. Men som det har vært dokumentert gang på gang: Den vergelovsordningen som eksisterer for enslige asylsøkere, fungerer ikke. Det medfører at man ikke får oppnevnt hjelpeverge, slik at det tar enda lengre tid å få tatt asylavhør av enslige mindreårige asylsøkere enn det gjør å behandle sakene for andre asylsøkere. Dette er en sak som vi har tatt opp overfor ulike statsråder. Jeg var veldig forbauset over å se årets statsbudsjett, som faktisk ikke hadde et eneste styrkingstiltak knyttet til denne ordningen, mens man faktisk i utgangspunktet har ventet på en stor lovgjennomgang av hele vergelovsordningen. Jeg tror det trengs strakstiltak i forhold til enslige asylsøkere, ikke bare for utplassering i kommunene, men også for å få en fungerende verge- og støttefunksjon som gir mye nærmere kontakt og forståelse for hvordan vårt system fungerer, hvilke forventninger de kan ha, og som gir dem hjelp i det norske samfunnet, også hjelp mot eventuelle overgrep som avisene har dokumentert i den senere tiden. Det haster med å gjøre noe på dette området. Det ville ikke være greit hvis vi skulle få en ny Kafka som skrev «UDI» istedenfor «Slottet».