Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-12:
Det er sagt mye klokt i denne debatten, ikke minst fra statsrådens side, men også andres innlegg syns jeg viser at man har en tilnærming til dette som jeg slutter meg veldig mye til. Jeg har lyst til å gjøre meg to–tre refleksjoner. Det ene går på dette med betydningen av en sterk offentlig sektor og en sterk politisk styring. Sjøl om Norge er rikt på penger, tror jeg også vi har et system som ivaretar folk når vi kommer ut i krevende situasjoner, et system som er bygd opp gjennom mange år, og som er en viktig grunn til at krisen blir mindre tøff for folk flest i Norge enn i en del andre land. Vi har et skolesystem, et helsevesen, ordninger for folk som blir ledige, osv., som gjør at dramatikken blir langt mindre enn f.eks. i et land der man ikke har ordninger ved arbeidsledighet, der man betaler skolene sjøl, der man betaler helsevesenet sjøl, osv. Det at vi har den velferdsmodellen som Norge har bygd opp gjennom mange, mange år, tror jeg folk nå setter enda mer pris på enn tidligere, fordi man ser at i krevende situasjoner er det et nettverk på alle områder, slik at dramaet blir mindre enn i en del andre samfunn. Den andre refleksjonen går på dette med de mulighetene som en krise gir, og kanskje nødvendigheten av at vi fikk en krise. På bakgrunn av de rapportene og den informasjonen som iallfall jeg har fått når det gjelder klimautfordringer og miljøutfordringer, var det nok også behov for at verden roet seg litt ned. Nå ser vi at bilindustrien i USA, som har en av de største utfordringene med hensyn til dette klima, kaster seg rundt og skal begynne å produsere en ny type biler, biler som bl.a. går på elektrisitet og på andre drivstoff, og som bruker langt mindre drivstoff. Det er bare et eksempel på at en krise fører til at vi nå må tenke på en annen måte, at vi må omstille oss. Jeg tror dette er en utfordring som også er viktig for enkelte bedrifter her til lands, men vi er dyktige, vi må se framover, og vi må omstille oss. Det var slik i Stavanger. Jeg vet ikke hvor mange hermetikkfabrikker det var i Stavanger da kjøleskapet i sin tid kom. Men det var ganske dramatisk for hermetikkindustrien da kjøleskapet kom. Men også der måtte man kaste seg rundt og si: Hva gjør vi nå, når vi har fått en konkurrent som kjøleskapet? Jo, vi må tenke på nye måter, og vi må skape nye arbeidsplasser. Og i Rogaland må man kunne si at man har lyktes med omstilling. Likeens var det på Kongsberg, som først var et sterkt gruvesamfunn. Senere gikk de over til våpenproduksjon, og nå er de verdens ledende på undervannsteknologi, osv. Jeg tror at i krise kan man jo også se det slik at det er positivt at folk får prøve seg litt, og at det kan være positivt at man tenker seg om og kanskje får omstilt bedriftene i en mer miljøvennlig retning og blir mer framtidsrettet. Den tredje refleksjonen går på dem som blir arbeidsledige. Her tror jeg vi har en utfordring som vi må jobbe enda hardere med. Flere – bl.a. Kongshaug i det siste innlegget – har vært inne på at en måtte sørge for at flere fikk studieplass. Det er veldig fornuftig. Men uansett tror jeg det er viktig at man tenker slik at når folk blir arbeidsledige, skal vi gjøre alt vi kan for at de bruker den tida de er ledige, til å fylle på med kompetanse, slik at de er dyktigere når de kommer tilbake på jobb. Enten det dreier seg om tre måneder, seks måneder eller i verste fall et år, bruker man tida fornuftig, for arbeidsledige skal uansett ha ytelser gjennom Nav, og det er bra. Men det at man i tillegg har noe å gå til hver dag ved at de får opplæring, tror jeg er kjempeviktig, for da kommer man inn i en god sirkel. Det gjelder ikke bare den personen som får kompetanse og påfyll, men det gjelder hele nasjonen. Hvis det er 100 000 arbeidsledige, f.eks., og alle får kompetanseheving, blir det et voldsomt kompetanseløft til sammen for Norge som nasjon. Derfor håper jeg framover – hvis ledigheten stiger og den biter seg fast – at vi finner løsninger og ordninger som gjør at de som er ledige og får dagpenger eller ytelser, samtidig får sjansen til å bli dyktigere, noe som er bra for dem sjøl, men også for landet.