Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-05-27:
Vold mot barn er grov kriminalitet. Det har jeg et behov for å si, fordi det i veldig mange år ikke ble ansett for å være det. Det har liksom vært lov å banke både kjerring og unger. Vi vet også at kvinner utøver vold mot barn. Vi vet også hvor skadelig vold er. Selvfølgelig skjønner alle at vold mot barn er skadelig, men vi vet også at barn som opplever å være vitne til vold, får stor skade av det – skade som de bærer med seg hele livet. Det var derfor den forrige regjeringen la så stort alvor i dette arbeidet: Vi la fram flere handlingsplaner, vi styrket barnevernet, og vi la også fram strategien Barndommen kommer ikke i reprise, som statsråden viste til, og som jeg er veldig glad for at de sier at de skal følge opp. Da er det viktig at vi ikke kutter i de tiltakene som skal lære ansatte å se på barn, med de riktige brillene på, forstå hva man ser, orke å ta inn over seg hva man ser og skjønne hva man skal gjøre når man møter barn. Sjøl har jeg jobbet i barnehage uten å ha den kompetansen, så jeg vet litt om hvordan det er å stå som en litt hjelpeløs tilskuer og kanskje heller ikke få hjelp av barnevernet når man ber om det. Nyere undersøkelser viser hvor stort omfang dette har, og derfor er dette et av de alvorligste samfunnsproblemene vi har i Norge i dag. Vi har faktisk ikke fått bukt med dette. Vold og overgrep må tales i hjel – ikke ties i hjel. En må bryte skammen, og noen av dem som kan få barn i tale, er helsesøstre. Derfor er jeg glad for at man sier at man vil sikre det framover, for vi la inn 180 mill. kr i våre siste budsjetter, men det som vi så, var at det ikke var så lett å se spor etter disse pengene i kommunene. Derfor må penger øremerkes hvis vi mener at de skal til barna. Det må vi gjøre, for det er kanskje dit en del av disse barna kan gå for å si fra om at de har problemer. Jeg vil også minne om Vennligst forstyrr!-kampanjen, som Redd Barna har. Den må styrkes og støttes. Den er veldig viktig for det samarbeidet som må være på dette området. Jeg vil også understreke at meldeplikten står over taushetsplikten. Det må vi alle sammen si. Jeg hørte en statssekretær som klusset med det, i en radiodebatt for ikke lenge siden. Det må ikke forekomme. Men det må også være sånn at når man anmelder, må politiet ta tak i det. Aftenposten viste i går hvordan politiet i mitt hjemfylke ikke tar tak i saker som gjelder familievoldssaker, som det heter, der barn også er involvert. På tross av at Stortinget enstemmig har sagt at dette skal prioriteres av politiet, skjer det altså ikke, og saker blir liggende i ett og to år. Hva i all verden utsettes disse barna, som enten utsettes for vold, eller som lever i et miljø hvor det er vold, for da? Vi vet at dette skader dem. Her har også justisministeren et meget stort ansvar for å se hva man skal gjøre når dette faktisk ikke blir prioritert – på tross av enstemmighet om dette i mange år. Statsråden sier at man må klare å prioritere, og at man skal prioritere dette når man følger opp. Ja, da må man prioritere det livsviktige: vern mot vold og en barndom som kan skade en for hele livet. Statsråden sier at hun er utålmodig, og så forteller hun at det var fire statsråder samlet da man tok imot en rapport osv. Ja, men jeg regner med at hele regjeringen og alle statsrådene var samlet da de drøftet og la fram f.eks. revidert nasjonalbudsjett. I revidert nasjonalbudsjett finner vi at de hadde mulighet til å spa fram 100 mill. kr til mer taxfree-handel, altså mer billig sprit til folk, og 100 mill. kr til små båtmotorer, sånn at de skal bli billigere. Men hvor de små, redde ungene var, vet jeg ikke. Det er ved sånne korsveger man prioriterer – ikke når man tar imot en rapport, eller når man holder en pressekonferanse og sier at dette er viktig osv. Det er også viktig, men det er pengene som råder, og her trengs det mer penger. Det er dette området som må prioriteres, for det er livsviktig.