Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2000-12-12:
Representanten Frøiland valgte å blande inn Fremskrittspartiets reduksjon av sykelønnsordningen i stedet for å gi et dekkende svar på spørsmålet fra representanten Knudsen om lese- og skrivevansker. I finansdebatten stilte jeg statsråden et spørsmål om hvordan han ville gripe fatt i problemet med en manglende kvalitetsforankring av skolens innhold og elevenes utbytte og lik rett til å kunne velge en kvalitativt god opplæring uavhengig av foreldrenes økonomi. Det var med en viss frustrasjon jeg mottok hans svar fra Stortingets talerstol som var svært lite presist og faktisk direkte usant. Fremskrittspartiet la fram et alternativt budsjett med en betydelig satsing på utdanning og forskning. Partiet viste også hvordan ressursene skulle brukes. Totalt ønsker Fremskrittspartiet å bruke 29 238 503 200 kr til utdanning og forskning. Hvordan statsråden kan få dette beløpet til å bli en reduksjon i forhold til Regjeringens budsjett på 1 milliard kr, er mer enn underlig. Men jeg skal ikke bruke mer tid på statsrådens manglende tallferdigheter. Når det blir sagt så mye om viktigheten av satsing innen IKT i opplæringen, er vi i Fremskrittspartiet helt enig i dette. Det som imidlertid forundrer oss, er at dette viktige satsingsområdet blir behandlet så vidt nonchalant. Dersom et flertall virkelig ville bruke ressurser, hadde det vært naturlig å foreta planlagte innkjøp i stort – virkelig stort. Da hadde et beløp på 1 milliard kr vært relevant å bruke på en kontrakt plassert direkte hos produsent. Fremskrittspartiet ser nødvendigheten av strukturelle og organisatoriske endringer innen utdanningssektoren – fra 6-åringen til forskerutdanningen. Det er ikke nytt at vi vil ha en kvalitativt bedre og mer effektiv utdanning enn det vi har i dag. Fremskrittspartiet ønsker en individrettet opplæring, hvor læringen er rettet inn mot det enkelte barns evner og muligheter. Opplæringen skal betales av det offentlige, og brukernes rettssikkerhet i forhold til tilbudenes kvalitative mål skal garanteres av staten. Fremskrittspartiet ser ingen grunn til at kommuner, fylker og stat skal ha tilnærmet monopol på utdanning. Det er en menneskerett at borgere i ethvert samfunn gis adgang til å velge utdanning. Dette gjelder for foreldre til mindreårige barn og voksne på vegne av seg selv. Foreldrenes rettigheter er spesielt viktig når vi erkjenner at foreldrene er de som kjenner egne barn og deres muligheter best. Videre vet vi fra forskning i en rekke land at et variert utdanningstilbud driver kvaliteten oppover, fremfor den mer stereotype selvfølgelighet som lett finner sted, der monopolet på kunnskapsdannelse domineres av en politisk gruppering. Det brukes millioner på forskning, bl.a. på fiskebestandene langs kysten og i Barentshavet. Videre brukes det millioner til drift av oppsynsskip og vakthold. Alt dette er gode formål som ingen kan si seg uenig i eller forsøker å skjære ned på. I dette perspektivet synes det å herske en kollektiv inkompetanse innenfor skoleverket når det gjelder å ivareta barns rett til å bli tilført både kunnskap og sosial kompetanse i forhold til et fremtidig arbeids- og samfunnsansvar. Ideen om uttrykket «kollektiv inkompetanse» kommer når media viser at lærere anbefales å ta kurs i selvforsvar av tillitsvalgte representanter i Lærerlaget. Jeg må få spørre hvilke holdninger som styrer hos dem som vitterlig er ansatt for å være pedagoger og veiledere for barna våre, samtidig som de ikke vil innrømme at foreldrene både har rettigheter og kompetanse i forhold til egne barn. Fremskrittspartiet vil at den fremtidige lærerutdanningen revideres og kvalitetssikres. Dette synes alle å være enige om. Men svært lite skjer. Når viljen til å ta forskning på alvor er til stede, vil f.eks. en undersøkelse fra Møreforsking med over 200 skoler som grunnlag, som viste at 60 pst. av de spurte lærere mente at det var foreldrenes ansvar alene å oppdra barna, få mye større tyngde. De samme foreldre opplever at Lærerlaget ved sin leder hevder at foreldre er inkompetente til å vurdere skolens innhold og kvalitet. Dette henger ikke helt sammen. I dette tilfellet opplever jeg at Fremskrittspartiet ivaretar foreldrene og dermed barna på en fullverdig måte. Vi vil ha foreldrene inn i skolen som likeverdige deltakere og en ubrukt ressurs. Vi vil at foreldrene skal få det ansvaret for sine barn som de etter loven har. Dette grepet vil være ett av flere nødvendige grep for økt forståelse for kvalitet basert på ro, orden og disiplin, som barn trenger for å kunne ha en trygg oppvekst og et godt læremiljø. Fremskrittspartiet kan ikke støtte forslag som i konsekvens betyr at offentlig ansatte erstatter mor og far for barn flest. Vi innser den smertelige sannhet som utkrystalliserer seg i form av stadig reduksjon av det generelle opplæringsnivået, som igjen gir dårligere ferdigheter. Dette kommer til syne i form av prekvalifiserende kurs innen høyere utdanningsinstitusjoner over hele landet, og ikke minst ved det faktum at den faglige dyktighet hos de elevene som søker håndverksyrker, ikke er tilfredsstillende. Gamle mestere hevder sågar at det er langt mellom yngre med fagbrev som uten videre kan arbeide selvstendig. Det hjelper ingenting at Regjeringen vil snevre inn den enkeltes mulighet til VK I-kurs innen IKT. Fremskrittspartiet har videre tatt innover seg at skolebyggene må ivaretas på en langt bedre måte enn i dag. Vi har derfor innenfor de rammer som budsjettavtalen gir, funnet å kunne gi et incitament til kommunene når det gjelder å ta ansvaret for nødvendige bevilgninger til vedlikehold og oppgradering av skolebygg. Fremskrittspartiet vil ikke flytte dette viktige lokalpolitiske ansvaret, men innser at flertallene rundt omkring i kommunene fungerer bedre i et vegetarisk miljø. I forhold til Stortingets flertall ved budsjettavtalen har Fremskrittspartiet innen høyere utdanning og forskning ingenting å skamme seg over. Tvert imot, vi tar i tillegg ansvar for nødvendige justeringer innen spesielle høyskoler, som er tvingende nødvendig, og erkjenner ansvar i stedet for å umyndiggjøre ytterligere. Det er betenkelig ut fra rent samfunnsøkonomiske synspunkter at så få studenter gjennomfører studiene på normert tid. For å bedre mulighetene for heltidsstudentene økes den generelle stipendandelen i Fremskrittspartiets budsjett med 1 pst. Dette gir en utgift på ca. 80 mill. kr. Samtidig settes det av 50 mill. kr til et «turbostipend» for å stimulere til økt gjennomstrømning og raskere studieprogresjon. Dette hadde man tidligere, men man fant det tydeligvis fornuftig å gå bort fra det. Vi tar det nå inn igjen. Videre vil Fremskrittspartiet bedre mulighetene for studentene til på helt fritt grunnlag å vurdere utdanningstilbudene globalt. Vi lever i en vesentlig mindre verden enn det vi gjorde for bare 20-30 år siden. For å få dette til har vi økt gebyrstipendene, slik at det er reelle muligheter. Når det gjelder privat høyere utdanning, må dette også kunne bygges opp og være økonomisk forsvarlig å velge. Derfor innfører vi også et gebyrstipend som er tenkt å dekke – helt eller delvis – studiepenger til private studiesteder innenlands. Det er beklagelig at det ikke har vært mulig å få flertall for disse forslagene, som ville gitt en valgfrihet og et handlingsrom for den enkelte student til selv å vurdere hva man ønsker å studere, og hvilken kvalitet det skal være på det tilbudet som blir gitt. I tillegg vil jeg få lov til å si at forslag nr. 4, fra Fremskrittspartiet, Høyre og Sosialistisk Venstreparti, ikke vil bli tatt opp, fordi dette spørsmålet ble behandlet i forrige uke og da nedstemt. Jeg vil så ta opp de forslag som Fremskrittspartiet har fremmet, alene eller sammen med andre.