Jørund Rytman (Fremskrittspartiet), 2011-06-16:
Statens pensjonsfond utland, på folkemunne kalt oljefondet, passerte i oktober 2010 for første gang 3 000 mrd. kr i markedsverdi. Ved årsskiftet var markedsverdien til Statens pensjonsfond utland 3 077 mrd. kr, og markedsverdien til Statens pensjonsfond Norge var på 133 mrd. kr. En annen tankevekkende milepæl ble nådd for ca. en uke siden, ca. 15 år etter at finansminister Sigbjørn Johnsen gjorde det første innskuddet. Med ca. 3 100 mrd. kr til forvaltning anses oljefondet nå for første gang for å være verdens største statsfond. Det antas at man da passerte statsfondet til Abu Dhabi i De forente arabiske emirater. Det er tverrpolitisk enighet om at fondet skal skape høyest mulig avkastning innenfor moderat og konservativ risikotoleranse. I nasjonalbudsjettet for 2011 blir fondets størrelse anslått til å være over 6 000 mrd. kr ved inngangen til 2020. Hele finanskomiteen understreker betydningen av at dersom fellesskapets sparemidler skal komme både dagens generasjon og framtidige generasjoner til gode, er vi avhengig av en langsiktig og trygg forvaltning samt bred oppslutning og en stor grad av legitimitet rundt måten midlene i Statens pensjonsfond forvaltes på. Jeg la merke til at regjeringen ved finansministeren i sin pressemelding om denne stortingsmeldingen, Meld. St. 15 for 2010–2011, Forvaltningen av Statens pensjonsfond i 2010, skrev følgende: «I motsetning til hos tradisjonelle pensjonsfond er ikke vår sparing øremerket særskilte forpliktelser som for eksempel løpende pensjonsutbetalinger.» Jeg konstaterer derfor at fondet ikke har noe med pensjoner å gjøre, og fikk dermed bekreftet mine antakelser om at det har vært og er et retorisk grep konstruert for å overføre mindre av statens enorme overskudd til folket. Vi i Fremskrittspartiet mener derfor at navnet på fondet er direkte misvisende, og at en da bør vurdere å endre det. Statens pensjonsfond – eller hva man enn skal kalle det – har som formål å spare til kommende generasjoner slik at de også skal kunne nyte godt av petroleumsformuen. Men det er også en plikt at vi bygger opp nasjonen videre for landets befolkning, slik at landets nåværende og framtidige næringsliv vil være godt rustet og ha gode forutsetninger for å hevde seg og være konkurransedyktig i den internasjonale handelen. Sentralbanksjef Øystein Olsen la i sin årstale i februar 2011 stor vekt på gjennomføringen av handlingsregelen, som også er en konstruert regel. Sentralbanksjefen påpekte at handlingsrommet er brukt «til å gjennomføre standardøkninger og øke utgiftene på en rekke områder. Prioritering av tiltak som styrker produktiviteten og vekstevnen på lengre sikt, herunder justeringer i skattesystemet, synes derimot å ha kommet noe i bakgrunnen». Jeg håper derfor at regjeringspartiene nå også vil fokusere på at økt bruk av oljepenger kanaliseres til f.eks. forskning, infrastruktur og vekstfremmende skattelettelser, slik hensikten var og bør være, at folk flest, skattebetalerne, skal beholde mer av sine egne penger, og at fondet brukes til å skape økonomisk vekst. På samme måte som når du eller jeg er eier av et hus, en leilighet eller en bondegård, for den saks skyld, er vi opptatt av å ha den i best mulig stand, og vedlikeholder den. Kanskje, forhåpentligvis, gjør vi den i enda bedre stand enn den var da vi overtok den, slik at våre arvinger kan overta en eiendom som kan møte alle mulige framtidige stormer og værtyper. En fornuftig eier lar ikke sitt hus forfalle, har alle pengene sine i banken og bruker rentepengene til forbruk og fest – men investerer. Vi har i forbindelse med denne stortingsmeldingen hatt en høring i finanskomiteen. Det som gjør meg litt betenkt, er mangelen på interesse. Kun en håndfull interesseorganisasjoner meldte sin interesse og møtte opp. Det var ikke personer, institusjoner, organisasjoner eller firmaer som hadde meninger om hvordan fondet kan få bedre avkastning, eller kanskje mindre risiko, eller mer åpenhet; de var hovedsakelig opptatt av etikk og miljø, som for så vidt er vel og bra, men etter min mening burde det kanskje vært flere enn Regnskogfondet, WWF-Norge, Forum for Utvikling og Miljø og organisasjonen Slett U-landsgjelda som møtte opp. Det var ingen innspill fra finansnæringen eller selve forskningsmiljøet, kanskje fordi vi har et for lite forskningsmiljø i Norge på dette området. Det eneste var et skriftlig innspill fra blogger Lars Haakon Søraas, for øvrig vararepresentant til Norges Banks representantskap, og Morten Josefsen, som er blogger og doktorgradsstudent på Handelshøyskolen BI. Vi registrerer alle sammen at det i ny og ne forekommer debatt i media. Denne uken var det interessant å lese innspillene fra investor og milliardær Øystein Stray Spetalen. Han langet denne uken igjen ut mot oljefondet og spurte rett ut: «Hvor lenge skal vi sitte og ikke tjene penger på aksjer?» Jeg siterer videre: «Vi startet i 1998 med å investere i aksjer, og vi har frem til nå ikke tjent på det. Vi har ikke tjent penger på dette på 13 år, i den mest fantastiske økonomien vi har hatt.» Jeg minner om advarslene som Fremskrittspartiet kom med da stortingsflertallet her ønsket å øke aksjeandelen fra 40 til 60 pst., som skjedde mot Fremskrittspartiets stemmer. I tillegg mener finansmannen Øystein Stray Spetalen, i likhet med Fremskrittspartiet, at Norge burde ha bygget opp forvaltningskompetanse selv, hovedsakelig her i Norge, samtidig som man bør være seg bevisst hvem som sitter i styrer og kontrollorganer i forvaltningen. Fremskrittspartiet har tidligere tatt til orde for og foreslått at vi etablerer et norsk kapitalforvaltermiljø på bakgrunn av de investeringene som foretas gjennom Statens pensjonsfond, slik at det i større grad kommer Norge og befolkningen til gode, på samme måte som vi i sin tid bygget, og fortsatt bygger, opp et miljø rundt oljeteknologi, som Norge i dag er verdensledende på. Jeg minner også om at Fremskrittspartiet for mange år siden først tok til orde for at fondet burde investere i eiendom. Statens pensjonsfond gjorde sin første unoterte eiendomsinvestering 13. januar 2011. Mandatet fastsetter at Norges Bank nå skal plassere inntil 5 pst. av Statens pensjonsfond utlands kapital i egen eiendomsportefølje ved å redusere obligasjonsporteføljen tilsvarende. Det er forventet at det vil ta flere år å bygge opp en så stor portefølje, noe som NBIM bekreftet under høringen, samtidig som man selvfølgelig forventer å øke investeringen de nærmeste år. Hele finanskomiteen mener det er viktig å bruke den tiden som er nødvendig for å sikre forsvarlig innfasing av investeringer i eiendomsmarkedet. Finanskomiteen har merket seg at etter departementets syn tyder en ny gjennomgang av relevant forskning på at valutarisikoen i Statens pensjonsfond utland er mindre enn tidligere antatt, og uansett relativt liten, slik at det da ikke lenger synes å være grunnlag for å ha en så vidt sterk konsentrasjon av investeringene i Europa, som fondet har i dag. Som det sies: «Verdens produksjonskapasitet og verdipapirmarkeder befinner seg i større og økende grad i andre deler av verden. Over tid bør derfor andelen av fondet som er investert i Europa reduseres, til fordel for større andeler i resten av verden.» Dette tar finanskomiteen til etterretning, men ønsker samtidig å understreke betydningen av det europeiske markedet for investeringene i Statens pensjonsfond utland, og at det europeiske markedet fortsatt vil være svært viktig. Som det kommer fram i meldingen, vil departementet arbeide videre med fastsettelsen av en ny geografisk fordeling. Finanskomiteen forutsetter at endringer med vesentlige betydninger for fondets risiko og forventede avkastning vil bli lagt fram for Stortinget før de gjennomføres. Jeg minner også om at man i flere år har vurdert å opprette et eget fond for investeringer i fremvoksende og mindre utviklede markeder, noe som er i tråd med konklusjonene i Utviklingsutvalget og Nordfunds anbefalinger. Det er derfor litt skuffende at det heller ikke denne gang blir lagt fram noe forslag om å opprette et eget fond for investeringer i fremvoksende og mindre utviklede markeder. Dette har blitt utsatt en rekke ganger. Fremskrittspartiet står sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre om å ønske fortgang i denne prosessen, og at det opprettes et eget fond for dette. Det er interessant og tankevekkende at rammen for forvaltningskostnader har ligget stabilt gjennom flere år til tross for sterk vekst i fondets størrelse. Tallene for 2010 viser en kraftig økning i forvaltningskostnadene, og budsjettet for 2011 viser en økning i honorarer til eksterne forvaltere på 39 pst. i forhold til 2010. Under høringen i Stortingets finanskomité sa finansministeren og lederen for NBIM, at på grunn av størrelsen av fondet oppnår SPU stordriftsfordeler og er attraktiv for eksterne forvaltere, og at NBIM har oppnådd gode avtaler med eksterne forvaltere. Da synes jeg at kostnadsrammen også burde reflektere dette. Jeg setter pris på at det har blitt mer åpenhet rundt forvaltningen og ønsker at forvalternes lønn og bonusbetingelser, også frynsegoder, kommer klarere fram i Norges Banks fremtidige rapporter. Det manglet ikke på kritikk og advarsler etter at det kom fram at fondets forvaltere mottok store bonusutbetalinger i kriseåret 2008, et år hvor fondet hadde negativ avkastning på 633 mrd. kr. Likevel kunne vi registrere at ekstremt store utbetalinger til forvaltere også skjedde i 2010, deriblant en utbetaling på 500 mill. kr til en forvalter. Fremskrittspartiet mener at det ikke kan dokumenteres at aktiv forvaltning gir best avkastning på sikt. Vi er bekymret over kostnadsutviklingen på fondet og ønsker bl.a. derfor en indeksbasert forvaltningsstrategi for fondet. Forvaltningen av Statens pensjonsfond bør i større grad skje i henhold til globale indeksreferanser. En slik strategi vil etter vår og en del finansforskeres mening både redusere risikoen og kostnadene knyttet forvaltningen. En indeksbasert forvaltning vil samtidig gjøre det mulig for Norge å etablere et verdensledende forvaltermiljø innen denne formen for forvaltning. For i større grad å kunne etterprøve og sammenlikne resultater for ulike forvaltningsstrategier, foreslår Fremskrittspartiet at fondet splittes i to, der 5 pst. av fondet forvaltes innenfor dagens regime, mens de resterende 95 pst. av fondet flyttes over til passiv indeksbasert forvaltning. For å oppnå konkurranse ønsker vi at den passive delen også deles i to, der den ene delen forvaltes under NBIM og den andre delen settes ut på anbud. Dette er nevnt i forslag nr. 7. Jeg tenkte kanskje også å si litt om etiske retningslinjer, men vi får kanskje se på utviklingen av debatten, om SV provoserer oss, så det kan vi eventuelt komme tilbake til. Vi har selvfølgelig også forslag her, som vi også har fremmet tidligere år, hvor vi poengterer at vi mener at regjeringen utvider dette begrepet mer og mer. Avslutningsvis vil jeg komme med noen bemerkninger – for vår del hyggelige bemerkninger – om at det skjer politiske endringer når det gjelder synspunkter om forvaltningen av oljefondet. Jeg har bl.a. tatt meg tid til å se tilbake – de siste fem, seks årene – på hva finanskomiteen har drøftet tidligere, og hva de ulike partiene har foreslått av endringsforslag når det gjelder forvaltningsstrategi. Da er det en glede for meg å registrere at flere og flere av Fremskrittspartiets synspunkter, meninger og innspill nå er akseptert i andre partier. Som jeg nevnte tidligere, er det nå tverrpolitisk enighet om at oljefondet skal investere i eiendom. Fremskrittspartiet tok også for et par år siden til orde for at regjeringen skulle utrede alternative måter å organisere fondet på. Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre står samlet om et slikt omforent ønske i forslag nr. 1. Et annet godt forslag er forslag nr. 2, om nedsidebonus som Fremskrittspartiet sto alene om for noen år siden, og også der har vi nå fått støtte fra Kristelig Folkeparti og Venstre. Også forslag nr. 3, som Fremskrittspartiet sto alene om for noen år siden, står Kristelig Folkeparti og Venstre står bak. Når det gjelder forslag nr. 4, som Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet har stått alene om, står nå også Venstre bak. Så jeg vet ikke om det er en mulig ny, fremtidig sentrumsregjering som vi nå ser konturene av. Da avslutter jeg med å ta opp våre forslag som vi fremmer alene eller sammen med andre.