trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Michael Tetzschner (Høyre), 2016-05-24:
Foregående taler valgte å sitere Gunnar Garbo, tidligere stortingsrepresentant og leder av Venstre, men som i denne sammenhengen må sies å være en stemme fra 1960-årene. Jeg synes det er mer veiledning i å sitere Thorbjørn Jagland, som normalt er en større ledestjerne for Arbeiderpartiet, som i 2001, da Sosialistisk Venstreparti mente at et forslag om å sende soldater til Afghanistan burde debatteres i stortingssalen, uttalte: «Det er ikke bare slik at det er unødvendig å fatte noe vedtak i denne saken. Vi mener at det ville gjøre ansvarsforholdet mellom storting og regjering uklart hvis vi skulle gjøre det.» Vår innvending mot forslaget er at det går meget lenger enn å gi innsyn i hva de enkelte partier og representanter på Stortinget måtte mene og argumentere for når det gjelder Forsvarets utenlandsengasjementer. Grunnlovsendringen vil gripe inn i den etablerte og vel innarbeidede maktfordeling mellom lovgivende og utøvende statsmakt. Dagens ordning med konsultasjon av Stortinget fungerer etter vårt syn hensiktsmessig. Hvis beslutninger om norske utenlandsengasjementer skal tas av Stortinget i plenum, vil det kreve et mer detaljert beslutningsgrunnlag, som da alt etter hensikten med engasjementet vil kunne undergrave formålet, hvis også taktiske og strategiske vurderinger skal begrunnes på en fullgod måte. I praksis ville regjeringen måtte gjøre et utvalg av hva den oppfatter som relevante opplysninger, omtalt på et mer overordnet nivå. Det ville kunne gå på bekostning av de utredningskrav som må stilles hvis Stortinget selv skal treffe vedtak. I ettertid vil det kunne bli strid om informasjonsplikten var godt nok oppfylt med hensyn til detaljeringsgrad og fullstendighet, særlig når det gjelder opplysninger som både har relevans for beslutningen og samtidig er av sensitiv karakter. Et problem her er jo også Stortingets evne til å holde hemmelige opplysninger hemmelige. Stortinget er i henhold til vår forfatning tillagt kontrollmyndighet med regjeringens disposisjoner og beslutninger, og – etter forholdene og den enkelte saks karakter – også forsømmelser og unnlatelser. Dersom denne type beslutninger overføres fra regjering til storting, vil den parlamentariske etterkontroll bli svekket. Det skulle være unødvendig å understreke at tidsmomentet tilsier at regjeringen også bør kunne treffe operative beslutninger uten å gå veien om formelle stortingsvedtak. Det er vesentlig å fremheve at regjeringen arbeider i en parlamentarisk kontekst, hvor konsultasjonsadgangen gir den muligheten man trenger for å utveksle vurderinger, men uten at det oppstår uklarhet om hvem som treffer beslutninger innenfor eget ansvarsområde. Men samtidig må regjeringen være beredt til å stå til ansvar overfor Stortinget, også for feilbedømmelser. Vi legger altså vekt på at Stortingets kontroll med regjeringen gir en bedre demokratisk kontroll i form av en effektiv etterkontroll, da det hittil ikke er sett at Stortinget reviderer eller kritiserer seg selv. Også hensynet til balansen – maktfordelingen – og den demokratiske kontroll tilsier at dette forslaget ikke bør bifalles.
Michael Tetzschner (Høyre), 2016-05-24:
En kort merknad. For det første vil jeg uttrykke en viss sympati med representanten Langeland, tidligere møtende for SV, når det gjelder det problemet han adresserer, nemlig at det ikke er så lett for velgerne å være klar over hvilke grunnlovsforslag som foreligger, hvor avgjørende de kan være. Selve Grunnlovens system, som også representanten Holmås var inne på, er tilpasset et samfunn der informasjonsstrømmene fløt langsommere, for å si det forsiktig. Nå blir det ikke flertall for å gjøre noe, for jeg tror at selv om vi gikk inn for forslaget fra representanten Langeland, ville ikke det avhjelpe situasjonen særlig mye. Grunnen til at jeg tar ordet, er at jeg vil gjøre oppmerksom på noe annet som har med folkeopplysning å gjøre. Det er den vanen eller kutymen – jeg håper det ikke er blitt det siste, at det bare er en uvane – at nå fremsettes jo grunnlovsforslag av en flerhet, av et konglomerat av representanter, slik at man til slutt har opphevet den vanlige veiledningen som ligger i å se hvilke partier som har stilt seg bak grunnlovsforslagene. Så viser det seg at det ligger over et valg, det kommer opp til behandling. Én ting er at det kan være at representantene ikke finnes i forsamlingen fortsatt, det er ikke det store problemet. For selv om de gjør det og partiene er der, viser det seg at de ikke stemmer for de forslagene de har varslet. Det kan være så mange representanter at velgerne får det inntrykket at dette er nærmest tverrpolitiske, på grensen til apolitiske, forslag av rent teknisk karakter, og så finner man først ut etterpå at ja, men dette er jo et reinspikka SV-forslag eller et helodlet Høyre-forslag. Det er altså slik at vi gjennom den måten å fremsette forslag på ikke gir den vanlige veiledningen som mange velgere bruker for å se hvem som har stilt seg bak forslagene. Jeg vil nesten kalle det falske venner, for de er der ikke når man trenger dem, altså når forslagene senere skal vedtas. Disse bemerkningene før vi da altså nedstemmer det forslaget som foreligger fra et mindretall.
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2016-05-24:
Jeg tar ordet for å forklare hvorfor jeg er uenig med mitt eget parti i denne saken. Det er jeg fordi jeg mener Arbeiderpartiet tar feil. Det er en setning som jeg ikke hadde trodd jeg skulle si så veldig ofte fra denne talerstolen, og det kommer jeg sikkert ikke til å gjøre heller. Jeg er for å utvide demokratiet. Jeg mener at hovedargumentet, som godt og grundig ble forklart av Gunvor Eldegard på denne talerstolen i stad, om at myndighetsalder og valgbarhetsalder skal følge stemmerettsalder, er et oppdiktet prinsipp, som jeg ikke klarer å se er viktigere enn alle de andre gode grunnene til å gi 16-åringer stemmerett i Norge. Som Bård Vegar Solhjell så godt redegjorde for, har vi et helt annerledes skolesystem i dag enn da det ble bestemt at 18-åringer skulle ha stemmerett. Mitt standpunkt har jeg ikke tatt ut fra en modenhetsvurdering, men jeg har tatt det ut fra hvilket fundament og hvilke muligheter man blir gitt for å fatte en veloverveid beslutning. Jeg mener at man i dag, med dagens skolesystem, har et bedre utgangspunkt enn man hadde før, og jeg mener at dagens 16-åringer er i stand til å ta en opplyst, veloverveid beslutning ut fra innsikt i hvordan samfunnet fungerer. Jeg må innrømme at jeg ikke vet hva samfunnsmessig modenhet er. Men at en vokser ut fra erfaring, og at dermed alder gjør at stemmen man avgir, er mer overveid jo eldre man blir, er jeg ikke enig i. Den 5. november 2014 var det et intervju med en kvinne i Aftenposten, som sa at hun angret på hva hun hadde stemt ved valget. Den hadde overskriften: «Hadde jeg visst hva Frp sto for, ville jeg aldri i verden stemt på dem». Det er lett å bli forledet av retorikk og polemikk i valgkampens hete, men det å gå til partiprogrammet og finne ut hvor partiene står hen i de ulike sakene, gir informasjon til både 16-åringer, 18-åringer og 56-åringer i Norge. Derfor mener jeg at det er et oppdiktet argument å si at lang erfaring henger sammen med modenhet og at det derfor er slik at jo eldre man blir, jo mer har man tenkt på konsekvensene av hva man stemmer. Jeg er for at en stat som gir seg selv rett til å dømme 16-åringer, bør gi dem mulighet til å påvirke hvem det er som vedtar lovene. Derfor vil jeg stemme for forslaget om å gi 16-åringer stemmerett i Norge.
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2016-05-24:
Jeg vil takke saksordføreren for et godt og samvittighetsfullt arbeid med dette forslaget, som kort fortalt går ut på at suverenitetsoverføring kan gis med to tredjedels flertall, forutsatt at det først er avholdt en rådgivende folkeavstemning. Det er ikke mulig å forplikte seg internasjonalt og samtidig beholde selvråderetten helt ubeskåret. Noen ganger gjør vi det likevel. Vi har gjort det mange ganger. Vi gjør det for å inngå avtaler om forpliktende samarbeid mellom land for å sikre internasjonal fred og sikkerhet eller fremme internasjonal rettsorden. Det skal og må være mulig for å sikre våre egne interesser, men det skal ikke være så lett. I dag kan det enten skje gjennom ordinær grunnlovsendring etter § 121. Da ligger forslaget over valg, slik at velgerne kan gi sin tilslutning til eller gå imot det. Eller det kan skje etter § 115, som åpner for suverenitetsoverføring allerede under samme storting, under den forutsetning at tre fjerdedeler av representantene slutter seg til forslaget. Kravet om tre fjerdedels flertall er satt for at velgerne ikke har hatt muligheten for å gi uttrykk for sitt syn i et mellomliggende valg. Dette forslaget åpner for en tredje mulighet, ved at det er nok med to tredjedels flertall hvis det er blitt avholdt en rådgivende folkeavstemning om spørsmålet. Da spør man jo folk hva de mener. Arbeiderpartiet mener at det finnes nok måter å gi fra seg makt på som det er. Arbeiderpartiet mener også at folkeavstemninger i Norge på nasjonalt nivå i praksis ikke er rådgivende og ikke bør bli behandlet på den måten. Ber man folk om råd, skal man høre etter – det gjorde vi om EU, det gjorde vi om hvorvidt vi skulle ha kongedømme eller republikk i dette landet. Så kan man velge å være enig eller ikke enig i utfallet av det, men slik var det. Vi mener ikke at det er nødvendig, klokt, demokratisk eller i tråd med parlamentarisk sedvanlig respekt for det øverste organet vi har, valgtinget, når folket samles til valg, å gjøre det lettere for et sittende storting å handle imot folkets vilje når det kommer til å gi fra seg nasjonal råderett. Landet er folkets, ikke Stortingets. Derfor mener vi at forslaget ikke bifalles.
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2016-05-24:
Dette er en sak der komiteens flertall er ganske ordknapp. Det er fordi det er ett argument for å gå imot forslaget, slik vi ser det, og det er at det er greit som det er. Alle medlemmene, unntatt medlemmet fra Sosialistisk Venstreparti, uttaler at dagens frister og organisering av framleggelse av grunnlovsforslag ivaretar demokratiske prinsipper på en tilfredsstillende måte. Komiteens flertall er fornøyd med måten Stortinget innretter sitt arbeid på når det gjelder grunnlovsforslag, og ønsker ikke å endre dette. Derfor foreslår vi at forslaget ikke bifalles.
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2016-05-24:
Jeg tar ordet, nærmest for protokollens skyld, for å si at det er en samlet arbeiderpartifraksjon i kontrollkomiteen som slutter seg til flertallet i denne innstillingen. Så kan man tenke: Samlet fraksjon – det er jo underlig siden undertegnede er forslagsstiller til dette forslaget. Men grunnen til at jeg og de andre medlemmene av komiteen fra Arbeiderpartiet er for dette forslaget, er rett og slett at saksordføreren har gjort en veldig god jobb med å skrive ryddige merknader, som gjør akkurat det som saksordføreren sier: slanker budskapet og gir en klar beskjed om hva dette forslaget dreier seg om, og ikke minst – ut fra saksordførerens innlegg – hva det ikke dreier seg om. Jeg er imot at Norge skal innføre f.eks. euro. Men dette forslaget dreier seg ikke om det. Dette forslaget vil ikke rokke ved råderetten vår. Dette forslaget vil ikke gi oss mer mulighet eller verne oss mot mindre mulighet til å føre den fiskale politikken som har vært Norges suksessoppskrift over mange tiår, nemlig å kunne bruke den økonomiske politikken som justering både for arbeidsledighet og for fordeling av muligheter i dette landet. Jeg er for å kunne ha den muligheten. Samtidig er jeg også for flertallsinnstillingen om ikke å bifalle dette forslaget fordi man er nødt til å ta høyde for justeringer som man trenger å gjøre i framtiden, som en nødvendigvis ikke har oversikt over i dag. Derfor er det fornuftig å gå for flertallets innstilling, som sier at dette forslaget ikke bifalles.
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2016-05-24:
Jeg tar ordet for det første for protokollens skyld for å si at Arbeiderpartiet kommer til å stemme for flertallsforslaget, men jeg tar også ordet for å rette oppmerksomheten mot merknaden fra Venstre. Venstre skriver at de «viser til flertallets merknad over hvor det helt riktig påpekes at en grunnlovfesting av Norges Bank ikke får noen konsekvenser for funksjonen eller rollen til Norges Bank som sentralbank». Og så kommer det jeg reagerer på: «Dette medlem», fra Venstre, «er imot å ta inn selvfølgeligheter og tillegg som ikke har noen reell betydning i Grunnloven.» Sentrale samfunnsinstitusjoner som er en del av vår statsforvaltning, er ikke selvfølgeligheter. Jeg vil minne om at da vi diskuterte og gikk gjennom grunnlovsrevisjonen opp mot jubileet i 2014, var noe av poenget å oppgradere Grunnloven og ta inn flere menneskerettigheter, men også at man skulle gi et klarere bilde av hvordan Norge ser ut, hvordan Norge styres, og hvilke store institusjoner Norge består av. Man skal kunne lese og forstå Norge bedre av å lese den nye Grunnloven. Jeg opplever at dette forslaget vil være et ledd i det. Det å si at man som prinsipp ikke tar inn selvfølgeligheter i Grunnloven, og nevne en samfunnsinstitusjon som Norges Bank som det, synes jeg er underlig. Jeg mener også det er en feil tolkning av oppgaven kontroll- og konstitusjonskomiteen har tatt på alvor, nemlig å oppjustere og modernisere Grunnloven til å være et sted man kan gå for å lære om hvordan Norge ser ut. Det vil man bedre kunne gjøre med å ta inn denne paragrafen om at Norges Bank er landets sentralbank.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2016-05-24:
Vi har hatt fleire debattar i denne salen dei siste par åra om atomvåpenpolitikken. Dei har vore interessante fordi debattane viser at sjølv om det er ein slags konsensus i alle fall om nokre hovudlinjer, er det også betydelege sprik mellom partia i synet på atomvåpenpolitikken, både når det gjeld grunnlovfesting av norsk praksis, som vi diskuterer no, og også i synet på korleis Noreg skal agere ute i verda når det gjeld å få til bindande rettslege rammeverk mot bruk av atomvåpen. Det er ein grunn til at desse diskusjonane kjem, for bruk av atomvåpen har irreversible menneskelege konsekvensar, irreversible miljømessige konsekvensar. Eg trur det er utenkjeleg for oss alle at slike våpen skal bli brukte på norsk jord både på grunn av det enorme øydeleggingspotensialet og fordi den typen våpen også vil gjere humanitær hjelp i etterkant av angrep og bruk umogleg. Dessutan er det også slik at det å ha atomvåpen gjer ein til eit potensielt mål for andre land som har atomvåpen. Det gjer det særleg viktig å ha ein trygg rettsleg garanti mot at atomvåpen skal bli utplasserte i Noreg. Representanten Tom E.B. Holthe frå Framstegspartiet sa at det er unison støtte til dagens praksis, at den har stor aksept hos våre allierte, og at det ikkje bør herske tvil om at den praksisen ligg fast. Det er godt sagt. Men er det noko anna enn tvil som blir skapt, ikkje berre gjennom voteringa i dag, men ikkje minst gjennom merknadene frå Høgre og Framstegspartiet, som representanten Per Olaf Lundteigen heilt riktig påpeikte? Eg kjem i tvil når eg les dei, om dagens praksis skal liggje fast. Det ein eigentleg seier, er at dagens praksis skal liggje fast, heilt til han ikkje gjer det lenger. Eg og Venstre meiner at vi treng ei konstitusjonell forankring og forsikring mot Noreg som ei framtidig kjernefysisk slagmark. Ja, situasjonar kan endre seg. Det sikkerheitspolitiske bildet kan endre seg, men er det ein situasjon der Det norske stortinget ser for seg at vi skal utplassere atomvåpen, og langt mindre bruke atomvåpen, på norsk jord? Eg ser ikkje for meg ein slik situasjon. Difor meiner eg det er riktig å ta inn i Grunnlova dei forslaga vi her diskuterer. Det er gode forslag. Eg synest det er synd at enkelte av forslagsstillarane frå Arbeidarpartiet tydelegvis har endra syn sidan forslaga vart leverte, men vi har framleis ikkje kome til votering. Så eg og Venstre kjem i alle fall til å stemme for, og det vil eg oppfordre andre representantar i salen også til å gjere.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2016-05-24:
Nå har jeg ingen store forhåpninger om at dette innlegget tipper flertallet i stortingssalen noen annen veg enn slik det ligger an til i innstillingen, men bare for at det skal være riktig for ettertida: Jeg er enig i det som Thorheim sa, at saken fikk sin løsning ved behandlingen i Høyesterett, i alle fall juridisk sett. Jeg har aldri betvilt vedtaket i Høyesterett – absolutt ikke – men jeg vil si at saken fortsatt ikke er løst politisk. Det er Stortingets ansvar å sørge for at vi har et lovverk som fungerer, som er i takt med tida, og som er i samsvar med den politikk som vi ønsker skal føres. Derfor mente vi det var riktig å endre lovverket på dette punktet. Ettersom det er bestemmelser i Grunnloven om det, var det også riktig å endre Grunnloven, mente vi. Jeg vil bare understreke at det er ingen som bestrider at Høyesterett kunne fatte det vedtaket de fattet, men ettersom de gjorde slik de gjorde, mener vi det er nødvendig å endre Grunnloven. Så har forslagsstillerne levert inn forslaget i tre forskjellige alternativer. Det er det som i innstillingen er referert til alternativene 1 B, 2 B og 3 B. Jeg vil bare presisere at Grøvan i sitt innlegg refererte forslag 1 B. Det som Arbeiderpartiet og SV i dag har foreslått, er forslag 3 B i innstillingen. Det lyder altså noe annerledes enn det som Grøvan refererte i sitt innlegg. Bare for at forslaget skal bli riktig – det som er tatt opp igjen i dag, lyder som følger: «Kjøpesummer og inntekter av geistlighetens benefiserte gods, som bare skal anvendes til geistlighetens beste og til opplysningens fremme, forvaltes av kongen på den måten Stortinget har bestemt.» Det er ikke riktig som Grøvan sa, at regjeringen skal disponere det. Det er det ingen som har foreslått. Fondets oppbygging, fondets virkeområde og hva inntektene til fondet skal brukes til, berører vi ikke. Det skal være som det er, men det gjelder altså forvaltningen av fondet. Det er ikke snakk om at noen skal ta midlene fra Opplysningsvesenets fond og bruke dem til andre ting. Jeg vil bare ha det presisert. Det er altså et forslag om hvordan fondet skal disponeres. Det skal fortsatt kun brukes til geistlighetens beste og til opplysningens fremme, men vi har lagt inn at det skal forvaltes av Kongen, altså regjeringen, på den måten Stortinget har bestemt, slik at også andre samfunnsmessige hensyn skal kunne vektlegges i forvaltningen.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2016-05-24:
Jeg tar ordet for å si at jeg uenig i noe av det komiteen skriver i sin innstilling. Jeg tror faktisk jeg vil si at jeg vil ta avstand fra noe av det komiteen skriver – til og med en samlet komité. Jeg siterer fra innstillingen: «Komiteen viser til at representanter ofte bruker sommeren til å besøke sine fylker og lokallag, bedrifter og skoler, eller til lønnet sommerarbeid.» Jeg kjenner meg overhodet ikke igjen i en slik beskrivelse av at stortingsrepresentantene ofte tar lønnet sommerarbeid. Jeg går ut fra at dette er formuleringer som opprinnelig sto i representantforslaget. Men det gir liksom ekstra tyngde når komiteen skriver det, sågar enstemmig, i innstillingen. Jeg har vært på dette huset i ganske mange år, og jeg kjenner meg ikke igjen i den situasjonen. Det kan sikkert ha skjedd unntaksvis at noen stortingsrepresentanter har tatt lønnet sommerarbeid, men det er ikke situasjonen. Og det er i hvert fall ikke riktig at dette skjer ofte, slik det står i innstillingen. Jeg synes vi skal være svært forsiktige med å skrive slikt. For det første er det ikke riktig, og for det andre er dette å gi rett til alle dem – ja, jeg skal ikke kalle dem noe – men alle dem som skriver i kommentarfeltene og andre steder om den såkalt lange sommerferien til stortingsrepresentantene. Ved å skrive slikt bidrar vi etter min oppfatning på mange måter til å legitimere dem som måtte hevde noe slikt, og vi vet at det ikke er riktig. Det var i grunnen bare det. Jeg kjenner meg ikke igjen i den formuleringen. Jeg regner rett og slett med at det var en glipp fra komiteens side.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-05-24:
La meg da bare helt kort ta opp SVs forslag i denne salen. Grunnloven og dette regelverket ble til i en tid da det var mindre media, mindre muligheter for spredning av informasjon, og det tok lengre tid å drive folkeopplysning. Så kan man selvfølgelig diskutere hvorvidt folkeopplysningen går mye raskere i dag enn tidligere, men det er i hvert fall sånn at muligheten til å nå bredt ut med store kontroversielle saker er av en helt annen klasse i dag enn det var den gangen Grunnloven ble laget. Det gjør også at tiden for å sikre et offentlig ordskifte om kontroversielle grunnlovsendringer, som tar et helt storting nå, er det mindre behov for i dag enn det var tidligere. Det gjør at vi mener det er tilfredsstillende at man har et halvt år, altså seks måneder, som det ligger i forslaget. Vi fremmer derfor dette forslaget. Vi ser at det ikke blir bifalt i dag, og jeg hørte også representanten Jette Christensen bruke den klassiske konservative inngangen: Vi synes det er greit slik som det er i dag, derfor vil vi ikke forandre det. Jeg tror at det å ha en ytterligere mulighet gir rom for at det ville være mulig å fremme flere grunnlovsforslag. Så kan man alltid si at hvis man har noe klokt man skal tenke på, kan man tenke godt i løpet av de tre første årene i stortingsperioden i stedet for det siste. Men vi ser ingen gode grunner for at man ikke også burde ha mulighet i det fjerde storting i en periode. Derfor fremmer vi det forslaget.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-05-24:
President! Jeg skulle ha stemt imot, men min stemme ble ikke registrert. Jeg var litt for treg.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2016-11-09:
USA har valgt sin neste president, Donald Trump, og det republikanske partiet vil nå få flertall i Kongressen. Vi skal møte et nytt politisk USA. Det er av historisk betydning. Kandidaten Trump har lansert et syn på samfunn, politikk, verden, forhold mellom folk, minoritet og majoritet som vi ikke tidligere har sett uttrykt fra et kommende amerikansk lederskap. Nå skal vi altså gå fra kandidaten Trump til presidenten Trump, og vi skal gå til en administrasjon utsprunget av dette valget: administrasjonen Trump. Mange opplever uro i dag, også i vårt land. Hvorfor er det slik? Hva har skjedd i USA? Vi har sett et valg drevet fram av en sterk protestbevegelse. Vi ser et dypt splittet folk: frustrasjon knyttet til økende ulikhet, identitetskriser av ulik art i USA, og som i 2008 har vi fått et valg i tegnet «change», men med ganske motsatt fortegn og retning fra det vi så da Barack Obama ble valgt. USA har dype spor – sår – å lege, og Trump sa vel noe om det da han erkjente seieren i morgentimene, og han strakte ut en hånd. Spørsmålet er så: Hva blir konsekvensene for det internasjonale samfunn, og for Norge? Trump har vært ganske klar i synet på andre spilleregler, en annen retning i sin internasjonale politikk. Nå skal også utenrikspolitikken ta form. Folk skal bemanne sine posisjoner innen handel, klima, internasjonalt samarbeid, sikkerhet og NATO – USAs forpliktelser, USAs retning. Det er viktig for Norge hvilken vei dette går. Vi vil ha et ryddig forhold til USA, aktivt søke kontakter. Mitt spørsmål til utenriksministeren er: Hvilken plan har regjeringen lagt for nå å ta kontakt med denne administrasjonen? Og: Hva tenker regjeringen å formidle av budskap til dem som nå skal ta ansvar i USA fra januar 2017?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2016-11-09:
Akkurat det siste er det grunn til å være urolig for når Trump har annonsert at det første han vil gjøre innen hundre dager, er å si opp Paris-avtalen. Jeg er enig i at Norge nå må arbeide aktivt tosidig mot USA for å få forbindelser i den nye administrasjonen hvor vi ikke kjenner persongalleriet så godt. Vi kjenner det republikanske partiet, som nå også må lege sine sår når de skal ta ansvar. Men jeg mener det også er viktig at Norge nå jobber sammen med andre land. Dette aktualiserer etter min mening et nærmere nordisk samarbeid også om utenriks- og sikkerhetspolitikk. Det aktualiserer også Norges bånd til Europa, arbeidet med europeiske partnere og allierte og tettere forbindelser når vi nå skal stå opp for de verdiene vi mener påligger oss i forholdet til USA, som er en partner for alle disse landene. Jeg ønsker å høre litt nærmere om utenriksministerens syn på nettopp det. Hva alle land nå gjør hver for seg i Washington, tar vi egentlig som en selvfølge, men hvilken strategi har han overfor andre land for å klargjøre hvilke forventninger vi har til USA, som både alliert og viktig partner i internasjonale forbindelser?
Børge Brende (Høyre), 2016-11-09:
Det er riktig som representanten Gahr Støre understreker, at vi nå skal forholde oss til en ny administrasjon i USA. Det har vært en veldig polariserende valgkamp med sterke motsetninger. Det var derfor bra at den nye amerikanske presidenten, Donald Trump, i sin takketale i natt amerikansk tid understreket så sterkt at han lovet å være president for alle amerikanere. Skal Trump være president for alle amerikanere, er han også avhengig av at han har en politikk fremover som både gir positive resultater og er innrettet slik at den når alle. Han slo også fast at vi nå må komme sammen som nasjon. Jeg vil også berømme Hillary Clinton for at hun raskt ringte til Trump og gratulerte med seieren, og at hun aksepterte valgresultatet. Det viktige nå for Norge er å jobbe bevisst fremover med den nye amerikanske administrasjonen for ikke minst å ivareta også våre og Europas interesser. Det ene gjelder vårt nære sikkerhetspolitiske samarbeid. USA er vår nærmeste allierte, og den kollektive sikkerheten for Europa blir viktig. Det er også sånn at vi er helt avhengig av at verdens største økonomi, USA med 25 pst. av verdensøkonomien, fortsetter å være en aktiv medspiller i internasjonal handel, og at vi i tillegg ser et USA som fortsetter, forhåpentligvis, å være en aktiv medspiller også i viktige utviklings- og klimaspørsmål.
Børge Brende (Høyre), 2016-11-09:
Vi initierte allerede i vår et historisk samarbeid mellom de nordiske land og USA med de nordiske statsministrene på et viktig besøk i Det hvite hus. Dette er et arbeid som vi har videreført. De nordiske utenriksministrene brukte for en ukes tid siden lang tid på å diskutere hvordan vi skal håndtere ulike utfall av det amerikanske valget. Norden og det nordiske samarbeidet, som vi har initiert vis-à-vis USA, blir vesentlig. Det er også vesentlig å se at USA fortsetter å være en solidarisk medspiller i NATO, og Europa vil bli enda viktigere fremover og samarbeidet med EU i så måte. Da jeg var i USA for to uker siden, la jeg også stor vekt på å møte flere av de sentrale aktørene rundt Trump, slik at vi raskt kan komme i inngrep med dem.
Børge Brende (Høyre), 2016-11-09:
Jeg redegjorde for noe av det i svaret mitt til Gahr Støre. Det er viktig at vi jobber tett med de andre nordiske landene. Det er viktig at vi jobber tett også i Europa. Men det er ikke minst viktig at vi jobber tett overfor den nye amerikanske administrasjonen. Jeg tror at vi må skille mellom hva kandidaten Trump har skrevet på Twitter, og hva som faktisk blir politikken til den nye amerikanske administrasjonen. Derfor er jeg også glad for at Trump i sin takketale gjorde det så klart at han vil gjøre et seriøst forsøk på å bringe det amerikanske folk sammen og bygge bro. For å få til det trengs det også en annen politisk retorikk og ordbruk enn det som har preget den amerikanske valgkampen.
Børge Brende (Høyre), 2016-11-09:
Det er et veldig krevende spørsmål, og det er tidlig å begynne å analysere drivkreftene bak det amerikanske valget. Resultatet kom jo som en overraskelse – meningsmålingene viste ikke dette resultatet. Dette er veldig sammensatt. I 2008, da Obama vant, hadde man en arbeidsledighet på 10 pst. i USA. Den er nå på nærmere 5 pst. USA har den raskeste økonomiske veksten av noen av de store økonomiene. Men det er nok slik at mange føler at de ikke fullt ut har tatt del i denne økte verdiskapingen. Men så er det også underliggende trender som vi har sett i Europa – knyttet til immigrasjon, til dette med jobbsikkerhet. Den polariserte valgkampen har heller ikke vært spesielt behjelpelig når det gjelder å se de virkelige perspektivene. Det har blitt en veldig personrettet valgkamp.
Børge Brende (Høyre), 2016-11-09:
Jeg tror det er veldig lett på en dag som denne å tolke valgresultatet i USA inn i en sammenheng som passer også til ens eget politiske ståsted. Det tror jeg gjelder alle. Men jeg tror representanten har et poeng i at det er viktig at folk føler en nærhet til politikerne, til det politiske systemet, og at det amerikanske valget er en reaksjon; det er et anti-establishment-valg mot Washington, og den ene kandidaten ble veldig mye sett på som en representant for establishmentet, og man ønsket endringer i så måte. Når det gjelder det internasjonale avtaleverket, er det helt avgjørende for oss å vise til at den velferden vi har bygd i Europa og i USA etter annen verdenskrig, er basert på folkeretten og på handel med hverandre. Om vi kaster det over bord, vil også resultatene bli mye dårligere og vanskeligere enn hva vi har sett så langt.
Børge Brende (Høyre), 2016-11-09:
Det er, som jeg sa tidligere, mange paradokser i dette. Hvis du ser på president Obama, skårer han høyere på tillitsmålingene nå enn på lenge. Det amerikanske folk er faktisk ganske godt fornøyd med den politikken Obama har stått for og gjennomført. Han overtok i en situasjon hvor amerikansk økonomi var veldig nær stupet, og han har fått fart på økonomien. Den vokser raskere enn mange andre steder, og arbeidsledigheten er på vei ned. Men så er det dette med at alle må føle at de er med, og så er det understrømninger knyttet til innvandring og andre spørsmål om internasjonal handel. Det som er helt vesentlig nå, er at vi står sammen med våre europeiske allierte og våre nordiske venner og står opp for de prinsippene som har brakt oss så mye godt. Bare siden 1990 har vi doblet den globale verdiskapingen, men samtidig har vi nesten firedoblet den globale handelen. Det er en sammenheng mellom at vi handler mer med hverandre og har fått til den typen verdiskaping, og at vi har fått til en halvering av antallet mennesker som lever i ekstrem fattigdom. Jeg håper vi ikke kaster den suksessoppskriften over bord.
Børge Brende (Høyre), 2016-11-09:
Jeg står absolutt inne for det jeg sa i det intervjuet. Det var i Politisk kvarter, hvor jeg ble spurt om hva jeg mente om de uttalelsene som hadde falt, og som satte spørsmålstegn ved artikkel 5 i NATO og ved hele WTO-avtalen. Det advarer jeg mot og advarte jeg mot. Så har vi under kampanjen sett en nyansering av disse standpunktene hos Trump og hans kampanje. Det er noen av utfallene mot ulike grupper som jeg rett og slett har tatt avstand fra, og som jeg fortsatt tar avstand fra. Derfor har jeg understreket i dag, da det amerikanske folk har talt, at det nå er helt avgjørende for oss at Trump også etterlever det han selv har sagt – at han nå skal forsøke å bringe det amerikanske folk sammen, og at han skal være president for alle grupper. Da vil jeg håpe at dette også er en president som vil følge den oppskriften, og ikke det vi så enkelte utslag av i valgkampen.
Børge Brende (Høyre), 2016-11-09:
Jeg husker også den spontanspørretimen som representanten Hareide refererer til. Nå er det en realitet at Donald Trump er valgt til USAs neste president, og det er regjeringens oppgave at vi, sammen med våre nordiske venner, resten av Europa og den verden som står opp for de verdiene og prinsippene som har brakt oss så mye godt, jobber tett opp mot den nye amerikanske administrasjonen, men også er klar på våre forventninger til den. Det er selvsagt veldig fristende å trekke bastante konklusjoner i dag når det gjelder årsaken til at Trump vant. Det kom meget overraskende – amerikanske meningsmålingsinstitutter traff ikke. Trump er en veldig sammensatt politiker. Han har appellert til de gruppene som Hareide nevnte, men samtidig har han en politikk som vektlegger veldig dette med vekst, businessmuligheter og et konkurransedyktig amerikansk skattesystem. Vi må nok ta inn over oss at etter den store finanskrisen i 2008, som etter hvert rammet Europa enda hardere enn USA, har det vært ganske stor arbeidsledighet – enkelte steder veldig stor arbeidsledighet også blant unge. Jeg tror ikke man har vært flink nok til å forklare at selv om globaliseringen av internasjonal handel også reiser mange nye problemstillinger, er alternativet til den internasjonale handelen noe vi har prøvd før, med proteksjonisme og handelsbarrierer, og det fører til enda mindre vekst og enda færre arbeidsplasser.
Børge Brende (Høyre), 2016-11-09:
Etter folkeavstemningen om brexit og etter folkeavstemningen om fredsavtalen i Colombia var det mest sannsynlige resultatet i USA, ifølge meningsmålingene, en Clinton-seier, men vi kunne heller ikke utelukke en Trump-seier. Den har nå inntruffet. Vår statsminister har gratulert Trump, og det har Hillary Clinton også gjort. Nå skal vi gjøre vårt beste for å ivareta Norges interesser, men også Europas interesser, i samarbeid med den nye administrasjonen. Og, som jeg sa, har jeg det siste halve året hatt utstrakt kontakt også med representanter i det som kan bli en Trump-administrasjon. Når det gjelder de konkrete utfordringene som representanten Hareide tar opp, tror jeg at det kommer til å være helt klart fra Trumps side alt som har med NATO-solidaritet og artikkel 5 å gjøre. Vi må ta større ansvar for vår egen sikkerhet, men det måtte vi uansett ha gjort. Jeg er mer bekymret for klimaavtalen og klimapolitikken, det innrømmer jeg.
Børge Brende (Høyre), 2016-11-09:
Siden dette fortsatt refererer seg til den amerikanske presidentvalgkampen, vil jeg igjen understreke, som jeg gjorde i sted, at arbeidsledigheten har falt kraftig i USA, den økonomiske veksten er sterkere enn mange andre steder, og man begynner nå å se at også flere tar del i denne velstandsveksten. Derfor har også Obamas popularitet økt. I kampen mellom Clinton og Trump har den amerikanske fagbevegelsen vært veldig klar og vært en viktig finansieringskilde også for Hillary Clintons kampanje. Så det er også paradokser i det bildet som nå presenteres, men jeg tror at det er mange, spesielt hvite i en del industrielle forsteder og i industriområder i USA, som har vært veldig frustrert over utviklingen. Når det gjelder internasjonal handel, er det viktig for oss å forsøke gjennom WTO-runder og andre å få også aksept for miljøstandarder og arbeidstakerstandarder som vi ønsker, men samtidig slik at det ikke går på bekostning av fattige land som ikke har nådd opp på vårt utviklingsnivå.
Børge Brende (Høyre), 2016-11-09:
I de senere årene ser vi jo faktisk at den internasjonale handelen er under press, og at flere handelshindrende tiltak kommer opp. Nå vokser den internasjonale handelen mindre enn den globale veksten, og hvis vi skal greie f.eks. å nå målsettingen om å utrydde all ekstrem fattigdom og skape alle de jobbene som trengs fremover, trenger vi vekst. Jeg tror at internasjonal handel – og økt internasjonal handel – er en viktig komponent rundt dette. Så er det et faktum at siden 2001 – siden Doha-runden i Verdens handelsorganisasjon – har vi ikke fått på plass noen viktige handelsavtaler. Når man skal komme ut av den økonomiske krisen som man har vært i, og en altfor lav økonomisk vekst, som vi nå ser, spesielt i Europa, tror jeg at nye handelsavtaler som er fremtidsrettede, vil kunne øke veksten, skape flere arbeidsplasser og redusere hindringene. Det er denne veksten som har brakt oss dit vi er i dag også,(presidenten klubber) basert på internasjonal handel. (presidenten klubber)
Børge Brende (Høyre), 2016-11-09:
La meg først besvare spørsmålet mer generelt og litt uavhengig av den amerikanske valgkampen. Det er helt riktig, som representanten Skei Grande sier, at i en del internasjonale forhandlinger og fora opplever vi nå når vi fremmer likestilling, jenters rett til utdanning, dette med reproduktiv helse eller prevensjon, at det strittes imot, og vi har nå vanskeligheter med å kunne få gjennomslag for tekster og språk som vi var enige om under kvinnekonferansen i Beijing på 1990-tallet. Det som er utfordringen, er at noen land sier at dette er vestlige verdier. Dette er jo ikke vestlige verdier, dette er universelle verdier: kvinners rett til å delta i yrkeslivet, jenters rett til utdanning og jenters rett til bestemme over sin egen kropp. Det er veldig fundamentale spørsmål hvor Norge aldri kompromisser i sin utenrikspolitikk – og heller ikke i sin menneskerettighetspolitikk.
Børge Brende (Høyre), 2016-11-09:
Jeg er helt enig i at vi fremover må ha en mer inkluderende vekst, en vekst som også skaper flere arbeidsplasser og som skjer innenfor bærekraftige rammer. Dette er veldig utfordrende, men en forutsetning for i det hele tatt å få det til er at det er vekst. En forutsetning for vekst mener jeg er økt internasjonal handel. Da man forsøkte proteksjonisme på 1930-tallet, så man at den globale handelen falt med 50 pst. og den globale verdiskapingen med 25 pst., og man fikk massearbeidsledighet. Det er selvsagt et paradoks i denne fremstillingen som representanten gir, at svaret fra amerikanernes side på de utfordringene som representanten tar opp, var å velge Donald Trump som president i stedet for Hillary Clinton. Det viser også at det er mer sammensatt, og nå får vi analysere dette resultatet nærmere i ukene som kommer.
Børge Brende (Høyre), 2016-11-09:
Dette har blitt en diskusjon om handelspolitikk, og det er interessant. Etter at verden ble enig om at man skulle øke handelen med hverandre etter de store feilgrepene man gjorde på 1930-tallet da man gikk inn i isolasjonisme og proteksjonisme, har vi sett en verdiskaping og en velstandsutvikling – basert på både Bretton Woods-institusjonene som ble bygd, og senere også et nytt handelsregime – som er historisk, og som vi aldri har sett tidligere. Som jeg har sagt: Bare siden 1990 er den globale verdiskapingen doblet. Handelen har økt raskere enn den globale verdiskapingen. Men siden 1990 har også andelen mennesker som lever i ekstrem fattigdom globalt, gått fra 40 pst. til 20 pst., og på toppen av det har det kommet til to milliarder mennesker. Flere mennesker enn det bodde på kloden i år 1900, har kommet til, og likevel har man greid å redusere den globale fattigdommen så kraftig. Her mener jeg at det er en klar sammenheng mellom at også fattige land har fått tatt del i det større markedet og fått konkurrert, og at vi derfor har kunnet løfte dem ut av fattigdom. Det er også solidaritet og ikke minst forutsigbarhet og egen sikkerhet. Det som nå skjer i Nord-Afrika, det som skjer sør for Sahara, skjer også i Norge kort tid etter. Og hvis de landene ikke skal ha adgang til våre markeder og kunne konkurrere, vil de heller ikke kunne vokse ut av fattigdommen. Så synes jeg at vårt land har greid seg veldig bra. Vi har et av de høyeste bruttonasjonalproduktene i verden per hode. Vi er nå i en krevende omstilling, men den har vi også tatt tak i. For Norge er en åpen økonomi, og vi er avhengige av tilgang til andres markeder. Vi har allerede åpnet våre markeder ganske mye, på de aller fleste områdene. Så håper jeg at vi ikke går inn i en proteksjonistisk periode, men at vi kan videreføre denne suksessmedisinen.
Børge Brende (Høyre), 2016-11-09:
Det er jeg helt sikker på, at uten økonomisk vekst blir det ikke flere arbeidsplasser. Det blir heller ikke økt velferd. Men så må vi – som jeg sa i sted – innrette den økonomiske veksten slik at den også er mer inkluderende, og at den skaper arbeidsplasser. Det er krevende i en globalisert verden, men jeg synes faktisk at vi har lyktes ganske godt med det i vårt land. Jeg tror det er bred enighet i Norge om at vi ønsker små forskjeller i vårt samfunn. Vi ønsker like muligheter for folk – ikke nødvendigvis resultatlikhet, det må være samsvar mellom innsats og resultat – men samtidig har vi et sikkerhetsnett. Når vi driver omstilling og folk eventuelt blir arbeidsledige, vet man at man kan være arbeidsledig en periode inntil man søker seg over i en ny type jobb. Den omstillingsdyktigheten som vi har i Norge, er en omstillingsdyktighet som vi kan være stolte av. Men vi har også som en del av den norske modellen – hvis jeg kan snakke om det – vært veldig aktive for å få til internasjonale handelsavtaler. De har vært til fordel for Norge.
Børge Brende (Høyre), 2016-11-09:
Jeg tror ikke det kommer som noen overraskelse på representanten at jeg ikke deler synet på det bildet som tegnes. Jeg deler heller ikke den pessimismen som ligger til grunn. Vi må ikke ta på oss bind for øynene og klage over at alt ser svart ut. Ting ser faktisk mye lysere ut enn det gjorde under den økonomiske krisen i 2008. Vi har fått tilbake vekstkraften i verdensøkonomien. Men det er mange risikofaktorer som vi må håndtere, alt fra brexit til situasjonen når det gjelder voldelig ekstremisme. Det er mange faktorer som vi må håndtere. Men jeg er enig med representanten i at vårt foretrukne forum for handelsavtaler er Verdens handelsorganisasjon. Det er et multilateralt forum hvor alle WTO-landene er med, og det er ikke den sterkestes rett som gjelder.
Børge Brende (Høyre), 2016-11-09:
Det er riktig, som representanten sier, at fremtiden til TTIP nå er veldig usikker, også som en følge av det amerikanske presidentvalget, som har vært i natt. Tankegangen er at denne megaregionale handelsavtalen mellom Europa og USA, altså de to største markedene i verden, vil utgjøre mer enn 40 pst. av den globale verdiskapingen. Tankegangen er inspirert av Marshall-hjelpen etter annen verdenskrig – at de to store markedene, gjennom å handle mer med hverandre, kan skape flere arbeidsplasser og øke velferden. Så merker jeg meg at det settes mange spørsmålstegn ved dette, men realiteten er at det er de internasjonale handelsavtalene, WTO, frihandelsavtaler og andre regionale avtaler, som har vært oppskriften vår, og som har brakt oss dit vi er i dag. Så må vi også se på de enorme markedsmulighetene det innebærer, der land som tidligere bare var fattige, er blitt mellominntektsland, og vi selger mye til dem også. Så jeg er litt betenkt over – og nå refererer jeg ikke til representanten – den trenden at man bare ser mørkt på dette.
Børge Brende (Høyre), 2016-11-09:
I norsk utenrikspolitikk er, slik det også har kommet frem i den årlige utenrikspolitiske redegjørelsen, klima- og miljøpolitikk en viktig utenriks- og utviklingspolitisk prioritering for regjeringen. Det er også slik at klimaendringer er en kjempestor sikkerhetsutfordring for verden – alt fra tørke til økt migrasjon. Det er de sikkerhetsmessige aspektene, fattigdomsaspektene som jeg også tror vi bl.a. må velge å bruke som en innfallsvinkel overfor den nye amerikanske administrasjonen. Jeg setter pris på at det kan virke som om det i Stortinget er stor tiltro til hvilke saker jeg skal kunne ta opp med USA, og påvirke dem i. Hvis vi etter hvert får samme gode forhold til Trump-administrasjonen på konkrete saker som vi har hatt med den sittende administrasjonen …(Presidenten avbryter.) (Presidenten avbryter.)
Børge Brende (Høyre), 2016-11-09:
Jeg har oppfattet de fleste innleggene i Stortinget i dag som en oppfordring til regjeringen om å jobbe tett opp mot og påvirke den nye Trump-administrasjonen i USA. Jeg føler jeg har et mandat til det, og det var også det statsministeren gjorde. Og i likhet med Hillary Clinton, som var den første til å ringe Trump og gratulere, og som tok valgresultatet til etterretning, skal vi nå jobbe bevisst for å ta opp viktige spørsmål med vår nærmeste allierte: USA. Når det gjelder dette med verdifellesskap, har vi jo et nært verdifellesskap med USA. President Obama er en president som har fått USA ut av den økonomiske hengemyren, det skapes nye jobber, og vi har mye til felles. Men vi har også lang erfaring med å håndtere uenighet med USA. Så vidt jeg husker, satt vel også SV i en rød-grønn regjering under George W. Bushs presidentperiode, og de håndterte også de eventuelle uenighetene som var mellom den norske regjeringen og den amerikanske administrasjonen. Det er viktig at vi nå forholder oss til det president Trump vil gjøre, og ikke alt det som har blitt sagt i valgkampen. Men selv valgte jeg – som representanten Lysbakken var inne på i sitt forrige spørsmål – å sette ned foten under valgkampen og si klart ifra om at det var uttalelser fra Trump som jeg reagerte på. Det er jeg glad for at jeg gjorde, men jeg har også merket meg at når det gjelder en del av disse tingene, har man allerede nyansert det i den videre valgkampen. Så får vi se hvordan han vil levere når det gjelder dette med å være president for alle amerikanere.
Børge Brende (Høyre), 2016-11-09:
Jeg er litt overrasket over den tonen som representanten Lysbakken legger an, for i flere av spørsmålene nå forsøker man å forfølge sine innenrikspolitiske standpunkter og bruke dem i både analysen og oppfølgingen når det gjelder forholdet til USA. Det er en kjent sak at SV også under Obama har vært skeptisk til at Norge har et så nært forhold til USA, og det tar man opp også nå, i denne sammenheng. Det er et faktum at andre partier har vært skeptiske til internasjonal handel og nye handelsavtaler, og så tar man opp det i denne sammenheng. Det er ikke noen tvil om min reaksjon på enkeltuttalelser fra kandidat Donald Trump under valgkampen. Jeg har til og med sagt at det er nesten så man ikke tror det man hører. Det har vært en klar reaksjon. Men jeg oppfatter nå Stortinget dit hen at man også ønsker å forsøke å gjøre det beste ut av en krevende situasjon.
Børge Brende (Høyre), 2016-11-09:
Jeg må si at jeg spisser ørene når representanten snakker om klisjeer. Det er faktisk noe han har veldig god greie på. Jeg har forsøkt å forholde meg til den realiteten som har oppstått, og påstander nå om at jeg ikke forholder meg til alvoret, og at jeg nedtoner alvoret, synes jeg faktisk faller på sin egen urimelighet. Flere representanter har tatt opp med meg ønsket om at vi nå forsøker å forholde oss til det som Trump sa i sin tale, nemlig at nå vil han legge vekt på at det amerikanske folk må komme sammen som et forent folk. Men det vil jo kreve noe annet fra Trump enn det vi så i valgkampen. Trump hadde ikke en politikk som forente i valgkampen; det var en polariserende retorikk, og jeg har også reagert på enkeltuttalelser i valgkampen. Men nå må vi ta Trump på ordet, og vi får håpe at han også vil føre en politikk som forener og ikke splitter og polariserer.
Børge Brende (Høyre), 2016-11-09:
Først må jeg si at jeg er enig i de premissene som lederen av utenrikskomiteen her la. Det er i tråd med det som jeg føler er min oppgave også nå, å gjøre det beste ut av den situasjonen som har oppstått, ta Trump på ordet når han sier at han vil forsøke å gjøre sitt når det gjelder å forene det amerikanske folket. Han har en kjempestor oppgave foran seg, og han har også en stor oppgave når det gjelder å bygge tillit internasjonalt – globalt og i Europa. Det er det ingen tvil om, og vi skal være aktive i å forsøke å påvirke den administrasjonen. Jeg vil fortsette å bygge på det gode nordiske samarbeidet vi har. Jeg innledet blant de nordiske utenriksministrene med en hel sekvens om hvordan vi skal forholde oss til en ny amerikansk administrasjon. Vi la flere slagplaner i det møtet som også inneholdt mulige eventualiteter. Og vi må jobbe tett overfor Europa. Kanskje kommer vi som et resultat av dette også nærmere Europa og EU, men vi skal forsøke også å videreføre det tette samarbeidet med USA.
Børge Brende (Høyre), 2016-11-09:
Først må jeg benytte anledningen til å slutte meg til den første delen av analysen. Vi må bare ta inn over oss at det amerikanske folk – til vår store overraskelse, og ikke minst til stor overraskelse for dem som foretar meningsmålinger i USA – har valgt Donald Trump. Det må vi forholde oss til. Det skal vi gjøre det beste ut av, men det betyr ikke at vi er enig i alle de kommentarene han har hatt under valgkampen – tvert imot. Det har jeg tidligere redegjort for. Nå mener jeg at jeg faktisk har både kommentert og hatt en ganske grundig diskusjon om internasjonal handel i denne spørretimen. Mitt utgangspunkt er at jeg og Norge foretrekker at det skal skje gjennom WTO. Verdens handelsorganisasjon er et multilateralt system hvor det ikke er de store og de sterkestes rett som gjelder – alle landene er med. Det er vi mest tjent med. Men på grunn av at det ikke har vært fremgang i WTO, har det blitt svære regionale avtaler i stedet.