Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2014-06-17:
Jeg har lyst å begynne med å si at jeg mener at det er viktig å få sagt i denne debatten at i det historiske perspektivet er norsk landbrukspolitikk en veldig stor suksess. Vi har i dette landet, som har vanskelige geografiske forhold, klart å produsere god og trygg mat til den norske befolkninga gjennom tiår – til tross for at det i denne næringa, som i andre næringer, er strukturelle press. Det har Arbeiderpartiet alltid akseptert. Men vi har klart å føre en politikk som har både sikret matproduksjon og opprettholdt Norge slik Norge skal være, nemlig med en bosetting over hele landet og en produksjon i landbruket over hele landet. Hvis vi ser til de andre landene, som jeg legger merke til at det både direkte og indirekte blir vist til i denne debatten, og som kalles suksessfulle når det gjelder landbrukspolitikken, er det en helt annen utvikling: Matsikkerheten er lavere. Det er ikke sant at disse landene ikke må importere mat. Det er en sentralisering av befolkninga, som ikke tjener samfunnets strukturelle utvikling. Det er den situasjonen vi står overfor i denne debatten. Det er det vi egentlig snakker om, og jeg mener at det burde være Stortingets oppgave å beskytte landbruket og landbruksbefolkninga og ikke utsette dem for unødvendig strukturelt press. Det er et unødvendig strukturelt press vi snakker om. Men det vi nå ser fra høyreregjeringa, er akkurat det motsatte, med en retorikk som har ett eneste mål, nemlig å gjøre Norge mer liberalistisk. Jeg forstår godt at en landbruksminister fra Fremskrittspartiet gjør det, for det er hennes oppgave. Men det må ikke bli godkjent av Stortinget. Det er det denne debatten handler om, og det er det som er utfordringa. Jeg mener selvfølgelig at økonomien er viktig, men som andre talere også har sagt, kan statsråden være fornøyd fordi hun får igjennom det viktigste for henne, nemlig strukturen. Og her bærer selvfølgelig Venstre og Kristelig Folkeparti et åpenbart ansvar, dessverre. Jeg forstår for så vidt at man i den såkalte parlamentariske situasjonen må gå med på det, for hvis ikke har vi en såkalt situasjon av en eller annen karakter. Det er derfor de gjør det, men de burde ikke gjort det. De burde gjort som flere andre har sagt: etablert et annet flertall, fordi dette er så viktig. Regjeringa har tre frontlinjer: Den ene handler om organisering av velferdsstaten. Den andre handler om arbeidsmarkedet. Den tredje handler om landbruket. Hvis de lykkes i strukturelle forandringer på disse områdene, som de selvfølgelig vil, imot stortingsflertallets vilje, blir det en stor seier for høyrekreftene i Norge, men det bør det ikke bli. Denne debatten bør ses i en slik sammenheng. Jeg gjør landbruket oppmerksom på at dette faktisk er en samfunnskamp. Det blir kanskje ledd av sånne ord. Noen trekker på smilebåndet nå, ser jeg. Men det er det det er: Det er en samfunnskamp, hvor Fremskrittspartiet har kommet inn i regjeringskontorene og får sjansen til å gjennomføre de grunnleggende strukturelle forandringene, som vi ikke har sett før i denne salen. Dette er en del av den strategien, og den mener jeg vi bør si nei til. Landbruket må også være oppmerksom på at dette ikke bare handler om landbruket som sådan. Det handler også om landbrukets strukturer og det kollektive systemet i landbruket, som landbruket har store eierinteresser i, og som vil bli Listhaugs neste offer, hvis hun får sjansen. Jeg ser dette, og mener at alle burde se det. Jeg er helt sikker på at statsråden forstår det selv, for hun er politisk og strategisk klok i så måte, men hun representerer Fremskrittspartiet og burde ikke få gjennomslag for politikken sin i dette stortinget.