Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2009-06-16:
Økt satsing på forebygging er jo et hovedtema i representantforslaget. Jeg har selv vært leder for Aksjonsuka mot narkotika, som har drevet en landsdekkende kampanje mot videregående skoler. Noe av det som slo meg da vi drev med dette, var at de ungdommene som var mest engasjert, var de som selv var lengst fra å begynne med narkotika. Så vi styrket i hvert fall holdningene til det brede laget av norsk ungdom i forhold til rus og narkotika. Det er jo viktig å huske på når vi diskuterer forebyggingsarbeidet, at det brede lag er veldig tydelig og tar avstand fra bruk av narkotika. Så når det gjelder forebyggingsarbeidet, er det viktig at vi, selv om vi har hatt lederverv innenfor det frivillige rusarbeidet, har et mye bredere perspektiv på det enn på hvor mye mer eller mindre midler som går til de ideelle virksomhetene. En av de største utfordringene i forebyggingsarbeidet, slik jeg ser det, er manglende samhandling f.eks. når det gjelder videregående skole, mellom drift av skolen, som er fylkeskommunens ansvar, helsesøstertjenesten, som er kommunens ansvar, politiet, som er statens ansvar, og rusarbeidet, som også er statens ansvar. Stat, kommune og fylke i eksemplet med videregående skole, der mange eksperimenterer med rus, samarbeider for dårlig når enkeltpersoner får rusproblemer. Det er også en utfordring at for få lærere – helt naturlig, for de er ikke utdannet til å være ruseksperter – klarer å fange opp, har systemer for å ta signaler om at her er det fare på ferde. Man ser det også på en del av de internatskolene som vi har rundt omkring i Norge. Jeg mener det er viktig at vi satser på de ideelle organisasjonenes forebyggingsarbeid, at vi styrker det brede lag av befolkningens holdninger til rus og narkotika. Det er også viktig for dem som faller utenfor. Men det er ikke minst viktig at vi ser på hvordan vi bruker de ressursene vi har, innenfor hovedelementene skole, politi, helse. Det var min kommentar til det med forebygging. Så var det det med nulltoleranse, som er mye omtalt i saken. Det kan i utgangspunktet virke litt rart at vi ikke stemmer for forslag nr. 1, for vi er enig i målsettingen om rusfrihet, og at nulltoleranse skal legges til grunn. Det er hovedprinsippet i norsk ruspolitikk. Grunnen til at vi ikke gjør det, er skadereduksjonstankegang. Det er klart at dilemmaet med skadereduksjon alltid er hvor grensen skal gå. Men vi mener jo at legemiddelassistert rehabilitering er et godt tiltak som hjelper mange. Så ser vi at det er en del svakheter ved det tiltaket, at det kanskje blir vel mye legemidler og litt for lite rehabilitering, og jeg tror det er en tverrpolitisk enighet om at vi skal løfte det. Det er grunnen til at vi ikke går inn for det. Men vi ser at det godt kan tolkes også i den retning at vi er kritiske til bruk av legemidler, opiater, for å skape et bedre liv for dem som er sprøytenarkomane i dag. Men vi er jo enig i hovedprinsippet, vi er enige i målsettingen om at det er rusfrihet som selvfølgelig er det beste målet. Senterpartiet har vært imot sprøyterom, og har stemt mot det tidligere, og vi stemte for det nå i denne omgangen. I alle saker er det jo flere sannheter, og det er veldig vanskelig å se hva som er det helt korrekte. Vi har hatt en kritisk tilnærming til det, men vi har også en praktisk tilnærming, og ser at det kan være gode argumenter for. Jeg var i Nederland for noen år siden og så på den skadereduserende politikken der – når man drar det for langt. Der har de gått så langt at de til og med har begynt å teste ecstasy for ungdommen før helgene, slik at de kan bruke den trygge ecstasyen istedenfor den utrygge ecstasyen. Det er hele problemstillingen rundt skadereduksjon: Hvor skal grensene gå når vi først har åpnet opp? Men jeg mener at vi i Norge har en god balansegang. Vi har klart å holde et veldig snevert og tydelig fokus, men det er viktig at vi klarer å lande på en god måte, at den skadereduserende politikken ikke legitimerer rusbruk i det brede lag. Jeg går forbi Oslo S hver bidige dag fordi jeg er togpendler, og ser den åpenlyse omsetningen av narkotika der. Legitimering av rusbruk i brede lag er en mye, mye større utfordring enn den skadereduserende politikken. Så der må vi ta en diskusjon: Hvordan kan vi løse dette? Hvordan kan vi klare det uten at politiet skal jage folk rundt, men samtidig slå ned på den åpenlyse narkotikahandelen som vi ser hver eneste dag, som gjør at terskelen – tror jeg – for enkelte kan bli lavere for å gå inn i et rusmisbruksforhold, enn hvis det hadde vært slått mer ned på i det daglige?