Hans Gjeisar Kjæstad (Høyre), 2002-06-20:
Norges finforgrenede flyplassnett har en helt sentral plass i vårt samferdselssystem. Flyrutene utligner avstandsulempene og demper effekten av vanskelige topografiske forhold. Luftfartssystemet bidrar således til å opprettholde bosettingsmønsteret og til næringsutvikling utenfor de store bokonsentrasjoner. Dette var grunnen til at Høyre var pådriver for utbygging av de regionale flyplasser, og vi tar vårt fadderskap, eller tør jeg si farskap, alvorlig. Samferdselskomiteen mener at vår flyplasstruktur skal kutte reisetid mellom ulike deler av et langt land. De regionale flyplassene er og skal fortsatt være et virksomt element i nærings- og distriktspolitikken. Regionale flyplasser skal knytte distrikter opp mot regionale sentre og langdistanseruter. Totalt sett har Luftfartsverket ansvar for 44 flyplasser pluss Værøy, som er en helikopterstasjon. I prinsippet har disse vært selvfinansierende gjennom et system med kryssubsidiering. Unntaket har vært anbudsrutene på de regionale flyplassene. Komiteens luftfartstalsmenn har vært på befaring til de aktuelle flyplassområder og lyttet til synspunkter fra begge sider. Komiteen er delt i synet på hvor mange anbudsruter det bør være på det regionale flyplassnettet. Flertallet vil begrunne sin innstilling senere. Siden de regionale flyplasser ble tatt i bruk, har veisystemet og alternative transportformer blitt vesentlig bedre, uten at flyplasstilbudet er blitt redusert. Luftfartens økonomiske fundament er svekket. Vi har sett en nedgang i trafikken siste år, samtidig som kostnadsutviklingen de siste ti år er bekymringsfull. I 1990-årene har det vært en passasjerøkning på om lag 25 pst., mens overføringene til de regionale flyplassene og rutene har økt med rundt 45 pst. i faste kroner. Bedriftsøkonomisk underskudd til regionale lufthavner for 2002 beløper seg til ca. 660 mill. kr. Minimum investeringsstandard de neste ti år er beregnet til 1,5 milliarder kr på dette nettet, begrenset oppgradering er anslått til 2,6 milliarder kr. Disse to elementene, gode transportalternativer og en bekymringsfull økonomisk utvikling tilskynder politisk handling. I motsatt fall vil luftfartstilbudet bli svekket. Jo lenger vi nøler med å ta de nødvendige grep for å styre tilbud og økonomi, jo verre blir konsekvensene for Luftfarts-Norge. De beskjedne grep Regjeringen foreslår i St.prp. nr. 61 for 2001–2002, gir en samfunnsøkonomisk besparelse i netto nåverdi på 670 mill. kr. Budsjettvirkningen er en innsparing på 46 mill. kr årlig, 46 mill. kr som vil være et kjærkomment tilskudd til oppgradering av øvrige flyplasser. Ved å ta ut Vardø, Narvik og Fagernes fra anbudsrutetilbudet vil de alternative flyplasser kunne innkassere fordeler som hyppigere avganger, billigere billetter og bedre passasjertilbud. Det vil samtidig demme opp for en stadig utarming av eksisterende lufthavner. Derfor mener Regjeringen at totaleffekten i de berørte regioner vil være positiv. Naboflyplassene vil stå bedre rustet til å møte fremtidige utfordringer. Det er elementær husdyrlære at du får mer melk av å normalfôre 15 kyr enn av å sultefôre 20. Så minner jeg om at det tar en time på normalføre å kjøre til nærmeste flyplass fra både Narvik og Vardø, og om det faktum at trafikken på Fagernes er så liten at hver billett må subsidieres med inntil 2 000 kr. Det er de tre uoverstigelige problemmassiver som våre fryktsomme kolleger i Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Fremskrittspartiet ikke tør gå inn i. I St.meld. nr. 46 for 1999-2000 bebudet Stoltenberg-regjeringen full gjennomgang av det regionale nettet, med eventuelle endringer i statens engasjement ved ny anbudsperiode fra 2003. Det er utført av denne regjeringen. Stoltenberg-regjeringen ville trekke inn vurderinger av teknisk, operativ og sikkerhetsmessig art. Det er også utført av Bondevik-regjeringen, gjennom Luftfartsverkets rapport av oktober 2001. Det var Stoltenberg-regjeringen som listet opp ti utslagsgivende kriterier for fortsatt drift av ruter. Det første var nærhet til alternativ lufthavn. Mitt svar er at det tar en time å reise fra både Narvik og Vardø til alternativet. Det andre Stoltenberg-kriterium var alternativt transporttilbud. I dette tilfellet er det bil og buss. Det tredje Stoltenberg-kriterium var Luftfartsverkets bæreevne til å opprettholde bedriftsøkonomisk ulønnsom virksomhet. Mitt svar er: vesentlig dårligere i dag enn det var da. Det femte Stoltenberg-kriterium var flyplassenes betydning for bosetting og verdiskaping. Mitt svar er at en flyplass med godt tilbud og flere avganger er viktigere enn en time mindre reisevei. Det sjette Stoltenberg-kriterium var statens kostnader til flydrift. Mitt svar er at den er dyrere enn noensinne, økt med 45 pst. i faste kroner i løpet av siste tiårsperiode. Det syvende Stoltenberg-kriterium var tiltak for å oppnå god og nødvendig konkurranse og dermed mindre subsidieringsbehov. Mitt svar er: jo større trafikk, jo mer interessant for selskaper å legge inn anbud. Sannheten er at de aller fleste av de kriterier som Stoltenberg-regjeringen i sin tid listet opp, er som skreddersydde premisser for de tre tiltak som Bondevik-regjeringen ønsker. Da blir det nærmest pinlig at Arbeiderpartiet i flertallsmerknadene gir ordføreren i enhver flyplasskommune nærmest vetorett i forhold til de strukturendringer Stoltenberg-regjeringen så åpenbart åpnet for. Arbeiderpartiet er på kollisjonskurs med seg selv. Regjeringspartiene har ønsket å dempe ulempene for de tre lokalsamfunn ved å tilby veiutbedring mellom Narvik og Evenes for 30 mill. kr, og sør for Fagernes for 40 mill. kr. Dertil kommer styrket vintervedlikehold på veien mellom Vardø og Vadsø samt fremskyndet igangsettelse av byggearbeider på Kirkenes lufthavn. Dette er positive tiltak som ingenlunde har evnet å skremme Arbeiderpartiet, SV og Fremskrittspartiet ut av handlingsvegringens skygge. Opposisjonen har hatt god tid. Allerede i St.meld. nr. 46 for 1999-2000 bebudet Stoltenberg-regjeringen gjennomgang av det regionale flyplassnettet, som nevnt fulgt opp av Bondevik-regjeringen gjennom Luftfartsverkets rapport i oktober i fjor. Samferdselskomiteen ble orientert om analysen i et møte med Luftfartsverket like etter. Å bruke enda mer tid på å foreta nødvendige grep vil ytterligere forsterke problemene i luftfarten. Det er ikke tid vi trenger mer av, men besluttsomhet og mot for å beskytte et nå robust nett. Vi er orientert om at flyplassene vil bli omfattet av nye sikkerhetskrav. Det er vel da logisk at nedleggelse av anbudsruter blir utsatt til Stortinget vet hva de nye sikkerhetskravene går ut på. Dette argumentet er kun gyldig hvis vi er usikre på hvor naboflyplassene står i forhold til flysikkerhet. Verken Evenes, Vadsø eller Kirkenes har problemer med å møte slike fremtidige krav. Derfor kan rutene i Vardø, Narvik og Fagernes tas ut av anbudene uten at vi risikerer store hull i nettet senere. Det foregår en debatt om Arbeiderpartiet, om det nye Arbeiderpartiet. Eksemplet regionale flyplasser føyer seg utmerket inn i rekken av saker hvor Arbeiderpartiet finner frem til stadig mer intime samværsformer med SV og Fremskrittspartiet, stadig mer intimt i alle andre deler enn dette ene: inndekning – dette besværlige fenomen vi politikere har et slikt hormonelt forhold til. I heseblesende velgerkurtise finner Arbeiderpartiet frem til flertall for utgiftsøkninger på en rekke antatt populære formål. Hormonene har løpt løpsk denne våren: Under full barnehagedekning skal populærkameratene innføre maksimalpris på barnehageplasser uten felles inndekning. Pris: 1,5 milliarder kr.Arbeiderpartiet legger inn ekstra til kommunene. Pris: 1,5 milliarder kr.Arbeiderpartiet innfører fond som sikrer økte kommunale pensjoner. Pris: 6 milliarder kr.Arbeiderpartiet ønsker null egenandel ved kunstig befruktning. Pris: 104 millioner kr.Arbeiderpartiet ønsker null egenandel ved fri rettshjelp. Pris: mellom 70 og 100 mill. kr.Arbeiderpartiet ønsker avskrivningssats på maskiner fra 15–20 pst. Pris: 1,6 milliarder kr.Arbeiderpartiet reduserer skatt og avgifter, ifølge Aftenposten den 16. juni. Pris: 9 milliarder kr over tre år.Arbeiderpartiet øker husbankrammen med 2 milliarder kr og lånerammen for SND med 0,5 milliarder kr.Arbeiderpartiet ønsker statlig strukturfond på mellom 20 og 50 milliarder kr. Med disse eksemplene er det lett å forstå at samfunnsøkonomiske innsparinger i netto nåverdi på 670 mill. kr for de tre flyplassene ikke imponerer Arbeiderpartiet synderlig. Stoltenberg-regjeringen understreket i nevnte stortingsmelding at omfanget av bedriftsøkonomisk ulønnsom virksomhet måtte tilpasses Luftfartsverkets budsjett. Skal Arbeiderpartiet lytte til dette råd fra egen regjering, må de enten følge Bondevik-regjeringen eller utarme flytilbudet. Andre løsninger finnes ikke. Med det våryre milliardslipp Arbeiderpartiet har stått som eksponent for de siste måneder, aner jeg et parti i dyp identitetskrise, der ledelsen har heller dårlig kontroll med populærutspill. Dårlige meningsmålinger har skapt frykt, og frykt er ofte en upålitelig rådgiver. Jeg håper jeg tar feil når jeg ved avslutningen av stortingssesjonen konstaterer et politisk paradigmeskifte der Arbeiderpartiet hopper på stadig flere av ytterpartienes useriøse populisthåndteringer av skattebetalernes penger – uten felles inndekning. Det er det partiet som tross alt har hatt langsiktighet og helhet i sin rolle som regjeringsparti og regjeringsalternativ. Det er ikke uten grunn at Thorbjørn Jagland advarer sin egen stortingsgruppe mot å bli det tredje medlem av popgruppen SV-FrP. Det er, som Jagland sier, lettest av alt å få flertall for utgiftsøkninger. Men er det realistisk å bli enig med disse partiene om et helt statsbudsjett, eller en helhetlig politikk? Jeg tror ikke det, sier Jagland. Undertegnede vet at den tvilen deles av flere i og utenfor Arbeiderpartiet. Det er ytterst alvorlig om Arbeiderpartiet skulle tape av syne sin historiske funksjon som seriøst regjeringsalternativ. Også i behandlingen av herværende St.prp. nr. 61 aner jeg et arbeiderparti som vegrer seg mot å ta upopulære avgjørelser. Langsiktighet betinger at politikken tar tak i utviklingen, og ikke venter på at utviklingen betvinger politikken. Jeg tar med dette opp mindretallets forslag.