Bent Høie (Høyre), 2015-04-14:
Jeg vil takke representanten Toppe for å sette legevakttjenesten på dagsordenen. Dette er den tjenesten mange kommer i kontakt med først i en akuttsituasjon, og det er viktig at befolkningen er trygge på at de da får god hjelp. Legevakttjenesten utgjør en del av den akuttmedisinske kjeden utenfor sykehus. Det har lenge vært en rådende oppfatning at legevakten er et svakt ledd i denne kjeden, og jeg er godt kjent med problemstillingene som skisseres i Legeforeningens rapport. Umiddelbart etter at jeg ble helseminister ga jeg derfor et tilleggsoppdrag til ekspertutvalget som skal gjennomgå akuttmedisinske tjenester utenfor sykehus, om å arbeide med konkrete kvalitetskrav til kommunal legevakt, det såkalte Akuttutvalget. Jeg har hatt på høring en delrapport fra Akuttutvalget som dels danner bakgrunn for den nye akuttmedisinforskriften. Som interpellanten er kjent med, fastsatte Kongen i statsråd 20. mars i år en ny akuttmedisinforskrift – forskrift om krav til og organisering av kommunal legevaktordning, ambulansetjeneste, medisinsk nødmeldetjeneste mv., akuttmedisinforskriften. Det har vært store forventninger til denne forskriften i fagmiljøene, spesielt etter at Nasjonalt kompetansesenter for legevaktmedisin la fram et utkast til handlingsplan for tjenesten i 2009, der forslagene hadde en kostnadsramme på rundt 1 mrd. kr. Forskriften stiller noen nye krav til de akuttmedisinske tjenestene utenfor sykehus, samtidig som mange av endringene er en tydeliggjøring av minimumskrav som følger av det gjeldende forsvarlighetskravet. Endringer i forskriften er bl.a. knyttet til kompetanse og svartider. Forskriften legger også til rette for et nasjonalt legevaktnummer og tydeliggjør kravet til samhandling og samarbeid mellom virksomheter som yter akuttmedisinske tjenester. Legevaktarbeid er en beredskapstjeneste som tidvis preges av akutte problemstillinger som krever raske avgjørelser, og der legen ofte må treffe beslutninger alene. Det er derfor viktig å sikre tilstrekkelig kompetanse i tjenesten. Samtidig er det nettopp vurderingene av kompetansekrav til leger i vakt mv. som har vært mest krevende å håndtere etter at høringen ble avsluttet. Høringsuttalelsene var veldig sprikende: Fagmiljøene ønsket på noen områder sterkere krav, mens bl.a. KS og mange enkeltkommuner uttrykte bekymring for kostnader, gjennomførbarhet og bærekraften i ordningen, dersom kravene i høringsutkastet ble opprettholdt. Med den forskriften som nå er vedtatt, håper jeg at vi har klart å navigere i dette farvannet på en god måte. De kravene som stilles, mener jeg er nødvendige minimumskrav for å oppfylle kravet til en forsvarlig legevakttjeneste. På legevaktområdet stiller forskriften kompetansekrav til leger som skal ha legevakt alene, uten bakvakt. Legen må da enten være spesialist i allmennmedisin eller være godkjent allmennlege med tre års veiledet tjeneste etter EØS-regelverket. En lege med godkjent veiledet tjeneste må i tillegg ha gjennomført 40 legevakter eller ha arbeidet ett år som allmennlege eller fastlege i den kommunale helse- og omsorgstjenesten. Hvis en lege på vakt ikke oppfyller disse kravene, må kommunen sørge for bakvakt som oppfyller kravene. Bakvakten må kunne rykke ut når det er nødvendig. Kravene er moderert noe i forhold til teksten i høringsforslaget. Det var opprinnelig foreslått fem typer legespesialiteter utover allmennmedisin, som kan ha selvstendig vakt og bakvakt. Flere høringsinstanser mente realkompetanse, interesse og samtrening var vel så viktig som spesifikke krav til formalkompetanse, og at andre spesialiteter kunne være like relevante. Den nye forskriften åpner for at alle typer spesialiteter i utgangspunktet kan være relevante, så fremt legen oppfyller nødvendige krav til erfaring. Dette mener jeg vil sikre kvaliteten i tjenesten på en bedre måte, samtidig som kommunen vil kunne beholde erfarne leger med andre spesialiteter enn allmennmedisin i legevakt. Når det gjelder antallet legevakter, anses at en lege som deltar regelmessig i vakt og har den nødvendige erfaring, som oftest vil ha langt flere enn 40 vakter bak seg. Uansett vil ansettelse av leger måtte skje ut fra en totalvurdering av kommunen. På bakerunn av bekymringene fra KS og mange kommuner har jeg funnet det nødvendig å foreslå en overgangsordning på tre år for kravet til grunnkompetanse for leger. Det blir viktig å følge utviklingen framover, og dette vil jeg gjøre i nært samarbeid med bl.a. KS. Den nye forskriften stiller også krav om at leger og helsepersonell i legevakt gjennomfører kurs i akuttmedisin og volds- og overgrepshandtering. Dette vil være et betydelig kompetanseløft for legevakttjenesten, både generelt og i det viktige arbeidet for volds- og overgrepsutsatte. Av hensyn til kapasiteten i gjennomføringen vil det være en overgangsordning på fem år for kurskravene. Flere av bestemmelsene i forskriften er presiseringer av gjeldende rett. Blant annet har vi funnet det nødvendig å tydeliggjøre at kommunens døgnansvar for øyeblikkelig hjelp innebærer at minst én lege skal være tilgjengelig for legevakt hele døgnet. Det oppstår ofte uklarhet om ansvaret på dagtid, fordi fastlegene har ansvar for øyeblikkelig-hjelp-tilbudet til sine egne listeinnbyggere i kontortiden. Nytt i forskriften er krav til svartid på telefonen i legevaktsentralene. Kravet er som for fastlegekontorene, noe det forutsettes at sentralene kan oppfylle i dag. Kravet til bemanning i legevaktsentralene er styrket. Det kreves relevant helsefaglig utdanning på bachelornivå og nødvendig erfaring og opplæring. Det vil i praksis si sykepleierkompetanse, som var sterkt etterspurt av høringsinstansene. God kompetanse hos frontpersonell er veldig viktig. For å gjøre tjenesten mer tilgjengelig for brukerne og lette samarbeidet mellom aktørene i de akuttmedisinske tjenestene skal det innføres et nasjonalt telefonnummer – 116 og 117 – til de kommunale legevaktsentralene fra 1. september i år. Forskriften legger til rette for dette. Både Legeforeningen og andre har etterlyst konkrete krav til innhold, bemanning og utstyr i tjenesten. Dette kan være vanskelig når kommunene er så forskjellige og tjenesten er i endring. Undersøkelser viser at rundt 80 pst. av legevaktstasjonene er bemannet av én lege, og noen høringsinstanser, bl.a. Legeforeningen, mente det burde kreves minimum to leger på vakt. Det er ikke nødvendigvis pasientgrunnlag for mer enn én lege på vakt, og det er ikke sikkert at de samme virkemidlene er gode for å oppnå samme mål i alle kommuner. Som ledd i krav til forsvarlighet og internkontroll har kommunene allerede i dag plikt til å sørge for at legevakten har tilstrekkelig bemanning, nødvendig kompetanse og utstyr. Forut for den vaktordningen som velges, må kommunen ha gjort en risiko- og sårbarhetsanalyse, bl.a. av reiseavstand til legevakt og behov for bakvaktordninger. God ledelse og oppfølging fra kommunens side er en del av regelverket i dag. Det vil være aktuelt at dette og mer beskrives i en veileder for tjenesten. Gode lokale systemer er helt nødvendig for å sikre kvalitet og forsvarlighet. Jeg er glad for at den nye akuttmedisinforskriften nå er vedtatt. Forskriften tydeliggjør kommunens ansvar og legevaktens rolle i den akuttmedisinske kjeden. Samtidig vil jeg understreke at forskriften bare er et første skritt på veien for å løfte legevakttjenesten. Som allerede nevnt har vi tenkt å jobbe videre med denne utviklingen i årene som kommer. Det pågår også andre prosesser med betydning for den kommunale legevakttjenesten. En melding til Stortinget om framtidens primærhelsetjeneste skal legges fram i løpet av våren. Der er legevakt et tema. Vi arbeider også med en nasjonal helse- og sykehusplan som kommer til høsten. Den berører bl.a. akuttmedisinske tjenester og kan derfor også få betydning for den kommunale legevakten. Sist, men ikke minst, venter jeg nå på sluttrapporten fra Akuttutvalget, som skal legges fram i desember. I lys av prosessene jeg har nevnt, vil jeg ikke utelukke at ny akuttmedisinforskrift må revideres på enkelte områder i nær framtid. Men uansett mener jeg det har vært viktig å få på plass akuttmedisinforskriften som fagmiljøene og mange andre har ventet på. Så avventer vi nå rapporten fra utvalget, som kommer i desember, og vi vil da ta stilling til på hvilken måte denne skal følges opp.