trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2011-05-26:
Jeg vil takke Storberget for svaret. Det var vel mye som forventet, men jeg bet meg jo merke i at man sier at man har finansiert det – man har finansiert det gjennom kommunebudsjettene. Jeg har ikke registrert at det er øremerkede midler i kommunebudsjettene der man skal bruke penger på dette. Så her er det igjen inn i den store potten, at man ikke øremerker og unnskylder seg med at man overfører penger til kommunene. Storberget sier at kommunene har et ansvar. Det er nå engang sånn at Norges brannskole er en statlig skole. Det vil si at det er Norges brannskole som tar på seg kostnaden med å kurse folk. Brannvesenet stiller med folk der borte og må ha vikarer når de er på kurs for å læres opp. Så den største utgiften har kommunene ved at de må sende ut folk og da erstatte dem i beredskapssituasjoner til de kommer tilbake. Det er en utgiftspost for kommunen. Men man kan ikke komme unna at det er Norges brannskole som skal gjøre det. Og når statsråden da sier at kommunene ikke har utnyttet kursplassene, vil jeg gjerne sitere med hensyn til årsrapporteringen 2010 til DSB: «Denne inneholder fakta om de utdanningsmessige forhold fra 2010. Hva gjelder situasjonen for 2011 så er den like dårlig som for 2010. Det er ikke lagt en krone mer i potten. Dette medfører at vi ikke får gjennomført så mange heltidskurs regionalt eller deltidskurs som det er behov for og vilje til å gjennomføre ved de ulike brannvesen.» Igjen kommer vi tilbake til den delen som går på hvem som har ansvaret her. Og det er nå engang, med all respekt, statens ansvar. Man har satt en forskrift i kraft, og da må man også bevilge penger. Storberget er ute etter hva eventuelt Fremskrittspartiet har gjort. Vi har også bevilget. Vi har faktisk bevilget mye mer til kommunene enn regjeringspartiene har gjort. Så da har jo vi i hvert fall lagt inn en finansiering. Men på toppen av alt legger vi nå inn en direkte finansiering i revidert, der vi går inn for å gjøre grep for å få dette opp og gå. Så med all respekt: Fremskrittspartiet har, som jeg sa, gjort noe. Og vi kan også se litt av det ved at man, som statsråden sier, har gjort den vurderingen at man har nedprioritert heltidskursene til fordel for deltid, som bl.a. gir oppslag som dette, som jeg viste til i stad. Det er bl.a. kirkebranner og annet, og man har ikke personell til å gjøre jobben i brannvesenet. Så det regjeringen gjør, er at man lager dårlig beredskap, og man får dessverre også flere ulykker og flere branner.
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2011-05-26:
Jeg vil bare ta tak i noe av det statsråd Storberget svarte meg – ikke om jeg var høy og mørk, det vil jeg komme til å bruke fra referatet etterpå. Å påstå at jeg er det – det vil bli vanskelig når tv kommer på! Man hevder at kommunene ikke utnytter alle plassene på brannskolen. Før denne debatten var jeg i kontakt med brannskolen. Jeg spurte dem om å få tall på bordet. Der ser man noe av det Storberget var inne på. I 2010 var det 1 007 stykker på heltid som søker om å få plass, for de trenger det for å opprettholde sin kompetanse, og 483 får det. Det er altså ca. 42–43 pst. som får det. Når det gjelder deltidsmannskapene, sier man følgende på et spørsmål fra meg: «Forskriftskrav om opplæring av deltidsmannskaper trådte i kraft 01.01.07. Her har det bygget seg opp et stort etterslep. I 2010 har 230 elever sluttført sin grunnutdanning. Pr utgangen av 2010 er det ca 50 forespørsler om oppstart av kurs(mellom 700 og 800 elever) som er satt på vent. På bakgrunn av forventede rammer for 2011 vil kun 16 få klarsignal for oppstart.» (mellom 700 og 800 elever) Det er jo akkurat det representanten Hoksrud sier. Han tar et eksempel fra sin hjemkommune, Bamble, der han forteller akkurat hva som kommer. Og så litt til dette med opplæring, hva man mener med opplæring og ikke opplæring: Vi var ute og møtte næringslivet på tirsdag, vi møtte en maritim klynge som er veldig opptatt av kompetanse, veldig opptatt av utdanning. Hver gang vi er ute og møter næringslivet, sier de at de vil ha tre ting for at bedriften skal gå: Det er kompetanse, kompetanse, kompetanse. Så da er mitt spørsmål til Storberget: Er ikke Storberget enig med meg i at det er like viktig om man jobber i det offentlige eller i det private, at det er kompetanse, kompetanse, kompetanse? For det går igjen på liv og helse, og det går på at du gjør en god jobb for at du også skal beskytte deg selv. Jeg synes debatten her har vært veldig bra. Og jeg synes faktisk jeg ser lys i tunnelen – at Storberget kanskje kommer tilbake og gjør noe med dette i neste budsjett. Jeg er enig med Storberget i at vi må se hele utdanningen under ett, men jeg mener likevel det er lite proaktivt å sitte og vente på å få svaret på det. Det er lov å gjøre to ting samtidig, så det ber jeg Storberget gjøre, og jeg ber ham se på dette. Det Storberget iallfall kan gjøre i år, er å gå til DSB og be dem omprioritere i sine egne budsjetter, at de setter av pengene til de folkene som skal ut i aktiv tjeneste, og heller kutter ned litt administrativt. Det kan være lurt. Men jeg ser fram til at Storberget ved neste års budsjett kommer inn i denne salen og sier at vi har gjort for lite, men vi står fram og innrømmer det, og vi gjør mer i framtiden.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-05-09:
Det kom mange gode poenger fra komiteens leder, og jeg opplever at vi har alle dem på vår dagsorden. Neste ukes møteplan for min del illustrerer litt av det kontaktnettet. I morgen er det ministermøte i Europarådet, hvor vi skal se på både reformer av Europarådets strukturer og gjennomføring av de forpliktelsene statene har. Som jeg var inne på i mitt innlegg, er jo det noe Russland står helt sentralt i i forhold til alle de sakene som ligger på vent, og de dommene som er kommet fra domstolen. Neste møte er et møte i Arktisk Råd på Grønland, som skal diskutere samarbeid i de arktiske områdene. Her er Russland og Norge to av åtte land, og vi jobber bl.a. med sivilsamfunn, urfolk osv. – viktige arenaer. Det leder meg over til dette med det sivile samfunn. Eriksen Søreide nevnte Helsingforskomiteen. Det finnes også andre. De er i sin egenart viktige aktører for Norge. De skal ikke dikteres av noen myndigheter, men vi kan støtte opp under deres engasjement, deres nettverk og gjøre det helt selvfølgelig at de får lov til å operere. Jeg har bl.a. gjentatte ganger tatt opp med min russiske kollega at lederen for Helsingforskomiteen ikke får visum til Russland. Det er en uholdbar situasjon, og det er ikke mulig for noen i Norge å forstå at det skulle være i strid med noen som helst retningslinje. Dermed har vi konkrete eksempler å ta opp, og vi tar dem opp, uten blygsel. Det kommer vi til å fortsette med. Samtidig tror jeg at noe av utfordringen, som representanten også var inne på, er hvilket klima som skal til i Russland for å få til reformer. Det er jo det som må være det store og avgjørende spørsmål. I dag er det liten tvil om at tandemet Putin–Medvedev har stor støtte i Russland. Men så er spørsmålet: Er betingelsene for demokrati og menneskerettigheter slik at folk faktisk får gitt uttrykk for og kan velge mellom det de har preferanse for? Da må vi etter mitt skjønn balansere mellom på den ene siden å erkjenne og forstå at Russland tross alt er tidlig i en transisjon – etter mange, mange tiår med kommunistisk ettpartistyre, og før det en helt annen politisk kultur, så slike ting tar tid – og på den andre siden å være utålmodig og peke på at Russland har sine forpliktelser som de må følge opp. Jeg tror på at integrasjonen i disse organisasjonene, alt fra WTO og OECD til Europarådets strukturer, er viktige puslespillbrikker i det vi kan bidra med utenfra. Jeg våger også å tro at det vi har av menneskelig kontakt i nordområdene – investeringer og andre fremskritt i bilateralt samarbeid – også på sikt er et bidrag til situasjonen for sivile, og menneskerettigheter, i Russland.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-05-09:
Dette har vært en interessant og nyttig debatt. En refleksjon som gjør seg sånn på tampen, er at når man ser på store stater i verden i dag, noen av de aller største, som stritter imot å innføre reformer, versus de som reformerer, så tror jeg det er en sammenheng over tid mellom disse statenes muligheter til å få til økonomisk utvikling, fornyelse og å ta i bruk det potensialet som ligger i folket. Derfor er det grunn til uro når dette går tilbake, og vi må prøve å oppfordre til at det går i rett retning. Representanten Skei Grande tok opp en del veldig konkrete enkelteksempler. Jeg vil oppfordre til at de eksemplene blir formidlet til Utenriksdepartementet. Det kan være nyttig både for vår ambassade og for departementet å ha dem å ta opp. Til sist vil jeg reflektere litt over det som representanten Høglund var inne på, og som jeg synes var en interessant refleksjon over hva russere selv mener. Det er ikke noe entydig svar på det. Jeg har som vane når jeg er i Russland alltid å besøke et av disse miljøene, og lytte til dem. Det er en pluralistisk forsamling – det er ikke nødvendigvis full enighet om hvilken vei samfunnet må gå. Men jeg tror det ligger en erkjennelse her av at reformer i retning av demokrati i Russland i all hovedsak må gjøres av russere selv. Derfor er jeg enig i at vi kan bidra ved å støtte, men noen ganger kan våre debatter nærmest få det til å lyde som at det vi gjør her i Norge, avgjør hvordan reformer vil gå i det ene eller det andre landet. Russland er jo av særlig interesse fordi det er vårt naboland, men det er russere selv som må både kaste av seg og ta om bord de verdiene de vil skal forme eget samfunn. Jeg er egentlig håpefull, som følge av alle de russere som i dag er i Norge – studenter, de som er på utveksling, næringslivet osv. I dem ligger også kimen til en utvikling i Russland. Så jeg kan bare bekrefte at dette er en viktig sak for norsk forhold til Russland. Men det er viktig å støtte sivilsamfunn, og det er ikke minst viktig å støtte kontakten mellom det norske sivilsamfunn og det russiske.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-05-09:
Først vil jeg takke for støtten til den militære innsatsen Norge yter til oppfyllelse av resolusjon 1973. Våre soldater gjør en viktig innsats, som fortjener vår anerkjennelse og støtte. Med grunnlag i et klart FN-mandat tar Norge sin del av ansvaret for å stanse det libyske regimets massive overgrep mot egen befolkning, og det skal vi fortsette med. Regjeringen vil arbeide for å opprettholde bred deltakelse fra NATOs medlemsland samt partnerland i den militære innsatsen framover. Dette er viktig ikke minst for å vise omverdenen at NATO står samlet om å følge opp resolusjonen på en troverdig måte. Det vil i de kommende ukene gjennomføres grundige diskusjoner i NATO om alliansens videre strategi. Dersom NATO beslutter operasjon Unified Protector videreført etter 24. juni, vil et eventuelt norsk bidrag bli, som jeg nevnte, et annet og mindre omfattende enn dagens bidrag. Norge er et relativt lite land med begrensede militære ressurser, og vi har bidratt mye i de innledende fasene av NATOs operasjon. Det kan ikke forventes at vi kan opprettholde vår innsats over tid på samme nivå som i dag. Det er imidlertid ennå for tidlig å konkludere om og eventuelt hvordan Norge skal bidra etter nåværende periode. Bidraget svekker ikke vår hjemlige beredskap. Vårt forsvar har bidratt til operasjonen på en meget god måte, og vi får bekreftet kvaliteten i Luftforsvaret som meget god. Jeg har selvsagt også en dialog med forsvarssjefen om disse spørsmålene. Det nåværende norske styrkebidraget til Unified Protector er av høy kvalitet, og vi høster også anerkjennelse fra våre allierte for innsatsen. Som jeg nevnte, vil regjeringen foreslå at kostnadene tilleggsbevilges i revidert nasjonalbudsjett. Regjeringen følger utviklingen nøye, og vi vil komme tilbake til Stortinget med videre planer for norsk innsats i god tid før utløpet av denne tremånedersperioden. Jeg vet ikke om det var ment slik, men komiteens leder ba meg redegjøre for hva vi har meldt inn, og hva vi tenker å gjøre. Samtidig hørte jeg også en advarsel, nemlig at det ville være uklokt å beslutte hva Norge skal bidra med før det er nødvendig. Derfor kan jeg bare bekrefte det jeg allerede har sagt, at dette følger vi nøye og planlegger å komme tilbake til Stortinget i god tid før utløpet av tremånedersperioden. Vi opprettholder selvsagt en tett dialog med våre allierte om hvordan vi skal opprettholde innsatsen for å beskytte Libyas sivilbefolkning i tiden framover. Jeg kan også forsikre om at norske F-16-fly med støttekapasiteter ikke ble overlatt Odyssey Dawn-kommando før etter at både konsultasjonene med Stortinget og kgl. resolusjon var gjennomført, og at flyene forlot norsk jord i første omgang under nasjonal kommando.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2011-05-09:
Jeg vil først også få takke interpellanten for å reise en viktig debatt. Jeg har ikke hørt noe i denne debatten som jeg ikke har vært enig i. Jeg kan i grunnen underskrive på alt som er sagt. Jeg har ikke noe grunnlag for eller behov for å prøve endre farge på interpellantens beskrivelse av Russland – og heller ikke utenriksministerens. Men spørsmålet blir jo: Hvilke politiske konsekvenser trekker man av dette? Hva gjør man så? Jeg deler det som er sagt om at den støtten vi gir i forhold til sivilt samfunn, kan bety mye og gi et godt bidrag, og det er mange aktører, mange kanaler, som gjør mye godt. Det å finne temaer å kritisere Russland for er ikke nødvendigvis veldig vanskelig. Det er ikke den mest krevende øvelsen – snarere tvert imot. I riktige sammenhenger må dette fremføres enten på høyt politisk nivå eller på et lavere nivå. Men om det er en klok strategi å anrette sitt Russland-engasjement med først og fremst kritiske briller, tror jeg ikke – ikke for Norge, og jeg tror heller ikke at det er det som endrer situasjonen for Russland og for Russlands befolkning. Jeg er overbevist om at Norge kan bidra positivt i forhold til Russlands fremtid. Men jeg tror dette først og fremst kan skje ved langsiktig arbeid, ved eksempelets makt og ved at vi engasjerer oss bredt og tett. Vi har allerede et godt samarbeid innen områder som fiskeri, Arktis, energi, miljø osv. Man kan alltids diskutere hvor godt dette samarbeidet er, men det er stadig tettere. Ikke minst i vår felles grenseregion er samarbeidet etter min mening et eksempel på hvordan man bør forholde seg til en stat som Russland. Jeg tror på tettere nettverk. Jeg tror på utveksling av studenter, utveksling av unge mennesker, utveksling mellom næringsliv, mellom institusjoner og mennesker, og at det vil åpne et Russland som historisk har vært lukket. Jeg kjenner en god del russere som bor og jobber i Norge. Hovedsakelig er det godt utdannede, relativt unge mennesker. De fleste kan gjerne innrømme svakheter og mangler i Russland, men man kan i grunnen overraskes over at kritikken ikke er sterkere enn den er, og at begeistringen for det norske samfunnet ikke er så overveldende som en nordmann kanskje ville tro. Det er vel dessverre litt av realiteten. Det var tidligere i debatten snakk om parallellen, at vi kanskje kunne håpe på noe av den arabiske våren i Russland, og at dette bl.a. er en demografiutfordring. Det er nok riktig, men det er nok også en litt sånn mentalitetsutfordring. Russerne ser ikke våre verdier om åpenhet, pressefrihet, ytringsfrihet og de prinsipielle betraktningene rundt det på samme måte som vi gjør, og som vi setter pris på i vårt samfunn. Det er litt av utfordringen. De innrømmer sine svakheter, men de ser kanskje ikke de samme behov for forandring. Dermed blir det litt et arbeid preget av oppoverbakke og langsiktighet, tålmodighet. Vi er i et skjebnefellesskap geografisk. Det kommer vi ikke utenom. Vi skal ikke på noen måte fraskrive oss vårt naboskap med Russland, men vi skal dyrke det naboskapet og håpe at Russland til syvende og sist beveger seg inn i gode demokratiske tradisjoner.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2011-05-09:
Jeg vil takke utenriksministeren for svaret. Jeg tror vi deler mye av den samme analysen om situasjonen i Russland. Da jeg deltok på Luftmaktseminaret i Trondheim i februar, var det en av analytikerne der med god Russland-kunnskap som omtalte Russland som den litt ustabile naboen på den andre siden av gjerdet, og det syns jeg for så vidt er et ganske godt bilde. Det er mye som går i god retning i Russland, men det er også mange ting som gjør at vår oppmerksomhet må rettes ganske kraftig mot særlig menneskerettighetsspørsmål. Utenriksministeren nevner selv mange av de trekkene som går i feil retning, og jeg tror det er viktig at norske myndigheter er ganske klare på hvordan man skal få engasjert russiske myndigheter rundt disse spørsmålene. Vi har jo et veldig godt bilateralt forhold til Russland, og det strekker seg over mange felt. Det er bra. Det betyr altså at vi har et bredt samarbeid, noe som gjør at mulighetene for å ta opp denne type spørsmål også bør være til stede. Det kan være rom for et enda mer systematisk menneskerettighetsengasjement i forhold til Russland, og da vil jeg særlig trekke fram to ting. Det ene er å engasjere det offisielle Russland i oppfølging av bl.a. dommer fra Den europeiske menneskerettighetsdomstol og også resolusjoner fra Europarådet. Vi hadde som sagt samtaler da vi var i Russland, og de vi snakket med der, var veldig opptatt av behovet for å få til en reell dialog som må engasjere russiske myndigheter, fordi det er der problemet i hovedsak sitter. De var faktisk inne på at det var bedre med ingen dialog enn en proformadialog. Det andre er å øke samarbeidet med og støtten til menneskerettighetsorganisasjoner og media, de som faktisk bidrar til å drive utviklingen framover. Menneskerettighetsforsvarere kjenner vi mange av fra Russland, og det er også viktig at vi klarer å støtte opp under disse kreftene. Det er de som også vil komme til å bli innflytelsesrike dersom regimet som nå sitter, på et eller annet tidspunkt skulle sprekke opp. Da er det jo mange konkrete ting man kan gjøre. Man vet jo f.eks. at Helsingforskomiteen driver langs særlig tre linjer: menneskerettighetsovervåkning, prosjektstøtte og menneskerettighetsundervisning. Og det er jo fullt mulig også for norske myndigheter å vri mye av sin støtte i retning av dette, nettopp fordi dette er viktige ting som kan bidra til at menneskerettighetssituasjonen blir bedre i Russland. Det er i klar norsk interesse, og det er ikke minst av interesse for borgere i Russland, som i dag opplever at det sivile samfunnet krympes, og at menneskerettighetene ikke er universelle. De opplever vilkårlighet og maktmisbruk, og det bør vi som et naboland prøve å bidra til å forbedre.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2011-05-09:
Først vil jeg takke for en god debatt. Det har vært mange engasjerte og innsiktsfulle innlegg i debatten, og jeg tror vi oppsummeringsvis kan si at den analysen som interpellasjonen også legger til grunn, for så vidt deles av et nokså tverrpolitisk storting. Og jeg tror vi alle som var i Russland på komitéreise, fikk det samme inntrykket av hva de store utfordringene faktisk var. Dette er jo viktig for Norge, fordi vi deler en 196 km lang landgrense og nå etter hvert en 1 750 km lang sjøgrense med Russland. Det er viktig at vi har et godt og avklart forhold, men det er også viktig at vi som en nær og god nabo, som har hatt et langvarig og et helt annet og mye bedre forhold til Russland enn mange av våre europeiske naboer, faktisk også bidrar til å sette søkelys på menneskerettighetssituasjonen, på situasjonen knyttet til det sivile samfunn, som stadig krymper, på situasjonen knyttet til drap på og forfølgelse av journalister, og ikke minst på det at de demokratiske strukturene i Russland i mange tilfeller kan virke å være av mer strukturell enn av reell betydning. Det er grunn til bekymring for hvordan situasjonen har utviklet seg de siste årene. Hvis man ser på det som Den norske Helsingsforskomité sier – og de samarbeider jo tett med den russiske menneskerettighetsorganisasjonen Memorial – så har utviklingen de siste par årene gått i ganske bratt negativ retning. Det betyr ikke at det ikke har vært positive endringer etter jernteppets fall og etter at Sovjetunionen ble oppløst, for det har det så avgjort vært. Men det betyr at vi må være årvåkne for de endringene vi nå ser, og der Norge kan bidra, både gjennom folk-til-folk-samarbeid, støtte til NGO-er, til sivilsamfunn, til å styrke de kreftene i det russiske samfunnet som vil reform, og ikke minst kan bidra til at man på sikt – for dette er et langsiktig arbeid – kan få til en styrking av sivilsamfunnet, et rettssystem som fungerer, en økonomi som er fri for korrupsjon, et helse- og utdanningssystem som svarer på befolkningens behov, og at grunnleggende menneskerettigheter blir respektert. Særlig dette med rettssystemet er viktig å understreke. Ingen samfunn klarer å modernisere seg, eller å opprettholde de grunnleggende rettighetene i samfunnet, uten et velfungerende rettssystem. Og dersom rettssystemet er så infiltrert av politiske og for så vidt også økonomiske motiver at man ikke kan ha tillit til rettssystemet, er det veldig vanskelig å bygge opp et sivilt samfunn som fungerer. Det er også viktig å understreke at Norge kan ha en rolle ved å bidra til de kreftene som ønsker også en rettsstatsreform i Russland. Det vil være et viktig bidrag til å få se en positiv utvikling i Russland i årene som kommer.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2011-10-04:
Jeg vil på vegne av representantene Borghild Tenden, Hans Olav Syversen, Christian Tybring-Gjedde og meg selv framsette et forslag om forbedring av ordningen med boligsparing for ungdom(BSU) (BSU)
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-10-04:
Jeg har den glede på vegne av representantene Knut Arild Hareide, Dagrun Eriksen, Rigmor Andersen Eide og meg selv å legge fram et representantforslag om profesjonalisering og utvikling av kor- og vokalmusikken i Norge.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-10-04:
Jeg lyttet med interesse til representanten Slagsvold Vedums innlegg, der han i den innledende fasen snakket om «tillit» mellom mennesker, han snakket om enkeltmenneskets «frihet», og han har i replikkordskiftet understreket at vi ikke skal sitte her på statlig nivå i Oslo og diktere hvordan lokalsamfunnene skal organisere seg rundt omkring. Men Senterpartiets parlamentariske leder har jo også nå den senere tiden bejublet en reform, som ble lansert i trontalen, med fjerning av kontantstøtten, som fratar foreldrene til landets toåringer handlefrihet og valgfrihet i sin hverdag. Senterpartiet mener norske småbarnsfamilier med toåringer har for mye valgfrihet, for mye fleksibilitet og for mye tid sammen. Spørsmålet er: Hva slags plass har det personlige ansvaret i Senterpartiets politiske tenkning? Og hvorfor kan ikke familiene få valgfrihet til å legge opp sin egen hverdag sånn som den fortoner seg rundt omkring i deres egne lokalsamfunn?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-10-04:
For nøyaktig et år siden, under trontaledebatten i fjor, la Kristelig Folkeparti all sin politiske tyngde – og det er som kjent ikke lite – i nettopp å få med seg flertallet i denne salen på å ta på alvor den kritiske situasjonen for de ideelle virksomhetene. Siden har vi etterlyst og etterlyst handlekraft fra regjeringens side for å gjøre de grepene som er nødvendige. Det har vært en tung jobb å få satt den handlekraften ut i livet. Nå hører vi at statsråden viser til at det har begynt å skje endringer. Når hun tidligere har svart på spørsmål om løpende avtaler med Helse Sør-Øst, har hun sagt at det er noe Helse Sør-Øst selv har tatt initiativ til. Mitt spørsmål er: Er det nå gjennomført en ny politikk fra regjeringens side, slik at man får nye vilkår for de ideelle aktørene, eller må vi fortsatt vente og se?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-10-04:
Miljøvernministeren gir en god oversikt over utfordringene i de internasjonale klimaforhandlingene. Det er godt at statsråden har oversikt over forholdene i internasjonale klimaforhandlinger og utfordringer, og at vi har en aktiv statsråd og en aktiv regjering i de internasjonale prosessene. Statsrådens innlegg gir et godt bilde av at de internasjonale prosessene går for sakte i forhold til de utfordringene vi står overfor. Spørsmålet er: Hva gjør vi da, mer enn å pushe på de forhandlingene så mye vi kan, gitt at de går for sakte? Jo, det virkemidlet vi da står igjen med, er det som også SVs parlamentariske leder var innom tidligere i dag, nemlig å kutte i de innenlandske utslippene og vise verden at det går an å gå foran, og at det går an å få det til. Spørsmålet til statsråden er: Kan statsråden bekrefte og garantere at når regjeringen kommer med klimameldingen til Stortinget, så er det med minst like store ambisjoner for innenlandske kutt som det som lå i klimaforliket for snart fire år siden?
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-10-04:
Det som er grunnleggende uansvarlig, er over tid å bruke mer penger enn man har. Veldig mange land i Europa har gjort det over mange år, og da går det galt. Er utgiftene høyere enn inntektene, kan man enten redusere utgiftene – det betyr betydelige kutt på viktige områder – eller øke inntektene. Mitt poeng er at mange land som har drevet med store skattelettelser, nå ser at de har for store underskudd og er tvunget til å øke skattene. Nå bruker de de økte skatteinntektene til å betale renter og avdrag på gjeld de opparbeidet seg i den perioden de hadde for lave skatter. Så at skatter har noe med gjeld å gjøre, står jeg ved. Det er altså uansvarlig å drive med store skattelettelser når man bruker pengene på andre ting. Når det så gjelder formuesskatten, er det faktisk slik at denne regjeringen har gjort en god del ting med formuesskatten. Vi har laget et vesentlig mer rettferdig formuesskattesystem. 500 000 færre betaler formuesskatt nå enn under den forrige regjeringen. Vi er åpne for ytterligere rettferdige og gode omlegginger, men vi er imot å fjerne formuesskatten, og jeg tror ikke LO-lederen mener det.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-10-04:
Jeg mener det er greit at vi lever i et rettssamfunn der også staten må følge lovene og respektere at man noen ganger blir dømt. Alt annet ville være veldig ugreit. Det som jo skjer ganske ofte, er at staten er i en rettssak med en annen person. Noen ganger vinner vi, og da er jeg glad for det, og noen ganger taper vi. Da er jeg selvfølgelig ikke så glad, men jeg respekterer jo dommen, for jeg mener at det er grunnleggende at også staten underordner seg lover og dommer i norske rettsinstanser og i internasjonale rettsinstanser. Vi tapte en sak i Strasbourg. Vi respekterer selvsagt den domsavgjørelsen. Om den skal få betydning for norsk lovverk – vel, det får vi komme tilbake til. Det er et helt annet spørsmål. Det avgjørende er at vi altså ikke har fått gjennomslag for vårt syn i en konkret sak. Når det gjelder retur, så har denne regjeringen lyktes svært godt. Antallet tvangsreturer har økt kraftig, og nå øker også antallet frivillige returer kraftig. Det betyr at vi i større grad kan ta oss av dem som faktisk skal få bli her, som trenger beskyttelse, og som trenger integrering.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-10-04:
Jeg har hatt mange gode samtaler med LO-ledere opp gjennom tidene. Noen ganger lytter jeg, andre ganger lytter jeg ikke like godt, og det tror jeg er en fordel for alle. Når det er sagt, opplever jeg ikke at LO-lederen går inn for å fjerne formuesskatten. Han går inn for en diskusjon og en gjennomgang. Vel, vi har hatt en gjennomgang. Vi har gjennomført justeringer, og vi kan også gjennomføre justeringer i framtiden. Men vi går ikke inn for å fjerne en skatt på rundt 14 mrd. kr. For det første forsvinner da mange penger vi trenger til felleskassen, og for det andre vil det altså være slik at 60 pst. av de pengene vil gå til de 1 pst. rikeste menneskene i Norge, og det er verken særlig sosialt eller særlig ansvarlig. Når det så gjelder konkurransekraften, er det beste målet på om vi lykkes med konkurransekraften i norsk økonomi, om vi skaper nye arbeidsplasser. Det er skapt nesten 300 000 nye arbeidsplasser etter at denne regjeringen overtok – ti ganger så mange som under den forrige regjeringen. Nesten to tredjedeler av de nye arbeidsplassene er kommet i næringsvirksomhet, så vi skaper jo verdier. Vi skaper arbeidsplasser, ikke minst i privat sektor, og mange flere nå enn tidligere.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-10-04:
Jeg mener det er rimelig at de som har mye, bidrar mer enn de som har lite. Og jeg mener at det å fjerne en formuesskatt på rundt 14 mrd. kr, hvor 60 pst. av lettelsene kommer til den ene prosenten i Norge som har mest, er urimelig. Så har jeg ikke sagt at justeringer/endringer i innretningen på formuesskatten er galt. Derfor har vi allerede gjennomført endringer i innretningen på formuesskatten og kan komme til å gjøre det også i framtiden. Vi har f.eks. sørget for at 500 000 færre skattebetalere betaler formuesskatt nå enn da Høyre satt i regjering. Det gjelder ikke minst pensjonister og andre med små formuer. Det er mer rettferdig, det er mer sosialt, og det er ansvarlig. Nye endringer i tråd med det kan det godt tenkes at vi kommer til å gjøre, men å fjerne 14 mrd. kr i skatt som i hovedsak de rike betaler, er altså verken sosialt eller rimelig. Når det gjelder konkurransekraft, er det bare ett mål på konkurransekraft, og det er hvordan norsk økonomi utvikler seg. Når vi har vesentlig sterkere vekst i privat sektor, i private bedrifter, nå enn vi hadde under den forrige regjeringen, er i hvert fall det en indikasjon på at vi lykkes også ganske bra med det.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-10-04:
Jeg har gode samtaler både med LOs leder og med Per Olaf Lundteigen. Men jeg har valgt å leve slik i livet at jeg ikke alltid gjør slik som de to sier. Og jeg tror – som jeg sa – at det er en fordel, i hvert fall for landet!(Munterhet i salen) Da er det slik at vi gjerne skal ha dialog og drøftinger med mange, og vi lytter. (Munterhet i salen) Vi har altså gjennomført betydelige justeringer av formuesskatten. Det er litt underlig å høre mennesker som satt i regjering da 500 000 flere betalte formuesskatt, og ikke minst mange pensjonister betalte mye formuesskatt med lave formuer og lave inntekter. Det har vi gjort noe med, og jeg er opptatt av at vi godt kan gjøre andre ting, justere og lage mer rimelig og rettferdig formuesskatt. Men å kutte med mange milliarder kroner uten å finne inndekning mener jeg ikke er rimelig. Så skal vi fortsatt ha dialog med alle kloke mennesker i Norge.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-10-04:
På torsdag skal jeg skryte av det som skjer neste år, for da legger vi fram statsbudsjettet for neste år, og da er det veldig mye – hva skal jeg si – å være stolt av, ikke bare satsing på enkeltområder, men også på vår evne til å få helheten til å gå opp, slik at vi kan ta ansvar for rente, for kronekurs, for dem med boliggjeld og for dem som er opptatt av arbeidsplasser i industrien. Vi skal investere, og vi investerer i framtiden. Det viktigste vi gjør for å investere i framtiden, er å investere i mennesker. Det gjør vi dels for å sikre at mennesker har jobb. Ingenting ødelegger så mye for framtiden som at mange mennesker går uten jobb og mister kompetanse og arbeidsevne. Vi investerer i kunnskap og skole, og vi investerer altså mer i forskning nå enn man har gjort tidligere, under tidligere regjeringer. Vi skal fortsette med å investere i framtiden, men da er kanskje nøkkelen å sikre at vi unngår de feilene mange andre land har gjort, nemlig å innrette økonomien slik at millioner går arbeidsløse. Den oppgaven er ikke en enkelt oppgave. Norge er ikke sikret mot at også vi kan bli rammet av økende ledighet, slik mange av våre naboland har blitt.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2011-10-04:
Vi kan alle være enige om behovet for å føre en ansvarlig økonomisk politikk, men jeg tror kanskje vi er noe uenige om virkemidlene. Det er jo ikke slik at det er statsministerens definisjon av et ansvarlig skattenivå som er det eneste riktige. Men jeg skjønner behovet når han og hans allierte er opptatt av å fremstille ethvert forslag om skattelette som uansvarlig skattepolitikk. Da er mitt spørsmål til statsministeren, når han nå sier som han sier i dagens trontaledebatt: Mener han også at LO-lederen er uansvarlig? Jeg har nemlig registrert at LO-lederen i dag tar til orde for å gjøre noe med den særnorske formuesskatten av hensyn til konkurransekraften i landets bedrifter. Når Fremskrittspartiet har foreslått dette utallige ganger, har vi fått høre at det handler om å gi skattelette til de aller rikeste. Vi har fått høre en ganske enkel retorikk på dette spørsmålet. Mener statsministeren at Roar Flåthen er enkel i sin retorikk? Mener statsministeren at Flåthen ikke har forstått hvor viktig formuesskatten er for Norge?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2011-10-04:
President. Til en åpenbar misforståelse.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2011-10-04:
Når det gjelder den alvorlige økonomiske utviklingen i Europa, er den sammensatt. Det er altså slik at utfordringene i Hellas er noe annerledes enn de er i Italia og Spania. Utfordringene de har til felles, er at det skaper betydelig uro, det skaper arbeidsledighet, og det skaper økonomiske problemer for de berørte statene. Men fellesnevneren for disse statene handler ikke først og fremst om et uansvarlig lavt skattenivå. Det handler om mangel på balanse i statsbudsjettene i forhold til inntekts- og utgiftssiden over tid. Der, som jeg også sa i mitt innlegg, er Norge i en helt annen situasjon. Jeg har ikke hørt et eneste parti i denne sal ta til orde for å bruke oljepenger over tid for varig å blåse opp driftsutgiftene. Det Fremskrittspartiet har tatt til orde for, og som vi vil gjenta til det kjedsommelige, sånn at kanskje også Arbeiderpartiet oppdager hvor fornuftig det er, handler om å investere noe mer av vår felles rikdom på områder og oppgaver som Norge vil være tjent med over tid. Det kommer vi til å fortsette å fremme forslag om.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2011-10-04:
Jeg registrerer en underlig rørende omsorg fra Helga Pedersen for forholdet mellom de borgerlige partiene. Det tror jeg hun kan ta helt med ro, og heller bruke energien sin på å opprettholde ro mellom de tre partiene som sitter i regjering nå. Det er to år til neste stortingsvalg, og vi kan begynne å diskutere de spørsmålene når det nærmer seg. Men jeg kan ikke la påstanden om at Fremskrittspartiet ikke tar ansvar for inntektssiden, bare henge i løse luften. Det er feil – det er snarere tvert imot. Noe av det aller viktigste for et lands økonomi handler om at man har fokus på verdiskapingen. Da må man ha fokus på hvordan man kan skape mer økonomisk vekst, og her går altså den store skillelinjen mellom Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet. Fremskrittspartiet har en grunnleggende tillit til skaperkraften ute hos det norske folk, i alle landets småbedrifter, hos alle dem som hver eneste dag står opp om morgenen for å få bedriftene sine til å gå rundt. Derfor vil vi gjøre hverdagen deres enklere gjennom å ta bort noen av de særnorske bestemmelsene. Jeg hadde håpet at Arbeiderpartiet var villig til å gjøre det samme.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2011-10-04:
Fremskrittspartiets innvandrings- og asylpolitikk er viktigere nå enn noen gang. Den ligger fast, og vi kommer til å bruke mye tid og energi på å fremme de forslag vi mener er riktige og nødvendige for å få norsk innvandringspolitikk på et bedre spor. Det vi har registrert under den rød-grønne regjeringen, er veldig mye prat, men veldig lite handling. Det har vært nedsatt et utvalg under ledelse av utenriksministeren – mange interessante forslag, men ingen av dem er omsatt i praksis. Det har vært realiteten fra den rød-grønne regjeringens side, og det vil jeg advare mot. Det er all mulig grunn til å stramme inn på dette området, slik at vi har kontroll på hvem som kommer inn til Norge. Så handler det like mye om hvordan vi integrerer dem som har fått lovlig opphold i Norge. Også her har vi en betydelig utfordring. Jeg synes kanskje Bård Vegar Solhjell skal være litt mer opptatt av det enn av å angripe Fremskrittspartiet på feilaktig grunnlag.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2011-10-04:
Jeg skal prøve å svare på disse spørsmålene. Til spørsmål 1: Fremskrittspartiets strategi ligger fast. Den har ikke endret seg, og hvis den endrer seg, skal jeg sørge for at Slagsvold Vedum får greie på det i god tid. Til spørsmål 2: Akkurat det samme svaret. Fremskrittspartiets strategi ligger fast, og blir det endringer, skal Slagsvold Vedum få greie på det.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2011-10-04:
Jeg tror alle kan se at vi har klimaendringer både i Norge og i resten av verden. Så er spørsmålet om de er skapt av mennesker, eller om de er en naturlig del av de variasjonene vi opplever. Derom strides de lærde. Fremskrittspartiet har fremmet en rekke forslag i denne sal gjennom flere år som vi mener vil være gode bidrag både til klima og miljø, men det jeg registrerer, er at den sittende regjering, som mener at dette er den altoverskyggende viktige utfordringen verden står overfor, fortsatt ikke har kommet et eneste skritt videre i forhold til det de mener er den viktigste kampen. Så jeg vil nok kanskje anbefale Trine Skei Grande å rette kruttet mot dem som sitter med ansvaret for dagens klimapolitikk, i stedet for å gå løs på meg.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2011-10-04:
Jeg skjønner nå at Bård Vegar Solhjell har litt tungt for det, fordi denne strategien har vært gjentatt mange ganger gjennom mange år. Men jeg skal gjenta det en gang til: Fremskrittspartiets strategi, som ligger fast, er at vi ønsker at alle de fire borgerlige partiene setter seg ned for å forhandle et mulig grunnlag for en ny flertallsregjering i Norge etter valget – hvis vi skulle vinne det, og det er i grunnen det som er det aller viktigste nå. Det handler jo om å overbevise flest mulig velgere i dette landet om at åtte år med en rød-grønn regjering vil være mer enn nok. Så det er vår strategi. I tillegg har vi sagt at det er unaturlig for Fremskrittspartiet å støtte en regjering vi selv ikke er en del av. Det ligger også fast.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2011-10-04:
Jeg vil bare bemerke at fellesnevneren for mange av de replikkene som har vært rettet mot de borgerlige partiene i dag, avslører med all tydelighet at de rød-grønne partiene nå gleder seg til å få avløsning. Det er som om man skulle tro at valget i 2013 nettopp handlet om et regjeringsskifte, og at man er ivrig etter å finne ut av hvordan den regjeringen vil se ut. Så det bare legger jeg til grunn. I trontalen varsler regjeringen en melding om forholdet mellom stat og kommune. Det er en melding jeg ønsker velkommen. Jeg vil gjerne be Helga Pedersen om å reflektere litt rundt det, fordi mange kommuner opplever nå det de kaller statlig overstyring. De opplever et sterkt hemmende statlig regelverk som gjør det vanskelig for dem å utnytte sine egne arealer. Det er en sterk provokasjon mange steder når det gjelder fylkesmannen som kommer med inngrep overfor kommunene, som de oppfatter som urimelige. Det er strandsoneloven, det er plan- og bygningsloven; det er mindre og mindre lokal handlefrihet. Hva mener Helga Pedersen om en slik utvikling?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2011-10-04:
Fremskrittspartiet har tatt til orde for en likebehandling av borgerne, uavhengig av om de bor i en rik eller i en fattig kommune, men den debatten kan vi komme tilbake til. Jeg mener det er en økende utfordring for mange kommuner at de har mindre og mindre rådighet over egne arealer. La oss ta Nittedal kommune utenfor Oslo. Én prosent av Nittedals areal står til lokalpolitikernes frie disposisjon. De øvrige arealene er båndlagt av staten av ulike årsaker. Det gir liten handlefrihet til en kommune i vekst som trenger å frigjøre areal bl.a. til boligbygging. Da handler det om å gi lokalpolitikerne handlefrihet der hvor de helt åpenbart har ansvar – i arealpolitikk, i byggesaker – noe som betyr så uendelig mye for kommunenes mulighet til å legge forholdene til rette for økt tilflytting og velvære for beboerne. Når man da ser den motsatte utviklingen, med stadig flere statlige inngrep og reguleringer, er det ikke da på tide å begynne å reversere dette?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2011-10-04:
Jeg er også veldig glad for at Stortinget har kommet i gang igjen, for jeg har savnet representanten Slagsvold Vedum mye, og endelig kan vi ha ordskifte fra denne talerstol igjen. Men jeg tror representanten gleder seg litt for tidlig, og det denne debatten først og fremst har vist, er en fantastisk evne til selvskryt fra de rød-grønne partienes side – veldig liten evne til selvransakelse, veldig liten evne til å ta inn over seg at kanskje ikke alt er som det bør være, veldig liten evne til å lytte til signaler som kommer både fra opposisjonen og for så vidt fra folk som lever der ute i den virkelige verden. Men selvskryt skal man lytte til, det kommer fra hjertet, og så tror jeg jeg skal la kommentarene om denne debatten bli med det. Jeg skal gi en stemmeforklaring. Fremskrittspartiet vil støtte forslag nr. 2, fra Trine Skei Grande og Venstre. Vi kommer til å støtte alle forslagene til Kristelig Folkeparti, altså forslagene nr. 9, 10 og 11. Når det gjelder forslag nr. 11, støtter vi det først og fremst fordi det er et utredningsforslag. Fremskrittspartiet mener at hele formuesskatten skal bort, men vi ser ingen grunn til å stemme mot et utredningsforslag, og derfor gir vi vår tilslutning til de forslagene.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2011-10-04:
Norge har nylig lidd et nederlag i Menneskerettighetsdomstolen i Strasbourg. På tross av at en kvinne har begått straffbare handlinger og har befunnet seg ulovlig i Norge i 15 år, kan vi ikke utvise henne på grunn av at hun har omsorgsrett for barn. Dette vil få betydning for norsk lovgivning. Min utfordring til statsministeren er rett og slett om det – på tross av at det er en dissens i Strasbourg på dette vedtaket – er greit å etterkomme dette uten å foreta seg noe som helst videre. Dessuten er det jo litt spesielt, all den tid man er så stolt av returprogrammene sine, at det går an å befinne seg ulovlig i Norge i 15 år uten å bli returnert. Er det symptomatisk for den returpolitikken som føres av denne regjeringen?
Erna Solberg (Høyre), 2011-10-04:
Jeg er enig med statsministeren i at utfordringen i Hellas er å få balanse mellom inntekter og utgifter, og at det dreier seg om både skatt og å kutte i utgifter. Men utfordringen i Norge er en annen. Fremtidsutfordringen for å skape trygghet rundt velferden i vårt samfunn er å sikre oss gjennom kunnskap og gjennom konkurransekraft. Den norske utfordringen for fremtiden er å gjøre de riktige tingene i dag som gjør at konkurransekraften vår består. Det er der LO-lederen åpenbart har fått noen aha-opplevelser, når han på sine reiser rundt omkring i landet har møtt de bedriftene som skaper jobbene i dette samfunnet. De bedriftene har vært klare og tydelige på én ting: Formuesskatten er i dag en konkurransesvekkelse for det norske samfunnet. Den bidrar til at det er vanskeligere å drive, og den svekker grunnlaget. Hvorfor vil ikke statsministeren lytte til LO-lederen?
Erna Solberg (Høyre), 2011-10-04:
Statsministeren står for en kortsiktig økonomisk politikk som skaper god politikk på kort sikt, men dårlig politikk på lang sikt. Det en ikke ser, er at siden 2005 har produktivitetsutviklingen i Norge ikke vært bedre enn i nabolandene våre – slik som den tidligere har vært – men faktisk på samme linje som eller dårligere enn i nabolandene våre. Når det gjelder timelønnskostnadene og konkurranseevneparametrene rundt det, har vi altså hatt en høyere vekst i Norge enn i andre land. Vi vet at i det lange løp er det bare hvis vi klarer å være mer produktive, at vi også kan ta ut høyere lønninger og sikre velferden i Norge, og da er vi nødt til systematisk å gå gjennom de tingene som bidrar til bedre konkurransekraft. Og hvis det er sånn at statsministeren mener at alt er perfekt med formuesskatten fordi han nylig har gjennomgått den og ikke vil lytte til LO-lederen, ja, da må jeg stille spørsmålet: Mener statsministeren at det er rimelig at en bedrift som hadde et driftsunderskudd på 4,8 mill. kr i fjor, likevel må ta ut 18 mill. kr for å betale utbytteskatt – for igjen å betale formuesskatten? Det er det systemet statsministeren forsvarer. Er det rimelig? LO-lederen mener åpenbart nei.
Erna Solberg (Høyre), 2011-10-04:
De største skillene i norsk politikk går på viljen til å satse på kunnskap og kompetanse. Venstresiden forsøker å si at det er skattelettelse og privatisering som er de store skillene. Det er et skille at vi ønsker å bruke alle gode krefter, at vi tror vi kan få ned helsekøene i Norge raskere. Vi synes det er unødvendig at folk står lenge i operasjonskø når de kunne vært i jobb og bidratt til å finansiere velferdssamfunnet vårt i stedet for å være passive og tære på det. Men det velger altså dagens regjering å se bort fra, ved at de ikke ønsker å bruke valgfriheten sånn at en også kan velge private tilbud. Men skillelinjene i f.eks. skolepolitikken er større enn det representanten Helga Pedersen forsøker å si nå. I alle fall var det sånn i kommunevalgkampen. I kommunevalgkampen hevdet regjeringens utdanningsminister at et av de store skillene bl.a. var at vi ville teste mer. Ja, vi mener at det er viktig f.eks. å ha overgangstesting i norsk skole. Så registrerte jeg at det åpenbart var et SV-standpunkt at det var feil, for Arbeiderpartiet var enig med oss. Jeg må bare si at jeg tror at skillene er flere. En av de viktigste utfordringene for Arbeiderpartiet er at noen av de skillene går rett gjennom Arbeiderpartiet. Det er det mange av velgerne deres som har sett. Derfor velger de nå å stemme på oss fremfor på Arbeiderpartiet.
Erna Solberg (Høyre), 2011-10-04:
Jeg må ærlig få lov til å si at jeg, etter å ha holdt et innlegg hvor hoveddelen dreier seg om hvordan vi skal finansiere velferden fremover, er litt forbauset over at representanten fra Arbeiderpartiet ikke har lyttet mer – at hun kan komme her og holde en replikk og si at jeg ikke snakker om hvordan vi skal finansiere fremtidens velferd, når det er hovedpoenget i innlegget. Når det gjelder omsorgstjenesten i Bergen kommune, har de organisert brukervalg i hjemmetjenestene. Det fungerer veldig bra. Men de har ikke fått gjort det i hjemmesykepleien ennå. Det er det bare én kommune i landet som har klart å gjøre nå, og det er Oslo. Det er mer komplisert, men det vil også komme. Jeg er veldig fornøyd med mye av den omsorgen som gis i Bergen, men det er faktisk sånn at de heller ikke er i mål med alt. De har gjort gode forbedringer med det de har gjort, men de kommer til å gjøre flere forbedringer, og litt avhengig av hvordan sammensetningen i byrådet vil se ut, kommer de til å ha et godt mandat for å gjøre det fremover.
Erna Solberg (Høyre), 2011-10-04:
Jeg skulle veldig gjerne stått her i dag og sagt ambisiøst hvordan Høyre skal gjennomføre klimakuttene i årene fremover, for der burde vi vært i dagens politikk. Stortinget burde i dag for lengst ha behandlet oppfølgingen av klimaforliket. Men der er vi jo ikke, for regjeringen har ikke klart å bli enig om hvor klimakuttene skal komme. De har ikke klart å levere dokumentasjon til Stortinget om hvordan det felles forliket vi har, skal gjennomføres. Da kan godt Bård Vegar Solhjell utfordre meg på enkeltdeler av dette og si at jeg nå burde ha en lang liste om hvordan jeg skal gjøre det. Sannheten er at det er ditt parti som skulle levert det grunnlaget, sånn at Stortinget kunne fatte beslutninger og lage rammebetingelser som var mulige. Egentlig mener jeg at SV burde ha holdt munn om klimautslipp og klimapolitikk frem til de leverer dette, for de har ingen mulighet til å kritisere noen andre når de selv ikke klarer å legge frem et dokument for Stortinget som et beslutningsgrunnlag for den norske nasjonalforsamlingen.