Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-04:
Det er mange gode ord om våre forslag, men det er åpenbart at representantene ikke vil stemme for dem, til tross for at de stort sett er enige med oss – det er det mange som har sagt til nå. I debatten om fastrente blir det ofte argumentert på en måte som kan tyde på at det er misforståelser ute og går. Det er derfor viktig å minne om at fastrente er en markedsstyrt rente, og at låntakerne føler behov for å ha en viss sikkerhet i et visst antall år framover. Låntakere som binder renten, får ikke være med på en eventuell rentenedgang, derfor den flytende renten. Binding av renten kan ha sine fordeler i perioder da det er grunn til å regne med renteoppgang. På samme måte har mange låntakere opplevd at binding av renten i perioder da det kan ventes en rentenedgang, har vært en sur fornøyelse. Fordelen er at en for bindingsperioden har sikkerhet for hva lånet vil koste, og en kan planlegge sin økonomi på en måte som en ikke kan med en flytende rente. Vi i SV er derfor enig i at det også skal være tilbud fra Lånekassen om fastrente. Vi innser at det vil skape problemer dersom en skal kunne velge ulik lengde på bindingstiden. Vi mener derfor at tre års bindingstid er et akseptabelt tilbud for låntakerne. Vi aksepterer også at bindingen må omfatte hele lånet. Det er derimot urimelig at det oppå markedsrenten skal legges et påslag på 1 pst. som skal gå til dekning av administrasjonskostnader. I stedet for en rente på 4,6 pst., vil tilbudet bli en rente på 5,6 pst. Lånekassen har, som sagt tidligere, foreslått å redusere dette påslaget. Vi foreslår å fjerne hele påslaget. Jeg merket meg at representanten Petter Løvik var enig i at påslaget var for høyt, men tiden var tydeligvis ikke inne til å gjøre noe med det. Han var enig med Lånekassens styre, som har foreslått en reduksjon. Det faktiske forholdet er jo at det er Stortinget som har vedtatt dette. Det er vi som har vedtatt at det skal være et slikt påslag, og det er vi som må bestemme hvor høyt påslaget skal være. Derfor er det nesten en feighet å si at dette vil ikke Høyre gjøre noe med, selv om de mener at påslaget bør reduseres. I det minste burde de i alle fall fremmet et forslag. Hvis de ikke kunne gå for vårt forslag, burde de ha fremmet et alternativt forslag. Vi foreslår derfor at renten låntakerne skal betale, skal være lik den renten staten betaler for pengene i markedet. Så ønsker noen å kalle dette subsidiering, fordi Lånekassens inntekter går ned. Dette er i beste fall en misforståelse. Begrepet subsidiering er ladet på en bestemt måte som gjør at en får noen assosiasjoner. Markedsrente forutsetter at det fins et marked. Markedssvikt er jo et begrep som markedsøkonomene er veldig glad i. Og når det gjelder den type lån – lån til finansiering av studier – er jeg i stor tvil om det er mulig å etablere noe godt marked som kan avdekke hva slags rente låntakeren er villig til å gi – så etter min oppfatning er det et marked hvor det er en typisk markedssvikt. Og når vi har markedssvikt, sier de som er ordentlige liberalister, får vi en feil allokering av ressurser. Det er jo ett av poengene. Min og vår påstand der er at når vi bruker den renten som er etablert i markedet for andre typer lån, får vi en feil ressursallokering, fordi mange som ellers kunne studere, eller velge å ta en utdanning, ikke gjør det. De bruker eksempelvis for lang tid. Vi får dermed en dårlig utnyttelse av de samfunnsmessige ressursene, så begrepet markedsstyrt rente passer ikke her, fordi vi ikke har et marked. Derfor er det svaret som markedsøkonomene gir i et slikt tilfelle, at politikerne må gripe inn og regulere dette markedet hvor det er markedssvikt. Og det er det vi foreslår. Vi foreslår at vi skal gripe inn og fastsette studielånsrenten politisk. Det betyr ingenting i seg selv å si at den skal fastsettes politisk, men det vi sier, er at renten bør være slik at realrenten er tilnærmet lik null. Da har vi svart på spørsmålet. Jeg tar opp våre forslag. Det er forslag nr. 1, som går på at vi bør gå tilbake til en politisk styrt rente, og forslag nr. 2, som går på prinsippet om tilnærmet lik null i realrente.