Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-01:
Stortinget har i dag til behandling et forslag som vil begrense rettighetene til noen av landets innbyggere, utelukkende med den begrunnelse at de mangler norsk statsborgerskap. Jeg er glad for at komiteens flertall ikke støtter det forslaget. Norsk trygd bygger på bosettingsprinsipppet. Det betyr i hovedsak at alle som bor i Norge, har de samme trygderettighetene. Det betyr også at hvis man flytter fra Norge, er man ikke lenger medlem av folketrygden, selv om man er norsk statsborger. Alle barn som bor i Norge, får rett til kontantstøtte hvis de øvrige vilkårene er oppfylt. Jeg vil advare sterkt mot å innføre et tilleggsvilkår om at barnet må være norsk statsborger. En slik regel ville innebære en forskjellsbehandling av landets innbyggere. Jeg synes dette er et avslørende forslag. Fremskrittspartiet pleier å framstille de politiske motsetningene i familiepolitikken slik at de står for frihet og vi andre står for formynderi. Nå ser vi at det de egentlig mener, er at de vil ha frihet for det representanten Raja så treffende kalte «nordmenn-nordmenn», og formynderi for de andre. Jeg synes det er en uakseptabel tilnærming. Det viser at Fremskrittspartiet ikke står for liberalisme, men en høyst selektiv form for liberalisme. Den gjelder bare for noen. Så må jeg helt kort få lov til å kommentere representanten Håbrekkes innlegg. Jeg synes det er temmelig drøyt å påstå at SV har drevet stigmatisering av innvandrere fordi vi har ment – og mener – at kontantstøtten har uheldige integreringsmessige konsekvenser. Jeg mener også at Håbrekke leser de ulike utredningene på en litt spesiell måte. Jeg mener at summen av det som i de utredningene er lagt fram for oss, er overbevisende når det gjelder de negative integreringsmessige konsekvensene av kontantstøtten. Kontantstøttebruken er høyere blant familier med bakgrunn i andre land, samtidig som yrkesdeltakelsen blant kvinner i de samme gruppene er lavere, og barnehagedeltakelsen blant barn i de samme gruppene er lavere. Til sammen utgjør det et reelt integreringsproblem, og jeg synes det er lettvint av Kristelig Folkeparti å late som om det ikke finnes. Så kan vi selvfølgelig diskutere hva vi gjør med det. Jeg har stor respekt for at vi har ulike løsninger, men bare å slå en strek over det og si at det ikke er en problemstilling, synes jeg blir for enkelt. I tillegg er det slik at vi har en rekke tiltak i integreringspolitikken som nettopp er rettet inn mot å gjøre noe med disse problemstillingene. Programmet Ny sjanse f.eks., som jeg er en varm tilhenger av, har nettopp kvinner i denne situasjonen som målgruppe. De kvinner som ikke fanges opp av kvalifiseringsprogrammet fordi de ikke har vært hjemme i lang tid med sosialstønad eller trygd, men f.eks. har vært hjemme med kontantstøtte, får en mulighet til å komme inn i yrkeslivet. Det har vi svært god respons på. Gratis kjernetid til barn i områder der vi har en kombinasjon av levekårsutfordringer og høy minoritetsandel, viser seg også å være svært vellykket. Det viser at det er fullt mulig å bygge opp tilbud som gjør at disse familiene kan klare seg godt uten kontantstøtten. Avslutningsvis vil jeg si at i motsetning til Fremskrittspartiet er jeg av den oppfatning at kontantstøtten ikke bare har uheldige konsekvenser for dem uten norsk pass. Jeg har aldri ment at kontantstøttedebatten bare skal være en debatt om integrering, det er også i aller høyeste grad en debatt om likestilling og om god familiepolitikk. De endringene som kommer i kontantstøtten fra neste år, omfatter derfor alle barn og forskjellsbehandler ikke etter nasjonalitet. Det bør vi, uavhengig av syn på kontantstøtten, være glad for.