Odd Einar Dørum (Venstre), 2009-06-15:
Først en kort refleksjon over opposisjon og posisjon. Jeg hadde en slik refleksjon forleden om barnebortføringer. Jeg konstaterer at den sittende regjering er på det samme nøkterne plan som jeg var i en tidligere fase av mitt liv. Man får ikke en uendelighet av penger fra Finansdepartementet. Da må man lage en provenynøytral ordning. Det man i praksis gjør, som jeg synes er svært fornuftig, er å lære av den finske ordningen og modifisere den til norske forhold. Det er i praksis det man gjør ved delvis å utvide dekningsområdet og utvide inntektsgrensene. Jeg synes det er et praktisk grep. Jeg synes det er et fornuftig grep. Jeg synes det er bra at det er det grepet som fremmes. Jeg synes også det er bra at det er en type nøkternhet over framstillingen. Så er jeg enig med tidligere talere i at det er viktig å se på rettshjelp som debattema med jevne mellomrom, rett og slett fordi det stadig vil komme nye utfordringer. Venstre støtter den tanken om førstelinjetjeneste, som er fremmet. Vi skjønner hvorfor den skal utredes videre. Vi har fremmet noen forslag om dette, og deler av utredningen kan i hvert fall se på det vi har tatt opp. Jeg ser av ordlyden i vårt forslag, nr. 10, at det kan oppfattes som om vi ikke vil ha en førstelinjetjeneste. Med det forslaget mener vi rett og slett at man også skal se på det å få en time hos advokat som førstelinjetjeneste. Hvis teksten skapte forvirring, var ikke det hensikten. Derfor vil jeg gjerne presisere det nå. Så er det et tema som jeg i en tidligere fase av mitt liv fikk brutalt rett i ansiktet, fordi man hadde samlet opp gammel moro over lang tid. Det gjelder salærsatsen til forsvarsadvokater. Her ble det tatt et krafttak for ca. ti år siden. Da hadde det ligget og godtgjort seg uten særlige reguleringer over lang tid. Jeg ser av kommentarene fra en del av partiene at vi nærmer oss et punkt der noe må justeres. Det fører også til at Venstre, istedenfor å hoppe til der justeringen skal skje, vil stemme for Høyres forslag, som går på at man er nødt til å se på dette. Det vil bli galt hvis det over lengre tid blir et misforhold mellom den salærsatsen som blir utbetalt, og den som egentlig bør være riktig. Men det skal alltid være en grunn til å gjennomgå dette på en nøktern og skikkelig måte. Venstre vil også stemme for de tre forslagene som Høyre og Fremskrittspartiet har felles. Det kan være nyttig å se på rettshjelpsordningen i forhold til Den europeiske menneskerettighetskonvensjon, ikke fordi vi tror at den sittende regjering har til hensikt ikke å følge den, men det kan rett og slett være nyttig å se på den, slik at man i hvert fall har testet det. Det å styrke de frivillige rettshjelpstiltakene er rett og slett en klok måte å ha lavterskelkontakt på, med stadig nye sider ved samfunnsutviklingen. Vi vet at de frivillige rettshjelpstiltakene har vært pionerer over lang tid. Det å ha denne sensitiviteten er rett og slett å ta vare på de gode lytterpostene. Et forslag om det vil få vår støtte. Det samme gjelder det som jeg antar at alle er enige om, men som jeg synes det kan være greit å understreke: Når man er innsatt og ikke fradømt noen rettigheter, har man selvfølgelig de borgerlige rettighetene man skal ha, men det kan hende at selve den praktiske situasjonen ikke er der. Egentlig oppfatter jeg det å gi de innsatte disse rettighetene som å være på god linje med den kriminalomsorgstenkningen som lå i Regjeringens melding på det området, og som vi har behandlet tidligere. Så noen betraktninger til slutt: Jeg tror at når man ser på førstelinjetjenesten, enten den blir organisert på den ene eller andre måten, må man også i den tjenesten kunne ta opp spørsmål som berører det offentlige. Det offentlige er jo stort i forhold til menneskers liv i Norge. Da må tjenesten være organisert slik at man ikke kommer i habilitetsproblemer overfor det offentlige, altså hvordan det offentlige her, som kan være – holdt jeg på å si – ulike deler av «trøste og bære»-bransjen, for å forkorte det veldig enkelt og ikke bruke så mange ord på det, slår inn i menneskers liv, og på hvilken måte man skal sikre seg at man også på disse områdene får et fornuftig rettsråd. Jeg oppfatter at Regjeringen er åpen for nettopp å ta hensyn til dette. Jeg er også glad for at det i denne meldingen snakkes mye mer nøkternt om fattigdom enn det representanten Kristin Halvorsen, nåværende finansminister, gjorde da hun satte en pekefinger rett opp i ansiktet på Kjell Magne Bondevik foran forrige stortingsvalg og slo fast at bare ved en viljeserklæring ble man kvitt fattigdommen i Norge. Jeg tror de aller fleste som sitter i denne salen, har et langt mer nøkternt og realistisk forhold til dette, og at det forhåpentligvis er slutt på den type pekefinger. Men at dette skjedde, tilhører ikke for meg av de mest høyverdige øyeblikk i norsk politikk – at man trodde at man rett og slett kunne avskaffe noe som var komplisert, ved bare å løfte en pekefinger og si at det handlet om en enkel vilje. Jeg tror veldig mange norske politikere er opptatt av dette. Jeg synes det er et godt uttrykk for at vi har en bra felleslinje i norsk politikk at vi skal bekjempe fattigdom. Så vet vi at det er komplisert og sammensatt. At det i komitéinnstillingen reflekteres over hvordan man også skal bruke rettshjelpen i en slik sammenheng, er bra. La meg helt avslutningsvis vise f.eks. til det utmerkete arbeidet som Kirkens Bymisjons gatejurist utfører, som rett og slett er en medvandrer på sosialkontorene. Man får ingen andre rettigheter enn dem man skal ha, men man får dem. Det er et godt uttrykk for en hverdagsjuss som jeg oppfatter at veldig mange av oss har felles. Venstre støtter da forslagene nr. 1–3 og forslag nr. 7, og tar opp de forslag som er omdelt på plassene i salen.