trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-12-06:
Det var kanskje ikke så overraskende at debatten nærmet seg en slags landbruksdebatt. Det kunne man jo forventet av en regjering hvor Senterpartiet har solid styring. Det er vel heller ikke noe ukjent at man innenfor landbruksdebatter, hvis vi skal holde oss til det, er mer enn villig til å bruke subsidier. Nå skal ikke jeg dra dette lenger enn nødvendig. Men jeg har lyst til å peke på én ting som jeg er enig med hr. Holstad i, og det er at en del av omstillingen ikke har gått etter forutsetningene. Stortinget forutsatte i sin tid at man skulle redusere staber og – for å si det sånn – høyere makter med ca. 25 pst. Det motsatte har vel nesten skjedd. Det vil være feil å si det, men utviklingen har ikke vært i tråd med det man burde forvente. Så kan man kanskje forsvare Forsvarets ledelse med at de har vært i kontinuerlig omstilling gjennom åtte-ni år, og det krever også et administrativt apparat. Men når man begynner å få et system hvor det man rår over av tropper som skal disponeres, nesten ikke er større enn det antallet som disponerer dem, da har vi uten tvil et problem. Så det kan gjøres noe når det gjelder omstillinger. Stortinget har heller ikke gitt noen særlig god hjelp, for når det gjelder en del av de omstillingene som Forsvaret har ønsket, har Stortinget tatt med distriktspolitiske hensyn. Representanten Holstad vil sikkert kjenne seg godt igjen når det gjelder dette. En rekke vedtak har åpenbart vært mer preget av distriktspolitisk velvilje enn av de nødvendigheter innenfor organisasjonsstrukturen som har vært klarlagt på forhånd. Så her tror jeg flere kan takke hverandre for at man har kommet opp i dette. Selve hovedstrukturen ligger fortsatt fast, slik Stortinget har vedtatt den, og da får man holde seg til det, da. Ellers må man foreslå strukturendringer, og det har man altså til dags dato ikke gjort av format som vises.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-12-06:
Det er sannelig ikke ofte SVs representanter tyr til USA for å hente frem argumenter som de selv liker. Det er muligens en ny trend. Men det har sikkert å gjøre med NATO-diskusjonen i SV også, så vi kan sikkert forvente noe stort etter hvert. Jeg må innrømme at relativt sett har SVs budsjett på forsvarssiden økt de siste årene. Hvordan det skal tolkes, har jeg litt problemer med, men det kan jo tenkes at det ligger en liten vilje til å gjøre det bedre enn det man har gjort tidligere. Og det skal sannelig ikke mye til. Så til spørsmålet om man bare skal bruke mer penger. Jeg har påpekt at vi har stått fast på de målsettinger som Stortinget har lagt til grunn, og det er det vi forsøker å underbygge økonomisk. Det er ingen målsetting å bruke mest mulig penger til Forsvaret. Men det er og må være en målsetting å nå opp til det man har besluttet i Stortinget, og ta konsekvensen av det. Og det er her problemet ligger. Det har også vært – får jeg kalle det – underbudsjettering, det har vært lån, som jeg sa i mitt første innlegg osv., som har gjort at man over tid har kommet skjevt ut, og det er vel nødvendigvis ikke bare Forsvarets skyld. Jeg vil igjen si at når det gjelder ledelsesstrukturen, kunne man greid å gå litt kjappere i svingen og fått orden på det. Men det er slik at når det er problemer med å skaffe penger nok til det jeg får kalle helt nødvendige ting, skudd for trening og øving til mannskaper, så sier det mye om mangt, også det at forsvarsmateriell koster forferdelig mye mer penger i en moderne tid. Og vi er nødt til å delta i den på linje med de øvrige land i NATO, og også det som er knyttet til denne EU-hæren som hr. Langeland syntes å være skremt av, sammen med Strobe Talbott. Bare for å gi et lite bilde: På spørsmål fra komiteen svarte statsråden at for å øve Heimevernet neste år slik som forutsatt, mangler det 83 mill. kr. Det forteller litt om tilstanden.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-12-06:
Representanten Lahnstein berørte både Norges forhold til Europa og sikkerhetspolitikken som utformes og utvikles der, og på den annen side atlanterhavslinjen og våre relasjoner gjennom denne til Nord-Amerika. På bakgrunn av dette har jeg lyst til å stille to spørsmål. Når det gjelder Norges tilknytning til Vestunionen i dag, har vi altså kommet så nær som mulig uten å sitte i det besluttende organ. Er representanten Lahnstein bekymret for at vi kan komme til å få en annen posisjon i det sikkerhetspolitiske arbeidet som EU legger opp til, i forhold til dagens posisjon når det gjelder Vestunionen? Det andre spørsmålet er knyttet opp til det som utvetydig er viktig for Norge, nemlig å sørge for å ha en best mulig dialog med USA og samtidig opprettholde den nære kontakten som har vært mellom USA og Norge. Hva er etter representanten Lahnsteins mening viktig når det gjelder vårt forhold til USA? Hvordan skal vi best mulig ivareta dette fremover, ikke minst hvis man kommer litt skjevt ut i forhold til den europeiske utvikling innen EU? Til slutt har jeg lyst til å spørre: Mener representanten Lahnstein at det er viktig å stille seg slik at forhåndslagringen for U.S. Marine Corps i Trøndelag opprettholdes?
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-12-06:
Etter et par av innleggene her i dag, fra representantene Eriksen og Enger Lahnstein, kan det reises en smule tvil om intensjonene i fellesmerknaden fra Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Arbeiderpartiet om at man skal få økonomien på plass igjen i løpet av de to årene som står igjen av langtidsperioden. Mener statsråden at det er viktig å sikre en økonomisk profil i tråd med målsettingen som Stortinget la til grunn? Det var det ene spørsmålet. Så nevnte statsråden at det var viktig og nødvendig at Forsvaret tok sin del av det som ble påpekt å være en slags varmgang i norsk økonomi, at man på en måte skulle redusere nivået, slik at det ikke ble for stor vekst med hensyn til varer og kjøp, og at Forsvaret i det hele tatt også måtte roe seg ned litt. Det synes hun er helt all right. Da har jeg et spørsmål til ministeren: Mener ministeren at kjøp av materiell i utlandet er av betydning i en slik sammenheng? Så må jeg si at jeg ble litt forundret over hvorledes ministeren ordla seg i forbindelse med det pågående fregattkjøpet, som vi har kjørt en prosess på over lengre tid, og hvor Stortinget har vært involvert gjentatte ganger. Jeg oppfattet faktisk statsråden slik at det hun sa, var at det her kan gå både vinter og vår før man er i stand til å fatte en beslutning. Hvilke signaler mener statsråden man da sender til dem som deltar i konkurransen? Og så sies det her at man skal ha en fornyet gjennomgang av driftsøkonomiske konsekvenser. Var ikke det en del av det skikkelige grunnlaget man la fram for Stortinget da man mer eller mindre fattet en prinsipiell beslutning om å gå videre med konkurransen? Kan statsråden antyde når en kontrakt kan være klar?
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-12-06:
Statsråden antydet at jeg skulle ha hisset meg kraftig opp over uttalelser i Aftenposten. Statsråden kan ikke ha hørt meg i opphisset tilstand. Det som statsråden gjorde gjennom sitt innlegg i forhold til den kritikken fra NATO, har jo da vært med på å bringe litt bedre balanse i dette, for slik det fremstod i Aftenposten, var det åpenbart veldig mye som kunne være galt. Nå er det vel slik, som statsråden også var inne på, at det kan ha med treghet fra norsk side å gjøre. Hvis det var det som var grunnlaget, skjønner jeg det veldig godt. Men da må det jo også være slik – og det har ikke manglet på signaler om å få orden på kontraktsystemer – at man slipper å sitte og tegne kontrakter omtrent når man skal seile. Det sletteste eksemplet – og det er kritikkverdig, men det går på systemet mer enn noe annet – gjelder jo et minejaktfartøy som fikk ordre om å returnere til kai fordi man ikke hadde kontrakter. Dette er noe det ble pekt på fra Fremskrittspartiets side da vi opprettet Telemark bataljon, fordi det ble sånn fra hånd til munn. Det har ikke vært mangel på advarsler, og det har ikke vært mangel på purringer for å få orden på dette, for det har jeg og mitt parti gjentatt gang etter gang. Det ligger altså en del indikasjoner i den meldingen som vi skal behandle angående internasjonale styrker, på at man har tatt det inn over seg, men i forbindelse med eventuell treghet på reaksjoner knyttet til operasjonen i Kosovo, også på den tid hvor det var åpenbart at det begynte å bygge seg opp til noe som ville kunne kreve norsk innsats, ble det på egnede steder gitt klar melding om at nå fikk man se å få kontrakten i orden, slik at man kunne reise og gjøre en jobb dersom vi fikk en utfordring. For øvrig har jeg lyst til å peke på at CFE-avtalen slik den er utformet, for vår del nå ikke er tilfredsstillende. På mange måter føler jeg at det er et positivt bidrag at CFE-avtalen er der, og det har også komiteen, med vekslende flertall og mindretall, gitt uttrykk for, men det er neppe slik at det tilfredsstiller Forsvarets behov. Og det er altså merkverdig at man har laget det slik at vi ikke kan ta igjen de vognene vi bruker og vil bruke i internasjonale operasjoner. Det tyder jo på at da nåværende statsminister var utenriksminister, skjønte han åpenbart ikke hva Norges behov ville være fremover, og derfor sitter vi og sliter med dette nå. Og slik man ofte stiller seg til Tyrkia-politikken her i landet, er jeg slett ikke sikker på at tyrkerne kommer til å være så veldig hjelpsomme med å få dette i stand. Men jeg håper at de som gode allierte ser at det kan være et behov. Dessverre er det også slik at vi heller ikke kan stole på russerne om vi gjør avtaler, fordi allerede i Tsjetsjenia har man nå oversteget flanketallet med 700 vogner.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-12-06:
Jeg tror ikke vi skal gå ut i en diskusjon om kapasitet knyttet til L-70-systemet og FCS 2000. Da tror jeg det ville bli kjedelig for en del andre her. Men jeg tillater meg å stille meg noe kritisk til beskrivelsen av representanten Eriksens håndtering av innkommende mål. Men det kan vi ta på et dertil egnet sted etterpå. Jeg tror det vil være behov for å moderere ganske kraftig det som ble framsatt. La nå det gå. Jeg tar ordet for å si noen ord knyttet til allierte treningssentre. Min kollega fra Fremskrittspartiet, hr. Width, har gitt uttrykk for det vi mener om L-70-nedleggelsen, så jeg skal som sagt bruke noen få ord på treningssentre. Det å legge forholdene til rette for allierte styrker som ønsker å øve i Norge, har vært og vil forhåpentligvis fortsatt være viktig. Det er ganske mange år siden Fremskrittspartiet tok opp dette – jeg tror det var i 1992 at vi tok opp dette og bad om at man gjorde noe for å greie å tilby en løsning for allierte, slik at det ble sett på som attraktivt å øve i Norge, vel vitende om at treningsbudsjettene, øvingsbudsjettene, også for våre allierte gikk ned. Det å tilby dyre løsninger synes da ikke å være særlig aktuelt. Det er etter min mening beklagelig at det har gått så lang tid for å beslutte noe som burde være såpass enkelt som dette. Og jeg ville ikke bli det minste forbauset om vi er kommet opp i en slik situasjon at når det gjelder å få belagt sentrene med aktivitet fra allierte, kan den tiden delvis være forbi. Jeg håper at det er mulig å få utvirket å bygge dette ut på en slik måte at våre allierte er fornøyd med å bo der og trene derfra. Da er det selvsagt også viktig at dette gjøres på steder hvor det er øvings- og skytemuligheter, slik at man ikke kaster bort tid, for det har vært og vil fortsatt være en viktig bit for å få effekt av det en gjør. Nå har man altså kommet med forslag om Åsegarden, Steinkjersannan og Voss garnison som allierte treningssentre. Jeg håper at man nå også har snakket nøye med våre allierte for å få definert deres behov, slik at man nå både tilbyr riktig med hensyn til hvor i landet man skal legge dette, og greier å treffe sånn noenlunde med nødvendige investeringsløsninger, for skal man nå bruke like lang tid på å få infrastruktur på plass på de valgte områdene som man har brukt på å greie å skaffe disse tre navnene – som pekte seg ut for lang tid siden, etter min vurdering – er det hele rimelig meningsløst og en flaggveiving som kommer altfor sent. Så jeg tillater meg å spørre statsråden hvilke signaler man har fått fra allierte når det gjelder deres behov. Jeg håper at både statsråden og Forsvarets ledelse legger vekt på dette, slik at dette gir mening for våre allierte. Det er åpenbart slik at det å øve i Norge har etter hvert blitt noe nedprioritert fordi man totalt sett ikke har nok ressurser. Og skal vi makte å få til noe mer enn det som åpenbart er mulig gjennom NATO-systemet, må vi gjøre det bilateralt eller multilateralt interessant å øve her. Så spørsmålet går til statsråden: Har vi fått signaler, og vil statsråden se til at det vi gjør, er i tråd med våre alliertes ønsker?
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-12-06:
Statsråden var tilfreds med det meste når det gjaldt Stortingets og komiteens håndtering av forslagene, som fremkommer gjennom Innst. S. nr. 38. Jeg har bare lyst til å stille et spørsmål: Er statsråden også tilfreds med at Stortinget får seg forelagt en sak der fullbyrdelsen når det gjelder utdanningen av personell på L-70, faktisk er avviklet før Stortinget har fattet sin prinsipielle beslutning? Er statsråden fornøyd med tingenes tilstand, med rekkefølgen?
Jan Petersen (Høyre), 1999-12-06:
Det som nok gjør Arbeiderpartiets holdninger ganske bekymringsfulle, er bl.a. det jeg selv opplevde i den siste Holmgang-debatten vi hadde. Der var Arbeiderpartiets partileder til stede, og han hadde for så vidt nesten bare forakt overfor at vi i fjor satset så sterkt på å få brakt bevilgninger tilbake igjen til Forsvaret. Det betyr at kombinasjonen av Arbeiderpartiet og regjeringspartiene er bekymringsfull når det gjelder forsvarsbudsjettenes videre utvikling. At Bjørn Tore Godal selv sannsynligvis er av dem som er ulykkelig over det, kan dessverre ikke rette opp det faktum at partiets leder synes at fjorårets bruk av penger var dårlig anvendte penger. At Godal har dårlig samvittighet, ser vi jo i og for seg også av innstillingen, når han sier at han skal ta igjen dette til neste år, selv om jeg må si at jeg er litt usikker på hva det ligger i at man skal arbeide «for at de økonomiske… rammer innfris». Dette var noe man begynte med tidlig på 1990-tallet, nemlig å love at det var til neste år man skulle gjøre det bedre. Men det som er mitt spørsmål, dreier seg om den oppfatning som nå danner seg om norsk forsvar, for Aftenposten meddelte på fredag følgende: «Norge, som tidligere var kjent som et av de flinkeste NATO-medlemmer, er i ferd med å rykke nedover på listen, blir det hevdet i NATO.» Det dreier seg altså om listen når det gjelder militær evne. Og det står videre: «Ofte er vi ikke i stand til å oppfylle NATOs styrkemål, og får dårlige karakterer for innsatsen både hjemme og ute.» Er det ikke slik at når det er viktig for oss å være med i Europa, så må vi ha noe å tilby – og det er vår innsats? Er ikke Godal derfor bekymret for at de nedskjæringene som Regjeringen og Arbeiderpartiet nå har stått for, skal gjøre at vi får det enda vanskeligere med å oppfylle våre målsetninger, ha de styrkene vi ønsker, og at det derfor vil bli enda vanskeligere å fortelle europeerne at når vi skal være med, så er det for å kunne bidra?
Jan Petersen (Høyre), 1999-12-06:
Jeg må nok si at jeg synes dette har vært en ganske selsom debatt, fordi det er vel få områder hvor Regjeringens mangel på lederskap og handlekraft kommer så tydelig frem som når det gjelder forsvarsbudsjettet. Jeg må si til fagstatsråden at vi ikke er spesielt interessert i å vite hva fagstatsråden har tenkt å si til sine kolleger, men hvilken politikk fagstatsråden på vegne av Regjeringen kan presentere overfor Stortinget. Det er det vi snakker om, og det er der det er spørsmål om dette simpelthen er godt nok. Det er det etter mitt skjønn ikke. Det er ikke slik at det er pengemangel i dette budsjettet. Det er et budsjett som øker vesentlig mer en bruttonasjonalproduktet, og Regjeringen har fått anledning til å sette i gang med skatteskruen igjen. Det man derfor står overfor, er en viljemangel og en handlingsmangel. Det er viljen til å prioritere Forsvaret høyt nok som er problemet. Riktignok har flertallet sagt at man skal ta igjen det man ikke gjør i år, ved senere anledninger. Men nå har altså alle de representanter fra regjeringspartiene som har vært oppe her, underminert denne passusen i innstillingen. Det gjelder Kristelig Folkepartis representant og Senterpartiets representant, og endog i et replikkordskifte. Og når ikke Regjeringens representanter tar på alvor det de selv skriver, så er det selvfølgelig et spørsmål om statsråden kommer til å ta det på alvor. Derfor er mitt spørsmål til statsråden: Tar hun flertallets merknader mer på alvor enn det regjeringspartienes representanter i Stortinget gjør? For de tar det ikke på alvor. Det er faktisk slik at det vi forbinder med sentrumsalternativet etter denne debatten, er at det bare er ord, det er bare prat – det er ingen realiteter i dette. Men det er kanskje slik det er blitt for en regjering som etter hvert har blitt mer vant til å sitte enn til å lede.
Jan Petersen (Høyre), 1999-12-06:
Til det siste Bjørn Tore Godal sa, har jeg lyst til bare å replisere at de som åpenbart må betale regningen hvis man nå ikke kommer videre med denne saken, i så fall vil være grunneierne. En av de bekymringsfulle tingene er at man her har et større prosjekt i et norsk bygdesamfunn som Stortinget rett og slett utsetter å gjøre opp for. Jeg synes ikke vi skal behandle grunneiere i Bygde-Norge på den måten som bl.a. Senterpartiet og Arbeiderpartiet her er innstilt på å gjøre. Jeg synes det er leit. Så til det jeg tok ordet for: Dagrun Eriksen sier nå at hun står ved flertallsmerknaden, som må bety at det hun fra Kristelig Folkepartis side tidligere har sagt, nemlig at det er penger nok, likevel ikke er riktig. Det var jo bra at det ikke var det, men det betyr at her vingles det frem og tilbake, slik vi er vant til fra sentrumsregjeringens side. Det interessante spørsmålet er: Hva mener man med at det skal «arbeides for»? Det skaper et inntrykk av at det er andre enn Stortinget som bevilger. Men det er bare Stortinget som bevilger, det er faktisk bare det flertallet som Dagrun Eriksen er en del av, som bevilger. Derfor er det ikke noe som heter at man skal «arbeide for» det. Enten gjør man det, eller så gjør man det ikke. Da er spørsmålet: Har stortingsflertallet nå ryggrad til neste år å gjøre det de sier at de skal gjøre, eller er det andre enn Stortinget som bevilger?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-06:
Det verkar som forsvarskomiteen er ganske ulykkeleg, for det verkar som dei ikkje får gjennomslag for noko som helst. Dei kjem fram her og klagar, den eine etter den andre, sjølv om dei er med og dannar fleirtal for noko. Men det er langt frå livets realitetar. Ikkje minst når ein ser på investeringsbudsjetta, er det ikkje måte på kor mykje pengar ein har klart å «haia» til seg. Det er milliardar på milliardar – til nye fregattar, til nytt skytefelt, til MTB og til kampfly. I det heile fløymer pengane over i forsvarskomiteen, så eg forstår ikkje kvifor de sit her og grin. Dette er første spørsmål: Kva er den viktigaste grunnen til at Arbeidarpartiet ikkje kan venta med desse investeringane? Er det fordi dei kjeftar i NATO, er det fordi ein ikkje vil venta til innstillinga frå forsvarsutvalet kjem, eller er det fordi ein ikkje vil ta dei signala som kjem frå dei fagmilitære? Kva er grunnen til at ein ikkje vil venta? Eg hadde høve til å vera med i VEU-delegasjonen til parlamentarikarforsamlinga. Der var det ein svært fornuftig arbeidarpartipolitikar, lord Judd, som hadde eit innlegg som gjekk på Kosovo-problematikken og korleis NATO-aksjonen hadde slått ut, om formålet, om det var for å marginalisera Russland osb. Han stilte ei rekke kritiske spørsmål. Nå ser ein av rapportane frå nettopp Kosovo at den etniske reinsinga held fram. Det nye NATO-konseptet som blei prøvt ut, var kanskje ikkje så vellykka som ein sa i utgangspunktet. Mitt andre spørsmål til Godal er: Meiner han det er viktig at det norske storting i full openheit diskuterer den krigen ein var med på, og det nye NATO-konseptet?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-06:
Eg går litt vidare når det gjeld den tråden som representanten Holstad tok opp, nemleg: Framstegspartiet er jo kjent for å vera rimeleg rabiate når det gjeld nedskjeringar i offentleg sektor, landbruksstøtte og diverse ting, fordi ein krev effektiviseringar, heiter det seg. Nå veit ein at det som blir føreslått av generalinspektøren, er å redusera verneplikta og talet på øvingar, altså – etter mi meining – å begynna på feil stad. Representanten Røsjorde var sjølv inne på at ein må gjera noko med stabsstyrings-/leiarstrukturdelen. Då er spørsmålet mitt: Er det å auka budsjettet det beste ein kan gjera? Då gjev ein eit gale signal til Forsvaret, nemleg at dei bare kan halda på som dei gjer. Eller korleis vil leiaren av forsvarskomiteen syta for at dei målsettingane ein tidlegare har vedtatt, blir varetatt av Forsvaret? Det andre spørsmålet går meir på korleis ein førebygger konfliktar nettopp for å kunna sikra at ein slepp å gå inn med styrkar. Er det riktig, som Framstegspartiet gjer, å kutta 7,5 milliardar på utanriksbudsjettet for bl.a. å kunna auka forsvarsbudsjettet? Er det ikkje ein viktig del av førebyggingsarbeidet nettopp å styrkja arbeidet med å skapa f. eks. sosial rettferd rundt omkring i verda? Det siste spørsmålet er knytt til EU-hæren og NATO. Eg synest det er litt rart at USAs viseutanriksminister Strobe Talbott er rimeleg kritisk til den utviklinga vi nå ser i forhold til EUs militære styrkar. Med utgangspunkt i den kunnskapen eg har om Framstegspartiets USA-sympati, vil eg spørja kva syn Framstegspartiet har på den utviklinga.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-06:
Ingvald Godal er kjend som ein ivrig og varm NATO-tilhengar. Eg har lyst til å utfordra han i forhold til at NATO gjekk til aksjon på Balkan utan FN-mandat, og resultata av dette. Me høyrde på nyheitene i dag at 22 personar var drepne dei ni siste dagane og at ca. 200 000 serbarar har flykta frå Kosovo – i det heile er situasjonen på Balkan temmeleg uryddig. Spørsmålet til representanten Godal er korleis denne situasjonen kunne vore unngått. Ut frå erfaringane i Kosovo tok representanten Godal opp problemstillingane knytte til Tsjetsjenia, og det synest eg er prisverdig. Men om prinsippet som ein følgde i NATO-samanheng på Balkan, skal følgjast opp i Tsjetsjenia, bør ein ta i bruk skarpare lut i forhold til russarane. Er det dette Godal ønskjer seg, eller korleis ser han det som mogleg å få gjort noko i forhold til tsjetsjenarane sin situasjon? Og til slutt: Etter å ha demonstrert utafor den russiske ambassaden mot Russland si krigføring i Tsjetsjenia, vart me tatt inn i ambassaden. Noko av det ambassaden då gjorde merksam på, var at når NATO gav blaffen i det internasjonale samfunnet, i FN, kvifor kunne ikkje også Russland gjera det i forhold til Tsjetsjenia? Korleis ser Godal for seg at FN sin styrke kan gjenopprettast?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-06:
Eg har to spørsmål knytte til VEU. Eg ser at det er ein dissens i forsvarskomiteen på dette, og eg opplever kanskje svaret som representanten Lahnstein gav i ein tidlegare replikk, som litt spørjande og undrande i forhold til det som fleirtalet har gått inn for. Mitt spørsmål blir derfor: Er formuleringa frå fleirtalet i samsvar med folkets nei i tilfelle det skulle gå sånn som dei skriv i merknaden? Det andre spørsmålet er knytt til den norske regjeringas handtering av denne saka. Det har jo ikkje vore nokon brei demokratisk debatt i Stortingets sal om korleis ein skal gå fram i høve til dette. Allikevel ser ein at utanriksministeren og forsvarsministeren støttar utviklinga av denne styrken. Utanriksministeren seier òg at han ønskjer at Noreg deltar på alle nivå i utviklinga av denne militærstyrken. Og for at me skal vere litt freistande i forhold til EU, må me synliggjere og tydeleggjere ein militær kapasitet sånn at EU gjerne vil ha oss med. På meg verker dette veldig offensivt frå ei nei-regjering for at Noreg skal bli med i det som eg på ein måte oppfatta at nei-regjeringa var svært kritiske til. Når òg forsvarsministeren då seier at norske bidrag til Vestunionen føreset at me må ha innverknad for å delta, blir mitt spørsmål til Anne Enger Lahnstein: Er Regjeringas arbeid i denne saka i samsvar med folkets nei?
Einar Holstad (Kristelig Folkeparti), 1999-12-06:
Representanten Røsjorde innledet med en del formuleringer som mer minnet meg om en landbruksdebatt enn om en debatt om forsvarsbudsjettet. Han sa bl.a. at Regjeringen har fulgt en profil «som gaper langt fra det som var målsettingen», at Forsvarets lager over tid har «blitt beitet ned», og til sist at man har vært nødt til å spise av lagerbeholdningen. Jeg har respekt for at man skal forholde seg til vedtatte mål og planer, men det finnes virksomheter innenfor Forsvaret som påvirkes av endringer i miljøet omkring oss. Disse endringene krever en løpende vilje og evne til omstilling, ikke minst i forhold til bruk av ressurser. Når Forsvaret tydeligvis til tider ikke makter denne omstillingen i tilstrekkelig grad, er da løsningen å bevilge stadig flere penger? Skal Forsvaret fortsatt spise av midler man ikke har? Jeg tror det vil være formålstjenlig i så måte å redusere antallet som spiser.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 1999-12-06:
Jeg er nesten fristet til bare å holde innlegget mitt en gang til, så kanskje representanten Width kunne høre hva jeg kritiserte og ikke kritiserte. Jeg nevnte ingenting i mitt innlegg om at jeg kritiserte nedleggelser, men jeg kritiserte oppspillet til debatten om Forsvaret i endring og inn i en ny form. Det er den debatten jeg etterlyser, at vi kan klare å diskutere de lange linjer, det som skal bli det overordnede mål, og få en forankring av Forsvaret, hvorfor vi skal ha et forsvar, i det norske folk. Det trenger vi. Isteden har vi lagt opp til at vi hiver oss i skyttergraver, og så skal alle bevare sin leir et eller annet sted. Siden representanten nevnte Evjemoen, kan jeg kanskje også be han følge litt med i geografi, i og med at jeg kommer fra Vest-Agder, og Evjemoen ikke ligger i Vest-Agder, men i Aust-Agder. Vi skarrer kanskje på r-en i begge fylker, men det er fortsatt to forskjellige fylker. Så er spørsmålet om jeg er tilfreds eller ikke tilfreds. Jeg tror ikke at vi skal fortsette som Fremskrittspartiet gjør, å gape i vei om et gap, og stadig hisse seg opp over at det er ressursmangel, men bruke de midlene vi allerede har, til å lage et forsvar. Jeg mener at vi har nok penger, men at det er bruken av pengene vi må diskutere framover. Vi må stikke fingeren i jorda og se at her er vi nå. Og så tilstreber vi – og vi har vært med på at vi skal arbeide for det –å oppfylle langtidsmeldingens forutsetninger. Men det vil være et spørsmål om den totale økonomiske situasjon, og det vil være et spørsmål om hvordan vi klarer å håndtere de midlene som Forsvaret har.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 1999-12-06:
Nå skal vi budsjettere etter de planlagte rammer. Langtidsmeldingen som blir lagt fram, er et arbeidsverktøy, og vi forbeholder oss retten til både å se på situasjonen innad i Forsvaret og å se på det mulige internasjonale engasjement, og ut fra det være med og bevilge de pengene som vi ut fra den totale økonomiske situasjonen kan gi til Forsvaret. At vi bare bevilger for første halvår til internasjonale fredsoperasjoner, og bare setter det opp, synes jeg er en fornuftig måte å gjøre det på, for vi vet ikke hva slags engasjement vi kommer til å være involvert i i andre halvår. Derfor kommer vi etter Stortingets og Regjeringens forutsetninger tilbake til Stortinget med bevilgning for andre halvår. Det synes jeg, som sagt, er en fornuftig måte å gjøre det på, istedenfor å forhåndsbudsjettere, å tenke seg til at der vil vi være involvert i en situasjon, og der vil vi ikke være involvert i noen situasjon. Representanten spurte om en ting til som jeg ikke kan huske hva var. Jeg beklager, president!
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 1999-12-06:
Jeg skjønner at SV kanskje ikke er så opptatt av å få en helhetlig debatt om Forsvaret og en forankring i forhold til det, men at en bare diskuterer struktur. Jeg tror vi må skille mellom to ting: Vi har materielle investeringer, og vi har strukturer i forhold til nedleggelse av leirer. Det som jeg har våget å ta et lite spark i forhold til, er at vi nå hiver på bordet mange planer om nedleggelse av leirer, som er en del av en prosess innad i Forsvaret, og så legger alle seg i skyttergraver og skal beskytte sine lokalsamfunn i stedet for at vi får en overordnet debatt. Når det gjelder materielle investeringer, går det på de store tingene som fregatter og kampfly. Jeg må si at hvis jeg skal tenke litt framover, ser jeg vanskelig for meg at vi skal ha et forsvar uten fly og uten fregatter. Andre ting er strukturavhengig og trenger ikke diskuteres i forhold til dette. Så spør representanten om vi er opptatt av bistand og fredsskapende arbeid parallelt med Forsvaret, og om vi er kommet opp på et nivå som vi ønsker. Vi har ikke kommet opp på et nivå som vi ønsker, men vi har fått til en opptrappingsplan som går over seks år. Jeg anser det som kjempeviktig at dette går parallelt, og at vi kan nå ganske langt med fredsskapende arbeid i nærområder, men også i fjerne områder, ved bruk av andre midler enn militære, og at militære midler kun skal komme inn som en siste løsning. Bistanden er kjempeviktig, og der deler vi SVs syn. Vi hadde ønsket å få denne planen opp fortere enn det vi har maktet.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 1999-12-06:
Livet er mer enn forsvar og vei – to hellige kuer for Høyre. I finansdebatten gav Høyre regjeringspartiene mye kritikk for deres fiksering på tall og prosenter i bistandsbudsjettet. Det var kvalitet som gjaldt, og vi måtte ikke henge oss så fryktelig opp i denne rammen. Det var hvordan vi brukte pengene som telte. Kan ikke Høyre se at det også kan være tilfellet når det gjelder Forsvaret, at en ramme ikke er hellig, men at det er hvordan vi bruker pengene som teller? Og kan ikke Høyre også se at det er viktig at vi nå klarer å stabilisere driftsutgiftene i Forsvaret, for deretter å redusere dem for å gi rom og handlefrihet for de investeringene som kommer?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 1999-12-06:
En kort merknad bare for å presisere en ting: Det er av Høyre skapt inntrykk av at Kristelig Folkeparti og dets talskvinne ikke står for flertallsmerknaden i innstillingen. La meg si det nå: Vi i Kristelig Folkeparti vil arbeide for å nå langtidsmeldingens budsjettrammer i tråd med merknadene i budsjettinnstillingen. Mitt poeng er – og det står jeg for – at vi skal arbeide for å nå langtidsmeldingens ressursnivå, men det er like viktig å få stabilisert og redusert driftsutgiftene. Dette var et forsøk på å klare opp hva vi i Kristelig Folkeparti mener.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 1999-12-06:
Jeg skal bruke veldig lite tid. Jeg vil bare henvise til Innst. S. nr. 38 og de merknader Kristelig Folkeparti er med på der. Så vil jeg peke på en liten ting som Fremskrittspartiet har skrevet om L-70-systemet i sin merknad. De skriver at dette er «det eneste våpensystem i Forsvaret som har en reell mulighet til å bekjempe slike moderne våpensystemer» fra bakken. Det er en teoretisk mulighet. Under ett sekund vil du ha på deg til å både sikte inn og avfyre, og det kaller jeg en teoretisk mulighet. En bagatell i sammenhengen, men vi slutter oss til flertallsmerknadene, som Kristelig Folkeparti er med i.
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 1999-12-06:
Jeg har merket meg at både Arbeiderpartiet og nå også Kristelig Folkeparti er veldig tilfreds med budsjettene. Det gjør meg veldig bekymret. Representanten Eriksen snakket også om føringer inn i neste årtusen – det er det jo populært å snakke om i dag. Når det gjelder føringer fra Kristelig Folkeparti, er jeg neimen ikke særlig optimistisk på Forsvarets vegne. Representanten Eriksen sier også at hun er skuffet over Forsvaret, og peker på nedleggelser. Hun tenker kanskje også på Evjemoen, hennes eget fylkes «mo». Da må jeg spørre: Hva vil Regjeringen og Kristelig Folkeparti bidra med for å få disse opprettholdt? Dette er jo Regjeringen og Kristelig Folkepartis eget ansvar. Man kan da ikke skylde på Forsvaret når Forsvaret ikke har ressurser! Forsvaret har blitt bedt om å se på budsjettene, se på kostnadene. De har blitt bedt om å gjøre noe med det, men Kristelig Folkeparti og Regjeringen er ikke villig til å bidra med det økonomiske. Vi har i første rekke uten videre fraveket langtidsmeldingen. Rett etter at den ble vedtatt, fravek Kristelig Folkeparti langtidsmeldingen. Vi snakket om nullvekst og ½ pst. årlig vekst – derimot er det nedjusteringer i budsjettet. Dette er ikke troverdig. På grunn av de budsjettmessige forholdene, som Kristelig Folkeparti tydeligvis er fornøyd med, vet vi at fly må stå på bakken, fartøy ligge ved kai, Hæren mangler muligheter og ressurser for å kunne øve det de vil, og verneplikten må reduseres. Og stadig kommer det advarsler fra forsvarssjefen om at invasjonsforsvaret står i fare. Føler Kristelig Folkeparti og representanten Eriksen seg tilfreds med dette, og hva vil hun eventuelt gjøre for å bidra økonomisk?
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 1999-12-06:
Denne proposisjonen tar for seg endringer i Forsvarets styrkestruktur og innebærer utfasing av materiell og nedleggelse av tilhørende avdelinger for å få ned driftsutgifter og frigjøre ressurser. Proposisjonen kan på mange måter ses som en oppfølging av St.meld. nr. 22. Proposisjonen omhandler følgende forslag: utfasing av F-5 jagerfly og nedleggelse av avdelinger tilknyttet F-5utfasing av åtte STORM missiltorpedobåterutfasing av to KOBBEN undervannsbåter Videre inneholder proposisjonen to saker til orientering: mobiliseringslagring av alt kanonluftvern L-70 og stans av styrkeproduksjon til L-70allierte treningssentre Som nevnt i St.prp. nr. 1 i fjor ble det forutsatt at F-5 jagerfly skulle tas ut av fredsdriften, og at 336-skvadronen skulle nedlegges som en følge av dette. Komiteen har merket seg at Luftforsvaret ikke tilfredsstiller NATOs krav med hensyn til antall flytimer. Etter komiteens mening vil utfasing av F-5 jagerfly frigjøre personell og økonomi, som vil bidra til å avhjelpe denne situasjonen. Komiteen er derfor enig i at F-5 jagerfly tas ut, og at 336-skvadronen legges ned innen 1. juli 2000. Sjøforsvarets missiltorpedobåter av STORM-klassen har vært i operativ tjeneste i ca. 35 år. I henhold til gjeldende langtidsmelding er komiteen enig i at de resterende åtte missiltorpedobåter av STORM-klassen utfases innen 31. desember 1999. Igjen som en oppfølging av gjeldende langtidsmelding og for å bidra til innsparing av driftsutgifter, er komiteen enig i at to KOBBEN-klasse undervannsbåter fases ut innen 31. desember 1999. Departementet fremmer for komiteen i denne proposisjonen som en orienteringssak at mobiliseringslagring og stans av styrkeproduksjon av alt kanonluftvern L-70 gjennomføres. Fremskrittspartiet har imidlertid merket seg at Luftforsvaret i dag ikke har noen stående luftvernberedskap i fredstid. Fremskrittspartiet vil peke på at L-70-systemet nylig har gjennomgått et MLU-program til en pris av nesten 1 milliard kr, og at systemet i dag fremstår som en meget avansert løsning mot fly og mot styrte våpen og roboter som leveres fra fly, og vel for øyeblikket er det eneste våpensystemet i Forsvaret med denne kapasitet. Fremskrittspartiets medlemmer i komiteen har merket seg at stans i styrkeproduksjon av mannskaper ble beordret fra 1. august i år. Vi er imidlertid meget betenkt over at slike tiltak er iverksatt uten Stortingets formelle samtykke. Fremskrittspartiets medlemmer i komiteen er også bekymret over manglende lagringsmuligheter og kvaliteten i forbindelse med dette. Likeledes fremmes som orienteringssak at garnisonene Åsegarden, Steinkjersannan og Voss tillegges funksjonen som allierte treningssentre, og komiteen sier seg enig i dette. Til slutt vil jeg på vegne av Fremskrittspartiet fremsette forslaget som er inntatt på side 5 i innstillingen.
Ingvald Godal (Høyre), 1999-12-06:
Fyrst litt til det namnebror sa innleiingsvis om budsjettet i fjor. Det er heilt feil. Det som skjedde, var at me i budsjettet tok inn att ca. ein halv milliard av dei 815 mill. kr som Regjeringa føreslo å kutte. Seinare vart utgifter til internasjonale operasjonar andre kvartal, ca. 220 mill. kr, tatt utanfor budsjettet i staden for innanfor, og dermed enda me opp med at sluttresultatet vart nokre få titals millionar mindre enn etter Regjeringa si eiga langtidsmelding. Til representanten Eriksen vil eg få lov til å seia at etter at me greidde dette i fjor, har eg ikkje høyrt eit pip om at det budsjettet var dårleg for landet. Det vart snakka vakkert om det under heile valkampen i fjor haust, men i år kjem ein altså att likevel og skal kutte nokre hundre millionar kroner i dette budsjettet. Og så seier dei i innstillinga at ein skal ta det att neste år. Eg må spørja: Når me ser på norsk økonomi i dag, når skal dei kunna greie å stå på eiga langtidsmelding og eigne planar dersom dei ikkje greier det i år? Det andre går på internasjonale operasjonar. I budsjettet er det ei direkte underbudsjettering, ettersom det berre er teke med dekning til utgiftene i fyrste halvår. Dette kjenner me att frå før. Dersom dei gjer som dei alltid har gjort før, vil dei koma att i revidert til våren og ta det frå kap. 1760, materiellanskaffelser. Slik har dei alltid gjort det. Og eg vil spørja representanten Eriksen: Kan ho no garantere at det ikkje skjer på nytt til våren? Det tredje gjeld dette med verneplikta. Når ein tek inn fem veker, kan ein ikkje plusse dei på til neste år. Då øydelegg ein heile opplegget for ferien på moane, og ein får to kontingentar inn samtidig i august. Det er heilt umogleg. Det er klart at kuttar ein fem veker i byrjinga, blir det fem veker mindre.
Ingvald Godal (Høyre), 1999-12-06:
Det er korrekt at Høgre er opptatt av forsvar og veg, og eg trur det er veldig viktig, når me ser kor lite interessert andre er i dei sakene. Når det gjeld samanlikninga med bistandsbudsjettet, må eg berre seia at etter mi sju år lange erfaring frå Afrika er eg ganske opptatt av at svært mykje av bistanden er bortkasta, og svært mykje verkar mot føremålet. Eg trur summa summarum at tilstanden mange stader i Afrika ville ha vore mykje betre i dag om dei ikkje hadde fått noka hjelp i det heile. Det er greitt at representanten tek det opp, for det er nyttig å få det på plass. Det viktige i denne samanhengen er at når ein vedtek eit mål, så må ein ville midla. Og om ein ikkje vil midla, må ein justere målet med ein gong. Det nyttar ikkje å drive på den måten som Stortinget har gjort i minst ti år – at ein vel visse mål, pålegg visse oppgåver og så løyver mykje mindre pengar. Det blir det berre rot av. Eg synest eigentleg at den måten Stortinget driv på på dette området, er ei nasjonalforsamling uverdig. Det finst ikkje det kommunestyret i heile landet som kunne drive på denne måten, og heller ikkje nokon privat familie. Eg håpar inderleg at i alle fall dei større partia her i huset snart kunne opptre på ein slik måte at når dei vedtek ei langtidsmelding – det vere seg for veg, forsvar eller kva det måtte vera – så må dei sjølvsagt fylgja opp i dei årlege budsjetta. Slik er det heldigvis i Høgre, og det er eg stolt av.
Ingvald Godal (Høyre), 1999-12-06:
Når det gjeld dette med å aksjonere utan FN-mandat, er vår prinsipielle holdning at hovudregelen skal vera at det må vera eit mandat frå FN. Men ein er nøydd til å ha ein sikkerheitsventil så lenge FN er så lite perfekt som det er. Den grunnleggande debatten om dette hadde me i samband med Golfkrigen. Då var spørsmålet: Kva skal me gjera dersom Kina legg ned veto mot eit FN-mandat? Skulle me då berre la Saddam Hussein få herje vidare nede på den arabiske halvøya? Konklusjonen frå dei store og ansvarlege partia her i huset den gongen, var at Saddam Hussein måtte stoppast uansett. I Kosovo hadde me ein situasjon svært lik den me no har i Tsjetsjenia, ved at Slobodan Milosevic massakrerte eigne innbyggjarar på ein fullstendig uakseptabel og omsynslaus måte. Dette med FN-mandatet kan diskuterast – somme vil seia at det var der, somme vil seia at det ikkje var der – eg synest ikkje det er det viktige. Men i dette tilfellet var det altså ei etnisk reinsing midt i Europa, og det kunne ikkje Europas folk sitte og sjå på. Me tok då i bruk det verkemidlet som me trudde var det mest effektive, og eg synest i ettertid det er grunn til å spørja: Om ein var kritisk til dette, kva var alternativet? Alternativet ville ha vore berre å la Slobodan Milosevic herje vidare. Det er problem der i dag med mord osv., men spørsmålet er korleis det ville ha vore om me ikkje hadde gjort noko. Når det så gjeld dei tilsvarande forholda i Tsjetsjenia, er det klart at våpenmakt mot Russland ikkje er noko tenleg verkemiddel, det vil ikkje løyse noko som helst problem. Her må me difor velja andre middel som kan føre til målet, nemleg å få slutt på den meiningslause slaktinga av folk. Eg trur f.eks. at økonomiske sanksjonar er eit viktig verkemiddel, og det er vel kanskje det einaste som russarane vil reagere på. Det andre som me er nøydde til å ta opp, er Russland sin medlemskap i Europarådet. Dei fekk bli medlem på strenge vilkår når det gjaldt menneskerettar. No bryt dei alt saman, og ein bør tenkje over om det bør få konsekvensar.
Ingvald Godal (Høyre), 1999-12-06:
På tampen av debatten berre nokre få poeng: Til siste talar vil eg berre vise til vårt primære budsjettforslag, som viser på kva måte me har passa inn det me stod for i langtidsmeldinga når det gjaldt Forsvaret, og sett i samanheng med alt det andre. Det er ein ting som har vore litt oppe, og som eg ikkje synest er heilt avklara i debatten, og det har med fyrstegongstenesta å gjera. Kor lang den skal vera, vil alltid vera gjenstand for debatt og justeringar, slik det har vore fleire gonger på 1990-talet. Det som er forferdeleg uheldig, er når ein tar dette i dei årlege budsjetta. Det begynte Regjeringa med i fjor, og det held ho fram med i år. Det blir håplaust for Forsvaret å planlegge og drive skikkeleg dersom dei skal få tenestetida si lengd fastlagd like oppunder jul. Det seier seg sjølv. Det som eg synest er litt uheldig no, er at dei som no kuttar fem veker på kontingent 08 2000, lèt som det ikkje får konsekvensar for lengda. No skal dei altså neste år kalle inn i september i staden for i begynninga av august. Normalt skal dei då vera ferdige i juni. Så tar alle ferie og ordnar ditt og datt av praktiske saker i juli, og så tar dei inn ein ny kontingent i august. Dersom dei no skal utsetja dette fem veker og plusse på fem veker etterpå, kven skal da drive treninga i juli neste år? Og kva leir skal dei vera i når det også kjem inn ein ny kontingent i august? Dette heng ikkje i hop, så eg synest det nesten er på grensa til å vera uærleg å lata som om ein kan kutte fem veker i forkant utan at det får konsekvensar for den totale lengda. Så til noko som ikkje har vore diskutert, men som ligg mykje under i det som skal skje framover: Eg har full forståing for at forsvarssjefen nærmast er oppgitt over den totale mangelen på samsvar mellom mål og midlar som Stortinget år etter år sørgjer for, og at det blir veldig rotete og tuklete for han som skal drive dette. No har han då gjort eit forsøk på å ta utgangspunkt i pengane. Ein skal sjå kva forsvar me kan få for 25 milliardar kr, og så skal me legge opp til det. Eg trur det er ein heilt uhaldbar måte å drive på. Eg forstår at han i desperasjon gjer det, men det er heilt uhaldbart. For det fyrste har han ingen garanti for at Stortinget ikkje kjem att året etterpå med 24,5 milliardar kr og deretter 24 milliardar kr – og så er me ute i akkurat det same uføret. For det andre må det jo vera oppgåvene her som andre stader som må leggast til grunn, ei vurdering av den sikkerheitspolitiske situasjonen: Kva slags forsvar treng me i tida som kjem? Kva andre oppgåver er det Forsvaret blir pålagt, når det gjeld sjøovervaking osv.? Det må vera det som må leggast til grunn, og så må me bestemme oss for kva me vil ha, og betala for det. Det er den einaste rette måten. Eg vil berre seie på Høgre sine vegner at dette er den linja me kjem til å legge oss på. Me går ikkje inn for å ta utgangspunkt i eit tilfeldig kronebeløp og sjå kva slags forsvar ein får for dei pengane der. Det er heilt forkasteleg.
Ingvald Godal (Høyre), 1999-12-06:
Berre ganske kort: Me er einige i forslaga i proposisjonen, men eg vil gjerne seia noko i tilknyting til informasjonssaka om L-70. Av og til får me meldingar rett til Stortinget om at det er gjort endringar i vesentlege delar av krigsstrukturen utan at me er informerte på førehand. Det likar me dårleg. Me brukar ganske store summar på krigsstrukturen. Det er det som er det sentrale elementet, hovudelementet i Forsvaret, og når endringar skal gjerast her, må me bli informerte på førehand og ikkje få dette som informasjonssaker i etterkant. Når det gjeld den konkrete saka, tek me i Høgre det som har skjedd, til etterretning, men me ber om at slike saker i framtida blir lagde fram for oss på førehand.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-06:
Forsvarets utgifter må ned, og da er det viktig at vi tar beslutningene i riktig rekkefølge. Jeg var litt forundret over representanten Eriksens utspill om at debatten om dette nå var i ferd med å gå galt av sted. Jeg oppfatter det slik at det kanskje er Regjeringa og regjeringspartiene som har satt denne debatten på et feil spor, i og med at de først har vedtatt en investeringsprofil og et langtidsprogam, etterpå vedtatt at de skal vurdere forsvarskonseptet på nytt igjen, og så tviholder de på investeringsprofilen i det gamle programmet som er utgått på dato. Ser ikke representanten Eriksen at dette er med på å styre debatten i en uheldig retning, og at den strukturdebatten som kommer opp nå, er helt nødvendig, for skal et forsvar bli mindre, må det bli mindre et sted. Det går ikke an å spre pengene utover på den måten som man gjør nå. Jeg syns derfor at den kritikken kanskje var litt over mål. Så er det en annen ting som representanten sa, at vi må få på plass konseptet for overordnede mål først, og det er jeg helt enig i. Vi må gjøre det, og da må vi bl.a. se om vi har for liten oppmerksomhet på og for lite penger til fredsskapende arbeid kontra det vi bruker på militære operasjoner, slik representanten Godal var inne på i sitt innlegg. Er representanten Eriksen overbevist om at vi er på det rette balansepunktet nå, eller deler Kristelig Folkeparti og Eriksen SVs syn om at det ville vært riktig å bruke mer penger på fredsskapende arbeid ved å hindre at krig og konflikter oppstår? Det kunne hindre at vi bruker uendelig store ressurser uten at vi klarer å forhindre at det mest forferdelige skjer. Dette er viktige avveininger der det hadde vært veldig viktig å få vite regjeringspartienes prioriteringer allerede nå.