Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-08:
Når det foreligger en klar henstilling fra Stortinget, vil Regjeringen selvfølgelig komme tilbake til Stortinget med en reaksjon på den. Det jeg sa eventuelt om, gikk på hva innholdet i den innstillingen skulle være. Det må vi få lov til å komme tilbake til, for dette er et viktig forslag, som jeg gjentatte ganger har sagt at jeg ser positivt på, men som vi må få lov til å komme tilbake til med hensyn til hva svaret innholdsmessig skal være. Men at vi skal komme tilbake? Ja, selvfølgelig. Så var det Øyvind Korsbergs innlegg som får meg til å si noe til slutt, for det inneholdt tre ting av betydning. Det ene er en veldig klart opptrukket front. Morten Høglund har jo snakket pent om bistand i betydelig grad, men det blir uforståelig når man snakker pent om bistand, at det er så viktig å fortelle at den ikke virker, og at det er viktig å holde den lav og bruke lite penger på den. Hvis Fremskrittspartiet først vil bruke et stort beløp på bistand – de vil jo bruke milliarder – må det jo være fordi de tror det virker. Da er det også helt uforståelig at man ikke, hvis man bruker mer, får gjort mer. Det er vel nokså likt med skole- eller veibygging eller helse: Først må resultatene være gode. Man må drive på en effektiv måte, og hvis man driver på en effektiv måte, får man normalt gjort mer hvis man bruker mer penger. Man får bedre skole hvis man driver effektivt og bruker mer penger, og nøyaktig sånn er med bistand også: Så lenge man driver den effektivt og bra, vil man få gjort mer med mer. Så trekker representanten fram Kenya som eksempel, og det er et skrekkeksempel. Men vi driver da heller ikke stat til stat-bistand i Kenya. Det har nettopp kommet ut en bok som jeg anbefaler stortingsrepresentanter å lese. Den heter «It's our turn to eat». Den handler om den kenyanske korrupsjonsjegeren John Githongo, og er rett og slett en «rysare», en skrekkhistorie om hvor vanskelig det er å bekjempe korrupsjon i et land som Kenya. Jeg møtte Kenyas statsminister nylig, Raila Odinga. Han la en sånn bunke med ringpermer på bordet. Det var vurderinger av korrupsjonstilfeller i Kenya som han hadde fått satt i gang. Men han får ikke dømt noen, fordi rettsvesenet er så korrupt at det er nesten umulig å få saker igjennom. Derfor er det all grunn til å være forsiktig i et land som Kenya. Men samtidig er Kenya er stort potensial for konflikt, og det kan dra andre land med seg inn i den konflikten. Til slutt henviste representanten til regnskogsrapporten. Jeg må bare understreke at det er en rapport som vi, Miljøverndepartementet, har bestilt, og som vi har betalt, nettopp for å få gode innspill til debatten. Hovedsvaret på hvordan vi skal unngå korrupsjonsproblemet i hele regnskogssatsingen, er at den skal være resultatbasert. Vi ser for oss tre faser. Nåværende fase er pilotprogrammer og nasjonale planer. Neste fase er at land lager nasjonale regnskogsprogrammer og får betalt på basis av de resultatene de leverer, ikke på grunn av planene, men på grunn av at de leverer et resultat i form av redusert avskogning. For det får de betalt av det internasjonale samfunn. En tredje fase vil være å koble dette inn i det globale kvotesystemet når det kommer, men det ligger en del år fram i tid.