Ingjerd Schou (Høyre), 2010-03-23:
For en tid tilbake var det en fylkesmann som tenkte lurt, og som var opptatt av at vi skulle ta i bruk nye finansieringsformer og nye måter å få mer til vei og mer til jernbane på. Jeg tror at denne fylkesmannen, som hadde en viss erfaring fra det å være finansminister tidligere, hadde med seg noen av disse erfaringene, og jeg tror også at fylkesmannen var opptatt av at folk skulle komme tidsnok på jobb, komme forutsigbart på jobb og komme hjem igjen. Jeg så til min glede i Aftenposten i går at den fylkesmannen som nå er blitt finansminister, hadde en medsammensvoren som også tenker lurt og klokt når det gjelder å ta i bruk nye finansieringsformer og nye organisasjonsformer som ville sikre mer til vei, mer til jernbane, med andre virkemidler enn det dagens regjering, der begge er medlemmer, har. Og jeg skjønner at det løfterike i det samferdselsministeren sa i går om å tenke nytt og være i åpen dialog i to år fram til ny Nasjonal transportplan, varte bare akkurat i ett døgn, så var det tatt ned. Denne åpenheten er nok til stede, men viljen og troen på at det finnes andre finansieringsformer, er altså tatt ned, og vi er tilbake på det samme sporet. Med dagens Nasjonale transportplan ligger Regjeringen 2,3 milliarder kr etter i første sving. Selv om man sier at Nasjonal transportplan dreier seg om mange penger, får vi altså mindre igjen for de pengene, og det er et historisk lavmål, målt i forhold til brutto nasjonalprodukt, når vi sammenlikner med det som har vært gjort tidligere. Vi ser også at når det gjelder de hundre milliardene som Regjeringen slår om seg med, er 50 pst. – i hvert fall store andeler – private penger, betalt av oss som passerer disse bommene fra tid til annen. Da er private penger greit nok. Den satsingen som ligger i Nasjonal transportplan, vil føre til at det tar 30 år før vi får dobbeltspor i hele intercitytrianglet, Halden–Oslo–Skien–Lillehammer. Det er ikke noe rart at tilliten til samferdselstilbudet, særlig innenfor de kollektive løsningene hos NSB og jernbanen, er på et lavmål, selv om kjærligheten til toget fortsatt er stor, og slik sett er et vindu for nettopp å kunne satse på samferdsel. Men jeg registrerer at Regjeringen nedprioriterer, ikke vil. Høyre har foreslått andre finansieringsformer – Offentlig Privat Samarbeid, prosjektorganisering i den ekte formen, fondsetablering. Regjeringen vil ikke. De tre prosjektene som statsråden henviser til, er ikke ekte prosjektfinansieringsmåter. Det er en form for budsjettering. Man må gjerne ha det, men vi kommer altså ikke lenger av gårde, verken med mer vei, mer forutsigbar vei, raskere vei, billigere vei eller med å prøve dette på jernbane. Det har vi ikke gjort i Norge før, og vi burde gjøre det. Det er også slik at Høyre har foreslått en modernisering av Jernbaneverket. Vi har også sett på en tydeligere ansvarsfordeling mellom Jernbaneverket og NSB. Riksrevisjonen har påpekt at nettopp organiseringen av ansvarsfordelingen mellom disse to er medvirkende årsaker til at regulariteten svikter, at ansvarsforholdene er utydelige, og slik sett gjør at toget ikke kommer. Regjeringen vil ikke være med på å modernisere. Så er det det å si at Europa gjør det. Europa ser både på nye, moderne finansieringsformer og på en annen type organisering, fra det som har vært statlige monopolinstitusjoner til det å ha moderne transportorganisasjoner. Det burde også være slik i Norge at Norges Statsbaner var et moderne transportselskap, som vant anbud ute i Europa, som gikk foran, som hadde til formål å frakte passasjerer fra a til å, og at man brukte tog og buss der det måtte passe. Europa tenker nytt. Frankrike bygger i sin planperiode 4 000 kilometer hurtigtogjernbane og legger nytt. De finansierer det ved å tredele, med en tredel på private, en tredel på de regionale og en tredel på staten. Det er slik at Høyre foreslo å avsette 50 milliarder kr i fond for å kunne ta igjen – ikke øke, men ta igjen – etterslepet på vedlikehold. Regjeringen vil ikke. «De syv søstre» som har vært omtalt i rapporten fra Østlandssamarbeidet, hvor man sammen med kollegaer av statsråden har medvirket til at vi kan ha nye ordninger for utbyggingsprosjekter, tror jeg ender opp med å bli to brødre, finansminister og statsminister, som ikke vil se samferdsel i et samfunnsplanleggingssystem.