Helge Thorheim (Fremskrittspartiet), 2013-12-16:
Riksrevisjonens undersøkelse av de norske EØS-midlene omfatter planleggingen og gjennomføringen av EØS-finansieringsordningene for perioden 2004–2009 og for perioden 2009–2014 – med andre ord over en tiårsperiode. Målet med undersøkelsen har vært å vurdere i hvilken grad den norskfinansierte delen av EØS-finansieringsordningene bidrar til det overordnede målet om sosial og økonomisk utjevning i EØS-området. For perioden 2009–2014 er det i tillegg et overordnet mål også å styrke de bilaterale relasjonene mellom aktører i Norge og mottakerlandene. EØS-midlene skal således være med på å understøtte positive utviklingstrekk i mottakerlandene og styrke kontakten med Norge. I EØS-finansieringsordningene inngår giverlandene Island, Liechtenstein og Norge. Norge står for 97 pst. av finansieringen og vil i denne tiårsperioden bidra med ca. 24 mrd. kr – eller ca. 2,4 mrd. kr gjennomsnittlig per år. 2,4 mrd. kr årlig er mye penger, og en må forutsette at midlene blir forvaltet på en slik måte at de overordnede målene som er satt for EØS-finansieringsordningene, blir oppfylt. Riksrevisjonens undersøkelse viser at midlene brukes som forutsatt, men det er usikkert hvilke effekter som er oppnådd. Midlene er spredd på mange ulike sektorer og enkeltprosjekter, og for perioden 2004–2009 er midlene spredd på 15 land – herav EUs 12 nyeste medlemsland. I tiårsperioden 2004–2014 har Norge bidratt med midler til 1 200 ulike prosjekter i 15 medlemsland i EU. Dette tilsier at det er en utfordring å styre så mange prosjekter over så mange ulike sektorer og land der kompleksitetsgraden til dels er ganske stor. Av innsatsområder kan nevnes miljøvern og bærekraftig utvikling, bevaring av europeisk kulturarv, utvikling av menneskelige ressurser, helse og barn, akademisk forskning og stipend, Schengen og justissamarbeid, regional utvikling og grensekryssende samarbeid og til slutt sivilt samfunn. Prosjektene som har vært kjørt i denne perioden, har vært kjørt etter en prosjektbasert modell. I perioden 2009–2014 gikk departementet over til en programbasert forvaltningsmodell, og i tillegg til ovennevnte innsatsområder blir det også inkludert klimatiltak og fornybar energi, asyl og migrasjon, likestilling, grønn næringsutvikling, fremme av anstendig arbeidsliv og trepartssamarbeid samt innenrikssaker. Programmodellen som ble introdusert for den siste perioden, gir et nytt forvaltningsnivå i mottakerlandene, med programoperatører og programpartnere. Dette igjen bidrar til økte administrasjonskostnader. Komiteen har i sine merknader understreket at en kompleks forvaltningsmodell med mange aktører forutsetter en aktiv oppfølging fra departementets side. Komiteen er fornøyd med at det arbeides kontinuerlig med å gjøre den nye programmodellen så kostnadseffektiv som mulig, og forutsetter at en størst mulig andel av midlene går til programmer og prosjekter i medlemslandene og ikke til økte administrasjonskostnader. Et høyt kostnadsnivå i Norge gjør at den norske prosjektpartnerens andel av prosjektmidlene reduserer andelen som går til mottakerlandet, og en mulig konsekvens av dette igjen kan være at det blir en begrenset interesse for prosjektsamarbeid i mottakerlandene. Ellers viser det seg at med den nye programbaserte forvaltningsmodellen blir prosjekter forsinket som følge av kapasitetsutfordringer hos The Financial Mechanism Office og det blir dårlig kvalitet på enkelte av programforslagene fra mottakerlandene. For å få en best mulig virkning av midlene er komiteen positiv til at det nå legges til rette for en mer konsentrert og målrettet innsats og med færre prosjekter. I departementets oppfølging til Riksrevisjonens rapport opplyser statsråden at arbeidet med kvalitetssikring og resultatoppnåelse fortsatt vil gis høy prioritet i departementets forvaltning av EØS-midlene, og videre at Riksrevisjonens anbefalinger og undersøkelse vil bli brukt aktivt i dette arbeidet. Dette finner jeg betryggende, og jeg vil anbefale Stortinget å slutte seg til komiteens enstemmige innstilling.