trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-12-05:
Til forslaga som gjeld arbeidsløyve til dei såkalla ureturnerbare: Regjeringspartia skriv sjølv i innstillinga at «asylsøkere som ikke kan returnere til hjemlandet som følge av praktiske hindringer som utlendingen ikke selv rår over, kan gis oppholdstillatelse med rett til å arbeide(utlendingsforskriften § 8-7) (utlendingsforskriften § 8-7) Det vert også vist til utlendingslova § 38, som pålegg utlendingsmyndigheitene å vurdera om ein bør gi opphald når det ligg føre sterke menneskelege omsyn eller utlendingen har særleg tilknyting til riket. Når det gjeld utlendingsforskrifta § 8-7 om praktiske hindringar for retur, er det, etter det eg har fått kjennskap til, gitt i underkant av ti slike løyve frå 2007 fram til no. Altså er dette ei svært snever unntaksføresegn som vert praktisert så strengt at ho i realiteten ikkje har særleg verdi. Paragraf 8-7 dekkjer heller ikkje den gruppa som det no vert snakka om, personar som har opphalde seg lenge i Noreg utan å ha vorte returnerte. Når det gjeld utlendingslova § 38, vert ho også praktisert så strengt at ein eigentleg ser heilt bort frå føremålet med føresegna. Senterpartiet fremjar forslag om å gå igjennom forbodet mot mellombels arbeidsløyve til ureturnerbare asylsøkjarar og vurdera differensiering av regelverket, bl.a. for statslause og eldre asylsøkjarar, og at ein gjennomgår ei levekårsundersøking for eldre ureturnerbare. Vi snakkar her om arbeidsløyve til dei om er ureturnerbare, altså ikkje generelt for dei som er utan lovleg opphald i landet. Eg meiner at det finst grenser for kva som er innvandringsregulerande tiltak. Å nekta ureturnerbare asylsøkjarar å arbeida er ei slik grense. Å nekta ureturnerbare og andre utan papir helsehjelp er ei anna slik grense. Eg vil minna om at Framstegspartiet, som i dag uttalte at dei ureturnerbare har valt sin situasjon sjølv, i 2010 fremja forslag i Stortinget om at det måtte verta straffbart ved å lov å gi humanitær og helserelatert hjelp til personar med ulovleg opphald, mens Senterpartiet, SV og Kristeleg Folkeparti fremja forslag om at dei måtte få helsehjelp på lik linje med andre. I dag vert lov og forskrifter praktisert så strengt. Eg er usikker på om det er lova eller forskrifta som må endrast. Det er dette som må greiast ut. Eg vil sitera Jan Fridjof Bernt til slutt: «Spørsmålet er ganske enkelt: Er dette en regel vi kan være bekjent av? Dette er dels et spørsmål om sunn fornuft, men fremfor alt et dypt alvorlig verdivalg.».
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-12-05:
Senterpartiet føreslår å etablera 500 nye VTA-plassar – varig tilrettelagd arbeid. VTA-ordninga gir menneske med varig nedsette arbeidsevner ei moglegheit til å delta i arbeidslivet og dermed moglegheit til ein meiningsfull, aktiv og sjølvstendig kvardag. Vi meiner at det må sikrast ein saumlaus overgang frå vidaregåande skule til VTA-plass for ungdom som har behov for det. Vi har òg fremja eit forslag om dette, saman med SV, som lydde på følgjande måte: «Stortinget ber regjeringen fra 1. august 2019 ha klart et regelverk som gir ungdommer med behov for varig tilrettelagt arbeid(VTA) rett på slik statlig finansiert plass.» (VTA) Arbeidarpartiet og regjeringspartia støtta ikkje dette forslaget, og systemet av i dag med mangel på VTA-plassar gir usikkerheit og auka belastning for både ungdom og familie, noko som òg fører til ekstra utgifter på andre statlege og kommunale budsjettpostar. Regjeringspartia har frå før stemt ned Senterpartiets forslag om å få ein nasjonal oversikt over behovet for VTA-plassar. Regjeringa vil altså ikkje ha ei slik oversikt. Dei har òg stemt ned eit forslag om ein nasjonal opptrappingsplan for VTA-plassar i tråd med behovet, og dei har stemt ned forslaget vårt om ei ny vurdering av tildelingskriteria for VTA-plassar. Regjeringa føreslår i statsbudsjettet å oppretthalda talet på VTA- og VTO-plassar på same nivå som andre halvår 2019. Det vil ifølgje regjeringa gi 11 100 tiltaksplassar i 2020. Fleire høyringsinstansar har gitt informasjon om at behovet er større enn nivået av i dag tillèt. Arbeidsgivarforeininga for vekst- og attføringsbedrifter, ASVL, opplyser at det er eit årleg behov for minst 800 nye plassar i VTA. Fleire av høyringsinstansane peikar òg på at situasjonen er spesielt utfordrande for dei utviklingshemma, og at denne gruppa tapar i kampen om arbeidsplassar også innanfor varig tilrettelagt arbeid. Senterpartiet er bekymra for at mange som har behov for varig tilrettelagt arbeid, står i kø for å få plass. ASVL opplyser om at åtte av ti utviklingshemma går rett frå skulen og ut i arbeidsløyse. Eg gjentar: Åtte av ti utviklingshemma går rett frå skule og ut i arbeidsløyse. Eg høyrer at statsråden og regjeringspartia skryter av at dei har sett i gang ein inkluderingsdugnad for å få fleire i jobb. Denne inkluderingsdugnaden gjeld altså ikkje unge med utviklingshemming som ønskjer seg ein VTA-plass. Varig tilrettelagt arbeid er nøkkelen til inkludering og til å gi menneske med varig nedsette arbeidsevner moglegheit til å delta i arbeidslivet, anten i arbeidsbedrift eller i ordinært arbeidsliv, og det er feil at regjeringa ikkje ser dette eller har vilje til å prioritera dette feltet høgare.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2019-12-05:
I høst stilte folk til valg, og folk gikk til valgurnene for bedring. Senterpartiet ønsker langt sterkere kommuner og fylker. Vi ønsker sterkere kommuner med mer midler til å yte tjenester og velferd for folk. Vi krever mindre byråkrati og mer tillit. Å investere i framtiden er å investere i barn og unge. Stortinget ønsker flere voksne til å følge opp barna i barnehagene, men Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti legger ikke fram et budsjett for å få dette til å skje. Små private barnehager blir kjøpt opp eller lagt ned over hele landet. Kommuner slår sammen avdelinger. For neste år melder KS at det mangler 275 mill. kr bare for de kommunale barnehagene, og i 2022 er etterslepet oppe i 700 mill. kr for både private og kommunale barnehager. Statsråden ser ut til å tro at ting ser annerledes ut. Neste år skal også nye læreplaner bli innarbeidet i skoler i hele landet. Jeg er glad for at kommunalministeren var opptatt av dette i sitt innlegg, men Senterpartiet savner en reell satsing på kompetanseutvikling på skolene og for lærerne, der den enorme innsatsen blir lagt ned. Det hjelper lite med store ambisjoner i Stortinget om mer lek, praktisk læring og koding i skolen om lærerne ikke får verktøy og kompetanse til å følge dette opp. I stedet er det kompetansekrav og lærerspesialister som blir prioritert. Dette er feilslått. De enorme summene kommunene må legge inn i spleiselaget, tar regjeringen heller ikke høyde for. Fylkeskommunene får et nulloppgjør i 2020. Det betyr at parallelt med en påstått satsing på yrkesfag og nye læreplaner i videregående skole får vi massiv nedbygging av linje- og skoletilbud. Om ikke trang økonomi var krevende nok, kommer i tillegg regjeringen med krav om fritt skolevalg. Denne sentralt styrte endringen er det motsatte av det statsråd Mæland påstår regjeringen gjør, nemlig å gi lokalt handlingsrom og styring. Dette er det motsatte av tillit. Senterpartiet mener reelt at det må bli gjort et tillitsløft lokalt, der lokalpolitikere får makt og innflytelse over hvordan midler blir fordelt. For yrkesfag foreslår vi 300 mill. kr, slik at tømrerelever kan få hammeren i hånda fra første dag, og at det blir mer relevant utstyr og bedre formidling av læreplasser i fylkene. Desentralisert utdanning og regional forskning vil vi også ha mer av. Senterpartiet vil investere i utdanning og kompetanse, og vi vil investere i barn og unge i hele landet. Men vi trenger et langt bedre budsjett om vi skal få dette til.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2019-12-05:
Det blir fortalt en historie her om at alt går så bra i kommunene. Ett eksempel det blir pekt på, er antall kommuner på ROBEK-listen. Det går så bra fordi det er så få kommuner på ROBEK-listen. Men det handler om økonomisk balanse. Samtidig som regjeringspartiene peker på dette argumentet, får vi også høre om at det er flere kommuner som må bruke av oppsparte fond og budsjetterer med høyere utgifter enn inntekter i 2020. Det er oppskriften på tøffe tider, og at man ikke går en lysere tid i møte. Det blir også fortalt en historie om at alt går så bra i kommunene – i alle fall så lenge man får slått seg sammen, for med store kompetansemiljøer blir det et attraktivt sted å jobbe. Men faktum er at mangelen på tilstrekkelig kvalifiserte lærere i hele landet, er en av de største utfordringene skolen står overfor de kommende årene. Svært mange kommuner rapporterer om at de har vansker med å tiltrekke seg ansatte med godkjent undervisningskompetanse i alle fag. Situasjonen er vanskelig i hele landet, men situasjonen er spesielt utfordrende i Nord-Norge, der lærermangelen er desidert størst. Underdekning på kvalifiserte lærere er ikke en ny problemstilling. I de senere årene har regjeringen gjennomført flere politiske beslutninger, som forsterker en allerede utfordrende rekrutteringssituasjon. Senterpartiet er kritisk til at regjeringen har innført krav om karakteren 4 i matematikk ved opptak til lærerutdanningen. Samtidig har de innført kompetansekrav for å undervise med tilbakevirkende kraft og dermed vært med på å avskilte tusenvis av lærere med mange års erfaring. Køene for å ta etter- og videreutdanning var enormt lange allerede før disse nye kravene kom. I tillegg kom innføringen av en femårig lærerutdanning, som gjør at det i 2021 ikke vil bli uteksaminert noen nye lærere til tross for at det er enormt mange stillinger å fylle. I sum forsterker regjeringens politikk en uoversiktlig og uheldig rekrutteringssituasjon i skolen, og dårlig kommuneøkonomi er ikke akkurat med på å gjøre situasjonen bedre. Det blir som representanten Greni sa, disse stillingene vi ønsker å satse på og å bygge landet videre med, er stillinger i førstelinjen, og de folkene som møter innbyggerne i sin hverdag. Det er disse lærerne som står og underviser og skal gjøre en forskjell. Å satse på barn og ungdom i framtiden – det er det Senterpartiet ønsker å gjøre.
Kirsti Leirtrø (Arbeiderpartiet), 2019-12-05:
Hver dag får vi på Stortinget henvendelser fra fortvilte innbyggere, næringsliv, kommuner og fylkeskommuner. Når jeg hører på representantene fra regjeringspartiene, høres det ut som om de ikke har fått de samme henvendelsene. De har visst ikke en eneste utfordring som må løses. Det snakkes fortsatt om hvor bra alt er, og om egen dyktighet. For å kunne gjøre noe med en krise må man først erkjenne at den finnes. Og så må man ha vilje til å gjøre noe med det uten å peke på alle andre enn seg selv. Jeg vil snakke om de oppgavene som fylkeskommunene har, og deres betydning for næringsutvikling, for å nå klimamål og for å ha bosetting i hele landet. Forfallet på fylkesveiene er nå på mellom 50 mrd. og 70 mrd. kr. Det er 60 pst. større risiko for å dø på en fylkesvei enn på en riksvei. Vi ser nå varslede kutt i skoletilbud, linjenedleggelser, kutt i kollektivtilbud, ferje- og hurtigbåttilbud, økte takster og utsettelse av kravene til tunnelsikkerhetsforskriften. I tillegg skal fylkene nå gjennom en regionreform få nye oppgaver, som ikke er fullfinansiert, og de fleste fylkene står midt i en sammenslåingsprosess. Den kommunale og fylkeskommunale gjelden per innbygger er mangedoblet de siste årene, og det er et paradoks når regjeringspartiene snakker om ROBEK-lista. Det som likevel bør bekymre også regjeringspartienes representanter, er situasjonen i norsk næringsliv. Entreprenørbransjen sliter både med økonomien og med rekruttering, innovasjon og forutsigbarhet. Det vil i 2030 mangle 30 000 fagarbeidere. Andelen konkurser er i år snart på samme nivå som under finanskrisen. Nå skal regjeringen i tillegg overstyre fylkespolitikerne ved å innføre karakterbasert inntak, en sentraliseringspolitikk som vil få store konsekvenser for rekruttering til viktige bransjer der naturressursene er. Regjeringens politikk tyder på at de ikke evner å lytte. De driver med brannslokking, ikke forebygging.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-05:
Mine stortingskollegaer fra SV har vært inne på det, men jeg vil utdype det litt mer. Det er et veldig viktig tema, nemlig at strenge mål i Stortinget innen miljø- og klimagassutslipp, ting vi har vedtatt her i salen, ikke blir fulgt opp med penger. Det grenser faktisk til uredelighet at vi i Stortinget stemmer for at fylkeskommunene skal velge nullutslippsløsninger og at nye ferger osv. skal anskaffes uten at de ekstra utgiftene som denne overgangen innebærer, blir dekket opp. Flere fylker, Vestland f.eks., har varslet utgiftsøkninger i flere hundremillionersklassen. Det må dekkes opp. De kan rett og slett ikke klare dette uten at de øker billettprisene eller innstiller avganger. Der er vi. Joda, Enova bevilger en liten del til ladeinstallasjoner, men det strekker overhodet ikke til for de ekstrautgiftene jeg snakker om. Derfor har i alle fall vi i SV de siste åra satt av flere hundre millioner kroner til innfasing av nullutslippsløsninger for kollektivtransport og ferger i kommuneramma. I år utgjør det 300 mill. kr i vårt alternative budsjett. Det samme gjelder fylkesveiene. Det ble også nevnt av representanten Leirtrø nettopp. Fylkeskommunene har over 40 000 km vei som de har fått ansvaret for. Hørte man det – over 40 000 km vei? Og hvordan tror presidenten at det ligger an med vedlikehold, rassikring og utbedring av disse? Jeg sitter i transportkomiteen og har hørt mange tall for vedlikeholdsetterslepet. Kanskje er det på 30 mrd. kr, hvis vi er veldig optimistiske. Kanskje er det på 40 mrd. kr? 50 mrd. kr? Jeg tror Leirtrø nettopp nevnte enda høyere summer. Og jeg har hørt mange klagetaler fra fylkesordførere i vest og i nord når vi har reist rundt – om rassikring f.eks. Vi har en nasjonal rassikringsgruppe som argumenterer hardt for mer midler for å gjøre det mer framkommelig i distriktene og ikke minst for å gjøre det sikrere å bo i distriktene. Men nei, det går utrolig sakte å få økt midlene. Jeg har som SVs representant i transportkomiteen gang på gang krevd at det skal være en smule ærlighet fra regjeringspartiene – det gjelder faktisk alle de største partiene – for å prioritere innen dette transportbudsjettet. Men det skjer ikke i særlig grad at man tar fra f.eks. de store motorveiprosjektene over til trygge bruksveier i distriktene. Det har vi foreslått mange ganger. Vi har i år overført 184 mill. kr til fylkeskommunal ramme for bedre rassikring. Det er i hvert fall vårt bidrag i vårt alternative budsjett.
Jon Engen-Helgheim (Fremskrittspartiet), 2019-12-05:
Jeg har vært i mange debatter om innvandring og flyktninger med representanten Andersen, og jeg anerkjenner absolutt Andersens brennende engasjement for dem som er på flukt i verden. Men det som forundrer meg, er at vi gang på gang ender opp med å bruke all vår tid på å diskutere dem som er avvist etter en grundig behandling i Norge. De man ettertrykkelig har fått slått fast at ikke har noe beskyttelsesbehov, er det stadig SV som tar opp for å prøve å få opphold i Norge likevel, og det stilles stadig spørsmål ved den grundige behandlingen vi har av asylsaker i Norge, og ved rettssikkerheten. Da er mitt spørsmål: Har representanten tillit til at en lovlig fattet beslutning i Norge er riktig, og at en dom fattet i dette organet er riktig?
Jon Engen-Helgheim (Fremskrittspartiet), 2019-12-05:
Jeg er ikke enig i at Fremskrittspartiet snakker om at alle har uærlige hensikter når de kommer til Norge. Vi vet at de fleste som kommer nå, får opphold, fordi vi har en riktig behandling av asylsøkerprosessen, og at man har gitt de rette signalene, sånn at de som ikke har noe behov for beskyttelse, som regel heller ikke kommer. Men alle systemer har svakheter, og det er ikke overraskende at man, etter mange år hvor det kanskje har kommet opp noen nye opplysninger, vil få en annen vurdering etter en viss tid. Men det SV nå går høyt på banen for, er jo å gi arbeidstillatelse, med de rettighetene som måtte medfølge av det, til personer man ikke engang tror at har et grunnlag for beskyttelse eller har fått feil behandling – rett og slett en generell tillatelse og flere rettigheter til dem som er avvist av systemet, som nekter å samarbeide med myndighetene om en retur, og som ikke har beskyttelsesbehov eller trenger Norges bistand. Det vil gå ut over noen andre. Hvorfor er de viktigere enn andre?
Jon Engen-Helgheim (Fremskrittspartiet), 2019-12-05:
Jeg må slutte meg til at det er en fryd å høre representanten Gharahkhani snakke om innvandringspolitikk, for han har jo adoptert Fremskrittspartiets innvandringspolitikk. Men det jeg er mer usikker på, er om Arbeiderpartiet har vært gjennom en radikal endring av sin innvandringspolitikk, for vi har jo sett at Gharahkhani har vært rundt i hele Norge og prøvd å overbevise partiet om at de har blitt strenge, men partiet er ikke enig. Vi ser det på en rekke områder, vi ser det på hjelp i nærområdene, vi ser det på hvor mange kvoteflyktninger man skal ta imot, vi ser det på spredt bosetning, ikke minst her i Oslo, hvor Raymond Johansen nekter å følge regjeringens krav. Vi ser det også i saken om ureturnerbare, hvor Raymond Johansen og andre profilerte arbeiderpartifolk mener at vi skal åpne opp for flere ulovlige asylsøkere og gi dem rettigheter i Norge. Så mitt spørsmål, og det lurer jeg veldig på, er: Hva har representanten Gharahkhani tenkt å gjøre for virkelig å få Arbeiderpartiet til å bli enig med ham selv i en strengere innvandringspolitikk?
Jon Engen-Helgheim (Fremskrittspartiet), 2019-12-05:
Det er nok uenigheter mellom de forskjellige partiene i regjering, og det er fordi vi er forskjellige partier. I Arbeiderpartiet er det uenigheter om innvandringen i samme parti, og det er nok mer problematisk. Men det med kontantstøtten er ikke vanskelig å forklare. Vi har nå satt inn nye krav til botid for å få kontantstøtte. Kontantstøtten gjelder en liten gruppe mennesker. Den er bare for dem med barn mellom 1 og 2 år. Fremskrittspartiets innvandringsutvalg har også kommet med nye forslag for å gjøre kontantstøtten til en måte å motivere til arbeid på og ikke holde innvandrere utenfor arbeid, bl.a. at man stiller krav til at man må ha vært i arbeid i tiden før man får kontantstøtten, sånn at man opptjener seg den rettigheten. Da vil man fjerne den situasjonen at det for noen kan være en ordning som holder vedkommende utenfor arbeidslivet.
Jon Engen-Helgheim (Fremskrittspartiet), 2019-12-05:
Den saken ligger til behandling i Stortinget, så den er på ingen måte avgjort. Her har vi en mulighet til å påvirke videre. Fremskrittspartiet mener i likhet med Arbeiderpartiet at vi må gå lenger i å innføre tilsynsmuligheter ved koranskoler og andre typer trossamfunns aktiviteter for barn, men fra Fremskrittspartiets side ønsker vi å gå enda lenger enn det Arbeiderpartiet ønsker. Arbeiderpartiet begrenser seg jo til å kunne kutte statsstøtten dersom man skulle finne at noe var ureglementert eller ikke i henhold til hvordan man ønsker å ha det, men statsstøtten er ikke et godt nok virkemiddel her, for disse trossamfunnene har som regel godt med penger. Man må faktisk sette noen rammer for hva man kan tillate av f.eks. tidsbruk i forskjellige trossamfunn, for å ivareta barns rett til egendisponert fritid. Det er sånne ting Fremskrittspartiet vil prøve å få inn i en ny tros- og livssynslov.
Jon Engen-Helgheim (Fremskrittspartiet), 2019-12-05:
Da jeg leste det forslaget, måtte jeg gni meg litt i øynene. Så måtte jeg lese det en par–tre ganger til, for vi har de siste årene hørt et Senterparti som sier at all makt skal ligge i denne sal, og det er jeg enig i. Man skal ikke overlate en eneste beslutning til noe organ utenom Norge. Når Senterpartiet i en så alvorlig sak som hvor mange kvoteflyktninger vi skal ta imot, ønsker å gi den beslutningsmyndigheten til FN, blir jeg meget overrasket. Det er jo et første skritt til å gi fra seg styringen over hvor mange vi skal ta imot selv. Jeg trodde faktisk at Senterpartiet, med den retorikken de har ført, var i stand til å ta den beslutningen helt selv og ikke ønsker FN inn for å styre noe som helst av innvandringspolitikken. Jeg synes faktisk det var et skikkelig dårlig forslag, som viser at Senterpartiet ikke vet hva de skal gjøre i flyktningpolitikken, når vi ikke vet hvor mange flyktninger Norge bør bosette.
Jon Engen-Helgheim (Fremskrittspartiet), 2019-12-05:
I går kunne vi lese i mediene at Senterpartiet åpnet for å lempe på regelverket rundt såkalte ureturnerbare asylsøkere. Det er sånn at dette regelverket er jobbet med og utformet gjennom veldig mange år, med veldig mye erfaring, så man vet jo – man burde i hvert fall vite – veldig godt hvordan dette slår ut, hvem som rammes av de forskjellige bestemmelsene, og hvilket sikkerhetsnett man faktisk har i dag. Jeg prøvde i mitt innlegg å redegjøre litt for det sikkerhetsnettet man har, og kan ikke forstå hva Senterpartiet mener mangler der. Så registrerte jeg at Senterpartiet sier de ikke vet nok om regelverket til å vite hva de eventuelt skal fremme. Da lurer jeg på: Hva er det Senterpartiet mangler av kunnskap for å ta en beslutning med tanke på om de ønsker å gi arbeidsrettigheter til ulovlige innvandrere?
Jon Engen-Helgheim (Fremskrittspartiet), 2019-12-05:
Beskrivelsen av regjeringens samarbeid fra representanten Lauvås hørtes faktisk mest ut som å høre Arbeiderpartiet internt diskutere innvandringspolitikk. Jeg synes det er helt greit at vi har litt forskjellig syn i de forskjellige partiene i en regjering, men vi klarer faktisk å finne løsninger. Jeg kan nok ha uttalt en gang at vi ikke kan gi asyl til folk bare fordi det er dårlig vær der de kommer fra, det tror jeg er et utsagn de fleste vil stille seg bak. Men det var ikke derfor jeg gikk opp for å ta ordet. Representanten Andersen har pekt på Hellas som en stor utfordring. Hellas er en stor utfordring, og grunnen til at Hellas er en stor utfordring, er at myndighetene der har gjort en del av det SV av og til tar til orde for, nemlig ikke å følge opp returpolitikk – returnere folk med tvang, behandle asylsøknader raskt og gjennomføre de vedtakene. Det er bl.a. grunnen til at man får sånne problemer. Og så har det vært mange sterke utsagn i denne salen fra dem som har påberopt seg å ha monopol på rett menneskesyn og rett moral. Jeg synes det er rart at noen setter sin overbevisning over andres menneskesyn. Når vi har partier som SV, som mener at Kristelig Folkeparti stikker kniven i ryggen på asylsøkeren og gir falske forhåpninger: Ja, er det noen som står i første rekke og gir falske forhåpninger til grunnløse asylsøkere, er det SV, som gang på gang står på barrikadene og kjemper for grunnløse asylsøkeres muligheter for å få opphold i Norge, mens de helt bevisst vet at det vil gå ut over dem som virkelig trenger det. Jeg synes det er merkelig at vi har partier som mener at det er hjertevarmt og godt å sørge for at vi setter et system under press, og som mener at de partiene som har en helhetlig politikk – som ønsker å begrense innvandringen til Norge, for så å spare penger, som igjen kan brukes til å hjelpe langt flere av dem som trenger det mye mer, i nærområdene, der det er krig og konflikt – har et dårlig menneskesyn. De mener at man har et dårlig menneskesyn når man har en politikk som beviselig ville ha hjulpet mange flere. Istedenfor brukes enkeltpersoner i mediene for å gi dem falske forhåpninger om opphold i Norge, noe som vil føre til at flere uten beskyttelsesbehov kommer til å legge ut på reiser for å få rettigheter i Norge. Det ville alltid satt dem som egentlig trenger vår oppmerksomhet og vår hjelp, i skyggen. Det synes jeg ikke er et spesielt imponerende menneskesyn. Jeg vil kalle det dårlig politikk. Jeg skal ikke gjøre meg til dommer over andres menneskesyn, som noen i denne salen synes er veldig populært å gjøre.
Guri Melby (Venstre), 2019-12-05:
Nå hadde representanten Engen-Helgheim i likhet med representanten Gharahkhani et ganske langt innlegg med mange momenter. Noen av de momentene var vi enig i, noen av de momentene var vi uenig i. Det samme gjelder Gharahkhanis innlegg. Som jeg også sa i innlegget mitt, er det ikke noen hemmelighet at skillelinjene i innvandrings- og asylpolitikken kanskje går langs noen andre akser enn de tradisjonelle høyre–venstre-skillelinjene, og jeg tror spriket er like stort på rød-grønn side som det er på borgerlig side. Jeg mener likevel at det er riktig av Venstre å sitte i regjering og være med og forhandle og få fram gode løsninger, i stedet for å gjøre slik som f.eks. SV gjorde da de tok dissens i asylpolitikken og egentlig frasa seg all mulig innflytelse. Jeg mener at alene det vi har gjort for de lengeværende asylbarna, f.eks., gjør det verdt det, og jeg mener det vi får til nå for kvoteflyktninger, gjør at mange flere tusen mennesker får hjelp. Det gjør det verdt det.
Guri Melby (Venstre), 2019-12-05:
Takk for spørsmålet, det er veldig fint å få klargjort. I innlegget mitt handlet det om punktet som ligger i Granavolden-erklæringen der man sier at man skal legge til rette for en engangsløsning for mennesker som har vært her i over 16 år. Det er det jeg bruker ordet «amnesti» om, for ordet «amnesti» blir ofte brukt om det som er en engangsløsning i stedet for en varig, permanent ordning.
Guri Melby (Venstre), 2019-12-05:
Takk for spørsmålet. Det er ingen tvil om hva som er Venstres primærpolitikk i denne saken. Det har vi sagt mange ganger, også i et lengre innlegg fra parlamentarisk leder, Terje Breivik, i oktober, der man ga sin støtte til Arne Viste, som også er en av dem som har ansatt ureturnerbare, og der man tar til orde for at man må finne en løsning for disse menneskene. Samtidig mener jeg at vi får gjort mer ved å være med i regjering, ved å søke makt og ved å ta ansvar enn ved f.eks. å stille oss utenfor og ta dissens og si at vi ikke er med på noe av det regjeringen får til. Det betyr at det nå er veldig mange flere lengeværende asylbarn som får lov til å bli i Norge. Det betyr at vi tar imot tre ganger så mange kvoteflyktninger som da SV satt i regjering, og det betyr også at vi nå har en mulighet til å jobbe inn i regjering og påvirke og sørge for at vi får en løsning for flere ureturnerbare. Jeg skulle selvsagt ha ønsket at vi hadde greid å trekke politikken enda lenger. Det jobber jeg for hver eneste dag, og det håper jeg at SV vil støtte Venstre i.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-05:
Jeg skal starte med et lite sitat fra NRK 1. desember. Abid Q. Raja sier der i en kommentar om ureturnerbare asylsøkere at de «som oppholder seg i Norge, skal kunne ta arbeid»(…)(…) Det er bedre at de livnærer seg av lønnet arbeid». (…) (…) Representanten Melby har uttrykt lignende ting. SV er kjempeglad for denne støtten, og jeg er helt sikker på at de ureturnerbare også er kjempeglad for denne støtten. Så nå vil jeg veldig gjerne høre det klart og tydelig fra representanten Melby, for denne støtten er jo en direkte støtte til forslag nr. 15 som ligger til behandling i dag: Kommer Venstre til å stemme for forslag nr. 15 som ligger til behandling i dag, som Abid Q. Raja og Guri Melby selv har argumentert for er den riktige løsningen?
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-05:
Jeg skal igjen starte med å lese et lite sitat. Det er Kjell Ingolf Ropstad som sier følgende til NRK 1. desember: «KrF er opptatt av de menneskene som vi ikke kan returnere, som er i limbo og som ikke kan gjøre noe annet, de bør få jobbe.» Tusen takk for den kjempestøtten fra Kristelig Folkepartis leder til vårt forslag om at ureturnerbare asylsøkere skal få kunne arbeide! På tilsvarende måte som i mitt spørsmål til Venstre i stad: Kan vi nå få en klar bekreftelse fra Kristelig Folkeparti om at de vil støtte det forslaget vi har lagt opp til, nettopp fordi Kristelig Folkepartis leder har vært så tydelig ute i mediene og sagt at han er enig i dette? Eller er det slik at Kristelig Folkeparti driver den samme typen dobbeltspill som Venstre i denne saken – sier én ting utad og en helt annen ting når de skal votere i salen?
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-05:
Det har vært en litt blandet fornøyelse å følge med på denne debatten i dag og også debatten de siste dagene. Det er klart at debatten om de ureturnerbare asylsøkerne og deres arbeidstillatelse som vi fikk virvlet opp etter Gunnar Stålsett-saken med Lula, som sitter på galleriet her nå og følger med på denne debatten, har bidratt til å flytte noen posisjoner i partiene. Jeg tenkte jeg skulle prøve å kommentere det lite grann. Opplegget handler altså om at SV ønsker at denne gruppa skal få midlertidig arbeidstillatelse. Vi er bekymret over at de er i en limbosituasjon. De kan ikke tvangsreturneres. De mener også at de ikke frivillig kan returnere av mange av de samme grunnene som at de ikke kan tvangsreturneres. Dermed går de i skjul, mange av dem, de utfører svart arbeid, og de er lett sårbare for utnyttelse. Det er posisjonene. Vi ser at mange partier er delt i saken. La meg starte med å liste opp det: Arbeiderpartiet er delt. Oslo Arbeiderparti gjorde for et par dager siden et vedtak som er eksakt likelydende med forslaget som blir fremmet i dag. Jeg er opptatt av at representanter fra Arbeiderpartiet, spesielt fra Oslo Arbeiderparti, kommer på talerstolen her og redegjør for om de vil støtte Oslo Arbeiderparti, eller om de vil støtte regjeringen i denne saken. Det er litt viktig for oss å få avklart. Her står Raymond Johansen bl.a. tydelig på Oslo Arbeiderpartis linje, og da vil jeg vite om Gharahkhani støtter Raymond eller Erna Solberg i denne saken. Så registrerer vi med glede at Senterpartiet har bidratt til å flytte posisjonene litt. De lager noen åpninger, og det synes jeg er kjempefint. De er ikke så absolutte. Det jeg er veldig bekymret og provosert over, er posisjonene til Kristelig Folkeparti og Venstre. I replikkvekslingen i stad fikk vi høre at de var enige med SV, helt enige med SV, de skulle gjerne ha støttet SV, osv., men de var bundet av regjeringens forpliktelser og regjeringsplattformen. Det er forståelig for oss her i Stortinget, men definitivt ikke forståelig for folk flest. Derfor vil jeg be dem om å roe seg litt i den offentlige debatten. Dette dobbeltspillet forstår rett og slett ikke folk. De har spilt en rolle som de ureturnerbare asylsøkernes store helter. Ja, vi skal ta vare på deres interesser, sier Kristelig Folkeparti og Venstre. Her i stortingssalen vil de stikke dem i ryggen. Jeg mener at denne måten å drive politikk på er uverdig. De bidrar til å skape forventninger som de etterpå bryter brutalt ned. Sånn skal ikke norsk politikk være. Jeg beklager at Venstre og Kristelig Folkeparti oppfører seg på den måten.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-05:
Nå begynner denne debatten å bli litt varm – det er kjempefint – etter to–tre timer. Det er veldig bra. Ja, jeg kan love Jon Engen-Helgheim at SV alltid vil stå på barrikadene for å forsvare folk som har behov for rettigheter, for å forsvare de svakeste, for å forsvare asylsøkere og flyktninger som flykter fra krig, konflikt eller forfølgelse. Ja, dem skal vi alltid forsvare. Vi har alltid gjort det, og vi skal alltid gjøre det i framtiden, i hvert fall så lenge Karin Andersen og jeg er politikere. Det kan jeg love Jon Engen-Helgheim, sånn at vi kan fortsette å ha denne typen debatt. Jeg vil også fortsette min oppfordring til representantene fra Arbeiderpartiet om å komme på talerstolen og forklare hvorfor de vil stemme for statsminister Erna Solbergs løsning i denne saken, og ikke for Raymond Johansen, Frode Jacobsen og Oslo Arbeiderpartis løsning. Det trenger vi en forklaring på. Det er mulig at det er det Eirik Sivertsen skal ta opp når han kommer på talerstolen nå straks. Så har jeg blitt utfordret av Kristelig Folkeparti. Jeg har tatt opp at Kristelig Folkeparti og Venstre driver et dobbeltspill i saken om de ureturnerbare asylsøkerne. De støtter de ureturnerbare asylsøkerne i den offentlige debatten. De går høyt ut og støtter dem – Kjell Ingolf Ropstad gjør det, og Abid Raja gjør det. De bygger opp håp og forventninger og glede, spesielt hos de ureturnerbare asylsøkerne. Det er nettopp fordi de bare forteller halve sannheten. De forteller nemlig ikke i den offentlige debatten at de kommer til å si nei til dem i Stortinget. Det kaller jeg et dobbeltspill. Det er derfor jeg sier at Kristelig Folkepartis leder og Abid Raja, som ikke er her, bør roe seg ned i den offentlige debatten. For i den offentlige debatten ut mot folket må de fortelle hele historien. De må fortelle at de er for de ureturnerbare asylsøkernes rettigheter, men at når de kommer til Stortinget, kommer de til å si nei til det de samtidig i mediene sier at de for. De må fortelle hele historien. Det gjør de ikke i den offentlige debatten. Det gjør ikke Kjell Ingolf Ropstad, og det gjør ikke Abid Raja. De forteller kun halve historien. Det er da jeg mener at det er et dobbeltspill, og at de må roe seg ned og være ærlige mot folket. De bygger opp en form for forakt for det vi politikere faktisk holder på med. Det synes jeg er veldig uverdig. Vi som parlamentarikere har et ansvar for at folk forstår hva vi driver med. Da kan vi ikke si én ting ute i mediene og gjøre noe helt annet inne i stortingssalen.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-05:
Vi hadde en debatt tidligere i dag hvor talerstolen omtrent tok fyr. Det skjer ikke nå, for jeg tror faktisk vi er ganske enige om veldig mye. Det er noen mindre uenigheter. Voldsoffererstatningen er faktisk en veldig vakker ordning i vår velferdsstat. Vi er alle sammen enige om at de som blir utsatt for vold, har krav på en eller annen form for erstatning. En perle er det, og de fleste land i verden har ikke slike gode ordninger for dette. Gjennom en voldsoffererstatningssak aksepterer vi faktisk at fellesskapet har et ansvar for enkeltindividet, selv om fellesskapet selvfølgelig ikke har ansvar for den hendelsen som skjedde. Vi aksepterer også gjennom dette at vi har et ansvar for å beskytte enkeltindivider mot vold, og vi tar da ansvar for det. Jo mer vi forebygger mot vold, jo mindre voldsoffererstatning vil det bli å betale. Det er en kjempefin og flott ordning. Nå skal vi ikke behandle selve ordningen her, men jeg tror vi skal minne oss på at dette er en ordning som vi ikke nødvendigvis må ta for gitt, at vi også bruker denne debatten til å minne oss på hvor fint dette egentlig er. Vi behandler altså tidspunktet for når vi skal beregne selve voldsoffererstatningen. Vi ønsker at reglene skal justeres slik at ordningen skal gjelde for alle, uansett tidspunkt. Det skal ikke være sånn at tidspunktet beregnes på en slik måte at de som ut fra prinsippet om voldsoffererstatning har rett på det, faller utenfor – slik det er nå, slik det er i eksemplet som blir hentet fram. For meg er dette en veldig enkel sak å ta stilling til. Jeg hører også at det ikke er veldig store motforestillinger mot å gjøre endringer på dette. Vi debatterer dette i Stortinget i all hovedsak for å tette et hull i en ordning hvor vi har avdekket noen svakheter. På det prinsipielle er vi enig, og vi ber om at regjeringen setter fortgang i å få ryddet opp i dette, slik at dette blir tettet på en best mulig måte. SV kommer til å støtte også det løse forslaget som Arbeiderpartiet har framsatt i dag – så er det meldt inn.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2019-12-05:
Et av regjeringens hovedprosjekter er å gjennomføre et integreringsløft. Målet er at innvandrere i større grad skal delta i arbeids- og samfunnsliv. Flere innvandrere må komme i jobb, slik at de kan forsørge seg selv og sine og bidra til verdiskaping i samfunnet. Vi har nettopp hatt på høring forslag til ny integreringslov. Det er den største endringen i norsk integreringspolitikk siden 2003, da rett og plikt til deltakelse i introduksjonsprogram ble innført. I 2019 er det nok en gang en borgerlig regjering som gjennomfører en viktig reform for å styrke integreringen. Den nye loven skal sikre bedre norskopplæring, at flere får formelle kvalifikasjoner, og at enda flere kommer i jobb. Det er helt i tråd med regjeringens integreringsstrategi, og det er i tråd med arbeidslivets behov fremover. Det stilles stadig større krav til formell kompetanse. Da må vi også sørge for at innvandrere som kommer til Norge, får mulighet til å skaffe seg den kompetansen som trengs i arbeidslivet. I budsjettet for 2020 foreslår regjeringen flere konkrete tiltak for at flere skal fullføre og bestå utdanning og komme i jobb. Vi foreslår å styrke Jobbsjansen del B med 25 mill. kr. Midlene skal bidra til at ungdom som har et svakt faglig grunnlag, eksempelvis dårlige norskferdigheter, skal få mer grunnopplæring og bedre forutsetninger for å fullføre og bestå videregående skole. Slike tilbud finnes nå over hele landet, og mange har valgt å opprette såkalte kombinasjonsklasser. I 2018 fikk 1 222 elever et tilbud gjennom denne ordningen. I 2020 er det grunnlag for å gi tilbudet til omtrent 3 000 elever. Vi styrker også Jobbsjansen del A, slik at enda flere hjemmeværende innvandrerkvinner kan få grunnleggende kvalifisering og komme i jobb. I tillegg setter vi av penger til å fornye og forbedre norskopplæringen for voksne innvandrere. Midlene skal gå til å styrke kompetansen til lærerne i norskopplæringen og betyr at om lag 200 lærere kan få stipend til videreutdanning i norsk som andrespråk. Regjeringen foreslår å opprette en ny tilskuddsordning for fag- og yrkesopplæring for voksne innvandrere. Voksne innvandrere har behov for en annen type tilrettelegging av opplæringen enn andre voksne, bl.a. tilbud om fulltid og ekstra språk- og læringsstøtte. Tilskuddsordningen skal gå til etablering og gjennomføring av slike tilrettelagte tilbud i fylkene. Og sist, men ikke minst: Arbeidet mot negativ sosial kontroll trappes ytterligere opp, fordi alle har rett til å leve et fritt liv. I 2020 vil 51 minoritetsrådgivere være tilgjengelig for å gi elever med innvandrerbakgrunn råd og hjelp om utfordringer med negativ sosial kontroll. I tillegg styrker vi bo- og støttetilbudet og mentorordningen for personer som er utsatt for negativ sosial kontroll. Gevinsten ved å lykkes bedre med integreringen er stor. Mennesker som kommer til Norge, kan raskere bli en del av fellesskapet og skape et godt liv i sitt nye hjemland. Vi trenger innvandrernes bidrag i arbeidslivet og i lokalmiljøene for å kunne ta vare på det velferdssamfunnet vi alle setter pris på. Det legger dette budsjettet til rette for.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2019-12-05:
Representanten tar opp et veldig viktig spørsmål, nemlig: Hvordan får vi til god hverdagsintegrering? Bydelsmødre bidrar, sammen med mange andre frivillige organisasjoner, til hverdagsintegrering. Jeg har selv hatt gleden av å møte dem, men også veldig mange andre. Det er dessverre ikke slik at vi over statsbudsjettet kan øremerke tilskudd til alle organisasjoner som gjør en viktig jobb. Men det betyr ikke at de gjør en mindre god jobb av den grunn. Vi har søknadsbaserte ordninger, og ikke minst er dette et ansvar for kommunene. Jeg mener det er viktig at kommuner som Oslo, men også andre, bidrar til å støtte opp under frivilligheten og eksempler som Bydelsmødre, som bidrar positivt til hverdagsintegrering.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2019-12-05:
Den første store reformen av integreringspolitikken ble gjennomført da Erna Solberg var kommunalminister i 2003. Nå gjennomfører jeg den andre store reformen av integreringspolitikken i 2019. Det er borgerlige regjeringer som gjennomfører disse reformene. Vi gjør det helhetlig ved at vi starter norskopplæringen på mottakene, ved at man skal få mulighet for både karrierekartlegging og kompetansekartlegging før bosetting, slik at vi kan bosette der hvor man på best mulig måte kan matche den enkeltes kompetanse. Så legger vi opp til en integreringskontrakt som skal inngås i kommunen, for integrering er toveis, med forpliktelser på begge sider, og vi reformerer nå hele introduksjonsprogrammet. Det er ikke gjort på et år, men vi starter dette arbeidet nå, bl.a. ved å styrke norskopplæringen. Og jeg er helt sikker på at vi er enige om at det er viktig å kunne godt norsk, både for å komme ut i arbeid og for å bli en del av lokalsamfunnet.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2019-12-05:
Jeg er veldig glad for at komiteen er enig med regjeringen. Dette ble gjennomført i fjor. Vi har også reformert bosettingspolitikken. Det ene elementet er at vi ikke bosetter i bydeler eller kommuner som har over 30 pst. innvandrere. Så er det ikke størrelsen det kommer an på når det gjelder god integreringspolitikk. Derfor sier vi at det skal legges størst vekt på kompetansen og kvaliteten og resultatene av integreringspolitikken i kommunen. Det er det vi legger størst vekt på, og det har bidratt til at flere små kommuner nå får bosette flere. Men nå er det engang slik at Senterpartiet foreslår en enda strammere innvandringspolitikk enn dagens regjering, ved at man skal gå ned på antall kvoteflyktninger. Det betyr jo at med Senterpartiets politikk ville det blitt færre som kunne bosettes, både i små og i store kommuner.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2019-12-05:
La meg først si at jeg er glad for den brede oppslutningen som nå er om den borgerlige regjeringens integreringspolitikk. Det var en borgerlig regjering som gjennomførte den første reformen, og det er en borgerlig regjering som nå gjennomfører den andre reformen. Og vi styrker norskopplæringen, både i mottak og ved bosetting, gjennom introduksjonsprogrammet. Vi gjør som vi gjør i skolen for øvrig: Vi styrker lærernes ferdigheter og videreutdanning i norsk. Denne reformen av introduksjonsprogrammet vil innebære mer formell kompetanse. Det betyr at noen kan få opp mot fire–fem år med introduksjonsprogram. Poenget med det er at man skal starte utdanning, både grunnskole og videregående utdanning, og ikke minst kunne få muligheten til å ta et fagbrev.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2019-12-05:
Jo, de kan få tilbud gjennom Nav. Så skal vi også gjennomføre en endring som innebærer at hvis det er manglende norskkunnskaper som er bakgrunnen for at man går på sosialhjelp, skal man tilbake og få tilbud om norskundervisning, som et grunnlag for å komme ut i jobb. Det er ikke riktig at denne regjeringen har svekket Jobbsjansen. Tvert imot, den vil styrke Jobbsjansen, ikke minst den som gjelder for hjemmeværende kvinner, som jeg mener er lengst unna arbeidslivet. Og det har vært en svært vellykket ordning. Vi styrker også Jobbsjansen del B med såkalte kombinasjonsklasser, og skaper grunnlag for at 3 000 ungdommer kan få mulighet til å komme i en kombinasjonsklasse og få grunnutdanning før de går videre. Det er ikke ofte jeg siterer representanten Gharahkhani fra Arbeiderpartiet, men han sa noe fornuftig i sitt innlegg, bl.a. at det er ikke penger det står på i integreringspolitikken. Det handler om å reformere de tingene som ikke fungerer. Det har denne regjeringen tatt tak i, og vi gjennomfører.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2019-12-05:
Selv om det er en enstemmig innstilling, mener jeg dette likevel er en viktig sak, så jeg har lyst til å knytte noe merknader til den. Som ledd i regionreformen er det vedtatt at regionale oppgaver på integreringsfeltet skal overføres fra IMDi til fylkeskommunene fra l. januar 2020. Fylkeskommunene skal i større grad bidra til at flyktninger og innvandrere kvalifiseres til å møte regionale behov for arbeidskraft. Fylkeskommunene får bl.a. ansvar for å anbefale hvor mange flyktninger som bør bosettes i den enkelte kommune i fylket, og å utarbeide planer for kvalifisering av innvandrere. Fylkeskommunene skal også veilede og følge opp kommunene i arbeidet med kvalifisering av nyankomne innvandrere. Dette er i hovedsak oppgaver som i dag ligger i IMDi, og som overføres til fylkeskommunene fra 2020. De nye fylkeskommunene blir dermed det regionale leddet i integreringspolitikken. De som i dag er ansatt i IMDi, har verdifull kompetanse. Denne kompetansen vil komme godt med når fylkeskommunene overtar de regionale integreringsoppgavene. Det er derfor viktig at de ansatte får mulighet til å følge oppgavene til fylkeskommunene. Stortinget har tidligere i år vedtatt lovendringer som regulerer overføring av ansatte i Statens vegvesen til fylkeskommunene. Regjeringen mener det er riktig at overføringen av ansatte fra IMDi til fylkeskommunene så langt som mulig håndteres tilsvarende som overføringen fra Statens vegvesen. Vi foreslår derfor en midlertidig lov som skal gjelde ved overføringen av regionale integreringsoppgaver fra IMDi til fylkeskommunene. Etter samarbeid med KS er det nå inngått avtaler mellom IMDi og de aller fleste fylkeskommunene. Avtalene regulerer hvilke ansatte i IMDi som har rett til å følge sine oppgaver. Den midlertidige loven gir unntak fra reglene om offentlig utlysning av stillinger og fra kvalifikasjonsprinsippet. På denne måten legger loven til rette for at avtalen som er inngått, kan gjennomføres. Jeg er glad for at Stortinget slutter seg til lovforslaget regjeringen har fremmet, som sikrer at avtalen som er inngått mellom IMDi og fylkeskommunene, kan gjennomføres. Loven og avtalen vil sammen ivareta fylkeskommunenes behov for kompetanse til å utføre de regionale integreringsoppgavene og gi ansatte ved regionkontorene til IMDi mulighet til å følge oppgavene til fylkeskommunen.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-12-05:
Jeg er veldig glad for spørsmålet og er veldig enig i premisset fra spørsmålsstiller om at de har muligheten til å returnere selv. Det han stiller spørsmål om her, er utlendingsforskriften § 8-7. Den gir en mulighet for at personer som er ureturnerbare, når det ikke er tvil om deres identitet og de selv har bidratt til å muliggjøre retur, kan få arbeidstillatelse. Det er flere personer som har fått arbeidstillatelse og oppholdstillatelse etter den paragrafen i utlendingsforskriften.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-12-05:
Nå er det ikke slik at jeg kan stå og saksbehandle disse sakene over bordet. Men det er en anledning til det i utlendingsforskriften, og jeg vet at det har blitt gitt opphold etter den utlendingsforskriften. Jeg er for øvrig enig med representanten i at det er viktig å returnere, og derfor satte regjeringen i gang i 2013 – etter at vi kom inn i regjering – med storstilt returarbeid fordi det hadde vært forsømt i mange år. Vi har returnert over 40 000 utlendinger, hvorav 15 000 har vært straffedømte. Det var nødvendig, for det kom veldig mange etter den forrige regjeringen som ikke hadde krav på opphold i Norge fordi de ikke oppfylte vilkårene for konvensjonsflyktning. Derfor var det viktig å ta tak i den problemstillingen og sørge for at vi hadde en mer effektiv returpolitikk i Norge.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-12-05:
Jeg tror det er viktig at vi skiller lite grann mellom oppholdstillatelse og det å få arbeidstillatelse. Skal man få arbeidstillatelse, må vi ha sannsynliggjort identiteten. Det er ganske viktig. Hvis ikke kan vi få en situasjon i yrker der man har krav om vandelsattest, sånn som f.eks. å jobbe i barnehager, der man bare kan sjekke vandelsattesten mens personen har vært i Norge. Man har ingen mulighet til å kunne sjekke vandelsattesten til personen før ankomst til Norge. Når vi ikke kjenner identiteten, risikerer man faktisk å få et system der en dømt pedofil i utlandet kan ende med å jobbe i barnehage i Norge. Nettopp derfor er det så viktig å kjenne identiteten. Det er det som er den store forskjellen til det som Senterpartiet foreslår. Der står det ingen ting om ID-avklaring. Det står bare at man ønsker å se på muligheten for å gi arbeidstillatelse for dem som har vært ureturnerbare asylsøkere. Det er vi nok imot.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-12-05:
Det som står i Granavolden-plattformen, er at man skal få oppholdstillatelse. Det gjelder for eldre ureturnerbare som har vært i Norge i minst 16 år. Dette er et punkt hvor man ønsket å gjøre situasjonen deres lettere. Så er det slik at hvis man har sannsynliggjort identitet, vil man også få arbeidstillatelse. Men når det gjelder det forslaget som kommer fra Senterpartiet, er det litt annerledes. Hvis de mente at det skal være et krav om identitet, som i forslaget fra Arbeiderpartiet, er vi egentlig ikke så langt unna utlendingsforskriften § 87 i dag, hvor det er en sånn snever adgang til å gi oppholdstillatelse til dem som er helt ureturnerbare, og som har muliggjort retur selv, men hvor vi også kjenner identiteten deres.