trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2000-02-16:
Stortinget har for budsjetterminen 2000 vedtatt en tilsagnsfullmakt til filmproduksjon på 50 mill. kr. Regjeringen og departementet har en plikt og en rett til å styre forvaltningen av midlene innenfor de rammer Stortinget fastsetter. I bevilgningsreglementets § 8 heter det om tilsagnsfullmakt at statsstøtten kommer til utbetaling i senere terminer. Det er med andre ord ikke fastsatt noen grense for hvor langt ut i fremtiden betalingstiden for tilsagnsfullmakten kan forskyves. Jeg oppfatter imidlertid Stortingets intensjon dit hen at tilsagnsfullmakten skal benyttes relativt raskt. Jeg har med utgangspunkt i bevilgningsreglementets § 8 instruert Norsk Filminstitutt om å bruke tilsagnsfullmakten på en slik måte at maksimalt 35 mill. kr kommer til utbetaling i 2001 og det resterende kommer til utbetaling i 2002. Med denne beslutningen har jeg nettopp søkt å sikre at målene for norsk filmpolitikk oppfylles også i kommende budsjetterminer. Det er ingen i dag som vet hvordan budsjettet for neste år eller de kommende årene vil se ut til slutt. Størrelsen på bevilgningen til filmproduksjon i 2001 kjenner vi først i desember i år. Jeg er naturligvis opptatt av at filmsektoren skal sikres stabile og forutsigbare rammevilkår. Det er derfor jeg har valgt å fordele utbetalingene av tilsagnene over to år. Bare på denne måten vet filmbransjen hvilke vilkår den står overfor ut fra de økonomiske rammene vi kjenner i dag. Jeg vil ikke risikere at vi får et dramatisk fall i filmproduksjonen i Norge de kommende årene. Mitt utgangspunkt er, som for flertallet i kulturkomiteen, at vi må sikre kontinuitet i filmproduksjonen. Min beslutning i denne saken er den beste avveiningen mellom å sikre kontinuitet i filmproduksjonen og å opptre budsjettansvarlig. Når det gjelder valget av prosjekter, må dette skje med utgangspunkt i det gjeldende regelverk og de rammene som er fastsatt for tilskudd til spillefilm.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2000-02-16:
Som sagt er mitt utgangspunkt her at vi må bidra til å sikre kontinuitet i bransjen. Det er også et av mine viktigste siktemål når vi nå skal legge om ordningene på filmområdet, for vi trenger kontinuitet for å greie å utvikle sektoren. Når det gjelder spørsmålet, som jeg forstår i stor grad handler om hvordan man skal greie å finansiere fasen fra man har fått tilsagn og til pengene faktisk kommer til utbetaling, er situasjonen den at jeg må forutsette at forvaltningsinstitusjonene i samråd med produsentene finner den mest kostnadseffektive løsningen innenfor det gjeldende regelverket. Hvis det skulle vise seg at vi her står overfor problemer som for meg nå ikke er kjent, vil jeg selvsagt komme tilbake til den saken senere.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2000-02-16:
Jeg har et spørsmål til statsråd Lilletun. Landets aviser har over tid hatt oppslag om at det selges hasj og andre narkotiske stoffer i skolens nærområde, i skolegården, sågar inne i skolebygningene. Det er en kjensgjerning at ungdom er et yndet marked for omsetning av nettopp denne typen stoffer. Det ser ikke ut til at noe område noe sted i landet blir forskånet for det. Men når salg foregår inne i selve skolebygningen, er det ingen saklig grunn til ikke å stoppe uvesenet umiddelbart. I en skole hvor omsetning av narkotiske stoffer foregår tilnærmet åpenlyst, bygges det også opp under en lang rekke tilleggsproblemer. Jeg kan nevne tyveri, hærverk, vold, mobbing – listen er lang. Jeg forutsetter at statsråden er enig med Fremskrittspartiet i at denne utviklingen ikke kan tolereres. Hva vil statsråden gjøre for å hindre at utviklingen fortsetter, og for at det ryddes opp?
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2000-02-16:
Jeg blir litt bekymret når statsråden har et slikt syn på dette. «Spennende skole» bøter ikke på kriminelle handlinger, i hvert fall ikke når de foregår på skolens område. Jeg skulle ønske at statsråden heller tenkte på hva det er som gjør at skolen selv, i sin form – rektor, ledelse, lærere etc. – ikke kan klare å forebygge dette innenfor normale rammer. Og jeg vet at mange skoler ikke bruker politiet, som Lilletun sier de gjør. Jeg vet at de kun skyter på foreldrene, og så gjøres det ikke mer. Og dette har pågått i innpå 30 år! Jeg vil at noe skal skje, nå!
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2000-02-16:
De ungdommene som omsetter og bruker narkotika i skoletiden, ødelegger sitt eget liv og ødelegger livet for sine medelever. Derfor trengs det sterke virkemidler for å redde disse ungdommene fra narkotikaproblemet. Stavanger Fremskrittsparti har i Stavanger bystyre tatt til orde for et sterkt virkemiddel. De har foreslått at politiet skal ha anledning til å komme inn på skolens område i skoletiden og foreta ransaking ved hjelp av narkotikahund dersom det er berettiget mistanke om at det foregår narkotikasalg på skolens område. Et slikt tiltak kan eventuelt følges opp med en temadag, eller tematimer, om narkotikaproblemet. Har statsråd Lilletun, som undervisningsminister, noe problem med å akseptere å gi politiet en slik adgang til skolens område for å foreta undersøkelser?
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2000-02-16:
Problemet med bruk og salg av narkotika blant skoleelever er sterkt økende, og meget bekymringsfullt. Og jeg syns statsråd Lilletun var kanskje velmenende, men noe defensiv i forhold til det store problemet som ble reist her. Jeg kunne tenke meg å spørre statsråden om han er interessert i å sette i gang et samarbeid med Sosial- og helsedepartementet for om mulig å utarbeide en handlingsplan og få en sterkere fokusering på dette store problemområdet.
Bent Hegna (Arbeiderpartiet), 2000-02-16:
Nå har vi brukt hele spørretimen på å prøve å få svar på ett enkelt spørsmål, uten å få svar. Både SFT og NVE slår fast at dersom vi ikke bygger gasskraftverk i Norge, stiger CO2-utslippene fordi vi må fortsette å importere sterkt forurensende kullkraft. Det dokumenterer altså SFT, NVE og SINTEF. Det enkle spørsmålet til statsråden er: Hvor finner statsråden dokumentasjon for at det ikke er slik? Hvor er dokumentasjonen på at NVE og SFT tar feil?
Rune E. Kristiansen (Arbeiderpartiet), 2000-02-16:
Jeg har et spørsmål til statsråd Lilletun. Som en av landets første skoler ønsker Sogn videregående skole å ta i bruk videokameraer til overvåking av elevene ved skolen. Hva er statsrådens syn på den overvåkingen som skoleledelsen nå ønsker å ta i bruk ved Sogn videregående skole?
Rune E. Kristiansen (Arbeiderpartiet), 2000-02-16:
Kan jeg oppfatte statsråden slik at han nå ønsker å sette inn tiltak overfor Sogn videregående skole, slik at det ikke skal gis adgang til eller åpnes mulighet for å ta videokameraer i bruk for overvåking av elever?
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2000-02-16:
Eg tillèt meg å stille kommunal- og regionalministeren følgjande spørsmål: «Viser til Innst. S. nr. 174(1998-99) og følgende debatt om endringer i kommunegrensa mellom Sande og Vanylven kommuner i Møre og Romsdal fylke. Disse endringene innebærer at Åram krins i Sande kommune blir overført til Vanylven kommune. (1998-99) Kan statsråden redegjøre for hvor saken står i dag og når den blir avgjort?»
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2000-02-16:
Eg takkar statsråden for svaret. Det gjer meg litt ottefull fordi eitt eller anna må ha skjedd etter debatten. Debatten gav jo signal om at statsråden kunne gjere dette raskare enn det det no blir lagt opp til. Det var ei forståing i debatten mellom regjeringspartia, Arbeidarpartiet og Framstegspartiet om at dette kunne avgjerast mykje raskare. På denne bakgrunn var det også at regjeringspartia og Framstegspartiet trekte sitt framlegg til vedtak i denne saka, som gjekk på at ein skulle gjere den reguleringa som det galdt her, med ein gong. Statsråden uttalte også at han kunne gjere dette svært så raskt med bakgrunn i det som var sagt frå talarstolen frå Arbeidarpartiet, frå regjeringspartia og frå Framstegs-(Solholm) partiet. Så mitt tilleggsspørsmål er: Kva er det som har skjedd i mellomtida, og kan ein vente at dette kan bli avgjort slik at ein kan halde val til hausten? (Solholm)
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2000-02-16:
Eg tillet meg å stille kommunal- og regionalministeren følgjande spørsmål: «I den seinare tid har ein sett og høyrt stadig fleire klage over vedtaket om at selskapsskatten vart gjord statleg. Mange senterpartiordførarar er med i klagekoret. Det siste er at fleire og fleire bedriftseigarar seier dei merkar at kommunane bryr seg mindre og mindre om næringsutvikling. Tønsberg kommune sa nyleg nei til 250 arbeidsplassar fordi dei ikkje hadde råd. Grunngjeving: statleg selskapsskatt. Kva aktar statsråden å gjere?»
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2000-02-16:
Eg takkar statsråden for svaret, men eg er skuffa over det. Han viser til at det er forskjellige tenestetilbod i kommunane, selskapsskatten er ujamt fordelt osv. Men ved å gjere selskapsskatten statleg vil ein innføre statleg styring. Kva då med lokaldemokratiet? Han seier også at det viktigaste motivet er å skaffe arbeid til folket i kommunen. Det er heller ikkje riktig. Det som er eit vesentleg poeng å få med seg, er at interkommunalt samarbeid heller ikkje vil bli auka ved fråfall av selskapsskatten. Det viser seg m.a. i Stokke kommune, som har lagt ut eit industrifelt, men dessverre bur dei som arbeider på det industrifeltet, i Tønsberg og Sandefjord, og då sit Stokke igjen med utgiftene og dei to andre kommunane med inntektene. Eg må difor seie igjen at eg er skuffa over at statsråden ikkje vil take tak i dette og gjere det om igjen.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-02-16:
Grensereguleringssaken mellom Sande og Vanylven kommuner i Møre og Romsdal fylke ble ved behandlingen i Stortinget sendt tilbake til Regjeringen til ny behandling og avgjørelse. Stortinget framhevet under behandlingen at konsekvensene for øyene Sandsøy og Kvamsøy måtte utredes nærmere før det kunne fattes en beslutning i saken. Departementet har bedt fylkesmannen i Møre og Romsdal om at utredningsarbeidet blir startet opp. Fylkesmannen er bedt om at han i samråd med kommunene finner et egnet forskningsmiljø som kan lage en utredning om konsekvensene for øyene Kvamsøy og Sandsøy ved en eventuell regulering av grensen. Fylkesmannen har nå hatt møte med representanter for Sande kommune samt Kvamsøy, Sandsøy og Åram, og vil nå utarbeide et program for utredningen, der innhold og prosess blir skissert. Dette programmet vil bli sendt til kommunene og fylkeskommunen til uttalelse, før fylkesmannen tilrår et opplegg for utredningsarbeidet. Fylkesmannen tar sikte på å gå ut med en invitasjon til et forskningsmiljø i månedsskiftet februar/mars. Utredningen vil deretter bli sendt til departementet over påske, og en kan forvente at det blir tatt en beslutning i løpet av inneværende år.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-02-16:
Det er riktig at jeg trodde at det skulle være mulig å avklare grensereguleringene raskt etter den nevnte behandlingen i Stortinget sist. Stortinget bad da om at en rekke sider av denne grensereguleringen ble utredet, og min intensjon var å gjøre det slik at denne utredningen kunne foreligge før valget i fjor høst, og at man på den måten kunne ha avgjort grensereguleringen før valget. Det viste det seg ikke mulig å få til. Og siden valget ble avholdt med de gamle grensene, er det min holdning at da ønsker jeg å bruke den tid som er nødvendig for å få gjort de utredningene som Stortinget bad om, på en skikkelig måte, slik som vi nå har lagt opp til. Det vil bli gjennomført i løpet av dette året. Vi venter utredningen fra fylkesmannen allerede rundt påsketider, og tar sikte på å få gjort dette så raskt som det nå er mulig på bakgrunn av de vurderinger som Stortinget har bedt om.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-02-16:
Kommunal selskapsskatt ble omgjort til statsskatt i det økonomiske opplegget for 1999. Det er flere grunner til at selskapsskatten bør være statlig. Jeg vil spesielt nevne at den viktigste årsaken til forskjeller i tjenestetilbudet mellom landets kommuner er at de har forskjellig inntektsgrunnlag. Selskapsskatten var svært ujevnt fordelt mellom kommunene. Ved å gjøre selskapsskatten statlig vil det bli mindre forskjeller i skatteinntektene og dermed et mer likeverdig tjenestetilbud mellom kommunene. På den annen side er jeg klar over at det kan være en sammenheng mellom selskapsskatt og kommunal tilrettelegging for næringsvirksomhet. Dette forholdet ble vurdert i forbindelse med omleggingen av selskapsskatten. Jeg viser her til Inntektssystemutvalgets utredning om finansiering av kommunesektoren. Skatt fra selskaper kan gi kommunene noen positive stimulanser til å tilrettelegge for næringsutvikling. Undersøkelser som er utført, tyder imidlertid på at mulighetene for økte skatteinntekter ikke er en hoveddrivkraft i kommunenes næringsarbeid. Det viktigste motivet er å skaffe arbeidsplasser til kommunens innbyggere. Dette motivet vil fortsatt være til stede også med statlig selskapsskatt. Arbeidsplasser til innbyggerne gir igjen økte skatteinntekter til kommunen. Omlegging av selskapsskatten ble kompensert gjennom å øke kommunenes andel av skatt fra personlige skatteytere. Jeg kan på det nåværende tidspunkt ikke se at det er grunnlag for å ta spørsmålet om statlig selskapsskatt opp til en ny vurdering.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-02-16:
Jeg vil minne om at det er en annen side av denne saken som var avgjørende for at Regjeringen valgte å foreslå en omlegging fra kommunal til statlig selskapsskatt. Alle de store bedriftene og konsernene i landet har sitt hovedkontor i Oslo og Akershus, til tross for at store deler av virksomheten til disse bedriftene skjer rundt omkring i det ganske land. Det er nok å nevne selskap som Hydro og Elkem som eksempel på dette, hvor selskapsskatten tidligere tilfalt Oslo kommune, til tross for at store deler av arbeidsplassene og også kostnadene ved å etablere arbeidsplassene var rundt omkring i mange distriktskommuner. Oslo fikk hovedparten av selskapsskatten så lenge den var kommunal. Den omleggingen som ble gjort, har ført til en betydelig annen fordeling av selskapsskatten på alle landets kommuner, og i så måte har det virket utjevnende, slik som Regjeringens intensjon var. Så vil det selvsagt med det nye systemet også oppstå noen problemer i forhold til arbeidet med næringsutvikling, men der vil jeg si at kommunene har et selvstendig ansvar for å ta dette på alvor og legge til rette for arbeidsplasser og bedrifter i egen kommune.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-02-16:
Det er selvsagt ikke akseptabelt å vente over ett år på behandling av en byggesøknad. Dette er heldigvis imidlertid en virkelighet som svært få søkere opplever. Bildet er mer nyansert enn dette. Av 20 utvalgte kommuner som var med i en undersøkelse, er det fire kommuner som oppgir en gjennomsnittlig saksbehandlingstid for byggesaker på inntil seks måneder, og kun én kommune som oppgir lengre saksbehandlingstid enn dette. Ikke uventet er dette saksbehandlingstider fra presskommuner rundt Oslo. Undersøkelsen viser imidlertid også at kommuner i pressområder kan behandle byggesaker raskt. Jeg nevner noen eksempler på det: Ski 4-5 uker, Kristiansand 4-6 uker og Trondheim 1-2 måneder. På denne bakgrunn mener jeg at byggesaksreglene i seg selv ikke nødvendigvis er årsaken til lange saksbehandlingstider i enkelte kommuner. Knappe ressurser hos plan- og bygningsmyndighetene, uavklart plansituasjon med behov for dispensasjoner og omreguleringer samt vanskelige interesseavklaringer ved økende fortetting er elementer som er vel så avgjørende for tidsbruken. Det er imidlertid fortsatt et behov for forenklinger. Ved innføring av byggesaksreformen i 1997 var hovedmålsettingen å redusere omfanget av byggefeil og byggeskader. Så sent som 13. desember i fjor fastsatte departementet ytterligere endringer i byggeforskriftene med sikte på å gjøre det enklere å bygge. Parallelt ble det foretatt en betydelig bearbeiding av den såkalte godkjenningskatalogen samtidig som skjemaene for byggesøknader ble gjort vesentlig enklere. Vi vil imidlertid gå videre. Allerede inneværende år tar jeg sikte på å sende på høring forslag som bl.a. vil omfatte ytterligere utvidelse av tiltak som kan behandles etter melding, dvs. uten full søknad. Jeg vil også se nærmere på om kommunene, ut fra lokale forhold, bør kunne gis en viss frihet til selv å bestemme behandling og dokumentasjon av byggesaker. Som del av Regjeringens program «Et enklere Norge» er det også satt i gang flere prosjekter på dette området som vil gi forbedringer. Jeg nevner bl.a. videreutvikling av informasjon om byggeregelverket og gode eksempler på Internett. I denne sammenheng forbereder nå Statens bygningstekniske etat å gjøre alle skjemaer i byggesaker fritt tilgjengelige på Internett. Jeg ser dette som et viktig steg mot mulighet for full elektronisk behandling av byggesøknader. Alt dette burde gi grunnlag for raskere og bedre byggesaksbehandling.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-02-16:
På nytt: Vi har gjort forenklinger og vi vil fortsatt gjøre forenklinger, men når situasjonen er at enkelte kommuner bruker fire uker på å behandle en byggesøknad og andre kommuner bruker ett år, er det ikke bare lovverket som skal ta skylden for at dette tar lang tid, for det viser at det faktisk også er mulig å gjøre det raskt dersom kommunen er interessert i å gjøre det raskt, setter inn de nødvendige ressurser for å gjøre det raskt, har reguleringsplaner som gjør det mulig å gjøre det raskt, og søknaden er av en slik karakter at det ikke oppstår store konfliktsituasjoner. Dette er derfor ikke bare et spørsmål om utforming av lovverk, men det er også et spørsmål om hvordan den enkelte kommune legger til rette for behandling av byggesøknader. Det er ikke statens ansvar, det er den enkelte kommunes ansvar. Vi fortsetter forenklingsarbeidet med sikte på å legge til rette for en enklest mulig behandling for den enkelte bruker som skal søke om byggetillatelse for å oppføre bygningen. Det er vårt primære mål, samtidig som vi selvsagt også ønsker å legge til rette for at kommunene skal gi en enkel og fleksibel behandling.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2000-02-16:
Jeg skal få lov å stille kommunal- og regionalministeren følgende spørsmål: «Fortsatt må man i flere kommuner vente opptil et halvt år for behandling av byggesøknader, i enkelte kommuner enda lenger, viser en undersøkelse foretatt av Huseiernes Landsforbund. Målsettingen om en raskere saksbehandlingstid synes ikke i vesentlig grad å være nådd. Det må av flere grunner betegnes som uakseptabelt å vente over et halvt år på behandling av en byggesøknad. Viser ikke dette nok en gang at det er behov for ytterligere forenklinger i den nye plan- og bygningsloven og tilhørende skjemavelde?»
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2000-02-16:
Jeg takker statsråden for svaret, og det var en del ting som jeg oppfattet som rimelig positivt. Regjeringen har forståelse for at det må foretas et ytterligere forenklingsarbeid på dette området. Det å måtte stå i kø og vente et halvt år på å få tillatelse av myndighetene til å bygge seg hus eller hytte i dette landet, er ikke akseptabelt, som statsråden sa. Det er ikke akseptabelt i Norge i år 2000. Vi har hatt nesten to år på å tilrettelegge for dette. Jeg vil si at det på ingen måte er akseptabelt med dette køsystemet i store deler av den offentlige sektor. Vi har både polkøer og – langt verre – lange sykehuskøer i Norge, og da vil det bli galt dersom vi i tillegg nå er i ferd med å etablere et offentlig køsystem for å få tillatelse til å bygge boliger, hytter eller hus. Det kan vi ikke godta. Statsråden kan ikke vri seg unna med å bagatellisere og unnskylde dette på noen måte. Han må sørge for, som han var inne på, at lovverket på en del områder forenkles, slik at disse flaskehalsene kan bli fjernet.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2000-02-16:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til nærings- og handelsministeren: «Etter de siste hendelser på sjøen er det avdekket flere tilfeller hvor sikkerhetsutstyr på innenriks passasjerskip ikke holder mål. Dette har utløst en sterk kritikk av Sjøfartsdirektoratet, som er det organ som har ansvaret for godkjenning og kontroll av dette utstyret. Hva vil statsråden gjøre for å gjenopprette tilliten til Sjøfartsdirektoratet, og vil det fortsatt bli foretatt bemanningsreduksjoner som er begrunnet med at nye redningsmidler er montert?»
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2000-02-16:
Jeg takker statsråden for svaret, men jeg er på ingen måte beroliget av det jeg hørte. Sjøfolk har i lengre tid påpekt svakheter ved bemanningskravene og sikkerhetsutstyret på innenriks passasjerskip. De har uttrykt stor bekymring for sikkerheten. På mitt spørsmål i spørretimen om dette den 27. januar 1999 svarte statsråden bl.a.: «Det er den senere tid utviklet redningsutstyr som er lite arbeidskrevende, og som reduserer mannskapsbehovet ved evakuering.» Ettertiden har vist at sjøfolkenes bekymring ikke var ubegrunnet. Øvelser har påvist at godkjent redningsutstyr ikke har fungert tilfredsstillende. På bakgrunn av det statsråden nettopp sa, vil jeg spørre: Er det virkelig slik at utstyr som tas i bruk, ikke blir prøvd om bord i båtene før godkjenning blir foretatt for den enkelte båt? Og hvem har ansvaret når godkjent utstyr ikke fungerer? Er det slik at rederiet har ansvaret for det utstyret som direktoratet har godkjent?
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2000-02-16:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til sosialministeren: «I Handlingsplan for funksjonshemmede 1998-2001 framhever Regjeringen sterkt behovet for å øke yrkesaktiviteten blant funksjonshemmede. Til tross for denne målsettingen opplever mange funksjonshemmede å bli utestengt fra arbeidslivet fordi utgiftene til spesialtransport i forbindelse med jobben blir for stor. Det er for eksempel kjent at en kvinne i Tromsø må fratre sin 40 pst. stilling fordi arbeidsreisen koster henne 400 kroner pr. dag. Hva vil statsråden gjøre for å rette på dette forholdet?»
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2000-02-16:
Jeg takker statsråden for svaret, men jeg syns at de ordningene som skisseres, høres noe kompliserte ut, og jeg føler også at det skjer lite på kort sikt for å rette på disse forholdene. I en tid hvor antallet trygdede øker betydelig, er det viktig å legge til rette for at alle som makter å være i arbeid, får muligheter til det, spesielt når arbeidsplassen ligger klar for arbeidstakeren, eller når folk kan etablere sin egen arbeidsplass. Det er også i tråd med FNs standardregler for funksjonshemmede at det er en menneskerett å kunne ha et arbeid. Skal tilgjengeligheten være reell, må vi få ordninger som sikrer at funksjonshemmede får ta del i arbeidslivet og i fritidsaktiviteter uten å ruinere seg økonomisk. Dette betyr etter min mening at spesialtransport må ha samme billettpris som andre kollektivtilbud. Og da er mitt spørsmål: Hva kan statsråden gjøre på kort sikt for å endre på dette, før man får disse meldingene behandlet?
Lars Sponheim (Venstre), 2000-02-16:
La meg enda en gang få gi uttrykk for at det er Sjøfartsdirektoratet som fastsetter sikkerhetsbemanningen for den enkelte båt, basert på de redningsmidler som båten har. Det vil selvsagt alltid være ulike oppfatninger av om det bør være flere sjøfolk om bord på en båt enn det som fastsettes av fagmyndighetene som nødvendig for å ivareta sikkerheten. Men Sjøfartsdirektoratet har faktisk kompetanse til å fastsette den nødvendige sikkerhetsbemanning. I tillegg vil det svært ofte være en rederifastsatt bemanning utover det for å løse andre oppgaver om bord på skipet. Det er også slik at når det kommer nye redningsmidler, ny teknologi, vil det være mulig for Sjøfartsdirektoratet å gjøre en ny vurdering av situasjonen. Men uansett er det dyktige fagfolk som hele tiden vurderer sikkerheten som det viktigste, og hva som er nødvendig bemanning. Vi er underlagt internasjonale regler når det gjelder utstyr. I tillegg skal utstyret godkjennes av Sjøfartsdirektoratet. Men det er slik at hvis de landene som produserer dette utstyret, har godkjent utstyret, og det er innenfor de internasjonale regler, EØS-avtalen osv., skal det automatisk godkjennes i Norge. I dette tilfellet som vi kjenner til – etter «Sleipner»-ulykken – har vi valgt å gå utover dette, fordi det er utstyr som ikke er godt nok til bruk i Norge.
Erna Solberg (Høyre), 2000-02-16:
Jeg vil få lov å stille følgende spørsmål til finansministeren: «Bergen tolldistrikt truer nå en båteier i Bergen med dagbøter fordi han ikke registrerer båten sin i Småbåtregisteret. Båten er allerede registrert i skipsregisteret og merket med registreringsnummer derfra. Tolldistriktet insisterer på at båten også skal registreres i Småbåtregisteret. Mener statsråden det er riktig fortolkning av lovverket å kreve en slik dobbel registrering?»
Erna Solberg (Høyre), 2000-02-16:
Hovedbegrunnelsen og intensjonen – så vidt jeg forstod det da vi behandlet etableringen av Småbåtregisteret – var at dette skulle være en sikkerhet for småbåteierne, også knyttet til muligheten for å ettersøke båter i forbindelse med tyveri og annet, og at det ikke skulle fremstå som en forpliktelse, men faktisk som et forbedret servicetilbud. Nå viser det seg altså at de som velger å registrere båten i et register som har sterkere krav knyttet til sikkerhet og oppfølging enn det Småbåtregisteret har, også må registrere båten, som allerede har et registreringsnummer, i Småbåtregisteret. Problemet med den dobbeltregistreringen som da fremkommer, er at det vil bidra til økte problemer også for sikkerheten til sjøs. Å operere med to registreringsnumre, å operere med ulik identitet, vil selvfølgelig gjøre det vanskeligere for politiet i en gitt tyverisituasjon. Det vil kunne skape større forvirring, og det vil jo være ganske håpløst å ha en slik ordning hvor man på den ene siden frivillig kan registrere og på den andre siden er pliktig til å registrere i det andre registeret.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 2000-02-16:
Etter lov om fritids- og småbåter skal alle båter mindre enn 15 meter og med fast havn i Norge registreres i det sentrale småbåtregisteret, med mindre båten er registreringspliktig etter andre lover. Større båter vil gjennomgående være registrert i skipsregistrene. For båter over 15 meter er man forpliktet til slik registrering, mens det for båter mellom 10 og 15 meter er etablert en frivillig registreringsordning. Frivillig registrering i skipsregistrene vil ikke frita for registreringsplikt i Småbåtregisteret. Etter det jeg erfarer, gjelder saken fra Bergen tolldistrikt et tilfelle der fartøyet er frivillig registrert i skipsregistrene. I lovforarbeidene til Småbåtregisteret ble forholdet mellom frivillig registrering i skipsregistrene og registrering i Småbåtregisteret vurdert. Man fant det ikke hensiktsmessig at registrering for båter mellom 10 og 15 meter skulle være frivillig, mens det for båter over 15 meter og for dem under 10 meter ville være registreringsplikt i henholdsvis skipsregistrene og Småbåtregisteret. Det kan i denne sammenheng også vises til at premissene for skipsregistrene og Småbåtregisteret er forskjellige. Småbåtregisteret er bl.a. opprettet til bruk for trafikksikkerhetsformål til sjøs, samfunnsplanlegging, ivaretakelse av miljøvernhensyn, beredskapsformål, innkreving av skatt og avgifter, forsikringsformål, politietterforskning, forbrukerundersøkelser og informasjon. For å kunne ivareta disse hensyn på en tilfredsstillende måte er det viktig at registeret inneholder et så stort antall av småbåtflåten som mulig. I denne sammenheng er det særlig viktig at de større småbåtene er med i registeret. For båteiere kan det virke tungvint at båter som man frivillig har registrert i skipsregistrene også må registreres i Småbåtregisteret. Jeg vil imidlertid påpeke at registreringen i skipsregistrene i disse tilfellene er frivillig. Det eksisterer derfor ingen dobbel registreringsplikt. Jeg kan også opplyse at det foreløpig ikke påløper gebyr for registrering i Småbåtregisteret. Etter lov om fritids- og småbåter kan kontrollmyndighetene gi eieren en frist til å bringe registreringsforholdene i orden, og beslutte at det skal betales tvangsmulkt for hver dag som går inntil dette skjer.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 2000-02-16:
Småbåtregisteret er opprettet for mange formål, selvfølgelig også sikkerhetsformål, men også for formål utover dette. Jeg viser til den oppramsingen jeg hadde i mitt første svar. Det er registreringsplikt i Småbåtregisteret for alle båter inntil 15 meter, og så er det en plikt for alle båter over 15 meter til å være registrert i skipsregistrene. Fordi om man frivillig benytter seg av den adgangen som er der for båter mellom 10 og 15 meter til å registrere båten i skipsregistrene, vil det ikke være rimelig å hevde at man da bør være fritatt for den plikten som foreligger til å registrere båten også i Småbåtregisteret. Jeg ser ikke at det er begått noen urimelighet i den aktuelle saken fra Bergen. Man må først oppfylle sin plikt, og om man i tillegg til dette av en eller annen grunn ønsker å være registrert i begge registrene, får det bli en sak for båteieren.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 2000-02-16:
Når det er stilt spørsmål om «såkalte grensependlere», antar jeg at det dreier seg om personer som skattemessig kalles grensegjengere. Personer som er bosatt i Norge, men arbeider i Sverige, kalles grensegjengere når de er skattepliktig bosatt i en kommune som direkte grenser til Sverige, og oppebærer lønn eller annen lignende godtgjørelse for personlig arbeid utført i en svensk kommune som grenser direkte til Norge. Slike grensegjengere skattlegges i Norge. Det følger av punkt VI i protokollen til den nordiske skatteavtalen. Etter skattebetalingsloven § 4 er arbeidsgivere i Norge pliktige til å foreta forskuddstrekk. Det er inngått overenskomst mellom de nordiske land om bistand i skattesaker, og det er herunder inngått overenskomst om oppkreving og overføring av skatt, trekkavtalen. Men trekkavtalen kommer etter artikkel 7 ikke til anvendelse for grensegjengere. Norge har derfor ingen rettslig adgang til å pålegge en svensk arbeidsgiver å foreta forskuddstrekk til norske skattemyndigheter for arbeid utført i Sverige. Det følger av skattebetalingsloven § 13 nr. 1 at det skal svares forskuddsskatt av inntekt som det ikke blir foretatt forskuddstrekk i. Forskuddsskatten forfaller til betaling i fire like store terminer 15. mars, 15. mai, 15. september og 15. november i inntektsåret. Det har den ulempen at deler av skatten forfaller før inntekten er opptjent. De fire betalingsforfallene kan også føre til høye terminbetalinger. Sistnevnte forhold kan avhjelpes ved at den skattepliktige kontakter skatteoppkreveren for avtale om å innbetale forskuddsskatten før de fastsatte forfallstider, f.eks. med et passende beløp hver måned. Regelverket om innkreving av skatt og avgift er under løpende vurdering. Blant annet står man foran en bred gjennomgang av hele innkrevingsområdet. En vurdering av terminene vil være aktuelt i en slik forbindelse. Det er imidlertid for tidlig å si noe om utfallet av disse vurderingene.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 2000-02-16:
La meg først få si at når man ikke kan ha en forskuddstrekkordning hos en svensk arbeidsgiver som man har hos en norsk arbeidsgiver, skyldes det manglende sanksjonsmuligheter overfor svenske arbeidsgivere fra norske myndigheters side. Den veien er stengt. Det er etter dagens ordning anledning for skattyteren til å avtale med skatteoppkreveren, for å redusere problemet med store terminbeløp som åpenbart er til stede, å betale dette i mindre porsjoner, f.eks. månedlig. Men en hake ved dette er at man må ha betalt inn det som skal være innbetalt ved forfall, og det betyr at man må betale litt mer enn man normalt ville være forpliktet til etter ordinært forskuddstrekk. Jeg har ikke tenkt igjennom hvorvidt det er akseptabelt at man avtaler et mellomledd, f.eks. en bank, som Kjellaug Nakkim nå peker på. Men hvis skatteoppkreveren godtar det, burde det ikke være noe til hinder for at man med dagens regler kan få beholde en slik ordning.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 2000-02-16:
Det jeg har sagt om kontantstøtten, skjedde i et foredrag under YS" inntektspolitiske konferanse den 9. februar i år. Der viste jeg til forhold som kan føre til lavere vekst i arbeidsstyrken framover. Jeg viste bl.a. til veksten i antall uføre- og tidligpensjonister, og sa herunder om kontantstøtten følgende: «Innføring av kontantstøtten kan også bidra til å redusere arbeidsstyrken. En undersøkelse utført av Statistisk sentralbyrå tyder på at 20 pst. av kvinnene i målgruppen har redusert sin arbeidstid som følge av ordningen.» Jeg la til at dette er en foreløpig undersøkelse, og at man bør avvente evalueringen av ordningen med kontantstøtten før det trekkes noen konklusjoner. Kontantstøtteordningen ble innført for å sikre en reell valgfrihet for barnefamiliene når det gjelder omsorgsform for barna. Reell valgfrihet innebærer både at det finnes barnehagetilbud til dem som ønsker det, og at familier som ønsker andre omsorgsformer, gis økonomisk mulighet for dette valget. En undersøkelse utført av Statistisk sentralbyrå på grunnlag av data fra 1998 og 1999, tyder som nevnt på at 20 pst. av kvinnene i familier som mottar kontantstøtte, har redusert sin arbeidstid som følge av ordningen. Overtids- og heltidsarbeid er noe redusert, og flere arbeider deltid. Jeg har flere ganger pekt på at tilgangen på arbeidskraft vil bli en avgjørende faktor for utviklingen i norsk økonomi i årene framover. På kort sikt er det viktig å motvirke flaskehalser og pressproblemer i arbeidsmarkedet, og sikre en lønns- og prisvekst på linje med våre handelspartnere. På lengre sikt er det viktig å stimulere til høy yrkesdeltakelse for å kunne møte eldrebølgen og sette oss i stand til bl.a. å produsere de velferdstjenestene som trengs. Vi er i den gunstige situasjon i Norge at yrkesdeltakelsen er rekordhøy og arbeidsledigheten er lav. Det gjør samtidig at veksten i arbeidsstyrken framover ikke kan bli like høy som gjennom 1990-tallet. I en situasjon med knapphet på arbeidskraft er det særlig viktig å motvirke at personer varig trekker seg ut av arbeidsstyrken. Kontantstøtteordningen er under bred evaluering i regi av bl.a. Norges forskningsråd. Ordningens konsekvenser for arbeidsmarkedet er ett av aspektene som belyses. Som barne- og familieministeren redegjorde for i spørretimen 2. februar i år, vil det bli gitt en samlet oppsummering av evalueringen antakelig våren 2001. Når denne evalueringen foreligger, vil det være aktuelt å vurdere tiltak for å motvirke uheldige utslag.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 2000-02-16:
Jeg synes det er positivt at spørreren og jeg har en felles virkelighetsoppfatning når det gjelder utfordringen vi står overfor i den økonomiske politikken framover, at det er mangel på arbeidskraft som vil bli flaskehalsen. Jeg synes allikevel det er litt påfallende at man nå griper tak i akkurat kontantstøtten som det store problemet. Det er jo andre ordninger som Arbeiderpartiet verner sterkt om, som nok er et større problem når det gjelder arbeidsstyrken. Det gjelder bl.a. Arbeiderpartiets forslag til hva som burde erstatte kontantstøtten, nemlig en gradvis fordobling av foreldrepermisjonen. Når den ville være fullstendig gjennomført, ville det bety 30 000 færre i arbeid til enhver tid. Det ville derfor – hvis det skulle bli aktuelt – bli et langt, langt større problem for norsk økonomi enn det kontantstøtten er i dag.
Kjellaug Nakkim (Høyre), 2000-02-16:
Jeg stiller følgende spørsmål til finansministeren: «Norske statsborgere boende i Norge, men med arbeid i Sverige, såkalte grensependlere, må betale forskuddsskatt istedenfor å bli trukket for skatt på vanlig måte. Dette er et økonomisk problem for mange. Vil statsråden medvirke til at dette problemet løses enten ved midlertidige tiltak eller ved en endring av skattebetalingsloven kapitel III § 13 nr. 1?»
Kjellaug Nakkim (Høyre), 2000-02-16:
Jeg takker finansministeren for svaret. Det ser ut til at finansministeren for så vidt har forstått problemet. Nå er det slik at det i Halden kommune er ca. 200 som jobber på svensk side, på Svinesund, og de aller fleste av disse er lavtlønte. Forskuddsbetaling er spesielt hardt for dem, spesielt gjelder det mai-innbetalingen, fordi de da bare har fått én lønn å forholde seg til. Tidligere har disse hatt en avtale med kemneren om at det av bruttolønnen overført til Kreditkassen i Halden automatisk har blitt trukket en skatt som er sendt kemneren. Dette har pågått i en fire–fem års tid, mens man nå viser til at lovverket ikke hjemler denne ordningen. Og det er den ordningen jeg vil stille finansministeren spørsmål om: Er det ikke mulig å gi tillatelse til – for det er ikke betalingsviljen det står på – å betale skatten fortløpende? Og vil finansministeren kunne godkjenne en ordning hvor det inngås en avtale mellom kemneren, banken og lønnstakeren om at man automatisk trekker skatten fra lønnen som blir ført inn i banken?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-02-16:
Jeg har følgende spørsmål til landbruksministeren: «Tre private fjørfebedrifter har meldt seg ut av merkeordningen til Stiftelsen Godt Norsk, fordi de mener den har vist en lemfeldig holdning i smuglerskandalen rundt Priors tidligere alliansepartner Light Food A/S. Det gis betydelige millionbeløp årlig fra det offentlige til ordningen. Mener statsråden det er forsvarlig å bidra med tilskudd til en merkeordning der det er skapt stor usikkerhet om merkets verdi?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-02-16:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg kan jo delvis være enig i at hvis vi har et merke som står for kvalitet, og oppfattes som det av forbrukerne, er vi et stykke på vei. Men mange fjørfeprodusenter er engstelige for at oppstyret og uavklarte forhold mellom Prior og Light Food har bidratt til å sette Godt Norsk-merket i miskreditt. Emballasjen har tidligere av mange vært oppfattet som et kvalitetssertifikat. Jeg viser til en uttalelse fra lederen i Norsk Kalkunforum, Konrad Bjoner: «Jeg er livredd for Godt Norsk-merket vårt. At det kan ha mistet tillit er det verste med smuglerskandalen.» Vi vet, som også statsråden var inne på, at denne saken tar tid. En rettslig behandling av forelegget vil trolig ikke kunne finne sted før til høsten. Tidsfaktoren er jo utrolig viktig. Hvis denne saken skal rulle og gå, er det veldig viktig at departementet, som gir tilskuddene, gjør noe, f.eks. at de selv går inn og kontrollerer rutiner og ser på hvordan ordrene styres når det gjelder emballasje.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-02-16:
Jeg har følgende spørsmål til justisministeren: «Store narkotikamengder flommer inn over landet via E6 i Østfold ved Svinesund. 8. februar 2000 ble en kurer, norsk statsborger av makedonsk opprinnelse, stoppet ved Svinesund tollsted med fem kilo heroin til en gateverdi av 20 mill. kroner. Internasjonale bander viser interesse for Norden fordi prisene er lave i andre markeder. Hvilke tiltak planlegger statsråden for å møte denne utviklingen?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-02-16:
Jeg takker statsråden for svaret. Det var et bredt sett av virkemidler han nevnte, og det er selvfølgelig positivt isolert sett og i sum. Allikevel er det bekymringsfullt når vi ser på statistikk for Norden, at man aldri har gjort så mange og så store heroinbeslag. Ja, men da tar man mer, vil man kanskje si. Men det faktiske forhold er nok at tilstrømmingen er enorm fordi narkotikasyndikatene ser at bunnen har gått ut av markedet i Europa, og i Norden får man ennå relativt høye priser. Som østfolding vil jeg påpeke at vi har mange grenseoverganger landeveien til Norge via Østfold. Vi vet også at utenlandstoget benyttes og at kurerer går av i Halden, Sarpsborg, Fredrikstad og Moss for å unngå tollkontrollen på Oslo S. Det er en massiv tilstrømming av narkotiske stoffer som bidrar til å skade norsk ungdom. Så jeg vil spørre statsråden om nødvendige kontrollaksjoner på utenlandstogene og ved Svinesund for å forsøke å oppnå større avskrekkingseffekt også tas med i disse vurderingene som foretas.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
Som det framgår av spørsmålet fra representanten Hedstrøm, har tre private fjørfebedrifter meldt seg ut av merkeordningen, med den begrunnelse at Stiftelsen Godt Norsk har «tatt parti» for Prior i saken vedrørende smugling og ulovlig omsetning av kjøtt. Denne saken er ennå ikke avsluttet, men informasjonen som er kommet fra Økokrim så langt, har ikke gitt Stiftelsen Godt Norsk grunnlag for sanksjoner mot Prior Norge. Heller ikke undersøkelsene som Godt Norsk selv har foretatt, gir så langt grunnlag for sanksjoner. Smuglersaken vil etter alt å dømme bli brakt inn for rettsapparatet, og det er etter min vurdering naturlig at Stiftelsen Godt Norsk følger saken nøye og foretar en grundig vurdering av om Prior har brutt kravene til merkeordningen når saken er endelig avsluttet. Godt Norsk-merket skal fungere som en garanti for at merkede produkter oppfyller bestemte krav til norsk opprinnelse på råvarene, samt spesifikke tilleggskrav til kvalitet som går utover lovbestemte krav. Merkekravene skal innarbeides i et internt kvalitetssystem hos merkebrukerne. Merkebrukerne har ansvar for løpende kontroll gjennom egenkontrollrutiner. I tillegg har Næringsmiddeltilsynet ansvaret for å følge opp at næringsmiddelbedriftene følger opp det offentliges krav. Stiftelsen Godt Norsk foretar minimum årlige oppfølgingsbesøk hvor de sikrer at merkebrukerne oppfyller kravene til Godt Norsk-merking. Troverdigheten til merkeordningen er svært viktig. Selv om det synes å være lite sannsynlig at smuglerkjøtt kan ha blitt solgt i emballasje som har vært Godt Norsk-merket, er det meget beklagelig at det i det hele tatt finnes tvil om dette. Jeg er derfor glad for at Stiftelsen Godt Norsk har uttalt at de vil gå igjennom egne systemer for å se på hvilke lærdommer som kan trekkes ut av denne saken med hensyn til oppfølging, revisjon og kontroll innenfor merkeordningen. Merkeordningen Godt Norsk ble opprettet i 1994 som en del av en strategi for å skape økt konkurransekraft for norske landbruksbaserte matvarer, og for å gi opprinnelses- og kvalitetsdokumentasjon overfor forbrukerne. Jeg mener det er forsvarlig å bruke offentlige midler til en slik strategi, bl.a. ut fra de mål for en forbrukerorientering av landbrukspolitikken som er trukket opp i St.meld nr. 19, Om norsk landbruk og matproduksjon, som ligger til behandling her i Stortinget.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
Jeg er enig med representanten Hedstrøm i at tilliten til merket er avgjørende i forhold til hva Godt Norsk skal kunne stå for i framtiden. Nå er Stiftelsen Godt Norsk en stiftelse med eget styre og representantskap, som har et eget ansvar for å forvalte disse ordningene gjennom de tiltak de har for å kontrollere at dette blir ivaretatt på riktig måte. Men det betyr ikke at statsråden fraskriver seg et ansvar – også ut fra at vi bidrar med penger – for å følge dette nøye. Men så langt er det altså ikke avdekket forhold eller kommet fram opplysninger som tilsier at Godt Norsk-merket er blitt misbrukt, og ut fra den situasjonen vil det være veldig vanskelig for statsråden å foreta sanksjoner mot en bedrift på dette tidspunktet. Vi må avvente den behandling som eventuelt kommer gjennom rettsapparatet. Om det dukker opp nye ting, vil naturligvis statsråden også reagere.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
Sikkerheten og omsorgen for norsk personell som tjenestegjør i internasjonale fredsoperasjoner, er meget høyt prioritert for enhver politisk ledelse i Forsvarsdepartementet. I sin ytterste konsekvens er dette også en sentral forutsetning for å kunne opprettholde fremtidig rekruttering til internasjonale operasjoner. Denne oppmerksomheten fra departementets nåværende politiske ledelse gjelder også i de saker som spørsmålet antas å bygge på. For så vidt gjelder norsk medvirkning i internasjonale operasjoner, skjer vår deltakelse på et folkerettslig grunnlag, og innenfor en bred internasjonal ramme. Vår medvirkning i Kosovo skjedde innenfor rammene av en legitim NATO-operasjon, og etter Stortingets tverrpolitiske tilslutning. Dette budskapet, herunder også støtten til det norske personellet, har forsvarsministeren gitt uttrykk for ved gjentatte anledninger i forbindelse med vår deltakelse i bl.a. Kosovo, både under luftoperasjonen og senere i forbindelse med KFOR. Forsvarsdepartementet er, i samarbeid med Forsvarets overkommando, løpende orientert om pågående operasjoner. Forsvarsministeren orienteres umiddelbart ved alle ulykker av alvorlig art. Dermed kan politisk ledelse til enhver tid også vurdere behovet for iverksettelse av tiltak, og statsråden vil understreke at informasjon til pårørende og særskilt støtte til personellet har høy prioritet. Forsvarets overkommando vil hele tiden ivareta sitt alminnelige ansvar for vårt personell i utenlandstjenesten. Forsvarsministeren har også vært direkte engasjert, uten at det alltid har vært naturlig å informere offentligheten om dette. Forut for løslatelse av den norske KFOR-offiseren i Makedonia arbeidet Regjeringen meget aktivt. Forsvarsministeren var her også selv direkte engasjert gjennom samtaler med bl.a. den øverstkommanderende for NATO i Europa, den amerikanske forsvarsminister og NATOs tidligere generalsekretær. Forsvarsministeren har ved selvsyn på reiser til Kosovo, Makedonia, Bosnia og Italia møtt norsk personell i internasjonal tjeneste, og er imponert over den kvalitet som vårt personell står for. Fortsatt støtte og omsorg til personellet er en selvsagt ting for statsråden, også i tiden framover. Det er Regjeringens overbevisning at en slik prioritering vil bidra til å opprettholde en fortsatt god rekruttering til norsk deltakelse i internasjonal tjeneste.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
Jeg ber om forståelse for at jeg nå er inne på et fagområde som jeg ikke arbeider med daglig. Men når det gjelder spørsmålet om det offentlige tar på seg et ansvar for oppfølging av personalet også etter at de er kommet hjem, er det ikke spørsmål om å ta på seg det ansvaret, for det ansvaret har naturligvis det norske samfunn, den norske stat og den norske regjering også i dag. Spørsmål nr. 2 gjaldt – for å bruke spørrerens uttrykksform – å bli herjet med av media, og på hvilken måte ansvarlige myndigheter vil stille opp i den sammenhengen. Jeg vil tro at enhver statsråd, også forsvarsministeren, vil vurdere den enkelte situasjon og på hvilken måte det er mest hensiktsmessig å gi uttrykk for sin støtte og oppbakking av det mannskapet som er kommet hjem, og er i en helt ny situasjon. Jeg viser for øvrig til svaret, der forsvarsministeren klart har gitt uttrykk for det engasjementet som hun har i forhold til mannskapet – naturligvis i forhold til dem det gjelder, men også med tanke på rekruttering til denne typen oppgaver i framtiden.
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 2000-02-16:
Jeg har følgende spørsmål til forsvarsministeren: «Oppslag i Verdens Gang den senere tid retter personlige anklager mot norsk militært personell for handlinger utført i internasjonal tjeneste, samt oppslag om trusler mot norsk militært personell som har vært involvert i tragiske ulykker under internasjonal tjeneste. I begge disse sakene kan støtte til det involverte norske personellet synes totalt fraværende fra den politiske ledelsen i departementet. Er statsråden bekymret over rekrutteringseffekten av slike oppslag?»
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 2000-02-16:
Jeg takker for svaret. Det var fint at landbruksministeren ville svare på vegne av kollegiet. Det som er hovedpoenget med spørsmålet, er om både storting og regjering vil ta på seg et ansvar overfor mannskap som har vært innblandet i krig og død, og som så kommer hjem til Norge etter endt tjeneste i FN- eller NATO-oppdrag – som altså kan være krig med brutalitet og død. Da er det viktig at ikke mediene får herje med enkeltmennesker, som jo har opptrådt på vegne av fellesskapet og Norge, uten at de får politisk oppbakking. Jeg vil på vegne av meg selv, og forhåpentligvis Stortinget, forsvare soldater offentlig. Vil Regjeringen som en utøvende makt også gjøre det? St.meld. nr. 38 for 1998-99 om internasjonale operasjoner legger opp til at vi skal ha tusener av soldater i beredskap og klare til kamp. Jeg er bekymret for de signaler det gir til mannskap som skal skrive kontrakt, når det politiske samfunn ikke står bak.