John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1999-12-02:
Jeg vil innledningsvis bemerke at en helhetlig vurdering av HVPU-reformen som ble påbegynt i 1991 og avsluttet i 1995, ikke har vært gjort. Enkelte forskere og organisasjoner har imidlertid de seneste år gitt uttrykk for nokså ulike synspunkter på og erfaringer med HVPU-reformen. Norsk Forbund for Psykisk Utviklingshemmede hevder at reformen har ført til en bedre livskvalitet for 70 pst. av dem som ble flyttet ut, og at 20 pst. har det stort sett som de hadde det i institusjon, mens hele 10 pst. antas å ha fått en forverret livssituasjon etter at reformen ble gjennomført. Psykolog Tor Jensen har tatt sin doktorgrad på evaluering av HVPU-reformen, og konkluderte i sin doktorgrad med at rundt 40 pst. av de psykisk utviklingshemmede som var flyttet til egen bolig etter reformen, er blitt mindre selvstendige. Vel halvparten har fått større problematferd, og Jensen påpeker videre i sin doktoravhandling at det er åpenbart at reformen i utgangspunktet var for dårlig planlagt. Norsk institutt for by- og regionforskning har evaluert arbeidet med psykisk utviklingshemmede i Oslo. Rapporten viste at målet i den såkalte ansvarsreformen, nemlig å forbedre de psykisk utviklingshemmedes livssituasjon, ikke er nådd. Riktignok har mange fått bedre boforhold og mer selvbestemmelse, men fritidsaktiviteter og sosialt nettverk er svekket i forhold til institusjonsopphold. Den samme rapporten forteller også at tre av fire pårørende i Oslo som er forespurt om konsekvensene av reformen, hevder at klientene ikke har fått en bedre livskvalitet etter reformens gjennomføring. Fremskrittspartiet var i utgangspunktet skeptisk til hele reformen og mente at de som var i stand til det og kunne profittere på utflytting til egen bolig, burde kunne få gjøre dette uten at en la ned hele institusjonsomsorgen. Denne skepsisen hos Fremskrittspartiet har ikke blitt mindre de seneste år når en opplever ulike rapporteringer om dårligere livskvalitet og vanskelige omsorgsforhold for en stor andel av de psykisk utviklingshemmede som ble flyttet ut fra de sentrale institusjonene. Intensjonen med det foreliggende Dokument nr. 8-forslaget, hvorpå den foreliggende innstilling bygger, var å få en gjennomgående offentlig evaluering av reformen, slik at en kunne få lagt på bordet de uheldige utslag som reformen har medført for enkeltmennesker, og fremme forslag om bedringer. Fremskrittspartiet er kjent med at et fåtall av de psykisk utviklingshemmede har et vanskelig atferdsmønster i tillegg til multiple funksjonshemninger og er en tung pleiemessig belastning i flere kommuner, som enkeltvis forbruker store ressurser til omsorg og tilsyn. Fremskrittspartiet har tidligere tatt til orde for at kommuner, eller et samarbeid mellom kommuner, kunne utvirke at en etablerte interkommunale, mindre bokollektiver med stabil, faglig god bemanning – dette for å bedre livskvaliteten for den enkelte innen rimelighetens grenser når det gjelder ressursforbruk. Under behandlingen av Dokument nr. 8:62 er det fremkommet opplysninger om at Sosial- og helsedepartementet allerede har gitt Norges forskningsråd i oppdrag å evaluere reformen, og at dette arbeidet nå er godt i gang. Av denne grunn har da Fremskrittspartiet ikke villet fremme på nytt sitt Dokument nr. 8-forslag, men vil avvente rapporten fra Norges forskningsråd og eventuelt komme tilbake når evalueringsresultatet foreligger, med forslag til det som ut fra rapportens anbefaling må gjøres for å bedre livskvaliteten ikke bare for 60-70 pst. av de psykisk funksjonshemmede, men for alle med psykisk utviklingshemning, enten de tidligere har vært innlagt i institusjon eller ikke.