Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-02-25:
Arbeidet med pensjonsreformen har pågått siden 2001. Stortinget vedtok i desember 2011 regler for ny uføretrygd i folketrygden. Uføretrygden skal tilsvare 66 pst. av tidligere inntekt. Det skal bli enklere å kombinere uføretrygd og arbeid, og ytelsen skal skattlegges som lønn. Også uføreytelser fra tjenestepensjonsordningene skal skattlegges som lønn, og det tas sikte på – som flere har vært inne på – at reglene skal tre i kraft fra 2015. Omlegginga fra uførepensjon til uføretrygd i folketrygden gjør at også uførepensjon fra offentlige tjenestepensjonsordninger må legges om – derfor dagens lovendring. Det er viktig å ha et godt sikkerhetsnett for uførepensjonister. Jeg vil i dette innlegget fokusere på to forhold, nemlig barnetillegget og utsagnet om at det skal lønne seg å ha inntektsbringende arbeid. Når det gjelder barnetillegget, viser en samlet komité til at regjeringa i proposisjonen ser at barnetillegget i offentlig tjenestepensjon bidrar til svært høye kompensasjonsgrader, og derfor har det blitt vurdert ulike modeller. Fra Senterpartiets side er det det som er problemet. Det er vanskelig å forsvare barnetillegget for de høye inntektene. Det er der utfordringa ligger. Det er et viktig poeng. Barnetillegget i folketrygden er behovsprøvd. Barnetrygden er universell. Det er et svært bra prinsipp. Barnetillegget i offentlig tjenestepensjon må avgrenses nå. Dette er etter Senterpartiets vurdering riktig, men det er fremdeles grunn til å spørre hvorfor ikke dette også behovsprøves. I den sammenheng sier flertallet at en «viser til at regjeringen i henhold til regjeringsplattformen vil gå gjennom dagens velferdsordninger for å sikre seg at det lønner seg å jobbe», herunder utrede barnetillegget i uføretrygden. Premisset med at det skal lønne seg å jobbe, er det jeg vil dvele noe mer ved. Det som er utgangspunktet, er at vi har hatt jambyrdige forhold i Norge. Vi har hatt små lønnsforskjeller mellom de ulike yrkesgruppene. Det er et gode som nå er under sterkt press, og økte lønnsforskjeller i Norge, kombinert med økte bo- og levekostnader, medfører at personer med de laveste lønnsinntektene får stadig større utfordringer med å sikre sin familie et trygt levegrunnlag. På denne bakgrunn må vi som lovgivere sikre at de økonomiske insentivene for å jobbe ikke blir så sterke at personer med lave inntekter og forsørgeransvar mister et anstendig levegrunnlag. Det er det poenget jeg ønsker å utdype videre, og det er svært sentralt at statsråden følger opp dette. Altså: Det at det skal lønne seg å ha et inntektsbringende arbeid, er vi alle enig i, men det er etter hvert en rekke mennesker som er i en slik situasjon i forhold til arbeidsmarkedet at den inntekt de kan få i arbeidsmarkedet, er så svak at hvis vi da ikke har et tilstrekkelig sikkerhetsnett, vil den totale livssituasjonen for disse menneskene etter Senterpartiets vurdering bli uanstendig. Jeg håper at statsråden følger opp dette, slik at en her greier å ha to tanker i hodet samtidig: At de som har et slikt forhold til arbeidslivet at de har en svak posisjon der, ikke rammes av den endring som måtte komme. Slik kan vi sikre jambyrdigheten, som er overordnet ikke minst med tanke på å sikre gode forhold for ungdommen vår.