Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2008-10-06:
«Regjeringen vil føre en offensiv europapolitikk som ivaretar norske interesser», ble det sagt i trontalen - meget bra, kanskje noe som virker opplagt, men det har vært sjelden kost at norske regjeringer de senere år har tatt «norske interesser» i sin munn. Det har nesten virket som om det har vært et tabu å introdusere begrepet i en utenrikspolitisk sammenheng. Nå er det sentralt plassert i trontalen, og det lover godt. Vi hadde selvsagt håpet at begrepet «norske interesser» ville bli nevnt som førende for alt vi foretok oss, men europapolitikken kan være en god start. Norsk utenrikspolitikk er alt annet enn fokusert. Den blir altfor ofte alle gode sakers politikk, uten at den i tilstrekkelig grad settes inn i en norsk sammenheng. Det er aldri vanskelig å finne spørsmål å engasjere seg i, men det må være tillatt å se på våre ulike engasjementer med et kritisk blikk. Og selvsagt er det ikke slik at det som er i norsk interesse, går på bekostning av andres interesser. Med en forutsigbar politikk basert på verdier som frihet, demokrati, internasjonal rettsorden og menneskerettigheter vil våre interesser i veldig stor grad også være interesser som andre kan slutte seg til. Regjeringen peker i trontalen på viktigheten av nordområdene. Det snakkes om økt operativ evne og tilstedeværelse i nord, og dette er det bred enighet om. Men dessverre har utviklingen i aktivitet for det norske forsvar gått i en annen og negativ retning. Jeg har lyst til å sitere seniorforsker Sverre Lodgaard ved NUPI, som i et intervju med Klassekampen den 3. september i år sier: «Andre stater er flinkere til å underbygge sine rettighetskrav med militært nærvær, mens vi har forsømt oss lenge. Vi er for lite oppmerksom på militærmaktens politiske og symbolske betydning. Et sterkere nærvær vil også gjøre det lettere å håndtere kriser uten at det oppstår en utilsiktet opptrapping.» Den nedtrapping av Forsvaret som vi har sett de senere år, gjør dessverre situasjonen farligere enn om vi hadde klart å opprettholde et akseptabelt nivå. I løpet av sommeren har vi opplevd en væpnet konflikt mellom Russland og Georgia, og kartet i Kaukasus er i ferd med å tegnes på nytt. Norge har helt korrekt markert sitt syn på det som har skjedd. Men i trontalen sies det ingenting om hvilke konsekvenser denne konflikten har for Norge. Mener Regjeringen den ivaretar vår sikkerhet tilfredsstillende? Mener Regjeringen det er behov for å foreta endringer som følge av sommerens hendelser? Disse sentrale spørsmål omtales ikke med ett ord. Det er mulig vi får noen svar i budsjettet som kommer i morgen, men det er vel kanskje ikke grunn til å ha for store forhåpninger. Med disse utfordringene som vi møter på hjemmebane, må det være lov å forvente at norske utenriks-, sikkerhets- og forsvarspolitiske konsekvenser møtes på en troverdig måte, og til tross for at Regjeringen som regel har de riktige målsettinger for hva vi skal gjøre, og hvordan vi skal posisjonere oss, mangler den konkrete oppfølgingen - mest merkbart når det gjelder Forsvaret, men også når det gjelder det utenrikspolitiske området. Norsk utenrikspolitikk utmerker seg, nettopp fordi den er så bred og ufokusert som den er. Vi trenger en regjering som setter norske interesser først, som tør å prioritere noen oppgaver, og som evner å nedprioritere andre. Jeg vil ta avstand fra dem som måtte hevde at det er usolidarisk å ivareta egne interesser først. Det er det motsatte som er realiteten. Et av Norges beste bidrag til fred, stabilitet og økonomisk utvikling er at vi makter å bevare Arktis og Barentsregionen like fredelig som i dag. Det at vi på en trygg måte utnytter de energiressurser som finnes i våre områder, betyr også mye for omverdenen. Det er nå viktig at Norge tar sine utfordringer på alvor, evner å tilpasse seg de reelle utfordringer og tør å snakke om norske interesser i enhver sammenheng.