Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2015-06-12:
Norsk deltakelse i forhandlingene om en flerstatlig avtale om handel med tjenester, TISA-forhandlingene, ble forberedt under Stoltenberg II-regjeringen. En avtale om tjenester som videreutvikler WTO-avtalens bestemmelser om handel med tjenester, er viktig for Norge. Den er viktig fordi tjenesteeksporten er stadig viktigere for norsk eksport og dermed for sysselsetting og verdiskaping. Det gjelder særlig innen skipsfart og maritime tjenester, energiklyngen, sjøforsikring og telekom. Tjenesteeksport utgjør hele 45 pst. av norsk eksport om man holder olje og gass utenfor. Derfor har Norge en klar interesse av en avtale som vil sikre forutsigbare og like spilleregler basert på likebehandling og åpnere markeder for vår tjenesteeksport. Mens det norske tjenestemarkedet er mer åpent enn de fleste lands, møter norske bedrifter flere stengte dører. Dagens 51 TISA-deltakere representerer 70 pst. av verdens tjenestemarked, som er beregnet til 4 000 mrd. dollar. TISA-forhandlingene bygger på WTOs tjenesteavtale, som Norge har vært en del av siden 1995. Gjennom denne avtalen har vi allerede omfattende plikter til å gi ikke-diskriminerende markedsadgang. Av debatten rundt TISA kan man få inntrykk av at det norske tjenestemarkedet er lukket for utlendinger, og at det er helt upløyd mark i det internasjonale handelsavtaleverket vi nå er inne på – hvilket altså er feil. Målet med en TISA-avtale for oss må være å gi norske tjenestebedrifter mer forutsigbar adgang til viktige markeder. Norge har i sitt åpningstilbud gjort unntak for tjenester som vi i Norge utfører gjennom offentlig sektor, som sykehustjenester, offentlig utdanning, sosiale velferdstjenester og andre tjenestesektorer der vi ønsker å opprettholde politisk handlingsrom. Det gjelder også tjenester som butikksalg av alkohol og tobakk, for å ta et par eksempler. Det betyr jo ikke at det i disse sektorene – også i dag – ikke kan være utenlandske bedrifter og eiere. Kommuner har brukt private – norske og utenlandske – til å drifte sykehjem. En betydelig del av våre barnehager drives av det private. Men poenget med unntak for disse tjenesteområdene i en TISA-avtale er at dette ikke vil være til hinder for å ta slike tjenester tilbake i offentlig drift igjen, om et nytt flertall i en kommune skulle ønske det. Forpliktelsene i en TISA-avtale må være at vi i tilfelle ikke diskriminerer mellom norske private virksomheter og utenlandske private virksomheter. Det er likebehandlingen som må være avgjørende. Arbeiderpartiet forutsetter at en TISA-avtale ikke vil pålegge verken privatisering, deregulering eller konkurranseutsetting av noen offentlig tjeneste på nasjonalt eller lokalt nivå. Vi vil ikke kunne støtte en avtale som vil true vår politiske kontroll og styring med offentlige tjenester og velferdstilbud. Det må også skilles mellom det å åpne tjenesteområder for utenlandske tjenesteytere og å regulere dette området. En TISA-avtale kan ikke begrense landenes muligheter til å regulere forhold som forbrukerbeskyttelse, helse, sikkerhet og miljø eller arbeidstakerrettigheter. Men et krav om at reguleringene ikke forskjellsbehandler norske og utenlandske bedrifter på en slik måte at norske bedrifter favoriseres, er det samme prinsippet som gjelder i EØS-avtalen. I forbindelse med innlemmelsen av tjenestedirektivet i EØS-avtalen hadde vi en grundig debatt om hvilke konsekvenser dette kunne få på det norske tjenestemarkedet, bl.a. om våre muligheter til å beholde offentlig kontroll med offentlige tjenester. Markedsadgangen en TISA-avtale åpner for, vil så langt jeg forstår, være mindre enn det EØS-avtalen gjør på dette området. Så har vi det mystiske prinsippet om «frys og skralle». Slik jeg forstår dette, handler det om at vi kan melde inn at vi ønsker å beholde en regulering på et område som innebærer en forskjellsbehandling på norske og utenlandske tjenesteytere, f.eks. et krav om å oppbevare regnskapsbilag i 10 år på norsk jord, en konkurransefordel for norske regnskapsfirma. Det kan vi beholde ved å fryse dette kravet. Men om vi senere opphever det, kan det ikke gjeninnføres, fordi det da innfører en konkurransevridende bestemmelse. Fra Arbeiderpartiets side har vi gjort det klart at hvis regjeringen skulle finne på noe annet enn det den så langt sier, nemlig at den ikke har til hensikt å endre åpningstilbudet med hensyn til hvilke sektorer vi tradisjonelt har hatt sterk politisk styring med, ja, så kan den ikke påregne vår støtte til en avtale når den kommer til behandling i Stortinget. Når det gjelder hemmelighold, er det altså kjent at Utenriksdepartementet har benyttet den handelspolitiske konsultasjonsgruppen som benyttes ved WTO-forhandlingene. Der sitter det næringslivsfolk, representanter for LO og fagbevegelse osv., og åpningstilbudet ligger ute. Men jeg tror regjeringen gjør klokt i å ha en så åpen linje som mulig i disse forhandlingene, og også i å involvere Stortinget når forhandlingene utvikler seg slik at det blir aktuelt å vurdere våre posisjoner. Da må regjeringen sørge for at den ikke beveger seg over eller i ytterkanten av det som et samlet flertall her kan godta.