Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-03-25:
Jeg er enig med saksordføreren, som i dagens første innlegg slo fast at kongekrabben er en ressurs. Men vi er også enige om at kongekrabben er en introdusert art i Barentshavet. I utgangspunktet er den derfor ikke å anse som en naturlig del av faunaen i våre nordlige farvann. Alt tyder imidlertid på at kongekrabben er kommet for å bli – enten vi liker det eller ikke – og spørsmålet er derfor hvordan vi skal forholde oss til det, slik representanten Arnesen så riktig pekte på. Ser vi bort fra den begrensede forskningsfangsten, har kongekrabben inntil nå ensidig vært et problem for dem som driver tradisjonelt kystfiske i Øst-Finnmark. Som bifangst har kongekrabben nemlig både ødelagt bruk og ført til tap av fangst og fangsttid for mange fiskere. Helt siden vi i samarbeid med Russland igangsatte forskningsfangst i 1994, har det imidlertid vært bred enighet om at norsk politikk skulle være å forvalte kongekrabben som en ressurs for framtidig økonomisk utnyttelse. Som følge av det har bestanden nå kommet opp på et nivå hvor den er blitt en betydelig økonomisk ressurs, og hvor mange kan nyte godt av den, ikke minst de fiskere som har blitt sterkest berørt av bifangstproblematikken, slik komiteen tar til orde for. Jeg er også tilfreds med at komiteflertallet og Fiskeridepartementet har sammenfallende synspunkter på sentrale problemstillinger. Førstehåndsverdien av fangsten var på over 30 mill. kr både i 2001 og 2002. Med i underkant av 130 deltakende fartøy gav det en inntekt på ca. en kvart million kroner pr. fartøy i fjor. Og det er de som har hatt mest plage med krabben, som nå får høste av den, slik også komiteen tar til orde for. I så måte har jeg allerede tildelt kvote til dem som komiteen ber om skal nyte godt av det. Verdiskapningen på land er også betydelig. Eksportverdien utgjør i størrelsesorden 50 mill. kr for hvert av de to siste årene. I en periode da en stor del av næringen sliter svært tungt, er kongekrabben et oppløftende unntak med gode fortjenestemarginer både på sjø og land. Med Varangerfjorden som kjerneområde hittil for utbredelse av fangst, er det naturligvis spesielt Øst-Finnmark som nyter godt av kongekrabben. Det kan f.eks. være grunn til å spørre hvordan situasjonen hadde vært på Bugøynes uten denne økonomiske vitamininnsprøytningen. Kongekrabben kan vise seg – jeg understreker, kan vise seg – i framtiden å bli en ny bærebjelke for kystsamfunn i Finnmark. Samtidig må det imidlertid ikke herske tvil om at norske myndigheter ser alvorlig på problematikken knyttet til kongekrabben som introdusert art. Denne regjeringen har skjerpet fokuseringen og innsatsen ytterligere, både nasjonalt og internasjonalt. I så måte har denne regjeringen vist handlekraft siden vi tiltrådte for kort tid siden. Jeg har lyst til å si til representanten Elvik, som forsøker å så tvil om hvorvidt miljøvernministeren og fiskeriministeren er uenige om kongekrabben og Konvensjonen om biologisk mangfold. Jeg er ikke overrasket over at man gjør det, men jeg er overrasket over at man ikke har fått med seg det som står i vedlegg 2 i et brev fra Fiskeridepartementet, hvor Miljøverndepartementet slår fast: «Departementet anser også at de tiltakene som nå er varslet, jf. fiskeriministerens brev til komiteen av 14. januar 2003, vil være i tråd med Norges internasjonale forpliktelser og med Regjeringens havmiljøpolitikk.» Så svaret er gitt, hvis man hadde lest innstillingen. Vi er blitt enig med Russland om å etablere en vestgrense for fellesforvaltningen av kongekrabben, hvilket vil gi Norge et avtalemessig grunnlag for å begrense utbredelsen av denne bestanden vest for grensen. Samtidig skal det ikke unnslås at det ikke nødvendigvis vil bli verken enkelt eller billig å iverksette tiltak mot videre utbredelse. Komiteen tar til orde for økt fangst. Vi har fordoblet det norske uttaket av kongekrabben fra 100 000 dyr i fjor til 200 000 i inneværende år, for høstens fangst. Russland har også fordoblet sin kvote fra 300 000 til 600 000 dyr, hvilket innebærer at fangsten faktisk vil øke fra 400 000 dyr i fjor til 800 000 dyr i år, slik komiteen også tar til orde for at vi skal øke. Sist, men ikke minst, vil økt forskningsinnsats på kongekrabben kraftig skje dette året, med en avsetning på statsbudsjettet på nesten 5 mill. kr. Havforskningsinstituttet er gitt i oppdrag å utarbeide et større program for forskning og overvåkning av konsekvensene av kongekrabbens inntreden i våre farvann. Vi tar også sikte på å prioritere slik forskning i årene framover. Sammen med Russland har vi satt i gang et treårig felles forskningsprogram med fokus på spørsmålet om kongekrabbens effekter på det eksisterende økosystemet i Barentshavet. I den forbindelse vil det bli arrangert et internasjonalt symposium i Norge med fokus på introduserte arter i løpet av inneværende år. Er så det å fiske kongekrabben helt ned den beste veien å gå, kan man spørre. Etter mitt skjønn er det et bedre alternativ å søke en middelvei mellom total nedfisking på den ene siden, som vi ikke vet utgangen av, og ukontrollert vekst i bestanden på den andre siden. Jeg har merket meg at flertallet i komiteen ønsker at vi både skal øke fangstinnsatsen og innføre utkastforbud for kongekrabbe samt vurdere fangst av hunnkrabbe. Det er tiltak som vi vil ta med oss i den videre redegjørelse, og vi skal komme tilbake til det, slik komiteen ber om, i kommende budsjettproposisjon.