Åslaug Haga (Senterpartiet), 2008-11-20:
Det er en glede å ha overtatt saksordførerskapet for konvensjonen om klaseammunisjon. I Dublin 30. mai 2008 framforhandlet 107 stater – ytterligere 20 stater hadde observatørstatus – en internasjonal konvensjon om klaseammunisjon. Konvensjonen forbyr bruk, utvikling, produksjon, erverv, oppbevaring, overføring og lagring av klaseammunisjon. Konvensjonen tar hensyn til dem som allerede lider som ofre for klasebomber, og den forplikter konvensjonspartene til å bistå ofrene og til internasjonalt samarbeid om rydding av rammede områder. Når Stortinget i løpet av dagen skal gjøre konvensjonen til norsk lov, er det en stor dag. Vi burde egentlig hatt både flagg og bløtkake i Stortinget i dag! Det er noe med at viktige vedtak ikke alltid får den oppmerksomheten de fortjener i dette hus, men dette er en stor dag. Det er en viktig sak, som kommer til å bety mye for mange mennesker. Konvensjonen, som mange land nå skal slutte seg til, er en seier for sivile i krig – ergo er den også en seier for oss. Klasevåpen er et grusomt våpen. Det dreper, det lemlester, det går aller verst ut over sivilbefolkningen, og det går også ut over folk etter krigens slutt. Klasevåpen gjør at man ikke kan få brukt mark til matproduksjon. Konvensjonen er også en seier for humanitærretten. Humanitærretten er tilført et nytt og viktig verktøy. Fra norsk side har vi en god tradisjon for å jobbe for å utvikle humanitærretten. Det skal vi fortsette med. Dette er et viktig skritt i dette arbeidet. Konvensjonen er også en seier for sivilsamfunnet. Det folkelige engasjementet som har stått bak dette arbeidet, har vært viktig. Sivile organisasjoner har bidratt med kunnskap og vært pådrivere. Vitnesbyrdene fra ofre i land som Vietnam, Kambodsja, Laos, Kosovo, Afghanistan og Libanon har bidratt til at verden ikke har kunnet lukke øynene for konsekvensene av disse våpnene. Samarbeidet mellom sivilt samfunn og regjeringer begynner å finne sin form. Denne konvensjonen er et uttrykk for det. Det gir spennende perspektiver for framtida. Jeg vil definitivt også gi honnør til dem i Regjeringa som har gjort et stort og viktig arbeid for å få dette på plass, og ikke minst også til alle deres gode medarbeidere, som jeg vet i perioder har utvist stor kreativitet og hatt lange netter for å få dette til. Da vi skrev i Soria Moria-erklæringa i 2005 at vi skulle arbeide for et internasjonalt forbud mot klasevåpen, trodde vi vel knapt at det ville være mulig å ha et avtaleverk på plass allerede nå. Dette har i praksis gått raskere enn noen av oss hadde trodd og håpet på, og det skal vi bare glede oss enormt over. Jeg har rost Regjeringa, men jeg vil bare understreke hvor viktig det var at Norge tok initiativ til den konferansen som var i Oslo i 2007, og som førte til Dublin-vedtaket. Fordi Norge har spilt en så stor rolle her, og fordi man tok initiativ til denne Oslo-konferansen i 2007, er det også meget gledelig at undertegningskonferansen finner sted her tidlig i desember. Deretter vil konvensjonen være åpen for undertegning i FNs hovedkvarter, og vil tre i kraft seks måneder etter at de 30 statene har ratifisert den. La meg også bare få lov til å være senterpartist et lite øyeblikk, fordi partiet har hatt et stort engasjement for dette gjennom mange år. Odd Roger Enoksen og jeg tok i 2002 et initiativ i Stortinget for at vi skulle engasjere oss i kampen mot klasebomber. Våre partifolk har engasjert seg rundt omkring i landet i flere år. Det har vært aksjoner, stands på FNs miljøverndag, det har vært underskriftsaksjoner, lokal mobilisering. Også for mitt parti er denne dagen et uttrykk for at ja, det nytter å engasjere seg i disse sakene. Tilbake som saksordfører: Norge la tidlig til grunn at klasebomber ikke skal brukes av norske tropper i Afghanistan eller på øvelser i Norge. Norge har nå startet forarbeidet for at vi raskt og effektivt skal kunne destruere våre klaseammunisjonslagre. Samtidig er det internasjonalt fortsatt dem som hevder at klasebomber er et nødvendig våpen i krig. Det viser at kampen mot klaseammunisjon ikke avsluttes i Oslo i desember, men aktivt må følges opp i alle internasjonale fora der Norge og venner av konvensjonen deltar. Dette er desto viktigere for Norge i en tid da vi deltar med soldater i internasjonale operasjoner sammen med allierte som er ikke-konvensjonsparter. Så lenge det fins land som ikke vil forby klaseammunisjon i sitt lovverk, vil klaseammunisjon bli brukt i krig. Det er den brutale sannheten, men vi skal like fullt glede oss i dag, og vi skal gjøre alt vi kan for å få så mange land som overhodet mulig med i dette arbeidet. Norge har nå tatt et betydelig skritt internasjonalt for å få på plass et moralsk og juridisk forbud mot klasebomber. Folkeretten, som skal beskytte sivile i krig, er blitt tilført et nytt og viktig verktøy. I dag yter vi vår skjerv nasjonalt ved å gjøre bruk av klaseammunisjon forbudt i norsk lov, og dermed bruk av slike våpen i konflikt for norske styrker. Jeg er stolt av at et samlet storting med dagens behandling gjør konvensjonen til norsk lov. Det er en glede å ta opp forslaget til vedtak.