Lars Egeland (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-18:
På Svend og Lena Foyns gamlehjem for enker etter sjøfolk var det hengt opp noen regler som alle måtte følge. Den første regelen var: Unødige klager må ikke framsettes. Den neste regelen var: Om slike framsettes, må de framsettes til bestyrerinnen. Det kan vi være enige om: Unødige innsigelser må ikke framsettes, men hva som er unødige innsigelser, er vanskelig å avgjøre. Det var det bestyrerinnen skulle avgjøre. Som kommunepolitiker er jeg også for å styrke kommunalt sjølstyre, men jeg innser at verden blir stadig mer komplisert. Flere av de avgjørelsene vi tar, har betydning for andre. Økt produktivitet i sjølve gjennomføringa av oppgaver, som husbygging og veibygging, blir spist opp av at en stadig større andel av kostnader og tid blir knyttet til planlegging. Det kan vi mislike, men det er vanskelig å snu den klokka tilbake og gå til en verden der snekkeren bygde brygga, huset eller naustet uten å spørre noen fordi det ikke angikk noen andre. Nå er sannsynligheten stor for at huset stopper andres tilgang til stranda, at veien går i et naturområde osv. Å gå tilbake på dette er som å knuse spinnemaskiner, som noen gjorde under den begynnende industrielle revolusjonen for å stoppe samfunnsutviklinga. Like lite som vi kan reversere den industrielle revolusjonen, kan vi gå tilbake til en verden der vi ikke behøver å ta hensyn til andre. Det er bakstreversk, det er reaksjonært. Vi må akseptere at stadig sterkere kryssende hensyn stiller større krav til planlegging, og så må vi finne effektive måter å gjøre dette på. Høyre og Fremskrittspartiet vil flytte skjønnsutøvelsen fra Fylkesmannen til lokale folkevalgte organer, men de sier også: «Samtidig må rammene for arealforvaltningen fortsatt legges av statlige myndigheter.» Da er man like langt. Vi har i dag et system som er bygd på at kommunene har et stort ansvar for arealpolitikken, nettopp fordi det er en mulighet for staten å gripe inn der det går ut over nasjonale hensyn. Kommunene må slippe stadig å bli overprøvd, sier Høyre og Fremskrittspartiet. Og de sier videre: «Samtidig må det selvsagt ikke være slik at enhver kommune skal kunne pulverisere norsk lov ved å kunne vise til det lokale skjønnet.» Mange av innsigelsene gjelder nettopp ulik oppfatning av lovverket. Høyre protesterer for all verden, men følger stort sett med på ferden. Men Fremskrittspartiet tar den helt ut, og forslår innsigelsesretten erstattet med en domstol. De vil fjerne skjønnsavgjørelsene fra politikken og overlate den til et slags rettsvesen. Etter min mening gir det dårligere rom for felles skjønn og kompromisser. Det vil føre til økt byråkrati, økte kostnader og senere saksbehandling. Husk på at det er bare 1 pst. av innsigelsessakene som havner i Miljøverndepartementet, de andre løses relativt minnelig underveis. En politisk konflikt mellom vektlegging av lokale og nasjonale hensyn må finne en politisk løsning og ikke en byråkratisk. Verken Høyre eller Fremskrittspartiet sier noe om hvilke nasjonale interesser de mener bør vike til fordel for sterkere lokalt styre. Skal jernbanetraseer krysse landet uten nasjonal samordning? I stedet for å kjempe mot vindmøllene, for å bruke et litterært og ikke et bokstavelig uttrykk, bør vi arbeide for å unngå innsigelser ved at sentrale aktører er tidlig med i planlegginga, og at man har kunnskap om nasjonale retningslinjer og nasjonale interesser. I Vestfold er man i gang med det i et arbeid som heter Planportal Vestfold. Målet er å etablere gode kjøreregler for samhandling samt å formidle viktige nasjonale og regionale interesser, som må ivaretas. Følges kjørereglene, vil dette langt på vei være en garanti mot innsigelser i plansaker, heter det på prosjektets hjemmeside. Det er et samarbeid mellom KS, fylkeskommunen, Vegvesenet, NVE, Mattilsynet, Jernbaneverket og Fylkesmannen. Dette er etter min mening en atskillig mer konstruktiv tilnærming enn det som ligger i denne saken fra Fremskrittspartiet og Høyre. Det er et felles ønske også fra SV om å unngå innsigelser som forsinker saksbehandling. Samtidig er det viktig å erkjenne at det finnes regionale og nasjonale hensyn som må vektlegges. Det er behov for samordning på statlig nivå – bedre kommunikasjon, bedre informasjon til kommunene – og jeg er fornøyd med at departementet nå ser på hvilke tiltak som kan gjøres på dette området uten at barnet kastes ut med badevannet, slik Fremskrittspartiet og Høyre vil.