Anne Marit Bjørnflaten (Arbeiderpartiet), 2006-03-16:
Kvinner har krav på et liv i frihet uten å bli utsatt for seksuelle overgrep og uten å måtte frykte for slike overgrep. Voldtekt er en alvorlig krenkelse av kvinners frihet og innebærer brudd på grunnleggende menneskerettigheter. I dag er seksualisert vold mot kvinner et alvorlig samfunnsproblem og et offentlig ansvar utover det ansvar den enkelte gjerningsperson må bære. En av de største utfordringene vi står overfor når det gjelder oppklaring av saker, er nettopp voldtektssakene. På dette området har det vært en alarmerende negativ utvikling ifølge Statistisk sentralbyrå. Siden 1994 har oppklaringsprosenten for voldtekter sunket med en tredjedel, fra ca. 30 til 20 pst. Av alle voldtekter anmeldt i 1997 finner vi at hele 75 pst. var henlagt, 7 pst. var ikke avgjort, 5 pst. endte med frifinnelse, og kun i underkant av 13 pst. endte med en eller flere straffede gjerningsmenn etter fire-fem år i rettsystemet, noe som er en uakseptabelt lang saksbehandlingstid. Henleggelse av saker eller manglende domfellelse føles ofte som et nytt overgrep. Da er det kanskje ikke til å undres over at ikke flere anmelder voldtekt. Mørketallene er store, men Krisesentersekretariatet anslår at bare en av tolv kvinner anmelder voldtekten. I arbeidet med å forebygge og bekjempe seksualisert vold mot kvinner må det settes i verk mange tiltak. Selv om en del allerede er gjort, gjenstår fortsatt mye for å sikre kvinner et liv i frihet fra seksuelle overgrep og for å styrke rettssikkerheten til kvinner som er utsatt for voldtekt og andre seksuelle overgrep. Dette er et samfunnsansvar. Derfor må oppklaringsprosenten økes kraftig, og man må sikre at politiet har de metodene og ressursene som er nødvendig for å få til dette. Politi og påtalemyndighet har i flere år kunnet benytte DNA-bevis i forbindelse med oppklaring av voldtektssaker. Men det er store variasjoner politidistriktene imellom i hvor stor grad DNA-bevis benyttes i oppklaringen. Årsaken er oftest at politiet ikke har økonomiske ressurser til dette. Derfor har Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet slått fast i Soria Moria-erklæringen «at politiet skal gis mulighet til økt bruk av DNA som bevis når dette er hensiktsmessig. Vi ønsker sentral finansiering av DNA-analyser, og vil utvide DNA-registeret». Vi mener at det kan være fornuftig å gi adgang til bruk av DNA-analyser på lik linje med fingeravtrykk, men imøteser resultatet av høringen. Det er også viktig at andre instanser enn politiet settes i stand til bedre å sikre DNA-spor, og at samvirket mellom ulike etater er godt. Det er i de fleste fylker opprettet voldtektsmottak tilknyttet legevakttjenesten. Det er viktig at disse mottakene har kompetanse til å ta imot volds- og voldtektsofre og til å sikre bevis. Det er behov for en kvalitetsheving av prøvetaking og dokumentasjon ved voldtekt. Også her er det viktig med opplæring i hvordan DNA-spor skal sikres, for å bidra til å styrke etterforskning og øke oppklaringsprosenten. Jeg vil avslutte innlegget mitt med et spørsmål til statsråden: Hva vil Regjeringen gjøre for at også andre statlige etater, f.eks. innenfor helsevesenet – og kommunale etater, må jeg tilføye – skal få nødvendig kompetanse og ressurser til å sikre DNA-spor?