Frank J. Jenssen (Høyre), 2016-06-15:
Kommunene er en del av grunnmuren i det norske demokratiet og det norske velferdssamfunnet. Sammenlignet med andre land har norske kommuner store og viktige oppgaver som betyr mye i hverdagen til folk flest. Det er bred politisk tilslutning til at det er sånn det skal være. Viktige velferdstjenester løses best av kommuner som kan se oppgaver i sammenheng, og som har mulighet til å prioritere ressursene lokalt – ut fra hva som passer best i det enkelte lokalsamfunn. Samtidig er det et paradoks hvis det blir sånn at flere oppgaver eller mer ansvar til kommunene vanskeliggjøres fordi de minste eller mest sårbare kommunene ikke makter å gjøre jobben. Regjeringen foreslår f.eks. å stille krav til hvilken helsefaglig kompetanse kommunene må ha. Forslaget innebærer at alle kommuner skal ha lege, sykepleier, fysioterapeut, jordmor, helsesøster, ergoterapeut, psykolog og tannlege. I tillegg tydeliggjøres ansvaret for å forebygge, avdekke og avverge vold og seksuelle overgrep. Dette er en illustrasjon på hva vi i Høyre mener når vi sier at utfordringene for kommunene ikke går over. Framtidens kommuner skal ikke løse fjorårets oppgaver med fortidens kvalitetskrav. Framtiden er i grunnen ganske nær, og den innebærer nye og mer kompliserte velferdstjenester med stadig høyere kvalitet for framtidens skolebarn, barnevernsbarn, pleietrengende og andre. Høyre ønsker kommuner som ikke bare er i stand til å håndtere slike lovpålagte oppgaver. Oppgavene skal også løses på en god måte. På langt nær alle kommuner klarer i dag å ta selvstendig ansvar for viktige tjenester til innbyggerne. Med flere oppgaver, mer ansvar til kommunen og større krav til kvalitet fra innbyggere og fagmyndigheter vil det bli stadig vanskeligere for mange av dagens kommuner som fra før sliter med rekruttering og sårbare fagmiljøer. Utfordringene går ikke over. De vil tvert imot bli større, og da trenger vi en kommunesektor som er rustet til å ta dette ansvaret. Derfor er kommunereformen igangsatt – ikke for å forandre Norge, men fordi Norge har forandret seg, og fordi Norge vil forandre seg. Da Helga Pedersen i 2010 uttrykte en lignende bekymring for kvaliteten på tjenestene i mange kommuner, oppsummerte hun det slik til Kommunal Rapport: «Dette handler om framtiden til velferdsstaten. Derfor er kommunestruktur viktig.» Dette ville vært gode ord å få gjentatt fra Pedersen eller andre fra Arbeiderpartiet her i salen i dag. Stortinget vedtar i dag et oppdatert og mer rettferdig inntektssystem fra 2017, et system som sikrer gode velferdstjenester i hele landet, og som fjerner hindringer for kommunesammenslåing. Samtidig forenkler vi de regionalpolitiske tilskuddene, og mer av tilskuddene skal fordeles per innbygger framfor per kommune. Vi vedtar også et nytt regionsentertilskudd. Det er verdt å merke seg at vinterens skremsler fra Senterpartiet om avvikling av småkommunetilskudd og andre påstander er gjort grundig til skamme. Jeg hadde nær sagt selvfølgelig – og som vanlig. Med det nye inntektssystemet kan ikke kommuner i tettbygde strøk, som velger å være små, på samme vis som i dag sende regningen til resten av Kommune-Norge. Det sier dessverre sitt når inntektssystemet slik det er i dag, faktisk oppleves å være til hinder for sammenslåing – fordi sammenslåtte kommuner over tid taper sammenlignet med dem som ikke slår seg sammen. Jeg registrerer at flere av opposisjonspartiene forsvarer at dette er en fornuftig innretning på inntektssystemet. Denne regjeringen er den første til å gjøre noe med denne svakheten i inntektssystemet, men vi er altså ikke de eneste som har oppdaget at det er slik. Arbeiderpartiets tidligere kommunalpolitiske talsperson Ingalill Olsen sa det nemlig slik i den allerede nevnte avisartikkelen fra 2010: «Økonomisk er det i dag mer lønnsomt for kommuner å samarbeide med andre enn å slå seg sammen. Det vil vi snu. Inntektssystemet kan brukes til å stimulere til sammenslåinger.» Også dette er hva jeg vil kalle en oppsiktsvekkende klarsynt uttalelse fra Arbeiderpartiet. Og også dette er ord som det ville vært veldig interessant å høre gjentatt av Arbeiderpartiet i dag. Men klarsynet later til å være erstattet av at noen har slukket lyset i Arbeiderpartiets kommunereformdebatt. Da er det kanskje ikke så rart at sentrale arbeiderpartiordførere, som i Harstad og Ålesund, etterlyser klarhet fra eget parti i kommunereformdebatten. Mange norske kommuner har gjort en god jobb med kommunereformen og hatt grundige diskusjoner om hva som er best for egne innbyggere og næringslivet i framtiden. Skal vi fortsette alene, eller skal vi bygge ny kommune sammen med naboen? Svarene får vi nå framover i juni måned. Senterpartiet snakker fortsatt litt foraktfullt om ordførerne som har jobbet med dette, at de har sittet og snakket struktur og vært opptatt av grenser. Da kjenner Senterpartiet landets ordførere dårligere enn jeg trodde. Ordførerne og tusenvis av kommunestyremedlemmer har tatt kommunereformen på alvor fordi de er opptatt av innbyggerne sine. Å si noe annet, slik Senterpartiet insinuerer i det offentlige ordskiftet, er en uheldig nedvurdering av norske kommuner, ordførere og lokale folkevalgte. La meg også minne om at den kommunereformen Stortinget har vedtatt, ikke er den kommunereformen opposisjonen snakker om, hvor det hagler med påstander om tvang og trusler. Kommunereformen baserer seg på frivillighet fordi vi mener at de beste resultatene skapes av kommuner som finner sammen selv, og det er stadig flere som gjør nettopp det. Det er da vi får de beste resultatene – ikke når det skal tegnes kart her på Stortinget eller andre steder. Men det skulle bare mangle at det ikke også skal finnes mulighet for å gripe inn i unntakstilfeller. La meg si det igjen – gjerne med strek under i referatet: unntakstilfeller. Slik er det også formulert i f.eks. Arbeiderpartiets program. Kommunesektoren oppnådde i 2015 sitt beste netto driftsresultat siden 2006. Inntektsveksten i 2016 ser ut til å bli større enn vedtatt i statsbudsjettet, og i tillegg kommer altså 400 mill. kr i revidert nasjonalbudsjett til vedlikehold og rehabilitering i kommunal regi. For 2017 legges det opp til fortsatt vekst i de frie inntektene. I en tid der landets økonomi fortsatt er preget av omstilling, varsles det en vekst på mellom 3,75 og 4 mrd. kr, eller ca. 1,1–1,2 pst. Det er altså på linje med veksten som regjeringen Stoltenberg la opp til for 2011 og 2012. Ja, det økonomiske handlingsrommet som regjeringen har lagt opp til for kommunene, har faktisk vært bedre i årene 2014–2016 enn i de tre foregående årene. Dette ser ut til å falle Arbeiderpartiet tungt for brystet i innstillingen, for fasiten for vekst ligger jo ikke i den varslede veksten – fasiten finner du når regnskapet er avlagt året etter. Det er for så vidt riktig. Men det er åpenbart relevant å sammenligne ulike regjeringers forslag til vekst i kommuneøkonomien for kommende år. Hvis man hopper bukk over dette, glemmer man noe veldig viktig. Hvis man følger Arbeiderpartiets logikk, kan det fort forstås sånn at man mener at regjeringen godt kan presentere stramme kommuneopplegg og deretter håpe at kommunene får høyere skatteinngang enn forutsett, slik at regnskapstallene blir penere. Men det vil ikke være en linje å anbefale. Det å sammenligne ambisjonene til regjeringer, er derimot høyst relevant. Den foreslåtte inntektsveksten legger altså til rette for en styrking av det kommunale tjenestetilbudet. Det økonomiske handlingsrommet øker neste år, og områdedirektør Helge Eide i KS sier det slik i Kommunal Rapport 26. mai: «Det som til sjuende og sist betyr noe er den frie inntekstveksten. Det er ingen grunn til å klage på den sammenliknet med tidligere år.» Innenfor denne veksten er også 300 mill. kr begrunnet i styrket rusomsorg. I tillegg til penger til opptrappingsplanen for rusfeltet varsler regjeringen økt ansvar for øyeblikkelig hjelp til mennesker med psykiske helseproblemer og/eller rusproblemer. Det varsles omlegging av tilskudd for å sikre flere heldøgns omsorgsplasser og endringer for å skape bedre innhold i omsorgspolitikken – noen av dem nevnte jeg innledningsvis. Kommunene er avgjørende for å tilby viktige tjenester – regjeringen stoler på og satser på kommunene, nettopp av hensyn til dem som trenger det offentliges hjelp mest. Inntektsveksten for kommunene fortsetter altså i 2017, men i tillegg peker regjeringen på at dersom kommunesektoren driver en halv prosent mer effektivt enn i dag, kan det kommunale tjenestetilbudet styrkes med ytterligere 1,2 mrd. kr i 2017. Høyre mener det er bra at regjeringen synliggjør dette potensialet, og minner om at vi allerede har innført lignende krav for staten. Men dette er altså ikke en del av salderingen av det økonomiske opplegget for 2017. Nesten hver femte arbeidstager i Norge jobber i kommunesektoren. I mange kommuner, og innenfor mange ansattgrupper, er sykefraværet høyt. Mange får ikke heltidsstillingene de ønsker, og mange får ikke rekruttert nødvendig kompetanse. Flere gode arbeidsgivere i kommunesektoren – som gir lavere sykefravær, mer heltid og mer kompetente medarbeidere – ville være et veldig positivt bidrag til både kommuneøkonomien, de ansattes trivsel og ikke minst innbyggernes tilfredshet. Og gjennom slike forbedringer er det høyst realistisk å ta ut et effektiviseringspotensial. Det handler om å drive bedre – ikke hardere. Norge har en regjering som fortsetter å styrke kommuneøkonomien, som gjennomfører en overmoden kommunereform, som fjerner hindringer for kommunesammenslåinger, og som fornyer, forenkler og forbedrer offentlig sektor. Dette er en politikk som kommer innbyggere, næringsliv og kommuner til gode.