Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2013-12-13:
Det er ikke denne innstillingen som har skapt mest debatt i komiteen, men det er interessant å lese i tilleggsproposisjonen fra Finansdepartementet. Alle som fulgte med i mediebildet da den ble lagt fram, vil huske at finansminister Siv Jensen var veldig opptatt av å si at man hadde hatt så kort tid – utrolig kort tid – på å gjøre endringer. Den andre unnskyldningen var at man kun hadde 16,3 pst. i oppslutning. Det var forklaringen på det man hadde fått gjort. Da er det interessant for oss som har sittet og laget utkastet til budsjettet, å se hva man hadde tid til, og ikke minst hva embetsverket hadde tid til å gjøre i den overgangen. Finansministeren og Fremskrittspartiet hadde f.eks. tid til å se på at man skulle begynne å detaljstyre hva SSB skulle føre statistikk over. Det er veldig rart at man fikk tid til det; at man skulle si nei, sparebankstatistikk, det skulle man ikke føre. Men noen av oss som var en del av den forrige regjeringen, husker at det var noen i embetsverket i Finansdepartementet som syntes det var uklokt da også, og de har brukt muligheten, med en gang det ble et nytt regime, til å ta fram igjen de kjepphestene de hadde. De har fått gjennomslag med det nye regimet, og embetsverket har fått styre. Det samme gjelder diskusjonen om DFØ, som plutselig dukket opp rett etter at den forrige regjeringen gikk av. Da kom den rapporten, og i løpet av noen få dager klarte man å konkludere på hva slags kontorstruktur man skulle ha. Jeg tror ikke det var noe tungt politisk initiativ, verken den lille kuriositeten om SSB-saken eller når det gjelder DFØ. Der var det et lite rom. Embetsverket brukte det rommet og tok styringen over den politiske ledelsen. Det kan man egentlig finne ganske mange eksempler på hvis man går gjennom dette. Det er ganske morsom lesning å gå gjennom det som var av slag under den forrige regjeringen, hva det var ulike embetsverk ønsket å ha inn, og hvordan man så bruker smutthullet mellom en regjering og en annen til å få inn ulike kjepphester – store og små. Det hadde man, av en eller annen grunn, tid til. Jeg tenker bl.a. på SSB-statistikken. Jeg tror ikke det var noen stor fremskrittspartisak i utgangspunktet å være veldig imot å føre statistikk over sparebanker. Nok om det. I denne innstillingen har vi hatt en runde som har vært veldig interessant. Det gjelder Fremskrittspartiet og Høyres ønske om å sentralisere statlige arbeidsplasser – Direktoratet for økonomistyring – i hovedsak til vekstbyer som Oslo og Stavanger fra små steder i Finnmark, Kristiansand og fra min egen hjemby, i nærheten av mitt eget hjemsted, Hamar. Komiteens flertall – Arbeiderpartiet, Senterpartiet, SV, Kristelig Folkeparti og Venstre – har ønsket at man skulle bruke litt tid på dette. Når man får en rapport helt i slutten av oktober, og regjeringen konkluderer en uke etterpå, bør man gå inn og se på hvilke samfunnsmessige konsekvenser det har å foreta en slik sentralisering. Kan man effektivisere Direktoratet for økonomistyring uten å legge ned arbeidsplasser der det har de størst mulige ringvirkningene? Fem ekstra arbeidsplasser i en liten finnmarksby har helt andre ringvirkninger enn fem ekstra arbeidsplasser i Oslo. Derfor mener vi det var forhastet av regjeringen å bruke litt i overkant av en uke på å konkludere i en sånn sak, og det ligger heller ikke i proposisjonen noen innsparinger på det tiltaket i år. Men det har tydeligvis vært en vilje hos noen i systemet til å dra dette gjennom så fort som overhodet mulig, og før man har hatt tid til å ta en ordentlig politisk vurdering av konsekvensene av det. Derfor var det glede i komiteen over at de tradisjonelle motkulturpartiene – sentrumspartiene Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre – fant sammen, og at Arbeiderpartiet og SV også så det samme. Det har vært en stolt sentrumstradisjon at man har turt å tenke både by og land, sentrum og periferi, og ikke alltid gi etter for det som er systemets iboende kraft: sentralisering av flest mulig arbeidsplasser til færrest mulig steder, og tro at det også blir mest mulig effektivt. Politikk handler om å tenke helhet. Jeg og Senterpartiet er helt sikre på at det er klokt å ha f.eks. fem statlige arbeidsplasser i en liten finnmarksby, for det gir så mange andre ringvirkninger enn om alle mulige arbeidsplasser skal legges til Oslo eller andre større vekstbyer. Dessverre har Høyre og Fremskrittspartiet tatt til orde for noe annet. Den historien har også vært rar. Høyres representanter har flere ganger vært ute og fredet det og sagt at de skulle legge flere arbeidsplasser f.eks. til Hamar, så sa de at regjeringen ble stoppet, og i dag ser det igjen ut til at det som var et flertall for å tenke helhet, har blitt et flertall for å tenke del, og at det blir nedlagt. Jeg synes det er trist hvis Venstre faktisk snur, for de har en stolt tradisjon som del av en motkulturbevegelse som tenker helhet, og ikke del.