Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2014-05-06:
Norsk fiskerinæring har i generasjoner vært en viktig næring som både har hatt og har stor betydning for lokalsamfunnene langs kysten og for hele vårt lands velferd. Sjømatnæringen er viktig ikke bare på grunn av den direkte innvirkningen og ringvirkningene næringen har i lokalsamfunnene langs kysten, men også på grunn av rollen næringen har som en av de største verdiskapende næringene i Norge. Norsk sjømat er en av våre viktigste eksportvarer, nest etter olje og gass. Norge eksporterer sjømat til omtrent 140 land, og det er da avgjørende med stabile rammevilkår for å opprettholde lønnsomhet og også øke internasjonale markedsadganger. Det har blitt hevdet at det var regjeringens beslutning om at det ikke foreligger aktivitetsplikt på anlegget i Mehamn, og at Norway Seafoods på den bakgrunn nå endrer strukturen for sin virksomhet, som var utløsende faktor for disse representantforslagene som vi nå behandler. Men det er kanskje to elementer det er lurt å ha litt i bakhodet når vi nå debatterer det. Det ene er at regjeringens beslutning om aktivitetsplikt i Mehamn framstår som en rent juridisk avgjørelse, kanskje virker det også mer som en opprydding i etterslep fra en tidligere regjering. Det andre er at jeg opplever at samtlige av partiene som for et halvt år siden satt i regjering, kanskje tar litt lite ansvar for den perioden de satt i. Det er også blitt sagt i debatten i dag at mer kunne vært gjort i forrige periode. Leveringsforpliktelsene er en av de viktigste forutsetningene for at norske fellesressurser kommer det norske fellesskapet til gode. Derfor er Kristelig Folkeparti veldig opptatt av at det fremdeles skal være en leveringsplikt som sikrer lokal videreforedling. Samtidig må vi erkjenne at det i industrileddet er store utfordringer knyttet til lønnsomhet, og for å sikre økt lønnsomhet er det behov bl.a. for å styrke innovasjon, produktutvikling, merkevarebygging og effektivisering. Dette arbeidet bør det statlige virkemiddelapparatet, slik vi ser det, kunne bidra med sammen med næringen. Men dette er trolig ikke nok for å komme i pluss. Noen rasjonaliseringer kan da være nødvendig, og derfor kan det hende at man må se flere lokalsamfunn i sammenheng når regjeringen nå skal utarbeide en ny ordning for leveringsplikt. Men det er viktig at leveringspliktområdene ikke blir for store og ikke for omfattende. Målet må være helt klart: Det må kunne gi mer stabilitet og økt lønnsomhet i industrileddet, og at det samtidig kan sikre videreforedling av arbeidsplasser i lokalsamfunnene langs kysten. Helt avslutningsvis synes jeg det er ganske gledelig at fiskeripolitikken er viet så mye oppmerksomhet som den er denne våren, også her sørpå. Denne næringen er klart blant de viktigste næringene vi har i Norge, og i motsetning til petroleumsnæringen, vår største eksportnæring, vil fiskeri med en bærekraftig utnyttelse av ressursene, også være det i overskuelig framtid hvis vi driver bærekraftig. En næring for framtiden fortjener en framtidsrettet politikk, og jeg håper og tror at regjeringen med en konstruktiv opposisjon her på Stortinget – og forhåpentligvis også denne andre opposisjonen – kan trekke fiskeripolitikken i en sånn retning.