trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torhild Bransdal (Kristelig Folkeparti), 2019-05-16:
Våren 2017 fremmet stortingsrepresentantene Hans Olav Syversen, Line Henriette Hjemdal, Hans Fredrik Grøvan, Kjell Ingolf Ropstad og Geir Sigbjørn Toskedal et representantforslag om tiltak for å styrke forbrukernes rettigheter i handel med bolig. Flere av forslagene ble vedtatt, og den foreliggende proposisjonen svarer på de grunnleggende anliggendene fra den gangen. Jeg er glad for at flertallet har tatt forbrukerperspektivet i denne proposisjonen. Hele grunnen til denne opprydningen var jo at boligkjøpere ikke var godt nok ivaretatt og ble sittende igjen med svarteper. Jeg er mer enn forundret over at Arbeiderpartiet ikke tar dette perspektivet. Jeg synes Adresseavisen på lederplass oppsummerte det hele godt her om dagen. De gir sin fulle støtte til at vi nå fjerner prinsippet om å selge en eiendom «som den er», og oppsummerer glimrende: «En billig bruktbil til 20 000 kroner kan godt selges «som den er». Men ved boligsalg til flere millioner kroner bør ikke kjøperen bære en uforholdsmessig stor del av risikoen.» Det er viktig å minne om at lovendringene regjeringspartiene sikrer flertall for, også legger opp til at det stilles strengere krav til takstmenn, bl.a. gjennom en autorisasjonsordning, som bransjen selv har ønsket. Ny forskrift om minstekrav til tilstandsrapport skal etter planen være på plass før lovendringen trer i kraft. Det er et logisk mål at hele denne prosessen skal føre til at det formidles et sant inntrykk av boligens tilstand, og at prisnivået dermed blir deretter. Det blir ikke ulovlig å selge bolig med feil og mangler, men det blir bedre sikkerhet for kjøper når man vet hva man får, og ikke får steindyre overraskelser rundt neste sving. En annen problemstilling som har meldt seg i behandlingen av denne saken, er slingringsmonn – for at ikke bagatellmessige avvik og feil skal medføre mer styr enn alminnelig folkevett tilsier. En avveining har selvsagt vært hvor stort et slikt slingringsmonn kan være før det blir et smutthull som kynisk lar seg utnytte. Heldigvis er hoveddelen av aktørene anstendige folk på begge sider av bordet, men lovgiver må ta høyde for at det også finnes kyniske spekulanter i dette markedet. Vi har derfor landet på en grense på 10 000 kr, som kjøper må dekke selv. Dette var et av mange innspill i høringen. Vi landet på at 10 000 kr var en grei grenseverdi, men at det i lovteksten åpnes for at beløpet kan endres i forskrift, og forutsetter at regjeringen følger med på utviklingen og gjør forskriftsendringer både ved endringer i boligmarkedet og i kroneverdi. Noe av det vi har lært gjennom behandlingen, er at oppmåling ikke er en enkel vitenskap. For å unngå mange unødige konflikter legger vi derfor inn et avvik på inntil 2 pst. og 1 m 2 som et slingringsmonn som gjør at det ikke kan påberopes som en mangel. Vi har etter beste evne forsøkt å kombinere folkevett med innramminger som sikrer boligkjøper, og la meg sitere gode, gamle Ivar Aasens dikt som har vært sitert fra denne talerstol gjentatte ganger: «Til Lags aat alle kann ingen gjera; det er no gamalt og vil so vera. Eg tykkjer stødt, at det høver best aa hjelpa den, som det trenger mest.»
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2019-05-16:
Norge er verdensledende når det gjelder frivillighet. Det skal vi fortsatt være, og det er vi som stortingspolitikere som har i oppgave å legge til rette for nettopp det. Frivillig arbeid handler om mye. Det handler om dem som kommer på sykehjem og spiser frokost med de eldre for å skape det man kaller den gylne frokosten, den gode samtalen man kan få til med dem som kommer utenfra til sykehjemmet og sprer glede. Det handler om dem som står i pølseboden på fotballkamper og deler ut mat til dem som er der – mot betaling, selvfølgelig, men de gjør det frivillig. Det handler om dirigenten som dirigerer skolekorpset. Det handler om Røde Kors – en stor organisasjon som har frivillige som bidrar på hjelpetelefoner av ulik karakter. Ja, det er smått og stort. Det er utrolig viktig at frivilligheten bygges nedenfra, at ideene kommer nedenfra, at frivilligheten ikke blir statlig styrt. Staten skal legge til rette. Jeg er litt skuffet over særlig forslaget fra SV, som går inn for å forskriftsfeste at kommunene skal ha lokaler tilgjengelig. Da har jeg lyst til å fortelle hva min hjemkommune, Drammen, gjør. De annonserer på sine nettsider en ny løsning: Book lokale selv, en ny digital booking-tjeneste for den som vil bruke skolen som arena. Her har kommunen selv kommet opp med ikke bare at man kan bruke skolen som lokale for aktiviteter, de har med sin booking-tjeneste også gjort det enklere faktisk å gjøre det. Det handler jo nettopp om at kommunene selv klarer å finne gode og smarte løsninger, og jeg har ingen tro på at det å forskriftsfeste dette bidrar til noe mer. Kommunene må ta det ansvaret, for det gir vi dem. Jeg ser at representanten Giske har tegnet seg på talerlisten. Det er jeg glad for, for jeg kunne veldig godt tenke meg en oppklaring av hva merknaden som har vært nevnt her før, faktisk innebærer: Man ønsker en politikk der man vektlegger forebygging mye sterkere og også lar det være styrende for frivillighetspolitikken. Jeg tolker vel dette slik at frivillighetspolitikken skal være et folkehelsetiltak. Jeg ser fram til en oppklaring.
Himanshu Gulati (Fremskrittspartiet), 2019-05-16:
Jeg vil begynne med å takke komiteen for samarbeidet i denne saken, som er et representantforslag fra fire representanter fra Arbeiderpartiet om å innlemme ILOs kjernekonvensjoner i menneskerettsloven. ILOs åtte kjernekonvensjoner inneholder grunnleggende menneskerettigheter og utgjør et minimum av rettigheter som skal respekteres i arbeidslivet. Vi registrerer at spørsmålet om hvilke konvensjoner som bør inkorporeres i menneskerettsloven, ble grundig vurdert i lovens forarbeider, og at man konkluderte med at disse konvensjonene ikke var egnet for inkorporering i menneskerettsloven. I dette arbeidet, da det ble foretatt av regjeringen for mange år siden, så man på en rekke forhold da man vurderte dette. Blant annet så man på hvilke rettigheter som bør gjelde alle mennesker uavhengig av alder, kjønn og etnisk tilknytning, og på den andre siden konvensjoner som gjelder en spesiell gruppe eller en avgrenset gruppe personer. Departementet og regjeringen foreslo på den tiden å begrense inkorporasjon til den første kategorien, altså de rettighetene som gjelder alle – universelt. ILOs kjernekonvensjoner ble ansett å være konvensjoner for spesielle grupper av personer og dermed avgrensede rettigheter. Det er dette prinsippet flertallet i komiteen fortsatt mener bør gjelde, at det kun er de generelle konvensjonene som bør inkorporeres i menneskerettsloven. Derfor er komiteens innstiling at man avviser dette forslaget. Jeg vil også vise til det som justis- og innvandringsministeren har svart oss i brev – det var trolig den forrige ministeren som sendte det brevet – hvor det ble understreket at de interessene som ILOs kjernekonvensjoner er ment å verne, også er beskyttet i Grunnloven samt i en del andre konvensjoner som vi har ratifisert. Med det utgangspunktet anbefaler komiteen at man ikke vedtar dette representantforslaget.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2019-05-16:
LO er landets største arbeidstakerorganisasjon i både privat og offentlig sektor, med nærmere én million medlemmer, halvparten av landets fagorganiserte. Men ikke bare det, de representerer et av landets sterkeste kompetansemiljøer innen arbeidsrett. Når LO mener at en innlemmelse av kjernekonvensjonene vil være et viktig redskap i kampen for et anstendig arbeidsliv, skulle en kunne vente at deres synspunkter i det minste ble drøftet i statsrådens svarbrev til Stortinget, men det er altså ikke tilfellet. Betyr det at det er helt uinteressant for regjeringa hva LO mener i denne saken?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2019-05-16:
Jeg takker for svaret. Det er faktisk første gangen jeg har hørt brukt som argument at det å inkorporere ILO-konvensjonene fører til en nedgradering av norsk rett. Det var et interessant perspektiv, men jeg vil forfølge det litt. I anledning ILOs 100-årsjubileum bestilte LO en juridisk utredning fra Senter for europarett ved det juridiske fakultetet ved Universitetet i Oslo. De konkluderer: «En inkorporasjon av ILOs kjernekonvensjoner i menneskerettsloven vil(…) føre til at konvensjonene får en sterkere formell rettslig stilling i norsk rett, ved at de kan anvendes direkte som lov. Når konvensjonene inkorporeres med forrang foran annen norsk lovgivning blir stillingen særlig sterk.» (…) Mener statsråden at også juristene ved universitetet tar feil, eller er det sånn at regjeringa egentlig ikke ønsker at ILO-konvensjonene faktisk skal få en sterkere stilling i norsk rett?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2019-05-16:
Da takker jeg for den oppklaringen og har i grunnen egentlig bare ett spørsmål igjen. Sterke faglige miljøer som LO og Universitetet i Oslo sier altså noe annet enn det statsråden sier. De mener bestemt at det er viktig å inkorporere ILOs kjernekonvensjoner i menneskerettsloven, men da vil jeg prøve å vinkle et spørsmål fra en litt annen kant. Hvilke problemer mener statsråden det ville skapt for Norge og norsk arbeidsliv å ta disse faglige miljøenes klare råd til følge og innlemme ILOs kjernekonvensjoner i menneskerettsloven? Ville det ført til noen problemer i det hele tatt?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-05-16:
Senterpartiet støtter innlemmingen av de åtte kjernekonvensjonene i menneskerettsloven, for arbeidslivet omfatter jo nærmest alle. En av de åtte kjernekonvensjonene gjelder kollektiv forhandling, og for Senterpartiet står respekten for forhandlinger og forhandlingsresultatet særlig sentralt. Vi er da inne i ILO-konvensjoner kontra artikkel 120 i EØS-avtalen. Når vi snakker om en konflikt her, sier regjeringspartiene at det legges «til grunn en for vidtgående forståelse av bestemmelsen». Mitt spørsmål er – for denne påstanden må dokumenteres: Hvordan vil statsråden begrunne at vi legger en for vidtgående forståelse av bestemmelsen om at EØS-avtalens artikkel 120 overstyrer ILO-konvensjoner?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-05-16:
Jeg vil presisere ytterligere en feil i innstillinga, fra Senterpartiets side. Det gjelder side 2, første spalte, andre avsnitt, som Senterpartiet skal gå ut av. Representanten Sigbjørn Gjelsvik har gått grundig inn på forholdet mellom artikkel 120 i EØS-avtalen og ILOs kjernekonvensjoner. Vår vurdering er at EØS-avtalen overstyrer. Den overstyrer ILO-bestemmelser. Den overstyrer også norsk arbeidsliv dersom det er konflikt. Det som er interessant, er at det for representanten Heidi Nordby Lunde var veldig sentralt at norsk næringsliv ønsker seg trygge forhold. Jeg har lyst til å knytte noen kommentarer til det – for det er jeg helt enig i. Norsk næringsliv, altså arbeidsgiversiden, er minst like interessert i ordnede forhold i arbeidslivet og minst like interessert i kjernekonvensjonene som arbeidstakersida – vel å merke den seriøse delen av arbeidsgiversida, som representanten Heidi Nordby Lunde så fint var inne på da hun sa at ungene til arbeidsgiverne går i de samme barnehagene som arbeidstakernes unger, og at arbeidsgiverne og arbeidstakerne kjøper melk i de samme butikkene. Det er jo nettopp dette sosiale fellesskapet, der en møter hverandre øye til øye hele tida, som gjør at man må ha anstendighet fra begge sider, noe som også er noe av kjernen i det spørsmålet vi diskuterer her. Både representanten Heidi Nordby Lunde og jeg var på Fafos årskonferanse i går og hørte der en glitrende presentasjon av dette spørsmålet i en samtale mellom Jonas Bals fra LO og Jon Sandnes fra Byggenæringens Landsforening i NHO. Det var en glitrende presentasjon av faste ansettelser, som gir langsiktighet, og som fører til økt produktivitet i arbeidslivet. Dette er et sentralt spørsmål som Senterpartiet virkelig har tatt innover seg, at dette er det vi må slåss for nå. Dermed må vi slåss for at forslaget fra Arbeiderpartiet blir vedtatt, og at vi følger videre opp i andre sammenhenger for å sikre at den kulturen, disse rammebetingelsene, skal være førende. De som ikke følger de rammebetingelsene – vel, de er «bad guys» i arbeidslivet. Men det er Stortinget som bestemmer hva som er lov, og hva som er ulov, og det må følges opp av Arbeidstilsynet til syvende og sist.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-05-16:
Jeg vil takke Rødt for at de fortsetter å være med oss på å sette bemanningsbransjen i fokus. Det er en viktig debatt, som må holdes levende. Det er en viktig debatt, som sikrer folkeopplysning, bevisstgjøring og det å få tilbake en kultur for fast ansettelse i de bedriftene som skal ha egne fagfolk. I denne saken er komiteen uenig etter første linje. Derfor er det ikke noen saksordførermerknader i saken. Senterpartiets standpunkter framkommer i merknader hvor Senterpartiet er med. Senterpartiet er ikke enig i forslagene fra Rødt. Vi er ikke enig i et lovforslag om at en skal forby bemanningsbransjen i norsk arbeidsliv. Vi mener at bemanningsbransjen har en rolle i å dekke vikariater, og de kan også ha en rolle i å formidle arbeidskraft. Senterpartiet er heller ikke enig i at en i Østlands-området skal ha en særregel for bruk av bemanningsselskaper, etter § 14-12(2) i arbeidsmiljøloven, for de problemene som er i bygg og anlegg i Østlands-området, er ikke vesentlig forskjellig fra de problemer som vi har i andre deler av landet. (2) Det som for Senterpartiet er det viktigste nå, er at vi arbeider for at Arbeidstilsynet skal få lovhjemmel til å kontrollere at de lovendringene i arbeidsmiljøloven som gjelder fra 1. januar 2019, følges opp. At det kontrolleres og eventuelt straffes på ordinær måte, er Arbeidstilsynets oppgave. Vi har fått beskjed om at regjeringa kommer tilbake til Stortinget med saken, og det er viktig at det skjer raskest mulig. Fra 1. januar 2019 er det avklart at bemanningsforetak – som etter Senterpartiets syn bør skifte navn til vikarforetak – skal ha faste ansettelser med lønn mellom oppdrag, slik at de ansatte har forutsigbar arbeidstid, og dermed lønn i et omfang som er forhåndsbestemt før mertid og overtid, og som dermed gir forutsigbarhet for inntekt hver måned. 5–20-prosentkontrakter er etter min forståelse i strid med Stortingets vedtak. Senterpartiet går altså inn for at en skal avklare at § 14-12(1) bare skal brukes i henhold til arbeidsmiljøloven § 14-9(2b)(2f) skal ut. Vi går imot at bemanningsbyråer skal bli opplæringsbedrifter. Vi går også inn for at det skal være et reelt vikarbehov som gjelder. (1) (2b) (2f) Jeg tar opp de forslagene der Senterpartiet er medforslagsstiller.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-05-16:
Sammen med representanten Heidi Nordby Lunde var jeg i går på Fafos årskonferanse. Der opplevde jeg en gnistrende samkjørt forestilling mellom Jonas Bals i LO og Jon Sandes, leder for Byggenæringens Landsforening, i NHO. Det var et gnistrende fellesskap om faste ansettelser, med lærlinger, fordi det ga langsiktighet og økt produktivitet. Det var virkelig handling for den norske modellen. Det var tillit og langsiktighet. Mitt spørsmål er: Vil statsråden arbeide for å legge til rette for å fase ut bruk av bemanningsforetak etter arbeidsmiljøloven § 14-12(2) (2)
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-05-16:
Det er framgang når opposisjonen og fagbevegelsen greier å presse regjeringa til å fase ut bruk av bemanningsforetak ved offentlig innkjøp etter arbeidsmiljøloven § 14-12(2)(2)(2) (2) (2) (2) Ellers var det interessant å oppleve statsrådens argumentasjon for fleksibilitet. Senterpartiet er også for en viss fleksibilitet i arbeidslivet. Det statsråden trakk fram, var sjukefravær og permisjoner. Det er ikke noe problem at vikarbyråer kan dekke opp det etter § 14-12(1)(2) b. Det er helt greit, og det er Senterpartiets standpunkt. Så sa statsråden at en skulle dekke opp arbeidstopper. Det er også i dag lovlig etter § 14-12(1)(2) a. Så ingen av de forslagene som statsråden var inne på når det gjaldt fleksibilitet, angikk det som nå er det største problemet, nemlig arbeidsmiljøloven § 14-12(2) (1) (2) (1) (2) (2) Ellers vil jeg bare presisere til John Gunnes fra Venstre: Senterpartiet går ikke inn for noe totalforbud mot bemanningsbyråer. Senterpartiet ønsker at vi ikke lenger skal ha bemanningsbyråer, men vikarbyråer, som nettopp skal dekke opp vikariater, § 14-9(2) b i arbeidsmiljøloven. (2) Så til representanten Arild Grande, som sa at Arbeiderpartiet ønsker å avgrense bemanning til vikariater. Da er det store spørsmålet: Hvorfor støtter ikke Arbeiderpartiet forslag nr. 6, fra Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti, hvor vi skriver at en skal ha «forbud mot generell utleie av arbeidskraft fra bemanningsselskaper, slik at kun utleie ved reelt vikarbehov eller utleie mellom produksjonsbedrifter tillates.» Jeg vil tro at det som er dratt fram her, også fra representanten Grande, om Statsbygg og Campus Ås, nettopp er at Statsbygg benytter muligheten til å ha innleide selskaper etter § 14-12(2)(2) (2) (2)
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-05-16:
Det er en liten, men viktig forskjell i denne saken når jeg ser utover salen i dag, og det er at Kristelig Folkeparti ikke er til stede. Det var Kristelig Folkeparti som la grunnlaget for flertallsbeslutningen i juni 2018, som ga innstramming. Kristelig Folkeparti er ikke lenger til stede i opposisjonen, men de er til stede i regjering. Jeg vil bare si til Kristelig Folkeparti at jeg forventer at de nå påser at Arbeidstilsynet får de nødvendige lovhjemler i det dokumentet som kommer fra regjeringa, for å følge opp de innstrammingene som ble gjort i juni fjor. Representanten Eigil Knutsen sa at Arbeiderpartiet vil en helt annen vei, og jeg er veldig glad for det, for i det ligger det en utålmodighet – en utålmodighet i at en vil lenger. En ser at det vi fikk til, ikke var tilstrekkelig. Jeg stoler på det representanten Arild Grande sa, at når det gjelder Statsbygg-avtalen ute på Campus Ås, er den etter arbeidsmiljøloven § 14-12(1)(2 a)(1)(2 a)(2)(2) er om tidsbegrenset innleie, § 14-9(2 a) er om arbeidstopper, og derfor er dette en gråsone. (1) (2 a) (1) (2 a) (2) (2) (2 a) Senterpartiet er sjølsagt enig med representanten Grande i at det var en stor forbedring av § 14-12(2) da vi fikk inn kravet om avtale med fagforening med innstillingsrett. Men som nestleder i Fellesforbundet, Steinar Krogstad, sa: Hvis ikke regjeringa er villig til å følge opp dette gjennom Arbeidstilsynet, vil Fellesforbundet gå imot bruk av § 14-12(2) (2) (2) Så det vi er inne på her, er vesentlig: at vi får avgrenset vikarbyråene til vikariater, som er midlertidige stillinger, som er lovhjemlet i § 14-9(2 b) (2 b)
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-05-16:
Representanten Heidi Nordby Lunde tar fram de sju arbeidslivskriminalitetssentrene, og det er bra. Alle er for det arbeidet, alle er for at det arbeidet skal bli mer målrettet og mer effektivt, alle er imot kriminalitet. Det som imidlertid er problemet i arbeidslivspolitikken, er det som for Arbeidstilsynet og andre offentlige organer vanskelig kan bevises er kriminelt. Det er gråsoner her – det er gråsoner som skaper enorme problemer, også for tilsynsetatene, fordi det er vanskelig å dokumentere, også gjennom å henvise til lov og forskrift, at dette er ulovlig. Det gir seg utslag i en rekke tilfeller av sosial dumping, en rekke tilfeller av useriøs virksomhet, som følge av uklare regler. Vi har nå fått inn i diskusjonen hva som skjer på Ås. Men forholdet når det gjelder arbeidstopper kontra midlertidig karakter, er at det er utrolig vanskelig å definere at en bruk av bemanningsbyråer kommer inn under det som gjelder arbeidstopper, altså arbeidsmiljøloven § 14-12(1)(2 a)(2) (1) (2 a) (2)
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-05-16:
Representanten Wiborg har rett i at jeg ikke er jurist. Jeg er folkevalgt og har en annen utdanning. Likevel er det i diskusjonen en fordel å ha noenlunde oversikt over det en snakker om. Hvis representanten Wiborg hadde hatt bedre klarhet i hvilke lovparagrafer som gir bemanningsselskapene lovlig adgang til det norske arbeidsmarkedet, hadde det vært enklere. Det som har kommet fram her i forbindelse med Statsbygg, er at det er behov for at Statsbyggs sjef, nemlig angjeldende statsråd, avklarer de innkjøpsrutinene som Statsbygg har for sine prosjekter, hvilke krav de stiller til egne ansatte i bedriftene som skal gjøre jobben, og hvilke krav som gjelder for bemanningsforetak, dersom en ønsker å bruke det. Det er ikke vanskelig for Statsbygg å få beskjed om at dersom en bruker bemanningsforetak for den typen jobber av midlertidig karakter som et bygg jo er – de fleste selskaper har flere bygg, og dermed blir det en fast jobb – kreves avtale med fagforening med innstillingsrett. Om man vil bruke bemanningsforetak på et offentlig bygg, bør det, og må det, være krav til at en avtale med fagforening med innstillingsrett skal foreligge. En skal ikke omgå det ved å si at dette er arbeidstopper, for det er ikke det som er saken – en veldig viktig presisering. Helt til slutt vil jeg ta fram noe som har vært altfor lite framme, nemlig næringsmiddelindustrien og situasjonen i Finnmark. Det vi snakker om nå, vil ha store konsekvenser hvis opposisjonens krav når fram, ved at vi får en overgang fra midlertidighet og bemanningsbyråer i næringsmiddelindustrien i Finnmark og Nord-Norge til faste stillinger. Jeg vil understreke at det må skje samtidig med at vi som folkevalgte legger til rette økonomiske rammebetingelser for fiskeriindustrien som gjør at det blir lønnsomt å drive foredlingen i Norge med fast ansatte. Her er det store oppgaver i gang, store oppgaver som vi står overfor, oppgaver som vil kunne skape et samfunn i Finnmark, ikke bare arbeidsplasser for folk som flys inn, er der kort tid og flys tilbake. Det må vi vekk fra.
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2019-05-16:
ILOs kjernekonvensjoner inneholder grunnleggende menneskerettigheter og utgjør et minimum av rettigheter som skal respekteres i arbeidslivet. Norge har ratifisert alle de åtte konvensjonene og er fullt ut forpliktet til å etterleve dem, men jeg har lyst å legge til at norsk arbeidsmiljølovgivning og reguleringer i hovedsak går langt og lenger i å sikre arbeidstakeres rettigheter – og godt er det. Som begrunnelse for å innlemme kjernekonvensjonene, framholder Arbeiderpartiet fortsatt regjeringens angrep på arbeidsmiljøloven. Dette angrepet er etter sigende oppmykingen når det gjelder midlertidige ansettelser. Da har jeg lyst til å nevne at det nå er færre midlertidig ansatte enn under den forrige regjeringen. Vi ser dessuten at bruken av midlertidig ansettelse har gått ned, og nå er lavere enn under den forrige regjeringen. Arbeidsledigheten har ikke vært så lav på ti år, og andelen som jobber deltid, går ned. Hovedbildet av norsk arbeidsliv er godt. Det tegnes fra denne talerstol et bilde av et stadig mer brutalisert arbeidsliv, men ifølge Statens arbeidsmiljøinstitutt er Norge helt i front når det gjelder arbeidsmiljøstandarder. SSBs arbeidslivsundersøkelse viser at ni av ti sysselsatte er fornøyde med jobben, og at stadig færre utsettes for fysiske belastninger og risiko på jobb. Da blir det litt merkelig at man mistenkeliggjør denne regjeringen for ikke å ta hensyn til arbeidsliv og arbeidstakeres rettigheter. At norsk arbeidsliv hovedsakelig er godt, trygt og anstendig, betyr ikke at vi ikke finner eksempler på uakseptable arbeidsforhold og arbeidslivskriminalitet, men vi løser ikke brudd på loven med mer lover, men med bedre gjennomføring av dem vi har. Jeg har lyst til å minne om at norsk næringsliv også ønsker seg et trygt, godt og ryddig arbeidsliv med like konkurransevilkår for alle. De fleste bedriftseiere i Norge har barn i samme barnehage som sine ansatte, kjøper melk i samme lokalbutikk, og de ønsker konkurransedyktige forhold, fjerning av formuesskatt og mulighet for å leie inn arbeidskraft. Norske bedrifter drives konkurs om de skulle konkurrere med useriøse selskaper som driver rovdrift på sine ansatte. I hovedsak har vi altså et velregulert, godt og trygt arbeidsliv i Norge. Det er ingen grunn for opposisjonen eller SVs representant til å svartmale det vi faktisk har.
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2019-05-16:
Man trenger ikke være irritert for å vise handlekraft, og det har denne regjeringen vist gjennom en opptrapping av innsatsen mot arbeidslivskriminalitet, gjennom å opprette syv sentre mot arbeidslivskriminalitet og gjennom å innføre strengere straffer og høyere bøter for dem som bryter lover og regler. Krav om lærlinger på alle bygge- og anleggsprosjekter som det offentlige betaler for, har vært nevnt. Det er også opprettet flere servicesentre for å sikre utenlandske arbeidstakere informasjon om deres rettigheter og plikter, gjerne også på deres språk. Så vi kan snakke mer om både språk og irritasjon. Jeg skvatt litt da jeg hørte SVs representant si at bemanningsbransjen ikke driver med verdiskaping. Selv begynte jeg som 20-åring i privat næringsliv som vikar via bemanningsbyrå. Om de ikke driver med verdiskaping, hadde det i hvert fall stor verdi for meg. Svært mange av innleiebyråene driver også utstrakt inkluderingsarbeid, som f.eks. veteranprosjektet til Manpower i Trondheim. De hjelper norske veteraner som har kommet tilbake fra utenrikstjeneste, med å rekalibrere sin kompetanse til sivilt arbeid. Det er altså ikke verdiskaping! Jeg tror mange kunne vært uenig i det. Noen har nevnt ideologiske skylapper, men hadde det ikke vært for at konsekvensene av Rødts politikk er så alvorlige og ville ramme så mange, hadde jeg nesten vært fristet til å stemme for Rødts forslag og synliggjøre konsekvensene av deres politikk. Hadde dette forslaget blitt vedtatt, ville eksempelvis Helse-Norge gått i stå. Apropos Rødt og skrivebordsteorier: Vi mangler sykepleiere og leger i Norge, særlig til å bemanne helsetilbudet i distriktene. Svært mange av sykepleierne og legene som leies inn for å dekke behovet i norske sykehus, kommer fra andre land og ønsker ikke fast ansettelse fordi de gjerne har fast jobb i hjemlandet eller vil ha fleksibilitet. Disse fyller ikke opp arbeidstopper eller vikariater – apropos paragrafrytteri. I 2017 var det 775 000 timer med innleide leger og sykepleiere, som utfører livsviktig arbeid, i norske sykehus. Vi har ikke norske leger og sykepleiere til å fylle 775 000 timer. Resultatet av Rødts politikk ville ikke blitt noe mer enn en bunadsgerilja. Representanten Moxnes snakker om handlingslammelse, men de representerer en ideologi som det aldri vil være handlingslammelse fra denne sal å stemme mot.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-05-16:
Det som er viktig for denne regjeringen, er at vi følger opp ILO-konvensjonenes innhold. De er inkorporert på en slik måte at det er gjeldende norsk rett. Jeg tror ikke vi skal komme opp i en situasjon der vi nedgraderer hva som er gjeldende norsk rett, til å være slik at enten er det en menneskerett, eller så er det ikke så betydningsfullt. Dette er viktige rettigheter for arbeidstakerne som allerede er en del av norsk lov. Det er en del av norsk rett, og de skal etterfølges på akkurat samme måte som andre viktige lover.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-05-16:
Jeg tror representanten misforsto hva jeg sa, for jeg sa ikke at ved innføring av ILO-konvensjonene som menneskerett blir norsk rett nedgradert, men jeg advarer mot å tro at hvis man ikke innfører alt som en menneskerett, er ikke vernet sterkt nok. Norske regler, enten de er menneskerettigheter eller norsk lov, skal følges, og vi har også et regelsett i Norge som gjør at ILO-konvensjonene skal følges opp. Det er ikke noen unnskyldning å ikke følge opp ILO-konvensjonene fordi det ikke står i menneskerettsloven. Det var det som var mitt poeng.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-05-16:
Regjeringen har hatt den grunnholdningen, og det har flertallet i Stortinget også, at det er de generelle menneskerettskonvensjonene, altså menneskerettslovene, som skal innføres som menneskerettigheter – jeg nevnte et par eksempler på det fra talerstolen i stad – mens de spesielle konvensjonene ikke blir innført i menneskerettsloven. Det er så klart slik at hvis man skulle begynne å innføre ILOs kjernekonvensjoner, måtte også en rekke andre konvensjoner føres inn i menneskerettsloven. Vi mener det er viktig å understreke at norsk rett er like betydningsfull for dem der ute, og den skal etterleves på akkurat samme måte, enten den er inkorporert i menneskerettsloven eller er en del av norsk rett. Norsk rett skal følges uansett om det står i menneskerettsloven eller ikke.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-05-16:
Artikkel 120 sier ikke at EØS-avtalen går foran alle andre internasjonale avtaler Norge har inngått. Artikkel 120 sier kun at EØS-avtalen går foran avtaler som allerede eksisterte da EØS-avtalen ble inngått mellom EU – eller det tidligere EEC – som et fellesskap på den ene siden og ett eller flere EFTA-land på den andre siden. Den forståelsen som Senterpartiet legger til grunn, er jeg rett og slett ikke enig i.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-05-16:
Det er mange ting som er interessant ved Holship-saken. Dette var en sak der en del havnearbeidere ønsket en boikott, og spørsmålet var om den boikotten var i strid med norsk rett eller ikke. Dette var en boikott for å sikre seg selv en fortrinnsrett til arbeid. Høyesterett uttalte bl.a. i den saken at hensynene bak ILO-konvensjon nr. 137 om å skaffe havnearbeidere ordnede arbeids- og lønnsforhold, kan oppfylles på andre måter enn ved en fortrinnsrett til losse- og lastearbeider for en gruppe arbeidstakere. Så er det også slik at Høyesterett i samme sak uttalte at grunnleggende rettigheter, herunder retten til kollektive forhandlinger og kollektive tiltak, er en del av EØS-retten. Videre uttalte Høyesterett at beskyttelse av arbeidstakerne kan være et tvingende allment hensyn som kan rettferdiggjøre inngrep i etableringsretten.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-05-16:
Det har vært flere høringer i denne saken, og Advokatforeningens innspill kom i forbindelse med komiteens høring, slik jeg har forstått det. Det er ikke bare Advokatforeningen, men også bl.a. personer fra BI som har kommet med meninger om at dette er radikale endringer. Det er litt rart at det skal være radikale endringer å gå tilbake til det som er det egentlige utgangspunktet for kjøp og salg i Norge. Dette er en lovendring som gjør at en går tilbake til normaltilstanden og forholder seg til kontraktene. Her vil man få mulighet fra selgerens side til å beskrive hva slags kvalitet denne eiendommen har, og man vil fra kjøperens side få mulighet til å få informasjon om denne eiendommen, som selgeren i dag har alle mulige incentiver til å tilbakeholde. Det er utfordringen med dagens lov, og det gjør vi noe med her.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-05-16:
Som sagt har denne saken vært ganske grundig forberedt, og det er et arbeid som har pågått siden 2012. Faktisk var det allerede i 2009 et takstlovutvalg som kom med et godt stykke arbeid. I november 2017 ble lovforslaget sendt på en ny, begrenset høringsrunde med høringsfrist 15. januar. Det kom i tillegg til at NOU-en tidligere var sendt på høring. Så jeg mener at denne saken er hørt ganske mange ganger. Det ble også invitert til et eget høringsmøte der aktørene fikk mulighet til å komme med sine innspill.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-05-16:
Det er ingen grunn til å gjøre om loven, for i denne loven gir man en fullmakt til departementet om i forskrifts form å fastsette og endre det kronebeløpet i takt med kroneverdistigningen. Så det er ikke nødvendig med noen lovendring for å justere det beløpet.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-05-16:
Nå er det slik at jeg forholder meg til lovforslaget som ligger her nå. Det er ikke slik at det blir mer byråkratisk av at man har dette i forskrifts form. Jeg tror det er ganske viktig overfor forbrukeren å fastsette et ganske tydelig kronebeløp i stedet for å ha noe som ville hete 0,8 eller 0,9 G. Jeg vet ikke om det ville ha vært tilstrekkelige opplysninger for forbrukeren som skal sette seg inn i dette lovverket.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-05-16:
Det er ikke som representanten Andersen sier: Reglene skal ikke tre i kraft før det er på plass en forskrift som både regulerer hvordan man skal utarbeide disse tilstandsrapportene, og hvilken type krav man skal ha til dem. Og så er det altså slik at hvis man skal bruke disse tilstandsrapportene, skal de være utarbeidet i henhold til den forskriften som man vil utarbeide for dem. Det er viktig å sørge for at man har gode standarder for hvordan disse tilstandsrapportene skal utarbeides, for dette kommer nå til å bli det aller viktigste informasjonsgrunnlaget for kjøper – men også for selger. For hvis selger får beskrevet en kvalitet, og får tatt opp de manglene som eventuelt er på boligen sin, og får det beskrevet, vil ikke det være en mangel som kjøper kan gjøre gjeldende overfor selger. Og det er jo litt ulikt i forhold til hvordan det er i dag, hvor man ofte havner i en strid fordi kjøper har litt urealistiske forventninger til hvordan en bruktbolig skal være.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2019-05-16:
Spørsmålet om forholdet mellom EØS-avtalen og Norges ILO-forpliktelser har blitt satt på spissen ikke minst gjennom havnearbeidersaken, dommen i den såkalte Holship-saken, og en av de konkrete tingene som ble sagt fra Høyesteretts side i den saken, er at uansett hvordan ILO-konvensjon nr. 137, som regulerer den fortrinnsrett som registrerte havnearbeidere har, skal forstås, må den etter EØS-loven § 2 stå tilbake for etableringsretten etter EØS-avtalens artikkel 31. Er statsråden uenig i den forståelsen – når en stiller i tvil om EØS-avtalen har forrang foran Norges ILO-forpliktelser?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2019-05-16:
Det spørsmålet en har oppe til behandling i dag, om å inkludere kjernekonvensjonene til ILO i menneskerettsloven, er et viktig spørsmål, som Senterpartiet støtter. Det vil være å styrke disse konvensjonenes rettslige stilling i Norge, og det vil være et viktig politisk signal. Men samtidig løser en jo ikke de grunnleggende spørsmål som vi står oppe i i det norske arbeidslivet i dag når det gjelder EØS-avtalens overstyring av det norske arbeidslivet, og at opparbeidede rettigheter blir truet. Det har en jo sett gjennom den såkalte Holship-dommen når det gjelder havnearbeiderne. Og til statsråden og replikkvekslingen i stad: Det var jo nettopp dette spørsmålet som ble vurdert i Holship-dommen, og ILO-konvensjon nr. 137 slår fast det som statsråden argumenterer imot, nemlig at det skal være en fortrinnsrett for registrerte havnearbeidere – ikke at de skal ha et monopol, men at de skal ha en fortrinnsrett. Det var det kampen sto om, og det var der flertallet i Høyesterett gjorde et vedtak som gikk imot havnearbeiderne, som var et hardt slag for havnearbeiderne og for det organiserte arbeidslivet i Norge. Så sier statsråden at en gjennom EØS-avtalen – og at EU – anerkjenner både streikerett og boikott. Ja, det er helt riktig det, men samtidig har en rekke dommer i EU vist at de rettighetene ikke gjelder fullt ut, at det er EU-domstolen som vurderer de rettighetene opp mot fri flyt av varer og tjenester, kapital og arbeidskraft, slik en f.eks. gjorde i Viking Line-saken, som gikk på å bruke streik som virkemiddel, og slik en også har gjort i andre dommer i EU-sammenheng, der det også har vært snakk om hvorvidt en kan bruke boikott som virkemiddel, hvorvidt det er legitimt innenfor EU-reglene. Det er altså ikke statsråden eller norske folkevalgte som til syvende og sist sitter med makten i de spørsmålene. Nei, det er byråkrater og dommere i EU-systemet som avgjør om det er hensynet til fri flyt eller om det er hensynet til arbeidstakerrettigheter som skal vinne i den enkelte sak. Og det en ser i stadig større sammenhenger, er nettopp at det er arbeidstakerne som må bøye nakken, og det er hensynet til fri flyt som får gjennomslag. Derfor er det behov for å gjøre endringer i Norges tilknytning til EU gjennom EØS-avtalen. Det vi gjør i dag, er en viktig beslutning, men den løser ikke de grunnleggende problemene for norske arbeidstakere.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2019-05-16:
Til det siste innlegget, fra representanten Grande: Han etterlater et inntrykk av at ved å implementere, altså inkludere, ILOs kjernekonvensjoner i menneskerettsloven vil vi kunne få et annet utfall i konkrete saker som har med EØS-avtalen å gjøre. Han nevnte konkret Holship-dommen. Det ville være fint om representanten Grande gikk litt mer konkret inn på hvordan han mener at det står seg mot artikkel 120 i EØS-avtalen. Er det altså slik å forstå at en i Norge bare kan etablere nye forrangsbestemmelser i nasjonal lovgivning som skal trumfe de forpliktelsene vi har gjennom EØS-avtalen? EØS-avtalen artikkel 120 slår helt tydelig fast at det er EUs lover, implementert av Norge gjennom EØS-avtalen, som har forrang. Det står ikke der om noe unntak for norske menneskerettslover når det gjelder ILO-konvensjoner implementert av Norge. Det stiller seg også ganske interessant ved at EU selv argumenterer med at de anerkjenner ILOs kjernekonvensjoner. Men i oppfølgingen av kjernekonvensjonene gjør EU-domstolen i den enkelte sak en avveining av arbeidstakerrettigheter opp mot hensynet til fri flyt av varer, tjenester, kapital og arbeidskraft. Det er jo nettopp i de avveiningene, som en har sett i sak etter sak i EU-domstolen, at arbeidstakerinteressene har tapt og hensynet til fri flyt har vunnet fram. Vi har sett både i Laval-saken og i Viking Line-saken at fagbevegelsens mulighet til å bruke kollektive kampmidler har blitt begrenset av EU-domstolen. Det vil ikke bli endret om Norge implementerer ILOs kjernekonvensjoner i menneskerettsloven. Det som i Holship-dommen ble vurdert konkret, var ikke kjernekonvensjonene i så stor grad, det var ILO-konvensjon nr. 137, som regulerer havnearbeidernes fortrinnsrett, i tillegg til to andre ILO-konvensjoner – konvensjon nr. 87 og nr. 98 – som dreier seg om organisasjonsretten og kollektive forhandlinger. Det spørsmålet vil ikke bli løst med det som Stortinget gjør i dag. Derfor er det å kaste blår i øynene på folk å gi havnearbeiderne falske forhåpninger ved å tro at det som skjer i dag, vil gi en annen situasjon for deres framtid.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2019-05-16:
Forholdet når det gjelder ILO-konvensjon nr. 137 og de registrerte havnearbeidernes fortrinnsrett, ble konkret vurdert av Høyesterett i Holship-dommen. Som jeg siterte i replikkvekslingen med statsråden i stad, ble det bl.a. formulert fra Høyesteretts flertall: «Uansett hvordan ILO-konvensjon nr. 137 artikkel 3 skal forstås, må den etter EØS-loven § 2 stå tilbake for etableringsretten etter EØS-avtalen artikkel 31.» Høyesterett markerer altså et klart og tydelig fortrinn for EUs regler. Så er det helt riktig at norsk høyesterett gjør vurderinger i den enkelte sak, og gjør ulike vurderinger i ulike saker. Men det er heller ikke slik i Norge at det er Høyesterett som har siste ordet. Nei, innenfor EØS-systemet kan EUs regler og EUs fortolkninger trumfe også dommer fra Høyesterett, noe vi har sett med bl.a. reise, kost og losji. Der er en dom fra Høyesterett blitt satt til side. Regjeringen har bøyd nakken, flertallet i Tariffnemnda har bøyd nakken – og sørget for reduserte arbeidstakerrettigheter.
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2019-05-16:
Det er eit svært godt forslag som er oppe til debatt i dag. Menneskerettar er noko av det aller viktigaste som me diskuterer, og i Noreg er me stort sett stolte over korleis me handterer saker om dette temaet, og me er eit føregangsland. Det burde dermed vera ukontroversielt å føreslå å gå eit skritt lenger – at ILOs kjernekonvensjonar, som gjeld grunnleggjande rettar i arbeidslivet, skal inn i menneskerettsloven. Men det er det tydelegvis ikkje. Høgre og Framstegspartiet skriv i ein merknad til saka: «Disse medlemmer mener en innlemmelse av de nevnte rettighetene i menneskerettsloven i praksis bare har betydning for hvilket trinnivå rettighetene skal ligge på, og hvilken relevans de tillegges ved fastleggelsen av rettstilstanden.» Ja, nettopp: Dette viser nemleg i kor låg grad Høgre og Framstegspartiet ønskjer å anerkjenna desse rettane. Det er her snakk om åtte heilt legitime internasjonalt anerkjende menneskerettar på arbeidslivsområdet, som Høgre og Framstegspartiet meiner ikkje er like viktige som andre menneskerettar. Nettopp ved å innlemma desse konvensjonane ville me ha sendt eit tydeleg signal om kor me står i spørsmålet om retten til organisasjonsfridom og kollektiv forhandlingsrett. Som eitt av dei landa i verda som har lykkast best på arbeidslivsområdet, nettopp med tanke på og på grunn av korleis me hos oss sjølve har verdsett desse rettane, har me verkeleg moglegheit til å visa veg for andre nasjonar som ser opp til Noreg og norsk arbeidsliv. Men det steget vel ein altså ikkje å ta i dag, sjølvsagt mot SVs røyster. Dette synest eg er synd. Eg får ei kjensle av at Stortinget i dag sender ut eit tydeleg signal om at me er oss sjølve nok.
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2019-05-16:
Igjen har me denne saka oppe til diskusjon, og igjen er det steile frontar i Stortinget om kor trygt eller utrygt arbeidslivet skal vera for den enkelte. Det vert nok ikkje siste gongen i denne perioden. Det er framleis slik at bemanningsbransjen har eit sterkt grep om arbeidsformidlinga, og det er framleis slik at lovendringa som vart vedteken i fjor sommar, vert omgått av bedriftene. På NRK måndag kunne ein lesa om Statsbygg som i sine anbodsprosessar pressar prisane ned og ikkje vil vedkjenna seg ulovlegheitene som føregår på deira eigne byggjeplassar. Dette viser kor stort behovet er for at Stortinget no strammar inn reglane i heile arbeidslivet for å sikra at den enkelte arbeidstakaren vert rettferdig behandla. Bemanningsbransjen driv nemleg ikkje med verdiskaping. Det einaste formålet med bransjen er kjøp og sal av arbeidstimar på kostnad av dei som utfører jobbane til fordel for sjefar og direktørar. Tidlegare i vår vart det sett lys på eit tema som eg har vore bekymra for i lang tid, nettopp ønsket til bemanningsbyråa om å få kloa i lærlingordninga. Dette ønsket har dei av ein grunn, og det er at namnet «lærebedrift» er eit kvalitetsstempel som gjev anledning til å vinna meir frå ein marknad som trass alt har tydelege plussfaktorar for dei som er godkjende og aktive lærebedrifter. Eg har sjølv sete i y-nemnd og diskutert denne problemstillinga. Det svaret eg fekk frå Jan Tore Sanner på spørsmål om opning av regelverket, burde bekymra dei fleste av oss som er opptekne av kvalitet i fagopplæringa. Vidare i denne saka er SV med på alle forslag som vil medføra ei struping av bemanningsbransjen. SV er ikkje fornøgd før bemanningsbransjen er ute av norsk arbeidsliv. Vårt mål er at alle arbeidsfolk skal ha ei trygg, heil, fast og direkte tilsetjing, der det også ligg betre til rette for at folk tør å organisera seg, men våre forslag vert dessverre nedstemte igjen.
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2019-05-16:
Eg er fullt klar over at lærlingordninga ligg litt i grenselandet mellom utdanning og arbeid, men det å ha fagarbeidarar av god kvalitet i alle fag reknar eg med òg er i arbeidsministerens interesse. Eg reknar også med at arbeidsministeren fekk med seg tilfellet der Adecco nyleg søkte om å verta lærebedrift i Oslo, for så å trekkja søknaden då det vart støy rundt dette. Eg vil gjerne høyra kva arbeidsministeren tenkjer om at det vart slik i dette tilfellet, og om arbeidsministeren ser for seg kva utfordringar eit læreløp i ein bemanningsbedrift kan medføra?
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2019-05-16:
Først vil jeg gjøre oppmerksom på at Arbeiderpartiet ved en inkurie står inne i flertallsmerknaden på side 2 i innstillingen. Denne merknaden står vi ikke bak, og jeg vil derfor gjøre oppmerksom på det til sakens referat. I Norge har vi et bredt verdi- og interessefellesskap med andre europeiske land, og vi har behov for å finne felles løsninger på grenseoverskridende utfordringer. Dette krever et forpliktende samarbeid, slik forslagsstillerne understreker. Det er viktig for Arbeiderpartiet at Norge støtter oppfølgingen av det normgivende arbeidet som har pågått i ILO. ILOs åtte kjernekonvensjoner inneholder grunnleggende menneskerettigheter, som alle land i Europa og store deler av verden har forpliktet seg til å følge. De utgjør til sammen et minimum av retter som respekteres i arbeidslivet. Arbeiderpartiet mener at gjennom å innlemme ILOs kjernekonvensjoner i menneskerettsloven vil ILOs grunnleggende rettigheter løftes opp og få en helt ny status, på linje med de viktigste konvensjonene vi har i norsk rett. En lovgivning slik vi foreslår, vil ha stor faktisk og rettslig betydning. Norske domstoler og andre aktører vil ta utgangspunkt i og legge avgjørende vekt på de regler og den praksis som følger av ILOs kjernekonvensjoner. Gjennom vårt forslag vil konvensjonene det er snakk om, få en langt sterkere formell rettslig stilling i norsk rett enn det de har i dag, gjennom at de kan anvendes direkte som norsk lov. Når konvensjonene inkorporeres med forrang foran annen norsk lovgivning, blir stillingen særlig sterk. Det vil i tillegg, etter vårt syn, gi en sterk signaleffekt både nasjonalt og internasjonalt. Gjennom å ta ILOs kjernekonvensjoner inn i menneskerettsloven vil vi vise at de grunnleggende rettene i arbeidslivet står på linje med rettene i allerede inkorporerte menneskerettskonvensjoner. At Arbeiderpartiet må dra høyresiden etter håret i arbeidslivsspørsmål, har blitt en vanesak. At høyrepartiene i dag ikke stemmer for vårt forslag, er skuffende, men ikke overraskende. At Høyre og Fremskrittspartiet mener forslaget er misforstått, sier mer om Høyre og Fremskrittspartiet enn oss andre. Det burde være gjort mer fra høyreregjeringens side for å sikre den norske arbeidslivsmodellen og aktivt sikre at norske lønns- og arbeidsvilkår blir håndhevet og respektert på norske arbeidsplasser. Det er en politisk oppgave å bidra til et seriøst arbeidsliv basert på høy organisasjonsgrad, faste hele stillinger og å opprettholde et arbeidsliv der norske lønns- og arbeidsvilkår ikke blir undergravd. Samtidig mener Arbeiderpartiet at Norge bør styrke respekten for de grunnleggende prinsippene i arbeidslivet gjennom å innlemme ILOs kjernekonvensjoner i menneskerettsloven.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-05-16:
Ryddige og trygge forhold i arbeidslivet er kanskje det mest avgjørende for at vanlige folk skal ha makt og myndighet i eget liv, så det er en kjerne hvis man er opptatt av at folk flest skal både kunne greie seg i hverdagen sin og delta i samfunnet ellers. Det er riktig at mye av dette er bra i Norge. Når man sier at dette allerede er på plass i Norge, skulle vel det tale for at man stemte for å innlemme det, og ikke mot, for det kan i så fall umulig gjøre noen skade. At regjeringen mener det ikke gjør noen forandring, får nå stå for dem. Noen av oss mener at det vil styrke disse bestemmelsene. Uansett burde man kunne enes om at man burde vedta å få disse kjernekonvensjonene inn i menneskerettsloven. Jeg hørte representanten Nordby Lunde var oppe og snakket om norsk arbeidsliv. Jeg blir litt forundret når jeg hører representanter for regjeringspartiene som tydeligvis ikke helt vet hva som foregår i deler av norsk arbeidsliv, der det er en svært useriøs konkurranse som finnes, der det er ganske alvorlige forhold, og der kontrollen med dette er lav. Men det er ikke i hovedsak dette det handler om i dag. Det handler om både hvordan vi skal organisere norsk arbeidsliv, og det som er en del av det store bildet, at i de internasjonale avtalene vi har som regulerer handel og økonomiske interesser, er det rettsordninger og sanksjoner. Når det gjelder det som regulerer arbeidslivet internasjonalt, nemlig ILO, er det ingenting. Det er det som heter «shaming and blaming». Man er ikke forpliktet på samme måte som man er f.eks. til regelverket med EØS, som har domstolsfunksjoner knyttet til det, eller WTO, som har økonomiske sanksjoner knyttet til det. Dette er det ikke bare SV og jeg som er bekymret for, jeg har også hørt ledelsen i bl.a. WTO uttrykke ganske stor bekymring for dette, for det betyr at i alle konflikter er det arbeidstakerne og vanlige folks interesser som ikke har mekanismer ved seg, som kan bety at de som har skrevet under på dette og forpliktet seg på det, ikke risikerer noen ting ved å bryte det. Det gjelder ikke i Norge, for her har vi tross alt både et bra regelverk, en oppegående opposisjon som passer på dette og et godt organisert arbeidsliv. Men dette hadde vært et veldig viktig signal for Norge å sende ut, at vi ville implementere dette i vår overordnede menneskerettslov.