Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2013-03-07:
Stortingsmeldingen Den norske idrettsmodellen kan være et meget viktig dokument for norsk idrett. Den erkjenner betydningen av idrettsbevegelsen som en viktig faktor i det norske samfunnet. Men jeg registrerer at idretten er skuffet over at man nå i trekvart år har jobbet målrettet inn mot Stortinget, møtt på høringer, kommet med forslag for å få på plass viktige prinsipper – men det har ikke gitt resultater i denne innstillingen. Vi påpekte at det var viktig å se på tvers av departementer, at det finnes utfordringer. Den muligheten bør man også kunne diskutere. Det er utfordringer når man skal bygge enkelte anlegg, som f.eks. svømmehaller. I dag er det regjeringen som har makt og stor kontroll over hvordan dette skal løses, noe som kan virke veldig, veldig uoversiktlig. Helse- og omsorgsdepartementet har et ansvar for voksenhelse og voksenidrett. Miljøverndepartementet har ansvaret for friluftsliv. Kunnskapsdepartementet har ansvar for skoleanlegg. Landbruksdepartementet har ansvar for hestesport. Næringsdepartementet har ansvar for næring – ja, idrett har jo blitt næring. Utenriks- og forsvarsdepartementet har ansvar for skyting. Det er klart at dette er vanskelig og byråkratisk, og det kan være veldig uoversiktlig. Her har vi noen utfordringer som vi bør ta inn over oss. Jeg tok opp med statsråden 26-års aldersgrense for funksjonshemmede. Det er satt en grense på 26 år – jeg forstår ikke hvorfor den har havnet på 26 år – nettopp for å kunne få utstyr, transportstøtte og ledsagerordning. Man sier at alle skal med. Man har fokus på at ingen skal stå utenfor. Vi har fremmet forslag om dette i dag, som regjeringspartiene har mulighet for å stemme for. I det forslaget står det – og det er helt udramatisk – at det skal utredes en ordning som er bedre enn det den er i dag. Isteden sier statsråden: Vi tar nye runder i departementet. Det er ikke å ta alle på alvor. Dette kunne bedret muligheten for funksjonshemmede til å kombinere utdanning og idrettskarriere, eller rett og slett styrket muligheten for at de kan delta lenger og mer i idrett. Nye målgrupper og nye formål skal inn i den statlige idrettspolitikken, sies det i meldingen, og nye tiltak og mål skal finansieres gjennom spillemidler. Men hvilke og hvordan? For Fremskrittspartiet framstår dette som meget utydelig. Det kan bety store endringer i spillemiddelordningen og, som idretten selv sier, «mindre ressurser til den organiserte idretten og de formål som idretten selv prioriterer». Idretten selv er bekymret når man ikke er klarere enn det man er i denne meldingen. Flertallet sier ingenting om utfordringer for tippenøkkelen, verken gjennom spill hos utenlandske selskaper eller gjennom eventuell introduksjon av nye spill gjennom fordelingsnøkkelen. Innstillingen svarer heller ikke på idrettens direkte utfordring: hvor stor andel av anleggskostnadene som staten ser det formålstjenlig å dekke. I meldingen ønsker man å slå sammen ordningen for ordinære spillemidler og nærmiljøordningen, noe som idretten selv sier er svært uheldig. Innstillingen etterlater et sterkt inntrykk av at norsk idrett er bra, og at all innsats som legges ned, er viktig både for lokalsamfunnet og for storsamfunnet. Det er jeg helt enig i. Erkjennelsen av idrettsbevegelsens egenverdi er klart beskrevet, og det er meget bra, men det får ingen konsekvenser for valg av innretning. Som idretten sier: Opposisjonen framstår gjennom sine merknader som idrettens sterke forkjemper. De aller fleste av idrettens innspill til idrettsmeldingen er tatt inn i mindretallsmerknader, og det er forståelig at idretten er meget, meget fornøyd med det. Men det etterlater et inntrykk av at det er svært beklagelig at vi ikke tverrpolitisk kan stå sammen om hvilke mål vi har for idretten, at vi i hvert fall lytter til idretten når vi spør om råd. Det er det minste vi kan gjøre. Jeg håper at regjeringspartiene vurderer å støtte forslaget om 26 års aldersgrense.