Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2011-10-11:
Jeg vil takke interpellanten for at vi får anledning til å diskutere dette i Stortinget, og så tidlig i denne sesjonen. Det er tre elementer i interpellasjonen – også i begrunnelsen for interpellasjonen – som nå kom fram, og som jeg har særs stor sans for. Det første er behovet for å påpeke omfanget, alvoret og nærheten til problemet, også her i Norge. Jeg er helt enig med interpellanten når det gjelder spørsmålet om bruk av begreper knyttet til dette, bl.a. for å få brakt inn alvoret for oss alle. Det andre som jeg har sans for, er at man ikke må tro at det er håpløst når det gjelder å begrense, hjelpe, få folk ut av den type alvorlig kriminalitet som vi her står overfor. Det har vi erfart i Norge. Det har man også erfart i andre land. Håpløsheten må ikke få prege oss i dette arbeidet. Det tredje jeg har stor begeistring for, og som man etter hvert får begeistring for, bl.a. når man sitter i regjering, er at vi er helt avhengig av det å dele ansvar. Det er flere som må se, hvis vi skal lykkes med bl.a. å nå alle de mindreårige som utsettes for en av de mest kyniske formene for kriminalitet som finnes. Derfor er jeg helt enig med interpellanten: Denne kampen mot nye former for slaveri må stå høyt på dagsordenen i samfunnet vårt. Det er bakgrunnen for at regjeringa har valgt å følge opp det den forrige regjeringa gjorde, med kontinuerlige handlingsplaner – senest nå i år med den nye handlingsplanen, som vel har noen og tretti punkter, og som skal engasjere oss alle, både lokalt, regionalt og sentralt, og ikke minst få til et bredere og tettere samarbeid internasjonalt. Vi er helt avhengig av å ta konkrete, små skritt på mange felt for å kunne løfte flere ut av denne typen alvorlig kriminalitet. I forslaget til statsbudsjett som ble lagt fram i forrige uke, ble det – som også interpellanten var inne på – foreslått et meget sentralt tiltak fra handlingsplanen vår. Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet vil legge fram et forslag om endring av barnevernsloven som vil gi adgang til midlertidig plassering av barn på egnet institusjon, når det er fare for at barnet utnyttes til menneskehandel. Vi har opplevd at en del mindreårige som kommer alene til Norge og søker asyl, drar fra mottaket de plasseres på, etter kort tid. For å unngå dette foreslås det å sette av 17 mill. kr for å bygge opp et tilpasset tilbud, som en lovendring vil muliggjøre. Vi ser på mulighetene for å gjøre det, bl.a. her i Oslo-området. Jeg vil også peke på at Koordineringsenheten for ofre for menneskehandel, KOM, ble startet som et prosjekt med hjemmel i tiltak 29 i regjeringas handlingsplan mot menneskehandel fra 2006–2009, Stopp menneskehandelen. Fra 1. januar 2011 ble denne koordineringsenheten permanent. Dette er et viktig sted for å kunne dra felles ressurser i én retning: bistå statlige virksomheter bistå det kommunale og regionale hjelpeapparatet bistå organisasjoner som yter bistand og beskyttelse til ofre for menneskehandel bidra med tverrfaglig informasjonsutveksling og kompetanseheving innen feltet menneskehandel Dette er nettopp noe interpellanten etterlyser. Jeg er optimist når det gjelder det arbeidet som skal gjøres i denne koordineringsenheten, og jeg mener vi allerede har erfart at mye av dette arbeidet nytter. Men det er mye igjen. KOM blir jo en arena for samarbeid mellom etater og organisasjoner, med jevnlige møter, og består av representanter fra Utlendingsdirektoratet, Integrerings- og mangfoldsdirektoratet, Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet, Arbeids- og velferdsdirektoratet, Nav Drift og Utvikling, Helsedirektoratet, Arbeidstilsynet, høyere påtalemyndighet og politiet. Dette er mange gode krefter som jeg er overbevist om at vi kan få mer ut av, ved at vi koordinerer det bedre. Enheten er administrativt underlagt Politidirektoratet. Jeg vil også som et konkret tiltak peke på det som ble innført under forrige planperiode, altså under nåværende regjering – som jeg tror er et veldig viktig tiltak, nemlig refleksjonsperioden, det at de som utsettes for dette i en eller annen form, og kommer til Norge for å søke opphold nettopp etter at dette er blitt evaluert, får anledning til å reflektere, får anledning til å være i landet. Det er på denne bakgrunn refleksjonsperioden vil bli utviklet videre fra vår side. Så vil jeg også peke på det internasjonale aspektet i dette. Det finnes knapt nok noen form for kriminalitet som er mer internasjonalt forgrenet enn nettopp denne. Vi vil være helt avhengig av at vi får gode virkemidler for bl.a. å kunne forhindre at barn kommer til Norge på dette grunnlaget, enten i sextrafikk eller som redskap for å begå mindre, eller alvorlig, kriminalitet – eller i annen ulovlig hensikt. Jeg vil særlig peke på at Norge fortsatt skal finansiere prosjekter som støtter opp om lokale myndigheters innsats mot menneskehandel, og at norske utenriksstasjoner skal bistå i å identifisere prosjekter og tiltak i samarbeid med nasjonale myndigheter. Dette er helt avhengig av at vi også er en pådriver for å styrke, samordne og gjennomføre det internasjonale regelverket mot menneskehandel. Her vil jeg særlig framheve arbeidet med å styrke overvåkingsmekanismen i Europarådets konvensjon om tiltak mot menneskehandel, som ble ratifisert av Norge i 2008. En ekspertgruppe, hvor Norge har deltatt, har nettopp levert inn en rapport som skal sette standarder for dette i Europa. Samtidig deltar vi i prosesser for å spre kunnskap og muliggjøre en sterkere innsats. Justisdepartementet har eksempelvis i flere år prioritert deltagelse i Østersjørådets arbeid mot menneskehandel. Det utvikles nå også et målrettet prosjekt for avdekking av nye former for utnytting av mennesker i regionen, hvor Europarådets konvensjon om tiltak mot menneskehandel ligger til grunn for arbeidet. Vi har i flere år truffet tiltak for å gripe inn overfor utnytting innen prostitusjon. I dag ser vi stadig nye former for utnytting av mennesker til tvangsarbeid. Den internasjonale arbeidsorganisasjonen ILO har lenge vært en pådriver i kampen mot tvangsarbeid, og Norge støtter organisasjonens innsats for anstendige arbeidsvilkår. I Norge kan det være en utfordring å skille tvangsarbeid fra det vi kaller sosial dumping. Til tross for mulige gråsoner vil sosial dumping ikke innebære tvang eller frihetsberøvelse. Regjeringa er opptatt av at alle arbeidstakere i Norge skal ha gode lønns- og arbeidsvilkår og trygge arbeidsplasser, og det føres derfor en bred kamp mot sosial dumping i regi av Arbeidsdepartementet. Dette er også helt påkrevet for å forebygge menneskehandel – eller vår tids moderne slaveri. Det påhviler hver enkelt av oss et stort ansvar for å bidra til å opprettholde slike anstendige forhold. Så vil jeg peke på særlig et forhold i det internasjonale samarbeidet som jeg mener er en stor mulighetsarena for oss, og det er å være tydeligere når vi bruker EØS-finansieringsordningen. Justisdepartementet har i løpet av de siste årene ganske så aktivt når det gjelder flere områder innenfor EØS-finansieringsmekanismen, valgt å koble det opp mot andre samarbeidstiltak, bilateralt og multilateralt, med andre land. Soningsoverføring er ett aspekt, men også når det gjelder kampen mot menneskehandel, mener jeg at vi må bruke EØS-finansieringsmekanismen mer aktivt inn mot de aktuelle landene. Det legges vekt på å samarbeide med mottakerlandene om å ratifisere og gjennomføre bestemmelsene i Europarådets konvensjon når vi drøfter dette. Norge har bl.a. støttet opplæringstiltak for politiet i Bulgaria, et tiltak som har vært til direkte nytte også for norsk politi. Så vil jeg til slutt peke på at politiet her i Norge jo har et særlig ansvar. De må besitte særskilt kompetanse for å bekjempe menneskehandel. Etaten har de senere år prioritert å slå ned på menneskehandel innen prostitusjon. Det er svært komplekse saker å etterforske, og det er ikke bestandig man – bokstavelig talt – har gjerningsmannen for hånden. Likevel er jeg glad for – og jeg merker meg at interpellanten også har lagt merke til bl.a. den siste saken som har vært når det gjelder litauerne – at både STOP-prosjektet i Oslo og Exit Prosjektet i Hordaland og andre politidistrikter faktisk har klart å løfte opp noen saker. Jeg sier ikke til mine underordnede i politiet at man skal ta alt, og at vi da er fornøyd, men på dette feltet er det viktig å få opp eksempelsaker, symbolsaker, som viser at man reagerer. Dette er først og fremst for å få inn det alvoret i saken som interpellanten etterlyser, for å markere at når det gjelder kampen mot slaveri, skulle det bare mangle at ikke vi klarer å iretteføre noen av de sakene som kommer for dagen, enten det gjelder barn, eller det gjelder voksne som utsettes for dette i vårt eget land.