Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2009-12-01:
Jeg skal ikke gjenta hvor viktig denne næringen er med tanke på sysselsetting, verdiskaping og drivkraft for andre. Der tror jeg alle her er enige. Vi skal heller ikke drøye for mye i forhold til å diskutere behovet for olje og gass, for dette spørsmålet handler jo også om energi, ikke bare om sysselsetting og verdiskaping. For alle som var til stede på EIAs framleggelse av World Energy Outlook 2009, er det åpenbart at verden vil trenge mer energi. Verden vil selv i et klimaperspektiv trenge mer olje og gass. EU vil ha behov for å importere mer gass. Altså: Alle forutsetninger er til stede for at Norge i et klimaperspektiv og i et energiperspektiv bør øke sin produksjon av olje og gass de neste ti årene, samtidig som en parallelt kjører et løp for å komme over i et mer fornybart samfunn. Det som er det viktige her, er at i et slikt langsiktig løp trenger også olje- og gassnæringen en langsiktig strategi. De må få noen rammebetingelser. Er dette noe en ønsker, eller er det noe en ikke ønsker? En må ha trygghet og tillit på plass, slik at en ikke behøver å frykte at politikerne plutselig hopper av et investeringsløp som bransjen har lagt opp til. For det er et problem når en bransje sitter klar med kompetanse og kapitalinvesteringer på et titalls–hundretalls milliarder kroner, mens en møter politikere som har et halvt års perspektiv om gangen, og knapt nok det. Ja, det er hyggelig at vi får en petroleumsmelding – all ros for det. Men det tok 50 måneder å komme i gang med arbeidet. Hva i alle dager har Regjeringen drevet på med i 50 måneder? Jeg kjøper ikke argumentet om at jo, men det var viktig å behandle sakene. For det første ligger det i det en kraftig kritikk mot statsrådens egen partileder, som da angivelig bare har sittet og ruget på de sakene. Jeg tror ikke den statsråden vil vedkjenne seg det, heller, men den krangelen får en ta internt. Det som er viktig, er at det går an både å drive med administrasjon – sånn som det å få igjennom konsesjonsrunder, Goliat, Gjøa – og å legge de langsiktige strategiene. Samtlige regjeringer siden 1970-tallet har klart det fram til i dag. Jeg forstår ikke hvorfor det skulle være et problem for dagens regjering, med tidenes største byråkrati, tidenes største politiske ledelse, i bakkant. Så er jeg glad for at Regjeringen nå gir uttrykk for et engasjement. Vi som har vært i komiteen i fire år, har sett det samme engasjementet hos tidligere statsråder også. Problemet er ikke mangel på engasjement; problemet er å komme med løsninger etter det engasjementet. Og der er problemet større. Vi som har vært med i en del energidebatter de siste månedene, ser at hver gang SV er med i debatten, er det et ensidig kjør på hva vi vet, for olje- og gassbransjen. Derfor er det sannsynligvis et større problem at engasjementet ikke klarer å fange inn SV, Senterpartiet og Arbeiderpartiet til å føre en helhetlig politikk. For det er det vi mangler, ikke ros om hvor viktig olje- og gassnæringen har vært for Norge, men faktisk det å kunne legge retningslinjene framover. For det vi i dag nyter godt av, er tidligere års politiske vedtak. Det som vi nå skal snakke om, er om hvilke vedtak vi skal gjøre nå for å sørge for at dette eventyret kan fortsette lengst mulig og på en best mulig bærekraftig måte, både miljømessig og energimessig. Så sier statsråden at det er viktig å skape en felles virkelighetsforståelse. Ja du, å du, jeg er så enig. Men det er jo ikke et problem i forhold til de fleste politikerne her inne, for jeg tror faktisk, ærlig talt, at Arbeiderpartiet, Høyre og Fremskrittspartiet har den felles virkelighetsforståelsen på plass allerede. Problemet er at Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet ikke har den virkelighetsforståelsen. Vi kan se igjen på de debattene vi har vært i. Enkelte i Regjeringen skal styre ungdom vekk fra petroleumsrelatert utdanning. Fra SVs side blir TFO-rundene kalt udemokratiske. Det er blitt kuttet i petroleumsrelatert forskning. Og forvaltningsplanen, som Eirin Sund tok opp her, hva omtalte ansvarlig statsråd den som? Jo, som verneplan. Forvaltningsplanen for Norskehavet er altså en verneplan. Det var ikke en forvaltingsplan. Da er det ikke nok å si at det var godt å få Goliat-saken gjennom i Stortinget, for det er ikke Goliat som trenerte den saken. Problemet lå i Regjeringen. Det jeg håper vi kan få fra petroleumsmeldingen nå, og også gjerne fra denne debatten, er noen viktige signal. Det er at en samlet regjering ikke bare skriver i merknader i budsjettinnstillinger at vi skal satse på olje, og så går SV ut og tar avstand fra det i første debatt, men at en samlet regjering sier at norsk olje- og gassnæring vil være en viktig del av norsk energipolitikk de neste 20–30 årene. Det står vi samlet om. Det er ikke snakk om å prøve å hoppe av det toget. Ja, vi skal satse på fornybar energi, men olje og gass er en viktig del, og vi skal faktisk øke produksjonen i den grad ressursene tillater det. Så må vi forstå hva det betyr når vi snakker om attraktive leider og areal. Det betyr ikke at vi skal resirkulere de samme områdene i ytterligere år når vi har gjort det i 15 år allerede. Det betyr at vi skal ha forutsigbarhet rundt rundene. Ja, vi har hatt 20. runde, men den var et år forsinket. TFO 2008 var tre måneder forsinket, uten noen forklaring fra Regjeringen. Det er slike ting vi må få klarhet i. Det må være en klarhet i at dette kommer annethvert år til ca. fastsatt tid. En kan ikke bare utsette det et år og si at det har jo skjedd, så det er ikke noe problem. Dette må vi få gjort noe med.