trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2020-03-03:
Jeg tror vi må være ærlige og si at saken som vi i dag har til behandling, har vi fått fordi det gjennom flere måneder har vært avsløringer i pressen. Dagbladet har gjort en formidabel jobb med å avsløre hvilken trussel bruken av fluor i skismøring utgjør både for naturen og for mennesker – både de som driver med sporten, og de som jobber på fabrikken. I verste fall kan liv ha gått tapt på grunn av denne bruken, i tillegg til den faren det utgjør for naturen. Jeg vil takke SV, som har fremmet disse forslagene her i Stortinget. Komiteen har i sin behandling delt seg i to. De fire borgerlige partiene har valgt å ikke støtte noen av forslagene, mens de tre rød-grønne partiene og Miljøpartiet De Grønne har valgt å støtte alle sammen. Jeg mener at daværende klima- og miljøminister Ola Elvestuen, som har vært den som har håndtert saken mens den pågikk i debatten, har vært altfor passiv. Han har vært enig i problemet, men ikke vært villig til å bruke noen politiske virkemidler. I merknadene til saken skriver de fire borgerlige partiene at det må «være grenser for politikk». Dette er en argumentasjon vi er veldig vant til å høre fra Fremskrittspartiet og Høyre, men at Venstre og Kristelig Folkeparti også mener at bruk av helseskadelig naturgift ikke er et politisk spørsmål, er nytale fra disse to partiene, og det viser hvordan de blir påvirket av regjeringssamarbeidet og den retorikken vi er vant til å høre fra Høyre og Fremskrittspartiet. Når politikken ikke tar ansvar, er jeg glad for at Det internasjonale skiforbundet har gjort det. De viser et stort samfunnsansvar, og jeg vil takke de kreftene i Skiforbundet som har jobbet for dette. Men dette problemet blir ikke løst bare ved det vedtaket som Skiforbundet har gjort, for det er flere løp i Norge enn de som Det internasjonale skiforbundet har ansvar for, bl.a. innenfor skiskyting. Vi mener derfor at det også er behov for å ha et sterkere nasjonalt regelverk. Alle er jo enig i at det beste er å få på plass internasjonale avtaler og et internasjonalt regelverk, men det er ingen motsetning mellom å jobbe nasjonalt og å jobbe internasjonalt – snarere tvert imot, det vi gjør nasjonalt, kan lage rammer for en internasjonal norm. La meg til slutt vise til at statsråden i brevet oppfordrer folk til ikke å bruke fluor i skismøring. Inntil et regelverk er på plass, er jeg selvsagt helt enig i at det bør ikke folk gjøre, men da må folk vite hva de skal velge. Det er en del produsenter som merker skismøringen sin, men ikke alle. Derfor må vi få på plass en skikkelig merkeordning, så forbrukerne vet hva de kan gjøre, og ta gode og opplyste valg. Med det anbefaler jeg innstillingen fra komiteen, som Arbeiderpartiet støtter, men som dessverre ikke ser ut til å få flertall i salen i dag.
Himanshu Gulati (Fremskrittspartiet), 2020-03-03:
Jeg vil takke utviklingsministeren for svaret og også for at han tar problemstillingen på alvor. Som jeg begynte med å si: Selv om vi kan være uenig i hva som er riktig nivå på norsk bistand, deler vi alle målet om at den bistanden som gis, skal bidra mest mulig effektivt både til å utrydde fattigdom, til utvikling og til å styrke sivilsamfunnet. Jeg har flere ganger i det politiske miljøet tatt opp bekymringer rundt at norske bistandsmidler kan gå til uheldige typer aktiviteter. Blant annet har spørsmålet om palestinske selvstyremyndigheters fangelønnsutbetalinger gjennom det såkalte martyrfondet vært gjenstand for debatt flere ganger, og de fire partiene som satt i regjering i fjor, uttrykte også i denne sal at man aktivt ville motarbeide økonomisk bidrag til terrorisme, herunder fangelønn. Denne diskusjonen er derfor ikke ny, og jeg mener at Norge som leder for giverlandsgruppen har et spesielt ansvar for å sørge for at bistanden som gis, holder de standarder som den skal holde. Jeg er glad for det statsråden sier om UAWC, og de undersøkelsene som departementet har gjort, men jeg vil også minne om det jeg tidligere har sagt, nemlig at andre organisasjoner og respekterte firmaer, som flere av de største betalingsfirmaene i verden, har avskåret folks mulighet til å bidra til UAWC gjennom sine kanaler nettopp på grunn av bekymringsfulle tilknytninger de mener UAWC har. Jeg vil derfor avslutningsvis spørre statsråden på nytt om han er trygg på at den utviklingsstøtten som norske myndigheter gir til ulike organisasjoner, ikke indirekte kan havne hos organisasjoner som har bindinger som vi ikke kan stille oss bak, og hva som eventuelt gjøres – om det eventuelt vurderes noen form for slutterklæring hos norske bistandspartnere for å sørge for at norsk bistandsstøtte ikke indirekte havner hos organisasjoner som f.eks. støtter opp om voldelig ekstremisme.
Himanshu Gulati (Fremskrittspartiet), 2020-03-03:
Jeg vil igjen begynne med å takke utviklingsministeren for å svare på mine bekymringer i tidligere innlegg, og at han tar spørsmålet om at norsk bistand går til ting det ikke skal gå til, på alvor. Det er betryggende. Men jeg må si jeg var overrasket over de angrepene som nå kom fra begge representantene som holdt innlegg, om at de nærmest synes det er bortkastet tid at stortingsrepresentanter i denne sal stiller spørsmål om legitime bekymringer for hva norsk bistand går til. Ingen av innleggene viet noe tid til å adressere selve bekymringen om at norsk bistand også kan havne hos organisasjoner som kan ha uheldige koblinger. Jeg håper det ikke er tilfellet, og er glad hvis det er slik, men dette er legitime bekymringer. Begge representantene som talte før meg, var likevel kun opptatt av å kritisere at slike bekymringer og spørsmål tas opp i Stortinget. Jeg mener det er viktig at stortingsrepresentanter og andre når de får kjennskap til bekymringsverdige forhold, tar det opp og også stiller de ansvarlige statsrådene spørsmål. Representanten Haltbrekken oppfordret meg til å foreta noen Google-søk. Jeg vil sende den samme oppfordringen tilbake, for dette handler om legitime bekymringer. Flere titalls skoler i de palestinske områdene er oppkalt etter personer som har vært involvert i terrorangrep. Det er noe som bekymrer meg. Vi vet at fangelønn er et tema som mange land er opptatt av, og at andre europeiske land har kuttet deler av sin bistand på bakgrunn av det. Jeg synes det er leit at representantene før meg, fra Arbeiderpartiet og SV, begge brukte sine innlegg på å angripe at sånne bekymringer tas opp med statsråder i Stortinget, istedenfor å vie noe som helst tid til selve problemstillingen, som er at det er flere bekymringer om at norsk bistandsstøtte kan havne hos organisasjoner som har uheldige bindinger. Når det gjelder NGO Monitor, er det heller ikke sånn at disse bekymringene kun er tatt opp på bakgrunn av henvendelser vi har fått fra denne organisasjonen, selv om vi får mange henvendelser fra både denne og andre organisasjoner. Jeg vil også si at jeg over lang tid, siden min ungdom, har vært veldig opptatt av nettopp disse tingene, og at vi i Israels venner på Stortinget så sent som i september hadde en studietur til de palestinske områdene og Israel, og også besøkte flere av bistandsmottakerne i de palestinske områdene. Mye norsk bistand går til bra ting, men det er viktig at vi tør å stille de kritiske spørsmålene når vi har genuine og legitime bekymringer om at norsk bistand og skattepenger kan gå til organisasjoner med uheldige bindinger.
Dag-Inge Ulstein (Kristelig Folkeparti), 2020-03-03:
Jeg har gjort rede for hvorfor det er viktig å samarbeide med sivilsamfunnet, og hvorfor det er viktig å gjøre det i Palestina. Jeg er også glad for – som interpellanten sier – debatt om et så viktig tema som det som her blir adressert. Vi har i lang tid hatt det med oppbygging av sivilsamfunnet som en veldig sentral byggestein i utviklingspolitikken, på samme måte som vi har hatt et langvarig engasjement i Palestina når det gjelder både fredsprosess og støtte til økonomisk og institusjonell utvikling. For skal vi oppnå resultater, må vi jobbe grundig og langsiktig og inngå langsiktige partnerskap. Sivilsamfunnsorganisasjonene er som nevnt de best kvalifiserte til å kunne utføre den jobben, og gjør en veldig god jobb der. Så var det med fangelønnsordningen nevnt i interpellantens siste innlegg. Jeg vil bare vise til at det er et tema som har vært adressert veldig tydelig fra denne talerstolen, og utenriksminister Eriksen Søreide tok det også opp i sitt siste møte med statsministeren, den 20. februar. Vi vil fortsatt være en del av det internasjonale arbeidet og være tydelige når det gjelder disse spørsmålene. Så til om utviklingsministeren er trygg på våre avtaler og forvaltningen av utviklingsmidlene. Det er gode rammeverk og gode rutiner for de tilskuddsordningene som blir behandlet, og jeg er veldig glad for nettopp den diskusjonen. Så har det gjennom de siste årene blitt mer oppmerksomhet rundt det, og jeg tror det er viktig at vi skal være enda tydeligere på å få fram dokumentasjon av de gode resultatene som utviklingsmidlene faktisk gir, ikke minst i mange av de mest sårbare og krevende områdene som vi jobber i, og i de konfliktsonene som vi opererer i. Så har Utenriksdepartementet gode hjemler til å reagere dersom det foreligger vesentlige avvik fra de avtalene som vi signerer. Det handler vi på, og det er flere eksempler på at vi går inn og terminerer hele eller deler av en avtale nettopp der det er avvik fra det som er det avtalte. Jeg kjenner meg trygg på den forvaltningen vi har. Vi har utrolig mange dyktige som er ute i feltet hver eneste dag for å være med og nå de målene som vi har, og vi har gode forvaltere her, både i Utenriksdepartementet og i Norad.
Dag-Inge Ulstein (Kristelig Folkeparti), 2020-03-03:
Takk for debatt. Det er viktig, og jeg ønsker mer debatt knyttet til utviklingsfeltet – at vi skal våge det å ha de diskusjonene. Jeg håper det blir enda mer av det i denne salen også. Jeg har bare lyst til å oppklare noe. Muligens kom interpellanten i skade for å overdrive støtten til UAWC da han sa at de har fått 50 mill. kr. Det er altså 2 mill. kr i året, der totalen i prosjektperioden er 7,9 mill. kr pluss de vel 2,5 mill. kr som går til matsikkerhet. Men det totale prosjektet, der det er mange givere inne, er i overkant av 50 mill. kr. Jeg er også glad for at Gulati nevner eksempel der vi har trukket tilbake støtten, og det vil vi fortsette å gjøre. Vi krever ikke av samarbeidsorganisasjonene at de støtter norsk utviklingspolitikk i ett og alt. De kan være imot tostatsløsning, og de kan kritisere oss for å ha trukket støtten tilbake etter å ha kalt opp bygninger etter terrorister. Slik må det være om vi skal bygge demokrati.
Helge André Njåstad (Fremskrittspartiet), 2020-11-26:
På vegner av stortingsrepresentantane Åshild Bruun-Gundersen, Erlend Wiborg, Roy Steffensen, Morten Stordalen og meg sjølv har eg gleda av å setja fram eit forslag om fjerning av buplikta på hus- og fritidseigedomar.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2020-11-26:
På vegne av representantene Jenny Klinge, Marit Knutsdatter Strand og meg selv vil jeg framsette et representantforslag om å digitalisere søknad om våpen og andre prosesser i våpenforvaltningen. På vegne av representantene Liv Signe Navarsete, Geir Pollestad, Marit Knutsdatter Strand og meg selv vil jeg framsette et representantforslag om å kutte i kvotene for tollfri import av jordbruksvarer fra EU etter brexit. På vegne av representantene Liv Signe Navarsete, Ole André Myhrvold, Sigbjørn Gjelsvik og meg selv vil jeg framsette et representantforslag om å kutte i Norges pengestøtte til EU. På vegne av representantene Sandra Borch, Willfred Nordlund, Heidi Greni og meg selv vil jeg framsette et representantforslag om å stoppe utvidelse av ulvesona for å verne den såkalte Elgå-ulven. Jeg anmoder om at det forslaget blir behandlet etter forretningsordenen § 39 c.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2020-11-26:
I behandlingen av langtidsplanen har det vært en hovedsak som har vært viktig for Senterpartiet, og det er at vi må ha et forsvar som møter de sikkerhetspolitiske utfordringene vi står overfor. Det er det det handler om. Vi skal ha et forsvar som kan trygge Norge, som er sterkt nok, og som har nok folk og utstyr til at vi møter de utfordringene verden rundt oss byr på. Som ferskt medlem av komiteen overrasker det meg at erfarne politikere, som representanten Tetzschner og representanten Elvenes, kritiserer Senterpartiet for å snakke om politikk. Vi har hele tiden sagt at vi ikke får gjennomslag for våre løsninger. Vi vil ha flere ansatte i Forsvaret, vi vil ha investeringer i stridsvogner, i luftvern og i Heimevernet – som ikke de andre partiene ønsker. Da handler det om politikk for oss, og derfor kunne vi ikke bli med på en avtale som resten av komiteen har blitt med på. Det er også veldig pussig å se i innstillingen at man er såre fornøyd med en enighet som på langt nær møter de utfordringene forsvarssjefen sier vi har. Regjeringen og støttepartiene gjentar beskrivelsen av sikkerhetsutfordringene fra Forsvarssjefens fagmilitære råd, men likevel velger man ikke løsningene som forsvarssjefen anbefaler. For eksempel registrerer Senterpartiet at Høyre nå har fått med seg flere på å framskynde ansettelser på 300 årsverk i 2021. Det er for så vidt vel og bra, men det er jo ikke en seier, for det betyr ingen styrking av personellsituasjonen utover det som Høyre har foreslått i langtidsplanen. Senterpartiet har foreslått en styrking, vi har sagt at vi vil ha 500 årsverk i 2021, og vi vil løfte målet for hele perioden. Vi vil ha 1 100 årsverk i 2024. Det er en styrking. Og når vi ikke kan få gjennomslag for en sånn type styrking, er det ikke noen vits for oss å være med på en enighet som i realiteten er en tragedie for forsvarsevnen vår. Senterpartiet har også foreslått å bygge opp en lettbrigade sør for å styrke Hæren. Det kunne alle de andre partiene ha blitt med på, det fikk vi heller ikke gjennomslag for. Det er én positiv ting: Vi er glad for at en samlet komité har gått inn for en rekruttskole på Terningmoen, og at Haslemoen og Drevjamoen skal utredes som et supplement til det. Men det er også viktig for Senterpartiet å understreke at det må bli en konkret utredning av de lokasjonene, ikke bare en skrivebordsutredning i Forsvarsdepartementet. Vi forventer at man tar kontakt med eiere og gjør tilstandsrapporter basert på de faktiske forholdene.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2020-11-26:
På vegne av representantene Kjersti Toppe, Sigbjørn Gjelsvik, Heidi Greni og meg sjøl vil jeg legge fram et forslag om å sikre eldre godt smittevern og verdig omsorg under koronapandemien.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-11-26:
På vegne av representantene Nicholas Wilkinson, Torgeir Knag Fylkesnes, Kari Elisabeth Kaski, Lars Haltbrekken, Arne Nævra, Petter Eide og meg selv vil jeg framsette et forslag om rettferdig fordeling av vaksiner, legemidler og annen teknologi i kampen mot covid-19. Jeg vil be om dialog med presidentskapet for å sikre behandling av forslaget før møtet i TRIPS-rådet den 10. desember.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-11-26:
Jeg må komme tilbake til det som er elefanten i rommet i langtidsplanen, som de fleste helst vil la være å snakke om, nemlig kampflykjøpet og kostnadene for resten av Forsvaret. Jeg vet at forsvarsministeren nå vanligvis vil svare at det er ikke sikkert at anslagene i budsjettet slår til, og at det kommer an på valutasvingninger. Det er helt sant, men siden han selv har lagt fram et budsjett som antyder at kostnadsrammen for kampflykjøpet kommer til å sprekke, henger jo det som en ganske mørk skygge over arbeidet med denne langtidsplanen. Hvis det skulle slå til, må regjeringen ha en plan for hvordan den regningen skal dekkes inn, og hvordan en skal unngå at det blir en enorm belastning, særlig for Hæren og Sjøforsvaret. Derfor er mitt spørsmål ganske enkelt: Hvis kostnadsrammen for kampflykjøpet sprekker, hva av de tingene som i dag vedtas, skal skrinlegges?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-11-26:
Jeg legger merke til at veldig mange er opptatt av å snakke om enighet. Regjeringspartiene er opptatt av å understreke at det er bred enighet, og Senterpartiet er opptatt av å understreke at det ikke er enighet, at Senterpartiet står utenfor den brede enigheten. Sannheten er at det er ikke bred enighet i denne innstillingen. Det er tvert imot vekslende flertall og en god del uenighet om viktige ting. Det må vi slutte å være redde for i debatten om forsvars- og sikkerhetspolitikk. Som i de fleste andre politiske spørsmål kan det tvert imot hende at litt mer levende debatt og litt mer vekslende flertall kan føre til at en og annen skarp tanke kommer over oss. Det er ikke det dummeste som kan skje, at man slutter å tenke at det alltid er et mål at alle skal være enige i forsvarspolitikken. Derimot syns jeg kanskje det er problematisk at det ser ut til at det som skaper mest temperatur i denne debatten om langtidsplanen, er et innlegg i Nordnorsk debatt av Sandra Borch, mens Stortinget kanskje heller burde bruke mer krefter på å diskutere en del av de store utfordringene som ikke er tema fordi det er for mye vanetenkning i diskusjonen om norsk sikkerhetspolitikk: om vår avhengighet av et USA som politisk og militært må forventes å se i en annen retning i årene og tiårene som kommer, om de indre spenningene i NATO, og ikke minst om denne store udekkede kampflyregningen som Forsvaret mest sannsynlig må betale for, men som ingen andre enn SV har lyst til å snakke om. Nå er det så sent i debatten at jeg ikke har noen store forhåpninger om at dette skal skje i større grad i denne runden heller, så la meg da bare få avslutte med å korrigere representanten Elvenes. Det er jo sånn at vi alle selvfølgelig er ute etter å skåre poeng mot våre politiske motstandere, men man må ikke bli så ivrig i tjenesten at man sier ting som ikke er sant. Det Elvenes med stor iver siterte som liksom skulle være fra SVs program, i sted, er ikke fra det programmet som SVs stortingsgruppe jobber ut fra nå. Det er heller ikke fra flertallsinnstillingen til det nye programmet til SV. Det er en mindretallsdissens. Den debatten skal vi selvfølgelig ha i vårt parti, men representanten må ikke utgi det for å være noe annet enn det.
Solveig Schytz (Venstre), 2020-11-26:
Det er alvorlig at Norge fire ganger er blitt dømt for brudd på menneskerettighetenes artikkel 8, om retten til familieliv. Jeg er derfor glad for at regjeringen gjør en rekke tiltak som vil forbedre kvaliteten på barnevernet, bl.a. et kompetanseløft for barnevernssektoren og ikke minst en ny barnevernslov, som forhåpentlig kommer til Stortinget om ikke lenge. Jeg tillater meg å være optimist på det. Det er alvorlige funn i Sivilombudsmannens særskilte melding til Stortinget om isolasjon og mangel på menneskelig kontakt i norske fengsler. Derfor er jeg glad for at både regjeringen og kriminalomsorgen tar dette på største alvor, og at det jobbes kontinuerlig for å redusere bruken av utelukkelse og isolasjon i fengsel. Justisdepartementet gjennomgår regelverket om utelukkelse og tvang og vurderer om det bør foreslås endringer. Jeg er glad for at Justisdepartementet har understreket at Sivilombudsmannens anbefalinger står sentralt i dette arbeidet, og at det også vurderes å innføre en nasjonal standard for et minimum antall timer ulåst celle hver dag for innsatte. Jeg vil også understreke viktigheten av nye, moderne fengselsbygg og rehabilitering av gamle fengselsbygg de siste årene, som er avgjørende for å redusere isolasjon i fengslene. Mennesker som opplever isolasjon i fengsel, har også et udekket rettshjelpsbehov. Jeg er derfor glad for at rettshjelpsutvalget har adressert dette i sin rapport, og ser fram til at Stortinget skal behandle en ny rettshjelpsordning. Altfor mange mennesker opplever vold i nære relasjoner. Det er behov for et sterkere og mer koordinert arbeid for å forebygge og avdekke vold i nære relasjoner. Derfor ser vi fram til den nye handlingsplanen mot vold i nære relasjoner som regjeringen nå arbeider med, for å få en helhetlig og samordnet politikk som både forebygger volden, beskytter og hjelper de utsatte, og ansvarliggjør, behandler og straffeforfølger voldsutøvere. NIM anbefaler i sin årsrapport at for å sikre at bruken av tvang i helse- og omsorgssektoren ikke praktiseres i større grad enn menneskerettighetene tillater, bør det gjøres lovendringer. Herunder bør det innføres et beslutningsstøttesystem og foretas grundige vurderinger av kunnskapsgrunnlaget for tvangsbehandlingstiltak, og det må sikres at den som utøver tvang, har tilstrekkelig kunnskap om menneskerettslige krav. Tvangslovutvalget ble oppnevnt i 2016, og Helse- og omsorgsdepartementet har startet arbeidet med en revisjon av tvangshjemlene for helse- og omsorgstjenesten basert på anbefalingene i NOU-en om tvangsbegrensningsloven. Problemstillingene som nevnes i anbefalingene fra NIM, inngår i dette arbeidet, og vi ser fram til at et lovforslag blir lagt fram for Stortinget. Menneskerettighetene står sterkt i Norge, men like fullt må de kjempes for hver dag. Vi tar den kampen.
Solveig Schytz (Venstre), 2020-11-26:
En stor del av sakene om erstatning og oppreisning handler om personer som har blitt utsatt for omsorgssvikt i barnevernet. Dette er personer som har opplevd direkte svikt eller overgrep på barnevernsinstitusjoner, eller personer som har opplevd at barnevernet ikke grep inn når det forelå klare tegn på overgrep og omsorgssvikt i hjemmet. Dette er forferdelige saker som har ødelagt livet til mange, og det offentlige skylder dem en unnskyldning. I tillegg til unnskyldningen bør disse barna, som nå ofte er voksne, få en form for oppreisning eller erstatning som et tegn på at det offentlige erkjenner ansvaret for svikten. Dette gjelder barnevernsbarn, barn der omsorg og utdanning åpenbart har sviktet, og andre som er utsatt for svikt fra det offentlige. Det viktigste er ikke nødvendigvis summen på erstatningen, men at det betales ut en erstatning, og at det blir gitt en unnskyldning fra det offentlige. Derfor er det veldig bra at over 300 kommuner deltar i ordningen som utbetaler erstatning for svikt i barnevernet i etterkrigstiden. Summene som utbetales, varierer noe, men det viktigste er at kommunen faktisk erkjenner ansvaret for svikten som har skjedd. I tillegg er det rundt 100 kommuner som ikke har en ordning for å betale oppreisning, og det er problematisk. Derfor har regjeringen tatt initiativ overfor KS for at det skal utarbeides en veileder for hvordan kommuner bør opprette en ordning. I tillegg finnes Stortingets rettferdsvederlagsordning. Dette er en ordning som offeret kan søke på dersom de ikke har fått oppreisning andre steder. Hvert år behandles rundt 450 saker, der hovedparten av søkerne er utsatt for svikt i barnevernet eller innen utdanning. Rundt halvparten av søknadene blir årlig innvilget, og det har blitt utbetalt oppreisning og gitt en unnskyldning. Ordningen behandler nå færre saker enn tidligere. Jeg har tillit til at arbeidet som nå pågår i departementet og initiativene som nå kommer gjennom KS, sammen med kommunene, blir viktig for å sikre god oppreisning fra erstatningsordninger i flere kommuner.
Solveig Schytz (Venstre), 2020-11-26:
Justiskomiteen har behandlet representantforslag fra representantene Øvstegård, Kaski, Andersen og Knag Fylkesnes om oppfølging av uriktig straffedømte asylsøkere på tilsvarende måte som i Nav-sakene. Jeg vil innledningsvis få takke komiteen for et godt samarbeid i saken. Bakgrunnen for forslaget er at Høyesterett i 2014 avgjorde at en asylsøker som hadde brukt falsk dokumentasjon, likevel ikke skulle straffes for dokumentforfalskning på grunn av flyktningkonvensjonens regler om straffefrihet. Etter denne 2014-dommen har sju personer søkt om og fått tatt opp saken sin, og fem har fått medhold og har senere blitt frifunnet. I tillegg fikk kriminalomsorgen pålegg om å gjennomgå saker for å hindre at personer som skulle sone fengselsstraff, var urettmessig dømt. Forslagsstillerne foreslår at Stortinget ber regjeringen sette ned et granskingsutvalg som skal gjennomgå saker fra før Høyesteretts dom i 2014. Komiteen merker seg at det i sakens anledning pekes på påtalemyndighetens uavhengighet, og at det er Riksadvokaten som må vurdere hvordan eventuelle feil må følges opp. Komiteen merker seg også at Riksadvokatens anbefalinger er at det ikke gjøres ytterligere gjennomgang av sakene. Jeg vil avslutningsvis kommentere Venstres standpunkt i saken. Jeg vil takke forslagsstillerne for å sette søkelys på et viktig spørsmål om flyktningkonvensjonens regler om straffefrihet. Vi støtter imidlertid ikke forslaget som her foreligger om å sette ned et granskingsutvalg for å gå gjennom aktuelle saker før 2014. Venstre er opptatt av at påtalemyndighetens uavhengighet er helt grunnleggende, og at det derfor må være Riksadvokaten som vurderer hvordan eventuelle feil følges opp. Vi merker oss også at Riksadvokaten anbefaler at det ikke gjøres en ytterligere gjennomgang av sakene. Forslagsstillerne ønsker å sette ned et granskingsutvalg for å avdekke ytterligere saker og virker å mene at et slikt granskingsutvalg vil ligne på utvalget som ble oppnevnt for å gjennomgå Navs feilpraktisering av trygderegelverket. Jeg mener at dette vanskelig kan sammenlignes. Det Nav-utvalget har gjort, er å gjennomgå hvordan en feiltolkning kunne skje, og de har ikke gått gjennom alle enkeltsakene. Derimot har Nav tatt initiativ til å gjennomgå feil i avgjorte saker. Hovedregelen er at personer som er feilaktig dømt, kan ta opp saken sin på nytt. Gjenopptakelseskommisjonen har plikt til å veilede personer som ønsker å ta opp saken sin. Både av hensyn til Riksadvokatens uavhengige vurdering og for ikke å gå bort fra hovedregelen om gjenopptakelse av saker, mener vi at dette forslaget ikke bør vedtas.
Solveig Schytz (Venstre), 2020-11-26:
Justiskomiteen har behandlet representantforslag fra representantene Eide, Andersen, Øvstegård og Lerbrekk om å styrke og utvide ordningen med gratis rettshjelp til ofre for trygdeskandalen. Jeg vil innledningsvis få takke komiteen for et godt samarbeid om saken. Forslagsstillerne viser til at det høsten 2019 ble kjent at Nav har feilpraktisert reglene for å ta med seg trygdeytelser til EU- og EØS-land for trygdemottakere som er bosatt i Norge, og de foreslår både at rettshjelpsordningen bør utvides i tid, og hvilke ytelser som skal gjelde. Justis- og beredskapsdepartementet kom i 2019 med et rundskriv om særlige rettshjelptiltak i forbindelse med feilaktig praktisering av adgangen til å motta sykepenger, arbeidsavklaringspenger og pleiepenger ved midlertidig opphold i et annet EØS-land. Det er altså besluttet at Nav gjennomgår alle saker som er avgjort etter 2012 om sykepenger, arbeidsavklaringspenger og pleiepenger, for å rette opp feil. Alle saker bør gjennomgås, og det er ikke nødvendig å klage før en gjennomgang av en sak gjøres. Målet er å gjøre nye vedtak i de fleste saker før utgangen av 2020. Regjeringen har også oppnevnt et utvalg for ekstern gransking av håndtering og praktisering av EUs trygdeforordning. Dette utvalget skal bl.a. ta stilling til om feiltolkingen som er utgangspunktet for trygdeskandalen, kan ha konsekvenser for praksis på andre områder enn sykepenger, arbeidsavklaringspenger og pleiepenger, og om feilene kan strekke seg lenger tilbake enn til 2012. Dette granskingsutvalgets første utredning ble overlevert til Arbeids- og sosialdepartementet 3. mars 2020, og utvalget leverte resten av sin utredning 1. august 2020. Arbeids- og sosialdepartementet vil på bakgrunn av denne utredningen vurdere hvordan dette skal følges opp videre. Jeg vil avslutningsvis knytte noen kommentarer til Venstres holdning i saken. Venstre deler forslagsstillernes bekymring for den ekstremt krevende situasjonen som mange mennesker er i etter at Nav har feilpraktisert reglene for å ta med seg trygdeytelser til EU- og EØS-land. Vi er derfor glad for at det raskt ble opprettet en ekstraordinær rettshjelpsordning, og jeg registrerer at forslagsstillerne er positive til at regjeringen allerede har opprettet en ekstraordinær rettshjelpsordning. Granskingen og gjennomgangen som må gjøres og rettshjelpsordningen som er opprettet, er omfattende. Dersom Nav-saken viser seg å være enda større enn det vi til nå har trodd, kan det også hende at rettshjelpsordningen og Navs gjennomgang utvides til å gjelde flere saker. Beslutningen om en eventuell utvidelse tas etter at EFTA-domstolen har gitt en uttalelse om sin tolkning av saken. Jeg er glad for at regjeringen er så tydelig på at delutredningen fra granskningsutvalget nå vurderes grundig, og jeg har tillit til regjeringens vurderinger om en eventuell utvidelse av rettshjelpsordningen.
Solveig Schytz (Venstre), 2020-11-26:
Venstre mener at mye åpenhet styrker demokratiet. Etter viktige hendelser er det også viktig å evaluere hva som ble gjort bra, og hva som kunne blitt gjort bedre, slik at vi lærer til neste gang noe liknende skjer. Beslutningen om nedstenging av landet på grunn av koronapandemien var dramatisk, og det er viktig å evaluere prosessen som ledet oss dit. Beredskapen i forkant av en pandemi må også evalueres. Derfor er jeg glad for at regjeringen allerede nå setter ned en kommisjon som skal sette søkelyset på hvordan regjeringen håndterte og håndterer koronasituasjonen. Lovforslaget sørger for at taushetsplikten ikke står i veien for at informasjon deles med kommisjonen, men det innføres heller ikke plikt til å gi informasjon til kommisjonen. Det innføres også regler som sørger for at informasjon som kommisjonen mottar, blir håndtert på en betryggende måte. Det er svært viktig for at dette arbeidet kan skje på best mulig måte, og at vi samtidig ivaretar personvernet på en god måte.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2020-11-26:
No viste representanten Amundsen eigentleg det eg meiner er mangel på kunnskap om kva isolasjon er for noko. Om du ser for deg at du blir isolert på ein av dei flottaste suitane til eit hotell i kanskje fleire månader, er det framleis skadeleg. Isolasjonsproblematikken er framleis skadeleg, sjølv om me i Noreg har mange av dei beste fengsla , fleire av dei nye. Sjølv om cella er fin, er isolasjon framleis skadeleg. Eg vil åtvare mot Framstegspartiets måte å tenkje på. Sjølv om Noreg er eit av dei beste landa å bu i og eit av dei beste landa på likestilling, betyr jo ikkje det at me er perfekte. Det betyr ikkje at det ikkje framleis er ein jobb å gjere. Seinare i dag skal me ha ein interpellasjonsdebatt om openheit. Me er i Norge blant dei beste landa i verda òg der. Me har likevel store utfordringar. Det kan ein bl.a. lese om i media i dag. Dette er litt typisk Framstegspartiet. Eigentleg er ein ikkje så oppteken av dei menneskerettslege diskusjonane. Det er greitt. Men at ein ikkje anerkjenner det viktige i det som ligg i desse fire anbefalingane frå NIM, som handlar om isolasjon, vald i nære relasjonar, tvang i helse- og omsorgssektoren osv., meiner eg denne debatten ikkje fortener. Eg er veldig glad for at regjeringspartia, i motsetnad til Framstegspartiet, tek problematikken på alvor, sjølv om me kanskje er litt ueinige om vegen vidare og tiltak. Når det gjeld debatten om skannarar i norske fengsel, meiner eg det er eit politisk ansvar å sørgje for at det blir sett av midlar og å sørgje for at desse skannarane er på plass.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2020-11-26:
Spørsmålet mitt til statsråden handlar om valdsoffererstatningsloven. Statsråden viste i innlegget sitt til at ein no arbeider med det, og at forslaget er sendt ut på høyring. Når ser statsråden for seg at Stortinget kan få forslag til ny lov? Dette er jo noko me har venta veldig lenge på.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2020-11-26:
Takk for det. Mitt neste spørsmål handlar om det vedtaket me gjorde sist me behandla spørsmålet om erstatning og behovet for ein gjennomgang av regelverket, for to år sidan. Då var vedtaket, som etter Arbeidarpartiets meining var for svakt, at regjeringa skulle ta initiativ overfor KS. Kva initiativ er teke sidan dette vedtaket blei fatta?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2020-11-26:
Eg vil berre knyte nokre kommentarar til innlegget til Kari Kjønaas Kjos tidlegare i debatten, for der blei det påstått frå Framstegspartiet at det ikkje er behov for nokon gjennomgang av regelverket me veit er urettferdig. Viss Framstegspartiet sit på ei slik systematisk oversikt, vil eg gjerne motta denne på e-post, for eg meiner at me ikkje har ein slik systematisk oversikt – som Arbeidarpartiet, Kristeleg Folkeparti og fleire bad om for to år sidan, og som me òg burde ha fått no. Det hadde vore det beste utgangspunktet for vegen vidare. Så registrerer eg at Kristeleg Folkeparti i debatten seier at dei arbeider for dette i regjering. Det er bra, og eg får håpe me får sjå nokon resultat av det, kanskje òg i forbindelse med den nye valdsoffererstatningsloven, som eg er glad for at statsråden seier at dei arbeider for å kome raskt til Stortinget med. Berre ei kort, lita bekymring frå meg: Det har kome ein del bekymringar, iallfall til oss i Arbeidarpartiet, rundt det som er sendt ut på høyring til ny valdsoffererstatningslov. Ein del er redde for at folk kjem til å dette ut av ordninga, at terskelen blir heva osv. Det reknar eg med at statsråden òg har fått mange høyringsinnspel på. Eg håpar det blir teke på alvor, slik at me unngår å gjere det når me får ein ny lov til Stortinget.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2020-11-26:
Takk til statsråden for svaret. Det er klart det òg er positive funn i evalueringa, men det me kanskje har lyst å gjere noko med, er dei funna som ikkje er positive. Eg takkar for beskrivinga av evalueringa, men interpellasjonen min rettar seg nok litt meir mot kva tiltak statsråden ser for seg at ho kan vurdere, og kva tidspunkt ho eventuelt kan kome til Stortinget med det. Eg tolkar vel svaret slik at – litt som det blei sagt i september – her ser ein ikkje nokon grunn til å kome til Stortinget med eventuelle tiltak før sesjonen er over. Det har vore løfta fram forslag, frå Arbeidarpartiet òg, om at ein bør sørgje for at det er sanksjonar ved brot på offentleglova. Kva tenkjer statsråden om det? Det har òg vore løfta inn forslag om å etablere uavhengige tilsyn. Kva tenkjer statsråden om det? Det er òg fleire som har peikt på verkeområdet til lova. Det hadde vore interessant å høyre statsråden sine meiningar om det. Det er klart at statlege, fylkeskommunale og kommunale verksemder ikkje driv for seg sjølve; dei forvaltar eit stort ansvar og store pengar på vegner av fellesskapet. Då må det vere sjølvsagt at me praktiserer openheit og innsyn. Det eg nemnde i hovudinnlegget mitt om moglegheitene for å sleppe offentleglova gjennom f.eks. selskapsstrukturar o.l., er noko me absolutt burde gjere noko med. Me snakkar om store pengar som er pengane til fellesskapet, og som ein absolutt burde sørgje for openheit om og innsyn i. Eg håpar at eg kan få litt meir konkrete svar på kanskje dei mest aktuelle tiltaka som har vore løfta inn i debattane som har gått. Eg vil òg understreke at eg kjenner til forskrifter – eg ville berre understreke at det ikkje er Stortinget som vedtek dei.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2020-11-26:
Takk for den lange debatten. Nei då, det var fint å få ei utveksling med statsråden om tematikken. Offentleglova betyr mykje og er veldig viktig i både kommunar, fylke og stat. Det eg kanskje synest er litt skuffande, er at – men statsråden skal ha for at ho er ærleg – det ikkje kjem til å kome nokon lovendringar frå regjeringa basert på evalueringa frå 2016 i denne stortingsperioden. Det synest me i Arbeidarpartiet er synd. Det er eigentleg snodig at tidlegare justisminister Per-Willy Amundsen, som sit i komiteen, og som forlét salen i stad, då denne saka begynte, meinte at ein nesten var ferdig med arbeidet i 2018. Men det er no slik det er. Det synest me er veldig uheldig. Me meiner det er behov for å gjere grep, både når det gjeld brot på offentleglova, når det gjeld verkeområde, og når det gjeld utfordringane knytte til både privatisering og bortsetting. Då får me berre ta dette til etterretning: Skal me klare å fylgje opp dei mest alvorlege funna i evalueringa av offentleglova frå 2016, treng landet ei ny regjering.
Ingunn Foss (Høyre), 2020-11-26:
De alminnelige erstatningsreglene som alle kommuner er omfattet av, gjelder likt for alle i hele landet, enten det er privatpersoner eller kommuner. Barn som er utsatt for svikt av det offentlige, har like rettigheter til erstatning fra kommunen etter alminnelig erstatningsrett. Skadeerstatningsloven åpner for å dekke det økonomiske tapet når vilkårene er til stede. Hensynet til kommunalt selvstyre har også noe å si i denne sammenhengen. Kommunene må utover hva de er forpliktet til etter de alminnelige erstatningsreglene, selv vurdere hvordan de skal prioritere ressursene sine ut fra lokale forhold. Frivillige ordninger om oppreisning eller erstatning kommer i tillegg til de alminnelige reglene som gjelder for alle. Vi mener det må være opp til kommunene og fylkeskommunene selv å opprette supplerende ordninger. Det er et grunnleggende prinsipp i erstatningsretten at den som gjør feil, også må stå ansvarlig. En nasjonal ordning kan utvanne effekten av dagens regler, som skal fungere preventivt, og som også har vist seg å ha betydning for den som mottar erstatningen. Foreldelsesloven har en særskilt bestemmelse for krav om erstatning som settes fram i en straffesak. Selv om kravet er foreldet etter de alminnelige reglene i § 9, gir foreldelsesloven § 11 likevel adgang til å framsette krav på erstatning, oppreisning og inndragning som springer ut av en straffbar handling under en straffesak, der skyldneren blir funnet skyldig i de forhold som medfører ansvaret. Kravet kan også settes fram ved et sivilt søksmål reist innen ett år etter at fellende dom i straffesaken ble rettskraftig, eller skyldneren vedtar forelegg om forholdet. På denne bakgrunn mener vi at hensynet til skadelidte er ivaretatt. Til forslaget om å sørge for at rettferdsvederlagsordningen blir bedre kjent, mener vi at utgangspunktet bør være at staten informerer om statlige ordninger og påser at informasjonen er korrekt og oppdatert, og at Stortinget, som har ansvar for denne ordningen, informerer om den. Til forslaget om gjennomgang av statlige oppreisningsordninger, så vises det til en grundig gjennomgang i 2013 av regjeringen Stoltenberg, som konkluderte med at ordningene burde beholdes slik de er. En viktig fordel med ordningene er at det nettopp ikke er noen saklige begrensninger for hva det kan søkes rettferdsvederlag for. Alle som har kommet uheldig ut i sitt møte med det offentlige i forhold til andre på samme tid, kan søke om rettferdsvederlag.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2020-11-26:
Som jeg nevnte i mitt hovedinnlegg, har vi en situasjon i verden – heldigvis – der menneskerettighetene er vevd sammen i et internasjonalt system av overvåking. Det er veldig bra. FN har en rekke tilsynsorganer, og det har også Europarådet. Disse organene rapporterer også til Norge. Samtidig savner vi, også her i Stortinget, en samlet oversikt over de internasjonale organenes rapportering av Norge, så mitt spørsmål til justisministeren er: Hvor havner alle disse rapportene om menneskerettighetssituasjonen i Norge som lages av FN og Europarådet? Hvem i regjeringen er det som har ansvar for å følge dem opp? Og hvorfor får ikke Stortinget automatisk tilgang til den internasjonale rapporteringen på Norge?
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2020-11-26:
Tusen takk for svaret. Dette er en helt vesentlig debatt, synes jeg, om hvordan oppfølgingen av internasjonale rapporteringer på Norge faktisk fungerer. Ministeren nevner her sektoransvaret. Det betyr, slik jeg forstår det, at de ulike rapportene om Norge havner i de ulike departementene. Så er det de ulike statsrådene som har ansvar for å følge opp. Men det finnes altså ikke – og jeg ber ministeren korrigere meg hvis jeg tar feil i dette – en samlet oversikt over FNs og Europarådets rapportering på Norge og anbefalinger de kommer med til Norge. Og regjeringen har heller ingen ambisjon om å framlegge en samlet oversikt over den internasjonale rapporteringen på Norge til Stortinget. Jeg ber om bekreftelse på om dette er riktig forstått.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2020-11-26:
Takk for svaret. Da tror jeg at jeg har forstått dette riktig. Jeg vil bare henvise til at Stortinget har et helt selvstendig ansvar for å følge opp menneskerettighetene i Norge. Det betyr at Stortinget også har et helt selvstendig ansvar for å følge opp en del av den internasjonale rapporteringen som kommer til Norge. Men jeg har ikke sett at Stortinget blir fortløpende orientert eller har blitt samlet orientert om den rapporteringen som kommer på Norge fra FN eller Europarådet. Og jeg savner det, for jeg savner muligheten til at vi fra Stortinget skal kunne ta dette ansvaret på en ordentlig måte. Jeg ber justisministeren vurdere om det ikke kunne være en god idé å lage en samlet framstilling av dette til behandling i Stortinget.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2020-11-26:
Jeg ønsker å ta ordet for å korrigere det uriktige bildet som representanten Per-Willy Amundsen forsøkte å tegne av oss. Det bildet jeg ønsker å beskrive av rettstilstanden og menneskerettighetssituasjonen i Norge, er at den norske rettsstaten og menneskerettighetssituasjonen i Norge er svært god. Sammenliknet med andre land er den veldig god. Det skulle bare mangle, for vi har en gjennomregulert stat, vi har gode kontrollordninger, ting er til de grader på stell. Men det betyr ikke at alt er bra, for vi har noen betydelige utfordringer – som har vært nevnt her – f.eks. knyttet til situasjonen i fengsler, bl.a. isolasjon i fengsel, og vold og voldtekt. Menneskerettigheter handler om hvilket ansvar staten tar. Hvis en mann voldtar sin kone, f.eks., er det ikke han som bryter menneskerettighetene, men hvis staten systematisk overser slike forhold, er det staten som bryter menneskerettighetene ved at den ikke gir tilstrekkelig beskyttelse til kvinner i denne situasjonen. Norge har en betydelig utfordring – dette har også blitt påpekt av flere internasjonale tilsynsorganer – med at vi ikke er i stand til å beskytte spesielt kvinner, men også barn, mot vold og voldtekt i nære relasjoner. Når det gjelder det andre punktet som representanten Amundsen tok opp, om innføring av nye overvåkings- eller tvangstiltak i f.eks. fengselsinstitusjoner, skal selvsagt de menneskerettslige konsekvensene av det utredes før man innfører det. Jeg synes det handler om å være skikkelig, og det handler om å gjøre ting på en ordentlig måte. Jeg vil avvise at dette er en utfordring. Dette må gjøres ordentlig. Det viktigste i denne debatten om fortellingen om Norge er at Norge også skal være et foregangsland i verden når det gjelder menneskerettigheter. Vi har alle forutsetninger for å kunne ha en nesten plettfri menneskerettighetssituasjon i Norge. Da er vi nødt til å ta de internasjonale rapportene og anbefalingene om Norge på alvor. Dette var vi innom i debatten for noen minutter siden. Det som i et globalt perspektiv framstår som små utfordringer i Norge, må vi likevel ta på høyeste alvor. Vi må ha legitimitet til å kritisere andre land for deres menneskerettighetsbrudd, og da må vi selv påse at vi holder vårt hus rent og vår sti ren på dette området, ellers har vi ikke noen kraft eller autoritet til å kritisere andre land. Norge skal være og har muligheten til å være et foregangsland i verden med hensyn til menneskerettighetene. Derfor er denne debatten viktig også i Norge, selv om utfordringene i Norge kan synes små i et globalt perspektiv.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2020-11-26:
Jeg må bare svare på den siste betraktningen fra representanten Per-Willy Amundsen. Det er faktisk slik at menneskerettighetssituasjonen i verden er avhengig av at vi har gode internasjonale tilsynssystemer. Vi knytter oss opp mot internasjonale konvensjoner, enten det er i FN eller i Europarådet, og Norges forpliktelse er å gjøre hva vi kan for å ivareta de forpliktelsene selv. Det er også en rett og plikt til å kritisere andre land for de bruddene de har. Dette er et system – en vev – som vi lager globalt for å sikre at menneskerettighetene er en universell standard. I motsetning til Fremskrittspartiet er SV veldig opptatt av at vi skal ivareta disse internasjonale standardene og respektere dem, og at våre plikter og rettigheter i dette systemet skal ivaretas.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2020-11-26:
Takk til Arbeiderpartiet og Senterpartiet, som støtter SV i denne saken. Vi får betydelig mer støtte her enn i den forrige saken, og det er jeg veldig, veldig glad for. Nav-skandalen er kanskje en av de største justispolitiske skandalene vi har hatt i Norge på mange, mange tiår – i moderne tid. Jeg skal ikke repetere alt dette, men oppsummert: Mange ble uriktig straffedømt for ting som i ettertid viste seg å være en feiltolkning av lovverket, og et samlet storting har syntes dette var helt forferdelig og har uttrykt stor bekymring over hvordan disse Nav-ofrene har det. Vi har også lett etter ulike måter å komme tilbake på og følge opp dette videre. Vi i SV mener at vi må lage en bedre rettshjelpstilgang til Nav-ofrene, og det er det denne saken faktisk handler om. Prinsippene for fri rettshjelp handler om at vi skal gi lik tilgang til rettssystemet. Vi skal utjevne ulikheter i folks privatøkonomi, sånn at det ikke skal være avhengig av lommeboka i hvilken grad de går til en advokat. Vi skal også senke terskelen for hvordan vi gjør rettsapparatet tilgjengelig for folk. Det er dette som er de grunnleggende prinsippene for fri rettshjelp. Vi mener at dagens rettshjelpsordninger må utvides for på en bedre måte å dekke opp for den situasjonen som disse ofrene har kommet opp i. Her mener jeg, og vi, at storsamfunnets samvittighet, statens samvittighet, for at denne feilen har blitt begått, også må slå inn, og at vi må gjøre hva vi kan for å rette opp denne feilen. Så går ikke vi i detalj når det gjelder å utforme denne rettshjelpsordningen, det er ikke det dette handler om. Vi prøver her å få flertall for et slags styringssignal til regjeringen om at de må komme tilbake med en ordning som i større grad fanger opp dem som er ofre for dette. Det er innført en ordning, den ble innført for ett års tid siden, som er et lite skritt på veien, men vi mener – og det kommenterte vi også da – at den er både byråkratisk og tungvinn: Her må potensielle ofre for Nav-skandalen selv vurdere eget behov, og på bakgrunn av det må de ta opp sin egen sak med Nav, et Nav som allerede er overarbeidet, og hvor det er lange køer og tar lang tid. Dette er personer som kanskje også har en dårlig relasjon til Nav etter alt som har skjedd. Så skal altså Nav behandle den klagen, eller den saken man tar opp, og til slutt skal Nav autorisere tilbake til klienten om vedkommende har behov for en rettshjelpsordning. Det er veldig, veldig tungvint og omstendelig. Det legges betydelige hindre i veien for at ofre for Nav-skandalen skal få en ordentlig behandling knyttet til fri rettshjelp. Det er det disse forslagene handler om, at vi vil at regjeringen skal komme tilbake med en ordning som er enklere, direkte og mer intuitivt forståelig for folk, og som heller ikke skal bidra til ytterligere belastning av Nav, slik dagens ordning er lagt opp til. Vi skal altså gjøre hva vi kan for å hjelpe Nav-ofrene, det er vår politiske ambisjon. Vi skal senke terskelen for at de skal få hjelp, og vi skal gjøre det lettere for de potensielle ofrene å få tilgang til rettsstaten og til rettshjelp.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-26:
Jeg hørte innlegget til representanten, der han sammenlignet Norge med Nigeria, og mitt svar på dette er: Er det noe land i verden som er i stand til både å motta og å følge opp rapporter, må det være Norge. Både Stortinget og regjeringen har et stort apparat. Stortinget kan selv lage et apparat for å skaffe seg kunnskap om dette, og regjeringen har et stort apparat. I alle departementer der jeg har vært, mottar vi denne typen rapporter, som er av litt ulik karakter. I Norge er det er slik at vi har et sektoransvar. Det fungerer veldig godt. Det er den sektoren som blir overvåket, som mottar rapporten, og det er den sektoren som følger opp rapporten. Jeg har bl.a. i mitt forrige departement vært i Stortinget og redegjort for internasjonale rapporter knyttet til urbefolkningen i Norge. Så jeg mener at vi har et system hvor vi både mottar og følger opp, og vi gjør det sektorvis. Vi har ikke én som er ansvarlig for dette, og det bør vi heller ikke ha. Vi bør ansvarliggjøre de som har ansvaret i det daglige, fordi oppfølgingen må skje i det daglige oppfølgingsarbeidet i departement, i direktorat og i offentlig sektor.