trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2015-12-14:
Det var ikke mulig å ta replikk, så jeg vil bare takke statsråden for det han understreker, og jeg vil igjen også understreke mitt poeng, eller Kristelig Folkepartis bekymring når det gjelder Nepal. En ting er at vi har gitt mye i 2015, men vi vet at når kameraene forsvinner fra et land eller et område som er blitt rammet av en krise, som Nepal, forsvinner også midlene. Derfor vil jeg igjen understreke at en ting er 2015, men den krisen de ser ut til å gå inn i nå, er det viktig at utenriksministeren tar med seg. Det var i den forbindelse jeg også oppfordret til at man må se på mulighetene for å kunne bruke noe av midlene framover, f.eks. posten overgangsbistand, som nå er tilbake, for å kunne videreføre bl.a. utdanningssatsinga, som statsråden understreker. Jeg er også enig i det utenriksministeren sier om at man må finne en balanse når det gjelder flyktningutgiftene. Det er i hvert fall en bedre balanse nå enn det som var da budsjettet kom til Stortinget tidligere i høst.
Trine Skei Grande (Venstre), 2015-12-14:
Jeg slutter meg til alt det som representanten Ropstad sa. Vi er kommet i en veldig vanskelig situasjon med hele bistandsbudsjettet på grunn av den flyktningsituasjonen vi har kommet opp i. Jeg har forståelse for at regjeringa må ta grep for å ha kontroll på de kostnadene som vi møter, også for 2015, men jeg er veldig glad for at vi fikk på plass nettopp det bistandsløftet som vi fikk til i salderinga. Det har blitt sagt fra talerstolen at det er viktig å hjelpe folk der de er. Når vi samme dag som vi skulle avgi merknadene i saken, får beskjed om at det var kuttet ned på matrasjonene i flyktningleirene, og at det var et stort underskudd av midler til dem som hjelper de som har det aller verst, syns jeg det er riktig av oss å løfte matvareprogrammet og FNs høykommissær for å hjelpe akkurat dem det her er snakk om. Jeg ser at jeg er den sist inntegnede taler, så derfor vil jeg la noen spørsmål henge igjen. Det gjelder det samme som Ropstad nevnte, at det er mange som har opplevd at midler har blitt trukket tilbake. Vi har fått høre at en gruppe kvinnelige nobelprisvinnere som hadde fått tilsagn i juni, fikk beskjed i oktober-november om at finansieringa så å si var konfiskert. Jeg vet ikke om det er riktig, men det hadde vært veldig fint å få et svar på om det er riktig, og om det er mange andre organisasjoner og aktører som regjeringa tror er i den samme situasjonen, altså at de har fått tilsagn og begynt på finansiering av prosjekter, og så er pengene trukket tilbake i ettertid. Det hadde vært spennende å få vite hvem det er som har ansvar for å følge de utgiftene som påløper mellom juni og august. Så jeg håper at utenriksministeren – som jeg heldigvis ser har tegnet seg – kan svare på om de opplysningene vi har fått, er riktige, om det gjelder mange, og hvem som skal bære de påløpte kostnadene mellom juni og oktober når man kjører den typen prosjekter. Så håper jeg at vi ikke kommer opp i en situasjon igjen der vi må gjøre slike grep over bistandsbudsjettet. Stortingsflertallet har gjort mange grep for at vi skal slippe å komme i den situasjonen igjen, og dette er ikke en heldig måte å budsjettere bistandsbudsjettet på. Det tror jeg alle i denne salen er enige om. Jeg er glad for at vi fikk på plass den nødhjelpen som trengtes, da vi fikk et rop fra FN om å finansiere mer av maten til dem som er i flyktningleirene i de områdene.
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2015-11-03:
På vegne av stortingsrepresentantene Olaug V. Bollestad, Kjell Ingolf Ropstad og meg selv vil jeg framsette et representantforslag om tiltak for å forbedre omsorgssituasjonen for enslige mindreårige asylsøkere.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2015-04-30:
På vegne av representanten Karin Andersen og meg selv vil jeg sette fram forslag om menneskerettigheter i eldreomsorgen.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2015-04-30:
På vegne av representantene Audun Lysbakken, Karin Andersen, Snorre Serigstad Valen og meg selv vil jeg fremme et forslag om å sikre pensjon ved privatisering.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2015-04-30:
Det er nødvendig å fortsette arbeidet med å styrke barnevernet. Det er nødvendig å fortsette arbeidet med å sørge for at det er nok trygge, faglig kompetente voksne som både har tid og tåleevne til å stå i utsatte barns hverdag og gjøre noe med den. Men det er ikke nok å styrke barnevernet og tiltak; vi er også nødt til å styrke barns rettigheter. Derfor vil jeg takke forslagsstillerne for å fremme forslaget, og jeg oppfatter også at det er en bevegelse på feltet. Og det er svært gledelig fordi det trengs, det er nødvendig. Både Raundalen-utvalget, plateutvalget, Befring-utvalget, FNs barnekomité, Barneombudet og en hel rekke høringsinstanser anbefaler å gjøre barnevernloven til en rettighetslov, og dette er tunge barnefaglige instanser som absolutt er verdt å lytte til. Hvis vi virkelig ønsker at alle unger skal få den hjelpen de trenger, ja, så er det ikke mulig så lenge foreldre kan motsette seg å la barnet få hjelp. Da vil barn kunne leve i uholdbare situasjoner og faktisk ikke få den hjelpen de trenger og har rett på. Rettighetsfesting vil bidra til å klargjøre og styrke barnets posisjon, både rettslig og ikke-rettslig. Det vil være et kraftig signal om at barnet skal tas på alvor, og at det som subjekt i eget liv både skal ses og høres. FNs barnekomité anbefaler i sin siste rapport til Norge at barn gis rett til å henvende seg til barnevernet uavhengig av samtykke fra foreldrene. Komiteen er bekymret over at barn er avhengige av å få samtykke fra foreldrene før de kan hjelpe et barn som har behov for barnevernstjenester. I dag er det dessverre slik at mange unger som helt klart kunne profittert på hjelp fra barnevernet, må vente til vanskene deres blir så store at omsorgsoverdragelse, eller det å flytte ut hjemmefra, er et alternativ. En lovfesting av retten til barnevernstjenester vil være et steg på veien mot å gi barn rett til hjelpetiltak, også i de tilfellene der foreldrene motsetter seg dette. Det vil være en avgjørende del i forebyggingsarbeid, og det vil også på sikt kunne bidra til reduksjon i antallet omsorgsovertakelser. Barn som trenger det, må ha rett til hjelp når de trenger det. De foreslåtte endringene i barnevernloven er gode og vil styrke barn og unges rettigheter, men de tar ikke steget fullt ut. SV jobber for at barnevernloven blir en rettighetslov, slik at barns rett til beskyttelse blir lovens grunnleggende prinsipp. Derfor er bevegelsen på feltet gledelig.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2015-04-30:
Jeg vil starte med å takke representanten Bekkevold for å løfte barneperspektivet, og for å ta opp denne saken. Barn blir ofte glemt, enten det er av helsevesen og psykiatri når foreldrene er syke, eller det er av Nav når man har økonomiske og sosiale problemer, eller det er samlivsbrudd. Forhold i voksenlivet virker alltid direkte inn på et barneliv – mer enn voksne kanskje tenker på når man har mye å bære på selv. Det er også sjelden at mennesker i krise ser sin omverden og sine omgivelser med vidvinkel. Derfor må vi ha systemer som sikrer barneperspektivet. Vi må ha ordninger som gjør at barn blir sett og hørt, og at det skjer i praksis og ikke bare på papiret. Det er vel og bra at det legges til rette for at barn blir hørt, men det er sjelden nok. Barn må sikres et tilbud om samtale fordi det i aller høyeste grad angår dem, deres hverdag og deres framtid når foreldrene skal skille lag. Selv om bruddet kanskje ikke oppleves så dramatisk for foreldrene, kan det være høyst dramatisk for barnet. Da tror jeg det er fornuftig at det er en instans som holder i de trådene, og at det også vil kunne bidra til å løsne fastlåste situasjoner hvis foreldre får hjelp til å lytte til barn og se det fra barnas perspektiv, for noen ganger trengs det. Det er få barn som gjør krav på å bli hørt, og ofte kan strategien for barn som har det vanskelig, være stillhet – mens klumpen i magen vokser. Også barn som ikke vil være til bry, må møtes av voksne som bryr seg. Derfor vil jeg takke interpellanten for å reise saken, men også statsråden for å sende så tydelige signaler. Det er avgjørende at barneperspektivet løftes i alle samfunnsforhold – fordi det angår barna.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2015-04-30:
På vegne av representantene Geir Jørgen Bekkevold, Anne Tingelstad Wøien, Anders Tyvand og meg sjøl vil jeg framsette et forslag om en sterkere statlig satsing på vedlikehold av verneverdige kirker.
Mette Tønder (Høyre), 2015-04-30:
Først vil jeg takke komiteen for et godt samarbeid. I denne saken står vi samlet om merknader og konklusjon. Barn og unges rettssikkerhet er viktig. Historisk har vi forbundet familiens rettigheter kun med de voksne, barna har vært underordnet de voksne i familien. Dette er i ferd med å endres, og jeg er veldig glad for at Venstre har fremmet saken om å rettighetsfeste barnevernloven for på denne måten å framheve barns rettssikkerhet. Barn er selvstendige individer med egne juridiske rettigheter. Datteren min på tre og et halvt år minner meg på det til stadighet når hun tramper sint i gulvet, ser bestemt på meg og sier: Mamma, det er jeg som bestemmer. Jeg må naturligvis minne henne på at det er ikke helt sånn, for barn har nemlig også rett til trygge og gode voksne, som lytter og leder med kjærlig hånd. Det er når familien ikke er trygg lenger, når de voksne ikke er kjærlige, men har nok med seg selv eller er slemme med barna sine, at barn trenger et barnevern med høy kvalitet. Barnevernloven framstår som fragmentert. Loven og forskriftene har blitt endret en rekke ganger – av gode grunner og med godt resultat, men uten at vi har sett på helheten. Det er nå satt ned et lovutvalg som skal gjennomgå barnevernloven, og formålet er å foreta en språklig, teknisk og strukturell forenkling av hele loven. Den skal tilpasses den generelle samfunns- og kunnskapsutviklingen som har funnet sted etter at loven trådte i kraft i 1992. Lovutvalget skal også utrede om barnevernloven skal bli en rettighetslov, og hvordan en slik rettighetsfesting eventuelt kan reguleres i loven. Dette spørsmålet har ikke blitt vurdert av lovutvalg tidligere. Komiteen har i lys av dette ment at et så viktig spørsmål som rettighetsfesting fortjener en helhetlig gjennomgang, og at lovutvalgets utredning vil gi et enda bedre utgangspunkt for å ta en beslutning. Komiteen mente det var viktig å framheve at representantforslaget, slik det her ligger, gir en god gjennomgang av problemstillingene som reises i forbindelse med rettighetsfesting, og på egne vegne vil jeg legge til at jeg regner med at lovutvalget følger denne saken og benytter seg av det arbeidet som er lagt i saken fra Venstres side. Med dette kan jeg bare si at jeg gleder meg til lovutvalget er ferdig med sitt arbeid og vi kan begynne å jobbe med å få vedtatt en helt ny og framtidsrettet barnevernlov.
Mette Tønder (Høyre), 2015-04-30:
Først takk til representanten Bekkevold for å vise stor utålmodighet i en sak som flere synes er viktig. Vi skal ikke langt tilbake i tid før en vanlig del av barneoppdragelsen var at barn skulle ses, men ikke høres. Heldigvis er dette forandret, og vi vet nå at barn trenger å ses, men aller viktigst er det at de trenger å bli lyttet til. Barnekonvensjonen sier noe om dette, og vår egen barnelov også. Familien danner trygghet rundt de fleste barn, men så skjer det at familier oppløses, at foreldre går hver til sitt. De fleste klarer dette helt greit. De setter barna først, de glemmer sine egne sårede følelser, snakker pent om hverandre og samarbeider godt. Men dessverre er det flere og flere som har økt konfliktnivå, og som ikke kommer til enighet, og noen av dem bruker også barna i konflikten. Dette er ødeleggende for barna, men ikke alle foreldre klarer å se det, for de er så innmari oppslukt av sine egne følelser. Heldigvis har vi et krav om megling når foreldre skal gå fra hverandre. Dette er et viktig punkt hvor vi gjør husets fire vegger litt mindre ugjennomtrengelige for barnas skyld. Derfor er det litt rart, synes jeg, at vi ikke har sett på hvordan barn skal inkluderes i denne prosessen, for barn ber jo om å bli hørt, og de vil ikke bli behandlet som, eller ha ansvar som, voksne – ikke så rart kanskje, all den tid det ikke er de som har bedt om skilsmisse fra noen av sine foreldre. Likevel befinner de seg midt i, med alle de forandringer som de ikke har bedt om. Det har blitt nevnt at f.eks. Grenland familiekontor inkluderer barn i stor grad. Barn får lov til å snakke med noen uten foreldrene til stede og kan si de tingene de kanskje ikke tør å si til mamma og pappa, i frykt for å såre dem. De får fortelle om hvordan det er å tro at det er deres skyld at mamma og pappa krangler, fortelle om hvor de kanskje aller helst vil bo, og om hvordan kranglingen gjør at alt det gode som var, nesten blir ødelagt. Det viser seg fra de stedene som inkluderer barn på denne måten, at også de voksne får ned konfliktnivået, de blir minnet om noe viktig. Det er de voksne som må være voksne. Foreldrerollen gjelder til døden skiller oss ad, selv om ikke ekteskapet eller samboerskapet alltid gjør det. Jeg ser fram til oppfølgingen og vurderingen av det vedtaket som ble gjort i forbindelse med budsjettet, og jeg er glad for de signalene som kommer fra statsråden. Barn er ikke små voksne, men når hele deres tilværelse blir snudd på hodet, har de en rett til å bli hørt.
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2015-04-30:
Arbeiderpartiet er opptatt av å sikre barn og unges rettssikkerhet. Vi må skape trygge rammer rundt oppveksten. Så må de barna som ikke har det bra i hjemmet, få barnevernets hjelp og støtte. Barnevernet har derfor en stor og viktig jobb, og de ansatte skaper trygghet for mange barn hver dag, slik våre ønsker er for tjenesten. Når forslagsstillerne fra Venstre foreslår å gjøre barnevernloven til en rettighetslov, er vi i Arbeiderpartiet – i likhet med resten av komiteen – enig i at dette bør ses på i en større sammenheng. Statsråd Horne har varslet en gjennomgang av loven og forskriftene. Vi mener derfor at en eventuell rettighetsfesting bør være en del av den gjennomgangen. Det er viktig å ha et godt grunnlag før vi eventuelt tar denne avgjørelsen. Det vil, om mulig, gi konsekvenser vi i dag ikke vet om, og det er nødvendig å finne ut hvordan dette eventuelt skal utformes og håndheves, før en går videre. Vil en rettighetsfesting fange opp det som eventuelt er problemet, eller vil det skape en enda større barriere og mer papirarbeid, slik at tjenesten i førstelinjen eventuelt svekkes? Vi må ha et regelverk som kan forstås av alle involverte. Vel så viktig som å vurdere å rettighetsfeste barnevernloven er det å ha nok ansatte med god kompetanse. Den rød-grønne regjeringen satte i gang det såkalte barnevernsløftet og øremerket stillinger til barnevernet i førstelinjen. Det har gitt resultater, og flere – nesten 1 000 flere – er ansatt innen barnevernet. Det betyr ikke at alt er bra, eller at vi er i mål, langt ifra, men det er riktige tiltak. Det er derfor bra at regjeringen nå fortsetter med å øremerke midler til dette i inneværende år, selv om vi kunne ønsket at posten var blitt økt. Vi håper – og regner med – at dette følges opp i budsjettet for 2016, og også at det eventuelt økes.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2015-04-30:
For mange barn innebærer et brudd mellom foreldrene en stor belastning. Siden så mange familier opplever skilsmisse og familieforandring hvert år, er det viktig å finne fram til gode meklingsordninger. Det er mange familier som er i slike prosesser, og det er så viktig å gjøre det vi kan for at barnas situasjon før, under og etter bruddet blir best mulig og med lavest mulig konfliktnivå mellom foreldrene. Jeg tenker at det er viktig at vi stiller spørsmålet: Hva kan vi gjøre for at barn og familier skal få det minst mulig vanskelig i disse situasjonene? Vi vet at konflikt er skadelig for barna, og at alt som virker konfliktdempende, er bra. På familiekontoret i Skien, Grenland Familiekontor, spør de alle som skal til megling, om de vil ta barna med, og de mener at den metoden de bruker, Barn i mekling, virker konfliktdempende og løser opp i veldig mye for barna og familien som helhet. Barna blir da invitert til å komme sammen med foreldrene til første time, mekler snakker først med barn og foreldrene sammen, det blir gitt informasjon om meklingsprosessen, mekler snakker videre med barna alene, eller eventuelt søsken sammen. Temaene i samtalene med barna er hvordan barna har det, hvordan barna opplever foreldrenes brudd, ønsker som barna har. Barna blir ikke spurt om hvor de vil bo etter bruddet, mekler blir enig med barna om hva som skal formidles videre til foreldrene, og om barna vil være til stede. Meklingen fortsetter med foreldrene, og de får informasjon om barnesamtalen. Foreldrene jobber videre med samværsavtale sammen med mekler. Til slutt blir barna hentet inn og presentert for det foreldrene har blitt enige om, og noen ganger er det behov for flere meklingstimer. Alle familier som er med i meklingsprosjektet, får tilbud om evaluering etter seks måneder. Barn i mekling er et prosjekt de driver med i Harstad, Tromsø og Sandefjord i tillegg til Skien. Universitetet i Tromsø kjører en evaluering som skal avsluttes våren 2015, altså om ikke lenge. Barn i mekling handler om at barna skal få si sin mening, barna skal bli hørt, barna skal få oppleve at noen ser deres situasjon og hjelper dem. I forbindelse med Stortingets behandling av statsbudsjettet 2015 fattet stortingsflertallet vedtak nr. 218: «Stortinget ber regjeringen vurdere å fremme forslag for Stortinget om at alle barn skal tilbys en egen samtaletime hos familievernet når foreldrene er inne til mekling etter samlivsbrudd.» Bakgrunnen for vedtaket er bl.a. familievernets erfaringer med prosjektet Barn i mekling, og at aktører som Barneombudet og UNICEF Norge også har vært pådrivere for at alle barn skal snakkes direkte med om foreldreansvar og samvær. Så mitt spørsmål til statsråden i dag er: Vil statsråden følge opp Stortingets vedtak ved å innføre krav om egen barnetime ved mekling ved å spre praksisen for prosjektet Barn i mekling til alle familievernkontorer og meklere, eller på en annen måte?
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2015-04-30:
Jeg vil takke statsråden for svaret. Jeg opplever dette svaret som veldig positivt og har forståelse for at dette må utredes, men jeg håper at de erfaringene man bl.a. har fra Grenland familiekontor og den evalueringsrapporten som Universitetet i Tromsø vil legge fram i løpet av våren, kan være med på å danne grunnlaget for en god praksis på dette området framover. Jeg forstår at det kanskje kan stilles spørsmål ved at man reiser en interpellasjon på bakgrunn av et anmodningsvedtak, for et anmodningsvedtak er jo noe som regjeringen skal følge opp. Men nå har både statsråd Horne og familie- og kulturkomiteen vært og besøkt Grenland familiekontor, og vi har fått høre om dette prosjektet. For meg kunne det vært veldig interessant å reise en debatt i Stortinget nettopp for å lytte til hva de andre partiene tenker om dette, og ikke minst også for å kunne rydde bort en del misforståelser, hvis det skulle være slike, rundt dette forslaget, f.eks. en misforståelse om at barn kanskje blir pålagt et større ansvar enn de har. Dette handler ikke om at barn skal gå inn og ta ansvar for familiens eller foreldrenes konflikter. Når det gjelder nettopp foreldrenes konflikt – og særlig i de situasjonene der det er sterk konflikt mellom foreldrene, og der foreldrene kanskje bare ser seg selv og sin egen konflikt – er det viktig at noen også ser barna, som ofte kommer i en situasjon der de kan føle stor ensomhet og at ingen ser dem. Barn har også veldig sterk lojalitet til sine foreldre. Hvordan kan barnet på en eller annen måte bli sett i en situasjon der foreldrene kanskje har nok med sine egne konflikter? Nettopp det var noe av utgangspunktet for det prosjektet de satte i gang på Grenland familiekontor. Som sagt: Man har gode erfaringer, og derfor bør vi se med åpne øyne på om ikke dette også kan gjelde flere familiekontorer. Jeg er i hvert fall veldig spent både på den utredningen som statsråden har sagt vil komme om dette, og – ikke minst – også på å lese forskningsrapporten fra Universitetet i Tromsø. Men alt handler om det som også kommer fram i FNs barnekonvensjon, nemlig at barn har rett til å uttale seg og rett til å bli hørt. Det gjelder også i situasjoner som dette.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2015-04-30:
Takk for en god debatt. Takk til dere som har deltatt i debatten. Det er min forståelse at her er det egentlig en ganske stor enighet om at vi må legge til rette på en eller annen måte, slik at barn i større grad blir hørt. Jeg tror det er helt riktig som Kirsti Bergstø sier: Barn gjør ikke alltid krav på å bli hørt, men vi må legge til rette for det. Så er jeg enig med Rigmor Aasrud i at vi må tenke tverrsektorielt. Å ha fokuset bare på én instans tror jeg ikke er veien å gå. Det ser vi på mange andre områder også. Vi diskuterer det veldig mye i barnevernet, at barnevernet må samarbeide med flere instanser. Det tror jeg også vi kan gjøre her, men det er en liten forskjell. Det er at verken barnehage eller skole driver med mekling. Det er det meklere og familievernkontor som gjør, og derfor er fokuset nå kommet på barn i mekling. Men at familievernkontoret kan drive et samarbeid med barnehage, med helsestasjonene, med skoler, ja, det er jeg helt sikker på vil være en styrke for hele familien. Men i og med at vi nå snakker om barn i mekling, er det jo meklingsinstansene som først og fremst har vært i fokus i denne interpellasjonen. Jeg vil igjen takke for debatten, og jeg vil også takke statsråden for de svar som hun har gitt. Jeg ser som sagt fram til at vi skal få en utredning om dette. Representanten Mette Tønder har helt rett: Jeg er utålmodig. Derfor kunne jeg håpe at jeg kunne dele den utålmodigheten med statsråden, for dette handler om å legge til rette raskt for at barn i større grad kan bli hørt, slik de også har krav på etter FNs barnekonvensjon. Den gjelder på alle områder som berører barn, og den gjør det i aller høyeste grad i saker som dette. Så er jeg enig i at det ikke er alle skilsmisser som bærer preg av høy konflikt, men jeg tror som Kirsti Bergstø at selv om det kanskje ikke ser så konfliktfylt ut for de voksne, er det ikke sikkert at det er opplevelsen for barn. Derfor er i hvert fall jeg av den formening at dette forslaget, som egentlig handler om å gi alle barn en mulighet til å få en times mekling, bør innbefatte ikke bare høykonflikter, men at vi ser på dette mye bredere enn som så.
Terje Breivik (Venstre), 2015-04-30:
Takk til ministeren for ein god gjennomgang og for det som eg oppfattar er eit grunnleggjande tungt engasjement for feltet. Det eg hadde håpt at ministeren skulle gje litt respons på, var avslutninga mi i hovudinnlegget om utvalet subsidiert – uavhengig av kva dei måtte konkludera med på hovudspørsmålet om rettsfesting eller ikkje – kjem med ei drøfting og konkret forslag til korleis det lovteknisk kan løysast etter barnevernlova for rettsfesting.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-04-30:
Av og til når en har for mye papir med seg opp på talerstolen, går det litt i surr. Det er selvfølgelig viktig for meg å svare på utfordringen fra representanten Breivik. Jeg tar det nesten som en selvfølgelighet at barnevernlovutvalget kommer med den tilbakemeldingen som representanten etterlyser. Utvalget har blitt bedt om å vurdere om barnevernet er et egnet område for rettighetsfesting, og drøfte i hvilken grad rettighetsfesting faktisk vil kunne gi bedre tjenester. Utvalget skal videre utrede alternativer som viser hvordan en slik rettighetsfesting eventuelt kan reguleres i barnevernloven, herunder hvilke situasjoner som bør utløse rettigheter, og hva det skal bestå i, samtidig som barnevernstjenestens faglige skjønn ivaretas. Jeg ser fram til at barnevernlovutvalget faktisk tar dette temaet på alvor og ser på hvordan det kan plasseres i loven, og at det også kommer med forslag som det blir viktig at Stortinget tar opp til diskusjon når vi har overlevert det.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-04-30:
Et samlivsbrudd i en familie kan for noen være slik: Det var godt at det skjedde. For andre kan det være en stor påkjenning. Midt oppi samlivsbruddet som pågår mellom to foreldre, sitter det noen barn. Det aller, aller viktigste vi kan gjøre, er å gjøre et godt arbeid overfor foreldrene, slik at de er rustet til å kunne se barna, som også går igjennom en stor krise. Det har vært en stor økning i antallet henvendelser til familievernet når det gjelder det forebyggende arbeidet. Når jeg har hatt møter med familievernkontor, har de etterlyst mer tid til å kunne drive forebyggende og hjelpe familiene før det går så langt at foreldrene går fra hverandre. Det har ikke vært en prioritert oppgave. Nå er jeg veldig glad for at vi har styrket familievernet, slik at de kan hjelpe flere til kanskje å fortsette samlivet, slik at de ikke trenger å gå fra hverandre. Den dagen det likevel skjer, er det viktig at vi har gode familievernkontor, som kan hjelpe de foreldrene, og som kan hjelpe dem med mekling og til ikke bare å se seg selv. For de som har vært gjennom det, vet at da er det er mye sinne, og det kan være mye bitterhet. Da er det ikke så lett å tenke på ungene som sitter der, og som må gjennomgå dette. Da må det være gode meklere, som kan hjelpe foreldrene. Jeg tror vi alle enige om at det er viktig at foreldrene klarer å få snakket med barna, og at barna også klarer å sette ord på det. Mange barn rives mellom mor og far og er redde for å såre den ene eller den andre ved å si at de heller vil bo det ene stedet framfor det andre, at man har lyst å ha det sånn og sånn, og at de aller, aller helst kunne tenkt seg at dette ikke skjedde. Derfor må både den enkelte mekler og foreldrene se at dette ikke bare er noe som de to voksne går igjennom. Det er også noe som barna går igjennom. Derfor er det arbeidet som skjer på familievernkontorene, viktig. Vi venter på en del rapporter, men det som jeg er glad for, er at det er et samlet politisk Norge som ser at barn har en stemme, og som gjennom en styrket barnelov så klart sier at barn skal ha innflytelse, og at barn skal bli hørt. Men når en får rapporter om at dette ikke foregår, har vi en vei å gå. Vi er nødt til å se på hvordan vi kan klare å få barns stemmer til å komme tydeligere fram, for vi vet at det er viktig at barn blir hørt. Forskningen som vi har nå, viser at barn i svært liten grad blir involvert i meklingsrommet. Derfor er det viktig at vi nå skal jobbe videre med dette, og jeg er glad for det vedtaket som Stortinget har gjort, og som vi skal komme tilbake med en oppfølging av.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-04-30:
Jeg er veldig glad for at representanten Bekkevold er utålmodig, og at han ikke klarer å vente, men fremmer denne interpellasjonen i dag, slik at vi får denne debatten. Det er et viktig tema. Jeg er helt enig med interpellanten i at dette gjelder ikke bare barn som lever i en konfliktfylt familie. For det enkelte barn kan det være en stor konflikt selv om foreldrene ikke er i konflikt. Derfor er det viktig å se alle barna. Jeg er glad for at det er politisk enighet om at barns rett til å bli hørt skal være avgjørende. Jeg har hatt innspillsmøte med de fleste familievernkontorene der de melder om at på en eller annen måte blir barn hørt. Så er det forskjellige modeller som vi nå skal gå inn på og få rapporter om, men det er også viktig, som representanten Aasrud var inne på, at det ikke bare er familievernkontorene, men også alt det som er rundt det enkelte barn, det er viktig å ha i fokus – det at de har trygge løsninger rundt seg, det arbeidet som helsestasjonene gjør, det som både enkelte barnehager og skoler gjør. Det er mange helsestasjoner som har i oppgave i kommunene å ha gode samtalegrupper, der barn som opplever skilsmisse, kan få snakke. Samtidig er det viktig at foreldrene lar barna være med i denne avgjørelsen. Dette er noe vi skal ta med oss videre. Vi har fått noen forskningsrapporter, og det som vi nå venter på, er viktig for å følge opp Stortingets vedtak. Så vil jeg igjen minne om det som jeg var inne på i mitt hovedinnlegg, at vi har allerede satt gang direktoratet med flere ting som skal føre til at barn blir hørt ved mekling.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2015-04-30:
I Arbeiderpartiet mener vi prinsipielt at det er det til enhver tid gjeldende regelverk som skal ligge til grunn for behandlingen og avgjørelsen av saker. Det har vi ment, det mener vi, og det vil vi også mene i framtiden. Men, som jeg sa i mitt innlegg, i denne saken ble det skapt så mye usikkerhet over så lang tid at det var viktig å få satt punktum for behandlingen av disse sakene og få en avklaring for de berørte. Derfor har vi sagt at vi ikke vil utfordre det regelverket som nå er kommet på plass. Derfor har vi sagt at vi støtter den løsningen som nå er på plass.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2015-04-30:
Etterpåklokskap er jo en eksakt vitenskap, og slik som denne saken har utviklet seg, kan det være lett å si at det finnes bedre argumenter for å støtte en berostillelse i dag enn det gjorde sommeren 2014. På det tidspunktet ble det forsikret om at dette ikke var en problemstilling, og at dette skulle komme raskt på plass. Når det gjelder entusiasme knyttet til forskriftsendringer, er det kanskje noe byråkratene som lager forskriftene, først og fremst utviser, men jeg er enig med representanten Andersen i at den forskriftsendringen som kom, langt på vei er en videreføring av de punktene som ble drøftet, og som ble fastsatt i stortingsmeldingen Barn på flukt. Det deler jeg fullt ut. Så har vi hatt debatt om de forskriftene tidligere i denne salen. Da har både statsråden og andre partier vært enige med Arbeiderpartiet i at det er vanskelig å se hvilke praktiske konsekvenser det får, så det får vi komme tilbake til når forskriften har virket en tid.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2015-04-30:
Som jeg sa i mitt innlegg, er denne situasjonen oppstått fordi regjeringen brukte altfor lang tid. Det var høsten 2013 regjeringspartiene sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre stolte sto i Nydalen og fortalte at de hadde fått til en avtale på utlendingsfeltet, og at det nå var en ny politikk på vei. Det skapte mange håp. Det skapte mange forhåpninger hos de menneskene som var berørt. Men man brukte altså over et år på å få på plass en praktisk løsning, over et år på å få på plass et regelverk. I mellomtiden praktiserte man et annet regelverk. Problemet i denne saken er knyttet til de menneskene som er berørt, de forhåpningene og det håpet som ble skapt, og som man ikke klarte å levere i forhold til. Det er også grunnlaget for den saken vi behandler i dag – nettopp at mennesker ble sendt ut i strid med den politikken representanten Keshvari faktisk står for.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2015-04-30:
Problemet i denne saken er altså knyttet til at representanten Keshvari og hans partifeller, det andre regjeringspartiet og samarbeidspartiene, var ute og lovte en annen politikk, men valgte å vente over et år med å få på plass et regelverk. I mellomtiden praktiserte man noe annet. Det er et politisk problem. Jeg har ikke kritisert et juridisk problem – dette er et politisk problem. Prinsipielt mener vi, og mener fortsatt, at saker skal avgjøres etter det til enhver tid gjeldende regelverk. Men i denne typen saker, som berører menneskeskjebner direkte, har man altså et ansvar for å få på plass løsninger fort. Det som har skjedd her, har vært et problem, og det er derfor vi også står her i dag og diskuterer en sak som er skapt av regjeringen fordi man ikke har levert det man har lovt at man skulle gjøre. Det berører livet til ganske mange mennesker. Det burde også representanten Keshvari være litt engasjert i.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2015-04-30:
For meg er konsekvens en viktig del av rettssikkerheten, for konsekvens betyr at en behandler like saker på den samme måten. Det er en utfordring hvis en åpner skjønnsrommet for mye, for det vil kunne åpne for forskjellsbehandling. Så er det jo en kjent balansegang i all juss at en nettopp må ha et skjønnsrom fordi en ikke kan detaljregulere alt. Jeg har aldri sagt noe om å være rigid. Det er en betegnelse som Venstre velger å bruke. Det jeg er aller mest fornøyd med, er at vi omsider, etter ett og et halvt år – og det får representanten Skjelstad ta sin del av æren for – har klart å få på plass en løsning som skal rydde opp i dette kaoset, dette rotet, og få avklart forhåpningene til dem som trodde at de skulle få opphold i Norge, slik at de får vite om de skal leve og bygge sitt liv her eller må reise hjem til hjemlandet. Det er jeg fornøyd med at vi får på plass.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2015-04-30:
La meg få gratulere representanten Toskedal og Kristelig Folkeparti med et langvarig engasjement for de lengeværende asylbarna. Men avtalen av 8. april inneholder også en rekke innstramninger, som bl.a. regjeringspartiet Fremskrittspartiet er opptatt av å beskrive som klare innstramninger. Mitt spørsmål er ganske enkelt: Kan Kristelig Folkeparti stille seg bak og forsvare de innstramningene som er gjort i tilleggsavtalen?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2015-04-30:
Det er interessant å høre at Høyre er veldig opptatt av å fortelle om forskjellene nå og under regjeringen Stoltenberg II, for jeg kan ikke erindre at Høyre var spesielt opptatt av å fremme noe forslag eller argumentere for en praksisendring da når det gjaldt lengeværende asylbarn. Men jeg har to spørsmål til representanten. Det ene er utløst av replikken fra representanten Jenssen, som lurte på om det var sånn at Arbeiderpartiet mente at saker skulle avgjøres etter det gjeldende regelverket. Mitt spørsmål til Høyre er: Mener Høyre at saker skal avgjøres etter det til enhver tid gjeldende regelverk, sånn prinsipielt som hovedregel? Det er det ene spørsmålet. Det andre er at tilleggsavtalen på utlendingsfeltet mellom regjeringspartiene og Venstre og Kristelig Folkeparti var klar høsten 2013. Hvorfor trengte man et helt år på å få på plass en forskrift for faktisk å praktisere den politikken man var enig om?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2015-04-30:
Nå har Stortinget full anledning til den 19. mai å behandle saken fra kontroll- og konstitusjonskomiteen, så vi har ikke noe behov for å gå nærmere inn i den. Men jeg er glad for at også representanten Keshvari utviser betydelig engasjement på talerstolen. Han var jo inne på den ene bærebjelken, som han kalte det, i avtaleverket, som var betydelige innstramninger. Jeg lurer på hvilke av disse innstramningene Keshvari er så fornøyd med. Og kan han fortelle Stortinget hvilke praktiske konsekvenser vi vil få se av disse innstramningene? Den andre påstanden i innlegget til representanten som jeg synes er veldig interessant, er at denne regjeringen, i motsetning til den forrige, ifølge representanten, håndhever lover og regler, og da gjaldt utsagnet lengeværende asylbarn. Betyr det at vi for framtiden ikke vil få se flere saker med lengeværende asylbarn?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2015-04-30:
Representanten svarte ikke på noen av spørsmålene jeg stilte, så jeg benytter anledningen til å gjenta dem. Jeg forstår det da sånn at representanten ikke har noen innstramninger som han er spesielt fornøyd med, som han ønsker å fremme betydningen av for Stortinget, og hvilke praktiske konsekvenser det har. Det andre spørsmålet var veldig konkret. Når vi snakker om håndheving av lover og regler, er det sånn at representanten Keshvari kan garantere at det ikke kommer flere saker om lengeværende asylbarn, siden vi nå har fått en regjering som skal håndheve lover og regler?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2015-04-30:
La meg også starte med å gratulere Venstre med – slik de uttrykker det selv – å ha fått gjennomslag for en viktig sak i politikken for dem. Men jeg er sikker på at representanten Skjelstad også merker seg at representanten Keshvari fra Fremskrittspartiet har en – skal vi si – litt annerledes beskrivelse av hva denne avtalen innebærer, og vektlegger andre ting. Men jeg har bare ett spørsmål til Venstre, for Venstre tok på et tidspunkt initiativ til politiske samtaler i denne saken med Arbeiderpartiet. Der var vi enige om at Venstre skulle komme tilbake med et forslag til konkrete løsninger. Det fulgte ikke Venstre opp, og mitt spørsmål er bare: Hvorfor fulgte ikke Venstre opp den avtalen man hadde med Arbeiderpartiet?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2015-04-30:
Mitt poeng med å ta opp denne saken er nettopp bare for å korrigere det inntrykket offentligheten kan ha fått av at Arbeiderpartiet ikke vil følge opp de politiske invitasjonene og avtalene vi har. Men la meg få lov til å stille et spørsmål til representanten Skjelstad om hva han tenker om de innstrammingene som ligger i avtalen, og det er egentlig det samme spørsmålet som jeg stilte til representanten Toskedal: Er det slik at representanten Skjelstad står inne for og vil forsvare de innstrammingene som er gjort i tilleggsavtalen og åpnet opp for?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2015-04-30:
Jeg synes representanten Andersen viser klokskap når man ikke spekulerer så mye på hypotetiske problemstillinger. Det synes jeg kanskje også statsråden burde tenke på. Jeg har to forhold som jeg ønsker å ta opp med statsråden. Det ene gjelder den tilleggsavtalen som kom den 8. april. Den forutsetter at det skal komme på plass en lov eller en forskrift. Mitt spørsmål blir da: Når kommer denne loven eller denne forskriften ut på høring, og når vil den tre i kraft, slik at man kan begynne å behandle disse sakene og får avgjort dem, slik at vi får avklart situasjonen for barna og deres familie? Her er tid et moment. Det andre spørsmålet: Representanten Keshvari var inne på at den forrige regjeringen ikke håndhevet loven. Er det slik at statsråden er enig i den beskrivelsen fra sin innvandringspolitiske talsmann, og er han enig i at vi for framtiden ikke vil få flere saker om lengeværende asylbarn?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2015-04-30:
Når statsråden sier her at dette arbeidet har den aller høyeste prioritet, skal jeg ha respekt for at man ikke kan sette en dato – det er for så vidt greit – men dette minner jo mistenkelig om den situasjonen vi hadde i fjor sommer, om når forskriftene skulle komme på plass. Det var en av årsakene til at jeg tidligere i dag sa at etterpåklokskap er en eksakt vitenskap, da vi ikke gikk inn for berostillelse. Det jeg ønsker å utfordre statsråden en gang til på, er: Det er greit at vi ikke får en konkret dato, men hvilken tidshorisont ser statsråden for seg, med tanke på a) når loven eller forskriften trer i kraft, og b) når saksbehandlingen for de sakene som skal tas opp igjen på nytt, er ferdig?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2015-04-30:
Jeg skjønner at politisk sett er det viktig å være på god fot med sine samtalepartnere, men det kan også være klokt å stå på god fot med Stortinget og et bredt flertall der. Jeg har full respekt for at man ikke kan sette en fast dato. La meg forsøke å formulere spørsmålet på en litt annen måte: Er det sånn at vi kan forvente at vi får en lov eller forskrift som er trådt i kraft i løpet av sommeren, altså før det er blitt høst, slik at saksbehandlingen kan være gjennomført tidlig i høst?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2015-04-30:
La meg få lov til å starte med å korrigere en oppfatning. Jeg sa ikke at Arbeiderpartiet mener at man har en praksis som undergraver returavtaler, jeg vil advare mot en praksis som eventuelt undergraver returavtaler – og det går jeg ut fra at statsråden er enig i. Asylinstituttet har til hensikt å gi mennesker beskyttelse mot forfølgelse eller annen inhuman behandling i hjemlandet. Nå har jeg hørt at representanten Karin Andersen gjentatte ganger i dag har advart mot forholdene i Afghanistan, og vi har lagt til grunn i vårt standpunkt at det er opplyst at det er ingen som er blitt sendt tilbake mot de rådene som har vært gitt. La meg stille følgende spørsmål bare for å ha gjort det – det er vanskelige avveininger i disse sakene: Har Norge sendt noen tilbake i strid med utlendingsloven, Flyktningkonvensjonen, returavtaler eller andre lover, konvensjoner eller avtaler som vi er bundet av?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2015-04-30:
Jeg skjønner statsrådens påpekning av at det kan være urimelig. La meg få avgrense spørsmålet for det første til statsrådens tid i regjering og så formulere det på en annen måte. Er statsråden trygg på at de returene som er skjedd i den perioden, ikke er i strid med de lover, regler osv., som i mitt forrige spørsmål ble oppramset?
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2015-04-30:
Det er bra at det kan samles nokså bred enighet om denne saken her i dag. Samtidig er det interessant å høre representanten Sivertsen si at det er utvist mangel på lederskap, når man faktisk har funnet en avklaring på situasjonen for asylbarna som man ikke hadde funnet før. Det er også interessant å høre representanten Sivertsen si at det er viktig å være konsekvent og forutsigbar, for er det noen som ikke har vært konsekvent og forutsigbar i denne saken, er det Arbeiderpartiet. Før påske uttalte Sivertsen i flere sammenhenger at Arbeiderpartiet mener saker skal behandles etter det til enhver tid gjeldende regelverk, og ville ikke høre snakk om tilbakevirkende kraft, mens man etter påske sier at man støtter den ordningen som man har kommet fram til. Hva er grunnen til Arbeiderpartiets snuoperasjoner? Er det slik at man støtter seg på det man til enhver tid antar det er flertall for i denne salen, eller var det reelle nye vurderinger fra Arbeiderpartiets side som gjorde at man snudde?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-04-30:
Hvis man hadde villet være konsekvent, hadde det vært rimelig at Arbeiderpartiet både hadde støttet SVs forslag om å stille disse sakene i bero når saken kom opp – det ble nemlig gjort før, da vi satt i regjering og det var endringer – og at man hadde brukt tidsavgrensningen på tre år og ikke fire og et halvt år. Det har også vært gjort ved to tidligere anledninger når regelendringer er blitt varslet. Jeg merker meg at representanten fra Arbeiderpartiet sier at de ikke vil utfordre løsningen. Men jeg hører ikke noen stor entusiasme for at man nå har fått på plass et regelverk som forskriftsfester det vi var enige om i stortingsmeldingen Barn på flukt. Det stusser jeg over. Er det slik at Arbeiderpartiet egentlig ønsker at denne ordningen ikke hadde blitt gjennomført, og at man ikke burde endret forskriften i tråd med føringene i stortingsmeldingen Barn på flukt?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-04-30:
Jeg vet at Kristelig Folkeparti kjemper akkurat den samme kampen som SV gjør i disse sakene, og det har vi gjort før. Ved flere anledninger i Stortinget har vi stått sammen og sikret ordninger – i 2004 da 102 av 104 familier fikk bli og i 2007 da 1 000 barn fikk opphold. Jeg tviler ikke på viljen, men jeg har begynt å tvile på evnen eller oversikten over konsekvensene – som representanten Heidi Greni nettopp sa – fordi den første avtalen som ble inngått var jo en innstramming, en kraftig innstramming som ble oversolgt som en liberalisering. Det fikk man ikke hull på før statsråden var tatt i å feilinformere Stortinget om hva han faktisk hadde gjort, nemlig at man hadde sendt ut de lengeværende barna. Mitt spørsmål er: Har ikke Kristelig Folkeparti oversikt over konsekvensene av de avtalene de inngår, før de inngår dem?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-04-30:
Nå tror jeg vi er ved sakens kjerne, for det som var utgangspunktet her, var jo at man varslet en ny politikk. Man inngikk en avtale som var en innstramming. I mellomtida sendte man ut svært mange lengeværende asylbarn, i strid med det justisministeren sa til Stortinget, nemlig at det ikke var prioritert lenger, og alarmklokkene gikk, og Høyre satt musestille, like stille som Arbeiderpartiet, kanskje enda stillere. Fikk ikke dette en eneste gang Høyre til å lure på hva det var som egentlig foregikk? Og det er jo blitt kjent at politiet ble bedt om å prioritere utsendelser, og politiet svarte til Justisdepartementet: Da må vi gå på mottakene og sende ut de lengeværende asylbarna fra Nigeria og Afghanistan. Dette var kjent, det burde være kjent i regjeringen, og det burde være kjent for regjeringspartiene. Så da er det grunn til å spørre: Hvorfor fikk ikke Høyre på plass en avtale før, slik at man kunne ha stoppet disse uttransporteringene? Noen av de barna som har blitt utsatt for det, skal kanskje nå få komme tilbake igjen. Det er vi glade for, men det kunne ha vært en mye mer human behandling.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-04-30:
Representanten Kapur hopper over starten. Starten var at man lovte en ny politikk, men forhandlet fram en avtale som var en kraftig innstramming. Det sa alle som så avtalen, men ingen ville høre på det, og det var ikke mulig for Venstre og Kristelig Folkeparti å få til en løsning med regjeringen før justisministeren var tatt i å feilinformere Stortinget. Hva var grunnen til at Høyre ikke satte ned foten før og fikk stoppet utsendelsene, slik at færre ble sendt ut, og man kunne få regelverket på plass – slik at de ikke først ble sendt ut, og så fikk behandlet saken sin etterpå, slik SV foreslo i Stortinget at vi skulle gjøre det, og som Høyre og justisministeren overtalte alle partiene til å stemme imot? I ettertid viste det seg at begrunnelsen ikke var riktig.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-04-30:
Det er jo ingen som lurer på om Fremskrittspartiet ønsker en strengere innvandringspolitikk, det vet vi at de gjør, og at de på dette området aldri har vært noen forkjemper for lengeværende asylbarn, eller noen andre, for den saks skyld. Det kan derfor være interessant å høre om representanten kan si litt om den opprinnelige avtalen som ble inngått da regjeringen inngikk avtale med Venstre og Kristelig Folkeparti. For det var bare nødvendig å kaste ett blikk på den avtalen – selv om Kristelig Folkeparti jublet over at det var en veldig god avtale, og det gjorde Venstre også, for å skjønne at der hadde Fremskrittspartiet hatt en finger med i spillet og fått på plass en formulering som ville betydd en kraftig innstramming for de lengeværende asylbarna, nemlig passusen om at foreldrene måtte ha samarbeidet for at vurderingen skulle gjøres mer human. Da er spørsmålet: Visste Fremskrittspartiet dette? Og var det en helt bevisst innstramming som Fremskrittspartiet ville ha ønsket seg i asylpolitikken?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-04-30:
Jeg opplever at Fremskrittspartiet forsøker å tilsløre virkeligheten. Den avtalen som ble inngått om oppmyking for de lengeværende barna, var en kraftig innstramming i sin ordlyd. Det viste høringsuttalelsene, og man trengte bare ca. en time for å kikke på den for å forstå at det var det det var. Problemet da man skulle sette dette ut i livet i en ordentlig avtale, var at det visste alle – det regner jeg med at Fremskrittspartiet også visste. Statsråden visste det garantert. Man fikk altså ikke på plass en avtale som var i tråd med intensjonen, men tvert imot satt man og så på at Justisdepartementet transporterte ut mange flere lengeværende barnefamilier til bl.a. Afghanistan mens forhandlingene trakk ut i tid. Dette er en veldig dårlig behandling av de lengeværende asylbarna. Mener representanten derfor at det hadde vært bedre å få stilt disse sakene i bero inntil man hadde fått den nye forskriften på plass, slik den er nå?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-04-30:
Venstre, SV og jeg tror også Kristelig Folkeparti kunne blitt helt enige om politikken på disse områdene. Vi er veldig enige, og det har vi vært ved flere korsveger før, bl.a. da vi i 2004 fikk på plass nye endringer, og da vi i 2007 fikk på plass en ordning der 1 000 barn fikk opphold. Jeg forstår godt situasjonen når man inngår en avtale som også har sider man ikke liker. Noen ganger er de så alvorlige at man tar dissens. Det gjorde SV i regjering på noen av disse sakene. Jeg bare håper at Venstre kan huske på hver gang de henviser til de åtte tidligere årene, at det var forskjell også i den regjeringen. Helheten i den avtalen som er inngått nå, inneholder noen punkter om økt rettssikkerhet. Det er bra. Men i budsjettet er det kuttet på tilskudd til rettssikkerhet til nettopp disse gruppene. Vil Venstre rette på det?