Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1998-11-03:
La meg først få komme med noen generelle betraktninger omkring det spørsmålet vi skal behandle i denne debatten. Regjeringen ønsker å bidra konstruktivt og aktivt til kjernefysisk nedrustning og ikke-spredning. Målsettingen er å nå fram til en kjernevåpenfri verden, og jeg er glad for representanten Nybakks støtte, selv om den ikke overrasker. Vi mener at det fremste ansvar for atomnedrustning ligger hos kjernevåpenmaktene. Men alle land har et ansvar for å bidra til fremgang. Vi for vår del er oss også vårt ansvar bevisst. Samtidig må vi erkjenne at veien mot målet er de små skritts vei. Vi må bidra til å eliminere årsakene til at land har, eller vil skaffe seg, kjernevåpen. Vi må sørge for omfattende verifikasjons- og kontrollordninger, både for nedrustning og ikke-spredning. For å komme videre må de rette rammebetingelsene være til stede. Situasjonen i dag er preget av både positive og negative trekk. Det har skjedd store reduksjoner i kjernevåpenarsenalene hos atommaktene i 1990-årene. Senest på toppmøtet mellom presidentene Clinton og Jeltsin tidligere i år kom det nye viktige initiativ. Storbritannia har også gjennomført viktige nedrustningstiltak i det siste. Det ble nylig oppnådd enighet om å igangsette forhandlinger om en avtale om forbud mot produksjon av spaltbart materiale for våpenformål ved Nedrustningskonferansen i Genève. Dette er et mål vi fra norsk side lenge har arbeidet for. Samtidig er det flere trekk som gir grunn til bekymring. De indiske og pakistanske prøvesprengninger har, som representanten Nybakk var inne på, satt ikke-spredningsregimet under press. Arbeidet ved Nedrustningskonferansen i Genève har vært preget av stillstand på flere områder, og NPT-prosessen er fastlåst. Russland har ennå ikke ratifisert START II-avtalen, og dermed er veien for videre nedrustningsavtaler ennå ikke åpnet. Vi er utålmodige etter å komme videre. Vi ønsker å bidra til å gjøre dette mulig. Det er Regjeringens syn at den beste strategien for Norge er å satse på politiske prosesser hvor vi kan gi realistiske, konkrete og konstruktive bidrag til arbeidet for nedrustning og ikke-spredning. Vi kommer lenger med en pragmatisk handlingsstrategi på områder hvor vi kan utrette noe, enn ved å snakke i store bokstaver, selv om dette også er nødvendig fra tid til annen. Fra norsk side har vi fremmet forslag, senest i FNs 1. komite i oktober i år, med sikte på å myke opp den fastlåste situasjonen i Nedrustningskonferansen og i NPT. Vi har reagert kraftig mot de indiske og pakistanske prøvesprengningene og rettet appeller til Russland og den russiske Dumaen om å ratifisere START II. Vi har videre sammen med Japan lagt fram et resolusjonsforslag om tiltak for full nedrustning som vi mener er realistiske i den nåværende situasjon, selv om kjernevåpenmaktene er uenige i enkelte av forslagene. Forslaget oppfordrer kjernevåpenstatene til systematiske og progressive skritt for å redusere atomvåpnene globalt med sikte på å eliminere slike våpen, samtidig som det oppfordrer alle land til å arbeide for generell og fullstendig nedrustning under effektiv internasjonal kontroll. Det inneholder fem konkrete tiltak for å oppnå dette. Det initiativet som ble lansert 9. juni d.å. av Brasil, Egypt, Irland, Mexico, New Zealand, Slovenia, Sverige og Sør-Afrika – den såkalte New Agenda Coalition, eller 8-landsgruppen – er i utgangspunktet positivt. Et forslag til resolusjon i 1. komite under FNs generalforsamling på grunnlag av dette 8-landsinitiativet ble fremlagt i New York 26. oktober med 30 land, de aller fleste fra den alliansefrie bevegelsen, som medforslagsstillere. Sverige og Irland er de eneste EU-land, ingen NATO-land er med. Forslagsstillerne indikerte ved fremleggelsen at de fremdeles kunne være åpne for justeringer i teksten. Den uttalte intensjon med resolusjonsutkastet har vært å revitalisere det internasjonale arbeidet med kjernefysisk nedrustning. Det er overfor oss gitt uttrykk for ønske om å finne et moderat alternativ til eksisterende resolusjoner om kjernefysisk nedrustning som samtidig vil kunne skape en mer effektiv ramme for videre nedrustningspolitisk arbeid. Dette er i tråd med vårt syn. Fra Regjeringens side deler vi resolusjonsforslagets hovedmålsetting om en kjernevåpenfri verden, den generelle utilfredshet med NPT-prosessens manglende fremgang og nødvendigheten av å legge til rette for å styrke ikke-spredningsregimet og den langsiktige målsettingen om kjernefysisk nedrustning. Jeg kan svare positivt på interpellantens spørsmål om vi har vært i kontakt med forslagsstillerne for å kunne stemme positivt til resolusjonen. Sammen med blant andre Canada og Japan har vi hatt en god dialog om utformingen av konkrete tekstforslag. Vi har hatt en rekke møter for å fremlegge vårt syn på teksten og fremholde endringer som burde foretas. Vi har ønsket å få til et virkelig bidrag til bevegelse der prosessene har vært stillestående i det siste. Vi fant imidlertid tidlige resolusjonsutkast sterkt preget av velkjente og lite konstruktive synspunkter fra toneangivende land i den alliansefrie gruppen. Flere forslag var etter vår vurdering ikke egnet til å samle bred tilslutning og skape den nye giv forslagsstillerne hadde som målsetting. I løpet av konsultasjonsprosessen ble det gjort enkelte endringer som følge av de innvendinger særlig Norge, Canada og Japan fremførte. Noen av de inntatte endringer fremstår etter mitt syn som viktige. Land i gruppen av initiativtakere har enkeltvis vist betydelig vilje til å imøtekomme synspunkter som blant andre Norge har fremført. Totalt sett er vi imidlertid ikke tilfreds med de endringer som er foretatt underveis. Dette reflekterer bl.a. også at det ikke er lett for en så uensartet gruppe land å enes om forandringer i en tekst som er blitt til gjennom lange interne forhandlinger. Slik resolusjonsteksten nå står, inneholder den etter min vurdering flere problematiske formuleringer og utelatelser både i de operative og preambulære paragrafer. Forslagets preambulære del er fremdeles ganske negativ overfor kjernevåpenmaktene. Det er ingen god invitt til å myke opp en fastlåst situasjon å starte med å trekke kjernevåpenmaktenes nedrustningsvilje i tvil. Likeledes må vi notere at det ikke er foretatt endringer av vesentlig betydning som endrer inntrykket av en ubalansert behandling av kjernevåpenmaktenes nedrustningsinitiativ. Det er de ensidige og bilaterale nedrustningstiltak som har stått for den vesentligste fremgangen når det gjelder kjernefysisk nedrustning de senere år. Det er denne typen initiativ man fra norsk side har understreket er hovedsporet når det gjelder kjernefysisk nedrustning. Det er videre en vesentlig svakhet i den aktuelle situasjonen at en resolusjon om kjernefysisk nedrustning som omtaler USA og Russland ved navns nevnelse og plasserer ansvaret for manglende fremgang når det gjelder START II hos begge land, samtidig overhodet ikke nevner India og Pakistan ved navn. Det tas heller ikke eksplisitt avstand fra testene de to land nylig gjennomførte, og de to land omtales med en ny betegnelse, som stater som er «atomvåpenkapable», altså i stand til å bruke atomvåpen. Vi finner det beklagelig at man ikke er villig til å nevne navn på de land som gjennomførte prøvesprengningene, og som representerer det alvorligste anslaget mot arbeidet for nedrustning og ikke-spredning på flere år. Etter mitt syn oppnår vi ikke fremgang ved å trekke kjernevåpenmaktenes nedrustningsvilje i tvil, ved ubalansert omtale av ulike aktører eller ved å ta til orde for en rekke forslag som vi vet er uakseptable for de viktigste land i prosessen. Å legge til rette for en mer konstruktiv dialog på dette feltet er den politiske utfordringen vi står overfor. Med et mulig unntak av Canada har ingen allierte land så langt antydet at de vil kunne støtte resolusjonen som den nå står. NATOs tre kjernevåpenstater legger meget stor vekt på at alliansens medlemsland opptrer samlet og stemmer mot resolusjonen. Enkelte elementer i teksten er isolert sett problematiske for NATO-landene. Jeg regner derfor med at få eller ingen NATO-land vil stemme for resolusjonen slik den nå er formulert. Valget står mellom å avstå eller å stemme imot. Min konklusjon er derfor at selv om vi kan stille oss bak mange av intensjonene og elementene i resolusjonen, er den i sin nåværende form ikke egnet til å bli et bredt, nytt alternativ for å skape bevegelse og fremgang i nedrustningsprosessene. Regjeringen ønsker som nevnt å bidra aktivt til kjernefysisk nedrustning og ikke-spredning, og nå frem til en kjernevåpenfri verden. Resolusjonen slik den nå fremstår, reiser en rekke vanskelige spørsmål som vi må ta stilling til, og som vi er i dialog med våre NATO-partnere om. Vi kjenner fremdeles ikke den endelige teksten det skal voteres over. Regjeringen vil fortsette sin dialog også med forslagsstillerne, og Regjeringens beslutning vil bli fattet når den endelige tekst foreligger, og også i lys av holdningen hos allierte land. Avstemningen vil antakeligvis først komme i neste uke.