Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2008-04-24:
Jeg hører med til dem som mener at EØS-avtalen fortsatt gir et godt grunnlag for vårt forhold til EU, og det gleder meg at samarbeidet nå også omfatter områder som strengt tatt ikke ligger innenfor EØS-avtalen, men som likevel har stor betydning både for EU og for Norge. Det er på mange måter et paradoks at fiskerisamarbeidet mellom EU-landene og Norge stadig utvides, og at EU åpenbart henter inspirasjon fra Norge når de nå utformer sin nye fiskeripolitikk. Vel vitende om at fiskeripolitikken var en hovedårsak til at kystbefolkningen i Norge sa et massivt nei til EU-medlemskap ved folkeavstemningene både i 1973 og i 1994, er det en skjebnens ironi at EU i dag er det desidert viktigste markedet for norske sjømatprodukter, og at EU er en mektig forbundsfelle i kampen mot ulovlig, uregistrert og urapportert fiske. Det skulle forresten bare mangle. Men det er grunn til å understreke, fordi noen her hjemme åpenbart synes å mene noe annet, at alternativet til de forpliktende fiskeriavtalene vi har med EU - og med andre land - er kortsiktig overfiske, ødelagt ressursgrunnlag og lovløshet. For et lite land som Norge er internasjonalt forpliktende avtaler bærebjelken i en bærekraftig ressursforvaltning. Derfor er det så viktig at vi stadig viderefører dette samarbeidet. Stortinget skal om noen dager behandle havressursloven, altså et helt nytt lovverk som omhandler viltlevende marine organismer. Et hovedpoeng i det nye lovverket er det som kalles bioprospektering, altså leting etter naturstoff i genetisk materiale i den hensikt å utnytte dette kommersielt. Her kan kanskje kreftgåten finne sin løsning. Her kan nye legemidler finnes. Det er svært viktig at det etableres et internasjonalt regime som regulerer uttaket av marine genetiske ressurser, og flertallet i næringskomiteen, alle unntatt medlemmene fra Fremskrittspartiet, selvfølgelig, ber Regjeringen følge opp dette banebrytende arbeidet slik at Norge bidrar til etableringen av internasjonale avtaler i tråd med forvaltningsprinsippene i havressursloven. Og EU kunne være en god begynnelse. Jeg har merket meg at Europaparlamentets fiskerikomite besøker Norge i slutten av mai og begynnelsen av juni, nærmere bestemt Nord-Norge og Trøndelag. Rent bortsett fra at det understreker EUs voksende interesse for norsk fiskeripolitikk, er det også et uttrykk for parlamentets økende betydning i EUs beslutningssystem. Jeg er ubetinget enig med utenriksministeren når han i sin redegjørelse peker på at Lisboa-traktaten øker Europaparlamentets myndighet både som lovgiver og i utviklingen av unionens felles politikk. Jeg er også enig i at det er en utfordring til oss som parlamentarikere, fordi det gir oss nye muligheter til å øve innflytelse. Utenriksministeren konstaterer at parlamentet er den EU-institusjon vi har dårligst kontakt med. Og la meg legge til: Det er ikke EU-parlamentets skyld. Jeg er i likhet med flere av de andre talerne i dagens debatt overrasket over at Stortingets presidentskap fortsatt ikke har reagert på utenrikskomiteens anmodning om å opprette vår egen representasjon i EU-parlamentet. Rett nok har Stortinget så langt styrket partigruppenes mulighet til å pleie kontakten med sine respektive partigrupper i EU-parlamentet, samtidig som Stortinget har styrket sin egen EU/EØS-administrasjon. Jeg synes imidlertid det er bemerkelsesverdig at Stortinget så langt ikke har benyttet seg av den muligheten EU-parlamentet selv har åpnet for oss, og som etter min oppfatning er en nødvendig forutsetning for Stortingets eget og partigruppenes EU-arbeid. Nettopp fordi vi er et «utenfor»-land, og jeg er altså ikke av dem som skjemmes over det, er det dobbelt viktig at vi øver innflytelse på EUs beslutningssystem der vi kan. På noen områder er Norge faktisk en stormakt. Det gjelder fisk, det gjelder energi, og det gjelder maritim politikk. Der blir vi lyttet til. Men også på andre områder, der vi ikke nødvendigvis har tradisjonelle eller naturlige forutsetninger, blir vi hørt. Et slikt område er romfartspolitikken, der Norge mot alle odds øver betydelig innflytelse, simpelthen i kraft av vår kompetanse. Vår deltakelse i EUs romfartsprogrammer er grunnlag for en milliardindustri der hver krone vi investerer, gir femfold igjen.