May Britt Vihovde (Venstre), 2004-06-16:
Venstre sluttar seg til utanriksministeren si utgreiing og dei perspektiva som blir trekte opp. Internasjonal terror fører til at den tryggingspolitiske situasjonen i verda framleis er ustabil, noko aksjonane i Madrid gav oss eit skrekkeleg bilete på, slik utanriksministeren også peikte på. Internasjonal terror er ein trussel mot demokratiet og må nedkjempast gjennom internasjonalt samarbeid, der FN sit i førarsetet. Samtidig må vi også gå djupare inn i årsakene til terrorhandlingar. Vi må sjå på kva som kan gjerast for å gjenoppretta og betra tillitsforholdet mellom menneske på tvers av religionar og regionar. Situasjonen i Irak er framleis svært ustabil og utrygg. Vi opplever daglege bombeangrep i Bagdad, og konflikten mellom amerikanske okkupasjonsstyrkar og lokale geriljasoldatar i Najaf viste oss at det ikkje finst enkle løysingar på Irak-spørsmålet. Likevel gir Tryggingsrådet sitt samrøystes vedtak av resolusjon 1546 grunnlag for forsiktig optimisme. Resolusjonen gir eit grunnlag for å overføra suvereniteten i landet til den utnemnde interimsregjeringa 30. juni og eit grunnlag for at okkupasjonen av landet kan halda opp. Okkupasjon skapar ikkje fred. Det internasjonale samfunnet må derimot bidra til oppbygging av landet. Vi må gjera vårt for at det kan bli halde frie val og etablert eit demokratisk styre. Samtidig som vi må vera med på å sikra stabilitet og tryggleik i landet, har vi også eit ansvar for å bidra til at eit legitimt irakisk sjølvstyre blir etablert. Den samrøystes resolusjonen 1546 gir eit godt grunnlag for dette. I resolusjonen blir også FNs medlemsstatar bedt om å gi militære bidrag til den fleirnasjonale styrken, noko som avklarar det folkerettslege grunnlaget for norsk militær deltaking. Okkupasjonsstyrkane sine overgrep mot irakiske fangar i Abu Ghraib-fengselet er sjokkerande og totalt uakseptabelt. Denne typen behandling av fangar er i strid med èèvekonvensjonen, bryt med grunnleggjande menneskerettar og er dermed i strid med folkeretten. Venstre er tilfreds med at norske myndigheiter har gitt uttrykk for dette overfor USA, og at amerikanske myndigheiter set i verk etterforsking av forholda, slik at dei ansvarlege kan straffast. Utanriksministeren har tidlegare gitt uttrykk for skuffelse over at USA har valt å bli ståande utanfor Den internasjonale straffedomstolen. Denne skuffelsen kunne det vera på sin plass å gjenta overfor amerikanske myndigheiter. Utanriksministeren peiker på at i konflikten mellom israelarar og palestinarar ser det ut til at partane er fanga i ein vond sirkel av angrep og hevn. Vald og terror kan ikkje forsvarast, og Venstre tar sterkt avstand frå palestinske terrororganisasjonar sine angrep på sivile israelarar. På same måte tek vi like sterk avstand frå Israel sine brutale aksjonar. Det ligg eit stort ansvar både på palestinsk og på israelsk side for å få ein slutt på valdshandlingane. Men den israelske okkupasjonen er den underliggjande grunnen til dagens vonde spiral av vald og terror, og Israel har som okkupasjonsmakt eit spesielt ansvar for at dialogen blir teken opp igjen. Det er difor positive signal vi ser når den israelske regjeringa no varslar at Israel vil trekkja seg ut av Gaza og fire busetnader på Vestbreidda. Å følgja opp ei tilbaketrekking i tråd med det såkalla vegkartet, er den einaste openberre vegen for å få ein slutt på valden i regionen. Det er difor viktig at det internasjonale samfunnet, og då særleg Kvartetten, beståande av FN, EU, USA og Russland, legg eit press på israelske myndigheiter, slik at tilbaketrekking faktisk finn stad. Det er ikkje mogleg å oppnå fred gjennom å mura eit folk inne. At israelarane held fram med bygginga av muren, er vel det trekket i utviklinga i regionen som gir minst håp for framtida. Det som er meint å skulla stoppa terroristar, fører til endå større problem for den allereie hardt pressa palestinske sivilbefolkninga. Det blir ytterlegare vanskeleg å koma på arbeid og besøke familie på den andre sida av muren. Dei svært vanskelege økonomiske og sosiale forholda for bebuarane vil bli forverra, og den allereie svake palestinske økonomien blir svekt ytterlegare. Vi bør ha kome til den historiske erkjenninga at bygging av murar mellom land ikkje løyser konfliktar, snarare tvert imot. Det tok 50 år å bryta ned muren som delte Europa. Vi må gjera alt som står i vår makt for å stoppa at muren som no bokstaveleg talt skal skilja israelarar og palestinarar, blir ståande like lenge. Skal vi byggja fred, må vi byggja tillit. Den største trusselen mot fred og fridom er eit aukande konfliktnivå mellom dei vestlege demokratia og den arabiske verda. I ein atmosfære av mistillit og harme vil ytterleggåande krefter - også terroristar - få auka grobotn. Kampen mot fundamentalisme og terror må førast med handlekraft og styrke, men også med ei klar forankring i demokratiske og menneskerettslege verdiar. Fred er basert på tillit og respekt, og må i første rekke byggjast gjennom mellommenneskeleg samkvem og forståing. Det er eit problem at slikt samkvem i altfor liten grad eksisterer mellom dei vestlege og dei arabiske landa. Venstre ønskjer å ta til orde for at vi utgreier korleis Noreg kan bidra til å styrkja eit slikt samarbeid - mellom einskildmenneske, frivillige organisasjonar, politiske parti, næringsliv og andre. På den måten kan vi vera med og dempa konfliktar og syta for at gjensidig forståing og respekt blir utvikla til erstatning for fordommar og generell skjerping av motsetnader og konfliktnivå. I krigen mot terror er humanitær innsats i større fare enn nokon gong tidlegare. Dette såg vi eit fælsleg eksempel på gjennom drapa på fleire av Legar utan grenser sine utsende i Afghanistan for nokre veker sidan. Denne typen handlingar er berre eigna til å skapa frykt og ustabilitet og gjera situasjonen endå verre for lokalbefolkninga, som er avhengige av den hjelpa som humanitært personell yter. At terroristar ser seg tente med å angripa uvæpna humanitært personell, er tragisk og avskyeleg. Vi er avhengige av at humanitære organisasjonar også i framtidige konfliktar må kunna operera under vern av nøytralitet. Ei samanblanding av militær og humanitær innsats, slik vi har sett eksempel på både i Afghanistan og i Irak, er med på å trua den nøytraliteten som dei frivillige organisasjonane er avhengige av. Raudekrossen opplyser at dei berre kan oppfylla sitt mandat og gi ofra for konflikt vern og assistanse der det eksisterer eit humanitært rom som er tilgjengeleg for og respektert av alle. Når ein organisasjon som Raudekrossen, med si historie, føler at forståinga av verkeleg humanitær innsats og behovet for å bevara eit humanitært rom er under press, ja, då er det eit faresignal som verda må ta innover seg.