Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-12-07:
Samtidig som vi diskuterer budsjettet i Stortinget i dag, starter forhandlingene om en ny klimaavtale i København. Der må vi lykkes med å begrense den gjennomsnittlige temperaturøkninga med 2 grader. Det betyr at vi internasjonalt står overfor store utfordringer, og det er utfordringer med to sentrale trender: stor befolkningsvekst og sterk økonomisk vekst. Det krever energi, og det medfører også store utslipp av klimagasser. Skal vi motvirke global oppvarming, må vi ta kraftige kutt i utslippene av klimagasser. Vi trenger klare, internasjonale kjøreregler. Derfor er København så viktig. I tillegg til at Regjeringa jobber for en stram internasjonal klimaavtale, jobber vi aktivt på hjemmebane. På energiområdet satser vi for det første på energieffektivisering, vi satser også på utbygging av fornybar energi, og ikke minst på CO2-håndtering. Vi kommer ikke utenom at verden i lang tid vil trenge olje og gass, også i et 2-gradersscenario. Bare det å kompensere for fallende produksjon fra eksisterende felt er en stor utfordring som bl.a. vil kreve teknologiutvikling. Regjeringa vil fortsatt forvalte petroleumsressursene slik at Norge opprettholder sin rolle som en langsiktig og forutsigbar leverandør av energi – slik bidrar vi til Europas energisikkerhet. Samtidig er vi helt avhengig av å lykkes i utvikling og bruk av teknologi som reduserer klimagassutslippene nasjonalt og globalt. Verden trenger nye teknologigjennombrudd. Vi har derfor en jobb å gjøre når det gjelder å finne fram til gode og miljøvennlige løsninger. Siden forrige budsjettdebatt har jeg hatt gleden av å være med på viktige og interessante hendelser i Norge i så måte. Jeg har lyst til å nevne tre banebrytende prosjekter i verdensklasse. For det første: Byggestarten for teknologisenteret på Mongstad, der ulike teknologier for fangst av CO2 skal bli satt på prøve. For det andre: Åpningen av HighWind-mølla, som er verdens første fullskala flytende vindmølle. For det tredje, som jeg hadde gleden av å være med på åpningen av på Hurum for svært kort tid siden: verdens første prototype på et fullskala saltkraftanlegg – en teknologi som kan ha et stort potensial på verdensbasis, med norske Statkraft i førersetet. Årets budsjett er offensivt når det gjelder nettopp teknologiutvikling. Regjeringen har prioritert forskning og utvikling innenfor fornybar energi, innenfor energieffektivisering og innenfor karbonfangst og -lagring. Vi har prioritert det betydelig i år, som vi har gjort de foregående årene. I 2010-budsjettet foreslås en økning på totalt 300 mill. kr. Det er i tråd med klimaforliket. Bare over Olje- og energidepartementets budsjett er bevilgningene til forskning innenfor disse områdene kommet opp i om lag 500 mill. kr. Det er en tredobling av bevilgningene til formålet i forhold til 2006. Det er jeg svært fornøyd med. Økt innsats innenfor forskning og teknologiutvikling hadde ikke vært mulig uten det brede engasjementet vi ser fra nærings- og forskningsmiljøer, som bl.a. tydeliggjøres gjennom arbeid med vår felles strategi for energiforskning, Energi21. Strategien legger grunnlaget for at økninga i bevilgningene raskt kan omgjøres til konkrete forskningsresultater og derav -prosjekter. I 2010 legger vi også opp til en økning i petroleumsforskninga. Målet er at mer energieffektive teknologiløsninger kan bidra til lavere klimagassutslipp på norsk sokkel. Etableringa tidligere i år av åtte forskningssentre for miljøvennlig energi har vært en suksess. Det er en ordning som vi kan bygge videre på. Så innenfor teknologiforskning skjer det mye. Det er en nødvendig forutsetning for å lykkes i klimakampen. Jeg er nå i gang med arbeidet med en ny stortingsmelding om petroleumspolitikken, slik Regjeringa varslet i regjeringsplattformen for perioden 2009–2013. Aktiviteten på norsk sokkel er i endring. Oljeproduksjonen faller, og gassproduksjonen begynner å nærme seg toppen. Over de siste par åra har kostnadsnivået på sokkelen eksplodert. Framtidas prosjekter på norsk sokkel er mange og små, heller enn store og få. Sammenholdt med kostnadsnivået er det utfordrende å få lønnsomhet i disse småfunnene. Det er også utfordringer knyttet til å sikre framtida til våre gamle felt. Jeg har et sterkt ønske om å få med hele landet i arbeidet med denne meldinga. Jeg hadde derfor samråd med relevante aktører i Stavanger og Kristiansund i forrige uke og planlegger slike samråd over hele landet – fra Hammerfest i nord til Arendal i sør – i løpet av vinteren. Jeg håper å få gode innspill til det videre arbeidet, som altså skal ende opp med en behandling i denne salen. Deler av leverandørindustrien står overfor en krevende situasjon på kort sikt. Det har vi med oss i arbeidet, men meldinga vil først og fremst fokusere på de langsiktige utfordringene petroleumsvirksomheten står overfor. Utgangspunktet mitt i utforminga av petroleumspolitikken er at vi skal ha en god forvaltning av nasjonalformuen og bred støtte til de lange linjene i petroleumspolitikken. Vi skal oppnå det gjennom balanserte og helhetlige løsninger og en tydelig og forutsigbar politikk. I arbeidet med meldinga er det noen temaer jeg vil legge særlig vekt på: For det første å finne gjenværende ressurser i områder der vi ønsker petroleumsvirksomhet, for det andre å utvinne mer fra eksisterende felt og funn, for det tredje klimagassutslipp og energibruk i sektoren, og, som et fjerde punkt, sysselsettinga i næringa. Dette er ikke en uttømmende liste, men den gir et bilde av noen sentrale elementer, sett fra mitt ståsted. Når det gjelder tidsplanen for dette arbeidet, er det slik at rammene for ikke-åpnede områder, bl.a. utenfor Lofoten og Vesterålen, kystsonen nord i Norskehavet og Barentshavet nord, vil bli behandlet i forbindelse med oppdateringa av forvaltningsplanen for Lofoten og Barentshavet. Det vil være naturlig å se på framleggelsen av petroleumsmeldinga i sammenheng med denne oppdateringa. Arbeidet med sjølve meldinga antar jeg vil ta ca. et år. Energibruken i samfunnet må bli mer effektiv. IEA peker på at halvparten av reduksjonen i klimagassutslippene må tas gjennom energieffektivisering. Dette følger vi opp. I vår bad jeg Jan Reinås lede arbeidet i Lavenergiutvalget. De fremmet sin anbefaling i juni, og jeg vil følge opp dette arbeidet videre. I den nye regjeringsplattformen har vi sagt at vi skal lage en handlingsplan for energieffektivisering i bygg, men når det gjelder energieffektivisering, må vi jobbe bredere og legge til rette for gradvise innstramminger. Den nye tekniske forskriften for bygg gjelder fra 1. august i høst. Den setter nye krav til bedre og mer miljøvennlig energibruk i bygg – i praksis mer isolasjon, tettere vinduer, mer bruk av fornybare energikilder. Samtidig har Regjeringa sendt et forslag til Nytek på høring, med ytterligere, strengere krav. I industrien er det kanskje aller mest å hente når det gjelder å spare antall kilowatt. Enova har brukt 0,5 milliarder kr på energieffektiviseringstiltak i industrien bare i år. Det er mer enn det som er brukt til enøk i industrien i alle andre år tidligere til sammen. Vi satser systematisk på energiomlegging. Den økte satsinga gjennom Enova har gitt gode resultater. Siden 2006 og fram til og med juli i år er det gitt tilskudd til prosjekter med et forventet energiresultat på om lag 7,5 TWh pr. år. Jeg vil spesielt peke på fjern- og nærvarmesatsinga. Vi har gått fra en situasjon hvor fjernvarme nærmest var en ikke-løsning i Norge, til at vi i dag har utbygd fjernvarmerør i 19 av landets 20 største byer. Enova har nå utløst investeringer på 6 milliarder kr i fjernvarmenett. Jeg har også lyst til å nevne at vi har styrket NVEs kapasitet når det gjelder konsesjonsbehandling. Det er en nødvendighet for å få fornybarsatsinga ytterligere forsterket. Kapasiteten er nær fordoblet i 2009 sammenlignet med 2005. Jeg har også lyst til å nevne at vi er i en situasjon når det gjelder konkret gjennomføring av prosjekter, hvor vi har bygd ut nær dobbelt så mye vind- og vannkraft som de andre nordiske landene i perioden 2006–2008. Så gjennom det som skjer gjennom konsesjonsbehandlinger, kommer det også konkrete resultater. For å forsterke dette ytterligere ble vi i høst enig med Sverige om prinsippet for utvikling av et felles marked for elsertifikater, med oppstart fra 2012. Vi har, som Stortinget er kjent med, også kommet med en overgangsordning som skal sørge for framdrift i prosjektene fram til den datoen, og vi går inn og gir tilbakevirkende kraft for vannkraftverk med byggestart etter 1. januar 2004 og installert effekt inntil 1 MW. Så er det også slik at nett er en forutsetning for fornybarsatsinga. Skal satsinga på fornybar energi lykkes, er det helt avgjørende å få kuttet produksjonen til nettet og få energien fram til forbrukerne. Det vil kreve betydelige investeringer i nett framover, både innenlands og mot utlandet. Og jeg er innstilt på at vi skal gjøre den jobben. Så ser vi at det er miljøutfordringer knyttet til nettutvikling, og den diskusjonen vi nå bl.a. ser i forbindelse med Sima–Samnanger-overføringa, illustrerer nettopp hvilke konflikter som er knyttet til både utbygging av fornybar energi generelt og nett spesielt. Så vil jeg i avslutninga av mitt innlegg bare henvise til det store arbeidet som nå skjer rundt CO2. Det er mulig at vi i Norge nå ser på det som den naturligste ting i verden at vi i 2010 skal bruke 3,5 milliarder kr på CO2-prosjekter. Det er naturlig på den måten at CO2 er en del av løsninga, men det er definitivt et løft og en satsing som aldri før har vært gjort i dette landet for å få på plass en økologi som vil rense CO2 fra fossile energikilder. Det trengs for å lykkes i klimakampen.