Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-02-25:
Riksrevisjonens årlige dokument om kontroll med statens eierinteresser følges alltid med stor interesse og en viss frykt – kan en si – i de departementene som forvalter eierinteressene. Næringsdepartementet er jo i stigende grad et departement som forvalter store eierskap på vegne av staten. Det er mitt klare inntrykk, som også har vært referert av et par av dem som har hatt ordet tidligere, at en del av påpekningene fra Riksrevisjonen er blitt rettet opp før kontroll- og konstitusjonskomiteen har fått gi uttrykk for sitt syn. Ingenting er for så vidt bedre enn det. Komiteen tar i sine generelle merknader opp ett viktig spørsmål. Det er hvorvidt statsrådene gjennom styringssignaler har fulgt opp Stortingets intensjoner av ikke-økonomisk art. Komiteen ber Riksrevisjonen vurdere hvorledes dette kan gjøres på best mulig måte. Det er et viktig spørsmål og et meget komplisert spørsmål. Såkalte styringssignaler kan være så mangt og trekker definitivt i forskjellige retninger. Jeg mener at forutsetningen bør være at styringen av våre bedrifter skal skje gjennom klare vedtak, vedtak som videreformidles til det aktuelle selskapet ved at det treffes på de rette steder. Det vil stort sett si i generalforsamling eller eventuelt ved brev fra departementet til selskapet ved tildeling av midler. Da har også Riksrevisjonen et utvetydig grunnlag for sin kontroll. Stortingets og Riksrevisjonens kontroll med fristilling av statlige virksomheter er også et sentralt spørsmål som komiteen tar opp, og jeg vil nevne at dette bl.a. vil inngå som en naturlig og viktig del i forbindelse med det nylig nedsatte Statseierskapsutvalgets arbeid. Hva gjelder Nærings- og handelsdepartementets saksfelt, har komiteen tatt opp engasjementet av en advokat i forbindelse med salg av statens aksjer i Medisinaldepotet. Det er vel kanskje det punktet i hele innstillingen hvor komiteen uttrykker den sterkeste kritikken. Der står det: «Komiteen stiller seg sterkt kritisk til den sammenblanding av roller hvor styreleder også har vært selskapets advokat, som har funnet sted. Komiteen vil presisere at selskapers styremedlemmer eller virksomheter disse er tilknyttet, ikke bør utføre konsulentoppdrag eller andre særskilt honorerte oppdrag for det selskapet de sitter i styret i.» Det er en kritikk som er sterk, og som jeg fullt ut deler. Når det gjelder Norsk Medisinaldepot ASA, salget av statens aksjer i den forbindelse og styreleders engasjement utover det å være styreleder, også som juridisk rådgiver, var det noe som fant sted før undertegnede tiltrådte. Det vil være allment kjent at jeg har tatt tak i hele problemstillingen knyttet til habilitet i forhold til det å sitte i styrer. Jeg har, som Stortinget også vet, foretatt øyeblikkelige utskiftninger i en del styrer når jeg har funnet situasjonen utilfredsstillende nettopp i forhold til dette. Etter mitt skjønn bør man som en hovedregel tilstrebe at ikke bare de personer som har oppdrag, men også personer som har hatt oppdrag, eller for den saks skyld har vært ansatt i selskapet over – jeg vil si – en femårsperiode, ikke bør velges inn i disse styrene. Vi er helt avhengige av troverdighet på dette området. Jeg er glad for at den kritikken er nedfelt så klart og vil være et nyttig styringssignal i det videre arbeidet. Jeg er også glad for at komiteen deler den oppfatningen.