Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-04-11:
Takk til interpellanten for et viktig, aktuelt og bredt anlagt spørsmål. Sudan har lenge og under skiftende regjeringer vært høyt prioritert utenriks- og utviklingspolitisk for Norge. Her har vi en kontinuitet, og det har vært bred oppslutning om linjen. Engasjementet har ikke minst vært bygd rundt et aktivt freds- og forsoningsarbeid, hvor vi var spesielt delaktige i fremforhandlingen av fredsavtalen mellom nord og sør i 2005. Jeg slutter meg til anerkjennelsen av tidligere utviklingsminister Frafjord Johnson i den sammenheng. Vi har fulgt gjennomføringen av denne avtalen, CPA-avtalen som den kalles, tett gjennom de siste seks årene – et arbeid som kulminerer nå når Sør-Sudan blir en selvstendig stat 9. juli. Engasjementet er godt debattert her i Stortinget og i de store norske frivillige organisasjonene og akademiske miljøene, som også følger situasjonen i Sudan og denne delen av Afrika. Aktive norske utenriksstasjoner i denne regionen og en stor bistandsportefølje har, i kombinasjon med en hyppig kontakt med partene og flere politiske besøk til Khartoum og Juba, plassert Norge som en av de sentrale internasjonale aktørene i Sudan-sammenheng. Vi deltar i internasjonale fora for Sudan og samarbeider spesielt tett med de andre troikalandene USA og Storbritannia. Samarbeidet her vil bli enda viktigere i tiden fram mot 9. juli og tør jeg si, etter. Åtte ganger det siste året har troikalandenes utenriksministere avgitt felles uttalelser eller brev om Sudan, som har bidratt til å skape ny dynamikk i forhandlingsprosessen mellom nord og sør. Det er viktig at det nå ikke glipper på oppløpssiden, om jeg kan si det slik. Den vellykkede gjennomføringen av folkeavstemningen i Sør-Sudan var oppløftende, men er ingen garanti for at freden er sikret. Vi støtter arbeidet til AU-panelet med tidligere president Mbeki i spissen, som tilrettelegger for de pågående forhandlingene om rekken av nøkkelspørsmål. Blant slike store spørsmål er grenseordninger og de ulike sikkerhetsutfordringene knyttet til etableringen av to stater, fordeling av oljeinntektene, håndtering av den store gjeldsbyrden, etablering av en ny valuta i sør og ivaretakelsen av statsborgerrettigheter. En fredelig sameksistens mellom sør og nord vil helt klart være best tjent med at så mange som mulig av disse utestående spørsmålene er håndtert før løsrivelsen. Men tiden er i ferd med å løpe ut, og det er mulig at flere elementer vil være uløst den 9. juli. Norges hovedbudskap til partene er at det er kun gjennom å samarbeide økonomisk, politisk og sikkerhetsmessig at begge kan sikre fred og utvikling i to bærekraftige stater. Også Sudans naboland følger utviklingen nøye og er opptatt av å forhindre ny konflikt mellom nord og sør, noe som ikke bare ville ramme sivilbefolkningen i Sudan, men også bidra til å destabilisere hele regionen og skape store negative ringvirkninger i nabolandene. Det viktigste Norge kan gjøre for å sikre fred og utvikling i regionen, er å fortsette vår politikk med aktivt å medvirke til et fredelig sluttspill i Sudan, bruke alle våre kanaler, ha gode, relevante innspill og et bredt kontaktnett i og utenfor landet. Når det gjelder statsbygging og samfunnsutvikling, er jeg helt enig med interpellanten i at Norge har helt spesielle forutsetninger for å spille en sentral partnerrolle i sør, men også for nord. Men også nabolandene i regionen og regionale organisasjoner som Den afrikanske union – AU – Den arabiske liga og ikke minst FN og sentrale land som Kina, USA og EU-landene er viktige partnere for Sudan. Den norske bistanden er nært knyttet til det politiske engasjementet som har hatt gjennomføringen av fredsavtalen som et hovedmål. I år har vi derfor støttet gjennomføringen av valgene i 2010 og folkeavstemningen, og det har stått i sentrum for oss. I en annen sektor, i spørsmålet om utvikling av oljesektoren og fordeling av oljeressurser, har Norge fått en betydelig rolle gjennom vår støtte gjennom flere år til både myndighetene i nord og i sør. Norske oljerådgivere er sentrale i forhandlingene om en ny avtale om oljesamarbeid også etter CPA-periodens utløp. Fjorårets norske bistand til Sudan utgjorde vel 700 mill. kr. En vesentlig del av bistanden, 355 mill. kr, kanaliseres gjennom FN-systemet. I tillegg har de organisasjonene som mottar mest kjernestøtte fra Norge – UNDP, UNICEF og UNFPA – store programmer både i nord og i sør. Vel en tredjedel av dette er humanitær innsats både i nord, hovedsakelig i Darfur, og i sør. I januar 2010 undertegnet miljø- og utviklingsminister Solheim en intensjonsavtale med regjeringen i Sør-Sudan om et langsiktig strategisk samarbeid. Sør-Sudan er primært interessert i norsk kunnskap om forvaltningen av petroleumsressursene og inntektene fra disse. Dette finner nå sin form gjennom et samarbeid på det makroøkonomiske området med Sør-Sudans finans- og planleggingsdepartement. Både Statistisk sentralbyrå og Olje for utvikling er sentrale partnere her. Denne innsatsen er også viktig for å forebygge og bekjempe korrupsjon i sør – et stort og vedvarende problem. Norge har vært tydelig overfor lederskapet på at vi forventer at de tar kampen mot korrupsjon alvorlig og sørger for å rettsforfølge misligheter. Den nye staten i sør har svake og sårbare institusjoner. Dette er ikke en tidligere koloni som nå skal styre seg selv. Det er en ny stat som blir til i et borgerkrigsrammet land. Norge har dreid bistanden mot institusjons- og kapasitetsutvikling, også utenfor oljesektoren. Et eksempel: Sammen med bl.a. UNDP har vi utviklet et program for å rekruttere statstjenestemenn og -kvinner fra nabolandene til den sørsudanske administrasjonen. Norge samarbeider nært med de etablerte norske organisasjonene i Sudan, mange av dem med stort og betydelig nettverk. Kirkens Nødhjelp og Norsk Folkehjelp har – i lys av sin innsats gjennom en årrekke – en sentral plass i sørsudanernes bevissthet. I tillegg har organisasjoner som Flyktninghjelpen og Norges Røde Kors viktige programmer. Organisasjonenes kompetanse, kontinuitet og arbeid er veldig verdifullt, ikke minst nå under oppbyggingen av det sivile samfunn i Sør-Sudan. Som interpellanten med rette påpeker, vil Sør-Sudan fortsatt stå overfor store utfordringer etter 9. juli. Men jeg vil gjøre det klart at Norge vil fortsette å være en sentral partner for den nye staten i sør og delta aktivt i det internasjonale samarbeidet for å sikre statens videre utvikling og stabilitet. Vi må være realistiske. Det finnes ingen enkle løsninger, heller ikke i Sør-Sudan. Det vil ta tid å bygge opp styringsapparatet. Vi må ha et langsiktig perspektiv på innsatsen vår. Det kan komme tilbakeslag. En hovedutfordring i sør vil være sikkerheten internt. Vi kan allerede nå konstatere at det er uro i enkelte områder. Et godt lederskap som åpner for en bred og demokratisk deltakelse i de politiske prosessene i sør, blir viktig. Det gjelder også oppbyggingen av en velfungerende sikkerhetssektor under demokratisk kontroll og et politikorps med tilstrekkelig kompetanse og kapasitet, noe som vil være av stor betydning for en fredelig utvikling i Sør-Sudan generelt og for beskyttelsen av sivile spesielt. Vi har nå til vurdering om og hvordan vi på norsk side best kan støtte sudanske myndigheters arbeid med nettopp sikkerhetssektorreform. FNs rolle i Sør-Sudan etter 9. juli vil bli viktig. FN vil fortsette å være bredt engasjert gjennom sine utviklingsorganisasjoner og humanitære organisasjoner og med en ny fredsoperasjon. Norge er med i denne diskusjonen om innretningen av FNs rolle og om mandatet for en ny operasjon. Fra vår side har vi lagt vekt på at mandatet må være solid forankret hos myndighetene i sør, og at det må være realistisk med hensyn til de ressurser som settes inn. Vi deltar med et tjuetalls militære stabsoffiserer og observatører samt åtte politirådgivere i den pågående FN-operasjonen i Sør-Sudan. Vi planlegger å videreføre den militære deltakelsen på samme nivå som i dag, mens vi vil øke politideltakelsen med fire rådgivere. Samtidig vil jeg understreke at mye fortsatt er uavklart når det gjelder en fremtidig FN-operasjon i sør. Det skyldes særlig uavklarte spørsmål mellom nord og sør, noe som vil påvirke oppsettet for en ny operasjon, inkludert spørsmålet om fortsatt FN-nærvær i nord. Som det har vært påpekt: Også Nord-Sudan står overfor store utfordringer. Etter 9. juli vil landets areal være redusert med en tredjedel, og landet risikerer å miste store deler av oljeinntektene. I denne skjøre overgangsperioden er det helt nødvendig å bidra til at de resterende deler av Sudan ikke opplever et økonomisk sammenbrudd, noe som kan føre til en ny konflikt. En avtale om fortsatt samarbeid i oljesektoren er avgjørende for økonomisk overlevelse for både nord og sør. Som nevnt er Norge rådgiver på dette området, ja vi er den eneste internasjonale rådgiver for begge parter i oljespørsmål. Vi har lagt vekt på å forsikre Nord-Sudan om at norsk støtte vil fortsette også etter at Sør-Sudan blir selvstendig. Vi samarbeider med internasjonale partnere som kan bidra til økonomisk stabilitet og sikkerhet, inklusiv å utvikle strategier for å håndtere gjeldsbyrden og mulige endringer i sanksjonsregimet. I den sammenheng er det vårt budskap at myndighetene i Khartoum bør anstrenge seg langt mer for å finne en varig løsning på konflikten i Darfur og fortsette utviklingen mot demokrati – med bred deltakelse og bedre fordeling av landets ressurser – og respektere fundamentale menneskerettigheter. Den norske bistanden til nord vil fortsette, med hovedvekt på det strategiske oljesamarbeidet, bidrag til gjenoppbygging i de mest krigsrammede områdene i Nord-Sudan, som Sør-Kordofan og Blå Nil, og fortsatt humanitær støtte til spesielt sårbare grupper, inkludert flyktninger og internt fordrevne. Norge vil også fortsette det akademiske samarbeidet. Dette har vart i mange tiår og gitt et solid grunnlag for kunnskap om Sudan i Norge og mange kontaktflater. Støtte til fredsbygging gjennom demobilisering og lokal fredsbygging vil også fortsette, samtidig som Norge ser etter muligheter for å utvide bredden av samarbeid gjennom engasjement med norsk næringsliv og kulturliv. Jeg har ved denne gjennomgangen, med temaer som kan utdypes under debatten – det er mange felter å dekke, langt engasjement, stor innsats fra norsk side – gitt et bilde av hvordan Norge bidrar til det viktige, men også svært krevende arbeidet med å sikre en vellykket separasjonsprosess og fredelig samfunnsutvikling både nord og sør i Sudan, og hvordan Norge også dermed bidrar til stabilitet i regionen. Sudan har ni naboer. Etiopia vil etter en deling være nabo til både nord og sør, og hvordan Sudan utvikler seg sør for de store endringene lenger nord, i Nord-Afrika, vil selvfølgelig ha stor betydning for konflikter som henger nært sammen.