Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-06-19:
Grunnlaget for matproduksjon er grønne planter, enten disse spises direkte eller videreforedles av våre husdyr. I en urolig verden med sterk befolkningsvekst og store klimaendringer må alle land utnytte sine naturgitte forutsetninger for produksjon av planter. I dag gjør vi ikke det. Til tross for svært lite jord per innbygger og stor folketilvekst reduserer vi jordbruksarealet, og svekker samtidig jordas produksjonsevne. Sjølforsyningsgraden synker. Det trengs ny kurs, hvor økt matvaresikkerhet er viktigst. Ny kurs må bygge på naturgitte vilkår for matproduksjonen. Da er det ikke grunnlag for stordrift i volum, verken i primærproduksjonen eller i foredlingsindustrien. Dersom myndighetene fortsetter å prioritere stordrift under våre forhold, krever det tilgang på billig import av hvete og soya, overgang fra familiejordbruk til selskapsjordbruk – for norske arbeidsvilkår erstattes av billig østeuropeisk arbeidskraft – og tilskudd fra staten til driftsbygninger som ellers ikke blir bygd. Økt matvaresikkerhet kan kun skje ved økt planteproduksjon i Norge. Derfor må ny kurs sette fokus på økt planteproduksjon, investeringer i nydyrking og utmarksgjerde, grøfting og kalking for å øke arealene i drift og forbedring av fruktbarheten i jordsmonnet. Dette må prioriteres framfor å bruke statsbevilgninger på etablering og utbygging av fjøs hvor driften er basert på importert korn. Det siste fører til sterk regional konsentrasjon, forurensingspress og tilhørende store jordbruksarealer ute av drift. Ny kurs må sikte mot å finne fram til en bærekraftig, lønnsom og langsiktig forvaltning av arealene gjennom økt vekt på jord- og plantekultur. Bare grønne planter kan fange karbondioksid gjennom fotosyntesen. Dess mer og grønnere planter, dess større kraft i kampen mot klimakrisen. Vi vil trenge planter som tåler et annet klima, og vi må bruke maskiner som gir mindre jordpakking. Vi trenger økt vekt på dyrevelferd. Jordbruksavtalen i år har skritt i riktig retning. Sjøl om tollendringene kom seint, er skrittvis omlegging av tollvernet avgjørende viktig både for jordbruk og for foredlingsindustri. Dagens regjering har innsett at økt tollbeskyttelse er nødvendig. Produsentprisene må opp. De dekker i dag knapt variable kostnader. Tollvernet må brukes sammen med samvirkeorganisasjonenes markedsmakt for å sikre et nødvendig innenlands produsentprisnivå. Jordbruksavtalen i år er en erkjennelse fra regjeringa av at inntektene i jordbruket må heves i forhold til andre grupper. Det er viktig at tallmaterialet framover bygger på faktiske regnskaper. Framover må jordbruksavtalen forenkles. Jordbrukspolitikk framstilles ofte som vanskelig. Sånn er det imidlertid ikke. Men det er en vanskelig balansegang mellom markedsmuligheter på den ene sida og produksjonsmåten, altså størrelsen på innsatt areal, arbeidskraft og kapital, på den andre sida. Virkninga av tiltakene kan ta tid, men retninga må være klar. Retninga må snus til å styrke areal og arbeid. Store investeringstilskudd i bygninger i et mettet marked er et virkemiddel som gir markedsprisfall og tvinger flere ut av næringa, i praksis gjennom økt foredling av importert fôr. Det reduserer både kornproduksjonen og bruk av gras i inn- og utmark. Kornprisen er den sterkeste enkeltfaktor for å beskytte verdien av gras og beitemark. Høyere kornpris gir høyere verdi på graset. Kornet er en nøkkelfaktor for matvaresikkerhet.