Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2009-06-15:
Nordområdene er Regjeringens viktigste strategiske satsingsområde, og et samlet storting har de senere år vært opptatt av å prioritere nettopp nordområdene. Svalbard er naturligvis for Norge en helt sentral del av nordområdene. Forvaltningen av Svalbard er basert på Norges fulle og uinnskrenkede suverenitet på øygruppa, som slått fast i Svalbardtraktaten fra 1920. Målene for norsk svalbardpolitikk har ligget fast i lang tid og danner grunnlaget for en stabil og forutsigbar myndighetsutøvelse. Norge har et betydelig ansvar for å sikre fred, stabilitet, vern av villmarksmiljøet og en ansvarlig ressursutnyttelse og -forvaltning på Svalbard. Forholdene knyttet til Svalbard har endret seg betydelig siden Stortinget behandlet St.meld. nr. 9 om Svalbard for om lag ti år siden. De traktatmessige forhold er de samme. Men utviklingen av samfunnet på Svalbard, og ikke minst de klimatiske endringene, påvirker aktiviteten på og rundt Svalbard. Temperaturen i Arktis stiger dobbelt så raskt som det globale gjennomsnittet. Årsmiddeltemperaturen i Arktis har de siste 100 årene i gjennomsnitt steget ca. 2°C. Svalbard blir på den ene side et nøkkelområde for innhenting av kunnskap om hva som skjer når temperaturen stiger, og på den annen side vil klimaendringene få økende og direkte betydning for naturforvaltningen på Svalbard. Innstillingen viser at norsk svalbardpolitikk er bredt politisk forankret. Jeg vil innledningsvis gjerne benytte anledningen til å takke for konstruktive bidrag fra de øvrige partiene i arbeidet med innstillingen. Norge kan i kraft av sin suverenitet gjøre all lovgivning for fastlandet gjeldende også for Svalbard, så lenge lovgivningen ikke strider mot Svalbardtraktatens bestemmelser. Norsk privatrett og straffe- og prosessrett gjelder i sin helhet på Svalbard dersom ikke annet er uttrykkelig bestemt. Øvrig lovgivning gjelder bare når den eksplisitt er gjort gjeldende for øygruppen. Svalbardloven fastsetter dette prinsippet. Regjeringen har foretatt en grundig gjennomgang av hvorvidt dette hovedprinsipp bør endres, og konkluderer med at det ikke bør gjennomføres endring. Komiteen gir sin tilslutning til dette. Utlendingslovgivningen er ikke gjeldende på Svalbard. Et økende antall utenlandske statsborgere i Longyearbyen fører til at det oppstår flere utlendingsrettslige problemstillinger. Dette knytter seg særlig til forhold der utenlandske statsborgere er gift med nordmenn, og det gjelder situasjonen for barn av utenlandske statsborgere. Komiteen har merket seg at Regjeringen vil se nærmere på enkelte spørsmål i denne forbindelse og vurdere behovet for særregler. Komiteen understreker at dette arbeidet må prioriteres. Siden forrige stortingsmelding om Svalbard har Longyearbyen fått et godt etablert lokalstyre. Lokalstyret spiller en stadig sterkere rolle i utviklingen i Longyearbyen, og komiteen er opptatt av at de sentrale myndigheter og Longyearbyens lokalstyre finner faste og gode former for dialog. Komiteen anbefaler derfor at en fast konsultasjonsordning mellom Regjeringens polarutvalg og Longyearbyen lokalstyre blir etablert. Sysselmannen har en svært viktig rolle som statens representant på Svalbard. Med økende befolkning og økende interesse for Svalbard som plattform for forskning og som reisemål øker også sysselmannens oppgaver. Komiteen vil understreke den nøkkelfunksjonen sysselmannen har, og mener virksomheten må tilføres ressurser for å kunne imøtekomme den økende aktiviteten. Ingen som besøker Svalbard, kan unngå å bli slått av den mektige villmarksnaturen på øygruppen. Svalbard representerer en natur- og kulturarv som norske myndigheter har et særskilt ansvar for å bevare. Et av hovedmålene med svalbardpolitikken er å bevare den unike villmarksnaturen. I hovedsak er miljøtilstanden på Svalbard god. Meldingen beskriver at selv om ferdselen har økt, er dyrelivet på Svalbard livskraftig og lite påvirket av virksomheten på øygruppen. Regjeringens drøfting av måloppnåelse med hensyn til miljø, konkluderer slik: «Samlet sett er konklusjonen at omfanget av villmarkspregete områder på Svalbard er opprettholdt.» Likevel er det lett å se at økende aktivitet på øygruppen lett kan komme i konflikt med målsettingen om å bevare den særegne villmarksnaturen. Særlig ser vi dette i tilknytning til naturreservatene på Øst-Svalbard. Komiteen har merket seg de mange reaksjoner på forslag til forskrift som skal regulere ferdsel i disse områdene, og ber Regjeringen vurdere de mange innspillene i den videre prosessen. Komiteen peker særlig på forvaltningsplaner som redskap for å finne en god balanse mellom ferdsel og ønsket om mest mulig uberørte områder som referanseområder for forskning. Norge har lange tradisjoner innen polarforskning, særlig i Arktis, og regnes som en tung forskningsnasjon på dette feltet. De siste tiårene er det investert store ressurser i infrastruktur for forskning og utdanning, både i Longyearbyen og Ny-Ålesund. Dette legger til rette for at Svalbard skal kunne styrkes som internasjonal forskningsarena. En videre prioritering av forskning relatert til Arktis har bred støtte. Etableringen av UNIS har vært en suksess. UNIS’ ambisjoner og planer om videre utvikling til å bli et ledende internasjonalt senter for arktiske studier er et mål som får tydelig støtte i innstillingen. Særlig vektlegges viktigheten av å ha rom for et tilstrekkelig antall studenter, noe som er nødvendig for å sikre kvalitetsmessig gode studier og resultater. Komiteen peker for øvrig på behovet for at de budsjettmessige rammer også hensyntar de merkostnader som følger av feltutrustning til studentene og boligtilbud til de ansatte. Det er også en økende interesse blant forskere for å etablere seg i Ny-Ålesund. Det er gledelig å se at etableringen av marinlaboratoriet har vært vellykket. Marinlaboratoriet er nå et sentralt ledd i de marine forskningsnettverkene. Norsk Polarinstitutt og Havforskningsinstituttet nevnes som viktige institutter som støtter opp om den forskning som foregår på og rundt Svalbard. Det internasjonale polaråret har gitt forskning i Arktis et løft, og bevilgningene er økt kraftig. Formidling av kunnskap om Svalbards særegne natur og historie er viktig. Komiteen framhever Svalbard museums rolle som formidler av historie og egenart på Svalbard, og mener museets plass som kunnskapsformidler må styrkes. En robust tilstedeværelse har vært og er et viktig virkemiddel i norsk svalbardpolitikk. Kulldrift har gjennom lang tid vært avgjørende for den norske bosettingen i Longyearbyen. Fremdeles har kulldriften avgjørende betydning for at Longyearbyen er et godt utbygd familiesamfunn. Regjeringens vurdering i stortingsmeldingen er at kulldriften bør videreføres innenfor rammen av miljøvernlovgivningen og kravet til bedriftsøkonomisk lønnsomhet. Dette får enstemmig tilslutning fra utenrikskomiteen. Driften i Svea-gruva er planlagt avviklet i 2014. Store Norske vurderer videre drift på nye steder i Svea-området, der drift i Lunckefjell er det mest sannsynlige. En beslutning om dette vil måtte komme tilbake til Stortinget etter at Regjeringen har vurdert saken og konkludert. Selv om kulldriften har vært og er viktig, har også andre næringer tatt seg opp. Den vekst som reiseliv har hatt som basisnæring, avspeiles i at antall gjestedøgn har steget fra knapt 20 000 i 1991 til over 86 000 i 2007. Reiselivsvirksomhet i sårbare områder krever både kunnskap hos aktørene og regulering fra myndighetene. Komiteen peker på at videre vekst bare kan skje innenfor rammen av forsvarlige miljøhensyn. Det meste av veksten i aktivitet og folketall på Svalbard kan relateres til Longyearbyen. Tettstedet ved Isfjorden har de seneste ti årene hatt en betydelig vekst i befolkningen. Per 31. desember 2008 var det registrert 2 018 innbyggere bosatt i Longyearbyen. Nå støter samfunnet mot en kapasitetsgrense med hensyn til lokal infrastruktur. En tilsvarende vekst som de siste ti årene kan man ikke påregne framover, og en ytterligere vekst i befolkningen vil utløse behov for store investeringer. Framtidig sikker energiforsyning er en av de store utfordringene for Longyearbyen, og høringen med lokalstyret på Svalbard bekreftet dette. Det er positivt at Regjeringen varsler å nedsette en arbeidsgruppe som skal gjennomgå framtidige investeringsbehov, herunder også framtidig energiforsyning. Innstillingen understreker at arbeidet med dette må gis høy prioritet. Økende trafikk, endrede klimatiske forhold og flere mennesker vil stille større krav til redningstjenesten på og rundt Svalbard. Komiteen finner grunn til å understreke behovet for at redningskapasiteten dimensjoneres og tilpasses i tråd med den forventede utviklingen. Svalbard har en unik beliggenhet som base for redning og beredskap. Vi fikk det senest dokumentert gjennom en redningsaksjon med utgangspunkt i Svalbard for å hente ut en person fra nord på Grønland. Beliggenheten blir ikke mindre sentral når forventet skipstrafikk kommer som resultat av åpent og isfritt polhav deler av året. La meg til slutt gi stor anerkjennelse for den jobben som gjøres på Svalbard, både knyttet til myndighetsutøvelse, næringsvirksomhet og utdanning og forskning. Aktivitet på nærmere 80 grader nord stiller både mennesker og utstyr på prøve. Innstillingen som Stortinget behandler i dag, viser at et samlet storting ønsker å legge til rette for en god forvaltning der utvikling og aktivitet er tilpasset de spesielle utfordringer Svalbard møter – og ikke minst vil møte i framtiden. Blant perler i nord er Svalbard selve juvelen. Vi har som nasjon et stort ansvar for at det fortsatt vil være slik om 10 år, om 20 år og om 100 år.