Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2010-04-27:
Det er mange som tror at Stortinget i dag behandler en ny samhandlingsreform, men dessverre gjør vi ikke det. Vi behandler en stortingsmelding med god faktabeskrivelse, men med lite konkrete tiltak. Likevel finner vi en del intensjoner som er bra. Noe av det viktigste i en fremtidig reform vil etter min mening være finansieringssystemet, mellom stat og kommune. Dette er ikke på noen måte løst i meldingen. Før komiteen avga sin innstilling, satte Regjeringen ned et statssekretærutvalg for nettopp å utrede finansieringsløsninger, som ikke er gjort i forbindelse med meldingen. Jeg må innrømme at jeg hadde håpet vi var kommet lenger i dag enn det vi er. Saken hadde også vært tjent med et bredt forlik i Stortinget. Pasientene trenger virkelig en mer sammenhengende helsetjeneste på alle plan. Dette skulle være en samhandlingsreform. Vi skulle få tiltak som sikret at rusavhengige fikk god oppfølging i kommunene og ikke rykket tilbake til start etter avrusing eller behandling i spesialisthelsetjenesten. Vi skulle få tiltak som sikret at mennesker med psykiske lidelser fikk tidlig diagnostisering, rask behandling og egnet bolig. Vi skulle få tiltak som sikret at de sykeste eldre fikk behandling på sykehjemmet fremfor å bli sendt unødig til sykehus. Vi skulle få tiltak som sikret de sykeste ME-pasienter spesialisthelsetjeneste i eget hjem når de er for syke til å flyttes. Jeg besøkte for en tid siden et lavterskel psykologisk helsetilbud for barn og unge i en kommune. Dette tilbudet var populært og ga gode resultater. Likevel uttalte ordføreren i denne kommunen at dette var et godt tilbud, men at hun var bekymret over at de også utførte spesialisthelsetjenester. Det ønsket hun ikke å bidra til eller betale for. Dessverre har vi heller ikke fått konkrete løsninger på denne og lignende utfordringer gjennom behandlingen av stortingsmeldingen om Samhandlingsreformen i dag. Det er pasientene som rammes på grunn av dette, og som nå må vente på en rekke nye utredninger før de enkelte tiltakene kommer. Vi kan ikke lenger være bekjent av å ha systemer som er til hinder for helhetlige helsetjenester. Søbstad sykehjem i Trondheim trekkes stadig frem som et godt eksempel på samhandling. Problemet er at samhandlingen – eller, det er jo bra også – kom i stand til tross for finansieringssystemet, ikke på grunn av det. En rekke prosjekter om samhandling strander fordi det ikke er enighet om hvem som skal betale for hva. I stedet for en samhandlingsreform som setter pasienten i sentrum, har vi i dag fått en intensjon om en opptrappingsplan for kommunene, og jeg vil si en innsparingsreform for sykehusene. Kommunalministeren kalte det sågar en desentraliseringsreform i Dagens Næringsliv i fjor høst. Kristelig Folkeparti har lenge vært opptatt av helhetlige helsetjenester og av å sikre behandling på tvers av nivåer. Særlig rusavhengige og psykisk syke som kommer ut av behandling i spesialisthelsetjenesten, opplever i dag å stå uten et tilbud i kommunen. Først når samhandlingstiltakene er på plass og virker, vil vi etter hvert kunne få en reduksjon i utgiftene. Vi vil få rusavhengige som blir rusfrie, og som kan komme ut i arbeid. Vi vil få kronisk syke og funksjonshemmede som øker sin livskvalitet fordi de får den rehabiliteringen de trenger, og som trenger mindre medisiner og kan jobbe mer. Vi vil få flere psykisk syke som bor i eget hjem i stedet for å oppta behandlingsplasser på sykehus. Dette ønsker vi alle, og vi håper at dette kommer på plass raskt. Kristelig Folkeparti vil likevel skynde seg langsomt, slik det ble gjort med fastlegereformen. Det må straks iverksettes en rekke prøveprosjekter som setter pasienten i sentrum, og som gir helhetlige tjenester, fra forebygging og behandling til rehabilitering. Kommunalt bestiller- og finansieringsansvar for sykehustjenester bør inngå blant prøveprosjekter for nye finansieringsordninger. Det vil sikre avgjørelser nær pasientene, nemlig under folkevalgt kommunal styring og kontroll. Dette vil også fjerne spillet mellom sykehus og kommune om hvem som skal betale. Kommunene vil kunne velge å bygge opp eget tilbud eller å sende pasienten på sykehus. De må finansiere begge deler. Det har i Norge de siste årene vært en rekke reformer. Vi er opptatt av at nye reformer kun bør iverksettes når det er etablert muligheter for å måle om reformen har effekt. Gjennom prøveprosjekter kan reformen kvalitetssikres. Her er mye kreativitet ute i kommunene og i helseforetak om forskjellige prøveprosjekter, store og små, som kan la seg gjennomføre samtidig som de evalueres. I dag er det slik at sykehusene ser sine budsjetter isolert, og kommunene ser sine isolerte budsjetter. Det er viktig å få en modell som motiverer kommunene til ansvar. I dag er det økonomisk rasjonelt å legge inn pasienter i sykehus og la dem ligge der så lenge som mulig, slik flere har vært inne på. Vi må holde fast ved det som er hovedintensjonen med reformen, nemlig helhetlige helsetjenester, på tvers av nivåer. Kristelig Folkeparti er sterkt bekymret for utviklingen med at det bygges ned tilbud i sykehusene uten at det bygges opp tilsvarende i kommunene. Vi ser en utvikling med at nedleggelse av døgnplasser skal erstattes med «samhandlingstiltak». Problemet og utfordringen er at dette ikke er avklart i meldingen, verken arbeidsdeling eller økonomi. Kristelig Folkeparti mener at lokalsykehus bør beholde sine funksjoner knyttet til fødetilbud og akuttberedskap så lenge innholdet i Samhandlingsreformen ikke er klart definert. Dette gjelder også rehabilitering i sykehusene. Vi ser at bassengtilbud – som vi har vært inne på tidligere – i sykehusene legges ned, uten at dette overtas av kommunene. Det har store konsekvenser for mange kronikergrupper og andre som er i rehabilitering etter f.eks. operasjoner. Også den spesialiserte rehabiliteringen i sykehusene må styrkes. Mange pasienter lever med sykdommer og skader som er kompliserte å behandle, og som krever stor kunnskap. Dette er kunnskap vi ikke kan forvente at kommunene kan bygge opp. Det må fortsatt skje i sykehusene. Ut fra dette er det behov for en nasjonal og konkretisert opptrappingsplan for habilitering og rehabilitering, som vi har foreslått legges frem for Stortinget våren 2011. Kristelig Folkeparti støtter at kommunene skal overta finansieringsansvaret for utskrivningsklare pasienter. Som erfaringer fra Søbstad sykehjem i Trondheim viser, ble antallet reinnleggelser i sykehus redusert, det ble mindre behov for kommunale hjemmetjenester, og overlevelsen økte når pasientene kom til Søbstad, sammenliknet med tradisjonell sluttbehandling i sykehus. Forslaget om å trekke fra sykehusenes budsjetter og overføre pengene til kommunene for kostnader knyttet til utskrivningsklare pasienter synes svært lite utredet. Ut fra de signaler som også kommer fra sykehusene, har de bruk for de midlene de har, og de får også nye oppgaver. Det bør ikke foretas kutt i helseforetakenes rammer som følge av denne omleggingen. Det er lite i Samhandlingsreformen som motiverer sykehusene. Særlig gjelder dette kompetanseoverføring til kommunene. Ansvaret bør derfor klareres nærmere og defineres. Kristelig Folkeparti mener de kommunale helse- og omsorgstjenestene må styrkes. Dette bør bl.a. skje gjennom øremerking av midler for å målrette innsatsen bedre. Dette har vi sett har vært nødvendig i andre store reformer. Det gjelder også midler til forebyggingstiltak i kommunene. Det er ikke uvanlig i en oppbyggingsperiode at så gjøres. Stykkprisfinansiering i sykehusene medfører fare for at det gjøres prioriteringer mellom lønnsomme og ulønnsomme pasienter i sykehusene. Det er behov for også å tydeliggjøre at innsatsstyrt finansiering ikke er et prioriteringsverktøy. Kristelig Folkeparti støtter derfor at denne andelen reduseres til 30 pst. Rammeandelen av finansieringen av sykehusene øker dermed til 70 pst. Dette er vi glad for at Regjeringen foreslår, og vi støtter det fullt ut. Til sist vil jeg vise til de mange gode og konkrete forslag til tiltak fra opposisjonspartiene som dessverre regjeringspartiene i dag kommer til å stemme imot.