Øyvind Halleraker (Høyre), 2016-06-08:
Denne saken tar opp et svært viktig anliggende, nemlig å legge forholdene til rette for å motvirke trusler mot rikets selvstendighet og sikkerhet og andre vitale nasjonale sikkerhetsinteresser, og dessuten å ivareta den enkeltes rettssikkerhet og å trygge tilliten til og forenkle grunnlaget for kontroll med forebyggende sikkerhetstjeneste. Vi står i dag overfor et sammensatt risiko- og trusselbilde. Den sikkerhetspolitiske situasjonen er i stadig endring. Samfunnet blir mer og mer sårbart, og teknologien utvikler seg i raskt tempo. Derfor er det viktig at sikkerhetsloven holder tritt med denne utviklingen. At dette opptar mange, viser de mange høringsinnspill som kom i arbeidet med revideringen av loven. Vi kan også konstatere at de foreslåtte endringene i loven ivaretar de fleste innspillene som kom i høringsrunden. Det er full enighet i komiteen om denne saken, og det er bra. Jeg vil takke komiteen for godt og konstruktivt samarbeid. Jeg vil bare gå raskt igjennom noen hovedpunkter. Det gjøres nå endringer i lovens generelle virkeområde, i tillegg til at loven også utvides til å gjelde alle anskaffelser til kritisk infrastruktur. I denne sammenheng vil jeg peke på at også petroleums- og energisektoren omfattes av sikkerhetsloven. Videre lovfestes det nå unntak for regjeringens medlemmer og dommere i Høyesterett fra plikten til sikkerhetsklarering og autorisering. Dette har vært en langvarig praksis, og det er ingen grunn til at det skal være et skille mellom disse posisjonene og de som allerede er unntatt dette, som f.eks. oss stortingsrepresentanter. Det innføres også en varslingsplikt for virksomheter underlagt sikkerhetsloven som får kunnskap om en planlagt eller pågående aktivitet som kan medføre en ikke ubetydelig risiko for rikets selvstendighet og sikkerhet. Den nasjonale responsfunksjonen for alvorlige dataangrep mot kritisk infrastruktur, NorCERT, tas nå inn i loven. Også varslingssystemet for digital infrastruktur og behandling av personopplysninger tas inn i loven, og en konkretisering av oppgavene vil komme i en forskrift. Dagens forskrift om informasjonssikkerhet, som gir bestemmelse om at registrering av sikkerhetsrelevante hendelser skal lagres i minst fem år, tas nå inn i loven. Når det gjelder klareringsmyndighet, har det lenge vært behov for å etablere en ny klareringsmyndighetsstruktur med få, men kompetente klareringsmyndigheter. I dag har vi 42 klareringsmyndigheter. Det skaper utfordringer. Fagmiljøene er fragmenterte, og det er en skjev fordeling av saker. I tillegg stilles det stadig større krav til kompetanse for å behandle klareringssaker tilfredsstillende. Færre klareringsmyndigheter vil åpenbart øke rettssikkerheten til den enkelte og gi bedre grunnlag for likebehandling av saker. I proposisjonen foreslås det å redusere disse fra dagens 42 til 7, og at det kun skal være én klareringsmyndighet for sivil sektor og én for forsvarssektoren. Det framgår imidlertid av lovrevisjonen at de tre EOS-tjenestene fortsetter å klarere eget personell, samt at domstolene og Statsministerens kontor, av konstitusjonelle hensyn, fortsatt opprettholdes som egne klareringsmyndigheter. Det er også nytt at varslingsplikt ved anskaffelser til kritisk infrastruktur ikke er betinget av at anskaffelsen er definert som en sikkerhetsgradert anskaffelse, dessuten at virksomheter også pålegges å varsle myndighetene dersom de ønsker å gjennomføre anskaffelser til kritisk infrastruktur som kan innebære en ikke ubetydelig risiko for rikets selvstendighet og sikkerhet. Det er viktig å bemerke at det nå også innføres en plikt for virksomheter som er underlagt sikkerhetsloven, til å varsle overordnet departement dersom man får kunnskap om en planlagt eller pågående aktivitet som kan medføre en ikke ubetydelig risiko for at sikkerhetstruende virksomhet blir etablert eller gjennomført. Det er selvsagt avgjørende at myndighetene får mulighet til å reagere før en sikkerhetstruende situasjon blir en realitet. Derfor er det viktig at det også gis en hjemmel for Kongen i statsråd til å gripe inn i anskaffelser til kritisk infrastruktur der en slik risiko foreligger. Samlet sett er dette et hjelpemiddel for å hindre spionasje og sabotasje, og dette vil føre til at virksomhetene selv utøver kontroll, vurderer risiko og iverksetter risikoreduserende tiltak, før en eventuell varsling blir sendt til myndighetene.