Lars Sponheim (Venstre), 2003-03-27:
I Dokument nr. 8:28 foreslår stortingsrepresentantene Marit Arnstad og Åslaug Haga bedre kontroll med mat og tydelig merking av opprinnelsesland. Vi har et omfattende regelverk om mat med krav til helse, kvalitet og redelighet under de tre matdepartementene Fiskeridepartementet, Helsedepartementet og Landbruksdepartementet. Tidligere var utvikling av regelverket om mat i hovedsak et nasjonalt anliggende. Hvert land hadde stor frihet. Dette gjaldt også Norge. Bildet har endret seg. Norge har inngått internasjonale avtaler – også om mat. Internasjonale standarder knyttet til avtalene blir mer forpliktende. Det begrenser handlefriheten vår, men gjør samtidig at vi kjenner til reglene i de landene som vi handler mat med. Gjennom WTO-avtalen har standardene til Codex Alimentarius fått økt betydning. Gjennom EØS-avtalen er norsk lovgivning på matområdet i stor grad harmonisert med EUs. Utviklingen har ført til økte krav til norsk matproduksjon og handel. Ny lovgivning i EU er en av drivkreftene bak de reformene vi nå foretar i Norge. I EU utvikles for tiden nye felles regler om kontroll med fôr og mat. Reglene gir kontrollbestemmelser for samme område som EUs matlov, Food Law, gjelder for. Reglene vil danne det viktigste grunnlaget for framtidige norske bestemmelser om kontroll. Codex Alimentarius, som nevnt, har også etablert standarder for merking av mat. Innenfor EØS er merking av mat generelt regulert i det såkalte merkedirektivet. Norges og EUs lovgivning om merking var nesten identisk også før EØS-avtalen – nettopp fordi begge bygde på Codex Alimentarius" generelle merkingsstandarder. I norsk lovgivning finnes generelle bestemmelser i den såkalte merkeforskriften. Merkeforskriften gir generelle krav bl.a. om opprinnelsesmerking og villedning. Vi tilføyde nylig et krav om å angi varebetegnelse og opprinnelsesland for frisk frukt, bær, grønnsaker og poteter som frambys uemballert til sluttforbruker. Videre finnes særskilte bestemmelser om merking av mat i en rekke forskrifter. Noen av ordningene er obligatoriske, andre er frivillige for å gi økt verdiskaping. Jeg nevner forskrift 28. mars 2001 om opprinnelsesmerking av ferskt storfekjøtt og forskrift 5. juli 2002 om beskyttelse av opprinnelsesbetegnelser, geografiske betegnelser og betegnelser for tradisjonelt særpreg på landbruksbaserte næringsmidler. Den siste ordningen utvides nå til også å omfatte fisk og fiskeprodukter. Regjeringen tar sikte på at Norge skal være ledende i verden på systemer for sporbarhet for sjømat. Selv om de gjeldende regler er omfattende, vet vi at mange vil ha enda bedre merking. Vi tar hensyn til forbrukernes ønsker, bl.a. om bedre opprinnelsesmerking. Dette kan vi best oppnå ved at Norge, sammen med andre land med samme syn, arbeider i internasjonale fora for at slike regler skal tas inn i internasjonale standarder. I Codex Alimentarius drøftes det å utvide kravene til merking av opprinnelsesland. Norske myndigheter har hittil støttet dette. Men fortsatt gjenstår det diskusjoner. Troverdig opprinnelsesmerking forutsetter gode systemer for sporbarhet. Disse må virke i alle ledd i matkjeden og fungere likeverdig i alle land som fôr, råvarer og ferdig mat kommer fra. Det kreves også et helhetlig tilsynssystem. Norske produsenter kan lage slike ordninger for norskprodusert mat – noe vi har lagt til rette for gjennom nye merkeordninger. Jeg finner grunn til å peke på at den saken som omtales i bakgrunnen for forslaget – egg fra Nederland som ble merket som norske – strider mot gjeldende lovgivning, slik også saksordføreren gav uttrykk for. Dette viser behov for etterlevelse av reglene, mer enn behov for nye regler. Etablering av Mattilsynet fra 1. januar 2004 vil gi mer effektiv kontroll med mat og fôr, så vel det som produseres innenlands, som det som eksporteres og importeres. Utkast til ny matlov er nå ute til høring. Den skal avløse en rekke gjeldende lover. Regjeringen tar sikte på å legge proposisjonen fram for Stortinget i løpet av våren. Jeg er svært opptatt av at reformene skal føre til et helhetlig og moderne regelverk, og at det nye mattilsynet skal gi grunnlag for en mer målrettet og effektiv kontroll. Borgerne skal være trygge på at aktørene i matkjeden oppfyller sine forpliktelser. La meg også få tilføye, med tanke på det forslaget som er fremmet her i dag: Aldri har det vært arbeidet mer intenst med oppfølging av både merking og regelverk for trygg mat enn det som gjøres i regjeringsapparatet nå om dagen, både i internasjonale fora – og alt det som knytter seg til omstillingen av mattilsyn og matlov – og som en del av den generelle næringspolitikken, for det er også åpenbart en næringsstrategi. Det var denne regjeringen som fremmet forslag om et regelverk for en nasjonal opprinnelsesmerkeordning. Det har aldri vært gjort før – andre land har hatt det i årtier. Så Regjeringen har en betydelig strategi på dette området. Jeg registrerer at det er noen i Stortinget som mener vi trenger det nå. Det er en betydelig nasjonal strategi for Regjeringen å styrke merking, og det har vi holdt på med lenge.