Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2018-05-31:
Tusen takk for at vi har fått denne veldig viktige debatten, og takk til interpellanten, Emilie Enger Mehl, for at hun tar opp en viktig sak. Jeg har aller først lyst til å si at selv om vi nå stiller justisministeren til ansvar for dette, er det ikke hans feil. Dette er en situasjon som har vart i mange år, og det var definitivt en slik situasjon også da de rød-grønne styrte. Selv om jeg har stor respekt for min navnebror Espen Barth Eide, som også viste til den internasjonale dimensjonen her, var det heller ikke slik at dette ble ryddet opp i da Arbeiderpartiet hadde justisministeren. Jeg tror vi i all ærlighetens navn skal si at dette har vært en unnlatelse gjennom mange, mange år – gjennom flere skiftende regjeringer – og nå tar vi det opp på denne justisministerens vakt. Men det er altså ikke slik at det er hans feil. Jeg har bare lyst til å understreke akkurat det. Vi snakker om en ganske liten gruppe, det er sannsynligvis 15–20 personer på landsbasis. De har alle sammen gjort alvorlige forbrytelser og er dømt til lengre straffer. De har også blitt dømt straffetilregnelige, så de skal være i fengsel. Så vidt jeg forstår, er disse personene selv ofre, dette er personer som har vært sviktet i sin egen barndom, av barnevernet, av skolen. Dette er personer som har vært sviktet gjennom hele sin livskarriere, og de blir nå til slutt også sviktet når de havner i fengsel – både som fanger og som pasienter. SV og undertegnede har vært veldig engasjert i denne saken, så i tillegg til interpellasjonsdebatten vi har her, har jeg nylig presentert for Stortinget et representantforslag som helt konkret har som mål å rydde opp i denne situasjonen. Jeg skal referere hovedpunktene i det forslaget som Stortinget får til behandling rett over sommeren. Det ene konkrete forslaget er at vi ber regjeringen helt konkret om å unngå vedtak om isolering av psykisk syke – så enkelt som det. Psykisk syke skal ikke isoleres. Dette skal Stortinget behandle. Så ber vi om at straffedømte som tas ut av fellesskapet på grunn av alvorlig psykisk sykdom, umiddelbart begjæres innlagt i det psykiske helsevernet – et helt konkret forslag som vi ønsker at Stortinget skal vedta. Jeg skal ikke ramse opp alle forslagene, men jeg vil ta et tredje som er viktig: om å be regjeringen lage en opptrappingsplan for å styrke kapasiteten for å håndtere disse psykisk syke på en ordentlig måte. Når jeg ønsker å bringe denne saken konkret til behandling i Stortinget, er det fordi vi vil at løsningen på situasjonen for disse innsatte og pasientene skal få en formell avklaring i Stortinget, både hvem som har ansvar for dem, og at situasjonen for dem skal festes veldig tydelig i framtidige statsbudsjett. Jeg har vært opptatt av menneskerettsdimensjonen. Det har vært mistanke om at grunnleggende menneskerettigheter er blitt brutt, at torturforbudet i realiteten er blitt brutt i denne sammenhengen. Jeg stilte justisministeren et skriftlig spørsmål om dette for et par uker siden, hvor jeg ba om en garanti for at forbudet mot tortur eller grusom, umenneskelig behandling ikke blir brutt, altså at justisministeren skulle garantere at dette forbudet ikke blir brutt. Dessverre fikk jeg ikke noen garanti – det kom på ingen måte noen garanti. I svaret fra justisministeren kom det en rekke selvfølgeligheter, svaret touchet ikke engang innom det som var mitt spørsmål. Svaret handlet om helt andre ting. Når jeg registrerer at justisministeren ikke kan gi Stortinget en garanti for at menneskerettighetene ikke er brutt, er jeg nødt til å tolke det svaret. Da tolker jeg det svaret slik at Justisdepartementet ikke kan garantere at menneskerettighetene ikke er brutt, med andre ord at fagfolk i Justisdepartementet selv har en mistanke om at menneskerettighetene er brutt. Det er en veldig alvorlig situasjon, som egentlig er veldig alarmerende, at det faktisk selv i Justisdepartementet er en mistanke om at menneskerettighetene her blir brutt, og at staten i sin håndtering av denne gruppen faktisk bryter norsk lovverk. Det er altså da grunnlag for å stille staten strafferettslig ansvarlig for den situasjonen. Vi ønsker selvfølgelig ikke å gjøre det, vi ønsker å håndtere dette gjennom konkrete forslag i Stortinget. Men det er klart at løses ikke situasjonen på sikt, må vi også teste situasjonen i rettsapparatet.