trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-10-08:
Det er bra at presidenten holder styr på regien i salen. Men for å ta det siste først: På Hedmarken har vi et uttrykk som heter «julestjerne» om folk som er for tidlig i form, og det hjelper lite når du skal ta merke i Birkebeineren ute i mars. Så jeg tror vi skal vente litt med å se hvordan resultatet blir 9. september 2013. Jeg har tenkt å gjøre mitt til at det blir det motsatte resultatet av det som representanten Solvik-Olsen er opptatt av. Ute i Europa sliter mange land med store underskudd, stor arbeidsledighet og stor gjeld. En viktig grunn til at de har store underskudd, er at arbeidsledighet koster. Fra tredje kvartal 2005 til andre kvartal 2012 er det skapt 340 000 nye jobber i Norge. Det innebærer en enorm verdiskaping for det norske samfunnet. Det innebærer at vi bruker arbeidskraften på en måte som gjør at vi skaper nye og store verdier. Det er viktig for meg å si det, for dette blir på en måte nærmest tatt litt for gitt i den politiske diskusjonen. Så er det viktig at vi også i framtiden klarer å mobilisere dem som står utenfor arbeidslivet. Det er helt riktig som representanten sier, at det er mange som står i køer, som gjerne vil inn i arbeidslivet, og som føler at porten er for trang. Jeg omtalte i finanstalen at her må vi gjennom felles innsats sørge for at terskelen blir lavere for dem som skal inn i arbeidslivet. Derfor styrker regjeringen satsingen i dette budsjettet for dem som har problemer med å komme inn i ordinært arbeidsliv. Derfor vrir vi bruken av tiltaksmidler når det gjelder arbeidsmarkedet, i retning av dem som trenger mer tilrettelagte opplegg for å komme inn i arbeidslivet. Vi kan gjøre mye over de offentlige budsjetter for å ta tak i denne problemstillingen. Men samtidig må vi i fellesskap med arbeidsgivere, arbeidstakere og regjeringen lette denne problemstillingen på en annen måte enn det vi har klart fram til i dag, for det dreier seg både om penger og om holdninger til og endringer for dem som ikke kan yte 100 pst. i arbeidslivet. Så jeg ser fram til en felles innsats på det området for å få dette til.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-10-08:
Det er mange ting man kunne tatt tak i i innlegget til representanten Sanner, men jeg vil minne om et par ting jeg har sagt tidligere i dag. Den viktigste bruken av penger i løpet av disse årene har vært en stabil, forutsigbar og god politikk for å holde arbeidsledigheten lav og for å få sysselsettingen opp. Arbeidsledigheten er på 3 pst. i Norge, og vi har skapt 340 000 nye jobber siden 2005. Det er vanskelig å beregne nøyaktig hva det representerer av verdier, men la oss si at hvis én arbeidsplass skaper 500 000 kr i verdier, så blir det 170 mrd. kr. Jeg er klar over at det er et vanskelig regnestykke, men det er for å anskueliggjøre verdien av at man har en økonomi som produserer godt, slik at vi får lav ledighet og høy sysselsetting. I tillegg – og dette gjør at regjeringen har fått noe økt handlingsrom, også i budsjettet for 2013 – gir denne økonomien et godt grunnlag både for bedrifter og for å forsyne fellesskapet med økte, det vi kaller strukturelle skatteinntekter. 18 mrd. kr i økte skatteinntekter som følge av den underliggende produksjonen i økonomien i 2013, er et synlig bevis på en økonomi som leverer. En viktig forutsetning for at økonomien skal levere er at det er forutsigbarhet rundt de økonomiske rammene rundt økonomien, at vi følger handlingsregelen, og at vi er trofaste mot det rammeverket vi har lagt rundt økonomien. Det blir noe av det viktigste å holde fast ved i tiden framover. Så får vi se – om det skulle gå så galt at rollene blir byttet – om en Høyre-statsråd er i stand til å holde bånd på Fremskrittspartiet når det gjelder dette trygge rammeverket rundt norsk økonomi.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-10-08:
Det er vel tillatt på en dag som i dag å si med et lite glimt i øyet, som et apropos til noe av det første representanten Hareide var inne på, at det skal i hvert fall ikke være noe å si på den servicen vi yter opposisjonen. – Men nok om det. Det er to ting jeg har lyst til å understreke. Det er slik at kommunene våre er førstelinjen i velferdsproduksjonen. Det regjeringen gjør i kommunesektoren – med barnehage, grunnskole og eldreomsorg – er viktige velferdsoppgaver. Fra 2005 og til og med budsjettet for 2013 har inntektsveksten i kommunesektoren reelt sett vokst med nærmere 70 mrd. kr, et stort løft for Kommune-Norge som gjør at Kommune-Norge blir satt bedre i stand til å ha bedre velferdstjenester. De vil også bli satt bedre i stand til å bygge de omsorgsplasser som er nødvendige for å møte det som kommer litt senere. Jeg mener at vi er godt i rute i forhold til de 12 000 plassene vi har lovet. Så er det viktig å understreke at det er en sterk vekst i helsebudsjettet. Vi legger til rette for at det til neste år blir en aktivitetsvekst i helsesektoren på om lag 2 pst. Så satser denne regjeringen kraftig på å bekjempe det vi kaller drop-out fra skolen. I budsjettet for neste år ligger det inne 185 mill. kr til Ny GIV, og totalt sett over tre år vil en bruke om lag 500 mill. kr på denne satsingen. Det betyr at alle ungdomsskoler og videregående skoler i løpet av 2013 vil ha fått skolert minimum to lærere, f.eks. i grunnleggende lese-, skrive- og regneopplæring, som er viktig for å forhindre drop-out. Dette er et viktig satsingsområde for regjeringen.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-10-08:
Jeg la merke til at representanten Tenden sa at det ikke var et entydig ja som var Venstres attest for budsjettet, men det var ikke langt unna, og det synes jeg ikke er så verst for et opposisjonsparti. Jeg noterer meg akkurat det. Jeg har lyst til å bruke litt tid på å undersøke den miljøsatsingen som ligger inne i dette budsjettet, fordi det er et viktig område. Det er et område som også representanten Tenden var opptatt av. Tenden etterlyste f.eks. en grønn skatteveksling. Det denne regjeringen har gjort, bl.a. når det gjelder bilavgifter, er at vi har lagt om bilavgiftene på en slik måte at CO2-utslippet fra nye biler nå har gått betydelig ned. Det er en omlegging som vi fortsetter i budsjettet for 2013. Det er et eksempel på en framtidsrettet og god miljøpolitikk. I det budsjettet som ble lagt fram i dag, prioriterer vi et nytt fond for klima og energi for å følge opp klimameldingen. Vi styrker kollektivtrafikken gjennom belønningsordningen. Vi øker CO2-avgiften på sokkelen med 200 kr. Med andre ord: På område etter område satser denne regjeringen på miljø, klima og utvikling. To andre forslag som vi synes var viktige å understreke nå, er at vi foreslår å øke f.eks. bevilgningene til tiltak mot avskoging og skogforringelse i utviklingsland med om lag 3 mrd. kr. i dette budsjettet. Vi forslår også 2 mrd. kr. til fornybar energi i utviklingsland. Dette er et eksempel på en regjering som både er framtidsrettet, og som satser på klima og miljøtiltak. Jeg synes nok det er et lite tankekors – og bør være et lite tankekors for Venstre – at de er i ferd med å havne på feil side når det gjelder det som dreier seg om bistand. Denne regjeringen oppfyller bistandsmålet, men det er altså partier på den borgerlige siden som har et helt annet mål med den andelen Norge skal gi i bistand.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-10-08:
Nå vil det bli rik anledning til å komme tilbake til en diskusjon om statsbudsjettet senere i Stortinget, men la meg bare – som en liten avrunding av den debatten vi har hatt i dag – si følgende: Det er viktig å investere i framtiden. Denne regjeringen investerer i framtiden. Det er budsjettet for 2013 et veldig godt bevis på. Som jeg har understreket tidligere i dag: Noe av det viktigste vi kan gjøre for å investere i framtiden er å sørge for at vi har en stor arbeidsstyrke, lav ledighet, og en god mulighet for inngang til arbeidslivet for dem som ønsker å yte gjennom arbeid. Det er viktig at vi sikrer unge mennesker en god oppvekst. Det å investere i barnehager og en god grunnskole er å investere i den framtidige arbeidskraften. Vi kan nesten ikke gjøre noe mer for å underbygge vekstkraften i et samfunn enn å foredle og utvikle arbeidsstyrken. En kunne lage mange regnestykker på det, men la oss ta et tenkt tilfelle, at vi gjennom framtidsrettede tiltak klarer å øke avkastningen av arbeidsstyrken med 1 pst. Vi vet at arbeidskraften vår utgjør over 80 pst. av den norske nasjonalformuen, mens oljeformuen, den vi har på bok, og den vi kjenner til, utgjør om lag 8 pst. Så hvis vi klarer å øke verdien av arbeidsstyrken ved å investere i framtiden med 1 pst., må vi ha 10 pst. avkastning i pensjonsfondet. Det understreker hvor viktig det er å investere fra dagens og framtidens arbeidskraft. Det gjør vi gjennom en bevisst satsing på skolen, og det gjør vi gjennom en bevisst satsing på forskning. Reelt sett øker forskningsbevilgningen med 2,2 pst. fra 2012 til 2013. Vi er helt på topp i OECD når det gjelder offentlige bevilgninger til forskning – 32 pst. realvekst i forskningen fra 2005. Vi tar grep i grunnskolen. Vi satser – som vi var inne på i replikkvekslingen – sterkt på Ny GIV, for å forebygge og for å ta tak i utstøting fra videregående skole. Men det må starte før. Det vi gjør i barnehager, det vi nå skal gjøre for å øke kvaliteten der, er faktisk et viktig forebyggende tiltak for å hindre at folk faller ut av skolen senere i livet. Vi skal ta tak i konkurranseevnespørsmålet, og vi har et utvalg som skal gå gjennom erfaringer med lønnsoppgjørene. I fellesskap, i beste tradisjon etter den norske modellen, skal vi gjøre en jobb, sammen med partene i arbeidslivet. Så til slutt: Opposisjonen – i hvert fall deler av den – prater som om handlingsregelen er noe vi har fått i gave. Handlingsregelen er noe vi skaper gjennom politikken, og handlingsregelen er en retningslinje for den økonomiske politikken. Det er styringen som gjør at det er forutsigbarhet om utviklingen i norsk økonomi, og det er styringen som gjør at vi har de gode resultatene vi nå ser. Så får vi komme tilbake til resten av debatten ved en senere anledning.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-10-08:
Vi forbereder oss til neste år.(Munterhet i salen) (Munterhet i salen)
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-10-08:
Arbeidsledighet er en utfordring, så vi skal gjøre et veldig godt arbeid for at vi fortsatt skal ha lave arbeidsledighetstall i Norge. Men jeg synes at en lurer seg selv litt når en vet at over en halv million nordmenn i arbeidsfør alder blir satt på trygd, eller går på arbeidsavklaringspenger der de alle fleste ender opp på trygd. Det er ikke slik det skal være. Hvis du er i arbeidsfør alder, skal du stimuleres til å kunne leve av din egen inntekt, til å bidra til samfunnet og til å bidra til organisasjonslivet og ikke bli en passiv mottaker fra statens inntektsside. Der mener jeg at regjeringen gjør for lite. Jeg innser at det er en utfordring, men en har ikke prioritert det sterkt nok. En lovte før budsjettet ble framlagt, at de små regjeringspartiene skulle vinne viktige saker. Det virker det som de har gjort, men det har gått ut over helheten. Det har gått ut over satsingen på de store, viktige sakene, spesielt helse og trygghet. Det blir uheldig. Når en snakker om infrastruktur, skal vi huske at det i år skulle bygges 11 km motorvei. Neste år skal en bygge 15 km motorvei. Det er tidenes satsing på infrastruktur. Jeg beklager, men jeg blir ikke imponert. Når en vet at næringslivet betaler 1 mrd. kr i køkostnader bare for å komme seg fra Oslo til Asker, så er ikke dette tempoet godt nok. Da må en ha en satsing som gjør at vi får frigjort arbeidskraft for å stå i kø, til heller å være med og bygge dette landet. Neste gang finansministeren reiser til Italia for å kjøpe seg kule hatter, bør han også se på hvordan en kan sørge for at flere italienske, spanske, tyske og andre entreprenørselskaper kan tilstrekkelig norsk til at de kan by på konkurransene om beste infrastruktur. Det er press i økonomien i Norge, og det kan en kompensere med å øke eksport- og importandeler og endre på det. Da er det ikke bare varer man skal kunne importere til Norge. En skal også kunne importere arbeidskraft for å sørge for at vi får realisert bedre infrastruktur, får vekk flaskehalsene i norsk økonomi og på den måten sikrer en bedre framtidig verdiskaping. Det får en ikke til med dagens måte å finansiere vei og jernbane på.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2012-10-08:
Det var litt rolleforvirring i dag.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2012-10-08:
Det skal nok en Høyre-statsråd klare, på lik linje med hva en Arbeiderparti-statsråd har klart i den sittende regjeringen. Vi er glade for at regjeringen klarer å holde igjen på oljepengebruken, og vi er glade for at man følger én viktig del av handlingsregelen. Men man ser bort fra den andre. For da handlingsregelen ble vedtatt, var man også enige om at det økte handlingsrommet skulle brukes til det som bygger vekst på sikt – nemlig satsing på kunnskap, forskning, infrastruktur og vekstfremmende skattereduksjoner. Når man prioriterer alt annet høyere enn forskning, og når man øker skatten på norske arbeidsplasser, følger man ikke den delen av handlingsregelen. Vi ser også i det budsjettet som er lagt frem i dag, at man bidrar til å øke skattetrykket på de norske arbeidsplassene, og det er med på å gi våre arbeidsplasser en konkurranseulempe, sammenliknet med de andre landene. Jeg savner den langsiktige tenkningen. Vi kan i dag glede oss over at det går svært bra i Norge. Men vi er nødt til å tenke noe lenger frem i tid, og da må vi se på de grunnleggende utfordringene i norsk økonomi. Disse knytter seg til svekket konkurranseevne, lav produktivitetsvekst, særnorske skatter og altfor lav prioritering av forskning.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2012-10-08:
I mitt innlegg var det viktig for meg ikkje å gi finansministeren så hatten passar på dei fleste områda, fordi eg meiner me må vere balanserte. Men på nokre område meiner eg at regjeringa ligg langt etter – bl.a. når det gjeld omsorgsplassar. Der har ein altså bygt i underkant av 1 000 plassar, og ein seier i dette budsjettet at ein skal levere 1 750 nye plassar. Så står det jo i dagens tekst at det no inkluderer nye og fornya plassar. Det er eit heilt anna inntrykk enn det regjeringa har gitt tidlegare. Innanfor sektoren har det vore veldig tydeleg at det er nye plassar ein forventar. Dersom me går tilbake til statsbudsjettet for 2008, sa regjeringa at det var nye plassar – 12 000 nye sjukeheimsplassar – ein forventa skulle vere på plass innan 2015. Eg håpar at regjeringa står fast ved nettopp det. Så meiner eg òg at behovet for fornying er til stades. Mitt poeng var at det er bra at ein får 90 mill. kr til IKT-satsing innanfor helsevesenet. Men når me ser dei utfordringane som er der – det blir brukt faks og det er taxi som køyrer skjermbilete frå sjukehus til sjukehus – er det feil bruk av ressursar. For å løyse den utfordringa vi ser, med det IKT-behovet som er heilt nødvendig i Helse-Noreg, er det heilt andre summar som er nødvendig for å få det på plass. Nettopp det er eit eksempel på heilskapen innanfor offentleg forvalting, for det er ikkje berre Helse-Noreg som har utfordringar med IKT. Det har politiet, det har me sett innanfor Nav og derfor ville ei heilskapleg tilnærming til det ha tent regjeringa.
Borghild Tenden (Venstre), 2012-10-08:
Jeg har merket meg alle de miljøtiltakene som finansministeren her oppsummerte. Men fortsatt er det sånn at vi i Venstre synes man har en feilslått subsidiering. Det går på flere områder. Det går på AFP, som jeg nevnte fra talerstolen. Det går på eksportstøtten til ost, som blir en form for dobbel subsidiering. Det går på nettolønnsordningen, som Venstre har tatt opp i Stortinget i flere omganger, og som det forhåpentligvis skjer noen endringer med. Det går også på subsidiering og forurensning. Finansministeren var selv opptatt av det med AFP, og så de utfordringene som ligger der ved at vi subsidierer dem som faktisk går ut av arbeidslivet. Så oppfordret komiteens leder opposisjonen om å komme med sine grep for hva vi vil gjøre, og det gjør jeg veldig gjerne. Venstre vil bruke målrettede penger på storstilt satsing på lærere, utdanning, forskning, miljøvennlig samferdsel, målrettet fattigdomsbekjempelse, som vi har brukt en del tid på, og en politikk som stimulerer til et mer miljøvennlig næringsliv. Det er vi avhengige av om vi skal ha et fremtidsrettet samfunn.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2012-06-05:
Jeg har den glede av å presentere et representantforslag fra stortingsrepresentantene Per-Willy Amundsen, Oskar J. Grimstad, Torgeir Trældal, Tone Liljeroth og meg selv om å stille krav til russiske myndigheter om rensing av Norilsk Nickel.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2012-06-05:
Tusenvis av norske soldater har tjenestegjort i Afghanistan i løpet av disse elleve årene. De har lagt ned en helt ekstraordinær innsats, og de fleste har opplevd dette som en verdifull erfaring som de tar med seg i sin videre karriere, enten sivilt eller militært. Men mange kommer jo også hjem med arr, på både kropp og sjel, og det vil ofte gå sånn at mange av disse ikke vil bli synlige før etter mange år. Forsvaret har gjort en ganske massiv innsats for nå å anerkjenne og følge opp sine veteraner bedre. Men det stopper fortsatt i den sivile forvaltningen – hos Nav, hos Statens pensjonskasse og i det sivile helsevesenet. Én måte å omsette den anerkjennelsen statsministeren gir uttrykk for her i salen, til virkelighet på for disse veteranene er jo å bidra til at man får tilstrekkelig kompetanse, tilstrekkelig oppmerksomhet i det sivile hjelpeapparatet – og også å bidra til nødvendig koordinering mellom sivilt hjelpeapparat og militære myndigheter. Hvordan vil statsministeren konkret bidra til dette?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2012-06-05:
Den handlingsplanen var jo nesten to år forsinket, og fremdeles er det bare 27 av 126 konkrete tiltak som er gjennomført. Det går sakte, og det stopper særlig på det som handler om samordning mellom sivile og militære myndigheter. Vi har jo deltatt med militære styrker i ulike faser i Afghanistan. Et NATO-møte – som statsministeren var inne på – er nettopp avsluttet. Der har man gått inn i en konsolideringsfase med å fokusere mer på nærområdene og mindre på store «out of area»-operasjoner. Men så vet vi jo erfaringsmessig at forespørsler om deltakelse kan komme brått. Det så vi i Libya, og vi vet at vi ikke alltid kan planlegge. La meg da stille et spørsmål i lys av de erfaringene vi har hatt i Afghanistan, og når det gjelder det som skjedde i Libya: Hva mener statsministeren skal være de bærende politiske prinsippene og de operative forutsetningene for norsk militær deltakelse i framtidige operasjoner?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2012-06-05:
Jeg vil litt tilbake til Pakistan. Det regionale perspektivet er uhyre viktig, særlig når det gjelder den ikke-eksisterende grensen mellom Pakistan og Afghanistan. Disse nabolandene har en viktig rolle når det gjelder det å sikre en ryddig overgang, kanskje særlig på lengre sikt. Hvilken retning og hvilken innfallsvinkel disse landene tar, kommer til å være nokså avgjørende. Det har over nokså lang tid vært store spenninger mellom USA og Vesten på den ene siden og Pakistan på den andre siden. Det kan få noen praktiske konsekvenser for uttrekket av styrkene, fordi man vil få problemer med å frakte materiell langs landeveien. Men det kan selvfølgelig også få en del politiske konsekvenser. Spørsmålet mitt dreier seg egentlig om hvordan utenriksministeren ser på Pakistans framtidige rolle i regionen, knyttet til Afghanistan – hvilke konstruktive bidrag Pakistan kan gi, og hvordan vi, som et av giverlandene, skal forholde oss til Pakistan.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2012-06-05:
I sin redegjørelse sa utenriksministeren også at 50 pst. av den norske bistanden skulle kanaliseres som direkte budsjettstøtte for å støtte opp under afghanske prioriteringer. Det er et høyt beløp og en høy andel. For Norges del vil det si ca. 325 mill. kr i året. Gitt det som flere har vært inne på her, korrupsjonskulturen, er det viktig at Norge sikrer seg at det finnes mekanismer for å kontrollere denne pengestrømmen. Kan utenriksministeren si noe om hvilke konkrete tiltak eller mekanismer han ser for seg for å etablere en oversikt over hvordan midlene brukes, og kanskje også noe om hva han ser som de største risikofaktorene i det bildet?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2012-06-05:
Jeg kan først bare bekrefte det statsråden sier om medaljeseremoniene. Det er alltid en stor ære å delta der, og den muligheten får vi igjen på fredag. Komiteen har også de to gangene vi har vært i Afghanistan, benyttet anledningen til å hedre våre falne med kransenedleggelse og tale. Vi har også deltatt i tilsvarende seremoni på Forsvarets minnedag når vi har vært i Washington. Det er gode tradisjoner som man fra både regjeringens og Stortingets side ønsker å videreføre, nettopp for å anerkjenne og hedre både dem som har tjenestegjort, og dem som har måttet gi det ytterste offer. Spørsmålet mitt relaterer seg til det som både forsvarsministeren og jeg var inne på når det gjelder kompleksiteten i å trekke seg ut. Spørsmålet er: Hvordan vil man fra norsk side sikre tilstrekkelig styrkebeskyttelse og koordinering i den samlede allierte uttrekningen? Hvordan vurderer forsvarsministeren det opplegget som nå ligger for Faryab?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2012-06-05:
Det var en god avslutning på svaret, fordi det leder meg over til mitt neste spørsmål. Da komiteen var der for to år siden, var veldig mange i ISAF opptatt av at man ikke bare måtte se spørsmålet om sikkerhet provins for provins, men også se helheten. For risikoen er jo alltid til stede for at dersom det roer seg ett sted, blusser det opp et annet sted. Spørsmålet i den sammenheng er: Hvilke beredskapsplaner og eventuelle ressurser finnes det dersom man plutselig står overfor en situasjon der man midt i en kritisk uttrekksfase opplever at opprøret plutselig blusser opp igjen i områder der vi er til stede, og der vi skal trekke oss ut?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2012-06-05:
Først vil jeg få takke for en veldig god og omfattende debatt om et veldig viktig tema. Jeg vil avslutningsvis bare knytte noen kommentarer til noe av det som har vært oppe. Det ene er – som utenriksministeren nevner – viktigheten av å ha fokus på kvalitet, ikke bare på kvantitet, når det gjelder spørsmålet om hvor mange barn som går på skole osv. Det er jo et generelt problem i forbindelse med oppfyllingen av tusenårsmålene, men det er også et problem i Afghanistan. Dernest vil jeg presisere at mitt poeng med å skryte av innsats handlet om at afghanske myndigheter ikke skryter så mye av det som går bra. Og det må de gjøre mer av. Det at Norge og andre giverland skal skryte av sin egen innsats, tror jeg derimot kan være litt kontraproduktivt av og til, nettopp fordi at hele vårt poeng jo er å underbygge og støtte opp om afghanske myndigheters innsats, sånn at afghanerne føler at dette er et prosjekt det er verdt å støtte opp om. Så var det ett innlegg som skilte seg noe ut fra de andre, og det var representanten Snorre Serigstad Valens innlegg, om hva som ble sagt og ikke sagt i 2001. Vel, hvis SV ønsker å delta i den sportsgrenen, så gjerne for meg, men da må de altså prøve å gjengi historien korrekt. Regjeringen Bondevik II var helt krystallklar – og jeg vil bare her kort sitere, for det første utenriksminister Jan Petersen. Han sa i debatten 5. desember 2001 følgende: «Kampen mot internasjonal terrorisme har et langsiktig perspektiv og krever et bredt sett av virkemidler. Norge deltar aktivt i denne kampen, både politisk, økonomisk, rettslig og militært.» Han sa videre: «Det internasjonale samfunn står nå overfor betydelige oppgaver i Afghanistan(...) For å løse disse oppgavene er det behov for en langsiktig og bred tilnærming, og å stille de nødvendige ressurser til rådighet.» (...) Videre sa forsvarsminister Kristin Krohn Devold følgende: «Kampen er krevende, og den vil bli langvarig.» Og videre: «Situasjonen er i rask utvikling, men den militære aksjonen i Afghanistan kan bli langvarig.» Poenget er at alle erkjente at dette verken var «quick fix» eller noe som var over på kort tid. Man erkjente at det kom til å bli komplisert, og det kunne bli langvarig. Det har jo historien vist. Vi gikk inn sammen med våre allierte under et klart FN-mandat og på invitasjon fra afghanske myndigheter. Det er altså en enighet som alle partier har beholdt siden, med unntak av at SV av og til har gått fram og tilbake. Var det ett parti som i debatten viste at man ikke visste helt hvor man sto, var det nettopp SV. Bjørn Jacobsen sa i debatten at «SV er også veldig glade for at krigshandlingane i Afghanistan no ser ut til å gå mot slutten». Det var jo det samme sitatet som Snorre Serigstad Valen kritiserte i stad. I ett og samme replikkordskifte greide representanten Bjørn Jacobsen å si både: «Vi har gått mot bombing fordi vi ikkje har trudd at det ville verke», og i neste replikk si: «Vi har også ei glede av at bombinga kanskje har verka». Med all respekt: SV har sittet i regjering nå siden 2005 og har et medansvar for at Norge har sine soldater som fortjener vår anerkjennelse og respekt.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2012-06-05:
Jeg tar ordet bare for å oppklare en åpenbar misforståelse. Jeg vet ikke om representanten Trine Skei Grande hørte godt nok etter da jeg snakket, men jeg uttrykte ikke på noen måte mistillit til dem som er hjelpearbeidere eller tjenestegjør som soldater i Afghanistan i dag, tvert imot. Det jeg sa, var at utfordringen vår nå primært er å fokusere på de oppgavene som skal gjøres i en ekstremt krevende situasjon og tid. Da er det etter min oppfatning ikke fornuftig å samtidig skulle ha mange ressurser knyttet opp til å gjøre en stor evaluering. Det er nettopp fordi jeg mener det ville være et feil signal å sende til hjelpearbeidere og soldater: Midt i den krevende fasen de står oppe i på bakken i Afghanistan, har vi oppmerksomheten vår et annet sted, nemlig på evaluering av den innsatsen de gjør, ikke på å sørge for at den siste fasen av arbeidet deres blir så vellykket og så sikker som mulig.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2012-06-05:
Jeg registrerte at statsministeren var tydelig på at man ikke skulle yte bistand lenger enn høyst nødvendig, noe som jeg synes er svært positivt. I Verdensbankens rapport Doing business 2012 kommer Afghanistan ut som land nr. 160 av 183 når det handler om å legge til rette for næring og handel. Da blir mitt spørsmål til statsministeren: Hva kan Norge gjøre, utover det å yte ren bistand, for å bistå Afghanistan til å bli bedre på nærings- og handelsvirksomhet?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2012-06-05:
Jeg synes utenriksministeren hadde et godt bidrag til debatten der han påpekte hvor viktig de regionale landene rundt Afghanistan er. Her er ulike nasjoner med ulike motiv. Noen ønsker vel minst mulig stabilitet, for da holdes fokuset borte fra dem selv, og andre har en annen tilnærming til det. For en tid siden kom det en UNAMA-rapport som skapte et visst oppstyr, fordi den faktisk konkluderte med at den pakistanske etterretningstjenesten, ISI, støtter opp om selvmordsbombere i Afghanistan. Hvis det er et faktum, og når det uttales i en UNAMA-rapport, er det vel rimelig offisielt. Mitt spørsmål til utenriksministeren er da: Hva kan Norge gjøre for å stoppe den negative påvirkningen fra Pakistan når ISI gjør dette for å fortsette å opprettholde ustabilitet i Afghanistan?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2012-06-05:
Med jevne mellomrom dukker det opp fra grasrota, fra bakkeplan i Afghanistan, påpekninger av at utstyret man har, ikke fullt ut er godt nok. Man påpeker mangler ved det, og man påpeker at det finnes bedre alternativer som man ikke har tilgang til. Undertegnede hadde for en tid siden gleden av å være elev ved Forsvarets høgskole og opplevde også i den sammenhengen en del av Forsvarets kultur, som jeg til tider oppfattet var så preget av lojalitet at den ble selvutslettende. I forlengelsen av det tenkte jeg at jeg skulle spørre statsråden: Hva slags toleranse har statsråden når det gjelder enkeltrepresentanter for Forsvaret, menige, som går ut og uttrykker sin mening hvis man mener at det man har fått av verktøy for å gjøre jobben, ikke fullt ut er godt nok? Kan man gjøre det? Eller hva slags beskrankninger ser statsråden seg nødt til å ha?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2012-06-05:
Jeg takker for svaret. I forlengelsen av det har jeg en annen utfordring til forsvarsministeren. For en tid tilbake ble det skapt store overskrifter her hjemme fordi lag og tropper under hendelser i Afghanistan hadde etablert sitt eget – jeg vil kalle det – krigsrop. Man gikk også rundt med jakkemerker der man hedret en av sine falne soldater. Det førte til sterke reaksjoner fra politisk ledelse og fra forsvarssjefen her i landet. Man opplevde langt på vei at det var direkte utilbørlig å opptre på den måten. Nå sa statsråden i forrige svar at han er åpen for at det er takhøyde, han inviterer til at man skal kunne si ting. Hvor langt bør man da kunne gå i å markere tapet av en nær medspiller under skarpe operasjoner, uten at det på en måte krasjer med andre føringer som Forsvarsdepartementet har gitt?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2012-06-05:
Bare til Venstres forslag, som jeg glemte å kommentere i mitt første innlegg. Vi støtter intensjonen, men synes som veldig mange andre at tiden ikke er moden for det. Det må gjerne fremmes igjen, og da skal det få vår støtte. Så til et annet tema som også fortjener oppmerksomhet. Det er: Hva gjør vi med den finansielle situasjonen for sikkerhetsstyrkene i Afghanistan? Jeg vet at det var et tema på møtet i Chicago. Det mener jeg er nøkkelen til suksess for uttrekket, for er det noe som kan skape bekymring, og som vil komme til å skape bekymring, er det hvis ansatte i Hæren, i Forsvaret eller i politiet plutselig blir usikre på om de har inntekten sin når det og det skjer når ISAF forlater området. Jeg vet at man har jobbet for å finne modeller, og det er helt avgjørende, mener jeg, for å redusere det mulige vakuumet det har vært snakket om før i debatten. Så hadde det vært fristende – det er kanskje skummelt på slutten av debatten, men det har vært pent og pyntelig, dette, kanskje har det vært vel forutsigbart også, hvis man kan si det sånn – å spørre om vi er flinke nok til å diskutere de vanskelige tingene. Det har vært umåtelig lite sagt om Taliban og Talibans rolle. Fins det en norsk dialog mot Taliban per i dag? Bør vi ha det? Hva gjør vi når vi reiser ut, hvis Taliban brutalt tar seg til rette i Afghanistan igjen? Hva gjør vi da? Skal vi vente og se, eller skal vi tørre å ta en diskusjon om mulighetene og om hva som kan komme til å skje i framtiden? Jeg oppfatter at det er noe vi stilltiende lar ligge av ulike årsaker. Korrupsjon – hvor tydelig tør vi være om det? Episoden i Kabul Bank, hvor et vesentlig stort beløp forsvant – hva gjør vi med dem som gjorde det? Hvor langt tør vi å gå i å uttrykke kritikk når et parlamentsmedlem tilfeldigvis finner ut at han har liggende en–to–tre tonn med hvitt pulver i kjelleren sin som han slett ikke er sikker på er hans eget? Gjør vi noe med det? Tør vi å utfordre nok på disse tingene? Eller er vi opptatt av å seile i smult farvann? Jeg er ingen ekspert på Afghanistan, men hvis det er noe jeg har lært når jeg har vært der, er det at de har en fantastisk evne til å fokusere på det positive. Jeg tror faktisk også det er sånn at de gir større respekt til folk som tør å si meningen sin direkte over bordet, selv om de ikke er enig, enn til folk som går omveier når vanskeligheter dukker opp. Jeg hadde gleden av å møte den afghanske utdanningsministeren på middag i regi av regjeringen da han var her nylig. Han er en talefør herremann som er veldig tydelig på hva han ønsker seg. Han var kanskje mindre tydelig da han ble utfordret av representanten fra UD som var til stede, men alt i alt oppfatter jeg at åpenheten mellom de afghanske myndighetene, afghanske politikere, og norske politikere er bra, og det er en god forutsetning for å lykkes i samarbeidet videre.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-06-05:
Det er tydelig at jeg må ha truffet noe under mitt innlegg. Min hensikt var nettopp ikke – og det tror jeg at jeg sa ganske tydelig – å drive ordlek og polemikk, men tvert imot å uttrykke en oppriktig glede over at debatten i løpet av ti år har endret seg. Jeg kunne ha navngitt mange flere av de representantene som for ikke lenge siden har kommet med uttalelser om Afghanistan og løsninger for det landet som allerede nå framstår som ganske pinlige. Det valgte jeg altså ikke å gjøre. Så er det så klart slik at SVs standpunkt har endret seg i løpet av disse ti årene, som Høyres, som Fremskrittspartiets og som Arbeiderpartiets. Det er naturlig i løpet av en så lang periode. Men så er det ganske oppsiktsvekkende å se den mangelen på selvrefleksjon som følger disse endringene, spesielt fra de borgerlige partiene. Representanten Høybråten og representanten Eriksen Søreide må gjerne mene at framferden til utenriksminister Petersen og forsvarsminister Krohn Devold først og fremst var preget av ydmykhet høsten 2001. Det tror jeg ganske få utenfor Høyre og Kristelig Folkeparti vil være enige med dem i. Det er klart at Høyre også har beveget seg politisk i denne perioden. Man skal ikke lenger tilbake enn til 2009, da Høyre mente det var helt uaktuelt med en løsning for Afghanistan som innebar å forhandle med alle parter, herunder Taliban. Det var tvert imot å «vifte med det hvite flagget», for å sitere Jan Petersen. I 2006 harselerte partileder Erna Solberg med begrepet «en FN-ledet verdensorden» i et angrep på utenriksminister Jonas Gahr Støre i en kronikk i Aftenposten. Nå er begrepet «en FN-ledet verdensorden» forankret i Høyres program. Det er en gledelig utvikling. Dette handler ikke bare om polemikk, det handler om å peke på at denne prosessen og denne debatten som vi fører hvert år i Stortinget, faktisk fører til reelle politiske endringer i norsk utenrikspolitikk. Eriksen Søreide avsluttet innlegget sitt med noe i retning av at våre soldater fortjener bedre. Hun knyttet i hvert fall mitt innlegg til våre soldater i Afghanistan. Jeg synes vi skal ha en debatt på et bedre nivå enn det, og jeg mener det framgår ganske tydelig av mitt opprinnelige innlegg hva jeg mener om «våre soldater i Afghanistan». Jeg synes også våre soldater fortjener bedre enn en debatt der de brukes som retorisk virkemiddel, og jeg synes de fortjener at vi har en ærlig debatt der vi tør å være uenige om viktige utenrikspolitiske saker.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2012-06-05:
Jeg merket meg at statsministeren delte den bekymring jeg ga uttrykk for når det gjelder utviklingen for kvinner, og kvinners stilling, i det afghanske samfunnet. Det blir veldig viktig å følge forhandlingene og forsoningsprosessen mellom Karzai-regimet og Taliban for å sikre at man ikke der forhandler bort grunnleggende menneskerettigheter. Statsministeren gikk langt i å antyde konsekvenser for norsk bistand dersom kvinners stilling ikke forbedres, men kanskje snarere forverres gjennom denne forsoningsprosessen. Jeg vil be statsministeren utdype hvilke konsekvenser han ser for det norske engasjementet dersom vi skulle få en utvikling som veldig mange menneskerettighetsaktivister, og veldig mange ledende kvinnelige politikere i Afghanistan, ga uttrykk for overfor komiteen da vi var der for kort tid siden.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2012-06-05:
Jeg vil gjerne tilbake til de etniske motsetningene, som jo er en del av det mangefasetterte – kulturelle, politiske, militære og etniske – bildet som man står overfor i Afghanistan. En av våre militære ledere som har tjenestegjort som sjef for styrkene i Faryab, oberst Rune Solberg, sa til NRK for en tid siden at det afghanske lederskapet ikke fokuserer på det pashtunske beltet. Det er en veldig alvorlig erkjennelse, gitt den betydning de gamle motsetningene mellom pashtunere og andre etniske grupper har i afghansk historie. Hvordan mener utenriksministeren at denne problemstillingen best bør adresseres framover?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2012-06-05:
Jeg har ikke til hensikt å forlenge debatten unødig, men representanten Serigstad Valen gjentar nå på sett og vis det innlegget han holdt i starten av debatten, hvor han med sikker sans for utvalg av sitater framstiller det slik at det var en total mangel på ydmykhet overfor den oppgaven man gikk inn i da operasjonen i Afghanistan ble innledet. Jeg satt i den regjeringen som tok den vanskelige beslutningen, og jeg kjenner meg overhodet ikke igjen i disse lettvinte beskrivelsene. Jeg vil også si at når det kommer fra SV, som gjennom den perioden de har sittet i regjering, har hatt så store problemer med å erkjenne tingenes faktiske tilstand, nemlig at Norge har vært deltaker i en krig, og har oppvist den form for dobbeltkommunikasjon det har vært at man her inne i salen har stemt for å sende soldatene ut, mens man har hatt ledende representanter fra sitt eget parti – stortingsrepresentanter – demonstrerende på plenen utenfor i samme moment, bør man kanskje senke stemmen litt og nyansere seg litt mer enn det jeg synes representanten Serigstad Valen har gjort i dag.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-06-05:
Jeg har en far som deltok i den første Tysklandsbrigaden, og livet hans var delt i to – det var før og etter at han var i Tyskland. Vi har etter det deltatt i mange internasjonale operasjoner, og det norske folk har mye kompetanse i å gjøre det. Hver gang vi gjør det, høres det ut som om det er et særtilfelle. Men vi ser at oftere og oftere blir norske militære brukt i sånne operasjoner. Det er viktig å lære av det man har gjort, og kanskje ikke behandle sånne operasjoner som et særtilfelle, som vi gjør spesielt når det gjelder politiske operasjoner. Kanskje vil vi komme opp i sånne situasjoner oftere og oftere – fordi vi er medlem av NATO, og fordi vi er del av et internasjonalt samfunn der det er viktig å ta et internasjonalt ansvar. Jeg ønsker ikke at statsministeren skal «skyte» ned vårt forslag med en gang. Men syns statsministeren det er viktig at vi lærer av alle de oppdragene vi har vært med på, at vi klarer å formidle den læringen til neste gang, og at vi klarer å gjøre det på en så åpen måte at vi ikke gjør det til en kamp om syndebukker, eller feil, men en læringsprosess som vi skal ta med oss videre?
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-06-05:
Jeg er glad for utenriksministerens fokusering på bekjempelse av korrupsjon. Det kommer til å være en kjempeutfordring og er en del av demokratibygginga. Det er viktig å gjøre også afghanerne sjøl i stand til å kjempe mot korrupsjon. Afghanistan er kanskje det største samarbeidslandet vi har når det gjelder bistand. Hvor mye ressurser har vi i vår ambassade? Hvor mye ressurser har norske myndigheter på stedet for å jobbe med å følge opp alle de store bistandsprosjektene som er der? Det er viktig å ha nok norske ressurser til stede for å kunne følge dem opp på en god måte. Så spørsmålet mitt er: Hvor mye ressurser er det, og hvor mye planlegger statsråden å ha?
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-06-05:
Først vil jeg skryte av at statsråden har fått orden på disse medaljeseremoniene, slik at de er blitt så fine som de har blitt. I den sammenheng vil jeg si at det er også partier som ikke sitter i utenrikskomiteen, som gjerne vil delta på dem – bare så statsråden har merket seg det. Jeg har et spørsmål angående samordning og samarbeid, og eventuelt ikke-samarbeid, når det gjelder dette med militært og humanitært samarbeid, som det jo har vært bred enighet om, og som Venstre også har støttet. Men det er også mange av de tingene man får tilbakemelding om fra folk når de kommer tilbake, at det er gode, men også noen dårlige erfaringer fra det skillet. Det er mulig at det har utviklet seg bedre i løpet av den tida vi har vært i Afghanistan, men her er et av de områdene som jeg virkelig mener at vi har mye å lære av, fra de stedene det går bra, og fra de stedene det ikke går så bra. Er ikke dette virkelig et av de områdene der vi hadde trengt en evaluering for å se når det funker bra, og hvilke forutsetninger som skal til for at det skal funke bra?
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-06-05:
Jeg har lært at når folk innrømmer at de har tatt feil, trenger man ikke akkurat å rippe opp i det og gjenta det gang på gang, så jeg skal la SVs innlegg ligge. Det jeg har lyst til å si etter den runden som nå har vært, også knyttet til forslaget vårt, er at jeg er veldig positiv til at regjeringspartiene har vært så positive som de har vært. Vårt formål har vært å få til noe på dette området, men ikke nødvendigvis ved at vårt forslag vedtas akkurat i dag. Jeg har lyst til å kommentere det første som komiteens leder sa, nemlig at det å starte en evaluering skulle være en mistillit mot dem som har gjort jobben. Det vil jeg ta sterkt avstand fra, for det er det ikke. Det er faktisk på grunn av alle innspillene som har kommet fra dem som har gjort jobben, vi har kommet med forslaget. Det er nettopp alle de menneskene som har vært i Afghanistan og gjort en jobb, enten militært eller sivilt, som har sagt at det er viktig at man får en ordentlig gjennomgang av den jobben de har gjort. Det er i respekt for dem vi har behov for å gjøre det. Jeg mener at når vi har hatt en politisk prosess som er så samlende, når et så samlet storting her i dag er enig om at dette var en jobb vi skulle gjøre, er det også mye lettere å foreta en evaluering som er helhetlig og uavhengig, uten at noen føler at noen skal stilles til veggs for noen av tingene som er gjort. Så må jeg knytte noen ord til at vi nå skal flytte oppmerksomheten fra den militære innsatsen til bistanden. Da er kvaliteten viktig, og da er det viktig, det som utenriksministeren sier om å løfte kampen mot korrupsjon, for en av grunnsteinene for å bygge et åpent demokrati er sjølsagt å bekjempe korrupsjon. Det er viktig at vi forplikter oss langsiktig i Afghanistan. Vi har altfor mange eksempler på at vi har gått inn militært, sagt at vi skal gå inn med bistand i ettertid, og så forsvunnet og latt folk i stikken. Vi må ikke la afghanerne i stikken etter at vi har gått inn militært. Da tror jeg det er to k-er som er viktige, det er k for kunnskap og k for kvinner. Det å satse på et utdanningssystem er en av nøklene til å komme seg ut av fattigdom, og det samme er det å satse på kvinner. Det å bygge demokrati er også en del av fattigdomsbekjempelsen, og alt dette må henge sammen. Da har jeg 19 sekunder igjen av min rikelig tildelte taletid i denne debatten. Jeg skulle gjerne sagt noe mer om veteraner. Det som jeg tror er viktig framover, er å innse at de som får problemer etter utenlandsopphold, ofte ikke er dem man tror får problemer, og ha et opplegg som både ivaretar at ting kan skje lang tid etterpå, og at det kan komme der man ikke venter det.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-06-05:
Når jeg hører på statsråden, minnes jeg min gamle historieprofessor, som av og til, når han ikke helt kunne forklare hvorfor folk gjorde det de gjorde, pleide å si: Dei hadde nok ein grunn, men nokon god grunn var det nok ikkje. Nå har vi hørt den egentlige grunnen. Det var statsrådens problemer med å få dette igjennom i regjeringen – med det som skjedde i Narvik – som var grunnen til at dette kom. Jeg har tenkt å løfte spørsmålet litt. Statsråden kommer fra et parti som sammen med Venstre kjemper for å innføre stemmerett for 16-åringer, og som syns det er viktig at yngre folk blir hørt. Men her er det en spesiell gruppe, som man tror det er spesielt farlig for når det gjelder å fatte grunnleggende og store vedtak om penger. Det hadde vært interessant å få høre hva statsråden har tenkt, som gjør at denne gruppa, som er studenter, er utrolig mye mindre kvalifisert til å fatte slike vedtak enn det andre styrerepresentanter er. Hva er det som er skummelt med studenter, som gjør at dette blir spesielt uansvarlig?
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-06-05:
Jeg vil også begynne med å takke saksordføreren. Det er ikke så ofte vi diskuterer studentvelferd eller studentpolitikk her i salen, så det er ganske stort at vi har to saker på rappen. Det som er viktig for Venstre, og grunnen til at vi fremmet dette forslaget, er at vi ønsker mer fleksibilitet i systemet. Det er i denne sammenhengen å sette folk først, eller studenter først, at vi skal lage systemer rundt folk istedenfor å prøve å få folk til å passe inn i systemene. Dette har lenge vært et stort ønske hos NSO og LO, og flere organisasjoner har vært på lag for å få det til. Venstre har foreslått dette en rekke ganger i forbindelse med budsjetter, igjen og igjen. Etter det tragiske som skjedde i fjor, gikk regjeringa inn og gjorde dette til en midlertidig ordning. Da tenkte vi at nå er det kanskje mulig å få flertall for å gjøre dette til en permanent ordning. Da er det i hvert fall ikke prinsippet man er imot. Da er det kanskje en mulighet for at vi ved en unik situasjon skal klare å få flertall for noe her i salen som vi har vært for lenge. Men da skjer det igjen som alltid skjer, nemlig at man stemmer imot fordi det er noen andre som har foreslått det. Ja, nå har regjeringa foreslått å forlenge den midlertidige ordninga ut neste stortingsperiode, og da er det jo ikke sikkert at regjeringa trenger å være ansvarlig for det heller. Da kunne man virkelig ha strukket ut handa og sagt at nå kan vi være enige om noe. Det kan jo ikke være prinsippet man er uenig i. Det må være det at man forplikter seg til å bevilge penger over lengre tid, som er utfordringa. Her hadde jeg håpet at vi kanskje kunne finne sammen når dette forslaget lå på bordet. Jeg blir veldig skeptisk her. Jeg må innrømme – man skal sikkert ikke avsløre sånt – at når man får et forslag fra noen, og en stortingsrepresentant eller andre svarer takk for innspillet, taler det veldig godt for at forslaget havner i skuffen. Jeg følte litt da representanten fra Arbeiderpartiet hadde innlegg her i dag, at vi fikk beskjeden: Takk for innspillet. Jeg håper jo at dette kan bli en langsiktig ordning, fordi det er bra for studentene, det er bra for alle dem som ønsker å bygge kompetanse her i landet, og det er grunnleggende rettferdig. Det er en stor rettferdighetsreform, hvis vi klarer å få laget denne fleksibiliteten i systemet. Men vi kommer til å fortsette å foreslå det i forbindelse med budsjetter, vi kommer til å fortsette å foreslå det i programmer, og så får vi håpe at det noen gang går an at vi blir møtt med noe annet enn takk for innspillet.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-06-05:
Det jeg ikke får helt taket på, er: Når man har åpnet for dette, kan man jo ikke prinsipielt være imot å prøve det. Sjøl om man åpnet for det for alle, var det knyttet til en spesiell anledning, nemlig en katastrofe i veldig mange unges liv. Men sånne katastrofer opptrer i livet og kan inntreffe i mange andre sammenhenger enn akkurat det vi ble utsatt for den dagen. Jeg håper statsråden kan si at prinsipielt har hun ikke noe imot en sånn ordning. Jeg har stor tiltro til byråkratiet rundt statsråden, til at de klarer å finne ordninger for dette og hint, for det bruker de å klare, for å si det sånn. Jeg vil bare at statsråden skal si om hun prinsipielt er for en sånn type ordning, og så får man da jobbe med avveiningene knyttet til eksamener, studiepoeng og alt det som statsråden ellers tar opp.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-06-05:
En viktig del av vår bistand er å bygge institusjoner i Afghanistan, slik at Afghanistan blir et bedre organisert land. Det er helt riktig at en avgjørende årsak til at Afghanistan er et fattig land, er at det er korrupsjon, dårlige statsinstitusjoner og dårlig forvaltning. Mange av de rammevilkårene som er nødvendige for å få til investeringer og lønnsom næringsvirksomhet, er ikke på plass der. Det er også grunnen til at det som det internasjonale samfunnet, og deriblant Norge, gjør for å bidra til at afghanerne kan stå på egne ben, er å bygge institusjoner og bidra til å utvikle deres myndigheter, slik at vi kan legge til rette for mer næringsvirksomhet. I tillegg er det å investere i f.eks. utdanning viktig, fordi det gjør afghanerne mer i stand til å utvikle sine egne menneskelige ressurser. Samtidig må vi erkjenne at vår innsats der er et bidrag til å gi mindre grobunn for at Taliban og andre ekstreme grupper skal få fotfeste på nytt. Så det er i vår interesse å utvikle Afghanistan.