Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2007-06-07:
Regjeringen og stortingsflertallet fortsetter å levere på viktige områder for vanlige arbeidstakere. Det sa vi før valget, og det ble gjentatt i Soria Moria-erklæringen. I dag handler det om kampen mot sosial dumping, som er en viktig sak for utenlandske arbeidstakere som kommer til Norge – som Norge har bruk for – men ikke desto mindre en viktig sak også for norske arbeidstakere. Siste meningsmåling viste at 65 pst. av de LO-organiserte ville stemme rød-grønt. De ser antakelig hvem det nå er som setter fullt trykk på ordnede forhold i arbeidslivet, og hvem som ikke gjør det. Norge går så det suser. Situasjonen på arbeidsmarkedet er positiv, men vi ser likevel noen trekk som er egnet til bekymring: Vi mangler arbeidskraft – 88 000 i minus. Bedrifter sier fra seg oppdrag. Kristin Halvorsen sier rett ut at polakkene redder Regjeringens løfter om barnehageplasser, veier og jernbane. Én av tre NHO-bedrifter har ubesatte stillinger. Sjefsøkonomen der sier at utlendingene redder oss. NAV EURES jobber under høytrykk for å skaffe nok arbeidskraft fra utlandet. Det kan derfor ikke være noen tvil om at utenlandske arbeidstakere er mer enn velkomne, men det gjelder altså noen betingelser og spilleregler, som ikke alle arbeidsgivere og oppdragsgivere respekterer. I medieoppslag etter medieoppslag kan vi lese om østeuropeere på toppen av ulykkesstatistikken, om ulykker som skjules, byggearbeid i toppetasjer uten rekkverk, feilmonterte stillaser, luselønn, manglende arbeidstillatelser og elendige boforhold. Vi leser om asbestfjerning uten beskyttelse og om polakker som klatrer høyest og går dypest i grøftene uten sikring. Det opereres med lønninger vi ikke tror er sanne, og dessverre ikke bare i regi av private byggherrer. VG skrev i mars i fjor om polakker som bygde operaen til 62 kr timen – 20 polske arbeidere to og fire sammen på rommet på hospits, med to dusjer på deling, med falske papirer, ingen ferie og ingen sykepenger. De var jo for så vidt heldige, for andre har vært henvist til en madrass på anleggsplassen. Vi kan ikke rolig se på at det arbeiderbevegelsen har kjempet fram gjennom 100 år, undergraves av useriøse utsugere. Vi kan heller ikke rolig se på at seriøse bedrifter bukker under for hensynsløs konkurranse. Vi snakker ikke bare om mindre forseelser, men ofte om grov kriminalitet, som også ofte henger sammen med annen lyssky virksomhet. Høyre, Venstre og Fremskrittspartiet har i sine merknader argumentert mot de tiltakene som diskuteres her i dag, av hensyn til de 80 pst. av bedriftene som har under fem ansatte. Av bedriftene er det antakelig nettopp disse som drar størst nytte av trepartssamarbeidet, det velregulerte arbeidsmarkedet som kjennetegner og faktisk også er selve grunnlaget for hele det norske velferdssamfunnet. Her har arbeidsgivere og arbeidstakere felles interesser. Jeg skjønner for så vidt at Fremskrittspartiet hopper av. Fremskrittspartiet ønsker jo som kjent ingen begrensninger i den enkelte borgers rett til å inngå arbeidsavtaler direkte med arbeidsgiver. De ønsker å undergrave et regulert arbeidsmarked. Jeg har større problemer med å følge Høyre og Venstre i denne saken, når de stemmer nei til alle tiltak som forplikter arbeidsgiver- og oppdragsgiversiden, enten det er utvidet oppdragsgiveransvar eller innsynsrett for tillitsvalgte. Dette handler om flere ting. Det handler om politikk, og det handler om moral: Vi vil ikke ha en ny underklasse av utenlandske arbeidstakere. Det har hittil handlet mye om tradisjonelt mannsdominerte bransjer. Men vi er altså ikke ferdige med saken, og etter hvert må vi også få fokus over på kvinnedominerte bransjer, som renhold og reiseliv, f.eks. Det handler også om bekjempelse av alvorlig kriminalitet – dette blir et satsingsområde for Politidirektoratet de neste tre år. Det handler om å forebygge dødsfall og skader. Og det handler ikke minst om internasjonale forpliktelser. EØS-regler og utsendingsdirektivet er én ting, ILO-konvensjon nr. 94 en annen. Vi som er med i Europarådsdelegasjonen, var så sent som i januar i år med på å fatte vedtak der alle medlemsland, dvs. alle europeiske land unntatt Hviterussland, bes om å sikre utenlandske arbeidstakere likhet i lønninger, arbeidsbetingelser og sosiale rettigheter, regulere vikarbyråene, øke ressurser til tilsynene, bruke sanksjoner, samarbeide på tvers av etater, samarbeide med fagbevegelsen, delta i internasjonalt samarbeid mellom tilsyn, politi og grensevakter, be fagbevegelsen om å ta vare på sine utenlandske kamerater, gi informasjon og gjøre utenlandske arbeidstakere i stand til å hevde sine egne rettigheter – altså veldig mange av de tiltakene som Regjeringen har fremmet tidligere, og fremmer for Stortinget her i dag. Martin Engeset sa at det er gledelig med debatt, men jeg vil understreke at debatt absolutt ikke er nok. Passivitet er det siste vi trenger på dette området. Det synes jeg kjennetegner de borgerlige partiene her i dag. Alternativet til handling kan fort bli at Norge blir et fristed for useriøse og kriminelle aktører, og det er ingen av oss tjent med.