Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2020-12-08:
Folks muligheter i arbeidslivet er helt avgjørende for folks liv. Det er kanskje noe av det som påvirker livet vårt mest. Der det fungerer, som jo heldigvis er i det store flertallet i det norske arbeidslivet, gir det stor grad av frihet, selvstendighet og tilhørighet. Men ser vi på deler av arbeidslivet i Norge, og hvis vi skuer litt ut av Norge, ser vi at raske og alvorlige endringer i arbeidslivet er mye av årsaken til at vi har sett økende sosial uro mange steder, økt polarisering og mange som strever med å få hverdagen til å fungere – samfunn i oppløsning. Vi tror det kanskje, men vi er ikke skjermet fra denne utviklingen i Norge. Også i vårt arbeidsliv ser vi press på lønns- og arbeidsvilkår. Vi ser på enkelte arbeidsplasser at det er et flertall av innleid arbeidskraft. Vi ser arbeidsgivere som gjør alt de kan for å finne nye måter å sno seg unna arbeidsgiveransvar og forpliktelser overfor sine ansatte på. Da er spørsmålet: Hvordan møter politikken en slik utvikling? Hva velger en regjering med et politisk flertall å gjøre når de ser en slik utvikling? For dette må jo også høyresiden se. Da Arbeiderpartiet satt i regjering, prioriterte vi bl.a. å styrke fagorganisasjonene og gjøre det billigere å være medlem i en fagforening, og styrke trepartssamarbeidet, for å sikre at vi har en positiv, god og sunn utvikling i arbeidslivet vårt. Vi prioriterte å styrke retten til hele og faste stillinger. Vi innførte kollektiv søksmålsrett, slik at ingen trenger å stå alene hvis de har en arbeidsgiver som ikke bryr seg. Høyresiden har konsekvent prioritert helt motsatt. Noe av det første de gjorde, som de har gjort gjennom hele perioden, var å gjøre det dyrere å være medlem i en fagforening. De har svekket trepartssamarbeidet. De har svekket retten til faste stillinger gjennom å innføre en generell adgang til midlertidige ansettelser. Noe av det mest smålige: De fjernet den kollektive søksmålsretten. Hva ønsker høyresiden å oppnå med en slik politikk? Hvilke samfunnsmål er det som ligger til grunn for slike grep? Effekten ser vi: Det er de seriøse arbeidsgiverne og de seriøse bedriftene som nå taper konkurransen innenfor bygg og anlegg, f.eks. i Oslofjord-området, hvor den seriøse bransjen, byggenæringen vår, som vi trenger for å bygge landet, roper etter politiske tiltak. Men regjeringen har lukket ørene. En annen effekt er at for de 30 pst. i Norge med lavest lønn har det vært en reallønnsnedgang siden Erna Solberg ble statsminister. Høyre har prioritert de rikeste. Høyre har prioritert et helt annet samfunn enn det Arbeiderpartiet drømmer om. Arbeiderpartiet vil ha et mer rettferdig Norge. Vi sier at nå er det arbeidsfolks tur. Grepene vi foreslår i denne debatten, skal bidra til at flere får fast jobb. Vi skal forby innleie som presser ut faste jobber, og vi skal fjerne den generelle adgangen til midlertidige ansettelser. Flere skal få trygghet i arbeidslivet. Vi foreslår bedre rettigheter for de ansatte og skjerpede arbeidsgiveransvar. Flere skal få gode muligheter i arbeidslivet gjennom at vi skal styrke det offentliges ansvar for å formidle jobber. Vi får ikke flertall for noe av dette i dagens debatt. Men forslagene skal ligge klare, slik at arbeidsfolk merker forskjell fra dag én hvis Arbeiderpartiet kommer i regjering etter valget neste høst. Da skal det bli vei i vellinga. Med det tar jeg opp forslagene som Arbeiderpartiet står bak. Kan jeg komme med en liten justering av et forslag?