Audun Otterstad (Arbeiderpartiet), 2014-06-16:
I Prop. 70 L for 2013–2014, om rituell omskjæring, setter man en rekke prinsipper på prøve. Det er et kontroversielt emne, det er hyppig omtalt i medisinsk litteratur de siste ti årene. Publikasjonene The Foreskin Quarterly i USA og circumsision.org er i hovedsak kun engasjert i spørsmål som omfatter omskjæring. For Arbeiderpartiet er det etisk og politisk krevende å regulere omskjæring av gutter. Det er et irreversibelt inngrep. Det er krevende fordi man i politiske fora og i mektige saler ikke kan vedta hva folk skal tro på, eller hvilke skikker man skal følge, selv om man har en annen overbevisning. I et moderne Norge klarer jeg ikke å se for meg at omskjæring ville ha blitt innført i 2014, men faktum er noe annet. Dette er ikke en diskusjon om å innføre noe nytt eller ikke. Omskjæring er en tradisjon som man kan dokumentere at strekker seg 5 000 år tilbake i tid, og som er sterkt tilknyttet religion og tro. Debatt om en aldersgrense er en reell debatt, sett fra et perspektiv som strekker seg fra Nordkapp til Lindesnes, eller innenfor Skandinavias breddegrader. Debatten tar utgangspunkt i prinsippet om at man ikke skal behandle friske barn – et prinsipp det er lett å nikke til. Flertallet av menneskene som lever innenfor disse breddegradene, er ikke berørt av tradisjonene eller av denne troen og synes det kan være vanskelig å forstå dilemmaene foreldrene står i. Nå skal vi handle. Med vitende om dilemmaene menneskene står i, og de verdiene vi hver dag bærer med oss, skal vi hjemle noen prinsipper fast i lovs form. Hvert år blir ca. 2 000 norske barn omskåret. Skulle vi innført en aldersgrense, ville det vært et reelt forbud, et forbud som vi vet ville ha ført til flere utenlandsreiser – med et diskutabelt formål – og økende privat praksis. Arbeiderpartiet og Venstre slår fast at det er et mål at færre barn skal bli omskåret i Norge. Det oppnår vi ikke ved å stenge ute usikre foreldre fra helsevesenet eller forvise barn til inngrep med økt risiko. Disse partiene slår også fast at god informasjon til foreldre er avgjørende for å redusere antallet, og for at foreldre skal føle seg trygge og få svar på sine spørsmål. Skal man klare å oppnå et redusert antall omskjæringer, må man samarbeide, respektere ulikheter og finne løsninger vi sammen kan jobbe for. I FNs barnekonvensjon artikkel 19 forutsettes det at barn skal beskyttes mot alle former for fysisk eller psykisk vold og overgrep. Når vi kjenner til tilstanden og hvordan dette fungerer i dag, så mener disse partiene at det ville vært uansvarlig ikke å regulere rituell omskjæring. Dette er en sak som har blitt lagt i skuffen og skjøvet til side altfor lenge. Som jeg sa tidligere i innlegget mitt, så er nå tiden vi skal handle. En regulering der vi tydelig sier fra om at målet om å få ned antall omskjæringer, er et viktig prinsipp. Arbeiderpartiet har også sagt at vi ønsker at egenandelen skal være høy fordi dette ikke er et prioritert inngrep, men ikke så høy at vi skyver noen vekk. Dette er en vanskelig balanse, og heldigvis har vi med oss departementet i den avgjørelsen. Målet er at flest mulig barn skal bli behandlet på en tryggest mulig måte og innenfor helsevesenets rammer. Vi vet at inngrep på barn skjer, vi vet at det omskjæres, og vi vet at det foregår utenlandsreiser med omskjæring som formål. Da er spørsmålet vi må stille oss, om vi kun skal være prinsipielle og sette en aldersgrense, eller om vi skal være pragmatiske, se an ulike oppfatninger, prøve å gjøre noe med det og sikre barns trygghet og barns helsemessige forutsetninger senere i livet, i henhold til FNs barnekonvensjon.