Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2015-06-08:
Jeg har gleden av å legge fram komiteens tilråding til Innst. 305 S, Innst. 308 S og Innst. 309 L. Disse sakene omhandler utviklingsplan for kriminalomsorgen, endringer i straffeloven som følge av avtale med annen stat, og endringer i statsbudsjettet som følge av finansieringen av nevnte avtale. Dette er en gledens dag fordi man tenker utradisjonelt. Stortinget inviteres i dag til å gjøre noe man ikke har gjort tidligere, nemlig å inngå en avtale med en annen nasjon for straffegjennomføring utenfor landets grenser. La meg aller først gi honnør til alle som jobber i kriminalomsorgen, til alle som til daglig står oppreist, tar ansvar, gjør en jobb til beste for de innsatte, til beste for straffegjennomføringen på en god og forsvarlig måte, og for å få folk til å gå fra kriminalitet til å bli lovlydige borgere. Det de gjør til daglig, står det respekt av, og det ønsker jeg å uttrykke honnør for fra denne talerstolen. Det finnes utfordringer i hverdagen for dem som jobber i kriminalomsorgen. Samtidig gjør de gjennomgående en jobb som det står stor respekt av. La meg videre få si noe om det som kanskje har vært det største fokuset i Meld. St. 12, nemlig situasjonen i Agder. Jeg ønsker å takke Søgne kommune, Vennesla kommune, Lillesand kommune, Froland kommune, Mandal kommune, Kvinesdal kommune og sist, men ikke minst, Hægebostad kommune. Det jeg ønsker å takke dem for, er den innsatsen de har gjort overfor komiteen med å vise vilje til å bistå til å løse de utfordringene kriminalomsorgen står overfor. Kanskje det aller viktigste jeg har lært i denne prosessen, er at ingen av dem har baksnakket hverandre, men rett og slett har framsnakket sine kollegaer og dem de har konkurrert med. Det synes jeg har vært en stor opplevelse. Man har hatt så pass romslighet at man har kunnet fokusere på sine egne kvaliteter istedenfor å snakke andre ned. Den samme honnøren ønsker jeg å gi til fylkesordførerne for Aust- og Vest-Agder, som begge har vært gode representanter for holdningen på Sørlandet. Her tror jeg andre deler av landet har noe å lære, ikke minst når det gjelder lokaliseringsdebatter. Så til stortingsmeldingen. Noen vil si at den burde ha fokusert mer på innholdet i soningen. Det forbeholder jeg meg retten til å være uenig i fordi den handler – som tittelen sier – om en kapasitetsplan for kriminalomsorgen. Så kan vi godt diskutere innholdet, men det foreslår jeg at vi gjør når det er tema. Denne handler om det som er et nødvendig fokus: flere lukkede plasser for å imøtekomme de utfordringene som kriminalomsorgen står overfor. Noen vil si at meldingen i altfor stor grad handler om kvantitet heller enn kvalitet. Mitt utgangspunkt er at kvantitet også er en kvalitet, for uten kapasitet møter man problemer man ellers ikke ville hatt. Derfor må man se kvalitet og kvantitet samlet. Utfordringene med stortingsmeldingen er at man ønsker å finne løsninger på dagens og morgendagens problemer. Det jeg kunne ønsket meg, er at stortingsmeldingen tok for seg hele landet. Det gjør den ikke, men jeg regner med at Stortinget er i stand til å håndtere resten når regjeringen fremmer forslag om det. Det handler om hva vi skal gjøre, hvor, og hvordan. Det er flere forhold som er viktig å ta for seg i denne saken: Det er kvalitet, det er kapasitetsbehovene – hvor store fengsler kan vi tørre å ha i Norge? – det er leie av kapasitet i utlandet, og ikke minst, hvor. Status er – hvis vi er etterrettelige – at det ikke har vært bygd noe stort fengsel i Norge siden Halden fengsel ble åpnet i 2010. Husker jeg ikke feil, tok den prosessen åtte år. Bondevik II-regjeringen fremmet en bevilgning i 2002 på 40 mill. kr til iverksetting og oppstart, og det ble ferdigstilt av Arbeiderpartiet ved åpningen av fengselet i 2010. Det viser at det altså tar nærmere ti år fra man kommer i gang, til man får ting ferdig. Om det skyldes norsk sendrektighet eller et nødvendig byråkrati, skal jeg la være usagt, men faktum er uansett at det tok nesten ti år å få Halden på plass. Dette viser noe om utfordringene og prosessene vi står overfor og viktigheten av å gjøre gode prosesser som er framtidsrettet, slik at vi får løst de utfordringene vi har. Samtidig er det ikke tvil om at vi har utfordringer. Mye av dagens fengselsbygningsmasse er gammel og dårlig. Husker jeg ikke helt feil, er elleve av fengslene som i dag er i bruk, bygd på 1800-tallet. Så utfordringene står i kø for de ansatte, men også for eieren av fengselsbygningene. Det er vel også lov å si at man kanskje i for stor grad har satset på åpne fengselsplasser de siste årene, i motsetning til å bygge lukkede plasser. Det er mulig det har å gjøre med pris, det er mulig det har å gjøre med holdninger, det er mulig det har å gjøre med andre ting. Samtidig har regjeringen fått innsikt i at det å bygge fengsel og rehabilitere fengsel er kostbart. I meldingen slår man fast at det vil koste mellom 3,3 og 4,4 mrd. kroner å oppruste det vi har i dag. Da blir spørsmålet: Har vi råd? Motspørsmålet er: Har vi råd til å la være å gjøre det? Etter mitt skjønn er det bare ett svar: Selvfølgelig må vi gjøre det, av respekt for dem som skal bistå den dømte i straffegjennomføringen, og for at de som gjør jobben, skal ha arbeidsvilkår som gjør det forsvarlig. Det handler til syvende og sist om handlekraft. Det handler om at regjeringen kommer til Stortinget med sine planer, og at Stortinget sier at dette skal vi gjøre noe med. Det er ganske enkelt å stå på denne talerstolen og skylde på hverandre for det man ikke har gjort. Jeg synes det er mye viktigere at vi finner løsninger som er optimale, der vi får et system på plass som ivaretar de behovene man har. Vi kjenner til at det blir flere dommer med lengre soningstid. Da har vi behov for lukkede plasser. Samtidig er jeg helt klar på at det skal være åpne plasser der det er behov for det. Heldigvis har vi et system i Norge der vi har ulike straffesanksjoner for ulik kriminalitet. Så lenge folk er forskjellige, må vi ha et bredt spekter av sanksjonsmuligheter for å kunne løse de tingene vi står overfor. Jeg mener at regjeringen tar grep. Man inngår en avtale med Nederland. Det kommer på plass et nytt fengsel i Agder med to enheter, én i Mandal og én i Froland. Man kommer med en KVU for Østlandet. Man har sagt at man ønsker å utvide med inntil 100 plasser innenfor Halden fengsel, Skien, Bergen, Åna og Trondheim, og man kommer tilbake med region nord – for å se på dette. Det Stortinget nå må gjøre, er å være tydelige på sine forventninger til regjeringen, og det oppfatter jeg at vi er. Man gir nå beskjed om at man vil ha en plan tilbake hit, hvor man går gjennom dagens bygningsmasse som kriminalomsorgen rår over, med forslag om hva som bør fases ut, og hva som bør komme til erstatning for det. For behovet er utvilsomt allerede presentert: Innen 2040 har vi behov for 1000 nye plasser, og i tillegg forventer man ca. 1000 til erstatning for utfasing av gamle. Det er bare å brette opp ermene og gjøre en jobb, for å si det enkelt og på godt norsk. Det oppfatter jeg at Stortinget er klar til. Gjennom behandlingen av Meld. St. 12 og de to andre sakene som jeg har vært inne på, gjør man nettopp det. På kort sikt har Stortinget en klar forventning om at 550 plasser må komme på plass. Som saksordfører har jeg hatt gleden av å reise rundt og se på ulike enheter rundt omkring. Jeg må si at fengslene i Ålesund og i Haugesund er to eksempler på dårlig bygningsmasse, for å si det enkelt. Det gjør noe med motivasjonen til dem som jobber der, og selvfølgelig til de innsatte. Jeg tror at hvis vi er med og bistår dem, vil de bistå oss med å få folk fra et liv i kriminalitet til å bli lovlydige borgere og gode skattebetalere – noe vi alle vil være tjent med. Den kanskje viktigste grunnen til at vi bør gjøre noe med det, er at et land som er så opptatt av humanisme, likeverd og å behandle folk riktig, ikke kan være bekjent av å ha fengsler som til de grader er utgått på dato. Et kjennetegn på et godt samfunn er måten det tar vare på de svakeste på. Med de svakeste mener jeg de eldste og de yngste. Men også hvordan straffegjennomføringen skjer, er et tegn på kvalitet, og det kan være tegn på det motsatte. I så måte er dette et skritt i riktig retning. Som jeg var inne på, skal vi ikke ensidig fokusere på fengsel. Det finnes et promilleprogram i Norge; det er kommet. Det var noe som var utradisjonelt før, men vi har fått det på plass. Vi har et narkotikaprogram, vi har etablert ordning med ungdomsstraff, og vi har elektronisk kontroll av folk som vil gjennomføre en straff. Et regime av straffegjennomføringstiltak endres hele tiden fordi samfunnet ikke er statisk. Men for de mest alvorlige tilfellene vil en lukket fengselsplass være helt nødvendig. Vi skal være tøffe mot de tøffe, og så skal vi hjelpe dem som ønsker å komme ut av kriminaliteten, for på lang sikt vil det tjene oss alle. Det er også slik at man i stortingsmeldingen har påpekt at Norge har noen utfordringer med psykisk syke som sitter i fengsel. I denne stortingsmeldingen har flertallet påpekt at Ila kommer til å få støtte til å fortsette sitt gode arbeid, noe man startet med i fjor i revidert nasjonalbudsjett med bevilgning fra Justisdepartementet og Helse- og omsorgsdepartementet. Det vil man fortsette med i år. Nå vil de få en bestilling på å opprette en avdeling med inntil seks plasser. Videre får Vefsn kommune i Nordland en utfordring, sammen med regjeringen, med å etablere et såkalt trygt tilbakeføringsprogram for forvaringsdømte som skal tilbake til samfunnet. Vi ser på om § 12-soning kan utvides ytterligere. Det er et godt og fornuftig tiltak for enkelte innenfor den gruppen som blir straffedømt. Komiteen og Stortinget ønsker at regjeringen ser videre på dette. Regjeringen foreslo å legge ned Slidreøya i Valdres. Det har Stortinget sagt nei til. Stortinget har påpekt at soningsplassene der antageligvis er av landets rimeligste. Noen vil si at Valdres kanskje ikke er det mest sentrale stedet i landet, men jeg er sikker på at alle som bor i Valdres, vil si at det motsatte er riktig, at Valdres er veldig sentralt. Det flertallet har sagt, er at man ønsker å se på det. Det er ikke Norges største enhet, men de har gode resultater, og de har en pris per plass som er langt rimeligere enn ved noen annen enhet her i landet. Vi vil også ha en gjennomgang av bruken av EK, elektronisk kontroll, og at regjeringen ser om det kan utvides, noe som er påpekt av de fleste i komiteen. Velferdsobligasjoner kommer som et nytt tema. Jeg synes det er bra at vi atter en gang legger noe nytt på bordet og påpeker at det finnes alternative løsninger. Samfunnet endrer seg, ergo må vi også endre mulighetene som vi ønsker å bruke ved straffegjennomføring. Barns rettigheter var et av de store temaene på høringen om Meld. St. 12. Ingen har noe ønske om et regime der det blir vanskeligere for barn som har foreldre i fengsel. Samtidig er det slik at når noen begår en kriminell handling og må ta ansvaret for det, rammer det ofte nærstående. Det er en konsekvens av en handling en person har begått selv. Det er ikke samfunnet som har gjort det. Kvinneenheter er en utfordring som vi ber regjeringen se på. KRUS, Kriminalomsorgens utdanningssenter, vil få nye utfordringer med å utdanne folk. Så Nederland. Det er et faktum at flertallet i dag kommer til å gå inn for å etablere en leieavtale med Nederland på 242 plasser. Det vi koste oss ca. 270 mill. kroner i året. Grunnen til det er ganske enkel: Det er raskt og riktig. Vi har en soningskø som Arbeiderpartiet i sine merknader helt riktig påpeker har økt med 104. Det tar vi ansvaret for. Om statsråden kan navngi de 104, er jeg usikker på, men det vi gjør nå, viser i hvert fall at vi har en løsning på det. Den er utradisjonell, den er rask, og den er effektiv. Vi er helt sikre på at norske og nederlandske myndigheter vil finne en god løsning på dette, slik at straffegjennomføringen skjer på en god måte. Primært vil jeg tro at det vil være folk med liten tilknytning til landet som skal sone der. Det vil være slik at nordmenn frivillig kan gjøre det, og i ytterste konsekvens kan det bli slik at folk som har lange dommer, kan bli bedt om å ta seg en tur til Nederland i starten for så å komme tilbake til landet og fortsette straffegjennomføringen her. Det er et tiltak som ikke har vært gjort før. Noen vil si at dette er et brudd på sømmeligheten. Noen kommer til å si at det er et brudd på Grunnloven. Noen kommer til å si at dette rett og slett er dumt. Til dem vil jeg si at av og til er det kanskje greit å vente til man ser hvordan historien blir, før man dømmer eller er fordømmende. Jeg hilser dette forslaget velkommen. Jeg mener det er et godt og fornuftig forslag, og jeg er helt sikker på at dette kommer til å bli gjennomført på en god og forsvarlig måte. I sin behandling av disse sakene var Stortinget veldig tydelige på begrensningene, hvem som skal dit, og hvem som ikke skal dit. Man er også tydelig på når man kan starte prosessen med å sende folk nedover, og ikke minst når loven skal opphøre. Man er også tydelig på at dette er et engangstilfelle, og man er – for å være 100 pst. tydelig – også opptatt av at dette er ikke noe hvileskjær for regjeringen. Her skal man gjøre minst to ting samtidig. Man skal bruke plassene i Nederland på en fornuftig og forsvarlig måte, samtidig som man skal etablere 500 nye plasser i løpet av en femårsperiode. Det betyr at regjeringen må gjøre to ting: Man sørger for å redusere soningskøen – man tar unna der. Det betyr også at det forhåpentligvis blir bedre vilkår for dem som skal sone her i landet. Og man har en tidsavgrensning som man er nødt til å levere på. Stortinget som bestiller har her gjort en utmerket jobb. Man har vært tydelig på hva man har ønsket seg, man er tydelig på forventningene, og jeg er glad for at Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti landet på denne løsningen. Jeg hadde selvfølgelig ønsket av Venstre skulle være med på det. De har valgt, ut fra en prinsipiell tilnærming, å si nei til det. Jeg antar at det er det samme med Arbeiderpartiet og Senterpartiet. Det regner jeg med at de selv har tenkt å være tydelige på fra denne talerstolen, så det har jeg ikke tenkt å si noe nærmere om. La meg helt til slutt si at høringen om Meld. St. 12 var interessant. Jeg har stor sans for at man er opptatt av dem som begår kriminalitet i dette landet, og at straffegjennomføringen skjer på en best mulig måte. Men det som overrasker meg, var at ingen nevnte ofrene for kriminaliteten med ett eneste ord. Det synes jeg er en skjevhet, som jeg som politiker ikke er stolt av. Jeg synes det er bra at Stortinget gjør noe med det, og at vi nå retter fokuset mot at straffegjennomføringen kan skje på en utradisjonell og god måte. Jeg tar opp forslagene i de tre sakene jeg er saksordfører for.