Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2014-10-06:
Situasjonen i Ukraina og Midtøsten har preget mye av den utenrikspolitiske diskusjonen det siste året. Senere denne måneden feirer vi at det er 70 år siden Den røde armé gikk inn i Finnmark. Vi feirer det fordi det er en del av vår frigjøring. For andre land der Den røde armé gikk inn, ble ikke innmarsjen en del av deres frigjøring, men tvert imot begynnelsen på en kontroll fra Moskva som varte fram til 1990-tallet. For det var bare ett område Den røde armé forlot, nemlig Finnmark. Det gjør at vi har en helt annen tilnærming til våre russiske naboer enn det andre NATO-land har. Vi har fått et stadig bedre naboskap, som ble understreket i delelinjeavtalen som ble forhandlet fram mellom Stoltenberg og Putin. Denne naboskapspolitikken må fortsette, for konflikten med Russland handler ikke om nordområdene, men om russernes folkerettsstridige handlinger på Krim og i de østlige delene av Ukraina. Vi støtter ukrainernes rett til å bestemme over egen utenrikspolitikk og støtter EUs sanksjoner. Vi ser også at russerne ruster opp sitt forsvar etter lang tid med lite fornyelse. Det betyr at vi må ha økt årvåkenhet i nordområdene. Vår operative evne må styrkes innenfor alle forsvarsgrener. Men vi må også styrke samarbeidet med russerne i nord innenfor forskning, miljø og folk-til-folk-samarbeid. Vi trenger økt satsing på fellesprosjekter i en tid hvor spenningene øker. Den største humanitære katastrofen siden annen verdenskrig fortsetter i Syria og brer om seg til Irak. Flyktningene trenger mer enn noen gang støtte til helsehjelp og skolegang. Derfor har jeg store forventninger til regjeringas bistandsbudsjett. Vi kan ikke godta kutt i andelen til bistand i en tid som vi nå er inne i. Vi ser grufulle handlinger fra ISIL. Verdenssamfunnet må gå sammen om å bekjempe dem innenfor folkerettens rammer. Regjeringa har varslet at Norge vil bidra med fem stabsoffiserer til den militære innsatsen, og vi i Arbeiderpartiet har støttet dette. Hvorvidt vi skal bidra med mer, må regjeringa komme tilbake til Stortinget med. Militære bidrag innenfor Iraks grenser etter invitasjon fra irakiske myndigheter er i overensstemmelse med folkeretten. Samtidig er det viktig å understreke at vi allerede har bidratt gjennom å ta ut kjemiske våpen fra Syria. Dersom det er slik at ISIL hadde fått tilgang til disse, kan vi bare tenke oss hvordan denne konflikten hadde sett ut i dag. Diskusjonen om norsk deltakelse må ses i sammenheng med det ansvaret vi har for sikkerheten i Afghanistan og i nordområdene. For Arbeiderpartiet vil også deltakelse i FN-operasjoner være høyt prioritert. I sommer så vi hvordan Gaza ble bombet. Vi kan ikke godta at verdenssamfunnet gang på gang blir bedt om å bygge opp Gaza uten at årsaken til problemet blir imøtegått, dvs. Israels blokade og bosetting. Arbeiderpartiet vil at regjeringa skal fraråde kjøp av varer produsert på okkupert territorium, for folkerettsbrudd må behandles på samme måte enten de skjer i Ukraina eller Israel. Israels reaksjon var ute av proporsjon, og den svenske regjering ønsker å anerkjenne Palestina. Dette må også føre til en diskusjon om norsk politikk. Jeg ser fram til at den norske regjering som leder av giverlandsgruppa bidrar sammen med Sverige for å komme videre i denne politikken. Det er bred enighet om hovedlinjene i norsk utenrikspolitikk. Men når det gjelder bistandsnivå – nivået på hjelpen til Syria og håndtering av situasjonen på Gaza – så er det forskjeller mellom Arbeiderpartiet og regjeringa. Jeg synes heller ikke regjeringas slagord om at de vil gå fra dialog til handling i nordområdene foreløpig har ført fram, verken når det gjelder dialog eller handling. Derfor har vi høye forventninger til statsbudsjettet når det gjelder nordområdesatsingen. Det er viktig for Arbeiderpartiet.