Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2011-04-04:
Som dere kanskje vet, kommer jeg fra Finnmark. Jeg kommer til og med fra Øst-Finnmark. Og når vi snakker om overvåkning, er det vel ingen annen del av Norge som har hatt større del av sin befolkning overvåket, både når det gjelder lagring og bevegelse, enn Øst-Finnmark. Skal jeg ta på alvor og seriøst at man faktisk har hatt en overvåkning av egen befolkning i nærmere 40 år? Vi vet alle sammen at resultatet av det ikke ensidig har vært positivt. Tvert imot har det vært en masse negativ støy rundt det. Skal jeg ta på alvor at et knapt flertall i denne salen her ønsker å innføre datalagringsdirektivet, DLD, på bekostning av alle de enkeltpersoner og familier som ikke ønsker å ha dette i sitt eget hjem, som faktisk forlanger integritet? Skal jeg ta det på alvor? På toppen av det hele kan det se ut til at de som ikke ønsker å innføre dette, godt kan ende opp med å finansiere hele pakken, for det er det ennå ikke noen som har fått et svar på. Retten til å være anonym gjelder i utgangspunktet over alt – både på veiene, når man snakker i telefonen, eller når man surfer på Internett. Dette vedtok et samlet storting da stortingsmeldingen «Eit informasjonssamfunn for alle» ble behandlet i 2006–2007. Dessverre er det slik at Arbeiderpartiet og Høyre har forandret mening i saken og nå ønsker DLD velkommen. Representanten Svein Roald Hansen lurte på hvor de andre partiene sto i den saken. Da kan jeg fortelle ham at det var et enstemmig storting i 2006–2007. Dette dreier seg ikke bare om hvordan framtiden vil bli i Norge. Dette dreier seg også om vår felles historie og arv. Eidsvollsmennene var langt forut for sin tid når det gjaldt viktige temaer, som individets frihet, ytringsfrihet og rettssikkerhet for alle. Etter 134 år dukket menneskerettighetserklæringen opp, i 1948, fulgt av de samme ideene. Allerede i 1814 forsto de det grunnleggende prinsippet om at den som ofrer friheten for trygghet, får ingen av delene. Grunnloven vår levner ingen tvil om hva eidsvollsmennene mente om ytringsfrihet, personvern og den enkeltes frihet. I Grunnloven § 102, som ikke er endret siden 1814, står det: «Hus-Inkvisitioner maa ikke finde Sted, uden i kriminelle Tilfælde.» Hva opplever vi i dag? Jo, vi opplever at man i hvert eneste hus og i hver eneste leilighet kan gå inn og avlytte alle teknologiske samtaler. Og hva innebærer datalagringsdirektivet? Det er altså en obligatorisk registrering hver gang du kommuniserer med dine barn, din ektefelle, dine venner, dine forretningsforbindelser, dine klienter, din lege, dine politiske meningsfeller og alle andre du måtte ønske å kommunisere med. Vi opplever at politikerne fra de nevnte partiene, Arbeiderpartiet og Høyre, skyver barna foran seg i saken og hevder at de trenger beskyttelse mot overgripere. Ingen kan vel være uenig i at våre barn trenger beskyttelse. Men hva mener barneombudet om saken? Jeg siterer fra barneombudet: «Basert på de henvendelser som Barneombudet mottar, synes det som om politi og påtalemyndigheten har utfordringer knyttet til det å ivareta barns rettssikkerhet i straffesaker. Men årsaken synes ikke i første rekke å være fraværet av Datalagringsdirektivet.» Videre: «Den ensidige fokuseringen på at det er Datalagringsdirektivet alene som skal trygge barn mot seksuelle overgrep synes ut fra dette noe søkt.» Videre ønsker barneombudet å trekke fram problemstillingen rundt hvilket samfunn vi ønsker å overlevere til våre barn. Har ikke barn rett til privatliv? Og ikke minst: Har ikke barn behov for integritet? Barneombudet vil ikke ha det, Redd Barna vil ikke ha det, og Datatilsynet vil ikke ha det. Journalistlaget, Presseforbundet og Redaktørforeningen ønsker ikke å innføre datalagringsdirektivet.