trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-10-20:
Jeg synes det er bra at statsråden også er villig til å problematisere stiene med fri sykling og riding i utmark, for det er klart at i enkelte områder, med lokale variasjoner, sjølsagt, kan det være et betydelig problem og skape en betydelig slitasje og belastning på bestemte utmarksareal. Da kan det være behov for regulering, og det bør etableres egne stier for det. Men statsråden kommenterte ikke det med skogplantefelt. Det er også en helt konkret problemstilling, som berører en rekke skogeiere – vi har jo over 10 000 skogeiere i Norge, og de planter ny skog, og den nyplantede skogen og de plantefeltene er en del av utmarka. Er det aktuelt at en også der legger noen begrensninger som gjør at en ikke ødelegger de plantefeltene som vi alle er avhengige av, når vi skal ha ny skog, som igjen binder CO 2 ?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-10-20:
Jeg tar ordet – litt kort – for å begrunne hvorfor Senterpartiet kommer til å stemme imot II, som inneholder endringene i § 72 a og § 72 b og § 15, i første rekke. Grunnen til det er at det er noe prinsipielt med denne saken, som også er viktig: Beslag og inndragning er strafferettslige tvangsmiddel, og det å iverksette en praksis der man gir administrative myndigheter mulighet og rett til beslag og inndragning, er ikke bare et spørsmål om effektiv statsforvaltning, men det er et spørsmål om forholdet mellom det som er strafferettslige tvangsmiddel, og det administrative myndigheter skal kunne gjøre. Vi mener det tilligger påtalemyndigheten å kunne foreta beslag og inndragning. Vi har merket oss at dette har vært omstridt i høringsrunden, og at både Politidirektoratet, Økokrim og Østfold politidistrikt har hatt sterke motforestillinger mot at man her skal åpne for at administrativ myndighet skal foreta beslag eller inndragning. Derfor kommer ikke Senterpartiet til å støtte forslaget om å endre § 72. Vi kommer heller ikke til å støtte forslaget om å endre § 15. Ved første øyekast kan det se ut som om § 15 er en klargjøring av spørsmålet om forbudet mot unødig skade og lidelse på viltlevende dyr, men i realiteten er det nok ikke bare en klargjøring, men også en utvidelse, hvis en ser nøye på den formen lovendringen har fått. Det er også påpekt av en rekke av høringsinstansene. Vi mener at hvis dette er en utvidelse, burde det også ha vært begrunnet og ført opp på en annen måte. Vi kan ikke stemme for en lovendring som i realiteten utvider bestemmelsen i stedet for å klargjøre den. Det betyr ikke at vi ikke støtter formålet bak lovparagrafen, men vi mener altså at den klargjøring som en her foretar, i realiteten er en utvidelse, og at det burde ha vært gjenstand for en annen behandling og debatt enn det vi har fått i forbindelse med denne saken.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-10-20:
I prinsippet kan nesten all fossil plast erstattes med bioplast. Det gir noen store muligheter i klimapolitikken som vi bør drøfte, og som vi bør ta alvorlig. Derfor synes jeg det er bra at vi har et slikt forslag. Det er litt kjelkete at vi behandler det midt i statsbudsjettdrøftingene, fordi jeg tror det også påvirker lite grann muligheten til å gå inn i problemstillingene i Dokument 8-forslaget. Men det er ingen tvil om at den globale produksjonen av plast er en stor utfordring, både miljømessig, klimamessig og ikke minst avfallsmessig. Iallfall på noen områder vil overgangen fra fossil plast til bioplast kunne redusere problematikken. Det gjelder ikke minst på klimasiden. Hittil har vi egentlig ikke diskutert denne problemstillingen på et bredt grunnlag i Stortinget. Det finnes egentlig ingen politisk initierte virkemidler som kan drøfte hvordan vi får en overgang til fornybart råstoff for materialer av plast. Jeg ser på dette Dokument 8-forslaget som en start på en diskusjon omkring det, og jeg er ganske sikker på at vi også kommer tilbake til det. Senterpartiets utgangspunkt er at det er viktig at vi kommer et stykke videre, sjøl om vi ikke kan forvente at alle forslagene som er lagt fram i Dokument 8-forslaget i dag, får flertall. Derfor er Senterpartiet også med på en rekke av forslagene. Vi mener at et forslag om at en får framlagt konkrete virkemidler for å oppnå et mål om en gjenvinning av denne typen råstoff og råvarer, er viktig. Derfor er vi med på det forslaget. Vi støtter også opp om et forslag om en differensiering av avgifter til drikkevannsemballasje. Det er et spørsmål Senterpartiet også tidligere har vært opptatt av, og vi har i finanskomiteen stått på for den problemstillingen sjøl om det er blitt avvist av flertallet, fordi de mener det blir for vanskelig å innrette avgifter på en slik måte. Senterpartiet mener at det bør være mulig. Vi er også med på forslag som vil kunne oppmuntre til bruk av bioplast, og vi er også med på forslaget om en bransjeavtale. Det kan være en måte nettopp å komme videre i denne problemstillingen på, og også få den til politisk drøfting på et senere tidspunkt. Jeg synes det er en viktig problemstilling, som komiteen ikke er kommet langt nok med i dagens behandling, men som jeg tror vi må komme tilbake til, fordi det er et vesentlig spørsmål både klimamessig og for så vidt også generelt miljømessig. Så Senterpartiet kommer til å støtte komiteens innstilling til vedtak II og III, men vi støtter ikke I. Og med det vil jeg gjerne få lov til å ta opp de forslagene fra Senterpartiet, Venstre, Sosialistisk Venstreparti og Miljøpartiet De Grønne som ligger i innstillingen.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-10-20:
Senterpartiet mener at vi bør gjøre det vi kan for å fase ut palmeoljebasert biodrivstoff og ta i bruk et mer bærekraftig biodrivstoff. Det er også vårt synspunkt i denne innstillingen. Derfor står vi og flere av de andre partiene sammen om forslag for å kunne oppnå det. Vi mener det er uheldig og unødvendig at man skal bidra til at palmeoljeindustrien i Europa og andre steder fortsetter å ekspandere og dermed også bidrar til å ødelegge bl.a. regnskog og torvmyr. Det burde ikke være nødvendig. Det er fullt mulig, og det bør være mulig, å ta i bruk et mer miljøvennlig biodrivstoff. Det er egentlig hele komiteen enig om, slik jeg leser merknadene, for det er jo en samlet komité som sier at det er nødvendig å få en overgang til biodrivstoff med bedre bærekraft enn i dag. Egentlig er hele komiteen enig om det. Forskjellen er at noen av partiene ikke vil utfordre EUs regelverk på dette området, og i stedet for å vedta noe som bringer saken framover, i dag, sier at de vil avvente arbeidet med forslag til revidert fornybardirektiv en gang etter 2020. Det synes Senterpartiet er uheldig. Vi mener det bør være mulig for oss å ta opp denne problematikken, ta opp disse forslagene og komme oss videre også på egen kjøl i Norge, både når det gjelder å hindre at palmeoljeprodukter som inneholder PFAD, blir benyttet, og også for å kunne etablere en bransjestandard som er bedre enn de minstekravene man har i dag innenfor EUs bærekraftskriterier. Så opplever jeg at flere prøver å problematisere muligheten for miljøvennlig biodrivstoff, bl.a. fra skog. Jeg forstår det slik at representanten Ljunggren sa at vi må passe på, slik at vi ikke fortrenger matjord. Jeg vil bare si at jeg mener at det ikke er en så veldig stor problemstilling, særlig ikke i Norge. I Norge har vi store skogressurser som vi ikke tar i bruk. Tilveksten i norsk skog er langt større enn avvirkningen hvert eneste år. Vi avvirker i realiteten altfor lite skog i Norge. Vi rydder også altfor lite av ungskogen og «erderskogen» som finnes rundt omkring i Norge. Mye av dette kunne ha blitt gjort på en mye mer offensiv måte enn i dag, men viljen til å gjøre det er for liten, og markedet for en del av det skogsvirket er altfor dårlig. Det betyr også at man ikke får lønnsomhet i en del av det man ønsker å utvikle framover. Senterpartiet ser nødvendigheten av en strengere regulering, men ser også muligheten for å få fram miljøvennlig biodrivstoff som svært stor, og vi synes det er rart at flertallet her egentlig skyver EU foran seg, for det betyr at vi skal komme tilbake i denne salen en gang etter 2020 og diskutere om dette er mulig å gjennomføre. Med det vil jeg få lov til å ta opp forslagene nr. 1 og 2, fra Senterpartiet, SV og Miljøpartiet De Grønne.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-10-20:
Først må jeg bare få lov til å si at det er mulig at det er noen i komiteen som stusser over at Senterpartiet er med på første side og sier at vi støtter varmt opp om formålet bak markaloven. Formålet bak markaloven er jo friluftsliv, naturopplevelse og idrett, og det støtter vi varmt opp om. Vi mener det er svært viktig i en byregion som Oslo at en har adgang til de kvalitetene, at en har adgang til store friluftsområder, at en har adgang til naturopplevelser, og at en har adgang til idrett. Men det er også nødvendig å minne om at det er det mulig å ha adgang til, uten at en skal verne et område. Det er fullt mulig å ha adgang til alle de opplevelsene, det friluftslivet og den idretten, uten at en verner områdene. Senterpartiet var med på markaloven i 2009. Vi syntes ikke det var enkelt. Vi står ved den markaloven vi var med og vedtok da, men vi ønsker ikke å være med på noen utvidelse av markaloven i dag. Det er flere grunner til det, og jeg skal si litt om det. Det ene er en mer prinsipiell side som går på at vern er en nokså alvorlig inngripen ikke bare i privat eiendomsrett, sjølsagt, men også i lokaldemokratiet. Når en har mulighet til å oppnå goder uten å verne, bør en prøve å gjøre det uten å verne. Når en har mulighet til å oppnå naturopplevelser, friluftsliv og idrett uten å verne et område, bør en gjøre det uten å verne det. Vanligvis i Norge verner vi etter naturmangfoldloven. Den har noen klare faglige kriterier, og de går på naturverdier og naturtyper. Markaloven introduserer en type vern som ikke har det samme faglige grunnlaget som det vern etter naturmangfoldloven har, og dermed er det en risiko, hvis det vernet blir for omfattende, for at en også svekker legitimiteten til verneprosessen og vernevedtak i sin alminnelighet fordi det faglige grunnlaget er dårligere. Så må jeg også si at vi mener det er mulig for alle å ha tilgang til denne naturen, uavhengig av vern. Det er nemlig ikke en verning av områder som hindrer friluftsliv og naturopplevelser, det er nok mange andre årsaker til at en ikke får mange nok ut i skog og mark, f.eks., enn akkurat mangelen på areal. Senterpartiet har tillit til at kommunene også er i stand til å forvalte disse områdene rundt Oslo på en fornuftig måte. Særpreget med en utvidelse av markaloven er jo at en vil frata lokaldemokratiet muligheten til å gjøre vurderinger knyttet til de områdene fordi det er et ansvar som i stor grad – kanskje med unntak av landbruk – vil bli overført til departement, stat og fylkesmann.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-10-20:
Denne saken gjenspeiler egentlig et bredt ønske fra Stortinget om å få framdrift i spørsmålene både om oppbevaring og om finansiering av avfallshåndtering når det gjelder radioaktivt avfall. Så egentlig er det lite kontroverser i denne innstillingen. Jeg opplever heller ikke mindretallsforslagene som veldig avvikende fra det synspunktet flertallet har, men de er kanskje en smule mer utålmodige, i hvert fall Miljøpartiet De Grønnes forslag. Det tror jeg også er viktig. Jeg tror det er et nøkkelpunkt her, når et samlet storting nå i dag vedtar dette, at en også er i stand til å sikre framdrift i dette spørsmålet – at Stortinget nokså raskt får et forslag tilbake om organisering av arbeidet og framdriften i dette arbeidet. Den situasjonen som IFE nå er i, og de permitteringene som også har vært gjennomført, er kanskje også illustrerende for behovet for at det her skjer noe, at en får en framdrift, at en får en trygghet for hvordan ting skal gjennomføres. Så får vi også diskutere hvordan dette skal finansieres fullt ut, for det er klart at det kan bli et krevende spørsmål. Det mener jeg også alle partier i Stortinget vil være åpne for en fornuftig debatt omkring.
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-10-20:
Jeg vil følge opp samme tema. Når man speilvender og åpner for sykling og annen ikke-motorisert ferdsel, ikke bare i utmark generelt, men også i de vernede områdene, har man jo et spesielt ansvar for at verneforskriftene blir fulgt, at noen setter de nødvendige begrensningene, at dette arbeidet faktisk gjøres. Og jeg går ut fra at det må gjøres når disse besøksstrategiene skal utformes – at man må ha et helhetssyn. Men det er i verneområdene, og det er bra om man kan kommentere det, men så har vi det som ligger utenfor verneområdene – både med tanke på sykling og for så vidt også ridning – for her kan det være mange motstridende interesser, både ut fra naturvernhensyn og ut fra et ønske om å ha en form for regulering. Da blir mitt spørsmål: Hvordan ser statsråden på kommunenes rolle i å ta disse beslutningene, for dette vil i veldig stor grad ofte være helt lokale vurderinger?
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-10-20:
Det er klart det er komplisert, men det er ikke så komplisert heller. Vi har forsøkt flere ting. Det var plastposeavgift, som ikke var mulig – selv om britene har innført en og har redusert sin plastposebruk med 80 pst. Så det er jo noen som har fått det til. I California er det forbud mot plastposer og har vært det i mange, mange år. Det er ganske vanlig. Når statsråden sier at bioplast ikke gir en tydelig effekt i forhold til fossil plast, er det i hvert fall nytt for meg. Det går jo på de samme bærekraftkriteriene som en må ha for hvor bioråstoffet kommer fra. Ellers gir det jo en positiv effekt. Det han har rett i, er at plasten i seg selv – selv om den er biobasert – kan føre til marin forsøpling eller mikroplast. Det er en problemstilling. Mitt spørsmål går på grunnavgiften. Vil statsråden gå inn og se på endringer i grunnavgiften – det bør være ganske enkelt – for å få en mer miljøvennlig innretning på den inn mot drikkevareemballasjen?
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-10-20:
Først må jeg si at når jeg hører Høyres og Fremskrittspartiets representanter framheve hvordan regjeringen har foreslått å øke innblandingen av biodrivstoff fra 5,5 pst. til 7 pst., blir jeg litt forundret, for regjeringen har jo bare gjort det som ble bestemt i fjor. Det var en del av budsjettforhandlingene i fjor, og dette er en oppfølging av det, akkurat som at oppfølgingen da vi økte til 5,5 pst., også var en del av budsjettforhandlinger. Men det de har rett i, er at når vi øker bruken av biodrivstoff, må vi påse at det vi bruker, følger bærekraftskriteriene. Det er en utfordring. Bærekraftskriteriene må hele tiden utvikles. Men fra Venstres side mener vi allikevel at dette er en prosess som må gjøres i samarbeid med resten av Europa. Det er viktig å holde denne prosessen gående, og vi må bruke den innflytelsen vi har. Men det betyr ikke at man skal forholde seg passiv, og det behøver vi heller ikke å gjøre når vi nå øker innblandingen, for da må vi – i hvert fall etter vår mening – stille krav om at det skal være høyverdig biodrivstoff, altså dobbelttellende drivstoff, som skal utgjøre den økningen til 7 pst. Dette er teknisk, men det er fryktelig viktig, for det er det kravet som gjør at dette er en endring som bygger oppunder norsk skogbruk og norsk næringsutvikling. Da får man den aktiviteten, da får man den næringsutviklingen i Norge. Paradokset er at hvis vi ikke hadde fått en endring i vurderingen av PFAD – som vi plutselig måtte lære veldig mye om i fjor vinter, jeg hadde ikke hørt om det tidligere, men da måtte jeg lære mye om PFAD – sånn at det ble definert som et biprodukt, ville det fått fortrinn i denne utvidelsen hvis det ikke hadde blitt foretatt en endring. Det som er veldig bra, er at Miljødirektoratet gjorde en ny vurdering, sånn at PFAD nå er omfattet av bærekraftskriteriene og dermed ikke vil kunne bli brukt i den økningen av innblanding som vi nå skal ha i Norge. Er det ett felt hvor virkelig djevelen ligger i detaljene, er det på dette. Det er riktig å bruke mer biodrivstoff, også utover 7 pst., men bærekraftskriteriene må da over tid strammes inn, og vi må passe på at det er det høyverdige biodrivstoffet som vi nå skal bruke mer av, som også kan være med på å bygge oppunder norsk næringsliv. Vi må også ha med oss at biodrivstoff reduserer klimagassutslipp hvis det er gjort på en riktig måte, men det gir ikke nullutslipp. Vi må fortsatt forsterke innsatsen som gjør at vi kan få en erstatning for også dette drivstoffet, enten det er elektrisitet eller brenselceller og hydrogen. Men vi må virkelig gå over til framtidens løsninger, som gir reelle nullutslipp.
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-10-20:
Jeg skal ikke bruke så lang tid, men jeg må si noen ord. Det som er bra, er at vi nå har en bred enighet i Stortinget om at biodrivstoff faktisk er noe vi også skal satse på. Men jeg må jo si at vi mistet fem år, fra 2008 til 2013, da man innførte veibruksavgift på biodrivstoff. Det var en næringsutvikling også i Norge, men den ble lagt helt stille, og det er først nå den kommer i gang igjen, når vi har en aktivitet. Jeg mener også at det som har vært opprinnelsen til denne saken, det med PFAD, på mange måter er løst. Det blir det ikke noe mer av i norsk biodrivstoff. Det som er viktig nå, er at vi holder fast ved at det er høyverdig biodrivstoff vi skal ha mer av. Da kommer det også en næringsutvikling, enten det er på Follum eller andre steder, eller det er innenfor biogass i Skogn. Det er eksempler hvor man har gjort investeringsbeslutninger. Her kommer det også norsk næringsliv. Det er også bra for skogbruket. Men det er ikke stokken vi skal bruke til dette – stokken må vi sørge for at vi får andre verdier ut av, at vi kan bruke den mer i bygningsmaterialer og på andre vis, men at det er restavfallet som også er i skogbruket, vi nå i mye større grad kan bruke inn mot biodrivstoff. Men vi lager en utfordring for oss selv, for nå øker vi innblandingskravene i bensin og diesel. Vi har fritak for mineraloljeavgift. Vi har bedt om at vi skal ha mer biodrivstoff inn i skipsfarten. Så det er klart at vi lager en utfordring for oss selv med tanke på om vi vil klare å produsere nok av det bærekraftige biodrivstoffet som vi vil få behov for. Over tid vil vi også måtte styre biodrivstoffet – ikke inn mot bilparken, men kanskje i en overgang mot tungtransporten – mer inn mot flytransport, mot skipsfart og der det er vanskeligere og i hvert fall vil ta lengre tid før en får el og hydrogen som de reelle løsningene i framtidens transport.
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-10-20:
Det er en grense for når effektiviseringstiltak blir uhåndterbare og går over til å bli rene rammekutt. Jeg tror kanskje at det er der Miljødirektoratet er med tanke på det som er foreslått for neste år. Statsråden understreker at han mener at beslutninger må tas der beslutningen opprinnelig ble tatt, altså i Stortinget. Det er det vi forsøker å gjøre, nemlig å komme til et beslutningsgrunnlag gjennom å be om at regjeringen skal gjøre en jobb overfor kommunene for å se om en kan finne fram til utvidelser. Men det ønsker man altså ikke. Samtidig forstår jeg at dersom kommunene ønsker å ha en utvidelse, er statsråden positiv til det. Vil det si at hvis en har et vedtak lokalt som en kan bygge videre på, så vil statsråden automatisk gå videre og legge det fram for Stortinget?
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-10-20:
Ja, men er ikke selve formålet med å ha en markalov at staten går inn og sikrer grenser, at det er en nasjonal interesse som skal ivaretas, og at en setter en grense for å ivareta viktige områder? Og i et område hvor vi har den byutviklingen vi skal ha, i Oslo og Akershus, vil det ikke være riktig også her at staten går inn og tar et ansvar for å sikre at de viktige naturområdene ivaretas, og at vi ikke risikerer en bit-for-bit-utvikling? Her har man muligheten til, gjennom en utvidelse av markaloven, å bygge oppunder det som er et annet statlig initiativ, nemlig plansamarbeidet mellom Oslo og Akershus. Ser ikke statsråden at her må en nødvendigvis også ha et statlig engasjement?
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-10-20:
Jeg vil først takke forslagsstilleren for å ha lagt fram forslaget. Jeg tror dette har vært en veldig nyttig runde i komiteen. Jeg vil også takke saksordføreren for å ha lagt opp til en så grundig diskusjon og prosess i komiteen. Sett i lys av de 10 millionene som vi fikk forhandlet inn i fjor, og som da ble brukt i år, er det veldig viktig å ha denne saken nå, for nå har man fått de midlene, så man har fått undersøkt dette gamle radioaktive avfallet som ligger på Kjeller og i Halden. Vi har fått opp de problemene med at her er det avfall som man ikke engang får undersøkt ordentlig, fordi det sitter fast. Vi er nå på et løp som egentlig allerede er satt i gang, for det er ikke noen tvil om at vi lenge har visst at dette må gjøres. Likevel er det aldri blitt satt av midler til det, og det har blitt skjøvet et ansvar over på IFE – et ansvar som IFE aldri kan ta. IFEs mulighet, dersom ansvaret legges til dem, er å nedlegge seg selv. De har 70 mill. kr i grunnbevilgning, og det er ikke noe mer å ta av. Så ansvaret er statens, og det er staten som må legge inn de store midlene. Nå har vi også en tidsfrist. Vi vet tilstanden. Det er bevilget 10 mill. kr for i år. Regjeringen har foreslått 28 mill. kr for neste år. Venstre mener at det er for lite i forhold til behovet. Så vet vi at her har man avfall som må reprosesseres i Frankrike, og vi får opplysninger om at her er det også en tidsbolk, og da må vi bruke de midlene som er nødvendig for å nå den tidsbegrensningen som ligger i Areva-reaktoren, er det vel, i Frankrike. Alternativet er fortsatt å gjøre ingenting, og man skyver da en oppgave vi vet vi må gjøre, og med store utgifter, foran oss, hvis vi fortsetter bare å gjøre som før. Så jeg mener at vi nå har klart å bryte dette, men det kreves fortsatt store midler, og også en planlegging. Én ting er å få det til i Frankrike, men så må man ha en løsning for mellomlagring i Norge, og så må man til slutt ta den store beslutningen om den endelige lagringen, om det skal være i Norge eller om man kan finne en avtale med et annet land. Fra Venstres side mener vi det må være miljøbegrunnelsen som til slutt avgjør hvilke beslutninger man da tar. Men så er det jo det som Terje Aasland tok opp, at situasjonen kan komme mye raskere, at vi plutselig står overfor en situasjon der det ikke er økonomi og aktivitet i særlig Haldenreaktoren, og da får vi en dekommisjoneringsprosess som kommer mye raskere enn det man tidligere har lagt opp til. Det er nesten sånn at man får en enda større prosess, som det man plutselig fikk på Svalbard, da Store Norske måtte legge sine driftsaktiviteter til hvile. Men jeg syns vi har hatt en god runde i komiteen. Jeg syns vi har fått klarlagt problemstillingene godt. Jeg mener at med de midlene som er bevilget for i år, og det som vil bli bevilget for neste år, er på mange måter endelig staten i gang med å ta sitt ansvar. Men disse midlene gir ingen verdi med mindre det fullføres med reprosessering, og at vi får på plass en mellomlagring, og så en endelig løsning til slutt. Dette er dyrt, men pengene må brukes.
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-10-20:
Jeg tror ikke det er noen tvil om at det er staten som må ta de store kostnadene. Det vil IFE aldri kunne gjøre på noe som helst slags vis. Men spørsmålet er egentlig: Når? Nå er vi i gang med en prosess, og statsråden nevnte behovet for reprosessering eller eventuelt andre løsninger. Men skal man ha en reprosessering – jeg trodde det var det som var nødvendig, men det skal ikke jeg påstå – ligger det et tidsvindu i Frankrike for når dette kan skje. Da må også eventuelt andre avklaringer være i forkant. Da blir mitt spørsmål til statsråden: Kan hun bekrefte at vi nå er på et løp hvor dette følges opp med en tydelig tidsramme for å få den avklaringen med hensyn til reprosessering og gjennomføringen av det prosjektet før man går videre på den nye mellomlagringen i Norge?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-10-20:
Regjeringspartiene får støtte av Senterpartiet i salen i dag til å svikte allmennhetens tilgang til strandsonen, for det er jo sånn at strandsonen bygges ned. Det er et problem. Med strengere regulering fra den rød-grønne regjeringen ble det en redusert nedgang i strandsonebyggingen, men regjeringspartienes egen regjeringsplattform åpnet jo for en større grad av nedbygging av strandsonen hvis kommunene ønsket det. Er statsråden fornøyd med at strandsonen bygges ned, er han fornøyd med at regjeringens politikk fører til raskere nedbygging av strandsonen, og er det sånn at regjeringen aktivt velger å lukke øynene for kunnskap, når de ikke engang vil ta en evaluering av hvordan dagens regelverk fungerer?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-10-20:
Jeg oppfatter av statsrådens innlegg at han ønsker å redusere bruken av fossil plast – av plast generelt – i samfunnet, og i hvert fall anser det som et kjempestort miljøproblem. Men det han foreslår, henger jo ikke sammen med det å beskrive plastforsøpling i naturen som verdens nest største miljøproblem, i hvert fall det største forurensingsproblemet. Hvis han ikke har tenkt å innføre avgift på det å bruke plast, hvordan har han da tenkt å få ned bruken? Har han tenkt å ønske seg plasten vekk?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-10-20:
La meg ta fatt i den siste setningen til statsråden, nemlig der han oppfordret bransjen til å gjøre det gode, men som statsråden, som jo er Høyre-mann, utmerket godt vet, er det slik at næringslivet veldig ofte velger å gjøre det som lønner seg mest, framfor å gjøre det som er best. Derfor er min oppfordring til statsråden som følger: Det er ofte slik at næringslivet er villig til å gjøre det som er best, hvis alle sammen gjør det, slik at det ikke fører til ulike konkurransevilkår for de ulike aktørene. Hvorfor har statsråden en motvilje mot å gjøre det samme som mange andre statsråder i hans regjering har gjort på ulike områder, nemlig å gå i dialog med bransjen og utfordre dem til å være med på en bransjeavtale som sikrer det som statsråden mener er bærekraftig?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-10-20:
Det er fascinerende med en statsråd som mener det er bedre å regulere bransjen enn å gå i dialog med den, i motsetning til det veldig mange andre Høyre-folk i denne regjeringen som han selv er en del av, gjør. Jeg har arbeidet tett med bransjen helt siden vi fikk det første omsetningspåbudet. Jeg lurte på om vi istedenfor burde ha et innblandingspåbud eller noen andre former, men bransjen anbefalte veldig sterkt i dialog med oss at den beste måten å gjøre det på var et omsetningspåbud. Jeg oppfatter bransjen som konstruktiv, men bransjen er likevel slik at den må utfordres, og man må gå i dialog med den for å finne fram til ordentlige avtaler. Som sagt er bransjeavtaler noe vi har god erfaring med her i Norge, fordi vi har et godt samarbeid med både næringslivet og arbeidstakere. Hvorfor i all verden vil ikke statsråden satse på en bransjeavtale som kan bli bedre enn det regelverket som statsråden går inn for?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-10-20:
Jeg tenkte bare jeg skulle følge opp den siste runden som handlet om biodrivstoff. Siden den siste delen av debatten vi nå har hatt, har gått inn i en forpostfektning om budsjettet, synes jeg at jeg skal komme med noen refleksjoner her og bare helt kort si noen ting knyttet opp mot budsjettet som er lagt fram. Om håndteringen av biodrivstoff: Per Olaf Lundteigen – og for så vidt også Ola Elvestuen – har helt rett når man sier at det ikke akkurat er regjeringen som har vært på offensiven når det gjelder biodrivstoff. Tvert imot har stortingsflertallet, enten opposisjonen eller et samlet stortingsflertall, tvunget regjeringen til å komme tilbake til biodrivstoff, noe de gang på gang har latt være å følge opp i de budsjettdokumentene som de kommer tilbake med. Sist gang skjedde det i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett i fjor, da vi hadde en ny omkamp etter at regjeringen hadde fått beskjed – for å sikre at det skulle skje på en god måte – om at de skulle komme tilbake igjen med en ordentlig måte å trappe opp omsetningspåbudet på. Og så kommer de tilbake og sier: Nei, det har vi ikke tenkt å gjøre likevel. Det skaper en helt uholdbar situasjon for bransjen og fjerner troverdigheten til regjeringen. Det er ingen som tør å satse på investeringer, enten det er i ny biodrivstoffproduksjon, eller det bare er noe så enkelt som mottaksanlegg for biodrivstoff med import fra utlandet, f.eks. fra Sverige, som blant enkelte av sine aktører jo har en mye høyere andel biodrivstoff, laget av bl.a. tallolje, som er et rest- eller biprodukt fra treindustrien der borte. Da er poenget at jeg vil si følgende til statsråden: Jeg synes det er veldig bra at statsråden nå har mannet seg opp og fått med seg regjeringen på å lage en opptrappingsplan fram mot 2020. Jeg synes det er veldig bra, og jeg synes statsråden fortjener ros for det. Derfor gir jeg ros nå. Statsråden må ta det til seg. – Han tar det til seg. Det er bra at det for første gang kommer en sånn plan. Det jeg synes er svakheten med planen, er at den har for lite omfang. Man burde hatt med den delen som gjelder avgiftsfritt drivstoff. Man burde etter min oppfatning også i større grad sett på luftfarten, der biodrivstoff kan komme til å bli en lengre sak. Jeg mener at statsråden tar feil når han mener at opptrappingen slik Stortinget har lagt opp til, er for høy, og jeg mener at statsråden bør tenke på at nettopp fordi, som han selv sier, de kjente planene for norsk produksjon gjelder for perioden etter 2020, vil det være avgjørende viktig at den planen strekker seg helt fram til 2025 – minst.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-10-20:
Siden Ola Elvestuen begynte med historieskriving ved å si at vi tapte mye tid på grunn av den rød-grønne regjeringen, vil jeg bare si at jeg er enig i at det var galt å gjøre den endringen som ble gjort på biodrivstoffsiden. Samtidig synes jeg ikke at Ola Elvestuen skal være så høy og mørk, for han må huske at vi tapte flere år på at den regjeringen som Venstre satt i, med bl.a. Per-Kristian Foss, droppet å gjøre en satsing på biodrivstoff, som var varslet, som var ønsket, men som altså ble skrotet i den siste runden. Det var den rød-grønne regjeringen som fikk på plass det første omsetningspåbudet. Det er jeg glad for at det nå er bred enighet i Stortinget om å få trappet opp, og jeg er glad for at den uenigheten som vi har sett fra regjeringspartienes side for å sabotere de opptrappingene som har vært ønsket fra Stortingets side, nå i hvert fall er mildnet, selv om heller ikke dette budsjettet er i tråd med det som Stortinget har vedtatt som en ønsket opptrapping.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-10-20:
Det vi diskuterer i dag, er muligheten for å be regjeringen gjøre en jobb for å ta inn igjen og ta vare på flere områder. Det krever selvfølgelig et arbeid fra departement og direktorat. Det arbeidet har vi nå sett at det i budsjettet skjæres betraktelig ned på. La oss si det sånn: Dette arbeidet for å verne skog økses betydelig i statsbudsjettet som er lagt fram av statsråden. Vil det budsjettkuttet som er lagt fram for Miljødirektoratet, føre til at det blir mindre ressurser til å gjøre en jobb, til å gjennomføre verning og til å lage nasjonalpark f.eks. av Østmarka?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-10-20:
Det er en veldig god idé, president! Jeg tar opp både det forslaget vi står alene om, og det forslaget der vi er medforslagsstiller.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-10-20:
Det er viktig å skjelne mellom skitt og kanel her, for de store beløpene kommer når man skal velge den endelige lagringsløsningen – langtidslagringsløsningen. Det er litt rart å snakke om en endelig lagringsløsning, for virkeligheten er at vi snakker om perspektiver på mellom 10 000 og 50 000 år, og det er 50 000 år siden mennesket fikk sine kognitive egenskaper. Det betyr at det er umulig å forestille seg hvor langt fram i tid dette er, og det er helt åpenbart at dette går langt ut over normal fatteevne. I første omgang er det jo snakk om hva vi skal gjøre for å få til en type mellomlagringsløsning, og da er spørsmålet mitt veldig enkelt: Det at statsråden og regjeringen nå velger å foreslå 28 mill. kr istedenfor 60 mill. kr, som IFE har lagt fram for komiteen, gjør det at vi risikerer at prosessen fram mot mellomlagring blir forsinket?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-10-20:
SV vil støtte dem.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2016-10-20:
Jeg tar med glede opp det forslaget vi har.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2016-10-20:
Jeg synes nok statsråden gjentar det som er et litt for hyppig mønster fra denne regjeringens side, å gjøre nokså opplagte ting så kompliserte og detaljerte at man ikke får gjort noe med dem. Det er vel og bra å etterspørre kunnskapsutvikling – det er det aldri noen som er uenig i – men det er noe vi vet. Noe av det vi vet om plast, er at plast i seg selv er helt greit, det er ikke noe problem. Problemet med plast er volumet, og det er et problem som vil være stort også dersom vi bruker biologisk materiale for å lage plast. Spørsmålet til statsråden er derfor: Vil han arbeide for at vi får en vurdering av volumet av plast som omsettes og brukes i Norge, og en plan for å redusere det volumet, basert på valgte kriterier?
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2016-10-20:
Takk til SV, som har fremmet viktige forslag i en viktig sak, som kan illustreres ved at i transportetatenes forslag til Nasjonal transportplan, som ble lagt fram i februar i år, er det foreslått at omkring 1,7 milliarder liter fossilt drivstoff skal erstattes med biodrivstoff fram til 2030. I dag brukes det omtrent 200 millioner liter. Det illustrerer perspektivet på det vi nå holder på med, å begynne å se på en situasjon hvor det er veldig store forventninger til alle de problemene som biodrivstoffet kan løse, og da blir vi mer oppmerksomme på at biodrivstoff er et komplisert drivstoff. Jeg har selv hatt en personlig involvering i dette, for jeg var mannen som på sin illgjetne diesel-SUV hadde PFAD i tanken, som langt på vei førte til at vi nå står her og diskuterer denne saken. Men det interessante ved den problemstillingen var at det ikke skulle mer enn oppmerksomhet til om saken før statsråden fortjenstfullt satte i gang en omklassifisering av PFAD fra avfall til – hva det nå heter – ressurser, ja dette skjønner man, før bransjen selv bakket ut. Og i dag er det ikke palmeoljeprodukter i biodrivstoff som er til salgs i Norge. Så verre er det ikke å stille sånne krav som dette. Derfor vil jeg henlede oppmerksomheten på behovet for å ligge i forkant, og det er der jeg er litt skuffet over et stortingsflertall som foreløpig nøyer seg med å holde seg til en EU-standard. For det som er helt åpenbart, er at denne typen drivstoff, som for det første – ganske riktig – i all hovedsak må være en overgangsfaktor innenfor transportbransjen, inneholder veldig mange utfordringer, helt fra matvare til biologisk mangfold via kulturlandskap og svært mye annet, og det vil måtte reguleres i stor detalj. Så forslag 3 i representantforslaget fra SV, om å be regjeringen «ta initiativ til en bransjeavtale med Norsk Petroleumsinstitutt for å utvikle en bransjestandard som er bedre enn minstekravene i EUs bærekraftskriterier», er et nøkkelforslag som Stortinget burde ha brukt mer tid og oppmerksomhet på, for det er akkurat den typen flytting av standarden framover som vi vil bli helt avhengig av hvis vi skal kunne bruke biodrivstoff på en konstruktiv måte. Det er ingen tvil om at det ligger store næringsutviklingsmuligheter for skognæringen, sannsynligvis i framtida også for den marine næringen i Norge, i å produsere råstoff til biodrivstoff. Men det vil samtidig hele tida måtte være klart at dette vil være begrenset i bruk, og det vil være veldig store muligheter for feiltrinn hvis man ikke regulerer tiltakene tilstrekkelig effektivt.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2016-10-20:
Statsråden er ganske kategorisk på at man ikke kan gå utover den bærekraftsstandarden som EU har nå, at eventuelle endringer må skje i samråd med EU. Vi har altså nettopp sett et aldeles strålende eksempel på hvilken fleksibilitet vi har, da det ble enighet om å omklassifisere PFAD fra avfall til restprodukt i Norge, sånn som også har skjedd i Storbritannia. Det finnes flere sånne fleksibiliteter innenfor EUs nåværende bærekraftskriterier. Kan statsråden bekrefte at man vil forsøke å utnytte de fleksibilitetene som eksisterer innenfor dagens regelverk, til å løfte standarden og bærekraftskravene maksimalt på biodrivstoff i Norge?
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2016-10-20:
Nettopp fordi biodrivstoff er et viktig og konstruktivt bidrag til overgangen til reelt utslippsfri transport, er det også viktig å vite hvilke rammer vi kan planlegge innenfor. Som jeg allerede har referert, er bare de forventningene som trekkes opp innenfor veisektoren om bruk av biodrivstoff, tre ganger så høye som det skognæringen sier de selv kan levere. Med andre ord: Dette understreker at her planlegger vi for å produsere et drivstoff som er basert på høyst endelige biologiske ressurser, i all hovedsak, og bruken av de biologiske ressursene – enten det er innenfor landbruk og matproduksjon osv., eller det er innenfor mer eller mindre organisert anvendt natur – vil ha miljøkonsekvenser og andre konsekvenser. Derfor er behovet for allerede nå å starte en planlegging og lage scenarier for hvilken ressurssituasjon vi står overfor, veldig viktig for at vi skal kunne planlegge hvor mye biodrivstoff faktisk skal og vil kunne bidra med innenfor overgangsfasen i transportsektoren. Det å legge opp til forventninger om at biodrivstoff skal bidra med mye mer enn miljøet og naturen vår tåler, har vi ingen interesse av. Det skaper konflikter, og det skaper problemer. Så jeg oppfordrer statsråden til å ta med seg det hjem. Vi trenger ressursscenarier for norsk biodrivstoffbruk i årene framover basert på ulike typer teknologiutvikling og bruksutvikling, som gir alle parter rammer for hva slags forventninger vi kan ha, og hva slags tidsperspektiver vi kan ha på kortsiktig og langsiktig bruk av biodrivstoff.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2016-10-20:
Jeg synes det er vanskelig å høre annet enn at statsråden her abdiserer fra det som er hele intensjonen med markaloven, og som skiller markaloven fra det alminnelige planlovverket som alle kommuner har til bruk for å regulere sin arealbruk i sine områder. Er det slik å forstå at denne regjeringen ikke har noen planer om å ta initiativ til å bruke det lovverket som heter markaloven, til det som er den lovens intensjon, nemlig å ivareta nasjonale hensyn for å ivareta friluftsliv i Norges tettest befolkede område? Er det slik å forstå at denne regjeringen går tilbake til den situasjonen vi hadde før markaloven, hvor enhver kommune kunne bestemme innenfor eksisterende lovverk hvordan de ville anvende sine arealer, og det var alt man foretok seg?
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2016-10-20:
Her i landet verner vi stabbur fordi de er gamle. Vi verner steingarder fordi de er vakre. Vi verner små jernbiter fordi de kommer opp av jorda og har vært der siden før reformasjonen. Dette er ting vi liker, men det finnes ikke noe naturvitenskapelig grunnlag for verdien av stabbur, steingarder og jernbiter fra før reformasjonen. Dette er synsing. Dette er synsing om verdier, men det er en synsing som jeg og Miljøpartiet De Grønne stiller oss fullstendig bak. Det er bra å ta vare på verdier som er verdifulle for folk på grunn av opplevelse, historie og andre ting. På samme måte er den aller mest grunnleggende kvaliteten i friluftslivet opplevelsen av vakker natur. Det er totalt individuelt. Det er rein synsing. Det finnes massevis av folk fra Hongkong som ikke skjønner bæret av hvor fint det er i Oslomarka, og hvorfor noen påstår at det er godt å være der midt på svarte vinteren. Men vi gjør det likevel. Vi er enige om at dette er verdier. Derfor er jeg skuffet over representanten Lundteigen og Senterpartiets ensidige og fryktelig firkantete kjør mot det som er noe av essensen ved å verne området for friluftsformål, som ikke er underarter av barkebiller eller kilekulehalefluer på Bislingflaka. Det er det faktum at folk opplever natur og har glede av den naturen, og at noe av den naturen synes vi er enda finere enn noe annet. Jeg skulle ønske at vi kunne komme videre i debatten om friluftsliv og naturvern på Stortinget uten et sånt forflatende forsøk på «naturvitenskapeligfisering» av det som i virkeligheten er veldig mye mer når det gjelder friluftslivet, nemlig det at vi opplever norsk natur som vakker og verdifull og tar vare på den på grunn av det.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2016-10-20:
Ja, dette er et forslag som er fremmet på grunn av utålmodighet, og folk på Kjeller er utålmodige. De er utålmodige over at det ligger lagret kjempefarlig avfall midt i den byen de bor, og det er grunn til å være utålmodig over en situasjon som har pågått i mange tiår, hvor den norske staten har vært ansvarlig for å gjennomføre et prosjekt som produserer avfall som er livsfarlig i mange, mange tusen år, og så har de puttet det avfallet ned i et hull i bakken og forsøkt å glemme at det er der. For ordens skyld har man også skapt en situasjon hvor ingen er helt klar over hvem som har ansvaret for dette avfallet, og den institusjonen som produserer det, er en stiftelse med en svak økonomi og ikke noe klart mandat for å ta ansvaret for avfallet, og den stiftelsen kan av forskjellige årsaker opphøre å finnes, og da har man bare hullet i bakken igjen. Sånn sett er det bra at dette har ført til at statsråden har gjort det klart at man vil ta et ansvar, og så gjenstår det å fortsette å være utålmodig nok til at vi får gjort de tingene som må gjøres. Derfor har vi fremmet tre forslag. Det ene er å sette av tilstrekkelige midler i statsbudsjettet til at IFE kan gjøre det de ønsker, nemlig å få gjort en utredning av hva som kan gjøres både for å finne ut om sluttlagring og å finne ut om eventuell dekommisjonering. De har bedt om 60 mill. kr, de har fått 28 mill. kr, og det er uklart for oss i hvilken grad det faktisk er tilstrekkelig for at IFE kan komme i gang med å gjøre de tingene som de mener er avgjørende. Det kunne kanskje være bra hvis statsråden er i stand til allerede nå å si noe klarere om hvordan forholdet er mellom etterspørselen etter 60 mill. kr og de 28 mill. kr som er kommet. Så har vi bedt om at det etableres et statlig organ som har ansvar for håndteringen av avfallet, og det skyldes at ansvaret for dette avfallet til nå er uklart, og at produsenten av avfallet ikke er organisert på en måte som gjør at det norske samfunnet kan være helt sikker på at de kan ta det ansvaret. Økonomi til å ta det har de overhodet ikke. Som representanten Eidsvoll Holmås var inne på, snakker vi her om fantasisummer som må til for å håndtere dette totalt. Vi får komme tilbake til hvordan i all verden vi skal håndtere det, men det blir vi antakelig nødt til på en eller annen måte. Det tredje forslaget vi har fremmet, er at vi ber regjeringen vurdere om det er nødvendig å iverksette midlertidige krisetiltak på Kjeller for å hindre risiko for lekkasje i et avfallslager som man rett og slett ikke har helt kontroll på fordi ting er korrodert fast og er i en litt uklar tilstand. Det er et spørsmål som jeg også håper at statsråden kan kommentere, fordi at for den ganske store befolkningen som bor i nærheten av dette avfallet, er det en lite hyggelig opplysning å vite at man har så farlig avfall lagret så nær på en måte som alle er enige om at ikke er holdbar på lang sikt, og som det er en del ting som tyder på at ikke er bra på kort sikt heller.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2016-10-20:
President, takk for påminnelsen om at jeg glemte å ta opp de to løse forslagene som Miljøpartiet De Grønne har lagt fram. Det ene er det jeg var innom, å øke bevilgningene til de etterspurte med 60 mill. kr. Det andre var det jeg også nevnte i forbifarten, nemlig vårt forslag om å be regjeringen vurdere midlertidige krisetiltak for å sikre atomavfallet. Dette vil jeg da rette til statsråden. I en situasjon hvor det er grunn til bekymring for tilstanden for dette avfallet, er regjeringen fornøyd med den situasjonen som vi har for avfallet på Kjeller nå? Eller vil regjeringen varsle spesielle tiltak for å gjøre befolkningen på Kjeller trygg på at dette avfallet, så lenge det er der, er helt sikkert og ufarlig lagret?
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-10-20:
Jeg ser det som viktig at vi i et land som er mangfoldig og utstrakt, som det Norge er, gir gode muligheter for kommunene og lokale myndigheter til å legge til rette for løsninger der ulike interesser får utfolde seg. En av kildene til betydelig diskusjon som representanten sikkert her sikter til, er vannscooter. Vi har signalisert at vannscooterregelverket skal oppheves. Vi mener at vannscooter prinsipielt bør være regulert på samme måte som andre fritidsfartøy. Vi mener at dagens regelverk er vanskelig å kontrollere. Derfor mener vi det er bedre at kommunene selv får regulere bruk av fritidsfartøy i sine farvann, der de også ser hen til friluftslivsinteressene ved sjøen. Det arbeider vi nå med et høringsforslag om og vil der også ta opp de hensyn som representanten reiser.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-10-20:
Vi har en lang kyst. Det er veldig ulik bruk av kysten. Oslofjorden er noe annet enn Nordvestlandet, for å bruke ett eksempel. Det vi vet, er at dagens regelverk – og det viser også en evaluering utført av Vista Analyse – har flere uheldige sider, bl.a. knyttet til sikkerhet. Vi vet også at dagens regelverk er vanskelig å kontrollere, og at det er lite kjent. Det er ikke konfliktdempende. Det vi tror, er at ved å oppheve det sentrale regelverket vil kommunene selv kunne regulere bruken og ta de hensyn som det er viktig å ta, lokalt. Et veldig viktig hensyn lokalt – det vil enhver kommunepolitiker vite – er å bidra til å dempe konflikter i kystsonen. Jeg har stor tro på at den vurderingen er kommunepolitikerne bedre egnet til å gjøre for hvert enkelt sted enn det man er på statlig nivå.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-10-20:
Når vi speilvender prinsippet, betyr det at vi ikke tar som utgangspunkt at noe er forbudt, men at vi tar som utgangspunkt at noe blir tillatt. Det er da slik at man må kunne regulere det som er tillatt, der det kommer i konflikt med andre hensyn. Vi vet at sykling kan medføre slitasje. Vi mener det er generelt viktig at alle som utøver friluftsliv, tar hensyn til andre utøvere av friluftsliv og til naturen. Derfor er det viktig med godt samarbeid og god dialog mellom de ulike aktørene. Men vi vet også – og dette er det rapporter på – at det ikke uten videre er slik at sykling medfører større slitasje på stier og vegetasjon enn fotturisme. Det varierer både med syklistenes atferd og med de lokale forholdene. Vi har planlagt feltstudier under norske forhold for å supplere dette faggrunnlaget, nettopp for å få vite mer om slitasjen, og det vil være viktig når de nærmere reglene skal utformes.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-10-20:
Jeg er opptatt av skogen – både naturmangfoldet og karbonbindingseffekten – og er også derfor helt enig med representanten Arnstad i at skogplantefelt er viktig og bør få lov til å utvikle seg. Det betyr at det må være ett av de temaene som det er grunn til å se nærmere på i de vurderingene som nå vil gjøres, de videre studiene som skal gjøres, for å få et godt faggrunnlag når dette nærmere regelverket skal utarbeides, ikke minst knyttet til slitasje forbundet med sykling.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-10-20:
Jeg synes også på dette området, som med kystfarvannet, at det å ta utgangspunkt i den lokale situasjonen, det at lokale aktører samsnakker om hva som er de gode løsningene, vil være fornuftig. I Oslomarka har vi et godt eksempel på hvordan ulike aktører har snakket sammen. Det er laget egne sykkelvettregler, og der samarbeider de ulike friluftslivs- og naturvernorganisasjonene, sykkelforeninger og  kommunen for å lage regler som skal gjøre at de ulike aktørene ikke skal komme i konflikt med hverandre. Så en aktiv tilnærming fra kommunene for å ivareta de ulike hensynene vil være veldig viktig for å sikre at ulike grupper får lov til å bruke friluftslivsmulighetene, men at de også tar hensyn til naturen.