trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2017-05-10:
Dette er jo indikatorar, men i realiteten er det ungar me snakkar om. Og det hjelper veldig lite for dei ungane som eg viser til, f.eks. i Telemark, at statsråden er fornøgd med eigen politikk. Tala er tydelege på kampen mot barnefattigdom og opp mot at den langt på veg lykkast. Tvert imot er det ein sterk auke. Me ser heller ikkje noko ljos i tunnelen når det gjeld framskrivinga for dei neste åra, gjeve den politikken som ligg no. Ofte blir det òg sagt at forskjellane aukar på grunn av innvandring. Men det er jo ikkje meir greitt at forskjellane aukar fordi det er innvandrarbarn. Det vil jo heller kanskje bety at denne regjeringa heller ikkje lykkast med integreringspolitikken sin. Spørsmålet mitt er: Når me veit at åtte av ti barn med somalisk bakgrunn lever i familiar med vedvarande låg inntekt – kva vil statsråden gjere for dei barna?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2017-05-10:
Me deler nok den bekymringa. Mi bekymring gjeld alle barn og alle familiar, og den situasjonen me har i dag, der så mange står utanfor arbeidslivet, er ei kjempestor utfordring. Det er me jo heilt einige om. Problemet er at det er altfor få tiltak frå denne regjeringa for å få folk i arbeid. I mitt heimfylke er det 4 028 barn mellom 0 og 17 år som bor i hushald med treårig vedvarande låg inntekt, ifølgje Bufdir. Me har rekordhøg arbeidsløyse og ein kraftig nedgang i delen i arbeid, den lågaste på 20 år. At me har fleire barn som lever i familiar med ei inntekt enn i familiar med to inntekter, gjer jo at fleire opplever fattigdom. Då har både regjeringa og ministeren fleire verkemiddel dei kan bruke for å gjere noko med det. Og då er spørsmålet mitt til slutt: Kva for eit initiativ vil barneministeren ta for å sørgje for at fleire barn kan vekse opp i familiar med to inntekter enn i familiar med ei inntekt?
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2017-05-10:
Regjeringen ser alvorlig på tallene fra SSB, som viser at antall barn som lever i familier med vedvarende lav inntekt, øker. Den viktigste faktoren som kan bedre barns situasjon på sikt, er å bedre familieøkonomien. Derfor fører regjeringen en politikk for å få flere i arbeid og en politikk som sikrer flere arbeidsplasser. At foreldrene har en jobb, er den viktigste faktoren for å unngå at barn vokser opp i fattigdom. Framover blir det derfor viktig med et trygt og fleksibelt arbeidsmarked og at det skapes nye jobber i hele landet, med god utbygging av infrastruktur og gode rammevilkår. Det vi vet helt sikkert, er at det ikke vil hjelpe mot barnefattigdom å øke skattene med 15 mrd. kr, slik Arbeiderpartiet ønsker. Det er ikke riktig at det bare er de rikeste som får skattelette. Alle har fått skattelette med denne regjeringen, og en vanlig familie har fått 8 000 kr mer å rutte med siden regjeringsskiftet, penger som Arbeiderpartiet går til valg på å ta fra folk. Arbeiderpartiet har økt skattene før, og det fører ikke til færre fattige. Arbeiderpartiet beskylder regjeringen for kun å satse på lavere skatter, men av våre satsinger er 13 pst. gått til lavere skatter og avgifter. Resten – 87 pst. – er brukt på investeringer, bl.a. innen samferdsel, kunnskap og helse. Mer velferd og trygge jobber er satsingen – den fungerer. Arbeidsledigheten synker i hele Norge, og på tirsdag kunne vi lese i Stavanger Aftenblad at varsler om oppsigelser og permitteringer i oljebyen har tørket helt ut. Det er ingen enkel løsning på dette problemet. En av hovedårsakene til fattigdom og ulikhet er ifølge SSB også en høy innvandring. Mer enn halvparten av lavinntektsfamiliene har innvandrerbakgrunn, og fire av ti innvandrerkvinner står uten jobb. En økt innvandring vil derfor også øke forskjellene. Regjeringen har, sammen med samarbeidspartiene, satset på målrettede tiltak mot barnefattigdom. Vi har bl.a. innført rimeligere barnehageplass for familier med lav inntekt og en nasjonal ordning med gratis kjernetid i barnehage for alle barn i familier med lav inntekt fra de er tre år. Det viktigste arbeidet mot barnefattigdom foregår ute i kommunene. I Riksrevisjonens undersøkelse om barnefattigdom kom det fram at mange kommuner gjør for lite for at fattige barn skulle kunne delta sosialt, at den statlige innsatsen kan koordineres bedre, samt at flere kommuner har problemer med å identifisere fattige barn, og at innsatsen derfor ikke er tilstrekkelig målrettet. Disse punktene har vi fulgt opp i denne perioden, og vi har altså utviklet indikatorer for barnefattigdom der kommunene skal få enklere oversikt over hvor mange barn det dreier seg om. Nettverktøyet har gjort kommunene bedre i stand til å kunne målrette innsatsen og etablere flere og bedre tiltak. Jeg ser at flere av representantene i Stortinget har hatt god nytte av disse indikatorene i forbindelse med utformingen av spørsmålene til dagens spørretime.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2017-05-10:
Kampen mot barnefattigdom må kjempes på mange felt, og jeg registrerer også at den forrige regjeringen ikke klarte sitt mål om å avskaffe fattigdommen med et pennestrøk. Derfor har regjeringen målbevisst gått inn for å gi hjelp til de barna som lever her og nå, og hindre at fattigdommen går i arv. Gratis kjernetid, som er innført for alle barn mellom tre og fem år, vil bidra til at foreldrene kan komme seg ut i arbeid, samtidig som barna får lære seg språk. Det å redusere foreldrebetalingen i barnehager vil komme disse barna til gode, og også den nasjonale tilskuddsordningen som kommunene kan søke på, som gjør at barn kan få muligheten til ferie og fritidsaktiviteter, noe vi vet også er viktig for barna som lever i lavinntektsfamilier. Det viktigste vi kan gjøre, er å sikre at foreldrene kommer i arbeid, og jeg er bekymret for utviklingen som skjer nå, der det tar lengre tid å få minoritetsfamilier ut i arbeid eller utdanning og til å lære språk. Derfor er jeg bekymret for at disse tallene kommer til å øke i framtiden.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2017-05-10:
Det er spesielt at representanten nå viser til disse indikatorene, men det viser også at det arbeidet vi har gjort med å få på plass indikatorene, gjør at kommunene er mye bedre rustet til å kunne finne barna som lever i de familiene der det må settes inn ekstra tiltak. Dette er et arbeid vi er nødt til å gjøre sammen – både med kommunene, staten og frivilligheten – for å hjelpe barna som lever i lavinntektsfamilier. Så er det sånn at vi må hjelpe dem ut i arbeid. Regjeringen har nå styrket introduksjonsprogrammet som gjør at de skal få brukt kompetansen de har med seg. Hele integreringsarbeidet som regjeringen har satt i gang, er viktig for at flere kan komme seg ut i arbeid. Vi vet at der det i etnisk norske familier er vanlig med to inntekter, ser vi at innvandrerfamilier ofte har én inntekt, og derfor er det viktig å få flere innvandrerkvinner ut i arbeid, slik at de kan være med og bidra til økonomien i familien.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2017-05-10:
I 2014 ble den nasjonale tilskuddsordningen mot barnefattigdom etablert. Etter dette er innsatsen økt kraftig, og ordningen er nå på 193 mill. kr. Økningen har medført at flere kommuner får tilskudd til tiltak mot barnefattigdom. Trondheim og Drammen har i flere år mottatt midler til arbeid mot barnefattigdom. Trondheim kommune har siden 2014 årlig mottatt mellom 2,8 og 3,4 mill. kr i støtte og Drammen mellom 2,5 og 2,9 mill. kr. Jeg vet at begge kommuner arbeider systematisk og helhetlig med lokale tiltak rettet mot fattige barn, ungdommer og deres familier. Et krav til kommunene som mottar tilskuddet, er at de skal ha en knutepunktfunksjon som skal være et bindeledd mellom frivillig og offentlig innsats for å sørge for at tiltakene når ut til de familiene dette gjelder. Både Trondheim og Drammen har gått foran med et godt eksempel i dette arbeidet. Flere av regjeringens tilskuddordninger inngår i arbeidet med Fritidserklæringen, et samarbeid mellom regjeringen, frivillige organisasjoner og KS. Målet med erklæringen er å få på plass et godt og langsiktig samarbeid om at alle barn, uavhengig av foreldrenes inntekt, skal ha mulighet til jevnlig å delta i minst én organisert fritidsaktivitet sammen med vennene sine. Det viktigste arbeidet mot barnefattigdom foregår ute i kommunene. I Riksrevisjonens undersøkelse om barnefattigdom kom det fram at mange kommuner gjør for lite for at fattige barn skal kunne delta sosialt, at den statlige innsatsen kan koordineres bedre, at flere kommuner har problemer med å identifisere fattige barn, og at innsatsen derfor ikke er tilstrekkelig målrettet. Derfor har vi utviklet indikatorer på barnefattigdom der kommunene enkelt kan få oversikt over hvor mange barn dette dreier seg om. Flere kommuner bruker indikatorene aktivt i tiltaksutvikling og i arbeidet med å utvikle lokale handlingsplaner for å arbeide mot barnefattigdom. Representanten Güven tar feil når han mener at regjeringen kun gir skattelettelse til de rike. Alle får lavere skatt med Høyre og Fremskrittspartiet. Og fremdeles er det slik at de som tjener mest, bidrar mest. De 10 pst. rikeste betaler 38 pst. av all personskatt i Norge, 37,4 pst. uten formuesskatt. Arbeiderpartiet må derfor slutte å late som om Norges statsfinanser står og faller på om vi har formuesskatt eller ikke. Sosiale forskjeller i Norge drives i stor grad av innvandringen. Hovedårsaken til at mange innvandrerfamilier har dårlig økonomi, er at foreldrene ikke har arbeid. Barn med innvandrerbakgrunn utgjør nå 53,4 pst. av alle barn i lavinntektsfamilier. Derfor er det god integreringspolitikk å sørge for at foreldrene har arbeidsinntekt. Det er noe av det viktigste vi kan gjøre for å motvirke barnefattigdom. Regjeringen holder fast ved arbeidslinjen. Det skal lønne seg å arbeide. Derfor er det viktig at vi nå ser på hvordan vi skal klare å få flere minoritetsfamilier ut i arbeid.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2017-05-10:
Det er, som representanten også var inne på, mange kommuner og mange bydeler som gjør et utrolig godt arbeid for å se de barna som lever i lavinntektsfamilier – sikre at de har fritidsaktiviteter og gå inn med ekstra støtte til de familiene som trenger det mest. Så har regjeringen utvidet ordningen med gratis kjernetid til å gjelde hele landet, der alle 3–5-åringer nå får mulighet til gratis kjernetid i barnehagen, samtidig som vi har redusert barnehageprisene for familier med lav inntekt. Det stemmer at vi har økt maksprisen lite grann for å kunne redusere prisen for familier med lav inntekt. Det overrasker meg i grunnen at Arbeiderpartiet kritiserer dette, og jeg håper de ikke har tenkt å reversere billige barnehager til lavinntektsfamilier. Vi må sikre at fattigdom ikke går i arv, og at barn og ungdom følger opp skolen og får seg en utdannelse.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2017-05-10:
Skattelette er viktig for at familier skal få lov til å beholde mer av inntekten sin. Derfor har regjeringen aktivt gått inn for å redusere skatter og avgifter for alle som bor i landet. En vanlig familie med en gjennomsnittlig inntekt fra to heltidsstillinger vil betale 8 000 kr mindre i skatt per år med de skattereglene som denne regjeringen har innført. Det er også viktig at vi nå ikke skattlegger bedrifter så mye at de ikke klarer å investere i arbeidsplasser til befolkningen. Derfor er det viktig at vi styrker arbeidslivet, senker skattene og avgiftene, men samtidig har tiltak som hjelper de barna som lever i familier med lavinntekt. Da er den nasjonale tilskuddsordningen med 193 mill. kr et viktig arbeid, og det er det arbeidet vi har gjort for å redusere prisene i barnehager for familier med lav inntekt.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2017-05-10:
Først og fremst vil jeg få lov til å si at jeg er glad for at representantene tar opp dette viktige temaet. Jeg er i likhet med representantene bekymret for den utviklingen vi ser nå. Derfor blir det så viktig å få foreldrene ut i arbeid. Regjeringen har en strategi mot barnefattigdom, der målet er å forebygge at fattigdom går i arv og å bedre barns livskvalitet her og nå. At foreldrene har jobb, er en av de viktigste faktorene for å unngå at barn vokser opp i fattigdom. Et trygt og fleksibelt arbeidsmarked hvor det skapes nye jobber i hele landet, er viktig i årene framover. En av hovedårsakene til fattigdom og ulikhet er, ifølge SSB, høy innvandring. Mer enn halvparten av lavinntektsfamiliene har nå innvandrerbakgrunn. Fire av ti innvandrerkvinner står uten jobb. En økt innvandring vil derfor øke forskjellene. For mange innvandrere vet vi at det tar tid å etablere seg i arbeidsmarkedet og i det norske samfunnet. Derfor må vi ha god integrering av innvandrere og en streng innvandringspolitikk, som sikrer at det ikke kommer flere enn vi klarer å integrere på en god måte. Å bekjempe utenforskap og ulikhet handler om god politikk for å skape flere arbeidsplasser, om kontrollert innvandring og god integreringspolitikk og om å ruste velferdssystemet vårt slik at det kan være der også i tiårene som kommer. Reversering av alle reformer, en mer liberal innvandringspolitikk og vanskeligere kår for dem som skal skape arbeidsplasser, vil neppe bidra til å minske forskjellene i Norge. I disse fire årene har Høyre og Fremskrittspartiet, sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre, jobbet nettopp med å adressere årsakene til fattigdom og utenforskap: gjennom å satse på kunnskapsskolen, tidlig innsats og rimeligere barnehager for dem som har dårlig råd gjennom en kraftig politikk for å skape flere arbeidsplasser, som har snudd pessimisme og nedgang til optimisme gjennom å styrke rusbehandlingen og psykiatrien, noe som har gjort at ventetiden for rusbehandling er redusert med så mye som 40 pst. gjennom å stille klare krav, som f.eks. aktivitetsplikt for unge sosialhjelpsmottakere og gjennom å øke støtten til kampen mot fattigdom til et historisk høyt nivå Vi er ikke ferdige, og det er mye igjen å gjøre innenfor skole, helse og arbeidsliv, men det hjelper altså ikke med lettvinte løsninger og slagord. Utenforskap, ulikhet og fattigdom i Norge har mange årsaker. Det kan være rus og helseproblemer, frafall i skolegang, manglende integrering og at man ikke har jobb. Enda vanskeligere er det å bryte den vonde sirkelen hvor fattigdom går i arv fra generasjon til generasjon. Denne regjeringen har ikke tenkt å gi opp. Vi har fortsatt mye ugjort. Det blir en viktig faktor framover nå å sikre at vi har arbeid til dem som skal ha arbeid, å sikre at barn som lever i lavinntektsfamilier blir ivaretatt her og nå, og også hindre at fattigdommen går i arv.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2017-05-10:
I motsetning til representanten Aukrust – som er medlem av Arbeiderpartiet – og forrige regjering har ikke jeg tenkt å stå her og si at vi skal avskaffe barnefattigdommen med et pennestrøk. For dette er et komplekst arbeid, og jeg er bekymret for utviklingen framover der barnefattigdommen kommer til å øke, og vi vet at over 50 pst. av de barna som lever i lavinntektsfamilier, nå kommer fra en innvandringsfamilie. Med den asyltilstrømmingen vi har hatt nå, som også representanten Aukrust er fullt klar over, tar det lengre tid å få innvandrerne til å lære språk, til å få seg en utdannelse, til å bli klar til å gå ut i arbeidslivet. Derfor blir det integreringsarbeidet som regjeringen har satt i gang, med god støtte fra Stortinget, veldig viktig framover. Jeg har lyst til å understreke at det aldri har blitt bosatt så mange som under denne statsrådens virke som integreringsminister og under denne regjeringen. Så det burde kanskje representanten Aukrust også ta inn over seg. Men å redusere fattigdom og hjelpe barn som lever i lavinntektsfamilier, har regjeringen som mål å løfte høyt og jobbe aktivt med.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2017-05-10:
Det viktigste vi kan gjøre, er å få foreldrene ut i arbeid. Så må vi ha tiltak som sikrer disse familiene. Dette er et arbeid der regjeringen ikke har resignert, men vi jobber aktivt sammen med Venstre og Kristelig Folkeparti om det. Vi har en strategi med over 64 tiltak. Vi har redusert foreldrebetalingen for dem med lav inntekt. Vi har innført gratis kjernetid, og det er en prøveordning med gratis SFO for de familiene som trenger det. Vi har satset på tiltak innenfor rus og psykiatri, som også er viktige tiltak for å hjelpe de familiene som trenger å komme raskere ut i arbeid. Og den tilskuddsordningen vi har nå, har vært historisk høy under denne regjeringen og er nå på 193 mill. kr. Det er rekordmange barn som nå får tilbud om ferieaktiviteter og fritidsaktiviteter, men det er et arbeid som regjeringen ikke klarer alene. Vi er helt avhengig av et samarbeid med frivilligheten, med organisasjoner og med kommunene. Og det at vi nå har prioritert å få på plass disse nettverktøyene, gjør at kommunene også er bedre i stand til å se de barna som lever i disse familiene.
Ferhat Güven (Arbeiderpartiet), 2017-05-10:
Spørsmålet mitt går til barne- og likestillingsministeren: «I henhold til SSB-tall fra mars har Trondheim 6,9 pst. fattige barn. Til sammenligning har Drammen 17,5 pst., som er det høyeste i landet. I Trondheim har man jobbet målrettet for å redusere forskjellene mellom folk. Men under denne regjeringen øker forskjellene, og nesten 100 000 barn er fattige. Likevel går regjeringens skattekutt først og fremst til de rike. Samtidig kuttes det for utsatte grupper, som barnestøtte til uføre. Ser statsråden at regjeringens politikk motarbeider målet om å redusere forskjellene i Trondheim?»
Ferhat Güven (Arbeiderpartiet), 2017-05-10:
Det er åpenbart at kommunene jobber ulikt alt etter hvem som styrer i de enkelte byene, når det gjelder å redusere forskjellene. Bydelen Saupstad-Kolstad, der jeg har vokst opp, er den bydelen i Trondheim som har de største demografiske utfordringene. Her har kommunen og fylkeskommunen tatt inn over seg realitetene og satser sterkt på områdeløft, gratis kjernetid i SFO og nybygging av skoler til milliardbeløp. Slike tiltak bidrar til å løfte bydelen som helhet og gir mindre forskjeller. Samtidig ser vi en regjering som øker maksprisene i barnehagene og gir skattekutt til dem som har nok fra før av. Er statsråden enig i at dette er feil vei å gå?
Ferhat Güven (Arbeiderpartiet), 2017-05-10:
Under helgens landsmøte lovet statsrådens parti en skattefest på 50 mrd. kr i året, primært til dem som har nok fra før av. Spørsmålet til statsråden blir da: Vil noen av disse milliardene bidra til mindre forskjeller i samfunnet vårt?
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2017-05-10:
«I 2013 var maksprisen for en barnehageplass 2 330 kr pr. måned. I 2017 er den 2 730 kr pr. måned. Økningen er langt over prisjustering. Samtidig er det store variasjoner i foreldrebetalingen i SFO. Tall fra SSB viser at det er nesten 100 000 barn som vokser opp i fattigdom i Norge. I Akershus lever 9 200 barn i husholdninger med vedvarende lavinntekt. Har statsråden som mål at barnefattigdommen i Norge skal reduseres, og når forventer hun at det vil bli færre fattige barn i Norge?»
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2017-05-10:
Vi hører at svaret til statsråden er å skaffe arbeidsplasser. Det er det enighet om er det aller viktigste tiltaket for å bekjempe barnefattigdom. Problemet er bare at politikken regjeringen fører, fører til det motsatte. Arbeidsledigheten har økt hver eneste dag med denne regjeringen gjennom de siste fire årene. Så hører vi de peker på økt innvandring. Vel, det er en innrømmelse av at statsråden mislyktes i sitt arbeid med å integrere mens hun hadde ansvaret for integreringspolitikken i Norge før Sylvi Listhaug tok over, og nå står hun i Stortinget og skylder på at det er en dårlig integreringspolitikk som er skyld i barnefattigdom. Jeg fikk ikke svar på spørsmålet jeg stilte. Det ble egentlig bare en oppramsing av det samme hun har stått og sagt til de andre spørrerne om barnefattigdom. Mitt spørsmål er: Har statsråden som målsetting at barnefattigdommen i Norge skal reduseres? Når vil vi i så fall kunne se en lavere barnefattigdom innenfor hennes ansvarsområde?
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2017-05-10:
Først en kommentar til at det aldri har vært bosatt flere. Vel, det er veldig bra at folk blir bosatt. Det er bra at kommunene gjør den jobben. Det skyldes jo at kommunene ikke gjør det partilederen til barneministeren oppfordret kommunene til da hun åpnet valgkampen for to år siden, nemlig å si nei til de forespørslene man ville få fra statsråd Solveig Horne. Det er fascinerende å høre barneministeren, for hun har egentlig resignert i sitt arbeid. Hun sier at barnefattigdommen kommer til å øke. Det er mulig det er veldig ærlig sagt, men det er i alle fall ikke å gjøre jobben som en barneminister i Norge burde gjøre. En barneminister i Norge burde si at mitt mål er at barnefattigdommen skal ned. Det skal jeg gjøre det jeg kan for å få til. Et av virkemidlene hun pekte på i et tidligere svar, er denne tilskuddsordningen mot barnefattigdom. Men vi har sett at den tilskuddsordningen er veldig underfinansiert, og det kommer inn fryktelig mange flere søknader enn man har muligheter til å innvilge. Det er bra at Venstre og Kristelig Folkeparti i Stortinget har fått den tilskuddsordningen opp. Arbeiderpartiet hadde et forslag om å øke den ytterligere. Hvis dette er et så viktig tiltak, hvorfor prioriterer ikke barneministeren mer penger til denne ordningen?
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2017-05-10:
Jeg har tillatt meg å stille følgende spørsmål til helseministeren: «I Oslo er det ni års forskjell i forventet levealder mellom bydel Sagene og bydel Vestre Aker. Vi vet at sosioøkonomiske forskjeller kan forklare mye av variasjonen, men også at en aktiv offentlig politikk bidrar til å redusere forskjellene. Under nåværende regjering går vi i feil retning, og nå ser vi blant annet at en halv million har tegnet privat helseforsikring. Hva har statsråden gjort for å redusere forskjellene?»
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2017-05-10:
Det er sikkert riktig at både tobakk og annen type rus er en årsak til helseforskjeller. Det tviler jeg ikke et sekund på. Men helse påvirkes også av inntekt, og det påvirkes av utdanning og av bosted. Det er store forskjeller i gjennomsnittlig levealder mellom norske kommuner. Det er det innad i norske kommuner, og det er forskjeller mellom familier, for det har noe med sosioøkonomisk status å gjøre. I tillegg til forbruket av tobakk og alkohol dreier det seg også om helseforskjeller mellom ulike samfunnslag. Det dreier seg bl.a. om fysisk aktivitet hvor det er store forskjeller mellom de ulike samfunnslagene. Flere skoler har allerede innført fysisk aktivitet hver dag. Kan helseministeren tenke seg å bidra til at det skjer på alle skoler, og ta kontakt med sin kollega i det andre departementet?
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2017-05-10:
I tillegg til det statsråden nevner, er det i hvert fall to ting som påvirker helse. Det ene er fysisk aktivitet i oppveksten og i skolen, og det er viktig at det kan skje på alle skoler. Det andre er faktisk kosthold opp gjennom oppveksten, hvor det også er veldig store forskjeller. Derfor er det viktig, det som nå skjer i Oslo, nemlig at man gir et tilbud om skolemat på enkelte skoler, bl.a. på Nordpolen og Nordberg skoler. Det bidrar til å jevne ut forskjellene, og det bidrar ikke minst til å jevne ut forskjellene når det gjelder helse og oppvekstvilkår. Tilnærmingen til mat og måltider på denne type arenaer som skoleverket utgjør, betyr mye for barn og unges spisevaner og kosthold. Kan statsråden tenke seg å ta opp spørsmålet om å få skolemat utbredt på skoler som et helsetiltak?
Bent Høie (Høyre), 2017-05-10:
Det er utrolig viktig å bekjempe sosial ulikhet når det gjelder helse. Hvis Arbeiderpartiet måler min suksess på det området ut fra veksten i private helseforsikringer, er det en ganske kraftig dom over egen politikk. Fram til andre kvartal 2016 var det en økning på i underkant av 80 000 fra utgangen av 2013. Sammenliknet med økningen under den rød-grønne regjeringen, som var rekordhøy, hadde vi en økning på 100 000 bare mellom 2010 og 2011. Hvis veksten i salg av private helseforsikringer er Arbeiderpartiets måleenhet for om en regjering bidrar til økt eller ikke økt sosial ulikhet, er det en heftig dom over egen politikk. Skal vi bekjempe ulikhet, må vi gå til årsakene til at ulikhet oppstår. Hovedårsaken på helseområdet er knyttet til psykisk helse og rusavhengighet. Denne regjeringen har sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre satt i gang en opptrappingsplan på rusfeltet, som er historisk, der vi skal bruke 2,4 mrd. kr mer i løpet av en femårsperiode for å gi et bedre tilbud til rusavhengige. Ventetiden for rusbehandling er nå rekordlav, og det er større valgmuligheter. Rusinstitusjoner som var vedtatt nedlagt under forrige regjering, er oppe og går, og de behandler nå pasienter. Samtidig er det utrolig viktig med tidlig innsats, spesielt når det gjelder barn og unges psykiske helse. Derfor har vi hatt en kraftig satsing på skolehelsetjenesten, helsestasjoner, samlet sett opp mot 1 mrd. kr i denne fireårsperioden. Det gir resultater. Vi overtok en situasjon der antall mennesker i kommunene som jobbet med barn og unges psykiske helse, år for år ble redusert i forhold til antallet barn og unge. Den utviklingen har vi snudd, og vi er i ferd med å ta igjen etterslepet fra den rød-grønne regjeringen. Det å bekjempe sosial ulikhet og helseforskjeller handler også om å se på hva som forklarer forskjellene i helse og levealder mellom ulike grupper. Fortsatt er bruk av tobakk en av hovedforklaringene på ulikhet i helse i Norge. Derfor har det vært veldig viktig for meg som helseminister å la Norge igjen komme i frontposisjon når det gjelder bekjempelse av tobakk. Derfor er jeg veldig glad for at Norge som et av de første landene etter Australia, Frankrike og Storbritannia fra 1. juli innfører standardiserte tobakk- og snuspakninger nettopp for å hindre at barn og unge skal starte med tobakk, som fortsatt er en hovedforklaring på helseforskjeller mellom grupper i Norge.
Bent Høie (Høyre), 2017-05-10:
Det er helt klart at det er forskjeller i helseforventet levealder basert på inntekt og arbeidsdeltakelse. Men det er da viktig å gå bak og finne ut hva som er årsaken til det. Mye av årsaken til det er bl.a. at en faller fra utdanningen på grunn av psykiske helseutfordringer og rusavhengighet. Da må vi – i motsetning til det Arbeiderpartiet gjør, som bare snakker om resultatene av ulikhetene når de har oppstått – gjøre som Høyre gjør, nemlig å grave seg ned i hva som er årsakene til at ulikhet oppstår i Norge, og så gripe fatt i det. Derfor er det så utrolig viktig med tidlig innsats når det gjelder barn og unges psykiske helse, og jeg er veldig glad for at Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre har sagt at i neste periode skal vi ha en opptrappingsplan for barn og unges psykiske helse. Når det gjelder fysisk aktivitet, er hovedutfordringen fallende fysisk aktivitet på ungdomstrinnet. Derfor er jeg veldig glad for at jeg, sammen med kunnskapsministeren, har satt i gang det største prosjektet med økt fysisk aktivitet på ungdomstrinnet som noen gang har blitt lansert.
Bent Høie (Høyre), 2017-05-10:
For det første må jeg svare ut det som går på fysisk aktivitet og måltider i skolen. På barnetrinnet ser vi at barn og unge er fysisk aktive, i veldig stor grad i tråd med de anbefalingene som gis, og det er også veldig enkelt for skolen å inkludere aktivitet i undervisningen. Der er det veldig gode resultater. Utfordringen kommer på ungdomstrinnet. Der ser en veldig ofte at barn og ungdom faller fra den organiserte fysiske aktiviteten på ettermiddagen, samtidig som de blir mer inaktive på skolen. Det er derfor regjeringen har valgt å satse på å få kunnskap om hvordan vi skal sikre mer fysisk aktivitet i løpet av skoledagen på ungdomstrinnet. Når det gjelder måltider, har vi lagt fram en nasjonal strategi for det. Vi har også klare anbefalinger overfor skolene. For det første er det ikke bare i Oslo, men i store deler av landet at det etableres gode måltidsløsninger på skolen. Men hovedutfordringen i Norge er fortsatt at barn ikke har tid til å spise matpakken de har med seg. Derfor har vi sammen med kunnskapsministeren gitt en klar beskjed til skolene om at de må sette av nok tid til at barna får spist maten, ikke bare at en har med seg mat eller får mat.
Bent Høie (Høyre), 2017-05-10:
Det er riktig at det i Tysnes kommune i en periode på ca. en måned ikke har vært på plass en ny løsning for forhåndsbetalt taxi mellom helseforetaket og taxinæringen. Imidlertid opplyses det i kontakt med Helse Fonna at det nå er inngått en ny avtale for rekvirert pasienttransport i Tysnes kommune. Avtalen kom på plass 1. april i år. Når avtaler om pasienttransport inngås mellom helseregioner og drosjeleverandører, følges regelverket for offentlige anskaffelser. Avtalene er av begrenset varighet, slik at et godt tilbud til pasienten kan ivaretas sammen med forsvarlig pris for helseforetaket. Det fokuseres altså på å utnytte ressursene til helseforetaket best mulig når avtaler inngås, slik at en også sikrer at ressursene går til pasientbehandling og gode tilbud til pasientene. På generelt grunnlag kan det nevnes at det er de regionale helseforetakene som har ansvaret for pasienttransporten. Dette går fram av spesialisthelsetjenesteloven § 2-1a. I ansvaret ligger at man skal organisere forsvarlige helsetjenester, bl.a. for pasienttransport. Rettighetene til pasientene går fram av pasient- og brukerrettighetsloven og pasientreiseforskriften. En revidert forskrift trådte for øvrig i kraft høsten 2016 med mål om å tydeliggjøre pasientenes rettigheter. Etter lovens § 2-6 og forskriften er utgangspunktet at pasienter og andre brukere har rett til dekning av nødvendige utgifter når de må reise til og fra behandling. Rettigheten er begrenset til en økonomisk godtgjørelse, og gir ikke pasientene rett til rekvirert transport. Pasientreiser gjennomføres på to måter: Ved at pasienten planlegger reisen, legger ut for kostnaden selv og deretter søker om godtgjørelse etter at reisen er utført. Dette er reiser uten rekvisisjon. I tillegg kan pasientreiser også være reiser med rekvisisjon. Alle landets helseregioner har tilbud om rekvirert transport til pasienter som av helsemessige årsaker må ha et tilrettelagt transporttilbud. Avslutningsvis vil jeg ta med at det er viktig at brukerne benytter seg av sin klagerett og sender klage dersom man mener rettighetene til pasientreiser ikke er oppfylt. En klage vil først behandles av det pasientreisekontoret som har behandlet saken. Dersom klager ikke gis medhold, sendes klagen videre til fylkesmannen i gjeldende fylke for endelig behandling.
Bent Høie (Høyre), 2017-05-10:
Det er selvfølgelig ikke ønskelig at det ikke oppnås enighet mellom et helseforetak og taxinæringen i slike spørsmål, men dette er også saker der jeg tror representanten forstår at det er to parter som har forhandlinger om priser og vilkår. Det er veldig uheldig at det oppstår den typen perioder som her er oppstått, der det ikke er en avtale på plass, noe som går ut over pasientene. Men nå er det funnet en løsning, og avtalen er kommet på plass. Jeg tror også jeg vil advare mot en situasjon der en setter taxinæringen i den posisjonen at de har vetorett på vilkår, og at det ikke er en reell forhandling mellom taxinæringen og foretakene. Da tror jeg at representanten vil oppleve at unødvendig mye penger går i taxinæringens lommer istedenfor til pasientbehandling.
Bent Høie (Høyre), 2017-05-10:
For det første vil jeg være veldig forsiktig med å fordele ansvar i en sak der det er to parter som forhandler, og der det helt åpenbart er sterke økonomiske interesser inne i bildet. Så jeg slutter meg ikke til den beskrivelsen av hvem som vil pasientene vel, som representanten her kom med. Så svarte jeg på representantens spørsmål i mitt første svar: Etter lovens § 2-6 og forskriften er utgangspunktet at pasienter og andre brukere har rett til dekning av nødvendige utgifter når de må reise til og fra behandling. Rettigheten er begrenset til en økonomisk godtgjørelse, og gir ikke pasientene rett til rekvirert transport. Men det er likevel sånn at alle helseregionene har organisert et tilbud om rekvirert transport for pasienter som av helsemessige årsaker må ha et tilrettelagt transporttilbud. Sånn vil det være fortsatt. Så håper jeg også at vi unngår den type situasjoner som har oppstått i Tysnes, og begge parter har et ansvar for at det ikke skjer.
Bent Høie (Høyre), 2017-05-10:
Godkjenningsordningen etter friskoleloven er skjønnsmessig. Godkjenning skal ikke gis dersom det vil få negative konsekvenser for vertskommunen eller vertsfylket. Dette følger av dagens friskolelov og er en videreføring av den praksis som gjaldt under den tidligere privatskoleloven. Jeg mener regelverket legger til grunn en rimelig balanse mellom hensynet til vertskommunen og vertsfylket på den ene siden og hensynet til ungdommens muligheter til å velge mellom forskjellige skoler på den andre siden. Fylkeskommunen har det overordnede ansvaret for den videregående opplæringen og må ha et bredt spekter av opplæringstilbud som ivaretar den lovpålagte plikten til å ta hensyn til bl.a. søkernes ønsker og samfunnets behov. En begrunnet innsigelse om at etablering av en friskole vil gjøre det vanskelig å opprettholde et desentralisert tilbud som følge av sviktende elevgrunnlag, vil være relevant i søknadsbehandlingen. Departementet ønsker ikke at økte muligheter til å etablere friskoler skal føre til at det blir vanskeligere for de elevene som ønsker det, å velge en offentlig skole. I vurderingen av konsekvensene for skolestrukturen er det derfor relevant å se på tilknytning til nærskolen og rimelig reisevei for den gruppen elever som ønsker å gå på en offentlig skole. Godkjente friskoler skal stå åpne for alle søkere som kvalifiserer til inntak i den offentlige skolen. Inntak til friskoler i byene gjelder altså uavhengig av hvor i landet eller hvor i fylket søkeren bor. Friskoleloven har også en klar øvre grense for egenbetaling fra elevene. Dette bidrar til at friskoler kan være et reelt alternativ for de aller fleste. I motsetning til offentlige skoler er det ikke et krav at friskolene rangerer søkerne etter poeng ved inntaket. Det er derfor ingen grunn til at ungdom med lave karakterer kommer dårligere ut som følge av at det godkjennes frittstående skoler. Likeså ser jeg ingen grunn til at økte valgmuligheter skal føre til at færre gjennomfører videregående opplæring – tvert imot. Jeg vil også vise til at over halvparten av elevene i private videregående skoler i Hordaland er elever ved skoler godkjent på grunnlag av livssyn, en anerkjent pedagogisk retning eller ved skoler som tilbyr opplæring særlig tilrettelagt for funksjonshemmede. Over halvparten som velger et privat tilbud, velger altså et reelt alternativ til den offentlige skolen. Jeg mener dette viser at friskolene gir elevene økte valgmuligheter på viktige områder i deres liv. I Hordaland er andelen elever som går på en privat videregående skole, noe høyere enn i andre fylker. Jeg er likevel ikke bekymret for at dette skal virke negativt på ungdommens valgmuligheter eller gjennomføringen av videregående opplæring i Hordaland.
Bent Høie (Høyre), 2017-05-10:
Jeg mener at dagens lov nettopp balanserer disse hensynene, som vil bli vektlagt når de ulike skolene søker om godkjenning. I Hordaland har også søkerne mulighet til å søke seg inn på videregående skoler i hele fylket, helt uavhengig av bosted, så derfor er det vanskelig å se at påstanden om reduserte valgmuligheter er en følge av friskoleklasser i Bergen. Når en ser på antall plasser som er godkjent, er det slik at under Stoltenberg II-regjeringen ble det godkjent 725 plasser i Hordaland, som er 20,8 pst. av dagens totale plasser, mens så langt er det godkjent 66 elevplasser under regjeringen Solberg. Det viser også at den avveiningen som ligger i dagens lov, er en videreføring av den praksis som var under forrige regjering.
Bent Høie (Høyre), 2017-05-10:
Når det gjelder uttalelsen om utbytte, tror jeg den må være gammel – veldig gammel! Som leder av Høyres programkomité for det programmet som gjelder i denne perioden, var jeg en av dem som var ansvarlig for nettopp å få inn en mer balansert politikk på dette området, som har vært med på å sikre at også hensynet til tilbudet til andre elever enn de som går på de private skolene, skal vektlegges i vurderingen, som i realiteten er en videreføring av den balansen som også lå i den tidligere loven. Jeg mener at dagens forbud mot å ta ut utbytte har en egen god begrunnelse, som gjelder utdanning. Så mener jeg at dette må være en konkret vurdering basert på de søknadene som kommer. Nå finnes det andre hensyn å ta også, f.eks. viser jeg i mitt svar til at en veldig stor andel av disse elevplassene i Hordaland handler om livssyn, funksjonshemning og reelle pedagogiske alternativer til den offentlige skolen. Det er også viktige verdier å ta vare på i et samfunn.
Bent Høie (Høyre), 2017-05-10:
Høgskolen i Molde hadde i 2016 om lag 230 studenter i Kristiansund fordelt på petroleumslogistikk, sykepleie og noen videreutdanninger. Høgskulen på Vestlandet har tolv studenter som tar undervannsteknologi. I tillegg har Fagskolen i Kristiansund ca. 200 studenter i ulike fag. Høgskolesenteret i Kristiansund ble stiftet i 2007 for å tilrettelegge for varierte studietilbud i Kristiansund. Høsten 20l6 la styret fram en ny strategi med sikte på etablering av Campus Kristiansund. Det er i år bevilget 8,2 mill. kr til høgskolesenteret. Tilskuddet skal gå til husleie, betaling for IKT-tjenester og nettopp legge til rette for studietilbud i Kristiansund. Høgskolesenteret har også noe tilskudd fra fylkeskommunen og Kristiansund kommune. Omleggingen i petroleumssektoren har bidratt til utfordringer for arbeidslivet i Møre og Romsdal. For å styrke konkurransekraften og utvikle bedre tjenester er det nødvendig å styrke kompetansen i regionen. For å følge opp Stortingets merknad om høyere utdanning i Kristiansund har Kunnskapsdepartementet kontaktet NTNU, Høgskolen i Molde og Høgskulen i Volda. Departementets vurdering etter denne dialogen er at Høgskolen i Molde bør ha hovedansvaret for et eventuelt langsiktig tilbud om høyere utdanning i Kristiansund. Andre utdanningsinstitusjoner kan eventuelt supplere med spesielle studietilbud som er etterspurt i arbeidslivet. Tall fra Samordna opptak viser en økning på 16 pst. på antall førstevalgsøkere ti1 Høgskolen i Molde. Det er dermed 1,8 førstevalgsøkere per studieplass. I de lokale opptakene er det i tillegg en økning på over 100 søkere. Høgskolen i Molde har bl.a. valgt å tilby et nytt bachelortilbud i marin logistikk og økonomi i Kristiansund fra høsten 2017. Det har meldt seg 43 førstevalgsøkere første året dette tilbudet utlyses. Høgskolen har også nytt tilbud i velferdsteknologi i Kristiansund. Disse positive søkertallene viser at det er gode muligheter for å øke andelen med høyere utdanning i Møre og Romsdal.
Bent Høie (Høyre), 2017-05-10:
Representanten er inne på noe helt vesentlig. Høgskolen i Molde har signalisert vilje til å tilby nye studietilbud i Kristiansund, men høgskolen har imidlertid ikke ressurser til å utvide og øke studietilbudet i Kristiansund permanent over år. Høgskolen har derfor som forutsetning at det gis tilstrekkelig og varig finansiering av studietilbudene. Erfaringen med søkningen til studietilbudet i petroleumslogistikk tilsier at studietilbudene i Kristiansund bør være fleksible, fordi behovene i arbeidslivet varierer over tid. Regjeringen vil derfor i kommende budsjettprosesser vurdere å styrke Høgskolen i Molde med flere studieplasser som i tilfelle bør øremerkes Kristiansund. Regjeringen legger fram revidert nasjonalbudsjett i morgen. Dette vil gi Stortinget første mulighet til å vurdere regjeringens arbeid med å styrke studietilbudet i høyere utdanning i Kristiansund.
Bent Høie (Høyre), 2017-05-10:
Regjeringen er enig i vurderingen av at det er nødvendig å styrke studietilbudet i Møre og Romsdal, og vi mener at det å gi en føring for at en økning av studieplassene i Molde bør øremerkes Kristiansund, er viktig, også ut fra et regionalutviklingsperspektiv. Revidert budsjett kommer i morgen. Statsbudsjettet for neste år kommer til høsten. Som representanten vet, så kan ikke jeg som statsråd si noe om innholdet i det før det legges fram.
Bent Høie (Høyre), 2017-05-10:
Lytt på radio!(Munterhet i salen) (Munterhet i salen)
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-05-10:
«I Tysnes kommune har ikke Helse Fonna og taxinæringen klart å enes om en varig løsning for forhåndsbetalt taxi ved pasientreiser. Det har ført til at pasienter har avlyst legekonsultasjoner fordi de ikke har hatt råd til å legge ut for reisen. Taxinæringen oppga til avisen Tysnes 6. april 2017 at dette for enkelte dreide seg om beløp helt opp til 8 000 kroner. Mener statsråden at dette er akseptabelt, eller er helseforetaket forpliktet til å finne løsninger slik at pasienter ikke må legge ut selv?»
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-05-10:
Når Helse Fonna unnlét å få til ein avtale med taxinæringa for folk på Tysnes som skal reisa med rekvisisjon, slik at dei pasientane som skulle f.eks. verta innlagde eller koma til ei undersøking, måtte leggja ut tusenvis av kroner sjølve, var Helse Fonna si framferd da i tråd med lovas forskrift? Eller hadde ikkje Helse Fonna anledning til å lata vera å sikra ei ordning slik at desse pasientane kunne unngå å måtta betala sjølve? Det er spørsmålet mitt. Kan eit helseføretak opptre på den måten?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-05-10:
Det er jo ikkje funne ei varig løysing på Tysnes. Ved at taxinæringa har gitt seg fordi dei tenkte det må vera eit forsvarleg tilbod overfor pasientane, tok dei ansvaret som Helse Fonna ikkje tok. Spørsmålet mitt vart det ikkje svart på. Det er klart at det ikkje er ønskjeleg med ein slik situasjon, det forstår alle. Men spørsmålet mitt var prinsipielt: Kan eit helseføretak berre seia at her inngår vi ingen avtale, her skyver vi denne problemstillinga over på pasientane, som må leggja ut opptil 8 000 kr for å koma seg til nødvendig helsehjelp? Er det lov etter lov og forskrift for eit helseføretak å unngå å inngå ein avtale, uansett kva som er grunnen? Eg skjøner at det er forhandlingar og sånt, men har eit helseføretak anledning til å skyva dette over på pasientane om det ikkje kjem til ei løysing?
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2017-05-10:
«I Hordaland går nå mer enn hver tiende elev på privat videregående skole. Det er den høyeste andelen i landet. De private skolene opprettes i Bergen sentrum. Fylkeskommunen må velge mellom å la være å ha skoler i sentrum eller legge ned skoleplasser i distriktene. Ungdom i distriktene, de med dårlige karakterer eller de med foreldre som ikke har råd til privat skole, er taperne. Er ikke statsråden bekymret for at dette vil øke forskjeller, gi ungdom færre valgmuligheter og føre til at færre gjennomfører videregående opplæring?»
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2017-05-10:
Det er helt rett at i løpet av de åtte årene de borgerlige styrte, ble det godkjent veldig mange nye private skoler, så det som nå beskrives, er liksom nye skoler. Men ministeren er ikke bekymret. Situasjonen er at 1 900 private skoleplasser er i Bergen sentrum. De har konsesjon til å drive videregående skole og får tilskudd per elev som er evigvarende. De fikk nå f.eks. omgjort skoleplasser fra studiespesialiserende til å bli påbygg, som ikke er ønsket. Fylkeskommunen har ikke lenger muligheter til å oppfylle sitt samfunnsmandat ved å tilby gode nok valgmuligheter når det gjelder bredde i fag eller det å ha nok plasser i distriktene kontra i byene. Når man ser resultatet og hvordan det har blitt nå, er det ikke da behov for å sette inn tiltak for å begrense de private og øke muligheten for det offentlige til å styre?
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2017-05-10:
Tidligere har ministeren som nestleder i Høyre uttalt at han er åpen motstander av en slik utbyttebegrensning som det i dag er i skolen. Man har også uttalt at valgfrihet for elevene er positivt, for det kan påvirke innholdet. Men realitetene nå i Hordaland er at bergensere har veldig få valgmuligheter – eller eventuelt en god økonomi, sånn at en kan gå på de private skolene. Det offentlige skoletilbudet er begrenset, samtidig som man har redusert skoletilbudet i distriktet for å finansiere iallfall noe tilbud i Bergen. Har vi ikke nå nådd en grense i forhold til det ideelle målet om valgfrihet, og hvilke grep vil ministeren ta? Når man reduserer antall plasser, må det offentlige redusere offentlige studieplasser, ikke blant de private. De har ikke noe handlingsrom, ikke noen myndighet til å sørge for at alle 16- og 18-åringer får det beste tilbudet og mulighet til å fullføre videregående opplæring.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2017-05-10:
«Flertallet, unntatt regjeringspartiene, ba i 2017-budsjettet regjeringen komme tilbake med en vurdering av hvordan et langsiktig og robust tilbud om høyere utdanning i Kristiansund kan utvikles i samarbeid med eksisterende høgskoler eller universitet, samt hvordan forprosjektet kunne gjennomføres. Hva har regjeringen gjort for å følge opp Stortingets vedtak og sikre det høyere utdanningstilbudet på Nordmøre?»
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2017-05-10:
Jeg takker for svaret. Det er viktig at vi tenker langsiktig når det gjelder den studieretningen og det studietilbudet vi har hatt i Kristiansund. Vi ligger på ca. 4,5 pst. i arbeidsledighet i Kristiansund, noe som sier at det er krevende, og ikke minst behov for, å bygge kompetanse slik at man har muligheter for ny næringsutvikling. Havet ligger tett på i mulighetsrommet, og jeg tror mye spennende vil skje framover. Jeg tror at de i Kristiansund ønsker å få en klarhet i at det er en langsiktighet i dette. Jeg skjønner at også statsråden er opptatt av det – jeg ser at det har vært en dialog, og man har landet på at Molde skal ha hovedansvaret – men kan statsråden si hva som da konkret blir rigget når det gjelder langsiktigheten i tilbudet framover?
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2017-05-10:
Jeg takker også for den konkretiseringen. For min del er det viktig å kunne spørre statsråden om han faktisk kan garantere at vi har et godt og fleksibelt studietilbud i Kristiansund. For det er utrolig viktig, det har å gjøre med hva slags næringsutvikling vi får framover, og det har å gjøre med økonomi. Jeg ønsker egentlig bare en garanti for at vi kan ha det tilbudet også framover, og at vi klarer å finne løsninger i den prosessen man nå er inne i som vil stadfeste og gi en forutsigbarhet framover for høgskolesenteret.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2017-05-10:
En garanti?
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2017-05-10:
«I 2013 var makspris for barnehageplass 2 330 kroner pr. måned. I 2017 er den 2 730 kroner pr. måned. Dette er en økning langt over prisjustering. I april 2016 opplyste SAFE at antallet barn som tas ut av barnehagene i Stavanger kommune, økte og at flere av tilfellene ble begrunnet med at foreldrene har dårlig råd. Er statsråden bekymret for at de stadig økende barnehageprisene kombinert med høy arbeidsledighet øker forskjellene mellom dem som har jobb og ikke?»
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2017-05-10:
Mange av de arbeidsledige på Vestlandet i dag er ikke i utgangspunktet lavinntektsfamilier. De er i utgangspunktet vanlige familier med studielån, billån og huslån, og mange av dem har barn. Mitt hovedspørsmål gikk på om statsråden er bekymret for den økte forskjellen mellom dem som har jobb, og dem som ikke har jobb, og konsekvensene det gir for de aktuelle barnefamiliene. Helt konkret: Hva har statsråden gjort for disse familiene – altså familier som ikke i utgangspunktet er lavinntektsfamilier – som rammes av at én forelder eller eventuelt begge foreldrene går ut i arbeidsledighet? Hva har statsråden gjort for å møte disse familiene?
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2017-05-10:
Vi kan gå til en annen del av Rogaland. Vi kan gå til Egersund. Der sier ordføreren at barna tas ut av f.eks. skolefritidsordningen, barnehagen og kulturskolen på grunn av arbeidsledigheten. For å stille spørsmålet mitt litt annerledes: Er ministeren bekymret for at barn med arbeidsledige foreldre er mindre aktive i f.eks. kulturskolen?