Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-06-02:
«I et språkpolitisk perspektiv må vi fastslå at tegnspråk har en grunnleggende verdi i seg selv, blant annet som identitetsmerke og ekte kulturuttrykk for en språklig minoritet i det norske samfunnet. Norsk tegnspråk er også et genuint norsk språk, en del av den norske kulturarven og ikke minst en del av det språklige mangfoldet i landet som vi alle har en særlig plikt til å ta vare på.» Det jeg nå leste, var et sitat fra hjemmesiden til Språkrådet. Som også flertallet i komiteen konstaterer, er en rekke tiltak i språkmeldingen fulgt opp av Kulturdepartementet. Det er først og fremst gjennom Språkrådet at tiltakene følges opp i praksis, og det vil være en prioritert oppgave for Språkrådet fremover. På utdanningsområdet har det vært arbeidet systematisk med å fremme norsk tegnspråk fra midten av 1990-tallet, med den første forskrift om rett og plikt til opplæring for hørselshemmede, egne læreplaner, kompetanseheving i tegnspråk for lærere og oppstart av omfattende opplæringsprogram for foreldre til hørselshemmede barn. Det har skapt nye muligheter og positiv utvikling. I dag ser vi også at kommuner, enten alene eller sammen, skaper lokale tegnspråkmiljøer, men disse miljøene kan være sårbare. Statped, som før hadde ansvar for flere skoler for hørselshemmede, har nå kun to skoler igjen, med svært få elever. Dette fordrer nye og tydelige innsatser for å bidra til bedre bærekraft i tegnspråkmiljøene. Staten skal øke støtten og veiledningen til kommuner og fylkeskommuner på hørselsfeltet. Det ligger inne som en tydelig forventning til Statped fra departementets side, og jeg har tillit til at Statped gjør sitt ytterste for å møte lokale myndigheters behov for støtte og oppfølging – det være seg gjennom veiledning til større kompetansemiljøer som knutepunktskoler eller faglig støtte til en liten barnehage eller skole med ett eller få hørselshemmede barn. De fleste hørselshemmede og døve går på lokale skoler, og jeg er glad for at en samlet komité er opptatt av at kommunene skal ivareta rettighetene til tegnspråkbrukere på en god måte. Så er det min oppgave å sikre at Statpeds landsdekkende oppgaver på tegnspråkfeltet utformes slik at de støtter opp under dette. Som kunnskapsminister kan jeg ikke lukke øynene for det faktum at mesteparten av de statlige midlene i dag går til fulltids skoledrift for et svært lite antall elever i to statlige skoler, og at flertallet av hørselshemmede barn, i lokale barnehager og skoler, slik sett får en mindre del av fellesskapets penger. Vårt utgangspunkt må være barnas beste, og da må vi se på alle barn. Jeg mener også at vi må ta inn over oss at forpliktelsen til å støtte opp under og fremme norsk tegnspråk, herunder legge til rette for rike tegnspråkmiljøer og se på hvorvidt også hørende barn kan få lære norsk tegnspråk i skolen, er viktig. I 2002 var det 140 elever ved de statlige døveskolene. I 2011 var det 69. I dag er det drøyt 20 elever, fordelt på to skoler. Den ene er A. C. Møller skole, som ligger i Trondheim, og de fleste av de ti–tolv elevene på Statped-skolen er hjemmehørende i Trondheim. Tilsvarende situasjon er det ved den statlige skolen for døvblindfødte i Oslo, med elleve elever, der flertallet bor i Oslo. I dag er det altså slik at statens midler på hørselsfeltet i hovedsak går til å drive skole for to av våre største kommuner. Jeg mener vi er forpliktet til å vurdere hvordan statens midler skal brukes faglig best og mest effektivt, med barnas beste i sikte. Derfor har vi, som også andre representanter har nevnt, våren 2016 en dialog med Trondheim kommune om et mulig tilbud i lokal regi. Jeg legger også opp til dialog med Oslo kommune om veien videre. Men jeg vil understreke at beslutningen om hvorvidt det er staten eller kommunene som skal ha disse skolene videre, ikke er tatt – det er altså ikke besluttet at de skal overlates til kommunene. Det ble i mitt svarbrev av den 11. april påpekt at en plan for det statlige tegnspråktilbudet alene ikke var tilstrekkelig når de fleste hørselshemmede elevene går på lokale skoler og det er et kommunalt og fylkeskommunalt ansvar å gi opplæring. Men jeg kan forsikre at Statped, det statlige støttesystemet, fremover skal ha et betydelig ansvar på tegnspråkfeltet, både for å støtte lokalt nivå, for å skape utvikling og for å legge til rette for tegnspråklige fellesarenaer. Dette er det viktig å videreutvikle. Norges Døveforbund anslår at det er 16 500 personer som bruker tegnspråk i dag. Det er viktig for meg å se på hva som ytterligere bør og kan gjøres for å fremme norsk tegnspråk. Jeg har sagt at departementet skal gjennomgå opplæringsloven § 2-6. Embetsverket har allerede hatt møte med Språkrådet om dette. Jeg har også sagt at vi skal vurdere muligheten for opplæring i norsk tegnspråk for hørende barn, f.eks. barn som har hørselshemmede foreldre. Det er mye utredningsarbeid som må gjøres, både på innholdssiden og på organisasjonssiden, og for Statped vil det bety andre eller flere oppgaver – og med det behov for strengere prioritering. Til slutt vil jeg bare benytte anledningen til å si takk til Venstre for representantforslaget.