Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-12-17:
Det er nok slik at de fleste skatter og avgifter påvirker atferd. Det tror jeg vi fort kan bli enige om. Et eksempel på det er jo det som skjedde før skattereformen i 1992, da vi hadde særdeles høye marginalskatter på lønn, som gjorde at det var tilnærmet gratis å låne, og som nok var en vesentlig medvirkende årsak til det som vi senere så på banksiden noen år etter. Et annet eksempel var at en gjennom år hadde uthulet skattesystemet gjennom forskjellig skatteincentiver som gjorde at en fikk feil «investeringer». Et viktig resultat av skattereformen i 1992 var at investeringene i næringslivet gikk kraftig opp etter at en gjorde endringer i skattesystemet. Så ja, de fleste skatter og avgifter påvirker atferd. Det tror jeg vi fort kan bli enige om. Så vil jeg også vise til at vi i hvert nasjonalbudsjett har et eget kapittel som omhandler skattekostnader. Det er interessant lesning, hvis en i en ideell modell ser hva slags tap en har på ulike skatteordninger sett i forhold til et helt nøytralt skattesystem. Det som er viktig, er at skatteøkonomi er en viktig del av skattedebatten, og jeg er opptatt av at skatteøkonomi og skatteøkonomisk forskning skal ha gode vilkår i Norge. Det blir forsket en del på dette området i Norge i dag, og for så vidt også internasjonalt, men det er mye som gjenstår. Det gjelder både utviklingen av denne teorien, men det er også like mye det man kan kalle empirisk forskning for å tallfeste virkninger av atferdsendringer. Så vi følger nøye med – og når jeg sier det, så gjør vi det – på den skatteøkonomiske forskningen. Vi har bidratt betydelig over tid til å styrke forskningsinnsatsen i Norge gjennom Forskningsrådet. For kort tid siden – i høst – åpnet jeg et nytt skatteforskningssenter ved Handelshøyskolen i Bergen og et på Universitetet i Oslo nettopp for å bidra til å skaffe fram godt grunnlag for denne debatten. Det er slik at når forskningsmiljøene i Norge og internasjonalt kommer fram til nye forskningsresultater, nye modellverktøyer, vil vi fra departementets side selvsagt vurdere den betydning ny kunnskap får for departementets beregninger, modellbruk og mer skattefaglige vurderinger. Selvsagt skal det være slik at det som vi bidrar til å få fram gjennom forskningen, også skal bli gjort tilgjengelig for dem som ønsker å delta i denne debatten, slik at vi får best mulig grunnlag for diskusjonen. Så Finansdepartementets ambisjon, for å bruke et slikt uttrykk, er å bruke forskningsresultater – bidra til at skatteøkonomisk forskning gjør at våre vurderinger i departementet og som grunnlag for beslutninger i Stortinget, skal bli stadig bedre. Jeg mener at vi kan oppnå det ved å fortsette innsatsen slik vi gjør i dag, ved å satse betydelig på forskning. Og det er grunnen til at jeg stiller meg litt mer tvilrådig til å nedsette et eget utvalg, men vil fortsette å prioritere arbeidsområdet, bidra til forskning, slik departementet allerede gjør. Til slutt: Det er slik at skattelettelser – uansett – aldri er gratis. Jeg tror ikke det er mulig å komme dit. Men det vi har sett, og som det relativt sett er bred enighet om, er at enkelte skatteendringer kan bli rimeligere gjennom atferdsendringer over tid. Et tydelig eksempel på det, er det vi gjorde ved dramatisk å sette ned marginalskatten i skattereformen av 1992. Et viktig hensyn med pensjonsskattereformen fra 2011 var nettopp å sørge for at en som delvis hadde pensjon, og delvis jobbet, ikke skulle få høyere marginalskatt enn en som var i full jobb – et eksempel på å bruke skattesystemet for å fremme atferd.