Beate Heieren Hundhammer (Høyre), 2004-04-27:
Når jeg en gang får behov for et tjenestetilbud for å kunne klare meg, vil jeg tro at det viktigste er at det finnes et godt tjenestetilbud når jeg trenger det, basert på mine behov og ønsker. Videre vil jeg, hvis jeg er frisk nok til det, ikke være i tvil om at jeg selv ønsker å bestemme hvordan jeg vil ha tjenesten levert, og hvem som skal yte den. Jeg vil dessuten ha tjenesten levert uavhengig av hvordan jeg velger å bo, enten det er hjemme eller i institusjon. I så måte er jeg relativt optimistisk når det gjelder både min og alle andre nåværende og kommende eldres framtid – med tanke på hva vi skal diskutere og vedta her i dag. Innføring av kommunal plikt til å gi spesifiserte enkeltvedtak hvor brukernes tjenestetilbud blir konkretisert, brukerundersøkelser, økt valgfrihet og et tjenestetilbud som skal ta utgangspunkt i et ønske hos den enkelte og dekke individuelle behov, vil bidra til å heve kvaliteten i pleie- og omsorgssektoren. Handlingsplanen for eldreomsorgen har ført til en kraftig oppgradering av de fysiske forholdene og sørget for økt kapasitet. Det er bra. Men det har hittil vært for lite fokusering på innholdet i tjenestetilbudet. Derfor er det bra at denne kvalitetsmeldingen er fremmet. Stortingsmeldingen tar utgangspunkt i at det er kommunene som best er i stand til å utforme et godt tjenestetilbud. Det er i nærmiljøet den enkelte skal godta sine tjenester. Det er naturlig at den som har ansvaret for tjenesten, er nærmest mulig brukeren. Det betyr ikke at staten ikke har et ansvar. Staten må sette kommunene i stand til å løse oppgavene enda bedre, ved å gi dem større frihet gjennom færre øremerkede midler og ved å legge til rette for lokal tilpasning i utformingen av tjenestetilbudet. Videre må det utformes like regler for like tjenester, og reglene må være enkle å forstå og praktisere. Staten har også et overordnet ansvar for å sikre nok tilgang på personell og for å føre tilsyn og kontroll. Imidlertid legger meldingen ikke opp til detaljerte normkrav overfor kommunene. Skal vi oppnå individuelle og fleksible ordninger for brukeren, må vi gi kommunene et stort handlingsrom i utformingen av tjenestene. Det fører meg over til Fremskrittspartiets Dokument nr. 8-forslag, hvor det foreslås at Helsedirektoratet skal godkjenne bemanningsplanene ved sykehjem og i hjemmesykepleien. I dette forslaget ligger det ikke mye tillit til kommunene. Jeg kan vanskelig se for meg hvordan et statlig organ skal kunne godkjenne alle bemanningsplaner i institusjoner over det ganske land og i hjemmesykepleien i landets 434 kommuner, når vi samtidig skal gi hver enkelt bruker et individuelt opplegg. 50 pasienter på ett sykehjem er ikke nødvendigvis lik 50 pasienter på et annet. Dette er brukere med ulike behov. Da kan vi ikke legge opp til en statlig byråkratisering som aldri vil kunne ta høyde for dette. Vi må heller gi kommunene mulighet for større handlingsrom og fleksibilitet. Når det gjelder bemanning, støtter ikke regjeringspartiene normtall verken for antall leger eller for annet personell, nettopp fordi det er et kommunalt ansvar å vurdere behovet for personell. Dette er spesielt viktig for å sikre tilbudet til de mest pleietrengende, fordi en minimumsnorm fort kan bli til en maksimumsnorm. Økt rekruttering av personell er imidlertid helt nødvendig. Derfor er det bra at Regjeringen har iverksatt en handlingsplan for økt rekruttering, og at fastlegeavtalene skal brukes mer aktivt for å øke legedekningen i sykehjemmene. Skal brukerne sikres reell valgfrihet, bør man kunne velge mellom ulike tjenestetilbydere. Selv om det er et offentlig ansvar å sørge for nødvendige pleie- og omsorgstjenester, har det vært en god tradisjon i Norge at private aktører, inkludert frivillige organisasjoner, har vært tilbydere av pleie- og omsorgstjenester. Derfor bør kommunene oppmuntres til anbud og konkurranseutsetting. Å sette ut tjenester handler ikke bare om pris, men enda mer om økt fokusering på kvalitet og på det å kunne gi de eldre et mangfoldig tilbud. Valgfrihet – det å kunne velge tjenesteyter selv framfor det at andre velger for en – synes jeg er det beste argumentet for konkurranseutsetting. Derfor er det egentlig ikke så veldig spennende hvis anbud medfører at man bytter ut en kommunal tilbyder med en privat tilbyder. Da har man fortsatt bare én. Det beste er å sørge for flere tilbydere, som brukeren kan velge mellom. Helt til slutt: Det er ut fra stortingsmeldingen ikke vanskelig å være enig i at finansierings- og egenbetalingsordningene for pleie- og omsorgstjenestene er uhensiktsmessige. Regjeringspartiene ser derfor fram til at Regjeringen legger fram et nytt system, som både sikrer brukerne større valgfrihet og sørger for lik betaling for like tjenester, uavhengig av boform.