trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Elise Waagen (Arbeiderpartiet), 2018-12-05:
Man kan i denne debatten få inntrykk av at etisk krevende debatter er forbeholdt partiet Høyre, at det kun er Høyre som har takhøyde for å ta de ordentlig vanskelige debattene. Det synes jeg er meget spesielt å si fra denne talerstolen, og det tar jeg sterkt avstand fra. Jeg tror alle partiene i denne sal er fullstendig egnet til å ta de vanskelige og krevende debattene, men jeg tror ikke de debattene er best egnet for å lokke partier over i regjeringsforhandlinger. Jeg registrerer at Fremskrittspartiet er klokkeklare i sin mening. Det synes jeg er flott. Men jeg registrerer også at Fremskrittspartiet synes det er litt klamt at deres regjeringsleder har gått ut og åpnet dette ballet. Vi har nå sett at regjeringslederen har åpnet for å ta diskusjonen med Kristelig Folkeparti, og at statsråden har brukt sitt embetsverk til å gjøre vurderinger. Så synes jeg det er krevende å vite når en statsminister er statsminister, og når en statsråd er statsråd, for man kan åpenbart hoppe mellom rollene. Er statsråden statsråd på dagen og kanskje nestleder om natten, eller hvordan skal man forholde seg til dette? Det kunne ha vært fint å få en timetabell, for jeg har gått rundt og trodd at man var seg sitt ansvar bevisst hele tiden. Det er blitt sagt fra statsråden at Arbeiderpartiet vil kutte ut KUB. La meg oppklare: Arbeiderpartiet holder gjerne på KUB, men jeg kan ikke forstå at vi skal beholde en blodprøve som leter etter forhøyet risiko for trisomi, for så å ha en ny blodprøve noen uker etterpå, etter at magen har vokst. Hvorfor dra ut den pinefulle perioden for kvinnen og for paret? Hvorfor skal ikke damene få det svaret man trenger, med en gang? De siste ukene har vi hørt mange sterke historier, tøffe damer som har reist seg og fortalt om den sterkeste opplevelsen i sitt liv. Jeg synes det er flott at damer rundt om i hele Norge har reist seg og fortalt, men det burde ha vært unødvendig. I Arbeiderpartiet ønsker vi å innføre tidlig ultralyd til alle i det offentlige helsevesenet. Jeg registrerer at det er partier som mener at man fortsatt skal vente til den ordinære ultralyden, men man vil ikke nødvendigvis kunne få et annerledes svar da. Skal vi vente, la magen vokse, for så å gjøre aborten enda litt verre? For Arbeiderpartiet er det ikke noe alternativ å rokke ved dagens abortlov. Vi har et tydelig standpunkt: Arbeiderpartiet skal verne om kvinner i dypt krevende situasjoner.
Sheida Sangtarash (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-05:
Selvsagt handler dette om en innskrenkning i abortloven, og det er det viktig å nevne. Men like viktig er det å løfte blikket, for vi er en del av en større verden, og vi lever ikke i et politisk vakuum. Jeg kan ikke tro at jeg står her og skal forsvare noe så grunnleggende og selvsagt som kvinners rett til å bestemme over egen kropp. Er dette virkelig Norge 2018? Selv er jeg født og oppvokst i Iran, et land der abort er ulovlig. Jeg har en mor som har tatt ulovlig abort – min mor, en iransk forfatter, som gjentatte ganger i sine noveller har skrevet om kvinners liv, bl.a. om selvbestemt abort. Hun forteller selv om sin abort. Hennes lege hadde gitt henne en adresse, et bortgjemt rom i enden av en skitten gang, et rom med dårlig hygiene. Hun skulle ikke bruke sitt egentlige navn, hun skulle bruke et falskt navn og ikke oppgi navnet sitt under noen som helst omstendigheter. Jeg kjenner prisen for ikke å ha selvbestemt abort. Det er en pris som betales av millioner av kvinner verden over. De betaler for noe som burde være selvsagt, men som ikke er det, rettigheter som ikke finnes, fordi noen tror at virkeligheten ikke finnes bare man lukker øynene. For det finnes krefter som tror at de kan frata kvinner deres selvsagte rettigheter bare fordi de kan. Globalt er kvinners rettigheter det som aller først blir vraket i forhandlinger og i andre sammenhenger. Rettigheter som har krevd århundrer med kamp, er det første som blir forhandlet bort, innskrenket, tatt vekk, lagt i en skuff og slått hardt ned på – enten over natten, eller litt etter litt. Jeg synes det er flaut at vi har en kvinnelig statsminister som vil forhandle bort kvinners selvfølgelige rettigheter, og som deltar i denne urovekkende trenden som foregår i verden – hun som skulle vært en frontfigur og forkjemper for individuelle rettigheter, hun som skulle vist verdens kvinner at våre rettigheter ikke er noe vi ber om, eller tigger oss til. Både hun og regjeringen burde vært selvsagte kampfeller i kampen for kvinners rettigheter, både nasjonalt og globalt. Men istedenfor velger de å sende et farlig politisk signal verden over om å innskrenke retten til selvbestemt abort. Slik er det altså i Norge i 2018, når frihetspartiet Høyre, som hevder å være for individets rettigheter, vil forhandle med familiene-skal-få-lov-til-å-bestemme-selv-KrF. Da skal de blande seg opp i hva som er best for min livmor og min familie. Så jeg står her, som alle de kvinnene som sto på Eidsvolls plass og demonstrerte. Jeg står her, som millioner av kvinner rundt omkring i verden som kjemper for sine rettigheter. Jeg står ikke her med et falskt navn, men med mitt egentlige navn, ikke på en bortgjemt adresse, ikke i et bortgjemt rom eller i enden av en skitten gang, men på Stortingets talerstol, og spør: Er dette virkelig Norge i 2018?
Guro Angell Gimse (Høyre), 2018-12-05:
Her kommer det en Høyre-kvinne som har vært på banen hele tiden, men jeg gikk ikke i tog for 14 dager siden. Det er ikke fordi jeg ikke mener at abortloven § 2 c skal endres. Jeg mener at abortloven § 2 c skal være akkurat som den er, men jeg gikk ikke i tog, og det er fordi jeg også mener abortloven burde kunne debatteres. Det har skjedd en enorm teknologisk utvikling siden abortloven ble vedtatt i 1978. Det er mange muligheter vi har i dag, som ikke ble tenkt på da man skrev loven i 1978. Så i lys av det burde vi absolutt kunne debattere den. Etter at Kristelig Folkeparti utfordret Erna Solberg og Jonas Gahr Støre, har jeg tatt et ordentlig dypdykk i problemstillingene rundt abort. Det som fortonte seg som enkelt og rett fram for meg før – ikke rør abortloven – viste seg å ha mange implikasjoner og nyanser som absolutt burde kunne debatteres. Norge er eksempelvis det eneste landet i Europa som tillater tvillingreduksjon. Den medisinske praksisen for selvbestemt tvillingabort overrasker meg. Det er faktisk sånn at det er medisinsk tryggest å gjennomføre dette i uke 13–14. Nå har også legene som utfører dette, kommet på banen. Det er St. Olavs hospital i Trondheim som foretar alle fosterreduksjoner, og en lege der som heter Salvesen, sier at vi bør sørge for å få tvillingabortene inn i abortnemndene. Jeg synes det er veldig bra at disse legene har kommet på banen når det gjelder hva som egentlig er praksisen. Jeg var ikke klar over at det var sånn det fungerte. Det bør være rom for å debattere både tvillingabort og abortloven § 2 c, uten at man blir sammenlignet med en mørkemann. Dette dreier seg ikke om fortidens debatt om selvbestemt abort. Selvbestemt abort fram til uke tolv står veldig klart. De delene av abortloven som Kristelig Folkeparti ønsker å debattere, som de ønsker å forhandle om, dreier seg slett ikke om strikkepinner. Det er en sterk overdrivelse. La det være helt klart: For Kvinneforum i Høyre og for Høyre generelt er det ikke vårt ønske å endre abortloven § 2 c. Bent Høie var veldig klar på det tidligere i dag. Vi hadde en grundig debatt om det i 2013. Så har Erna Solberg sagt at man er villig til å forhandle om det under forutsetning av at kvinners rettigheter styrkes. Da forventer jeg at vår ledelse i forhandlingene med Kristelig Folkeparti faktisk sørger for det, at kvinners rettigheter styrkes hvis man skal gå med på en endring. Så må jeg si noe om debattklimaet i denne saken, for det synes jeg har vært veldig tøft, veldig hardt. Det har ikke vært rom for en eneste nyanse. Jeg skulle ønske det var mindre nådeløst. Jeg skulle ønske man kunne legge fra seg slagordene og gi plass til nyansene, for etiske, krevende debatter er avhengig av det.
Hans Andreas Limi (Fremskrittspartiet), 2018-09-28:
Jeg foreslår Solveig Horne.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2018-01-18:
Jeg vil på vegne av representanten Geir Jørgen Bekkevold og meg selv framsette et representantforslag om en mer ansvarlig spillpolitikk. Så vil jeg på vegne av representantene Kari Henriksen, Masud Gharahkhani, Lene Vågslid, Jan Bøhler, Maria-Karine Aasen-Svensrud og meg selv framsette et representantforslag om å inkludere kjønnsidentitet og kjønnsuttrykk i straffelovbestemmelsene om diskriminering og hatkriminalitet.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2018-01-18:
Jeg har gleden av å sette fram et representantforslag på vegne av representantene Petter Eide, Karin Andersen og meg selv om granskning og tiltak for å forhindre dobbeltroller i offentlig barnevern.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2018-01-18:
På vegne av stortingsrepresentantene Kari Elisabeth Kaski, Torgeir Knag Fylkesnes, Nicholas Wilkinson, Freddy André Øvstegård, Gina Barstad, Arne Nævra og meg selv – og jeg holdt på å si på vegne av fisken i Førdefjorden og Repparfjorden – vil jeg sette fram et representantforslag om ny behandling av Nordic Minings gruveprosjekt i Naustdal og Nussirs gruveprosjekt i Kvalsund.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2018-01-18:
I fjor høst gikk tusenvis av elever i demonstrasjonstog i Trondheim for den afghanske familien Abassi. De kom til Norge som flyktninger og har bodd her i mange år. Flere av barna i familien er født på flukt og har aldri vært i Afghanistan. De aller fleste politikerne i Trondheim sendte etter et prisverdig initiativ fra Venstre en uttalelse til Stortinget. Der skrev de: «Formannskapet i Trondheim er bekymret for situasjonen for asylsøkere som sendes tilbake til Afghanistan. Amnesty International viser til at situasjonen for de hjemsendte er direkte livsfarlig, og at hjemsendelsene må stanses. Ifølge Amnesty er Norge blant de land som returnerer flest til Afghanistan.» De skrev videre: «Formannskapet i Trondheim ber Stortinget snarest ta opp returpolitikken når det gjelder afghanere på nytt, og som et første skritt iverksette en midlertidig stans i hjemsendelse.» Alle partiene i bystyret, med unntak av Fremskrittspartiet, uttrykte bekymring for situasjonen i Afghanistan. De anerkjente og støttet også skoleelevenes engasjement i saken. Høyre hoppet av uttalelsen da det kom til forslaget om en midlertidig stans i hjemsendelse, men også Høyre var bekymret for sikkerhetssituasjonen i Afghanistan. Men et annet av dagens regjeringspartier støttet heldigvis helhjertet opp også om forslaget om å stanse utsendelsen av afghanske flyktninger. Siden vi la fram forslaget som i dag diskuteres i Stortinget om en umiddelbar og midlertidig stans i utsendelsen av flyktninger til Afghanistan, har det kommet flere advarsler om situasjonen i landet. Allikevel får vi i dag ikke flertall for å stanse utsendelsen. Jeg synes det er skammelig. Jeg er glad vi får flertall for at regjeringen skal sikre at det gjøres en grundig vurdering av barnets beste i hver enkelt asylsak. Men Stortinget kunne i dag gjenreist Norges ære og medmenneskelighet i disse sakene. Vi kunne tatt de stadige advarslene om utryggheten i Afghanistan på alvor og latt disse flyktningene få bli inntil vi visste om det var trygt eller ikke å sende folk til Afghanistan. Jeg vil rette en stor takk til alle dem som har stått på og fortsatt står på for en human asyl- og flyktningpolitikk. Deres stemmer trengs fortsatt.
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2018-01-18:
På vegne av representantene Ingvild Kjerkol, Tuva Moflag, Tellef Inge Mørland, Siv Henriette Jacobsen og meg sjøl vil jeg framsette et representantforslag om lavterskel psykisk helsehjelp i kommunene.
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2018-01-18:
Ja, man kan konstatere at det er litt uenigheter mellom regjeringspartienes programmer, men det er jo da helt fantastisk at vi har kunnet forene dette i Jeløya-erklæringen. Når det er sagt, er det en ny periode som begynner nå. Jeg er veldig glad for statsrådens redegjørelse om hvordan man nå skal følge opp sårbarhetskriterier for enslige mindreårige asylsøkere. Jeg må si at det legges en tung bør på barns skuldre når de sendes ut på en asylreise. Jeg minner om at en slik organisert reise kan koste opptil 80 000 kr. Jeg har snakket med verger som forteller at barn rett og slett ikke tør å reise hjem av frykt for represalier fra sin familie. Slik kan vi ikke ha det, og det er derfor vi ønsker å begrense denne strømmen av enslige mindreårige asylsøkere. Det skal være klinkende klart at dersom det foreligger et behov for beskyttelse, skal man ha opphold i Norge. Dersom det ikke foreligger beskyttelsesbehov, men det er særlige menneskelige hensyn i saken, gis det også opphold på humanitært grunnlag, og det gjøres i dag. Jeg mener at det ikke er grunnlag for å hevde at norsk Afghanistan-praksis er i strid med Norges internasjonale forpliktelser. Jeg mener det er en myte som SV forsøker å skape. Justis- og beredskapsdepartementet foretok i 2016 en egen gjennomgang av norsk Afghanistan-praksis sammenlignet med praksis i Nederland, Storbritannia og Danmark. Gjennomgangen viste at norsk praksis samstemte godt med disse landenes. Så refereres det her fra tidligere nestorer i partier og kunnskap om Afghanistan. Ja, jeg har all respekt for det. Men jeg vil vel påpeke at disse nestorene ikke er eksperter i asylrett. Og ja, det er urolig, og det er sikkerhetsvurderinger som tas i land, men asylretten handler om politisk forfølgelse av det enkelte menneske. Og så må jeg si til Miljøpartiet De Grønne at her går rett og slett regningen ikke opp. Man skal altså utfase oljeindustrien samtidig som det her tas til orde for at man skal ta imot alle flyktninger fra Afghanistan. Den regningen går rett og slett ikke opp.
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2018-01-18:
Jeg opplever ingen full konfrontasjon mellom Venstre, Høyre og Fremskrittspartiet, slik representanten Lauvås ironisk hevder at det er. Jeg minner om at da Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet satt i regjering, demonstrerte SV foran Stortinget mot sin egen regjerings politikk. Det lever vi veldig godt med. Det kunne vært befriende om Arbeiderpartiet brukte sine minutter til å snakke om egen politikk, men jeg opplever at de sitter fast i kritikken mot andre – at det er bedre å snakke om den, enn om hva man selv ønsker å gjøre. Men Arbeiderpartiet kan jo egentlig bare fortsette med det. Jeg har lyst til å understreke at de som har behov for beskyttelse, får det i Norge. Det må det ikke sås tvil om. Man får det enten på et asylgrunnlag, dersom man skulle bli forfulgt i det landet man har flyktet fra, eller på humanitært grunnlag. Det foretas grundige vurderinger i hver enkelt sak. Jeg opplever at SV snakker som om ingen får opphold i Norge, og da særlig av de enslige mindreårige asylsøkerne. Det er ikke tilfellet. Mange får opphold, og de fleste som får opphold, får det faktisk på humanitært grunnlag. La det være siste ord fra meg i denne saken. Jeg vil understreke til slutt at jeg har full tillit til de vurderingene som Utlendingsdirektoratet og Utlendingsnemnda gjør. Jeg mener at det ikke er behov for et ekspertutvalg som skal overprøve den landinformasjonsdelen som vi har, og som faktisk har internasjonal anerkjennelse.
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2018-01-18:
Undertegnede er blitt beskyldt for å ha ørepropper. Jeg lever for så vidt godt med det. Det jeg synes er trist, nok en gang, er at det blir repeat-knappen fra representanten Lauvås. Det denne saken da til slutt ender opp med, er en diskusjon om Venstre, Høyre og Fremskrittspartiet, og rett og slett ikke om hva saken egentlig gjelder. Det blir spillet, og det er det Arbeiderpartiet nå kommer til å legge opp til. Det får vi bare ta til etterretning. Jeg tar også til etterretning at Arbeiderpartiet synes det er så vanskelig å forholde seg til at Venstre har ett program, Høyre har ett program og Fremskrittspartiet har ett program. De programmene hadde vi i 2017, i 2018 fikk vi altså Jeløya-erklæringen. Der ligger vår politikk fast. Hvis det er veldig vanskelig, så bør Arbeiderpartiet lese den, og så skal vi komme med de oppklaringene som skal til for at de skal klare å forholde seg til debatten i salen. Så må jeg si at jeg håper vi ikke får denne typen debatter lenger. Statsråden kommer til å legge fram hvordan sårbarhetskriteriene er fortolket i forskrifter. Det gleder vi oss til, og så er vi opptatt av at vi behandler de barna som denne saken gjelder, med verdighet og ikke får dette triste spillet.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2018-01-18:
Jeg hører at representantene Ørmen-Johnsen og Engen-Helgheim viser til at det er uenighet mellom partiene bare i programmene, men det er jo ikke uenighet bare i programmene. På dag én etter at vi har fått en såkalt ny regjering, er det full konfrontasjon regjeringspartiene imellom her i stortingssalen. Det er interessant å merke seg at det er starten på det hele. På dag to har vi et Venstre som står her oppe og skylder på stortingsflertallet og fortsetter å vise til sine primærstandpunkter – for å slippe unna det de oppfatter som ubehagelig. Det er også interessant å merke seg. Venstre står på Stortingets talerstol og sier at de er usikre på sårbarhetskriteriene. Ja, til og med representanten Abid Q. Raja sier at det ikke er urimelig å be om at rimelighetsvilkåret innføres. Det står altså en representant for regjeringspartiet Venstre her på Stortingets talerstol og sier i dag, et døgn etter at man fikk en ny regjering – høyst interessant. Jeg forstår egentlig at Venstre har problemer med å bli enig med Fremskrittspartiet, som ved tidligere anledninger har omtalt Venstre som «et lite tulleparti». Så jeg skjønner at det er noen utfordringer med å få dette til å henge sammen. Men nå har Venstre selv satt seg i regjering, de har selv satt seg i ansvarsposisjon. Det må de ta konsekvensene av. Jeg skal kort lese opp fra det brevet som Venstre, sammen med de andre opposisjonspartiene på Stortinget den gangen, sendte av gårde. Trine Skei Grande har skrevet under. Den gangen var hun leder av Venstre – det er hun for så vidt ennå – men nå er hun også statsråd. Der står det: «Arbeiderpartiet, Senterpartiet, Sosialistisk Venstreparti, Venstre, Kristelig Folkeparti, Miljøpartiet de grønne og Rødt vil understreke at det er regjeringens ansvar å følge opp Stortingets vedtak.» Videre står det at det brevet som statsråd Listhaug sendte i forbindelse med vedtaket den 14. november, «gir inntrykk av at statsråden ikke evner å gjennomføre ansvaret det er å følge opp Stortingets vedtak. Spørsmålene bryter med arbeidsdelingen mellom regjering og Stortinget ved at den trekker Stortinget inn i den løpende saksbehandlingen. Dette ansvaret tilligger regjeringen som den utøvende makt.» Venstre har skrevet under på det brevet. Når vi hører Venstres representanter her i dag, må jeg si at det framstår litt som kaos i massestarten, for å være ærlig. Jeg må også be om at Venstre slutter å løpe fra det ansvaret de nå har påtatt seg, og kommer opp på denne talerstolen og faktisk står for det de nå har valgt å gå inn i.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2018-01-18:
Ørmen Johnsen opplever ingen konfrontasjon. Hun har vært i salen i hele dag, så langt jeg har sett. Hun må ha et sett med svært gode ørepropper hvis hun ikke har fått med seg det som har blitt sagt fra denne talerstolen i løpet av dagen. Hun mener at vi må bruke tiden på å snakke om vår egen politikk. Så viser hun til den rød-grønne tiden. Hvis det er noen som har brukt tiden på å snakke om andres politikk, så er det Høyre og Fremskrittspartiets representanter. Men det gjenstår et spørsmål. Venstre i Stortinget mener det er rimelig å innføre rimelighetsvilkåret. Høyre og Fremskrittspartiet mener det stikk motsatte. Det er ikke bare noen programformuleringer man er uenige om. Hele uenigheten bringes inn i salen. Men kanskje statsråden kan avklare situasjonen – eller kanskje hun ikke kan det.
Jon Engen-Helgheim (Fremskrittspartiet), 2018-01-18:
SV snakker om alder på vedtakstidspunktet. Det som jeg synes er rart, er at SV da de selv satt i regjering og hadde ansvar for asylpolitikken, ikke ønsket å endre på disse bestemmelsene, som – meg bekjent – var helt like da SV satt i regjering. Man la til grunn alderen på vedtakstidspunktet da også. Den eneste forskjellen er at vi i dag har mye kortere saksbehandlingstid, og dermed er det også mye rimeligere at man legger alderen på vedtakstidspunktet til grunn. SV har også gjennom denne debatten vist at de ikke har tillit til systemet, de har ikke tillit til noen deler av systemet. Én ting er at de ikke har tillit til Fremskrittspartiet – det kan vi leve med – men jeg synes det er respektløst overfor dem som hver eneste dag sitter og jobber med disse sakene, og som har massevis av kompetanse og kunnskap, å få den mistilliten og mistenkeliggjøringen fra SV om at de prøver, etter alle kunstens regler, å tolke seg bort fra å gi opphold i Norge selv om det er grunnlag for det. Det er ikke slik situasjonen er, og det synes jeg SV burde ta innover seg – de burde tenke mer på dem som jobber med disse sakene, og den mistenkeliggjøringen de utsetter dem for. Det er faktisk stor forskjell på Venstre og SV i disse debattene. Selv om vi skal gå i regjering med Venstre, har vi ikke blitt samme parti. Vi har forskjellige partiprogrammer og meninger, men vi skal samarbeide. Det Venstre har uttalt fra denne talerstolen i dag, er at de har tillit til systemet, de har tillit til Landinfo, men de har noen andre prioriteringer og ønsker andre retningslinjer. Det synes jeg er greit. Vi er uenige i det, men vi kan fortsatt samarbeide. Det blir også hevdet at rimelighetsvilkåret har ført til at færre får opphold og flere blir henvist til internflukt. Ja, det er riktig, men det er ikke dermed sagt at fjerning av rimelighetsvilkåret gir en urimelig behandling. Det kan like gjerne være at det var en urettferdig behandling tidligere, og det rydder vi opp i med denne regjeringen. Vi har returnert flest, men jeg synes salen bør merke seg at vi også har tatt imot flest, ut fra folketallet i Norge. Det er Sverige og Norge som har tatt imot desidert flest, dermed er det ikke unaturlig – når så mange kommer til Norge og søker asyl – at vi også må returnere flere enn andre. Det har ingenting å si for om det er trygt å returnere eller ikke. Jeg synes vi burde uttrykke mer tillit til systemet enn det som har kommet fram i denne debatten.
Jon Engen-Helgheim (Fremskrittspartiet), 2018-01-18:
Jeg har også sittet i salen i hele dag, og jeg har hørt saklige, gode innlegg fra flere representanter. Jeg har også hørt mindre gode innlegg fra en del andre representanter. De representantene som ikke har hatt de gode innleggene, er de fra Arbeiderpartiet som kun har prøvd å spille opp en konflikt mellom Venstre, Fremskrittspartiet og Høyre som ikke eksisterer. Dette er en sak som har vært behandlet i komiteen lenge før regjeringsforhandlingene startet. Man har tatt sine standpunkter, og nå skal man samarbeide i regjering. Det har vært noen avvikende synspunkter i denne salen, fordi vi er forskjellige partier. Som jeg sa innledningsvis – selv om vi skal regjere sammen, så har vi ikke blitt samme parti. Det kommer Fremskrittspartiet til å vise framover. Det kommer helt sikkert Venstre og Høyre også til å vise. Man trenger ikke å bli ett og samme parti for å sitte i regjering sammen. Så dette er oppkonstruert av Arbeiderpartiet.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2018-01-18:
Statsråden sier i brev til komiteen at dette med ankomsttidspunkt og vedtakstidspunkt er uhensiktsmessig å se på fordi det er så kort tid mellom dem at det ikke utgjør noe. Kan statsråden si noe om gjennomsnittlig tid nå, og kan hun si lite grann om gjennomsnittlig saksbehandlingstid, eller avstanden mellom de to tidspunktene, i 2015–2016? I dag er første dagen Stortinget møtes etter at det har kommet en ny regjering, og den starter med at regjeringspartiene Høyre og Fremskrittspartiet stemmer mot gjeninnføring av rimelighetsvilkåret, mens regjeringspartiet Venstre stemmer for. Dette gjør at Stortinget blir lite grann frustrert: Hva er det som egentlig er regjeringens politikk? Derfor håper jeg statsråden kan redegjøre for hva som egentlig er regjeringens politikk på dette området, og hvordan statsråden vil følge opp dette.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-01-18:
Noe av kjernen i dagens tema er at Norge overholder sine folkerettslige forpliktelser. Det er vel ingen statsråd som har politisert dette feltet så mye som statsråd Listhaug har. Norge er forpliktet av Wien-konvensjonen, og i regjeringens dokumenter finner jeg ikke spor av hvordan det er vurdert. Men statsråden sier i sine innlegg at det er noen som ikke stoler på forvaltningen og ikke har tillit til den. Da er spørsmålet hvorfor statsråden ikke stoler på Utlendingsnemnda, når Utlendingsnemnda i sin høringsuttalelse når det gjelder fjerning av rimelighetsvilkåret, viser til at statspraksis taler for at Norge er folkerettslig forpliktet til å ha et rimelighetsvilkår ved internflukt. Så regjeringen hører altså ikke på sin egen faginstans, som skal ha det faglige skjønnet her. Kan Listhaug forklare hvilke politiske vurderinger det er som har overprøvd det faglige skjønnet i denne saken?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-01-18:
Denne saken handler om viktige ting, ikke om spillet her i salen, og heller ikke om de usanne og useriøse påstandene som både statsråden og Fremskrittspartiet kommer med her om SVs politikk, om at man liksom later som om man vil åpne for alle om man har et rimelighetsvilkår. Jeg er ganske sjokkert over en del av det jeg har hørt her i dag, for de forholder seg ikke til sannheten og fakta i saken. Når det gjelder tillit til systemet, er det regjeringen som har overprøvd UNE i vurderingen av hvordan man skal fortolke flyktningkonvensjonen. FN har vært på høringer i komiteen og sier at vi bryter våre forpliktelser. Det mener tydeligvis regjeringspartiene og flertallet at – pyttsann, det spiller ingen rolle. Det er SV som politiserer. Politisering var det da man hadde instruksjonsmyndighet over UNE, som flertallet gikk med på, men som de gudskjelov har fjernet nå. Politisering er å ikke legge faginstansenes vurdering til grunn for hvordan vi skal oppfylle våre forpliktelser, f.eks. når det gjelder rimelighetsvilkåret. Statsråden bekreftet i replikkordskiftet med meg: «Dette er politikk.» Ja, det er politikk. Da mener SV at vi må stole på de faginstansene som forteller oss at vi ikke oppfyller våre forpliktelser med det vi gjør nå. SV har ikke sagt noe om Landinfo og at vi ikke har ikke tillit til dem. Tvert imot, hvis man hadde lagt Landinfos og alle de andre instansenes rapporter til grunn, hadde man sett hvorfor man ikke burde endret politikk, slik man har gjort. Før, da det var mye tryggere, var det utrygt å sende noen til internflukt. Men nå, når det har blitt mye farligere og alle bekrefter det – også UNE, UDI og Landinfo og alle internasjonale rapporter som finnes, sier at det er blitt mye mer utrygt – sier man altså at det er blitt tryggere. Da er vi ved kjernen av noe av det vi er forpliktet til, nemlig å ikke returnere til et sted der det ikke kan gis effektiv beskyttelse. Jeg ønsker at noen fra regjeringspartiene kan komme opp her og forklare hvordan afghanske myndigheter kan beskytte noen som ikke har familie, ikke har nettverk – ingenting. Det er jo myndigheter som knapt kan beskytte seg sjøl og den internasjonale tilstedeværelsen. Det finnes ikke noen effektiv beskyttelse der. Det er det som er problemet. Da trenger man beskyttelse.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-01-18:
De dokumentasjonene finnes i høringsuttalelsen til fjerning av rimelighetsvilkåret, fra UNE, og det var også høring i komiteen. Jeg vet ikke helt om representanten Nordlund var der, men der var både UNICEF og FN helt klare på at vi har plikt til å ha et rimelighetsvilkår i vårt lovverk. Det har vi altså ikke. De som har tillit til UNE, burde være for rimelighetsvilkåret. Det er altså sikkerhetsvurderinger som er endret kraftig på tross av at det har blitt mye farligere. Jeg registrerer at ingen snakker om det. Så til alt dette spillet som man nå diskuterer her i salen, og man endog fra Høyre klarer å trekke opp hvem som står på plenen. Da får jeg bare minne representanten Ørmen Johnsen om at i forrige stortingsperiode sto til og med stortingspresidenten fra Høyre på plenen, så jeg tror kanskje at det argumentet har mistet sin verdi.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-01-18:
Norge har sendt mennesker i retur til Afghanistan som har blitt skadet, som har blitt drept, som lever i frykt på grunn av sin tro. Det er fortsatt høyst uklart om norsk returpraksis er i tråd med folkeretten når det gjelder returer til Afghanistan. Det er derfor veldig vanskelig for oss å forstå hvorfor det er et problem for regjeringspartiene å foreta en ekstern evaluering av regelverk og praksis ved assistert retur og tvangsretur i disse sakene. Det kan jo skyldes at en evaluering sannsynligvis vil vise at returene er i strid med norske folkerettslige forpliktelser. UNHCRs høyesterettsuttalelse til denne saken konkluderer med kritikk av hvordan Norge praktiserer henvisning til internflukt. Amnesty International viser til at Kabul ikke bør anses som et trygt internfluktalternativ. Allerede er det to millioner internt fordrevne flyktninger i landet. De som returneres, gir en forverring av situasjonen for internflyktninger i Afghanistan. Ifølge Landinfo forverres sikkerhetssituasjonen i Kabul stadig, og Kabul er provinsen med flest sivile tap i Afghanistan. Derfor er det ikke bare vanskelig, men umulig å forstå at UDI tolker landrapportene dit hen at Kabul er trygt. Stortingsflertallet ønsker ikke en midlertidig stans i uttransport av asylsøkere til Afghanistan fram til et utvalg har vurdert regelverk og praksis i disse sakene. Da er stortingsflertallet i utakt med befolkningen. I en meningsmåling gjengitt i Klassekampen 3. november svarer 41 pst. at de er enig i påstanden «ingen afghanske flyktninger bør returneres før sikkerheten blir bedre i Afghanistan». Bare 22 pst. er enige, og det er de 22 prosentene som stortingsflertallet i dag tar side for – mot befolkningens flertall. De siste månedene av 2017 var ankomsten av flyktninger til Norge på sitt laveste siden 1995. Samtidig dør tusentalls mennesker på flukt over Middelhavet. Rødt har hele veien vært imot norsk deltakelse i den ødeleggende krigen i Afghanistan. Norge må – som krigsnasjon – også ta ansvar for følgene av den krigen vi har deltatt i. Ved utgangen av august 2017 var det bare en fjerdedel av afghanske flyktninger som fikk asyl her i Norge. Så er det underlig, synes vi, at Arbeiderpartiets representant i kommunalkomiteen Jorodd Asphjell stiller spørsmål til innvandringsministeren om Afghanistan er et trygt land å returnere ungdommer til – samme dag som han sa nei til å få gjennomgått regelverket, utlendighetsmyndighetenes praksis, rapportene og underlagsmaterialet som brukes av myndighetene for å vurdere sikkerheten i landet og rettspraksisen, og om norsk returpraksis er i tråd med folkeretten. Denne selvmotsigelsen driver ikke Rødt med. Vi støtter tvert imot forslagene fra mindretallet i denne saken. Når det gjelder komiteens behandling av representantforslaget fra SV om å «innføre rimelighetsvilkår for internflukt i utlendingsloven, sikre reelle barnefaglige vurderinger mv.», støtter Rødt komiteens mindretall.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2018-01-18:
Vi er nå i full gang med å følge opp det vedtaket. Som Stortinget er kjent med, har det tatt noe tid, og det er rett og slett fordi vi måtte gjøre en gjennomgang – altså utrede vedtaket, som på forhånd ikke var utredet. Vi kommer til å følge opp det vedtaket i tråd med det som Stortinget har vedtatt, og det som ligger i Jeløya-plattformen, og jeg vil snarlig komme tilbake til dette regelverket, slik at man kan se hva det vil innebære. Hva det vil medføre, er for tidlig å si, for det er utlendingsmyndighetene som skal behandle disse sakene. Men det jeg er opptatt av nå, er at vi raskt skal få ut disse nye instruksene og forskriftene, slik at utlendingsmyndighetene kan komme i gang og behandle disse sakene.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2018-01-18:
Når det gjelder erklæringen fra Jeløya, er det en miks av noen lettelser – bl.a. for oktoberbarna, dvs. at det vil liberaliseres kanskje noe utover det som var utgangspunktet – og at det andre steder strammes inn. Familiegjenforening er et veldig godt eksempel på det, som jeg mener er en av utfordringene. Det kommer ganske mange på familiegjenforening, der vi heller ikke har gode nok krav til at en må forsørge dem som kommer. Så jeg mener at det er en plattform som er god, som jeg gleder meg til å følge opp, og som vi også skal diskutere i denne salen, for det vil komme en del lovforslag i kjølvannet av den. Så mener jeg at den saken som gjelder de voksne mennene som kom da de var barn, snart skal få sin avslutning ved at vi nå får på plass regelverket, og man kan gå i gang og få behandlet disse sakene. Det tror jeg er bra for Stortinget, og det er bra for dem det gjelder. Det er bra for alle parter, sånn at man kan gå videre.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2018-01-18:
Nå skal vi om kort tid presentere dette. Da vil representanten Aasrud se hva som ligger i det som ligger i Jeløya-plattformen. Jeg har vært opptatt av å følge opp dette på en best mulig måte. Derfor har det tatt noe tid, det har vært behov for å utrede det, og jeg har også vist til at det er ganske mange spørsmål i oppfølgingen av det. Men nå er vi snart i mål, og da skal representanten Aasrud få se hvilket regelverk som nå kommer i praksis.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2018-01-18:
Jeg vet ikke om Stortinget er så frustrert, men det er fristende å si at man kanskje har lyst til å prøve å lage litt politisk spill. For å være seriøs: Den politikken som denne regjeringen skal føre, ligger i plattformen som er tilgjengelig lesning for alle sammen. Jeg gleder meg til mange gode debatter framover der vi skal ta for oss ulike politiske områder, også på innvandringsfeltet. Når det gjelder saksbehandlingstid, kan jeg ikke her og nå si akkurat hvor lang den er, men det er klart at nå er den kort fordi det kommer få enslige mindreårige til Norge. Da vi var i en situasjon da det kom over 5 000, var saksbehandlingstiden naturlig nok mye lengre. Jeg mener uansett at vi har et godt regelverk. Det er viktig f.eks. å ha mulighet til å gjøre en aldersfastsettelse, for vi vet at en del av dem som kommer, kommer uten papirer, og en del prøver å lyve på alderen og utgi seg for å være yngre enn de er, fordi det gir lettere opphold i Norge. Den informasjonen vil sammenstilles med andre opplysninger, og derfor mener vi at dagens ordning er god.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2018-01-18:
Selvfølgelig er det slik at vi hører på de innspillene som kommer, også fra underliggende etater. Men vi har egne politiske oppfatninger om hvordan man skal gjøre disse tingene. Da er det fullt mulig innenfor konvensjonene å ikke ha et sånt vilkår. Vi mener at det er helt rimelig at dersom man kommer fra et land der man kan få beskyttelse i eget land, et annet sted enn der du normalt sett bor, så skal du det. Jeg mener det er helt rimelig. Det at SV og representanten Karin Andersen ønsker å myke opp politikken og åpne døren for flest mulig, er ikke noe nytt, men jeg synes at vi skal ha en reell debatt som legger til grunn at vi holder oss innenfor de internasjonale forpliktelsene. Så har vi ulike meninger om hva som er best, men det er en helt annen diskusjon enn en diskusjon om konvensjoner.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2018-01-18:
Den 14. november vedtok Stortinget at alle saker med vedtak fra og med 1. oktober 2016 som gjaldt enslige mindreårige asylsøkere som er henvist til internflukt, skulle behandles på nytt. Det er en veldig avgrensning. Men i debatten da, og også etterpå, har både statsråden og Fremskrittspartiets innvandringspolitiske talsperson sagt om vedtaket at det ville medføre at vi ble en frihavn for asylsøkere i Europa. På Jeløya har både Venstres leder og statsministeren sagt at man nå har gjort endringer som gjør at det skal bli lettere å få behandlet sakene sine, og at det blir gjort lettelser for de såkalte asylbarna og oktoberbarna. Hva er statsrådens definisjon av dette nå? Det må jo bli en ytterligere liberalisering i forhold til det vedtaket som ble gjort den 14. november.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2018-01-18:
Jeg er glad for at Listhaug sier at hun skal få fart på saksbehandlingen. En regjering som gikk til valg på gjennomføringskraft, burde jo ha klart det på en stund. Men statsråden svarer ikke på det jeg spør om. Enigheten på Jeløya blir presentert av Venstre som en seier i asylsaken. Listhaug har tidligere sagt at vedtaket som gjaldt oktoberbarna, ville medføre at Norge ble en frihavn for asylsøkere i Europa. Med en ytterligere liberalisering, hvordan definerer Listhaug saken nå?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2018-01-18:
Da betyr det at det vedtaket som ble gjort i Stortinget den 14. november, blir fulgt opp på den måten at det er vedtakstidspunktet og ikke alderen på det enkelte barnet som gjelder. De som var enslige mindreårige da man fikk vedtak, vil da få behandlet saken sin i tråd med det vedtaket som Stortinget har gjort. Da er på nytt mitt spørsmål: Hva er det da som ligger i den liberaliseringen som man har blitt enig om på Jeløya?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2018-01-18:
Det er ganske spesielt å høre på representanten Engen-Helgheim. Her ser vi i salen i dag et ganske spesielt skue, der de som sto på Slottsplassen i går og hadde dannet regjering sammen, i første sak som skal debatteres, er uenige om et svært sentralt punkt i det som har vært asyldebatten – og så prøver altså representanten Engen-Helgheim å skylde på Arbeiderpartiet. Jeg ser fram til noen interessante debatter i denne salen framover, for hvis det fortsatt skal være sånn at de forskjellige partiene har noen standpunkter i regjering og andre standpunkter i denne salen, blir det mye interessant framover. Men jeg har tro på at en regjering klarer å koordinere med sine representanter i Stortinget før man kommer hit, og at man klarer å avklare saker der. Det tror jeg denne salen ville være tjent med – iallfall burde de enkelte partiene klare å være enige med seg selv om hva man har vært med på å vedta i en regjeringserklæring, og det man stemmer for i salen.
Abid Raja (Venstre), 2018-01-18:
Asylinstituttet er noe vi skal verne om. Det har Norge forpliktet seg til. Det skal fortsatt være rett til å søke asyl og få asyl. Å være på flukt er ingen gledelig sak for den som legger ut på flukt. Vår oppgave er å hjelpe de menneskene som er i nød, og følge opp tradisjonene som går helt tilbake til Nansens tid. Jeg noterte meg at saksordfører Ørmen Johnsen var inne på at vi som står for de andre forslagene, ikke har tillit til utlendingsmyndighetene, og jeg noterte meg at statsråden også understreket noe av det samme. Jeg vil på det sterkeste avvise at vi ikke har tillit til utlendingsmyndighetene – det har vi. Et av eksemplene fra ikke så lang tid tilbake er nettopp instruksjonsretten over UNE, som vi i Venstre ønsket å beholde som et uavhengig domstolslignende organ, men som andre partier i denne salen, inkludert statsrådens, bidro til å svekke. Jeg mener det var skritt i feil retning, og det er bra at det vil kunne bli rettet opp. Når det gjelder sikkerhetssituasjonen i Afghanistan, må det vurderes kontinuerlig. Vi i Venstre har tillit til at Landinfo gjør grundige vurderinger. Landinfo er viktig, og det er derfor vi i Venstre har tatt til orde nettopp for å styrke Landinfo til en felles nordisk Landinfo. Det at vi her i dag i innstillingen foreslår å sette ned et ekspertutvalg som skal gjennomføre en åpen vurdering ved retur til Afghanistan, skulle jeg håpe flertallet i denne salen, statsråden inkludert, ikke fryktet så mye at de finner det tryggest å stemme imot. Vi mener at en slik åpenhet ville være en fordel for demokratiet. Opplysninger skader ikke åpenheten. Det at vi har eksperter i Norge som kan se på dette med nye øyne, ville jeg jo tro at flertallet i salen ville like, for da er man helt sikker på at de vurderingene som gjøres, er korrekte. Jeg tror det er greit at vi har eksperter i Norge som kan gi oss svar, og vi vet jo heller ikke hva svaret hadde vært. Det andre Venstre her ber om, er «innføring av rimelighetsvilkår for internflukt». Det mener jeg med respekt ikke er urimelig å forvente. Her burde man også lyttet til Utlendingsnemnda, som man ellers gjerne dytter foran seg når det passer. Representanten Aasrud var i replikkvekslingen med statsråden så vidt inne på Jeløya-erklæringen. Det er riktig at Venstre er veldig glad for det vi har fått til i Jeløya-erklæringen på det punktet som Aasrud var inne på. Der står det: «I oppfølgingen av Stortingets vedtak 14.11.2017 knyttet til enslige mindreårige asylsøkere,(skal man) legge til grunn alder ved opprinnelig vedtakstidspunkt i den nye søknadsprosessen.» (skal man) Vi håper at det vil innebære at flere vil få muligheten til å få opphold i Norge, nettopp fordi de kommer til å bli vurdert som barn dersom de var barn på det tidspunktet vedtaket ble fattet.
Ove Trellevik (Høyre), 2018-01-18:
Eg må verkeleg seia at eg synest det er mykje synsing og lause påstandar både i forslag og i debatten her, spesielt frå SV – og Raudt har eigentleg følgt godt opp. Når det er slik, er det eigentleg stort sett berre SV åleine som har den verkelegheitsforståinga. Dei går såleis på nederlag i stort sett alt dei fremjar i dag – og det er veldig bra. Det er ein samla komité som er einig om at me er forplikta til å gje beskyttelse til menneske som har behov for det. Det er eit breitt forlik om asylpolitikken her på Stortinget, og dette vert følgt godt opp av regjeringa. Mykje av det som SV føreslår i dag, har Stortinget tidlegare sagt nei til. Eg oppfattar eigentleg at det er eit snev av mistillit både til Stortinget og til regjeringa frå SV. Det viser at dei på mange måtar ikkje har tillit til det arbeidet som vert gjort. Abid Q. Raja frå Venstre var òg inne på dette, han uttrykte at han hadde tillit til myndigheitene, og det er veldig godt å høyra. Men SV stolar altså ikkje på tryggleiksvurderingane til myndigheitene. Sjølv om Abid Q. Raja har teke til orde for forbetringar av Landinfo, er det veldig mange land som brukar Landinfo i dag, og som har tillit til det arbeidet dei gjer. SV stolar heller ikkje på at regjeringa vurderer barns beste – det gjer dei – og dei stolar heller ikkje på at regjeringa følgjer internasjonal rett. Eg synest dette er ganske trasig. Det er ein insinuasjon om at Noreg bryt dei internasjonale folkerettslege prinsippa, og det synest eg er trist. Det er ein mangel på verkelegheitsforståing av den politikken som regjeringa, dette landet, fører. Når me diskuterer her i dag, seier SV at hovudårsaka til utfordringane er at veldig mange menneske er på flukt. Det er nødvendigvis ikkje det at ein er forfølgd og av den grunn søkjer asyl, men ein er altså på flukt. Det er prinsippa til asylinstituttet og behovet for bistand og humanitær hjelp som ein eigentleg blandar godt saman. Eg er einig med Engen-Helgheim frå Framstegspartiet, som seier at det må vera andre måtar å løysa slike utfordringar på i verda. Det er over 50 væpna konfliktar i verda i dag. Tenk dykk, gode sal og gode president, om me skulle hatt ein open dør-politikk for alle dei 50 landa der det er væpna konflikt i dag. Det går rett og slett ikkje. Eg har stor tillit til regjeringa og til regjeringas vurderingar i denne saka. Statsråden var òg inne på dette. Det er moglegheiter til å søkja om beskyttelse i Noreg av humanitære omsyn, etter § 38. Den støtta eg gjev til statsråden i dag, er stor – til måten regjeringa og statsråden løyser oppgåva på.
Mari Holm Lønseth (Høyre), 2018-01-18:
Er man forfulgt, skal man få beskyttelse. Vi skal gi beskyttelse til alle dem som har krav på det. Men samtidig: Har man ikke et beskyttelsesbehov, skal man returneres. Det at folk uten krav på opphold returneres fort, er også nødvendig for å bevare asylsystemet vårt. Retten til å søke asyl er en helt grunnleggende menneskerett. Men for å sikre at asylsystemet fungerer – at de som har krav på beskyttelse, får det – trenger vi gode fagmyndigheter som behandler søknader basert på alt relevant regelverk. Det er ikke bare nasjonalt regelverk som er relevant, men også alle internasjonale konvensjoner som vi er bundet av, bl.a. barnekonvensjonen og flyktningkonvensjonen. Derimot trenger vi ikke politikere som blander seg inn i enkeltbehandlingen av hver enkelt sak. Vurderingene som tas av utlendingsmyndighetene, er konkrete og komplekse. Og for at alle sammen skal få en konkret, individuell og saklig behandling av sin sak, må det fortsatt være opp til fagmyndighetene å vurdere hvem som har krav på opphold eller ikke. Hvis vi i større grad lar det være opp til politikerne å bestemme hvilke land som er trygge og ikke, risikerer vi en politisering av asylinstituttet som gir oss inkonsekvente vedtak. Jeg registrerer at SV vil legge seg nærmere en inkonsekvent linje fordi de ikke har tillit til at utlendingsmyndighetene og fagmyndighetene gjør disse faglige vurderingene. Dermed vil SV også rokke ved det som gir forutsigbarhet, og ved det som gir den enkelte asylsøker god rettssikkerhet. Men hvor langt SV har tenkt å gå i det å politisere, vet vi ikke. Hvor langt SV har lyst til å gå for å gi opphold til alle som flykter fra Afghanistan, vet vi heller ikke. Derimot er det klart hva regjeringen og Høyre mener i innvandringspolitikken. Vi holder en stø kurs, uavhengig av om ankomstene til Norge og Europa er mange eller få. Det er ikke vanskelig å forstå at mange reiser til Norge for å skape seg et bedre liv. De aller fleste ville ha fått et bedre liv her i Norge enn hva de har i hjemlandet. Det gir oss likevel ikke en forpliktelse til å gi alle opphold, for det vil gå på bekostning av bærekraften til hele asylsystemet, som også sikrer at vi har muligheten til å ta imot dem som faktisk har krav på beskyttelse.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-01-18:
En kan jo håpe at neste taler, representanten Ørmen Johnsen fra Høyre, kan svare på noen av spørsmålene fra representanten Karin Andersen. Jeg har lyst til å peke på det store lokale engasjementet som har vært mange steder i landet når det gjelder behandlingen av mindreårige asylsøkere. På galleriet i dag sitter en tverrpolitisk gruppe fra Hemsedal kommunestyre i Buskerud. Denne kommunen har rundt 2 000 innbyggere, og i 2015 tok de imot 650 flyktninger i opptil fire mottak. Jeg tror det knapt er noen andre bygder som har hatt større tetthet av flyktninger. Til å begynne med var det naturlig nok en skepsis, men etter hvert var det noe som skjedde. Menneskene fikk ansikter og navn, og det var enkelthistorier bak dem. Engasjementet resulterte i at bygda reiste seg på et vis og frontet en ny, mer human og gjennomvurdert behandling av asylsakene for mindreårige. I et opprop som gikk til alle stortingsrepresentantene her i salen, skriver de bl.a.: «Stortingets asylforlik i november har vist seg å omfatte få personar og har liten betydning i praksis. Mange av dei unge asylsøkjarane oppfyller berre 2 av 3 kriterium, og får dermed ikkje tatt saka si opp att. Tvangsreturar skjer kvar veke. I Hemsedal har det vore mottak for einslege mindreårige asylsøkjarar, og bygda har vorte kjend med mange av «oktoberbarna». Det gjer inntrykk når unge menneske fryktar for livet sitt og flyktar til andre europeiske land der dei må bu på gata. Dei ser på dette som eit betre alternativ enn å bli tvangsreturnerte frå Noreg. Andre skadar seg sjølv eller prøver å ta livet av seg i desperasjon. Som lokalt folkevalde meiner me å ha god grunn til å stille spørsmål ved handsaminga av «oktoberbarna». Tek kriteria tilstrekkeleg omsyn til den einskilde si mentale helse? Er dei friske nok til å takle utfordringane som vil møte dei ved retur? Har dei nødvendig nettverk, og korleis er eigentleg sikkerheita deira i området dei skal returnerast til? Vår oppfatning er at dagens asylpolitikk og praksis overfor denne gruppa er for streng og inhuman.» Da hadde de som jobbet i asylmottakene og tett på personene, erfart bl.a. at det var opptil seks ukers ventetid – seks ukers ventetid – på asylintervju og opptil 18 måneders behandlingstid for en enslig mindreårig asylsøker. 18 måneder! Så setter de opp et krav som en konklusjon: gjeninnføring av rimelighetskravet og ny vurdering av sakene til «oktoberbarna». Det er et stort engasjement lokalt for en human politikk på asylfronten i Fridtjof Nansens land.