Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2011-03-29:
Først av alt må jeg få lov til å undre meg over representanten Aspakers undring over at hennes kollegaer i utdanningskomiteen er interessert i å diskutere utdanningspolitikk. Men når det er sagt, har jeg lyst til å takke representanten Tajik for å ta opp dette temaet. Jeg tror det er viktig, og det viser et engasjement som Arbeiderpartiet og denne regjeringen har hatt lenge. Det er feilaktig når representanten Lien sier at denne regjeringen ikke har vært opptatt av de flinkeste, eller at Arbeiderpartiet tradisjonelt sett ikke har vært opptatt av å hjelpe enerne. Det er en slags forestilling som er prøvd konstruert av høyresiden i norsk politikk. Jeg mener at dette initiativet er et eksempel på at vi gjør det motsatte. Den tidligere svenske statsministeren og sosialdemokraten Tage Erlander sa at politikernes oppgave er å bygge dansegulv som vi kan danse livene våre på. Jeg tror ikke han den gang mente at det dansegulvet skulle være et dansegulv bare for de dårligste, hvor det ikke skulle være plass for de flinkeste. For – som vi alle vet – det er litt kjedelig å være på dansegulvet hvis det bare er folk som danser dårlig der. Det er en forutsetning for fortsatt stor oppslutning om fellesskolen at det er et sted hvor alle får mulighet til å strekke seg – de svakeste, men også de flinkeste. Derfor er det viktig med de ordningene som det har vært pekt på her tidligere, med mulighet til å ta fag på høyere nivå, enten det er på ungdomsskole, på videregående skole eller på universitetsnivå, slik at de elevene som er flinkest, får lov til å gå fort fram og får lov til å strekke seg etter nye oppgaver. Jeg tror også at når de flinkeste forblir i fellesskapet, i klasserommet, at de får lov til å være der og får noe å strekke seg etter, er det også med på å gi drahjelp til de svakeste elevene, dersom dette gjøres på en god og strukturert måte. Vi har mye forskning, som også har vært nevnt her tidligere, som viser at elever som er i et klassefellesskap, lærer best. Vi har forskning som viser at elever som opplever høyt læringstrykk og med god framgang, reagerer positivt på det og får lyst til å lære mer. En av de mest omfattende skolesosiologiske rapportene som noen gang er laget – riktignok fra 1966 – Coleman-rapporten, som heter Equality of Educational Opportunity, viste at klassemiljøet var svært avgjørende for hva elevene lærte. Den viste helt konkret at i de klassene som ble dominert av en aktiv læringskultur, ble de svakeste elevene trukket opp, uten at det fikk negative konsekvenser for de sterkeste elevene. Det sier meg nok en gang at det å ha en helhetlig tilnærming til skolepolitikken, hvor de sterkeste og de svakeste kan få lov til å trekke veksler på hverandre, skaper det beste læringsmiljøet. Det er også det vi kjenner fra samfunnet vårt ellers, at når alle deltar og arbeider sammen, får vi til de beste resultatene. Jeg synes at Høyre prøver å lage dette til en kamp mellom enerne og resten av skolen. Man prøver å lage en motsetning mellom det at de flinkeste skal få lov til å strekke seg, og at resten skal lære noe. Jeg mener at det er veldig fjernt fra virkeligheten og er konstruert for å støtte opp under Høyres litt dogmatiske, ideologiske tilnærming til temaet. Så Arbeiderpartiets gode, gamle valgkampslagord «Alle skal med» er nok det som også gjelder her, hvis vi skal få med enerne og i tillegg trekke opp dem som er på bunnen.