Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-10-19:
Behandlingen av denne saken er et velegnet eksempel på hvorfor politikk etter hvert kommer i miskreditt. Det har to årsaker. Man får i denne saken et inntrykk av at flertallet i og for seg ikke er mot forslaget, men fordi det fremmes av Høyre, vil man helst ikke støtte det. Det er noe mange partier av og til har opplevd. Folk flest syns sånt er ganske dumt. Hvis det er vett i det, hvorfor ikke da støtte det? Er man satt her for å drive en lek, eller er man satt her for å ta standpunkt til reelle problemer som gjelder folk flest? Nå står det ikke i innstillingen direkte at man ikke vil støtte forslaget, men det er det som egentlig står, for innstillingen er et «goddagmannøkseskaft»-svar. Forslaget fra Høyre, støttet av Fremskrittspartiet, med all respekt, er en invitasjon til å ta et prinsippstandpunkt. Det er ikke, som flertallet tror, et forslag om at alle studenter skal flyttes til vertskommunen, altså der de studerer. Det hadde det nemlig vært mulig økonomisk å beregne virkningen av for den enkelte kommune. Men dette er en invitasjon til valgfrihet, til at den enkelte student selv skal kunne velge. Det er ikke engang et pålegg om å velge, men det er en valgmulighet. Jeg vet ikke hvor mange som vil velge. Men det er interessant at denne valgfriheten velger altså representantene for regjeringspartiet. Og det er ikke så uvanlig å si at slike prinsippspørsmål kan vi ikke ta standpunkt til før Finansdepartementet har utredet det, det er en form for servilitet som regjeringspartier ofte må underlegge seg. I seg selv bidrar det til problemer for de partier som til enhver tid sitter i regjeringsposisjon, det tror jeg flere har opplevd. Men det verste her er jo på en måte at partier som nå er i opposisjon, også underlegger seg den samme form for servilitet og sier at et prinsipielt standpunkt kan man ikke ta stilling til før man har fått beregnet de økonomiske konsekvenser av Finansdepartementet – ja for den saks skyld hvilket som helst departement. Det syns jeg er uttrykk for en utrolig servilitet, og jeg skjønner at representanter for sentrumspartiene i denne debatten holder kjeft, eller det heter vel å holde munn, fordi dette er et uttrykk for en mangel på politisk tenkeevne, koordineringsevne eller selvstendighet. Men jeg vil gjenta: Uttrykket «servilitet» er dekkende. Så til hva som skal utredes. Jeg vil da spørre finansministeren – jeg har gitt opp å spørre representanter for opposisjonspartiene: Hvordan mener finansministeren at det er mulig økonomisk å kostnadsberegne effekten av dette? Jeg skal ta et eksempel: I Oslo er det ca. 60 000 studenter, og disse 60 000 studentene får altså velge om de vil bo i Oslo eller om de vil bo i den kommunen de kommer fra. Det er vel ingen grunn til å tro at flertallet vil velge utflytting. Men her finnes det altså en valgfrihet, det er mulighet for at én student velger utflytting og bosetter seg i Oslo, og for at 60 000 studenter gjør det. Hvordan vil finansministeren økonomisk kostnadsberegne det? Det blir et komplisert regnestykke i mange alternativer. Her peker man bl.a. på den usikkerhet som ligger i om de kommuner som avgir studenter, altså studentenes bostedskommuner, etter dagens ordning har fraflytting eller tilflytting. Da vil jeg spørre finansministeren: Hvordan har han tenkt å beregne det? Har Finansdepartementet prognoser for forventet fraflytting i de kommende ti år? De prognosene skulle det vært interessant å få innsikt i, særlig tror jeg det vil gjelde for kommunene. Så peker også flertallet på at det kan ha virkninger for om de mottar inntektsutjevnende tilskudd eller ikke. Det har sammenheng med det foregående. Men det momentet man ikke har tatt hensyn til, hvis man skal komplisere det ytterligere, er, for å vende tilbake til eksemplet, følgende: Vil Oslo kunne tjene på at 60 000 studenter velger utflytting til Oslo, det skulle man jo umiddelbart kunne tro, for deres biinntekter – studentene jobber en god del på si i dagens system – vil da kunne beskattes i Oslo? Men nei, slik er ikke regnestykket, for det kommer inn ytterligere et moment her: Ved at 60 000 studenter flytter til Oslo, vil andelen eldre pensjonister av befolkningen gå ned, så Oslo vil ikke vinne økonomisk på en slik effekt. Men det kommer jo an på om det er 60 000 som vil gjøre dette valget eller om det bare er 1 000 eller 500. Det jeg forsøker å problematisere her, er at dette i praksis er umulig å beregne. Det å beregne resultatet av et valg som ikke tilligger Finansdepartementet, ikke Kommunaldepartementet, ikke den enkelte kommune, men den enkelte student selv, er i praksis umulig. Men jeg utfordrer finansministeren til å avdekke denne beregningsteknikk som skal gjøre at vi får et blendende klart regnestykke med hensyn til effekten og resultatet for hver kommune som får fraflytting, og for vertskommunene som får en mulig tilflytting.