Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-06-18:
Denne debatten handler altså om to ting. Det ene er det generelle om håndteringen av en forvaltningsplan som skal sikre at norsk oljevirksomhet skjer innenfor økosystemenes tålegrenser, ut fra en helhetlig vurdering. Det er vitsen med den forvaltningsplanen. Spesielt handler det om at vi skal ha de faglig beste kriteriene og definisjonene til grunn for å sørge for at det er minst mulig risiko for oljesøl i områder med is. Denne debatten har vist mer enn tydelig nok at både Arbeiderpartiet – og de rød-grønne – og den nåværende blå regjeringen er høyst villig til å hale og dra i forskjellige sider av dette problemkomplekset for å tilpasse det ønsker om å drive oljevirksomhet lengst mulig nord. For Miljøpartiet De Grønne er utgangspunktet helt klart. Vi mener at det ikke bør drives oljevirksomhet i disse områdene fordi det allerede er funnet for mye olje her i verden, og vi må la være å bruke ressurser på å finne enda mer som kommer til å skape enda større klimaendringer og enda større kostnader for folk som kommer etter oss. Men vi mener også at hvis det likevel skal drives oljevirksomhet i disse områdene, må det være i alles interesse at det skjer på grunnlag av respekt for det forvaltningssystemet vi har vedtatt, og på grunnlag av de best mulige, tilgjengelige faglige definisjonene. Det som har skjedd nå, er at regjeringen har prestert å lage en røre av en annen verden ved å levere en selektiv, harelabbpreget akuttoppdatering av iskantdefinisjonen, i en situasjon hvor det helt åpenbart ble gjort for å tilpasse iskantdefinisjonen en tildeling i 23. konsesjonsrunde som allerede var gjort, og som utfordret en opprinnelig iskantdefinisjon. Og så har altså regjeringen kommet i skade for å bli avslørt fullstendig ved at det foreligger en faglig grundigere og bedre iskantdefinisjon, som forslag fra Norsk Polarinstitutt, på akkurat samme tidspunkt som denne harelabbdefinisjonen ble lagt fram. Dermed vet vi nå – uansett hva vi synes om når forvaltningsplanen bør oppdateres, når den bør revideres fullstendig, og hvordan det skal gjøres – at det foreligger en iskantdefinisjon som er faglig bedre, etter alle solemerker, og som legger iskantdefinisjonen så langt sør at den kommer i strid med flere av de blokkene som er tildelt i 23. konsesjonsrunde. Både Arbeiderpartiet, Senterpartiet, Høyre, Fremskrittspartiet og muligens Kristelig Folkeparti må forholde seg til det problemet at vi nå er i en situasjon hvor vi er i ferd med å tildele blokker som antakelig om noen år – når iskantdefinisjonen faktisk skal revideres, som en del av revidering av forvaltningsplanen – vil vise seg å ligge for langt nord. Sånn går det når man prøver å være smart for å dytte oljevirksomheten lenger nord. Dessverre føyer dette seg inn i et mønster. Vi har denne latterlige saken fra Sørdalen naturreservat, hvor regjeringen i ettertid oppgraderer forvaltningsreglene sånn at det går an å fiske ørret, plukke bær og legge 420 kV kraftlinje gjennom naturreservatet – og det finnes flere sånne eksempler – som viser at regjeringens vilje til å drive naturvern er fullstendig underlagt og tilpasset regjeringens vilje til å utfordre eller skade natur. Det er ikke tillitvekkende. På grunnlag av dette støtter selvfølgelig Miljøpartiet De Grønne forslaget om å sende dette framlegget tilbake til regjeringen, og vi utfordrer også hele Stortinget til å ta stilling til blokkene lengst nord i 23. konsesjonsrunde, som etter alle solemerker er i strid med en eller flere oppdaterte definisjoner av iskanten.