Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2003-11-25:
Selv om skrittene helt åpenbart går i riktig retning, går det fortsatt i sneglefart når det gjelder arbeidet for å bedre miljøet i Groruddalen, som er Norges tettest befolkede dalføre. Den 22. oktober 1998 hadde undertegnede en interpellasjon til daværende miljøvernminister Guro Fjellanger om mulighetene for å opprette Alna Miljøpark. Det er altså fem år siden. I Oslo bystyre har bl.a. Arbeiderpartiet lagt inn penger på budsjettet til Alna Miljøpark hvert år siden den gang. Og et enstemmig bystyre bevilget 3 mill. kr for 2003 til et avgrenset område. Men utbedring av miljøet i Groruddalen må være et felles mål for stat og kommune. Staten er en stor grunneier i Groruddalen; de fleste miljøproblemene er påført av statlige etater. Groruddalen strekker seg fra Middelalderbyen og helt til bygrensa ved Gjelleråsen. Gjennom store deler av dalen renner Alnaelva som Groruddalens blågrønne nerve, slik det også står i utviklingsplanen – én av de lengste og mest påvirkede elver i hovedstadsområdet, ja, kanskje i Norge totalt sett. Alna har sine kilder i marka, renner forbi Bryn og ned til sjøen. Flere kilometer av elven er lukket – av samferdsel, næringsvirksomhet og boligområder. Men der Alna ikke er lukket, renner den gjennom ubebygde restområder. Mange av disse er sikret som friluftsområder. Ved hjelp av noen byplanmessige grep vil disse kunne gjøres til en stor sammenhengende grønnstruktur, bestående av naturelementer, antikvariske verdier og boliger f.eks. Flerbruksplanen Alna Miljøpark ble i sin tid etablert på grunnlag av et initiativ fra bydelene i området. Oslo kommune har lagt fram utkast til strategisk grønnstrukturplan for Groruddalen, med en visjon om en åpen Alnaelv i en attraktiv grøntkorridor fra Marka til sjøen. For å få til dette trengs det samarbeid med flere statlige etater og en overordnet statlig koordinering, i samspill naturligvis med Oslo kommune, med bydelene og frivillige organisasjoner, slik forslagsstillerne har understreket. De mest kompliserte gordiske knutene i området tilhører, som jeg har understreket, statlige myndigheter. Historisk sett var Alna en viktig trafikkåre. Da Oslo ble anlagt ved Alnas munning tusen år tilbake, ble vikingskipene trukket opp på sandbankene akkurat her. Fra historiebøkene husker vi at Håkon Håkonsson trakk skipene sine opp gjennom Alna fra Oslofjorden og videre til Øyeren. I middelalderruinene i Bjørvika og i områdene langs Alna ligger veldig mye av Oslo identitet og historie – ja, av norsk identitet og historie. Opprustning av Alna-området er derfor også et viktig kulturminnetiltak, sammen med bygging av Middelaldermuseet og utvikling av Bjørvika som ny bydel ut mot fjorden. Som en kuriositet kan jeg nevne at i 1986 kom Oslo Arbeiderparti med en idéskisse for en Alna-plan. Med utgangspunkt i en politisk vilje til å satse på en fornyelse av Groruddalen gikk partiet bl.a. inn for en vernesone på minst 20 meter på hver side av elven, et sammenhengende turnett langs elvedraget, registrering av fortidsminnesmerker, bevaring av de gamle industri- og handelsmiljøene, boligutbygging samt etablering av sosiale og kulturelle treffsteder. Som sagt: Dette tar litt tid. Jeg er glad for at miljøvernministeren i sitt brev til energi- og miljøkomiteen skriver at å forbedre miljøet i Groruddalen er et felles mål for Oslo kommune og Regjeringen. Gamle Oslo og Groruddalen har i årevis tatt belastninger ved statlig infrastrukturutvikling, noe som ble forsterket, må jeg beklageligvis si, ved etableringen av hovedflyplassen på Gardermoen. Alna-visjonen springer ut av en drøm om en bærekraftig byutvikling på linje med det som skjedde med Akerselva Miljøpark, som i dag er et stort aktivum for lokalbefolkningen, slik det også står i innstillingen. Det prosjektet fikk vi til. Nå gjenstår det å se om det blir handling ut av Alna-visjonen.