Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2013-03-21:
De siste 30 årene har Norge opplevd økt innvandring, og vi har blitt et mer mangfoldig land. Innvandringen bringer med seg nye kulturer, tradisjoner, en gang ukjente religioner, men også nye utfordringer. Den økte innvandringen til landet har også fått betydning for arbeidet mot vold i nære relasjoner. Jeg er glad for at stortingsmeldingen også tar inn over seg denne utfordringen. Det er viktig å huske at kvinner med innvandrer- og flyktningbakgrunn er en sammensatt gruppe. De kommer fra ulike samfunn, med ulike sosiale praksiser. Disse kvinnenes livssituasjon og posisjon i samfunnet kan gjøre dem ekstra sårbare. Deres muligheter til språkopplæring og adgang til bolig, arbeid, trygderettigheter og hjelpetjenester kan være dårligere enn for kvinner i majoritetsbefolkningen. Risikoen for at volden får fortsette, øker ved manglende sosial integrering og i verste fall isolasjon, uten at andre kan stoppe det. Enkelte menn fra minoritetsfamilier ønsker å holde kvinnen i familien isolert for å opprettholde eller oppnå makt og kontroll. Det kan bl.a. innebære å nekte kvinnen å gå på norskkurs, eller å true med at hun vil bli sendt ut av landet. Dermed fratas kvinnen muligheten til å opprette et sosialt nettverk og skape grunnlag for en selvstendig tilværelse. Vi vet at flertallet av dem som i dag benytter seg av krisesentrenes botilbud, er kvinner med innvandrer- og flyktningbakgrunn. I 2001 utgjorde kvinner med innvandrerbakgrunn en tredjedel av brukerne, og i 2011 var 62 pst. av brukerne kvinner med etnisk minoritetsbakgrunn. Men rundt en fjerdedel av kvinnene var utsatt for vold fra en etnisk norsk partner. Økningen i andelen kvinner med innvandrerbakgrunn på krisesentrene betyr ikke at det er mer vold i familier med innvandrerbakgrunn. En forklaring kan være at en økende andel voldsutsatte kvinner i majoritetsbefolkningen har egen inntekt, god støtte fra eget sosialt nettverk og økt kunnskap om sine rettigheter. Det gjør at det er lettere for dem å forlate en voldelig partner på et tidligere tidspunkt enn før, samtidig som de har mulighet til å benytte andre botilbud enn krisesentrene. Krisesentertilbudet er særlig viktig for voldsutsatte kvinner uten arbeidsinntekt som har svake sosiale nettverk der de ikke kan påregne støtte ved et brudd. Dette vil i mange tilfeller være situasjonen for voldsutsatte kvinner med innvandrerbakgrunn. Kvinner er spesielt utsatt for vold og overgrep både før, under og etter flukt fra krigs- eller konfliktsituasjoner. Kvinner som bor i asylmottak, kan derfor være i en særlig sårbar situasjon. Å være flyktning kan få konsekvenser for fysisk og psykisk helse. I tillegg til traumer etter opplevelser før og under flukt er tap av familie, nettverk, status, identitet og endringer i relasjoner vanlige følger. Flyktninger utgjør derfor en høyrisikogruppe for å utvikle psykiske og sosiale problemer i tillegg til andre helseplager. Eksiltilværelsen kan føre til økt vold i familien, og volden kan øke i omfang i en mottaksituasjon. Også menn med minoritetsbakgrunn opplever vold i nære relasjoner. I 2011 hadde 48 av totalt 79 menn som oppsøkte krisesentertilbudet, utenlandsk opprinnelse. Grunnen til at de oppsøkte krisesentrene, var tvangsekteskap, barnemishandling, voldtekt, seksuell vold, menneskehandel, kidnappingsfare i forhold til barn, æresrelatert vold og frykt for frihetsberøvelse. En del innvandrere, særlig flyktninger, har dårligere levekår enn befolkningen ellers, og en del opplever vold. Heldigvis ser vi en bedring i levekår etter at de har bodd i Norge en stund, og det er betydelig sosial mobilitet når vi ser på norskfødte med innvandrerforeldre. Likevel er det innvandrergrupper som har problemer med å få en god tilknytning til arbeidsmarkedet, og blir værende i lavinntektsgruppen. Dette gjelder spesielt flyktningfamilier med mange barn der foreldrene har svak eller ingen yrkestilknytning. Dette er utfordringer som vi må ta på alvor, og møte med ulike tiltak rettet inn mot den enkelte familie og individ. Jeg har nå listet opp særlige utfordringer som mennesker med minoritetsbakgrunn kan stå overfor. Jeg vil imidlertid avslutte med å si følgende: Dem jeg har snakket om i dag, er sterke. De som forlater en voldelig ektemann eller voldelige foreldre for å starte et nytt liv, forlater ofte langt mer enn ektemann eller nær familie. De forlater ofte hele sitt sosiale nettverk. De går selv om de risikerer å stå helt alene, ofte uten jobb. Det krever mot og vilje. Jeg vil fra denne talerstolen si til dem som har mot til å søke hjelp til å gå og skape seg et nytt liv: Jeg har enorm respekt for dere.