Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2008-06-20:
Årets reviderte nasjonalbudsjett, som vi behandler i dag, er svært nøkternt. Det er streng fokusering på revidering av statsbudsjettet ut fra bl.a. vedtak med økonomiske konsekvenser som er fattet siden budsjettet for i år ble vedtatt i høst. Det er et trangt nåløye for påplussinger ut fra endrede priser og kostnader, som vi nå har bedre oversikt over, og det er bare enkelte viktige justeringer, hvor bevilgninger til helseforetakenes pensjonsutgifter er de mest sentrale. Det er ikke riktig å si at årets reviderte nasjonalbudsjett er ekspansivt - dette sett i forhold til den kostnadsutvikling som er en del av dagens høykonjunktur, samt de forventninger folk flest har til at offentlige bevilgninger skal sikre en bedre jambyrdighet mellom privat og offentlig sektor. Regjeringa legger malen for opposisjonspartiene. Det er mange som ønsker seg mer penger til gode formål, men det er Regjeringa som må avstemme helheten basert på nøkterne prioriteringer. Vi er inne i en sterk høykonjunktur, som gir store muligheter, og som har mange gode sider. Den mest positive siden som jeg vil trekke fram, er svake gruppers mulighet for inntreden på arbeidsmarkedet, og at det er svært sentralt og viktig i alt Regjeringas arbeid å konsolidere de svake gruppers situasjon i arbeidsmarkedet. Det er overordentlig viktig. Sjølsagt gir høykonjunktur også svakheter. En av de mest sentrale er at det legger muligheter for en enda større grad av bruk-og-kast-mentalitet fra dem med høyere inntekter enn det som trengs for å betale forpliktelsene hver måned. Det er behov for å korrigere den økonomiske aktiviteten både i nedgangskonjunkturer og i oppgangskonjunkturer. I oppgangskonjunkturer er det behov for å korrigere den økonomiske aktiviteten til fordel for fellesskapet og å bygge Norge. Det har lett for å bli for liten plass til det når konjunkturer og rammebetingelser gir sterk aktivitetsvekst i privat sektor. Det er krevende å få oppslutning om lavere vekst i privat forbruk hos folk med solid inntekt, med de konsekvenser det har for totaliteten. Det er i denne debatten et paradoks at opposisjonen kritiserer den rød-grønne regjeringa for manglende offentlig satsing, at man ikke bevilger nok penger over statsbudsjettet. Det er i all beskjedenhet å snu politikkens viktige hovedmotsetning, fordelingspolitikken, forholdet mellom fellesskap og økt privat velstand, på hodet. Folk vet sjølsagt at det er de rød-grønne som har størst interesse av og ansvar for å sikre fellesskapets interesser. Det er vår lange politiske tradisjon et bevis for. Partiet Høyre er her i dag tatt i en bløff når det gjelder deres reviderte nasjonalbudsjett, da de utbasunerte at det er mindre ekspansivt og finansierer hoveddelen av budsjettet med penger som allerede er utbetalt til private næringsdrivende. Privat sparing vil være et sentralt tema framover. Det har vært en negativ sparerate for husholdingene i 2007. Det er mange år siden det var slik. Vi er nå inne i et mer normalt rentenivå, tilpasset dagens konjunkturer. Det vil føre til at sparinga øker. Når det er så trygg sysselsetting, så sterk lønnsvekst og så trygg fellesskapsfinansiering, er det ganske opplagt at det er ekstra krevende å få forståelse for øke privat sparing. Det er imidlertid viktig å stimulere ungdom til økt sparing for å sikre en mer nøktern adferd, slik at de kan takle tøffere tider når de kommer - og det er noe vi vet, president! Vi står overfor en sterk importert prisstigning som følge av økte energipriser, også matpriser og råvarepriser. Det fører til ekstra utfordringer for Regjeringa å sikre at prisstigninga blir holdt i sjakk uten at man får en rentepolitikk som skaper enda større vanskeligheter enn det mange føler i dag. Avslutningsvis vil jeg si: Det å sikre fellesskapets interesser under en høykonjunktur er krevende. Det er vanskeligere å bremse en privat forbruksvekst for å få rom til investeringer i fellesskapet enn å styrke fellesskapets investeringer i en lavkonjunktur for å stimulere til økt sysselsetting. Her ligger Regjeringas store utfordring. De rød-grønne velgerne - og langt flere enn dem - er utålmodige. De ønsker at man skal gå enda dypere inn i denne utfordring, og det er jeg rimelig sikker på.