Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2015-12-17:
Det einaste positive med flyktningutfordringa sett frå regjeringa si side må vere at media sitt søkjelys er flytta bort frå ei noko slett handtering av situasjonen på arbeidsmarknaden. Rolla regjeringa og statsministeren har innteke i møte med stigande arbeidsløyse, er neppe eigna til å imponere så veldig mange. Det er ei passiv rolle, mest som ei trøystande mor som ikkje har meir å gje dei arbeidslause enn ein klapp på skuldra. Då AKU-arbeidsløysa nådde 4,5 pst. midt i valkampen, var kommentaren til media at dei arbeidslause ikkje måtte miste motet. Då VG rapporterte om dei mange arbeidslause på Sunnmøre, var kommentaren frå statsministeren: «Mitt viktigste budskap til alle som nå frykter å bli ledige er: Det er bruk for dere.» Vi må kunne forvente noko meir av statsministeren og regjeringa. Norsk arbeidsliv er inne i ei krevjande tid når arbeidsløysa no stig ukontrollert og tangerer arbeidsløysetala i Tyskland og er i ferd med å ta igjen USA. Særleg Vestlandet er hardt ramma. Viss vi sit stille og ser på det, er det grunn til å frykte at situasjonen smittar over frå industrien på Vestlandet til andre bransjar og andre stader i landet. Representantane frå regjeringspartia synest å vere meir opptekne av å harselere med opposisjonen sin kritikk av regjeringa sitt arbeid. Dei er indignerte over at uansett kor mange påståtte tiltak dei set i verk, blir dei kritiserte av Arbeidarpartiet for å gjere for lite for seint. Fordi vi samtidig er kritiske til høg oljepengebruk, skal visstnok argumentasjonen vår ikkje hengje på greip. Vel, det er kanskje ein harselas som er godt eigna til å tåkeleggje ein viktig debatt, men regjeringspartia greier ikkje å spinne seg bort frå det som er politikken sine realitetar. Vi har ei regjering som må bli pressa på plass av Stortinget før ho begynner å bry seg om at folk mistar jobben. Gjennom heile 2014 og halve 2015 var gjennomgangstonen at det var ikkje så nøye om arbeidsløysa steig, fordi situasjonen fortsett var god samanlikna med andre land. VG kunne i sommar vise at regjeringa snart er tilbake til start når det gjeld å skape nye arbeidsplassar i Noreg. Veksttakten i økonomien er halvert, og det er fleire titals tusen arbeidsledige enn då regjeringa tok over. Dåverande arbeidsminister sa til same avis at det er ikkje nokon grunn til å teikne eit krisebilete. Komiteens nestleiar Wiborg skreiv innlegg i Dagbladet om at det er ikkje rett å gje full gass sjølv om enkelte populistiske stemmer i opposisjonen ber om det. Med andre ord: Marknaden skulle ordne opp sjølv, og regjeringa burde gjere så lite som mogleg. Men no viser det seg ikkje overraskande at høgreideologisk marknadstenking ikkje greier å få bukt med den aukande arbeidsløysa. Tvert imot har vi ikkje hatt fleire arbeidslause på 20 år. Kvar gong opposisjonen føreslår grep, som f.eks. betre permitteringsreglar og tiltak mot ungdomsarbeidsløyse, har regjeringspartia møtt tiltaka med kraftig motstand og kritikk. Men når regjeringa då seinare snur, slik dei har gjort ei rekkje gonger, kallar dei snuoperasjonen for kraftfulle grep mot aukande arbeidsløyse – forslag som har som mål å gjere det vanskelegare for dei utan arbeid, som skal tyne dei som allereie har det vanskeleg. Der viser regjeringa ein kreativitet som slår dei fleste. Arbeidsfolk og arbeidsledige må bidra meir gjennom kutt i pendlarfrådraget og innføring av skatt på køyregodtgjersle. Dei arbeidsledige får no innført ein ny skatt på sluttvederlag og auka karantenetid for dagpengar. Feriepengar for dagpengemottakarar er borte for lengst. Til saman er det vorte kutta nærmare 2 mrd. kr til dei som er arbeidsledige, sidan valet for to år sidan. Samtidig er det Arbeidarpartiet som blir skulda for ikkje å forstå dei langsiktige utfordringane med omstilling. Det er ikkje sant, som regjeringspartia påstår, at striden om arbeidsløysesituasjonen står mellom dei som vil gjere noko på kort sikt, og dei som forstår det langsiktige omstillingsbehovet. Striden står mellom dei som ser samanhengen mellom det kortsiktige og det langsiktige, at ein her må gjere begge delar og handle deretter, og dei som i handling avslører at dei ikkje gjer det. Det handlar om noko så enkelt som at innovasjon ikkje berre skjer i garasjar og på guterom. Innovasjon skjer i høgste grad i bedriftene, i klyngjene, i daglege møte mellom menneske i same fagmiljø. Difor er det ikkje god omstillingspolitikk å sende alt av ingeniørar og andre fagkompetente folk til Nav ved første anledning. Sjølv om det er mykje fint ein kan finne på med to tomme hender, er det ikkje god omstillingspolitikk å basere seg berre på det. God omstillingspolitikk er å yte ein offentleg skjerv til å halde fagmiljøa intakte, slik at bedriftene kan behalde kompetansen og halde hjula i gang med eit permitteringsregelverk som er tilpassa situasjonen, med offentlege oppdrag som ei forsert fornying av ferjeflåten, og med ein politikk overfor offshorenæringa som får oljeselskapa til å bruke denne perioden til å plugge brønnar og gjennomføre vedlikehaldsarbeid som lett blir skubba på i travlare tider. Sjølv om eg skal vere raus nok til å innrømme at årets statsbudsjett ikkje fullstendig står til stryk, bør regjeringspartia prioritere annleis. Dei bør gjere meir for å møte situasjonen på arbeidsmarknaden og for å skape arbeidsplassar. Permitteringsregelverket må utvidast og styrkjast. Oppfølginga av arbeidsledige må bli betre. Desse utfordringane adresserer Arbeidarpartiet i vårt alternative statsbudsjett. Der føreslår vi ei omfattande tiltakspakke mot ungdomsarbeidsløysa. Vi har kraftfulle tiltak mot sosial dumping og arbeidsmarknadskriminalitet og fleire tiltaksplassar. Arbeidsløysa bit seg fast og slepper ikkje taket av seg sjølv. Det veit vi på venstresida. Då det butta imot i 2008, lanserte vi ein solid tiltakspakke allereie etter nokre månader. Då fekk vi høyre frå dei noverande regjeringspartia at det var for lite og for seint. Sjølv om situasjonen er noko annleis no enn i 2008, hadde det vore ein god idé viss Høgre og Framstegspartiet kunne børsta støvet av dei talepunkta dei brukte med stor pondus den gongen. Eg trur det vil vere ein meir farbar veg enn å bruke tida på å sitje i glashus og kaste stein mot opposisjonen, når vi veit at det blir fleire arbeidsledige for kvar dag som går. Så vil eg òg bruke anledninga til å gratulere statsråd Hauglie og ønskje henne lykke til. Eg la merke til, både i innlegget i dag og i intervjuet i går, at statsråden er oppteken av å få fleire inn i arbeidslivet, særleg ungdom. Det er veldig bra, og vi ser fram til høyre statsråden sine løysingar på desse utfordringane. I vårt alternative statsbudsjett gjer vi grep som statsråden gjerne må la seg inspirere av. Arbeidarpartiet meiner at unge må få ei endå tydelegare prioritering i heile Nav-systemet. Både oppfølginga, arbeidsmarknadstiltaka og arbeidsformidlinga må styrkjast og bli skreddarsydd for å få ungdom ut i arbeid. Målet må vere at Nav skal kunne greie å snu dei i døra. Difor ønskjer vi å etablere ei forsøksordning på Vestlandet med Nav Ung som skal rette seg mot unge under 30 år som verken er i jobb eller tek utdanning. Nav Ung skal ha særskild kompetanse innan unge sine behov og utfordringar på arbeidsmarknaden og ha som mål å få desse inn i jobb, inn i utdanning, innan 3–6 månader. Gjennom dedikerte ungdomskonsulentar vil vi gjere det trygt og føreseieleg for ungdomane å møte Nav-systemet. Desse konsulentane må få større moglegheit til å skjere gjennom og få handlefridom ved val av tiltak og bruk av skjøn i vurderingar. I tillegg skal dei drive oppsøkjande og førebyggjande arbeid på vidaregåande skular. Dette gjer vi som ei vidareføring og utvikling av ungdomsgarantiane, utvikling av ungdomsløftet vi presenterte i budsjettet for 2013, som regjeringa i liten grad har følgt opp. Vår ungdomssatsing er basert på intensjonen i Nav-reforma om at ingen er like. Alle treng tilpassa, individuell oppfølging, anten det er CV-kurs, rusbehandling, medisinsk behandling, arbeidstrening eller tiltak. Ventetidene er i dag for lange. Dei må reduserast. Det same må ventetida i overgangen mellom tiltak. Så har vi alle lese ein ny rapport frå Fafo om ungdomsgarantiane. Han fortel om eit behov for eit Nav med særskild kompetanse på ungdom sine behov og utfordringar på arbeidsmarknaden. Rapporten peikar på at Nav-rettleiarar som har ei form for ungdomsspesialisering, er meir fornøgde med oppfølginga dei gjev til sine unge brukarar. Aller mest fornøgde er dei som jobbar i ungdomsteam. I Arbeidarpartiet er ein oppmerksame på det som blir sagt i rapporten om at måloppnåinga i Nav sitt arbeid med ungdom kan og bør bli betre. Like viktig er rapporten sine råd om både betre og fleire tiltak retta mot ungdom, og at organisering og leiing er det avgjerande dersom dette skal fungere. Vi er veldig einige i at det er fornuftig å evaluere og vurdere ordningane på bakgrunn av ein slik rapport. Men vi meiner det er ei feilslutning å konkludere med å vurdere å fjerne heile ungdomsgarantiordninga, slik den førre arbeidsministeren opna for. Her håper vi at den nye statsråden tenkjer annleis og vil følgje opp ungdomsgarantiane for å få dei til å fungere endå betre, og sørgje for at dei blir realiserte ute i fylka. Å fortsetje med ei stemoderleg behandling av ungdomssatsingane i Nav vil sjølvsagt gjere måloppnåinga dårlegare. Det blir ein sjølvoppfyllande profeti. Nav treng gode rammevilkår, men aller mest treng etaten god og tydeleg leiing. Det blir interessant å sjå kva den nye arbeidsministeren kan bidra med her.