trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-06-16:
Statsministeren har i brev i forbindelse med lønnsoppgjøret i kommunesektoren gjort det klart at staten vil medvirke til en overføring til kommunene med sikte på den nødvendige avsetningen for betaling av framtidig ferie. Her er det slik at det er ulike regler i staten og kommunesektoren, hvor staten ikke har det samme pålegg om avsetning som det kommunesektoren har. Imidlertid er det naturlig å definere denne avsetningen som en form for tvungen sparing. Den påvirker ikke aktiviteten i inneværende år, og derfor har Regjeringen gjort det rimelig klart allerede i det brevet som gikk til partene, at den avsetningen på 1 milliard kr er det ikke naturlig å legge fram forslag til inndekning av – ganske enkelt på grunn av at det ikke har virkning for den innenlandske økonomien i 2000. Annerledes vil det stille seg i forhold til andre spørsmål, f.eks. spørsmålet om statlig bidrag til kommunenes lønnsutgifter til lærerne, som det altså er gitt en viss åpning for i det brevet som det her er vist til. Men jeg kan vanskelig forstå at ikke spørsmålet er rimelig avklart allerede gjennom dette brevet. Så stiller representanten spørsmål om pengepolitikken. For det første er det slik at pengepolitikken er avklart. Den er fastsatt gjennom valutaforskriften fra 1994, og den er stadfestet senest i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Det er et meget bredt flertall i Stortinget som står bak valutaforskriften og forståelsen av den – et flertall bestående av Arbeiderpartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre. Jeg har registrert at Fremskrittspartiet har et annet syn. Fremskrittspartiet ønsker et inflasjonsmål. Det er min vurdering at det ville være galt å gå over til et inflasjonsmål. Regjeringen vil derfor ikke gjøre det. Jeg syns også det kan være nyttig i forhold til de siste dagers debatt å si at jeg har registrert at enkelte mener at hovedstyret i Norges Bank burde vært sammensatt bare av fagøkonomer. Det er ikke min vurdering. Jeg syns det er viktig å ha en bredde i sammensetningen av hovedstyret og videreføre de gjeldende retningslinjer.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-06-16:
Jeg har ingen problemer med å si at Regjeringen har fått tilslutning til det som var det vesentligste for Regjeringen i det reviderte budsjettopplegget, ganske enkelt på grunn av at det som var vesentlig for Regjeringen, var at vi skulle videreføre den samme stramheten som det var et bredt flertall for i Stortinget i fjor høst, bestående av Arbeiderpartiet og sentrumspartiene. Så registrerer jeg at enkelte framstiller det som om Arbeiderpartiet er for å stramme voldsomt inn på budsjettet, at vi snakker om budsjettbalanse. Jeg har knapt nok nevnt ordet budsjettbalanse siden jeg tiltrådte. Jeg har derimot sagt at vi må forhindre å få økt press i økonomien. Da måtte vi holde på det nøytrale budsjettet som vi hadde, og det er den jobben vi har gjort. Vi har ikke lagt opp til å stramme inn budsjettet ytterligere. Vi har sørget for å beholde den samme stramheten. Men vi var nødt til å fremme forslag for å få det til. Men vi var også, som komiteens leder, representanten Dag Terje Andersen, viste til innledningsvis i debatten i dag, åpne for å diskutere andre løsninger. Og Stortinget har pekt på at det er mulig å gjøre det på en litt annen måte. Ja, det er greit, så lenge man holder den samme stramheten. En konsekvens er for så vidt at man skyver en del av problemstillingen over på senere budsjettår, som en del talere har vært inne på. Men for inneværende år sørger jeg for den stramheten som Regjeringen la opp til, og det var vårt siktemål. Jeg er også opptatt av at vi har fått flertall for inndekning. Det var det dessverre ikke i fjor på samme måte. Jeg synes det er viktig at man har fått det til. Så spør representanten Svarstad Haugland om svarene er farget. Nei, det er de ikke. Man stiller rett og slett spørsmål om to forskjellige ting. Det er riktig at Regjeringens opplegg var å forlenge utstyrsplanen med to år. Da kunne man hatt en jevn bevilgning i de etterfølgende år. Det man nå gjør, er at man tar ut de overførte beløp som ligger der. Det betyr at belastningen for Regjeringen i planleggingen av neste års budsjett vil være atskillig større enn det som fulgte av Regjeringens opprinnelige opplegg. Derfor er det altså valgt en annen løsning nå, som sørger for en inndekning for inneværende år, men som har den kostnaden at man må bevilge ytterligere i de siste årene som er igjen av perioden.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-06-16:
Representanten Børge Brende har rett i at isolert sett vil et enda strammere økonomisk opplegg innebære et redusert press i norsk økonomi. Det utgangspunktet er korrekt. Like fullt er det slik at det ved behandlingen av budsjettet i fjor høst var en bred enighet i Stortinget om at man ønsket å legge til grunn et nøytralt finanspolitisk opplegg. Behandlingen av revidert budsjett er en videreføring av det økonomiske opplegget som er lagt for året, og det har vært Regjeringens utgangspunkt. Så kommer i tillegg at behandlingen av revidert budsjett i år har vært langt mer krevende enn det som er vanlig, på grunn av at det var særskilt mange utgifter som var påløpt i løpet av året, som det måtte finnes dekning for gjennom revidert budsjett, og som derfor måtte finansieres hvis man ikke skulle gå over til å ha et ekspansivt budsjett. Den jobben har Regjeringen gjort. Jeg vil gjerne føye til i tilslutning til det som jeg svarte på spørsmålet fra representanten Svarstad Haugland, at det avgjørende for Regjeringen i den sammenhengen var at man i Stortinget fant en løsning som innebar at man kunne videreføre den samme stramhet. Så tror jeg det er viktig å si at mitt inntrykk av behandlingen er at det nok var enklere å finne enighet rundt utgiftsøkningene enn utgiftsreduksjonene. Derfor er det all grunn til å gi honnør til komiteens leder for all den syklingen han foretok med sjekkheftet – det var helt avgjørende for å få til det resultat vi i dag behandler.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-06-16:
Jeg forstår godt at representanten velger å gå relativt kjapt over spørsmålet om virkningene på arbeidsmarkedet av de forslag som sentrumspartiene, deriblant Senterpartiet, har fremmet. Her har man altså foreslått både en betydelig reduksjon i arbeidsmarkedsetaten og en betydelig reduksjon i arbeidsmarkedstiltakene. Og hva er konsekvensen av det? Jo, en konsekvens av den reduksjonen som man foretar på arbeidsmarkedsetaten, er bl.a. at Senterpartiet, som er opptatt av at man skal ha offentlig virksomhet over hele landet, har lagt opp til et løp som sannsynligvis vil føre til at man er nødt til å legge ned avdelingskontorer i arbeidsmarkedsetaten, og som gjør at man ikke vil kunne gi et like godt tilbud, man vil gi et dårligere tilbud, til dem som er svakest på arbeidsmarkedet, og som skal følges opp. Og hva er så utslaget av det Senterpartiet foreslår når det gjelder arbeidsmarkedsbevilgninger? Jo, det er altså slik at det i år er lagt opp til 11 000 tiltaksplasser, fordelt med 12 000 i første halvår og 10 000 i andre halvår. Det er ikke slik at de oppdrag som bl.a. kommer til oljevirksomheten, som representanten viste til, vil komme strømmende på med en gang. Det vil ta tid før de kommer i aktivitet, og det vil kunne skje først neste år. Senterpartiet legger altså opp til å kutte med 3 000 plasser, noe som vil bringe tiltaksnivået i andre halvår ned til 7 000 tiltaksplasser. Så har det vært enighet om at man skal avsette 3 000 plasser til oljeindustrirelatert virksomhet. Da er det 4 000 plasser igjen, og da er konsekvensen av det løp som Senterpartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre her legger opp til, at man får et så lavt tiltaksnivå at det vil ramme utsatte grupper på arbeidsmarkedet. Det er et så lavt tiltaksnivå at det vil gå ut over de prioriterte målgruppene, som langtidsledige, sosialhjelpsmottakere og innvandrere. Dette er en politikk stikk i strid med det den tidligere regjeringen varslet i utjamningsmeldinga.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-06-16:
Jeg er redd jeg har et litt annet utgangspunkt enn representanten Djupedal når han reiser spørsmål om hva denne debatten dreier seg om. Arbeiderpartiets og Regjeringens utgangspunkt for denne debatten er at den dreier seg om hvordan vi kan sikre arbeidsplassene i det norske samfunnet, og den dreier seg om hvordan vi kan unngå å få et økt press på renta, som eventuelt vil ramme ikke minst unge mennesker i etableringsfasen. Den renteøkningen som vi fikk i 1998, som følge av at man ikke tok innover seg de advarslene som kom om utviklingen av norsk økonomi, førte til at et titalls milliarder ble flyttet fra ungdom i etableringsfasen med bolig- og studielån og over til veletablerte med penger på bok. Det er hva denne debatten dreier seg om. Så er det slik at Regjeringen, for å unngå å øke presset, har fremmet tiltak for å opprettholde et nytt statsbudsjettopplegg. Og så har vi hele tiden sagt at vi er åpne for å diskutere andre måter å gjøre det på. Men vi har også gjort en del viktige valg i forbindelse med det reviderte budsjettet. Vi kunne ha trukket hjem KFOR-styrken –vi valgte å videreføre den og ta regningen. Vi kunne ha foreslått endringer i forhold til folketrygdens ytelser – det gjorde vi ikke, vi valgte å videreføre dem, uten svekkelser for arbeidstakerne, og vi betalte regningen. Vi valgte å prioritere en økt innsats innenfor helsevesenet – og tar regningen. Og så har vi, sammen med de øvrige partiene i Stortinget, kommet fram til ytterligere omdisponeringer under behandlingen i Stortinget. Det er viktige avveininger innenfor en ramme, men hvor allikevel helheten er det avgjørende for å sikre arbeidsplasser og forhindre økt press på renta. Så er både representanten Djupedal og jeg sterkt kritiske til forslaget om å frita arbeidende kapital for formuesskatt. Det er nok slik at kapital beskattes noe mer enn 28 pst. på grunn av at en må ta med verditapet og en må ta med formuesskatten. Jeg registrerer forslaget fra SV i forbindelse med utbytte. Arbeiderpartiet har lagt til grunn den skattereformen som ble vedtatt i 1992.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-06-16:
Jeg er redd Fremskrittspartiet har misforstått noe helt fundamentalt i den økonomiske politikken. Det er selvsagt mulig å prioritere både bygging av ny opera og andre gode formål dersom det skjer innenfor en forsvarlig økonomisk helhet. Problemet med Fremskrittspartiets opplegg er at de unnlater å styre den samlede pengebruken, og da går det galt – helt galt. Representanten Meltveit Kleppa stilte spørsmål om arbeidsmarkedstiltakene. Situasjonen er slik at med det opplegg som sentrumspartiene har lagt fram, ville antall plasser i arbeidsmarkedstiltakene bli redusert med 3 000 i andre halvår. Det vil bli en forsterket effekt i siste kvartal på grunn av bindinger i tredje kvartal. Det betyr kort sagt at langtidsledige, grupper som står svakt på arbeidsmarkedet, innvandrere osv., vil bli rammet av en slik økning, og det på en ganske dramatisk måte. Så til forslaget fra Inger Stolt-Nielsen på vegne av Høyre. Norsk skipsfart er jo en næring i hard konkurranse. Det gjelder ikke bare den internasjonale delen, men i stor grad også kystfarten. Den internasjonale skipsfarten har i mange år benyttet seg av arbeidskraft fra land med lave arbeidskraftkostnader, og vi ser nå tendenser til økt utflagging også i småskipsflåten og økt bruk av utenlandske sjøfolk i kysttransporten. Sjøtransporten er en viktig del av infrastrukturen for samfunnene langs kysten, hvor sjøtransporten også er en dominerende transportform for norsk vareeksport. Vi vet at med moderne skip er CO2-utslippene ved sjøveistransport mye lavere enn ved landveistransport. Dette er bl.a. bakgrunnen for at EU nå satser på økt bruk av nærskipsfart og kombinerte transporter. Regjeringen er oppmerksom på at norsk skipsfart står overfor store utfordringer. Nærings- og handelsdepartementet er derfor i gang med å utrede skipsfartens situasjon nærmere, både den internasjonale skipsfarten og kystflåten. Vi vil i denne sammenheng også vurdere rammebetingelsene i forhold til våre konkurrenter. Det er i denne sammenheng viktig å slå fast at rammebetingelsene varierer ganske mye innenfor EU og EØS-området. Vi vil også se på hvordan vi kan øke innovasjons- og fornyingsgraden i næringen, slik at konkurranseevnen kan opprettholdes på sikt. Som nærings- og handelsministeren tidligere har sagt her i Stortinget, vil hun så snart som mulig opprette en rådgivningsgruppe for det maritime klyngemiljøet fra utdannings-, forsknings- og teknologimiljøene. Det representanten Stolt-Nielsen her ber om, er altså et arbeid som Nærings- og handelsdepartementet på vegne av Regjeringen er i gang med, og som man vil komme tilbake til Stortinget med.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-06-16:
Først til representanten Foss: Regjeringen vil selvsagt følge vedtaket i Stortinget. Regjeringen vil legge fram grunnlag for en ordning som kan iverksettes i tråd med det synet Stortinget måtte ha. Jeg registrerer premissene i debatten, og vi vil komme tilbake til saken i nasjonalbudsjettet. Det er ikke slik at Fremskrittspartiet i replikkordskiftet etter mitt innlegg reiste spørsmål om det som representanten Hagen her viser til. Spørsmålet gjaldt derimot inndekningen i 2000. Regjeringen sier i kommuneøkonomiproposisjonen at den foreløpig legger opp til en reell «vekst i kommunesektorens samlede inntekter på 3,5 til 4 milliarder kroner». Det står selvsagt fast. Kommuneøkonomiproposisjonen har som kjent vært diskutert her i salen tidligere denne uken. La meg for øvrig, som tidligere leder av finanskomiteen, si at det har vært en nokså vanlig situasjon at statsministeren ikke har deltatt i debatten. Jeg registrerer at den foregående statsministeren hadde en noe mer aktiv deltakelse i en del debatter, det er så. Men det har ikke vært en vanlig foreteelse tidligere i forhold til revidert-debatter. Representanten Karin Andersen reiste et spørsmål om bolig. Det kommer vi tilbake til i forbindelse med budsjettet til høsten. Men representanten reiste også spørsmål om innretningen av inndekningen i forhold til revidert budsjett. Da er det altså slik at Regjeringens hovedoppgave har vært å sørge for at vi skulle ha en politikk som bidrar til å sikre sysselsettingen og forhindre et økt press i økonomien. Det har vært utgangspunktet. Vi har gjort det valg at vi har videreført regelverket i forhold til folketrygden, videreført aktiviteten i KFOR og forsterket aktiviteten i sykehusene. Og da måtte man skaffe inndekning for 3,5 milliarder kr. Hva jeg har sagt, er ikke at det er tilfeldig hvordan det har skjedd, men det jeg sa – hvis jeg ikke husker veldig feil – i forbindelse med spontanspørretimen i Stortinget, var at man ikke kan forstå hvert enkelt kutt på en slik måte at det er en bevisst nedprioritering fra Regjeringens side i forhold til de sektorene som har måttet bli utsatt for en bevilgningsreduksjon. Når Regjeringen på kort tid skal sørge for å videreføre stramheten i budsjettet, må det foretas reduksjoner, også på områder hvor man ikke gjør det med entusiasme, men hvor man er nødt til å gjøre det av hensyn til helheten.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 2000-06-16:
I et tidligere replikkordskifte understreket representanten Foss hvilken elendig fordelingseffekt økningen av renten i Norges Bank hadde ført til. Jeg fikk faktisk et sterkt inntrykk av at en rettferdig fordelingspolitikk var så viktig for Høyre at til og med formuesbeskatning var urettferdig i forhold til fordeling, da naturligvis med motsatt fortegn. Høyres bidrag til en god fordelingspolitikk i revidert nasjonalbudsjett er bl.a. mindre penger til dem som er sykmeldte, kutt på lærebøker til elevene i videregående skole, kutt i arbeidsmarkedstiltak og kutt på tekniske hjelpemidler til dem som er funksjonshemmede. Hvis Høyre er så forferdelig opptatt, som de gir uttrykk for, av fordelingspolitikken, hvorfor går de ikke da egentlig inn for at renten i Norges Bank skal bestemmes av politikerne, slik at de slipper de vanskelige prioriteringene det er å skjære på budsjetter på områder hvor det virkelig trengs penger? Eller er det slik at Høyre virkelig ønsker at de sykmeldte, de arbeidsledige og elevene i videregående skole skal bære byrdene med det Høyre kaller fordelingspolitikk?
Tom Thoresen (Arbeiderpartiet), 2000-06-16:
Selv om også jeg har en bakgrunn fra AUF, håper jeg ikke Hagen tar det ille opp at jeg nærmer meg den problemstillingen han var inne på nå til slutt. Blant de mer kuriøse tingene i denne innstillingen er Fremskrittspartiets oppdagelse av mobiltelefonen. Og etter hva jeg ser, ønsker man altså å auksjonere bort konsesjoner og regner med en inntekt av dette på 10 milliarder kr, eller i Hagens sedvanlige vokabular: 10 000 mill kr. Man kan selvfølgelig spørre seg om hvor realistisk det vil være, og hvem denne inntekten vil bli veltet over på. Mitt poeng er imidlertid et annet: Fremskrittspartiet har så langt jeg kan se, den klart sterkeste utgiftsøkningen i forhold til Regjeringens opplegg – i forhold til alle partier, inkludert dem som vanligvis er relativt ekstravagante i så måte. Og så trer dette fram som en slags bedring av balansen på nær 7 milliarder kr, hvilket jo vil si at det også må ha vært gitt en god del skattelettelser. Da er mitt spørsmål til Hagen: Hvordan vil man finansiere videre drift, hvordan vil man finansiere de løpende utgifter man pådrar seg i årene som kommer, når man nå finansierer dette glatt og med et pennestrøk med en auksjon av lisenser? Dette blir jo det mest ekspansive og kanskje også det mest uansvarlige økonomiske opplegg som noe parti står for.
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2000-06-16:
Uansvarlig å kutte i budsjettet, sa Carl I. Hagen nettopp. Jeg tenker på en sang fra min barndom når jeg hører på debatten i dag: «Ja, de penga, ja, de penga er tel bekymring for fattig og for rik.» I dag er det mest bekymring som angår de rike. Jeg er enig i at vi skal fortsette å arbeide med fordelingen her hjemme, men det er ikke det som er mitt tema akkurat nå, for det har de fleste før meg snakket om. Det må kunne gå an å tenke litt utover vår egen lille hage, og det er det jeg ønsker å få Hagen med på nå. Fremskrittspartiet sier at Norge er et av verdens rikeste land. Ja – enig. Penger som investeres i utlandet, skaper ikke samme press i økonomien her hjemme som andre penger. Ja – enig. Kristelig Folkeparti mener derfor at det er vårt ansvar å bruke noe mer ressurser til u-land enn det vi gjør i dag. Internasjonal rettferdighet og solidaritet er også noe vi som politikere er opptatt av. Det er forebyggende fredsarbeid, forebyggende flyktningarbeid, for vi vet at fattigdom er en av de viktigste grunnene til uro og strid. Verdensbankens evaluering av bistanden i fjor slo fast at bistand nytter, og særlig når den kanaliseres til land som fører en utviklingsrettet politikk, når man godt fram. Norge er et av disse landene som investerer i de såkalte riktige land. Bondevik-regjeringen tok derfor et langt skritt i retning av dette da man la fram en plan for gjeldslette og strategi for næringsutvikling i sør: å hjelpe folk der de er, og sette dem i stand til egen utvikling. Fremskrittspartiet viser i sine merknader til forutsigbare rammebetingelser for budsjetterte virksomheter, som tilsier at det ikke foretas budsjettendringer midt i budsjettåret, uavhengig av om endringen betyr merbevilgning eller kutt, med mindre det foreligger klare begrunnelser for å foreta de nødvendige justeringer. Hva er Fremskrittspartiet klare begrunnelse for å bryte prinsippet nå ved å kutte i bistanden?
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-06-16:
Jeg kom i mitt hovedinnlegg inn på den problemstillingen som knytter seg til det forslag som er lagt fram om iverksetting av de vedtatte lovendringer om utleie av arbeidskraft og privat arbeidsformidling. Men jeg har forstått det slik at enkelte representanter ikke synes de bemerkninger jeg hadde i hovedinnlegget mitt, var tilstrekkelige, og har bedt meg gi ytterligere kommentarer. Det er da slik at Stortingets flertall forutsatte at ved ikrafttreden skulle staten ha etablert en egen virksomhet som også skulle kunne drive utleie av arbeidskraft, og Stortinget har også vedtatt at man kunne kreve betalt for tjenester som A-etaten i og for seg leverer. Dette er innenfor et begrenset område, der Stortinget har vært ganske presis i sine vedtak. Det betyr at formidling av arbeidskraft fremdeles skal være gratis og ikke koste den enkelte arbeidstaker noe i fremtiden. Stortinget forutsatte også at man skulle komme tilbake til Stortinget med orientering om hvordan denne virksomheten skulle organiseres. Det har ikke vært mulig å få det til innen fristen, som var satt til 1. juli 2000. Jeg forstår at Stortinget sier at det ikke er godt nok, men ønsker at ikrafttredelsen skal skje 1. juli. Og da er det forslaget som er omtalt, fra Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre, slik organisert at arbeidsmarkedsetaten for en begrenset tidsperiode får anledning til å etablere disse tjenestene, og så må man redegjøre for Stortinget for hvordan man har organisert dette i forbindelse med budsjettproposisjonen i 2001. Da vil Stortinget ta stilling til om den organiseringen som man da har valgt, er god nok, og da først kan man gjøre vedtak om at dette skal være endelig, og eventuelt oppheve den tidsbegrensningen som ligger i dette vedtaket. For meg er dette en fornuftig måte å gjøre dette på. Det betyr at vi blir i stand til å kvalifisere og oppruste A-etaten til å gjøre denne jobben, samtidig som de vedtatte lovendringene iverksettes fra 1. juli år 2000.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-06-16:
Jeg skal forsøke å være kort og ikke forlenge debatten unødvendig, men bare svare på de spørsmål som ble stilt meg. Hensikten med å presentere en melding om statlig vikarbyrå den 23. juni, var å gi markedet et signal om og en vurdering av hvorfor vi foreslo å utsette gjennomføringstidspunktet. Det blir jo helt unødvendig å gi markedet noe signal, for Stortinget bestemmer at det skal være 1. juli. Det som da gjenstår, er å melde til Stortinget hvordan man har tenkt løst de problemene og organisert virksomheten, som i og for seg var beskrevet både i den tidligere proposisjonen og også i komiteinnstillingen. Det mener vi at vi har funnet løsninger på, og jeg er i og for seg tilfreds med den muligheten Stortinget nå gir oss til innenfor en begrenset tidsperiode å prøve ut dette og melde tilbake til Stortinget i forbindelse med budsjettet for 2001, der vi selvsagt er klar over at vi må ha riktig prising av tjenestene. Vi må sørge for at det her ikke er noen ulovlig statsstøtte som gjør at denne virksomheten ikke blir tillatt, og at vi gjennom forskrifter til lov om statstjenestemenn sørger for at vi har et ryddig forhold til dem som blir ansatt og skal leies ut, fordi forutsetningen er at utleier, som her blir arbeidsmarkedsetaten, skal ha arbeidsgiveransvaret for disse, uten at de skal være statstjenestemenn. Jeg mener at dette er en grei, smidig og ordentlig måte å gjøre det på, og så oppnår Stortinget det som har vært hensikten med den nye reformen, nemlig å få større fleksibilitet i arbeidsmarkedet samtidig som vi gjennom etablering av denne statlige virksomheten er i stand til å ha et bredt tilbud som gjør at vi også kan trekke med oss den svakeste delen av den gruppen som søker arbeid, og kan integrere disse i vikarvirksomheten. At Høyre er noe skeptisk, forstår jeg, for Høyre var ikke del av det flertallet som vedtok at staten skulle engasjere seg på dette området, men jeg forholder meg her til Stortingets flertall, som jeg for øvrig selvsagt er helt enig med.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2000-06-16:
Stortingsflertallet, bestående av Arbeiderpartiet og sentrumspartiene, foreslår å øke svovelavgiften med 100 pst. fra 1. juli i år. Dette er en avgiftsøkning som rammer en rekke ferrolegerings- og karbidverk hardt. Disse bedriftene konkurrerer på et internasjonalt marked, og er selvfølgelig avhengig av å ha konkurransevilkår mest mulig lik sine utenlandske konkurrenters, som ikke har en slik avgift. I presseheftet som kom i forbindelse med revidert statsbudsjett, uttaler finansministeren: «Skatter og avgifter i Norge er allerede høye i internasjonal sammenheng, og det er et sterkt press for å redusere disse på grunn av konkurranseulemper og økende handelslekkasje.» Det er jeg helt enig i. Men da er det helt uforståelig for meg at finansministeren øker svovelavgiften med 100 pst., og det i revidert statsbudsjett, uten at det på forhånd overhodet er gjort noen konsekvensanalyser av avgiftsøkningen. Som et eksempel vil jeg vise til Finnfjord Smelteverk som i dag betaler 4 mill. kr i svovelavgift til staten, noe som utgjør noe mellom 35 000 og 40 000 kr pr. ansatt. Økningen fra 4 til 8 mill. kr og fra 35 000 til 70 000 kr. pr. arbeidsplass er høyst dramatisk for Finnfjord Smelteverk, og det kan være forskjellen mellom liv og død for bedriften. Dagens utslipp av SO2 ligger betydelig under grensen i gjeldende svovelprotokoll, slik at det ikke er nødvendig med nye tiltak i nær framtid. I henhold til Göteborg-protokollen skal SO2-utslippene i år 2010 reduseres til 22 000 tonn. Det er med andre ord god tid til å forberede nye tiltak for å tilfredsstille de nye utslippsmålene. Industrien er beredt til å gjennomføre tiltak som bidrar til måloppnåelse. Fra prosessindustriens side er det allerede foreslått bruk av frivillige ordninger for å klare utslippsforpliktelsene. Ved hjelp av frivillige ordninger kan industrien betale for å gjennomføre utslippsreduksjonene som langt på vei er tilstrekkelig for å oppfylle den nye forpliktelsen i Göteborg-protokollen. Dette kan gjøres til langt lavere kostnader enn ved bruk av avgifter. Provenyet for en avgift på 6 kr vil i løpet av to år kunne finansiere renseanlegg som til sammen ville oppfylle Göteborg-protokollens mål. Dagens avgift og en fordobling av dagens avgift gir overhodet ingen miljøgevinst, men har kun ett formål, nemlig å øke pengestrømmen inn i statskassen. Det er også en uakseptabel svekkelse av industriens konkurranseevne.
Erna Solberg (Høyre), 2000-06-16:
Jeg skulle gjerne hatt statsråd Kosmo til stede i salen for å få svar på noen spørsmål knyttet til et forslag som er lagt ut i salen, fra Dag Terje Andersen på vegne av Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre. For etter min mening innebærer dette forslaget et alvorlig brudd med det som tidligere har vært politikken på dette området, og som statsråd Kosmo selv har tatt opp. I verste fall kan dette forslaget medføre at man bryter norsk lov, i alle fall i forhold til de vurderingene som ble gitt da man behandlet Ot.prp. nr. 70 før jul, loven om endringer i forbindelse med utleie av arbeidskraft. I den forbindelse ble det gjort distinkte konkurransemessige vurderinger av den Kristelig Folkeparti-ledede regjeringen knyttet til betalingstjenester i arbeidsmarkedsetaten, hvor det ble understreket at for å være sikker på at det ikke skulle stride mot EØS-regelverket, var det viktig at disse betalingstjenestene ble organisert i et aksjeselskap og holdt på armlengdes avstand fra den andre aktiviteten i A-etaten. Det forslaget som nå ligger på bordet, innebærer at det gjør man ikke lenger. Det forslaget innebærer at man skal innføre betalingstjenester uten den armlengdes avstanden, og uten sikkerhet for riktig prissetting, noe som helt klart er et brudd med alle de premisser som statsråd Dåvøy la til grunn for sitt forslag. Det er etter min mening ganske sjokkerende. Jeg ser at forslaget er innlevert kl. 01.25 i natt, og at det er mulig at han ikke husket hva som ble sagt fra statsråden den gangen. Det forbauser i alle fall meg. Med dette legger man åpent for mer forvirring og problemer på konkurransesiden i arbeidsmarkedet. Den andre biten, som også stod i samme proposisjon, var at for å drive utleie av arbeidskraft i regi av arbeidsmarkedsetaten, måtte det organiseres i et selskap som gjorde at man kunne ha ansatte som ikke nødvendigvis kom inn under lov om statstjenestemenn. Hvis man som det står i dette forslaget, skal innføre utleie av arbeidskraft uten at man har organisert dette som et aksjeselskap, og har tenkt å gjøre det på lik linje med vikarbyråene, altså slik at ansettelsesforholdet og arbeidsgiveransvaret er A-etatens og ikke dem man leier ut til – og det er ikke noe problem, for slik har A-etaten i dag lov til å gjøre det – bryter man altså sannsynligvis, ifølge det den Kristelig Folkeparti-ledede regjeringen sa, den loven og de premissene som gjelder for lov om statstjenestemenn. Jeg synes enten Dag Terje Andersen burde komme og forklare hvorfor de betingelsene som den gang lå til grunn, plutselig ikke lenger eksisterer, eller at noen fra Kristelig Folkeparti kan forklare dette forslaget. For her lager vi rotete regler i forhold til konkurranselovgivningen, i tillegg til at det kan bryte norsk lovverk. Jeg synes det krever et svar. Og jeg vil også gjerne ha et svar fra Arbeiderpartiet på om det som ligger her, betyr at det ikke kommer en stortingsmelding om vikarbyrå, som statsråd Kosmo har varslet skal komme den 23. juni.
Erna Solberg (Høyre), 2000-06-16:
Jeg lyttet til statsråd Kosmos innlegg. I mitt innlegg, som Kosmo da ikke fikk høre, tok jeg opp tre konkrete temaer knyttet til elementer som ligger i dette forslaget, som etter mine begreper står klart i strid med den daværende regjeringen Bondeviks presentasjon av hvordan man måtte organisere betalingstjenester og vikarvirksomhet for at det ikke skulle stride mot konkurranselovgivningen og andre lover, bl.a. lov om statstjenestemenn. For det første oppfatter jeg nå at statsråden indirekte sier at han ikke lenger har som intensjon den 23. juni – som det er blitt varslet i media – å legge frem en melding som går på etablering av et statlig vikarbyrå. Det vil jeg gjerne ha et klart ja eller nei på. Den andre biten jeg lurer på, er da: Er det slik at det plutselig ikke lenger er et problem å drive med utleie av arbeidskraft i regi av arbeidsmarkedsetaten på lik linje med vikarbyråene, altså at det at arbeidsgiveransvaret blir værende i A-etaten, som er den store forskjellen på det de gjør i dag, og det de vil gjøre i fremtiden, ikke lenger medfører behov for å endre lov om statstjenestemenn? Det ble nemlig presentert slik for Stortinget i fjor høst, at da måtte man endre lov om statstjenestemenn for at man ikke skulle komme innenfor denne loven hvis man var i den type forhold. Det tredje er: Er det slik at hele den utredningen som Konkurransetilsynet gjorde av betalingstjenester i regi av arbeidsmarkedsetaten og etableringen av et vikarbyrå, som nettopp sa at det var et behov for at betalingstjenester ble organisert gjennom et aksjeselskap, at man hadde riktig prising og avstand, ikke lenger gjelder, for at vi ikke skal komme i strid med EØS-regelverket og eventuelt få problemer med ESA? Er det slik at alle disse viktige tekniske betingelsene som ble satt for hvordan dette skulle organiseres, som Stortinget altså jobbet med i fjor høst, i løpet av natten plutselig har forsvunnet? Da lurer jeg i så fall litt på det forberedelsesarbeidet som regjeringen Bondevik gjorde, for dette var jo viktige rammebetingelser for hvordan man valgte å gjøre det. Slik jeg ser at arbeidsmarkedsetaten til dels posisjonerer seg i forhold til ny konkurranse, tror jeg det hadde vært veldig viktig at man før man for fullt fikk starte med betalingstjenester, hadde gått skikkelig gjennom hvordan prissettingen og konkurranseflatene i forhold til andre var, og hvordan man kunne sikre at man ikke ble beskyldt for å drive indirekte subsidiering mellom gratistjenestene og det man tar betalt for. Man skal her inn, ifølge flertallet, og være en aktiv konkurrent i et marked hvor det allerede i dag finnes mange private tilbydere. Jeg tror det er registrert noe slikt som 181 ulike vikarbyråer. Det er en aktivt konkurrerende bransje.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-06-16:
Eg skal gjera merksam på at Senterpartiet og Venstre skal vera med på ein merknad om Luftfartsverket på side 160 i innstillinga. Eg ber finansministeren oppklara ei sak som Arbeidarpartiet openbert framstiller sterkt misvisande. Det gjeld volumet på arbeidsmarknadstiltaka. I eit replikkordskifte i samband med utjamningsmeldinga skulda statsministeren meg og Senterpartiet for eit kutt i arbeidsmarknadsetaten i revidert nasjonalbudsjett. Han sa at det ville gå ut over dei aller svakaste, ikkje minst innvandrarar. Han varsla bråstopp i arbeidsmarknadstiltaka dersom forslaget vi er med på, blir vedteke. Arbeidarpartiet gjentek sine angrep i debatten i dag, og dei argumenterer i innstillinga på side 213 for at tiltaksplassar i verkstadindustrien må prioriterast på kostnad av andre. Ein av Arbeidarpartiets eigne ordførarar, Marit Myklebust, ordførar i Eigersund, ein kommune med verftsindustri, har ein artikkel den 14. juni i Stavanger Aftenblad der ho for det fyrste fortel korleis kommunane allereie er i gang med den fornyinga av offentleg sektor som statsministeren varsla at han ville setja i gang, og der ho rettar søkjelyset på dei statlege etatar. Så fortel ho om den situasjonen i verftsindustrien som var i Rogaland for kort tid tilbake, og om behovet for ei ekstraordinær pakke, som vart løyvd i samband med budsjettet for i år, 357 mill. kr, som skulle administrerast frå Arbeidsdirektoratet og fylkesarbeidskontora. No vart heldigvis ikkje krisa så omfattande som varsla, og no er det optimisme å spora. Så fortel Marit Myklebust at arbeidsmarknadsetaten sit «med mange penger, veldig mange penger, så mange penger at Fylkesarbeidskontoret går ut og trygler bedrifter om prosjekt slik at pengene kan bli brukt opp, og de må brukes før året er omme!» Hennar meining er at desse midlane må tilbake til staten for å bli brukte til høgare prioriterte formål. Så seier ho: «Dette kan jo være en prøve-sten for vår regjering. De må vise at det offentlige kan handle raskt og smidig og fornuftig. Flere hundre millioner må ikke forsvinne i et system.» Det er nettopp det som er poenget med det forslaget til kutt på 150 mill. kr som ligg i dag. Det er at dei pengane som vart løyvde til tiltak som det ikkje var nødvendig å bruka så mykje midlar på, skal trekkjast inn igjen for å bli nytta til høgare prioriterte formål. Eg ber finansministeren stadfesta at dette vil han sjå nærare på.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-06-16:
Senterpartiet vil støtta eit nivå på arbeidsmarknadstiltaka som gjer at flest mogleg skal ha høve til arbeid, men òg midla og måten tildelinga blir organisert på, må vurderast nøye til kvar tid. Eg fekk svar frå finansministeren på mitt spørsmål. Men når det er slik at det heldigvis ikkje blir bruk for alle dei 357 mill. kr som vart løyvde ekstra i forhold til verftsindustrien, og nokre parti her står saman om å redusera arbeidsmarknadstiltaka med under det halve og finansministeren framstiller det slik at dei tiltaka som her skulle opprettast, må vidareførast på kostnad av andre, då må i alle fall det tilseia at her er eit stort potensial for ein større fleksibilitet enn i A-etaten i dag. Så har Regjeringa varsla styrkt innsats til behandling av rusmiddelmisbrukarar. Det er Senterpartiet samd i. Men då verkar det rimeleg sjølvmotseiande at det fyrste Regjeringa då kjem med av signal etter det, er å trekkja inn 6 mill. kr nettopp til behandling av rusmiddelmisbrukarar som ikkje vart brukte i fjor, og som kunne vore brukte til å styrkja innsatsen i andre halvår. På dette området kan ein tøya midlane langt. Så vil eg til slutt gje finansministeren ei oppmuntring. Eg reknar med at han no kjem til å ha mykje bekymring og mange tankar i forhold til dei ulike skatteforslaga og signala som er gjevne frå ulike parti i Stortinget. Då vil eg tilrå han å lesa merknadene i utjamningsmeldinga. Der vil han finna ut at han kan kombinera det forslaget som han no skal greia ut, om fritak for skatt på arbeidande kapital, med å påleggja skatt på aksjeutbytte. Det gjev ein fin kombinasjon òg i forhold til fordeling, og han vil sjå at om Arbeidarpartiet går inn for det, vil dei få fleirtal i neste års budsjett.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-06-16:
Jeg åpner innlegget mitt med å fremme forslag nr. 66, som er utdelt på representantenes bord, hvor jeg ber Regjeringen skrinlegge bygging av nytt operahus i Bjørvika. Egentlig trenger ikke det forslaget noen ytterligere kommentarer eller argumentasjon fra min side, for jeg synes de fleste representantene fra Arbeiderpartiet og de fleste representantene fra Høyre i dag har argumentert så sterkt for det forslaget at jeg ser det som helt naturlig at det i dag får et massivt flertall. Det har gjennomgående i debatten både fra Høyres og Arbeiderpartiets side vært snakket om innstramming, budsjettbalanse, press i økonomien, frykt for inflasjon, prisstigning osv. Hvis det medfører riktighet, og hvis de to partiene er så redde for den utviklingen i framtiden, er de virkelig nødt til å gå inn for det forslaget. Da kan ikke de partiene være med på å utløse milliarder til bygging av et operahus i Bjørvika. Så jeg ser fram til den voteringen. Ellers synes jeg det som kommer fram fra de forskjellige representantene fra Arbeiderpartiet, er litt interessant. Representanten Ausdal Starrfelt sa at de ser fram til høsten, for da skal de ta fra de rike og gi til de fattige. Det ble også sagt av andre representanter. Jeg ser også fram til høsten, når Arbeiderpartiet skal ta fra de rike og gi til de fattige, for vi har hatt en hel rekke saker nå i vårsesjonen som Arbeiderpartiet har skaffet flertall for, som vil utløse flere hundre millioner til – jeg nevner bare i korte trekk – nye barnehager, museum, arkiv, bibliotek, sannsynligvis flere hundre millioner til nytt operabygg, flere hundre millioner i økte pensjoner til statsansatte, osv., osv. Og så står de samme partiene her i dag og prøver å gi uttrykk for at de er redde for framtiden i forhold til stramheten i offentlige utgifter. Jeg ser også fram til høstens oppgjør. Det er klart at i forhold til forslag nr. 66 har jeg også merket meg det som skjer. Jeg nevner bare ett punkt: Det kuttes 760 mill. kr på utstyr til sykehusene, fordi en ikke har råd til det. Samtidig er en villig på alle mulige slags måter å bruke milliarder av kroner til å bygge et operahus i Bjørvika. Jeg har merket meg det, og jeg tror også folk flest har merket seg det. Og jeg tror det er det vi kommer til å lese gjennom meningsmålingene som vi får i pressen etter hvert.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-16:
For SV er det viktig at de pengene vi bruker, brukes riktig. Det kan ikke være slik at det viktigste bare er at budsjettpolitikken er stram, den må også være riktig. Og da er det viktig at de kutt man fremmer, hvis man må kutte, også har en politisk begrunnelse. I muntlig spørretime den 31. mai i år hadde jeg en replikkveksling med finansministeren, der han sa at de enkelte kutt på revidert ikke hadde en sterk politisk begrunnelse, og at hvert enkelt kutt i revidert ikke var noe signal om noen politisk endring – da kan jeg kanskje legge det ut sånn: heller ingen politisk retning for denne regjeringen. Finansministeren gjentar jo det også i dag at man kommer til Stortinget med revidert, og så har man noen kutt og så får man se hvordan det går. Det stemmer veldig lite med det ganske kraftige oppspillet finansministeren hadde da han gikk på talerstolen i dag og sa at Arbeiderpartiet vil sikre deg arbeid, rettferdig fordeling og sikre offentlig sektor. Da er man nødt til å innrette de pengene man har, slik at man når disse mål. Jeg synes at man har et forklaringsproblem når man sier at de kuttene man har foretatt i revidert, har kommet mer eller mindre på tilfeldige steder, og at man er villig til å se på nesten alt. Sånn kan det altså ikke være. Ett område som SV hadde et stort ønske om å styrke i denne revideringa, var boligsektoren. Etter behandlinga av utjamningsmeldinga ble statsministeren intervjuet i Dagsrevyen, og han sa at Regjeringas politikk på dette området var å bygge så mange boliger at prisen både på leie og eie gikk ned. Og det må jeg si er et meget ambisiøst mål. Den som har litt greie på tilbud og etterspørsel i et marked, vet at hvis man skal bygge så mange billige boliger at prisnivået går ned, må det bygges enormt. Når SV foreslår 150 mill. kr mer på boligtilskuddet – for det er det som må til hvis man skal få begynt med dette – er ikke Regjeringa med på det. Og da lurer jeg litt på: Når er det vi skal begynne, og hva er ambisjonsnivået til Regjeringa i boligpolitikken? For det er ikke slik at billige boliger kommer dettende ned fra himmelen. De må enten bygges eller kjøpes. Og sånt noe får man altså ikke gjort uten penger. Jeg kunne tenke meg å spørre finansministeren, som jeg regner med også har et ord med i laget når man skal fordele, om det skal bli noen penger til boligsatsing framover. Hvordan skal finansministeren oppfylle statsministerenes løfter om en boligsatsing som skal være så stor at prisen både på leie og eie går ned?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-16:
Kommuneøkonomien vil bli en stor utfordring for Regjeringa framover. Det vil også være helt nødvendig at Regjeringa ved alle neste korsveger velger å samarbeide med det flertallet som ønsker å styrke kommuneøkonomien – hvis ikke, kommer verken statsministeren eller finansministeren til å nå sine mål om mer rettferdig fordeling og bedre velferd. Det er altså helt nødvendig. Når statsministeren nå er til stede i salen, kunne jeg tenke meg å spørre ham om det jeg spurte finansministeren om i går. Jeg hørte med interesse statsministeren i Dagsrevyen, etter behandlinga av utjamningsmeldinga, uttale seg om boligpolitikk, der teknikken var å bygge så mange boliger at prisen gikk ned – både på utleie- og eierboliger. Regjeringa har sjøl sagt at det trengs minst 20 000 nye utleieboliger de neste fem åra bare for å dekke det mest prekære behovet. Når SV da foreslår i revidert 150 mill. kr – som kunne gitt et lite tilskudd til 1 000 boliger, litt mer til 500 boliger – og en satsing på 3 000 boliger hvert år, har vi dessverre ikke Arbeiderpartiet med oss når vi skal være konkrete. Og det må vi være. Når skal denne offensiven settes i gang? Og hvor stor skal den være? Så til stramheten i budsjettet. Jeg er helt enig med finansministeren i at vi må ha en budsjettpolitikk som sikrer full sysselsetting – fullere sysselsetting enn vi har i dag, for det er faktisk opp imot 70 000 som er ledige. Men da er det vel ikke noe særlig godt tiltak å foreslå at man skal gjøre det dyrere og mer risikabelt for arbeidsgivere å ansette folk med helseproblemer eller funksjonshemninger, ved at de skal betale mer av sjukepengeperioden. Fører det til at flere blir sysselsatt, eller fører det til at færre blir sysselsatt? Det er slik at hvis man bygger boliger, bidrar det positivt til sysselsettingen. Hvis man kutter når det gjelder SND og andre distriktspolitiske virkemidler som skal brukes til å få små og større bedrifter opp og stå, bedrifter som skal skaffe arbeidsplasser i framtida, er vel heller ikke det noe særlig godt bidrag til at sysselsettingen skal gå opp. Det er vel også slik at de pengene som trekkes inn fra privat forbruk, har en like sterk innstrammingseffekt som de man trekker inn fra alle gode tiltak. Jeg tror heller ikke det er spesielt mer skadelig for sysselsettingen om man bruker mer penger i kommuneøkonomien og mindre penger f.eks. på fregatter.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2000-06-16:
Først for ordens skyld: Tidligere var det forholdsvis uvanlig at statsministre deltok i debatter om revidert nasjonalbudsjett, men jeg mener at det må være fullt mulig å velge den form man ønsker fra Regjeringens side. Vi har også hatt andre statsråder i debatten, og spesielt finansministeren har deltatt. At sentrumsregjeringen deltok noe mer aktivt, var jo et valg de gjorde, men spesielt under Gro Harlem Brundtlands regjeringstid var det ofte at statsministeren ikke deltok i debatten om revidert nasjonalbudsjett. Når det gjelder kommuneøkonomien og den ene milliarden, er det det å si at vi har varslet en milliard ekstra til kommunene for inneværende år. Det skyldes at man har ulik regnskapsførsel, ulike pålegg og ulikt regelverk når det gjelder feriepenger for staten og for kommunene. For staten er det ikke noen avsetninger, der kommer utbetalingen i 2001 når utvidelse av ferien skal finne sted, mens for kommunene er det et annet regelverk, nemlig at de blir pålagt en tvangssparing eller tvangsavsetning i inneværende år på 1 milliard kr, som da hadde betydd en reell inndragning eller redusert aktivitet i kommunene på 1 milliard kr. Men pengene skal fra kommunenes side først utbetales i 2001, og for å nøytralisere det, slik at vi altså ikke får minus 1 milliard, men kommer i null i forhold til aktivitetsnivået i kommunene, har vi varslet at det skal vi kompensere, og siden det er for å komme opp igjen i null, er ikke det aktivitetsøkende, men det er aktivitetsnøytraliserende – at de først får minus en milliard, og så får de en milliard tilbake fra staten. Vi mener derfor den måten vi har varslet at vi har tenkt å håndtere dette på budsjettmessig, er fullt ut forsvarlig. Når det gjelder 2001, har vi varslet hva vi har tenkt å komme med i kommuneøkonomiproposisjonen, og det vil bli fulgt opp i statsbudsjettet for 2001, som vi nå arbeider med. Når det gjelder 2002, har vi for det første ikke kommet noe særlig langt når det gjelder arbeidet med verken kommuneopplegget eller budsjettopplegget, men der vil de totale utgiftene til kommunene være avgjørende når vi til slutt setter sammen opplegget, inklusiv de utgiftene de da har til feriepenger. Men da vil det ikke lenger være mulig å øremerke på samme måte som man gjør i inneværende år, for for inneværende år vet vi at vi får en merbelastning på 1 milliard kr, som vi kompenserer.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2000-06-16:
Fordi representanten Hagen, både fra denne talerstolen flere ganger i dag og i mange andre sammenhenger, etter min vurdering skaper unødig usikkerhet om kommuneøkonomiopplegget, og kanskje også litt forvirring om hva som er konsekvensen av feriepengene, skal jeg prøve å klargjøre det en gang til. For inneværende år har vi gitt en kompensasjon på 1 milliard kr. Det er fordi de ekstra feriedagene var en uforutsett utgift – som riktignok kommer til utbetaling neste år, men som en avsetning i år. Og fordi det da er tvungen sparing, mener vi det er fullt ut finanspolitisk forsvarlig å kompensere det nå i år. Det er helt riktig at det også skal være en avsetning neste år – altså i 2001 – for 2002. Det vil være blant de ting vi tar hensyn til når vi fastsetter det endelige kommuneopplegget i statsbudsjettet, for situasjonen er jo den at kommuneopplegget slik det nå er vedtatt i Stortinget, først blir endelig fastsatt når man vedtar budsjettet utpå høsten. Det har slått ut i ulike retninger for kommunene i ulike år. For eksempel var det slik at når det gjaldt budsjettet for 1997, plusset Stortinget på kommuneopplegget, som da var vedtatt i juni, med – jeg tror det var – 3-4-5 milliarder kr, fordi man mente at situasjonen var vesentlig mer alvorlig i november/desember enn den var i juni samme år. Omvendt var det slik at Stortinget høsten 1999 reduserte bevilgningene til kommunene med 1 eller 1,5 milliarder kr – jeg skal være litt forsiktig med nøyaktig beløp, det var i hvert fall et milliardbeløp – i forhold til hva som var vedtatt i kommuneopplegget, bl.a. fordi det hadde vært økt skatteinngang, slik at man totalt sett mente at man kom likt ut. Det illustrerer bare at Regjeringen på selvstendig grunnlag før vi legger fram budsjettet, må foreta en totalvurdering av kommunenes økonomi, og så, når vi tar hensyn til kostnadsvekst og andre utgifter, redusert skatteinngang eller økt skatteinngang og andre faktorer, presentere et samlet kommuneopplegg i statsbudsjettet som ivaretar intensjonen i det kommuneopplegget som er vedtatt. Det vil vi gjøre i statsbudsjettet. Så vil vi legge det fram for Stortinget, og så kan Stortinget debattere og diskutere det, og helt sikkert også foreta justeringer i det, før det endelige budsjettet vedtas. Det er slik man vanligvis håndterer kommuneopplegget. Derfor er det som nå er vedtatt i juni, retningsgivende. Men de endelige tallene vil bli vedtatt når budsjettet legges fram, og da tar vi også hensyn til faktorer som økt avsetning til feriepenger. – Jeg håper det var klargjørende.