Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2008-12-05:
Jeg har lyst til å starte med et sitat fra Høyres merknader i finanskomiteens innstilling: «Disse medlemmer viser til at statsbudsjettet for 2009 er Regjeringens siste». Det er det vel kanskje litt tidlig å slå fast. Det vi kan enes om, er at det er det siste i denne stortingsperioden, men det gjelder faktisk også for opposisjonen. Sett i det perspektivet, og med opposisjonspartienes opplagte ambisjoner for valget i 2009, er de alternative budsjettforslagene forbausende lite samkjørt, også i den budsjettinnstillingen vi skal behandle i dag. Der opposisjonen er mest samstemt, er i opplistingen over alt de mener Regjeringen ikke har fått til. Det er ikke småtterier: Budsjettet er lite ambisiøst, det er dårlig tilpasset de utfordringene vi står overfor, vi har tre tapte år i fattigdomsbekjempelse bak oss, osv. osv. La oss repetere lite grann: Under forrige regjering økte antallet fattige, det ble gjennomført usosiale kutt, og arbeidstakerrettigheter ble forsøkt svekket på mange områder. Det var prisen å betale for den såkalte dynamiske skattepolitikken. Så fort denne regjeringen overtok, ble mye rettet opp, og fattigdomssatsingen ble økt betydelig allerede etter tre uker. En halv milliard da ble til 700 mill. året etter. Med 336 mill. i fjor og 1,249 milliarder for neste år blir det til sammen en økning på nesten 3 milliarder kr. Nå blir kvalifiseringsprogrammet landsdekkende, og sosialhjelpssatsene økes igjen med 5 pst. reelt. Bostøtten utvides til å omfatte 50 pst. flere og blir på 1,9 milliarder kr når den er ferdig utbygd. Vi har igjen hatt et historisk trygdeoppgjør, der minstepensjonister og unge uføre fikk et betydelig påslag. Målet er et minstenivå på 2 G i 2010. Minsteytelsene i de midlertidige stønadene økes. Samlet snakker vi om utgifter på godt over 2 milliarder kr. Ungdomsgarantien gjeninnføres, og handlingsplan 2 med åtte nye tiltak mot sosial dumping er på plass. Dette kommer i tillegg til mange større og mindre tiltak fordelt på flere departementers områder. Arbeidsmarkedstiltakene holdes på et historisk høyt nivå sett i forhold til ledigheten. Den nye diskriminerings- og tilgjengelighetsloven iverksettes sammen med ny plan- og bygningslov, og handlingsplan for gjennomføring kommer. Opposisjonen hevder på sin side at moderniseringen av offentlig sektor har stoppet opp. Nei da, den har ikke det, den har bare antatt nye former. Det er ikke veldig moderne å kutte i fellesgoder for å finansiere skattelette for de få. Ikke virker det heller, jf. Aftenposten i dag, der Statistisk sentralbyrå sier at 19 milliarder kr i skattelette bare gir 2 500 jobber. Det er heller ikke veldig moderne å strupe kommunene økonomisk, slik at også de må kutte i viktig velferd. 28 milliarder kr i pluss er mye bedre og mer moderne. Nav-reform, forenklinger i stønader og tiltak skal avbyråkratisere saksbehandlingen og gi bedre tjenester. Det er vel også ganske moderne? Fremskrittspartiet hevder på sin side at antall fattige har steget kraftig siden den rød-grønne regjeringen overtok. Jeg lurer på hva de bygger slike påstander på. At det er 200 000 flere i jobb? At det har blitt 20 000 færre på sosialhjelp? At antall årsverk i kommunene er økt med 37 000? At snart 5 500 av de svakest stilte har startet et kvalifiseringsløp som faktisk ser ut til å virke? At de siste tilgjengelige inntektstallene viser at inntekten til de 10 pst. rikeste vokste fram til 2005, for så å gjøre en knekk nedover? At inntekten i det nederste 10 pst.-intervallet viste en knekk oppover fra 2005? Opposisjonen er relativt høyrøstet i sin kritikk av Regjeringen og stortingsflertallets fattigdomspolitikk. Men hvor er opposisjonens alternative handlingsplan mot fattigdom? Vi burde vel kunne forvente et synlig og samlet alternativ? Men det er ganske vanskelig å finne. Regjeringen har ikke tatt finanskrisen inn over seg, heter det, samtidig som særlig Fremskrittspartiet, men også til dels Høyre, serverer den samme gamle skattelettepolitikken, selv om de fleste andre nå mener at markedsliberalismen står for fall. Og konsekvensen er som før, usosiale kutt. Fremskrittspartiet kutter for sikkerhets skyld hele kvalifiseringsstønaden, utdanningsstønaden for enslige forsørgere, mens Høyre kutter i arbeidsmarkedstiltak, ventelønn og dagpenger. Med Fremskrittspartiets opplegg ryker mye av stillingsbudsjettet i Nav, handlingsplan mot sosial dumping, og 16 000 uførepensjonister må skaffe seg jobb rett over nyttår. Sammen med Høyre har Kristelig Folkeparti med dette budsjettet sagt opp IA-avtalen, mens Venstre som Høyre kutter i tiltak. De fjerner nettolønnsordningen for sjøfolk, øker renten i Husbanken og strammer inn på bilordningen for funksjonshemmede. Beklager, men jeg er altså ikke i stand til å finne opposisjonens alternative fattigdomspolitikk midt oppi alt dette. For de fattige og de fleste av oss andre vil det nok heller lønne seg å satse på den handlingsplanen og beredskapen som Regjeringen har fremmet, både for å bekjempe fattigdom og for å møte de utfordringene konjunkturnedgangen kommer til å stille oss overfor.