Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2015-06-16:
Mens andre europeiske land fortsatt sliter med ettervirkningene av finanskrisen, har vi i Norge et godt utgangspunkt for å løse nye oppgaver. Vi trenger ikke å kutte i statsbudsjettet. Vi kan velge hvor vi skal bruke de nye pengene vi fortsatt har til disposisjon hvert år. Prioriteringene blir ikke mindre viktige av den grunn. De valgene vi gjør nå, vil ha betydning for folk, og for hvordan samfunnet vårt vil være mange år fram i tid. Og vår tid har mange uløste oppgaver. Mange av disse oppgavene er det kommunene som skal løse. Befolkningsvekst, flere eldre, byer som vokser, lokalsamfunn som trenger vekst, bosetting av flyktninger og klimaendringer er velkjente stikkord for hva kommunene forventes å håndtere. Nå er ledigheten over 4 pst., for første gang på ti år. Også det berører kommunene og stiller nye krav til kommunene og til fylkeskommunene. Derfor prioriterer Arbeiderpartiet skole, helse og eldreomsorg for alle framfor skattekutt til noen få. Det gikk vi til valg på i 2013. Vi foreslår 3 mrd. kr mer til kommunene til neste år utover regjeringens opplegg: 2 mrd. kr for å styrke de frie inntektene i kommunene og fylkeskommunene og 1 mrd. kr til konkrete satsinger i barnehage, skole, forebyggende helse og eldreomsorg. Siden vi nå nærmer oss en ny valgkamp, er det grunn til å minne om hva som ble sagt før forrige valg. Før stortingsvalget i 2013 gikk samtlige norske partier til valg på å satse på skolen. Høyre var ikke noe unntak. Men det Høyre glemte å nevne, var det som sto med liten skrift, at skattekutt var aller viktigst for dem. Skattekutt-taksameteret står nå på 12 mrd. kr, og det er 12 mrd. som alternativt kunne vært brukt i kommunene og på å investere i kunnskap for framtiden. Den norske skolen er god og i framgang, men det er fortsatt for store forskjeller i hva elevene lærer, og for mange faller fra i videregående opplæring. For å satse på skolen må vi sørge for at den enkelte kommune har handlingsrom til å kunne prioritere, styrke og utvikle skolene sine. Der er vi ikke i dag. Samme dag som kommuneproposisjonen ble lagt fram, la Utdanningsforbundet fram en spørreundersøkelse blant sine medlemmer der flertallet sier at de har opplevd en negativ utvikling i skolens økonomi. Utdanningsforbundet har ganske treffende pekt på at rikspolitikken og virkeligheten i skolen ikke henger sammen, og kaller dette en frontkollisjon mellom nasjonale ambisjoner og kommunal virkelighet. Arbeiderpartiets forslag om å styrke de frie inntektene til kommunene ville gitt kommunene større handlingsrom for å satse på skolen. Vi foreslår dessuten å sette av penger for å sikre at elevene får den oppfølgingen de trenger for å kunne lese, skrive og regne når de går ut av andre klasse, og vi foreslår en egen utstyrspakke for yrkesfag. Eldreomsorgen var også et sentralt tema før valget i 2013. For Fremskrittspartiet ble det framstilt som en hovedsak. Den gangen sa partileder Siv Jensen til VG: «I dag har vi en situasjon der det er opp til hver enkelt kommunepolitiker å avgjøre om Fru Hansen skal få en sykehjemsplass. I mange kommuner må de kanskje kutte andre steder for at de skal ha råd til Fru Hansens sykehjemsplass.» Siv Jensen slo veldig tydelig fast at det ikke skulle stå på pengene. Det var behovene som skulle styre, og ikke budsjettene, og det skulle bli slutt på at kommunens økonomi avgjorde hva slags omsorgstilbud man fikk. Nå har Fremskrittspartiets partileder blitt finansminister, og vi kan slå fast at kommunenes økonomi er avgjørende for hva slags omsorgstilbud man får. Vi kan også slå fast at med Fremskrittspartiet i regjering svekkes kommunenes økonomiske muligheter for å bedre omsorgen. Til neste år har regjeringen varslet mellom 4 og 4,5 mrd. kr i økte frie inntekter til primærkommunene. Når man trekker fra regningene knyttet til demografi, pensjon og de ulike føringene som er lagt på pengene, er økningen reelt et sted mellom 400 og 900 mill. kr i frie inntekter. Det kommer ikke til å gi noe løft for eldreomsorgen, særlig ikke når vi samtidig vet at magre kommuneopplegg fra Høyre-Fremskrittsparti-regjeringen sammenfaller med en betydelig svikt i kommunenes skatteinntekter. Da Fremskrittspartiet var i opposisjon, mente de at skattesvikt i kommunene skulle kompenseres som et prinsipp. Nå mener regjeringen at skattesvikt ikke skal kompenseres som et prinsipp, selv om Stortinget tverrpolitisk var enig om å kompensere skattesvikten både i 2004 og under finanskrisen. For innbyggerne i norske kommuner betyr regjeringens nye prinsipp at man så langt har tapt over 2 mrd. kr som kunne vært brukt i eldreomsorgen. I stedet for å bygge ut velferdstjenestene ser mange kommuner seg nå nødt til å kutte i tjenestene, eller de gjør som regjeringspartienes partifeller i Bergen og Stavanger gjør, de innfører eller øker eiendomsskatten. Det er ingenting i rapportene fra kommunene eller i hverdagen i eldreomsorgen som tyder på at de 2 milliardene man mistet i fjor, ikke ville ha kommet godt med, tvert imot. I går advarte Rådet for sykepleieetikk i avisen Vårt Land mot bruken av såkalt tvangspysj. Etikkrådet er bekymret for at dressen brukes for å spare tid, og at det ikke er pasientens beste som er begrunnelsen. Å skifte på senger er tid- og ressurskrevende hvis det er få nattevakter på jobb. Det er veldig mye bra å si om norsk eldreomsorg. Og jeg mener ikke at vi skal ha en debatt der vi svartmaler den. Samtidig er tvangspysjsaken et symptom på at hverdagen i eldreomsorgen er svært presset mange steder fordi pasientene er mange, og de ansatte for få, med for liten tid. Også dette har med kommuneøkonomien å gjøre, fordi kommuneøkonomien er det som avgjør om kommunene kan ansette flere, som avgjør om de ansatte får nødvendig opplæring og faglig påfyll, og som avgjør om det er tilstrekkelig rom for veiledning og etisk refleksjon i en hektisk hverdag. Veien til gode kommunale tjenester går gjennom en god kommuneøkonomi og nok ansatte med riktig kompetanse. Derfor foreslår Arbeiderpartiet å styrke kommuneøkonomien, men også å gjennomføre en kompetansereform for å satse på de ansatte. I dag bekreftet Statoil at selskapet skal kutte nærmere 2 000 arbeidsplasser. Også i andre bransjer og bedrifter blir mammaer og pappaer, med huslån og feriedrømmer, oppsagt eller permittert. Stortingets aller viktigste jobb er å gjøre det vi kan for å gi folk en ny sjanse og en ny jobb så raskt som mulig. Her kan også kommunene og fylkeskommunene gjøre en forskjell, sånn som Hasvik kommune på finnmarkskysten gjorde det for ti år siden, etter at samtlige tre hjørnesteinsbedrifter hadde gått konkurs. Kommunen gjennomførte en vellykket omstilling, bedriftene er i gang igjen, og folketallet øker. Et lite, men viktig virkemiddel som kommunen hadde, er det kommunale næringsfondet, og derfor er Hasvik kommune naturlig nok lite glad for at regjeringen har kuttet i de regionale utviklingsmidlene, som igjen har ført til kutt i deres kommunale næringsfond. For til tross for iherdig innsats, nyetableringer og vekst i folketallet tilhører Hasvik kommune gruppen av 386 kommuner som taper på regjeringens omfordeling som følge av å gjeninnføre den kommunale selskapsskatten når man legger sist tilgjengelige tall til grunn. Det er viktig å støtte opp om kommunens arbeid for å skape nye arbeidsplasser, men regjeringens måte å gjøre det på, er både urettferdig og lite målrettet. Jeg har møtt svært få ordførere som ikke er opptatt av å skape nye arbeidsplasser, men kommunene stiller med svært ulikt utgangspunkt. Det er ikke tilfeldig at Meløy kommune taper på regjeringens opplegg etter at hjørnesteinsbedriften REC i Glomfjord gikk konkurs, og det er heller ikke tilfeldig at Stavanger-området vil være det området som kommer best ut etter gode år for petroleumsnæringen. Spørsmålet er hvordan dette vil se ut for Stavanger når systemet skal innføres i 2017, med mer usikre tider for olje- og gassnæringen. Det Stavanger trenger, er ikke medkonjunkturpolitikk, det er motkonjunkturpolitikk. Stavanger er en av de kommunene i landet som er hardest rammet av skattesvikten i kommunene, og for Stavanger ville det monnet betydelig mer med en generell styrking av kommuneøkonomien og kompensasjon av skattesvikten. I Stavanger og i landets øvrige kommuner er det lokalpolitikere med ambisjoner for skole, helse og omsorg. Arbeiderpartiet er på lag med dem. Jeg tar opp de forslagene som Arbeiderpartiet er med på.