Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2011-03-22:
Jeg er enig med dem som sier at dette er en viktig debatt. Med de utfordringene som vi har fremover, blir det nok ikke siste gangen vi debatterer dette. For Høyre er kompetanse en forutsetning for å nå målet om god kvalitet i helse- og omsorgstjenesten, og det forutsetter fagkunnskap. Ansatte i denne sektoren driver et døgnkontinuerlig tilbud av høyspesialisert behandling, omsorg og pleie. Det finnes trolig ingen andre sektorer som krever så mye av de ansatte, og som bidrar med så stor verdiskaping i ordets rette forstand. Det kan derfor ikke reduseres til bare et spørsmål om antall ansatte, men må dreie seg om kvalitet og kompetanse. Arbeidet med Samhandlingsreformen har vist en bred politisk enighet om at den kommunale helse- og omsorgstjenesten skal ta et større ansvar for forebygging, behandling og rehabilitering i årene fremover. Det er imidlertid betydelig uenighet om virkemidlene. Regjeringen har foreslått at økt ressursoverføring til kommunene skal vurderes fra år til år i budsjettsammenheng, og går inn for at kommunene skal ta en del av sykehusregningen. Høyre har stilt krav om en konkret opptrappingsplan for å ruste opp kommunene med kompetanse og kapasitet. Vi vil ikke godta at pasientene blir taperne i en reform der kommunene får ansvar for oppgaver som de ikke har forutsetning for å håndtere. Hvis kommunehelsetjenesten skal bli en attraktiv arbeidsplass, må det være større fagmiljø og bedre mulighet for fagutvikling og forskning. Høyre vil investere mer i kompetanseutvikling for de ansatte, slik at de er rustet til å ta et større ansvar og samtidig opplever arbeidsplassen som faglig stimulerende. Vi vil styrke tilbudet om undervisningssykehjem og undervisningssykepleie, og mener det er behov for en særskilt satsing på kompetanse om habilitering og rehabilitering samt omsorg ved livets slutt. Til tross for at den kommunale helse- og omsorgstjenesten står overfor stadig større faglig utfordrende oppgaver, er andelen ufaglærte i sektoren over 30 pst. Ved behandlingen av stortingsmeldingen om omsorgspolitikken i 2007 gikk Høyre inn for en økt andel sykepleiere og annet helsepersonell i omsorgstjenesten samt en målsetting om at alle ansatte som jobber med pasientbehandling, skal være faglærte. Vi innser at dette er ambisiøst, og at det er langt fram til målet. Men for oss er det viktig å holde oppe en målsetting som viser at helse- og omsorgstjenester er så viktige og krevende oppgaver at fagkunnskap er en forutsetning for å kunne ivareta dem på et forsvarlig vis. Vi ser eksempelvis at omfanget av feilmedisinering er urovekkende høyt, og at det gis for mange dispensasjoner for medisinhåndtering på grunn av mangel på sykepleiere. Økt fagkompetanse vil gi både ansatte og brukere større trygghet. Kravet om fagkompetanse innebærer også en anerkjennelse av disse livsviktige funksjonene i samfunnet. Dessuten vil en slik målsetting tvinge fram en nødvendig investering i et kunnskapsløft for ansatte i helsesektoren. Det er nødvendig med flere årsverk, men vi kan ikke telle oss fram til gode helse- og omsorgstjenester. Vi trenger både varme hender og kloke hoder. Høyre er kritisk til at regjeringen viderefører en politikk der ufaglærte pålegges oppgaver de ikke er kvalifisert for, i mangel av fagfolk. Dette underkjenner den viktige og krevende oppgaven det er å ivareta syke og pleietrengende mennesker. Undersøkelser viser dessuten at når omsorgsarbeiderne er høyt kvalifisert, trengs det faktisk færre. Av de omsorgsarbeiderne som nå har blitt ansatt, som statsråden nevnte, er faktisk bortimot 3 000 ufaglært. Norge har et kjønnsdelt arbeidsmarked, og mange kvinner med høy kompetanse i offentlig sektor kommer dårligere ut lønnsmessig enn ansatte i tilsvarende stillinger. Det rammer særlig sykepleierne, som har sakket akterut i lønnsutviklingen. Høyre har foreslått en «kompetansepott» for offentlig sektor i årene fremover, som fører til et lønnsløft for utdanningsgruppene. Det vil være en god investering for å sikre rekruttering og bemanning, og gi bedre kvalitet i tjenestene, slik at vi står bedre rustet til å møte utfordringene som kommer fremover. I tillegg vil det være større muligheter for mer fleksible arbeidsordninger, som f.eks. ved prosjektet i Bergen, som interpellanten og statsråden også nevnte. Det er viktig. Vi må også øke utdanningskapasiteten for helsefagarbeidere. Vi får håpe at de mange gode tiltakene som statsråden også nevnte og har redegjort for, vil gi resultater. Og som statsråden sa: Det er gjort mye, men vi kan ikke hvile på våre laurbær.