Svein Flåtten (Høyre), 2008-06-20:
Jeg skjønner finansministerens irritasjon og bekymring over de beregningene som nå kommer fra Statistisk Sentralbyrå som viser at den dynamiske skattepolitikken virker. Det sparker jo bena helt vekk under den retorikken som den rød-grønne regjeringen har bygd på, nemlig at skattereduksjoner er en fare for velferden. Det viser seg jo nå at de tvert imot bidrar til å øke veksten i økonomien. Det står altså ikke mellom velferd og skattelette. Tallene fra SSB viser at det finnes betydelige dynamiske vekstvirkninger ved å redusere skattene. Det stimulerer først og fremst flere til å jobbe - og noen til å jobbe mer. Det bidrar til økt vekst, økt kjøpekraft, som igjen gir statskassen økte inntekter. Det er ikke et enten-eller, men et både-og, slik Høyre til kjedsommelighet har sagt og faktisk hatt støtte for fra fremtredende økonomer. Nå støttes det også av SSB. Så sier byrået at deres beregninger er beheftet med usikkerhet om hvor store virkninger det er. Men virkningene finnes. De kan være større, de kan være mindre. Det kan være korttidsvirkninger, det er antakelig betydelige langtidsvirkninger. Skattelettelser er altså grunnleggende positivt for den totale skatteinngangen og for samfunnet. Men uansett om det hefter usikkerhet ved disse beregningene, er det klart at det er mindre usikkerhet ved en slik modellberegning etter anerkjente metoder, enn det er rundt det rød-grønne utsagnet om at skattelettelser gir et lavere velferdsnivå. Det er ingen beregninger. De må være politiske i så fall. Det er ren retorikk som nå er avslørt. Statistisk Sentralbyrå har gitt dette utsagnet et ulivssår som jeg tror det skal bli ganske vanskelig å lege. Helt fra valgkampen i 2005 har omkvedet fra Regjeringen og de rød-grønne vært at man vil erstatte skattelettelse med velferd. Nærmest hver eneste bevilgning over statsbudsjettet har vært full av rituelle besvergelser om at nettopp denne bevilgningen skyldes at denne regjeringen prioriterer velferd før skattelettelser. Og når man ser den formidable totale skatteinntekten, tror jeg også folk skjønner at dette ikke kan være den hele og fulle sannhet - kanskje er det heller tvert imot. Men nå synes neste forsvarsposisjon fra de rød-grønne å være at det bare er de som er uten jobb, i lavinntektsgrupper osv., som reagerer på skattereduksjoner ved å øke arbeidstilbudet sitt. Det er antakelig også et lite vederheftig utsagn. Det er all grunn til å tro at med et innslagspunkt for toppskatten i dag på 420 000 kr vil en betydelig økning av toppskattegrensene kunne bety mye for hvor mye folk i disse inntektsgruppene vil arbeide. Vekst er ikke bare antall mennesker i arbeid, det er også det totale volumet. Jeg vil tro at mange som nå opplever at rentene under finansminister Halvorsen har økt 14 ganger, vil si at lønnen deres på litt over 420 000 kr, med toppskatt, ikke er tilstrekkelig. De vil ønske å arbeide mer, og kanskje vil lettelser i skatten tilsi at de gjør nettopp det. Kanskje er det også en dyd av nødvendighet når renteutgiftene og økningene der slår inn også for de litt høyere inntektsgruppene. Det er nemlig ikke slik at så fort folk tjener litt over toppskattegrensen, så etterspør de bare kortere arbeidstid, lengre ferier, mer fritid og statlig betalt velferd på de fleste områder. Folk etterspør også muligheten til selv økonomisk å håndtere sitt eget liv, selv ta ansvar for hus, hjem, familie, og selv av og til kunne finne private løsninger med valgmuligheter. Kort sagt: Det moderne menneske ser etter en mer mangfoldig tilværelse. Da er skattenivået og det som blir igjen av egen inntekt, en viktig premiss for hvilke veivalg en tar i forhold til sitt eget arbeidstilbud. Jeg tror at finansminister Halvorsens bastante avvisning av den dynamiske skattepolitikken her i dag er en melding til alle dem som står opp hver morgen i dette samfunnet og som er engasjert i norsk samfunnsliv, som arbeidstakere, som selvstendig næringsdrivende, som eiere i norske bedrifter som jobber åtte, ti eller tolv timer hver dag for å skape verdier til seg selv - ja, til sine egne familier, ja, som de kan leve av, men som de også vet at samfunnet får en økt vekst av, og der økte skatteinntekter bidrar til den velferden som også de er interessert i. Finansminister Halvorsens beskjed er at hun vil anstrenge seg til det ytterste for å vise at deres innsats ikke betyr noe, og at den dynamiske skattepolitikken er en illusjon.