trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2021-06-10:
Jeg tror en av årsakene til at det ikke har blitt så stor økning i antallet midlertidige ansettelser, er bl.a. at veldig mange rød-grønne kommuner har avstått fra å benytte seg av det regelverket som regjeringen har innført, men også at en veldig stor andel av dem som tidligere ville vært midlertidig ansatt, nå heller er innleid arbeidskraft. Det kan nok være en forklaring på at man ikke har sett den økningen som man frykter der. Et annet område hvor man fryktet en veldig stor endring fra regjeringens side – Erna Solberg sa at det var hennes største nederlag som statsminister det året – var innstrammingen som Stortinget vedtok, mot høyresidens stemmer, av innleie. Det har tvert imot ført til at flere bedrifter nå søker etter å opprette tariffavtaler. De søker etter flere lærlinger. Innser statsråden at skremslene fra høyresiden når det gjaldt innstrammingene av innleie, var feil?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2021-06-10:
Det må jo være litt vanskelig for Høyre, og det er i hvert fall vanskelig for utenforstående å skjønne hva Høyre egentlig mener. Man sier på den ene siden at man fremmer forslag til de innstrammingene som kom. Samtidig sa Erna Solberg at det var hennes største nederlag. Margret Hagerup fra Høyre var usigelig trist på vegne av bemanningsbransjen den dagen. Så her henger jo ikke Høyre på greip når det gjelder sitt syn på innleie. Men faktum er at når det nå har gått over to år med det nye regelverket, ser vi at de negative skremslene som høyresiden kom med, slo fullstendig feil. Vi ikke hørt om en eneste rapport om et eneste prosjekt som er forsinket eller avbrutt som følge av dette, verken i store eller små bedrifter. Tvert imot har det ført til at flere ønsker å inngå tariffavtaler. Det er en ønsket effekt, og flere søker nå etter lærlinger. Høyre-statsråden svarer ikke på dette: Innser han at det var feil å advare mot de innstrammingene som Stortinget vedtok?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2021-06-10:
Senterpartiets Per Olaf Lundteigen kommer med påstander om Arbeiderpartiets syn på arbeidsliv og EØS-avtalen som jeg er nødt til å kommentere. For det første er vårt syn på EØS-avtalen at vi står fjellstøtt på den. Det må være en forutsetning for en ny rød-grønn regjering at vi styrer basert på den avtalen. Det var også LOs nylig avholdte representantskap veldig tydelig på, at basisen både for LO og for en ny regjering må være EØS-avtalen, at den må ligge til grunn. Det er fordi det er en gjennomregulert avtale som sikrer Norge tilgang til et veldig viktig marked for oss. Men det er også fordi – og det er det Per Olaf Lundteigen og Senterpartiet har misforstått helt fundamentalt – fagbevegelsen ikke er en proteksjonistisk bevegelse. Fagbevegelsen er i sin sjel en internasjonal bevegelse som handler om solidaritet ikke bare for meg, men for alle rundt meg, og som handler om at vi må beskytte den lille mann, vi må beskytte arbeidstakeren, vi må beskytte familien. Det er formålet som politikken må ha, og derfor må politikkens ansvar være å beskytte fagbevegelsen. Jeg har ikke sett et eneste forslag fra verken Rødt, SV, Senterpartiet eller noe forbund i fagbevegelsen som handler om å forhindre sosial dumping og forhindre arbeidslivskriminalitet som ikke på en eller annen måte lar seg gjennomføre i henhold til EØS-avtalen – ikke et eneste forslag. Det finnes forslag som vi ikke støtter – også i dagens debatt, bl.a. forslag som både Senterpartiet og Rødt har fremmet – som plasserer ansvaret på EØS-borgeren i stedet for der det hører hjemme, på landets myndigheter og på arbeidsgivere. Det å plassere enda mer ansvar på EØS-borgeren er usolidarisk. Jeg mener det er på tide at Rødt og Senterpartiet svarer for det menneskesynet det representerer. De forslagene vi står sammen med Senterpartiet og SV om, ville jo representere en storstilt opprydding i arbeidslivet. Jeg skulle ønske meg at man fokuserte på hvordan vi i fellesskap kan rydde opp i arbeidslivet, i stedet for sånne angrep som Per Olaf Lundteigen presterer. Arbeiderpartiet er det eneste partiet som følger opp Fellesforbundets landsmøte om innstrammingen i innleie. Ingen andre partier følger det opp 100 pst. Det gjør Arbeiderpartiet.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2021-06-10:
Jeg takker komiteen for samarbeidet i denne og mange saker nå i tiden før sommerpausen og valgkampen. Vi skiller oss ganske tidlig fra hverandre i komiteens innstilling, og derfor vil jeg konsentrere innlegget mitt til å tale på vegne av Arbeiderpartiet. Rødt har fremmet forslag som de hevder skal gi en mer slagkraftig fagbevegelse, men som i realiteten vil føre til det stikk motsatte. Forslaget om å lovfeste ting som er nedfelt i hovedavtalen, er grep som vil gjøre det uvesentlig for folk og virksomheter å være organisert. Å foreslå at Stortinget skal ta en aktiv rolle når det gjelder partenes rettigheter og våpen ved arbeidskonflikt, er en utvikling som jeg på det sterkeste vil advare imot. Den siste tiden har det kommet ganske mange angrep på den norske modellen. Partier på Stortinget har fremmet forslag om minstelønn i Norge, ledende politikere har kommet med synspunkter på hvilke arbeidstakere som fortjener et godt lønnsoppgjør og ikke, og nå fremmes forslag om å gjennomgå partenes legitime våpen ved konflikt, samt at Stortinget skal ta en aktiv rolle i spørsmål om tvungen lønnsnemnd. Nå er det viktig å passe på at ikke hele lønnsdannelsen i Norge ødelegges. Konsekvensene vil kunne bli en marginalisert fagbevegelse, et mindre organisert arbeidsliv, økte forskjeller og mer sosial dumping. I stedet for at Stortinget skal overta partenes ansvar, vil vi foreslå tiltak som øker organisasjonsgraden og styrker trepartssamarbeidet. Derfor vil jeg anbefale komiteens tilråding, som fremmes av Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV. Denne debatten går samtidig som en streik nylig er avsluttet med tvungen lønnsnemnd. Tvungen lønnsnemnd er svært inngripende når det gjelder den etablerte streikeretten, og det er stor uenighet om grunnlaget og ulike motstridende versjoner av hva som skjedde forut for vedtaket i regjeringen. Når Stortinget får saken til behandling, forventer vi at regjeringen avklarer faktagrunnlaget for beslutningene, f.eks. om arbeidstakersiden har vært kontaktet av myndighetene for å avklare det faktiske grunnlaget for vedtaket, før beslutningen om tvungen lønnsnemnd ble tatt. Når saken foreligger fra regjeringen, vil vi ta stilling til den. Det må være lov å påpeke i dagens debatt at dersom vårt forslag om ILOs kjernekonvensjoner inn i menneskerettsloven hadde blitt vedtatt, ville streikeretten blitt styrket, og organisasjonene ville hatt en reell mulighet for rettslig prøving av lovligheten av regjeringens inngrep, og om beslutninger er truffet på et fullstendig og korrekt juridisk grunnlag. Det må være domstolene, ikke politiske styresmakter, som avgjør om inngrep i streikeretten er truffet innenfor de snevre rammene som ILO-konvensjonen oppstiller. Forslaget fra Senterpartiet, SV og Rødt, som ligger i innstillingen, går i motsatt retning, ved å legge opp til at det blir mer politisk innblanding. LO har derfor bedt oss om ikke å støtte forslaget, og derfor støtter vi det heller ikke. Jeg tar til slutt opp Arbeiderpartiets forslag.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2021-06-10:
ILO har lenge bedt regjeringen diskutere med partene om hvordan man kan ha bedre system for å sikre en reell streikerett. Vi mener også at det bør sikres et bedre system for å avklare grunnlaget for påstander om fare for liv og helse før en eventuell beslutning om tvungen lønnsnemnd kommer på statsrådens bord. Vi ser at det ofte blir ord mot ord og påstander i media. Derfor er det bra at statsråden sier han vil ta et sånt initiativ. Det har vi ventet lenge på, for det var noe ILO ba regjeringen om også i forbindelse med den forrige gangen vi hadde en sak om tvungen lønnsnemnd, hvor man ikke hadde sikret det. Hvorfor har statsråden ennå ikke tatt det initiativet, når det lenge har ligget som en forventning fra ILO at regjeringen må ta tak i dette, gjennom gjentatte saker om tvungen lønnsnemnd.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2021-06-10:
Jeg takker for svaret. Vi skulle jo ønske at dette var på plass for lenge siden. Men det er viktig at et sånt initiativ kommer fra regjeringen og ikke fra Stortinget, for hvis Stortinget skal begynne å politisere spørsmål knyttet til tvungen lønnsnemnd, er man på ville veier. Så det er helt avgjørende at dette er diskusjoner som går mellom partene, og at ikke Stortinget tar seg til rette i et lønnsoppgjør når det gjelder lovlige virkemidler i en arbeidskonflikt. Derfor har vi også lenge ment at ILOs kjernekonvensjoner må inn i menneskerettsloven. Det har vi fremmet forslag om gjentatte ganger, og vi fremmer også forslag nå om at man i dialog med partene ser på hvordan man kan sikre at ILOs kjernekonvensjoner er godt ivaretatt i norsk lov. Hvorfor kan ikke statsråden gi sin tilslutning til et sånt forslag? Vil statsråden ta en ny vurdering og kanskje ta med det i partsdialogen som han nå skal invitere til?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2021-06-10:
Det skal vi få rikelig anledning til å diskutere når saken foreligger fra statsråden i den aktuelle problemstillingen om tvungen lønnsnemnd. Jeg vet ikke om det er fordi statsråden mener det politisk, eller om det er fordi statsråden ikke er klar over det, men det er ikke sånn at ILOs kjernekonvensjoner, etter vårt syn, står sterkt nok i norsk lov. Om det hadde vært i menneskerettsloven, ville det også omfattet private aktører, og ikke bare offentlige aktører, som i dag, og organisasjoner som er omfattet av tvungen lønnsnemnd, ville – dersom ILOs kjernekonvensjoner var en del av menneskerettsloven – hatt anledning til å prøve grunnlaget for tvungen lønnsnemnd rettslig. Så statsråden kan jo avklare om han mener at det ikke er riktig, eller om han mener det ikke er politisk riktig å ta et sånt grep, nettopp for å sikre at organisasjonene har mulighet til å prøve en tvungen lønnsnemd rettslig.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2021-06-10:
Arbeiderpartiet mener det er helt avgjørende at vi får ILOs kjernekonvensjoner inn i menneskerettsloven. Det har flere saker nå knyttet til streik, tvungen lønnsnemnd og også manglende rettigheter for arbeidstakere vist oss de senere årene. Blant annet ville det å få inntatt ILOs kjernekonvensjoner i menneskerettsloven medført at også private aktører var omfattet av de forpliktelsene som ligger i det. Det er de ikke i dag, og det gjør at veldig mange arbeidstakere i Norge ikke har den beskyttelsen og det vernet de burde hatt. Det andre er det vi har sett i de konkrete sakene, nemlig at hvis vårt forslag om å innta ILOs kjernekonvensjoner i menneskerettsloven hadde blitt vedtatt da vi foreslo det, ville også organisasjonene som har vært gjenstand for tvungen lønnsnemnd fire ganger nå under dagens regjering, hatt muligheten til å prøve det grunnlaget rettslig – en reell mulighet til å prøve det rettslig. Det var mangelen på det og mangelen på et godt nok grunnlag i konflikten vi diskuterte for noen måneder siden her i Stortinget, da statsråden gikk inn med tvungen lønnsnemnd, som gjorde at Arbeiderpartiet stemte imot tvungen lønnsnemnd den gangen. Man blandet sammen to uavhengige streiker og gjorde at tvungen lønnsnemnd for én streik ble sett i sammenheng med en annen streik, som burde vært vurdert uavhengig av den konflikten. Dermed brøt man egentlig streikefriheten for det forbundet som ble uskyldig omfattet av det. Det var en sterk, prinsipiell vurdering som lå til grunn for at vi da stemte imot tvungen lønnsnemnd. Vi skal komme tilbake til det spørsmålet når saken foreligger fra regjeringen og det igjen blir aktuelt. Grunnen til at LO og Arbeiderpartiet er så kritisk til det forslaget fra Senterpartiet og SV som ligger til grunn her, og som var utgangspunktet fra Rødt, er at det vil gjøre at Stortinget tar en rolle innenfor både lovlige kampmidler i en arbeidskonflikt og også systemet knyttet til tvungen lønnsnemnd. Det er en rolle Stortinget skal vokte seg vel for å ta, for det er med på å politisere et område der det allerede er store utfordringer med å klare å sørge for at vi overlater lønnsoppgjør og arbeidskamp til partene og ikke gjør det til et politisk spørsmål.
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-10:
Denne saka har vore ei fin anledning til å få fremma mange av forslaga som viser korleis me vil koma til å endra arbeidslivet etter valet. SV står aleine om eit forslag i innstillinga som omhandlar innskrenking av mogelegheita til å driva utleige av arbeidskraft og bruka den opninga som ligg i arbeidsmiljølova § 14-12(5) (5) Det gjeld forslag nr. 3, frå Senterpartiet, og i og for seg også Raudt, som har eit veldig likelydande forslag. SV er for å kontrollera arbeidsinnvandringa i mykje større grad enn det EØS-avtalen opnar for. Me er imot EØS-avtalen og vil forhandla fram ein ny avtale, men eg vil gjerne spørja forslagsstillarane om korleis ein kan vera sikker på at dette er den beste måten å kontrollera arbeidsinnvandring på. Og vil ikkje dette forslaget kunna gje urimeleg mykje makt til arbeidsgjevar, som kan misbruka den? Raudt fremmar òg forslag nr. 8 om å fjerna høvet til gjennomsnittsrekning. Kva er tanken bak det? Eg ser at Raudts eige sekretariat her i Stortinget òg er bunde opp av ein tariffavtale som opnar for slik gjennomsnittsrekning. Gjennomsnittsrekning er i mange delar av arbeidslivet heilt nødvendig, men me i SV meiner at det er heilt greitt når det er gjort ein arbeidstidsavtale som er avtalt mellom bedrifta og gjeldande fagforeining. Eg tek til slutt opp vårt forslag.
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-10:
I godt over 100 år har fagrørsla vore med og utforma det norske samfunnet. Dei kan langt på veg ta på seg æra for ein velfungerande arbeidslivsmodell, pensjonssystemet, velferdssystemet og faktisk òg gratis utdanning. Eg kunne nok nemnd fleire ting. Dei har rett og slett mykje å vera stolte av, og me kan seia at dei har brukt den slagkrafta dei har hatt, godt. For SVs del vil me absolutt bevara dette, men òg forbetra og utvida mange av ordningane. Det som er heilt sikkert, er at utan den sterke fagrørsla ville den norske arbeidslivsmodellen, pensjonssystemet og velferdsstaten ganske fort gått opp i liminga. Det er nok ikkje alle her i salen som ser det på same måten, men eg og SV er heilt overtydde om dette. I saka me behandlar no, står SV bak to gode forslag i tillegg til fleirtalsinnstillinga, der det eine forslaget er spesielt aktuelt no. Denne våren er det gjort vedtak om fleire tvungne lønsnemnder frå regjeringa. Dette er eit svært inngripande tiltak på ein heilt sentral rett, nemleg streikeretten. Streikeretten er heilt fundamental for fagrørsla, og utan han forsvinn mykje av den reelle slagkrafta. For SV er det nødvendig at me gjennomgår bruken av tvungen lønsnemnd og justerer ordninga slik at terskelen for å ta dette verkemiddelet i bruk, vert heva betydeleg. Det må vera ein svært høg terskel for å gå inn med tvungen lønsnemnd. Spesielt i streiken no, mellom KS og Unio, kan ein stilla kritiske spørsmål ved om dette verkeleg var nødvendig. Eg meiner heilt klart at svaret på det spørsmålet er nei. I tillegg meiner eg at fleire representantar her i salen bør stilla seg sjølv eit spørsmål om kva som er konsekvensen av å bølla for mykje med streikeretten. Den konsekvensen trur eg er langt større enn mange her vil ta inn over seg. Eg lar det vera med dette og fremjar forslaget SV står bak.
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-10:
Me veit aldri når i livet me treng ekstra støtte. Når dette skjer, skal fellesskapet stilla opp, og folk skal vera trygge. Vårt sikkerheitsnett har vore avgjerande for at Noreg har vorte eit land med relativt små forskjellar og høg tillit mellom folk. No har det snart gått åtte år med ei regjering som har teke vekk ordning etter ordning og klipt hòl i sikkerheitsnettet. Dette fører til at forskjellane aukar. Sjuke menneske har fått mindre å leva av, og stadig fleire barn veks opp i fattige familiar. Denne usosiale politikken øydelegg noko av det aller beste med Noreg. SV meiner at det hastar med å gjera noko for å stansa desse aukande forskjellane. Lista over usosiale kutt som må reverserast er lang. Me har mange forslag i innstillinga. Folk med låge inntekter og høge buutgifter har fått mindre i bustøtte, uføre har fått mindre pengar til å forsørgja ungane sine gjennom kutt i barnetillegget. Dette er ekstra urettferdig fordi det går ut over barn, og fordi foreldra til desse ungane ikkje kan velja å jobba litt ekstra på grunn av at helsa er for dårleg. Barn har fått kutt i brillestøtta, folk som treng bil for å få ein betre og enklare kvardag, har fått kutt i bilstøtteordninga. Det er kutta i ordninga for gratis fysioterapi, i ordninga for støtte til tannregulering for barn og i ordninga for tannhelsesjekk for eldre. På denne måten vert velferda mindre tilgjengeleg for dei som treng ho mest, og kutta i arbeidsavklaringspengane rammar dei aller mest sårbare i samfunnet me lever i. Dette er kutt som ikkje har sørgt for at fleire har kome i jobb, men at fleire har hamna på sosialhjelp og uføretrygd. Eg ser at SV står aleine om mange forslag i denne saka, inkludert reversering av dei usosiale kutta i arbeidsavklaringspengar. Det overraskar meg at Arbeidarpartiet, som tidlegare har vore på lag med oss i denne saka, ikkje stemmer for dette no. SV har gong på gong fremja ei rekke forslag for å reversera usosiale kutt og å gje eit økonomisk løft for dei gruppene i samfunnet som treng det mest. Med dette tek eg opp forslaga nr. 11–14, frå SV.
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-10:
Når det ikkje er korona, er nivået på dagpengar 62,4 pst. og eit inngangskrav på 1,5G. Uansett inntekt kan ein seia at dette er ein betydeleg nedgang frå kva ein er van med. For SV er det logisk å tenkja at ein plass går smertegrensa, og at det ville vore meir naturleg å ha teke omsyn til dette i utmålinga av dagpengar. Difor er me glade for at me har fått gjennomslag for akkurat dette i ein av krisepakkane som vart vedtekne i startfasen av pandemien. Men ein kan setja spørsmålsteikn ved kvifor fleirtalet i Stortinget godtok, og til ein viss grad erkjente, at behovet for ei betre dagpengeordning var nødvendig då, men ikkje ser det som nødvendig å innføra nokon av desse ordningane som varige. Eg meiner iallfall at 62,4 pst. av 400 000 er lite, uansett, og gjer eit veldig stort inngrep i økonomien til ein normal familie. Det vil med ein sånn nedgang vera faste utgifter som ein normal familie ikkje får betalt. Dette medfører for mange ei forbruksgjeld som ein vil slita med i lang tid etterpå. Og kvifor er det akkurat denne satsen, 62,4 pst.? Kvifor er det ikkje 55 pst., eller 65 pst., eller 75 pst.? Er dette tilfeldig? Kven er det som har sett denne satsen? Utover dette er det ei veldig stor einigheit i salen om viktigheita av ei god permitteringsordning som fungerer. Det er SV òg einig i, og i denne saka fremjar me eitt forslag om å senka terskelen for å koma inn i ordninga, altså å halvera den terskelen. Dette er svært viktig og vil koma folk med lite inntekt til gode. Men eg nemner òg at me tenkjer vidare på dei andre forholda med dagpengar, bl.a. satsen på 62,4 pst., og set spørsmålsteikn ved denne – utan at me fremjar forslag om det her og no.
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-10:
Om lag 9 mrd. kr går årleg gjennom Navs tiltakssystem. Det er grunn til å stilla spørsmål ved kor god kontroll det eigentleg er med desse pengane. Eg er ikkje i tvil om at mykje av desse pengane vert brukt riktig, men eg er heller ikkje i tvil om at mykje av desse pengane går til svært høge leiarløningar, aksjeutbyte og dels unødvendige tiltak som kostar svært lite for produsenten, men som Nav likevel betaler høge prisar for. Her har det i mange år med ujamne mellomrom kome fram nokså utidige eksempel. Ein kandidat i Nav-systemet kan verta send på fire cv-kurs etter kvarandre, til éin leverandør, utan at behovet for fire cv-kurs etter kvarandre nødvendigvis er til stades, eller at det vil føra kandidaten nærmare jobb. Me har høyrt om kurs som kandidatar må delta i, og som Nav betaler for, som handlar om å setja farge på tankane sine. Private tiltaksleverandørar har me høyrt om har hatt som forretningsmodell å ha oppfølgingsmøte i bilen på ein parkeringsplass med Nav-kandidatane som dei skal følgja opp, slik at dei skal klara å pressa inn flest mogleg på éin dag. I slike tilfelle er det stort sett ikkje eit snev av kvalitet, og det er ikkje vanskeleg å sjå at det sit eigarar og sjefar bak desse private tiltaksleverandørane som tener grovt gode pengar på dette. Ei av årsakene til at dette ikkje har vorte belyst i like stor grad som velferdsprofitørane i barnehagesektoren, er at tiltaksleverandørane på dette feltet i mindre grad er nasjonale og i større grad regionale. Dei rettar seg kanskje inn mot éin eller to ordningar i Nav, og på den måten vert det meir fragmentert. Til representanten Tonning Riise: Me vil ikkje at Nav skal driva alt, men me vil ta vekk sugerøyret ned i statskassa som velferdsprofitørane sit på. Det har vore openbert ganske lenge. Dei verksemdene me vil styrkja i dette systemet, er f.eks. Frelsesarmeen, Kirkens Bymisjon og Blå Kors, som gjer ein utmerkt god jobb på feltet, men dei er ikkje offentlege. Eg vil til slutt ta opp forslaga som SV står åleine bak.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2021-06-10:
Jeg tar ordet i denne debatten for å benytte anledningen til å gi uttrykk for min betingelsesløse beundring og støtte til norsk fagbevegelse. Det er ut fra et sosialdemokratisk ståsted, men ikke først og fremst og bare det. Det handler først og fremst om hva fagbevegelsen har betydd for generasjoner av lønnstakere og arbeidsfolk i Norge, og at det har bidratt til at de har fått sin rettmessige del av den økonomiske utviklingen i landet. Det hadde aldri skjedd uten en sterk fagbevegelse – aldri. Det bringer meg over til det som i hvert fall tangerer diskusjonen vi har her nå, nemlig: Hvordan skaper man en sterk fagbevegelse i et samfunn? Det er selvfølgelig ved at arbeidsfolk organiserer seg og på det grunnlaget blir så sterke at arbeidsgiverne og kapitaleierne må ta hensyn til dem, altså organisasjonsmakten. Det er den ene siden av saken. Den andre siden av saken, og som angår oss, er at norsk fagbevegelse har blitt sterke gjennom sin organisering, og de er også blitt sterke fordi de gjennom sosialdemokratisk støtte i generasjoner har fått politisk ryggdekning. Det er den kombinasjonen som gjør Norge til Norge. Det jeg aldri har klart å forstå i mange diskusjoner, også i tidligere tider med statsråden som sitter her, er at det aldri er mulig å få representantene for spesielt Høyre, og definitivt ikke for Fremskrittspartiet – for de representerer nemlig dem med pengene – til å innse at uten den stabiliteten som fagbevegelsen skaper i samfunnet, hadde verdiskapingen blitt mye mindre. Dette er ikke et Youngstorget-produkt, dette er noe som OECD nå sier: Se til de nordiske land med tanke på hvordan man skal organisere framtiden. I forlengelsen av det vil jeg bare relatere meg kort til representanten for Fremskrittspartiet som sier at det hadde vært bra om det ikke hadde vært så mye politikk i fagbevegelsen – den gamle leksa fra høyresida. Saken er den at fagbevegelsen må være politisk bevisst for ikke bare å ivareta lønnstakere, ikke bare å ivareta arbeidsforholdene, men for å delta i og være med og skape det sivile samfunn som skaper gode samfunn for hele landet. Igjen opplever vi altså at de borgerlige partiene skal stemme dette ned, helt i tråd med den historiske tradisjonen de befinner seg i. Og at Kristelig Folkeparti og Venstre er med på dette lasset, får de ta ansvar for selv.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2021-06-10:
Det går litt sakte med meg, president, men det får stå sin prøve.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2021-06-10:
Til statsråd Røe Isaksen: Han mener jeg gjør den historiske feilen at jeg mener at tillitssamfunnet kom da sosialdemokratiet kom. Det var nettopp det som skjedde. Det var ikke et tillitssamfunn i Norge før sosialdemokratisk fellesskapstenkning begynte å gjøre seg gjeldende i norsk politisk historie, og det er først etter annen verdenskrig at så har vært tilfellet. Så han har ikke misforstått meg i så måte. Det er min klare politiske oppfatning at den fellesskapstenkningen som fagbevegelsen og Arbeiderpartiet har representert, har skapt grunnlaget for fellesskapssamfunnet. Noe annet har det ikke vært. Høyresiden har i hvert fall ikke bidratt til det i sin politiske historie. Hadde de vært på ballen i dag, hadde de stemt for disse forslagene, men det de gjør, føyer seg inn i rekken av det de alltid har gjort i den historiske sammenheng, nemlig å prøve å obstruere. Det er det som er poenget. Til representanten Dale: Han har hatt en leder som har vært finansminister i Norge, og hun var det da hun sa: «Den norske modellen står i veien for det norske folk.» Og så skal han prøve å belære meg fra Stortingets talerstol og fortelle meg hva som er forutsetningen for verdiskapingen i Norge. Den går jeg ikke på, for å si det rett ut, for dette henger nemlig sammen med forståelsen av at fagbevegelsen i Norge har vært med på å ta det grunnleggende standpunkt, som ikke er marxistisk – og det sier jeg til representanten fra Kristelig Folkeparti – at markedet skal være med og styre verdiskapingen i samfunnet. Det har vi bygd hele det økonomiske fundamentet på, og også fagbevegelsens forståelse av forholdet mellom arbeidsgiver og arbeidstaker – i generasjoner. Det er en respekt mellom arbeidsgiverne og arbeidstakerne i Norge. NHO og alle andre er jo ektefødte barn av fagbevegelsen – og ikke noe annet enn det. Derfor er det helt klart at disse tingene henger så finstemt sammen at en sterk fagbevegelse er avgjørende. Til slutt, fordi tiden dessverre snart er ute: Regjeringen og stortingsflertallet gikk altså løs på kollektiv søksmålsrett og stemmer mot å gjeninnføre det. Det er eksemplet på at de ikke vil ha fagbevegelsens juridiske autoritet plassert slik som den egentlig burde vært. Det kunne jeg pratet om i en time, men det har jeg ikke anledning til, og derfor må jeg stoppe med det. Helt til slutt vil jeg si, i relasjon til Kristelig Folkeparti: At de havner der de havner, er på grunn av det historisk feil vedtaket om hvilken side de valgte i norsk politikk – dessverre. For forholdet er nemlig det at Kristelig Folkeparti er et velferdsparti, men de har gått inn i et samarbeid med høyresiden, og det er det de betaler en pris for nå.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2021-06-10:
Den norske høyresiden er i et internasjonalt perspektiv moderat, men i sin kjerne er det ingen forskjell. Hør på representanten Nordby Lunde. Oversatt sier hun: Nå må dere være snille og forstå at hvis velferdsstaten skal være i balanse, må vi ta fra de fattige og gi til de rike. Hvorfor forstår dere ikke det? Det er det Nordby Lunde sier. Se på rekken av eksempler på kutt som ligger i denne saken. Det er en bauta over Solberg-regjeringens politikk. Da mener jeg ikke en bauta i ordets positive forstand, men en oppramsing av hva det har handlet om. Dette er typisk for høyresidens, Nordby Lundes og Jon Georg Dales tenkning: Arbeidsfolkene må jo forstå sin plass. Sannheten er nemlig den at dette bringer tilbake kimen til ulikhet, ikke bare økonomisk, men også kulturelt – på et helt unødvendig grunnlag i et så rikt samfunn som det norske. Det er det vi opplever i denne salen i dette øyeblikket, når høyresiden argumenterer som de gjør. Det er de norske arbeidstakerne som har båret den norske velferdsstaten. Det er de som har skapt grunnlaget for verdiskapingen, og det er de som har bidratt til stabiliteten. Det er fordi vi har en velsignet befolkning som er villig til å jobbe. Men denne kimen – som ligger i argumentasjonen – om at de som ikke jobber, gjør det fordi de ikke vil, de vil heller gå på stønad, er så farlig og må slås tilbake. Dale tror han har et poeng når han hevder at de kuttene som er gjort, er nødvendige for at man skal få folk tilbake til arbeidslivet. Som det er sagt: Han tar så feil, han tar så feil! Et stabilt samfunn med plass til alle og med romslighet i hverdagen, som legger grunnlaget for at folk orker å gå inn i arbeidslivet, er det gode samfunnet, og det er det som tjener den siden av samfunnet som Nordby Lunde og Jon Georg Dale representerer her i salen, nemlig verdiskapingen og kapitalinteressene. Det er det de ikke begriper. Statsråden sier at han har en prioriteringsliste. Ja, men han glemte å nevne alle skattelettelsene, som er regjeringens viktigste prioritering.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2021-06-10:
Det var fint, for jeg har lenge og i mange sammenhenger egentlig ment at vi diskuterer for lite med hverandre her i Stortinget. Det er for lite åpen og litt ordentlig diskusjon – det mener jeg. Derfor synes jeg det er greit å benytte anledningen, særlig når det nå går mot slutten for mitt vedkommende. Da må det også være tillatt – og at jeg får lov av presidenten – å relatere seg litt til den forrige debatten, for jeg fikk ikke svart statsråden på dette som han hadde som antydning: Det var bra at Einar Gerhardsen kom inn og skapte likhetssamfunn og tillit, men det kan hende at hvis ikke Arbeiderpartiet hadde fått flertall, kunne det likevel gått i den retningen. Det er en artig debatteknikk, men det er bare det å si om det at ja, høyresiden i Norge har blitt sosialdemokratisk i forhold til hva den var tidligere. Det er det ingen tvil om, den har blitt tvunget inn i den folden og har akseptert fellesskapssamfunnet på en helt annen måte. Men hvis de hadde fått flertall og Arbeiderpartiet ikke hadde vært der, hadde ikke det skjedd. Ettersom Torbjørn Røe Isaksen og jeg mange ganger gjennom flere år har hatt disse rundene, vil jeg bare minne statsråden om hva hans parti gjorde f.eks. da det gjaldt Husbanken. De kalte det for kommunisme, den som la grunnlaget for boligbyggingen i Norge. Kommunisme sa de her i salen. De ville ikke ha Lånekassen – folk måtte klare utdanningen sin selv. Det var også kommunisme. For ikke å snakke om videregående skole – det var de imot – som har vært med å stabilisere utdanningsarbeidet i det moderne samfunn. Dette som vi snakker om her i denne saken, føyer seg inn i den forståelsen. Dette er høyresiden per i dag. Statsråden kom med noen eksempler som var bjelken i mitt eget øye. Ja, det finnes noen eksempler – ja, hør, det er det jeg sier. Jeg pleier aldri å være personlig, jeg prøver å være forsiktig med det, men jeg har et multihandikappet barnebarn. Jeg kan bare fortelle Stortinget at på grunn av innskrenkningen i bilordningen har hun nå fått en bil som nesten ikke kan brukes – gratulerer med det. Det er visst nødvendig for å berge velferdsstaten, hvis jeg skal legge til grunn det som blir sagt her. Det er den store urimeligheten, og den er ikke økonomisk, men den er kulturell, og det er det nødvendig å få sagt.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2021-06-10:
Representanten Kolberg har gjort det til si – eg vil nesten seie – botsøving å fortelje arbeidarrørsla si historie frå talarstolen i Stortinget. Det har eg respekt for, akkurat som eg har respekt for og anerkjenner betydinga fagrørsla har hatt i Noreg gjennom generasjonar. Problemet til representanten Kolberg er at det skjer seg alltid når han skal til å gå inn for landing og prøver å gjere si historieforteljing til ei historie om ei høgreside som står opp for kapitalkreftene mot arbeidskrafta. Det er ikkje rett, for det er nettopp respekten for det organiserte arbeidslivet – også arbeidaranes rett til å velje ikkje å vere organiserte – og behovet for ein produktiv og effektiv privat sektor som tradisjonelt både høgresida og dei fornuftige stemmene i fagrørsla har klart å finne gode løysingar på, av den enkle grunn at føresetnaden for eit godt organisert arbeidsliv og ei inntektsutvikling for arbeidstakarane er bedrifter som går med overskot. Det er der store delar av norsk venstreside dessverre går på trynet – viss det er lov til å seie – i desse debattane gong etter gong. Når ein høyrer representanten Lundteigen i dag, som konkurrerer med partiet Raudt om kor langt til venstre han kan leggje seg, skulle ein tru iallfall det gav nokre nye refleksjonar for representantar som Martin Kolberg. Eit så aktivt angrep på norske bedrifter som må hente ein del av arbeidskrafta si utanfor Noreg, vil i praksis medføre ei fattigdomsfelle for veldig mange norske arbeidstakarar. Det er ein aktiv argumentasjon for at vi skal ha eit arbeidsliv som har knappheit på folk som stiller sin arbeidsressurs til rådigheit, i ei tid der stadig fleire vert ståande utanfor arbeidslivet, og vi veit at det er den største grunnen til utanforskap, fattigdom og utfordringar på sosialt levesett. Senterpartiet har ambisjonar om å verte regjeringsparti, og dette er det dei har å tilby norske arbeidstakarar. Kva er eigentleg Martin Kolberg sin reaksjon på det? Det er aktiv utestenging av folk som kan bidra med si arbeidskraft i Noreg for å fortsetje å byggje velferd for nordmenn og for sine kollegaar og familiar ute. Norsk arbeidsliv fortener at politikarar klarar denne balansen, med respekt for arbeidsfolk og arbeidsfolks moglegheit til å delta i verdiskapinga og ikkje minst forståinga for at vi treng eit lønsamt privat næringsliv.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2021-06-10:
Eg forsøkte å gjere det.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2021-06-10:
Eg deler på mange måtar statsrådens vurderingar rundt evna til å prioritere, men statsråden seier jo også ganske klart at det er ikkje alltid ein treffer heilt innertiar med alt ein føretek seg. Av og til har det nokre utilsikta verknader. Då er jo spørsmålet: Gitt den relativt audmjuke holdninga som statsråden utviser, kva er då grunnlaget for at han ikkje er med Framstegspartiet på vårt forslag i dag om å få ei uavhengig evaluering av effektane av uførereforma, og eventuelt ei moglegheit for å rette opp skeivheitene der?
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2021-06-10:
Eg vaks opp på Sunnmøre med ei bestemor som var i Indremisjonen, og kvar gong det var noko gale i verda, sa ho at det var styggemannen sitt ansvar. Det er nesten det same forholdet som representanten Per Olaf Lundteigen synest å ha til EØS-avtalen. Det illustrerer for så vidt mange av dei problema vi har i fleire av desse diskusjonane. Ein tillegg andre aktørar, som ein frivillig har inngått avtaler med som tener norske interesser, ulempene, slik ein oppfattar dei. Det er på tide at Senterpartiet ryddar i sin EØS-argumentasjon. Det har heile denne debatten òg på mange måtar vist. Det som er fantastisk med anbod, er at når kvaliteten på tenestetilbodet som vert tilbydd er for dårleg, så byter ein ut dei leverandørane. Det ingen eingong forsøkjer å argumentere med frå venstresida i nokon av desse debattane, er kva som er alternativet til det. Kva er det reelle alternativet til å byte ut leverandørar som leverer for dårlege tenester til staten eller kommunane? Det er tunge omstillingsprosessar i offentleg sektor, store byråkratiserande omstillingsprosessar, som ofte tek lang tid, og der ein vil få leverandørar som fortset å levere tenester utan det kvalitative grunnlaget som ein treng, med seg vidare. Dette er kjernen i kvifor anbod vert vald – ikkje som ei ideologisk overtyding om at alt må vere privat. Tvert imot – statlege, kommunale, kommersielle og ideelle aktørar konkurrerer på like vilkår basert på nokre klare kriterium. Normalt gjeld det så enkle ting som målbar kvalitet på tilbodet, kor mykje av tilbodet ein kan gje den enkelte, og til kva pris ein kan gjere det. Anbod er ikkje noko skummelt og vanskeleg. Det er den enklaste måten å sørgje for at vi har ein offentleg sektor som tilbyr gode tenester til innbyggjarane så kostnadseffektivt som mogeleg, slik at vi kan tilby meir tenester på andre prioriterte område. Difor er det ein god idé å stemme ned alle desse forslaga i dag.
Torill Selsvold Nyborg (Kristelig Folkeparti), 2021-06-10:
Det er kjekt å verta etterlyst. Kristeleg Folkeparti er stadig etterlyst i desse debattane. Det er ikkje det at vi ikkje har ei meining, men at vi ikkje skal snakka heile tida. Kristeleg Folkeparti er tilhengarar av at arbeidsfolk skal organisera seg. Det slår eg berre heilt fast, og det håpar eg at eg vert trudd på. Det er viktig i landet vårt, for arbeidslivet her, og det er viktig med den internasjonale dimensjonen, som Grande nemnde. Det er ingen i salen her som er imot eit organisert arbeidsliv, og det har òg ministeren gjeve tydeleg uttrykk for. Men det som vi i Kristeleg Folkeparti ikkje likar, er ei marxistisk-leninistisk innretning på det, der stat og fagforeining går i hop og er det same. Eg har vakse opp i ein arbeidarfamilie i Ålvik i Hardanger, der fagforeiningsboka låg, med merka, og dette fekk vi inn med morsmjølka. Eg har sjølv vore fagorganisert i heile yrkeslivet mitt – først i Sykepleierforbundet og så i Forskerforbundet – og det same gjeld omtrent alle i Kristeleg Folkeparti. Men eg har dessverre ikkje vore industriarbeidar, så eg har ikkje vore i akkurat dei organisasjonane. Kristeleg Folkeparti er for eit godt arbeidsliv med gode, solide organisasjonar.
Torill Selsvold Nyborg (Kristelig Folkeparti), 2021-06-10:
Sjølv om denne saka er ein gedigen omkamp i ti punkt, er overskrifta på dette innlegget at vi bur i verdas beste land. Vi har ein stat som stiller opp når vi treng det. SV kallar alle justeringar i ytingar for usosiale velferdskutt, og no høyrer vi at Arbeidarpartiet har lagt seg på same retorikk. Det vert altfor enkelt. Den beste vegen ut av fattigdom er arbeid. Difor legg regjeringa ein stor innsats i å stimulera til arbeid og innføra tiltak som gjer at færre fell utanfor arbeidslivet. Støtte til hjelpemiddel vert gjeve framleis, men justeringar vert gjorde t.d. der tilskotet ikkje er i samsvar med dei faktiske og nødvendige meirutgiftene. Justeringa av brillestøtta var ei stor sak, men er eit døme på nødvendig justering. Utan eit tak på brillestøtta såg me at prisane på slike briller skaut i veret. Brillestøtta gjev no rett på ein fornuftig pris på briller, og fleire får nytta ordninga. Målet med arbeidsavklaring er å få avklart arbeidsevna så raskt som det lèt seg gjera. Tre år frå Nav må vera tilstrekkeleg med tid for å avklara arbeidsevna for dei aller fleste. Men i einskilde høve ser vi at det ikkje er nok, som f.eks. når ein ventar på behandling, og då kan ein søka om å få lengre tid, inntil to år. Det er altså ikkje slik at alle justeringar av støtteordningar er usosiale kutt, slik SV stemplar dei. Justeringar er ofte nødvendige både for samanhengen i regelverket og ikkje minst når ein ser korleis reglane over tid fungerer i praksis. Kristeleg Folkeparti ynskjer gode og sikre velferdsordningar for menneske som har helseutfordringar og treng hjelp til eit verdig liv. Vi kjem ikkje til å stemma for forslaga i denne saka.
Torill Selsvold Nyborg (Kristelig Folkeparti), 2021-06-10:
Eg takkar komiteen for eit godt samarbeid. Dette er siste gongen eg er saksordførar i Stortinget, så eg takkar for samarbeidet her også. Denne saka er fremja av Raudt og handlar om eit sterkare sosialt sikkerheitsnett med varige betringar i dagpengeordninga. Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti dannar eit mindretal og føreslår at Stortinget ber regjeringa halvera minstekravet til inntekt for å kvalifisera til dagpengar, med verknad frå 1. oktober 2021. Eit fleirtal, som er Arbeidarpartiet, Høgre, Framstegspartiet og Kristeleg Folkeparti, rår til at dette framlegget ikkje vert vedteke. Dette vil partia gjera greie for sjølve. Så går eg over til Kristeleg Folkepartis syn på saka. Noreg er inne i den verste økonomiske krisa sidan den andre verdskrigen. På grunn av den høge arbeidsløysa har regjeringa teke mange nødvendige grep for å avhjelpa verknadane av nedstenginga. Trongen for mellombelse særreglar har vore stor, der utvida rett til dagpengar er eitt av mange viktige tiltak. Situasjonen har kravd mellombelse reglar og auka støtte til både arbeidstakarar og arbeidsgjevarar. Når vi venteleg kjem raskt tilbake til eit meir normalt arbeidsliv, vil trongen for desse særreglane avta. Tiltak som har vore nødvendige for å dempa velferdstapet og motverka varige skadeverknader, vil vera unødvendige når landet ikkje lenger er i ein krisesituasjon. Ekspertgruppa som har vurdert dei økonomiske tiltaka i samband med pandemien, har understreka at dei mellombelse tiltaka, som er sett på som nødvendige under pandemien, skal vera det dei er meint å være, nemleg mellombelse. I ein meir normal arbeidsmarknad er det viktig at dagpengeordninga ikkje motverkar insentivverknader, og at ressursane vert sette inn for å få fleire i arbeid. Velferdsordningane skal bidra til at det skal løna seg å delta i arbeidslivet, med faste, heile stillingar som hovudregel. Kompensasjonsordningane er laga for å avhjelpa den vanskelege situasjonen mange har kome i som fylgje av nedstenginga. Difor er det også grunn til å halda fast ved dei prinsippa som var gjeldande før pandemien, nemleg at personar som har hatt arbeidsinntekt som hovudinntektskjelde, vert dekte av dagpengeordninga. Dei som har hatt andre hovudinntektskjelder, fell ikkje naturleg inn under dette regelverket, men vert dekte av andre ytingar. Kristeleg Folkeparti vil difor ikkje støtta opp om desse forslaga.
Torill Selsvold Nyborg (Kristelig Folkeparti), 2021-06-10:
Eg vart litt ivrig då representanten Lundteigen var på talarstolen. Han var veldig omsorgsfull for Kristeleg Folkeparti og korleis vi har reagert. Eg kan fortelja at på slutten av 1990-talet sat eg seks år i Helse Vest-styret. Arbeidarpartiet var i regjering saman med SV og Senterpartiet. Det som skjedde, var at vi fekk beskjed om, ifølgje gjeldande politikk, at avtalane med dei ideelle organisasjonane innan rusomsorga skulle seiast opp. Det medførte at på Askøy sa dei opp avtalen med Blå Kors, og i Stavanger sa dei opp avtalen med Frelsesarmeen. Og kva skjedde når dei skulle ta over sjølve? På Askøy i alle fall hadde dei ikkje lokale, så dei måtte kjøpa bygningsmassen til Blå Kors og setja i gang der ute med si eiga behandling. Det er ikkje svart-kvitt korkje når det gjeld den eine regjeringa eller den andre regjeringa.
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2021-06-10:
Dette forslaget tar for seg at personer som mottar uføretrygd, blir trukket ulikt ved innleggelse ved psykiatriske behandlingsinstitusjoner eller rusinstitusjoner sammenlignet med dem som er innlagt på somatiske sykehusavdelinger. Jeg vil i det følgende gjøre rede for komiteens flertall, som viser til at en rekke folketrygdytelser blir redusert når mottakeren oppholder seg i en institusjon med fri kost og losji under statlig ansvar. Dette gjelder alt fra sykepenger og arbeidsavklaringspenger til ytelser til tidligere familiepleier og alderspensjon. Men ved opphold på kommunale institusjoner, som sykehjem, reduseres ikke folketrygdytelsen. I stedet betaler personen en egenandel til kommunen som kan være så høy som inntil 75 pst. av personens inntekt eller trygd, opptil grunnbeløpet i folketrygden. Ved opphold i statlige institusjoner får pasienten dekket utgifter til mat og lignende, som vedkommende ellers hadde måttet betale selv. I stedet for at pasienten betaler egenandel, blir utbetalingen fra arbeids- og velferdsetaten redusert. Begrunnelsen for reduksjonen er at en stønadsmottaker ikke skal kunne motta uavkortet ytelse over lang tid samtidig som staten betaler for kost og losji. Men reglene er altså noe ulike, avhengig av hvilken ytelse man har, og av hva slags institusjon man har opphold i. I statsrådens brev til komiteen den 29. april 2021 sier statsråden seg enig med forslagsstillerne i at likebehandlingshensyn taler for å ha like regler uavhengig av hva slags sykdom personen har, men at likebehandlingshensyn kan trekke i ulike retninger. Dette gjelder bl.a. hva slags sykdom man har, og dermed hva slags statlig institusjon man legges inn på. Det er også forskjeller avhengig av hvilke ytelser man mottar. Vurderingen må altså ta hensyn til at det er mange ulike ordninger for innbetaling av egenandel og/eller reduksjon av ytelsene til ulike statlige og kommunale institusjoner. I brevet skriver statsråden at han ser behov for å foreta en bredere gjennomgang, og at Arbeids- og Sosialdepartementet har startet arbeidet med å se på mulige endringer som fjerner forskjellene mellom somatisk og annen sykdom. Flertallet i komiteen mener det er hensiktsmessig at departementet sluttfører vurderingen, og at regjeringen kommer tilbake til Stortinget på egnet måte, og avviser på denne bakgrunn forslaget. Men flertallet, Arbeiderpartiet, Høyre, Senterpartiet og Kristelig Folkeparti, står også bak komiteens forslag til vedtak, som ber regjeringen utrede endringer i folketrygdlovens og regler om reduksjon av ytelser under opphold i institusjon, herunder forskjellen mellom innlagte i somatiske og psykiatriske institusjoner, og komme tilbake til Stortinget med forslag til endringer som sikrer likebehandling av pasientgrupper. Jeg har bare lyst til å avslutte med – nå når jeg har sett hvordan de andre debattene har gått – at nå har jeg skrevet tre ulike innlegg som jeg ikke har holdt. Så hvis det er mulig å svare ut de ulike representantforslagene, slik representanten Kolberg akkurat gjorde, er jeg veldig klar for mye mer debatt i Stortinget. Kvelden er ennå ung.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2021-06-10:
Statsråden sa i sitt innlegg her at politikk handler om å prioritere. Det er jeg enig i, men det dreier seg også om å bevilge penger til de forslagene man fremmer i denne salen, slik at det kan bli en realitet. Vi ser ikke at det bestandig er sammenheng mellom det og de bevilgningene som kommer. Det som fikk meg til å ta ordet, var representanten Jon Georg Dale, som sa at det ikke skal lønne seg å gå på trygd. Det høres ut som om det å gå på trygd er noe man kan velge. Da synes jeg jeg man bør spørre en mottaker av arbeidsavklaringspenger som har hatt en tøff kreftbehandling, og som møter karensåret, om det å fortsatt gå på trygd er noe man velger. Og man kan spørre den flyktningen som kom til Norge da han var godt voksen og ikke kom seg inn i arbeidslivet, som kanskje er 80 år, og som mister det lille særtillegget han hadde, om det er bare å velge å gjøre noe annet. Mye av det vi har til behandling her i dag, er gode forslag, men for oss i Arbeiderpartiet er det naturlig å gjøre våre prioriteringer når vi har mulighet til det i forbindelse med et budsjett – og budsjettet behandler vi to ganger i året. Nå er det ikke lenge til revidert nasjonalbudsjett kommer, og da blir det spennende å se hvilke av disse tiltakene som blir finansiert når vi får de virkelige pengene på bordet. Det får vi i revidert nasjonalbudsjett eller i statsbudsjettet. Når representanten Jon Georg Dale sier at man satser på tiltak for å få folk tilbake i arbeid, var det ikke mange nye tiltaksplasser å se i den pakken som Fremskrittspartiet forhandlet fram sammen med regjeringen for noen dager siden. Så vidt jeg så, var det faktisk ingen. Når Nav definerer hvem som er i utsatte grupper og går på ledighetstrygd nå, er det 140 000. Det er bare én av ti av disse som får et tilbud gjennom Navs ordninger. Det viser at vi må bruke mye mer penger på det som er viktig for å få folk ut i arbeid igjen. Vi er nødt til å bruke mye mer penger på kommunene og sykehusene, for det er viktige aktører for at de som har utfordringer, og som trenger behandling eller oppfølging, skal få det. Der mener jeg også at Arbeiderpartiet har et mye bedre opplegg enn det Fremskrittspartiet og andre har lagt fram de siste årene. Vi gir mer penger til kommuner og sykehus. Det er viktig også når det gjelder velferdsytelsene våre. Så får vi prioritere de enkelte tiltakene når vi kommer til budsjettet. Det er mye å ta tak i, og vi klarer nok ikke å rydde opp i dette det første året, men vi legger i hvert fall inn penger til de forslagene vi fremmer og støtter.