Odd Einar Dørum (Venstre), 2008-04-03:
Statsråden ble litt engasjert av Venstres utfordring, og det er bra, for det er i spisse utfordringer politikken drives framover. Det er i åndelig og praktisk konkurranse det skapes resultat, så jeg skal skjerpe konkurransen ytterligere. Det er helt rett at Venstre i Bondevik II-regjeringen sammen med andre partier gikk inn for Kunnskapsløftet - Kristin Clemet var statsråden. Det er også riktig at vi gikk inn for flere timer i skolen. Det er også rett at vi avviste å forkorte skoletiden. Så vi vedstår oss en rekke tiltak i den perioden. Men nå snakker vi om tiden etter 2005. Da skal selvfølgelig statsråden ha sin del av rosen for at han holder ord etter en avtale om å satse på etterutdanning i skolen, ca 375 mill. kr pr. år. Mitt tema var ganske enkelt: Når vi er her nå, hva prioriterer vi da - når man ikke har penger til alt? Hva setter man da først? Setter man da først de pengene som ville gitt oss en systematisk kompetansegivende videreutdanning med et semester hvert 8. år - ca 2,5 milliarder kr - tilsvarende omtrent det det koster å putte inn 5 ekstra timer i skolen? Det var ut fra den problemstillingen Helga Hjetland som fagforeningsleder sa: Har vi ikke penger til alt, må videreutdanning komme først. Og statsråden har jo ikke penger til alt. Han har iallfall ikke hatt det til nå. Så langt har statsrådens og SVs svar vært følgende: Vi fyller på med timer og snakker pent om lærerne. Blink vakkert til lærerne og sving deretter ut i den handlingsmessige tåkeheim. For ytterligere å skjerpe dette: Når folk i kommuner som mangler penger, vil prioritere, f.eks. mellom lærere og frukt og grønt, har statsråden sikret seg at de blir tvunget å velge frukt og grønt selv om de ikke vil det, selv om de ut fra kommunale forhold vil velge flere lærere. Det er summen av disse handlingene som begynner å bli påtrengende sjenerende. Midt i denne tiden har statsråden sammen med statsministeren sterke innlegg om å styrke læreren, vi skal bygge læreren, vi skal ha et lærerløft - en tung artikkel av statsråden i Samtiden. Så kommer vi inn i de praktiske handlingene, og da går man for det første systematisk mot å stille faglige ambisjoner for alle lærere, selv om statsråden var godt inne på argumenter som kunne talt for det i en tidligere replikkveksling her. Og så går man systematisk mot systematisk kompetansegivende videreutdanning - et synspunkt som de fleste forstår, som en serie kommunalpolitikere i Norge nå argumenterer for, men som det er umulig å få gehør for i en regjering. For min del og for Venstres del tror vi at dette ikke skyldes at statsråden ikke skjønner dette, men at han ikke har nok penger til det. Vi tror at han heller ikke har vilje til å prioritere det viktigste først. Når man ikke har vilje til å prioritere det viktigste først, blir det følgende parole som gjelder: Hev stemmen, bli agitatorisk, snakk flott om alt annet enn det det gjelder, og snakk deg bort fra at man ikke prioriterer systematisk kompetansegivende videreutdanning først. Men Venstre vil gjøre det viktigste først: flere lærere - nedstemt nå i Stortinget(presidenten klubber) (presidenten klubber) Da falt klubben for å understreke det siste ordet.