trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2006-05-04:
Jeg takker justisministeren for et svært godt og omfattende svar. Det er tre–fire punkter jeg gjerne vil kommentere. Det ene gjelder nye metoder i forhold til våpenbeslag. Justisministeren nevnte at han ville se på regelverket her, se på hvordan man kan stramme inn. Jeg tror at det som man har startet på i år, med økte beslag av våpen, hvor politiet har hatt flere aksjoner på nøkkelsteder i forhold til fare for at folk går med våpen, er et veldig positivt trekk som bør trappes opp videre i de miljøene hvor vi vet at disse gjengmedlemmene ferdes. Når man får tatt folk med så alvorlige våpen som maskinpistoler, kalasjnikover osv. i Oslo, gjelder det å ha strenge nok reaksjoner. Det gjelder både bøtenivået, som jeg tror har vært i størrelsesordenen 6 000–8 000 kr, og det gjelder når man blir tatt for andre gang med slike våpen. Da vil jeg si – uten at Stortinget har noe direkte med det å gjøre – at da må man også se på fengsling og sterkere reaksjoner i forhold til å bruke og oppbevare den typen våpen. Så jeg håper at den aksjonsrettede virksomheten mot disse miljøene som har slike våpen, som er noe av kjernen i disse gjengene, blir intensivert, for da vil man komme nær innpå dem. Jeg syns det signalet som justisministeren gav om inndragning i forhold til verdier, var veldig positivt, for det er åpenbart at disse personene går rundt og brauter seg med svære verdier som det er umulig å forklare hvor de har hentet hen. Jeg vil også si til det justisministeren var inne på om Oslo-politiets ressurser, at det var positivt at Regjeringen plusset på 6 mill. kr i høst. Men det budsjettet som Bondevik-regjeringen før det hadde lagt fram, innebar et større kutt, slik at ifølge Oslo-politiet har de et langt strammere driftsbudsjett i 2006 enn i 2005. De sier at de må kjøre strammere i størrelsesordenen 20–25 mill. kr. Da er det klart at det også går ut over denne virksomheten, så det er viktig å se på det videre i forhold til kommende budsjetter. Jeg håper de signalene justisministeren gav, fører til en mer omfattende, koordinert, aksjonspreget, langvarig innsats overfor disse miljøene, og at mange av de elementene justisministeren nevnte, kan trekkes sammen til en sånn plan.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2006-05-04:
Jeg takker alle deltakerne i debatten for mange gode innlegg. Jeg er også glad for at mange av innleggene la vekt på forebygging og rehabilitering. Jeg kan nevne et eksempel på dette som jeg selv har sett på nært hold. Som jeg nevnte i innlegget mitt, har det på Furuset i Oslo nå oppstått noe som heter Furuset-gjengen, som jobber for en av hovedgjengene – A-gjengen og B-gjengen. På Furuset ble fritidsklubben stengt for en del år siden, på 1990-tallet. Politiet fortalte meg helt konkret at da den klubben forsvant – mange av dem som var i faresonen, hadde der et oppholdssted med muligheter for å utvikle seg i en annen bane – ble miljøet på Furuset vanskeligere. Det er åpenbart at dette har en tett sammenheng med forebygging, aktivt lokalt i hvert nærmiljø. Vi er sikkert alle enige om at når det er slik at foreldre f.eks. i det samme miljøet forteller meg at det snakkes blant ungdommen på skolen om tøffingene i A-gjengen og B-gjengen som idealer – det snakkes om dem slik fordi de som er beskrevet her, har rikdommene, og de lever som kriminelle – er det klart at det er viktig at disse blir tatt. Hvis opplevelsen er at det går an å gå rundt slik i 25 år, er det klart at det er forebygging å ta dem. For det er klart at det å ta kriminelle, rydde opp, gjør inntrykk på dem som går i skolegården og snakker om dette. Så jeg tror det er en veldig nær sammenheng mellom forebygging og det å lykkes i å rulle opp disse gjengene. Jeg så som fritidsarbeider det miljøet som ble Tveita-gjengen, utvikle seg. Det ble rullet opp. Politiet gjorde en veldig sterk innsats for å ta dem. Noen av dem har dukket opp i andre miljøer, men gjengen ble rullet opp. Det fikk store positive ringvirkninger for det miljøet på Trosterud, Haugerud og Tveita i Oslo hvor de hadde sitt utspring. Så det er en nær sammenheng mellom det å oppløse gjenger og det å drive et godt forebyggende arbeid. Når voldsepisoder skjer – det har nå skjedd på Furuset, det har skjedd flere på Stovner, og jeg har nevnt andre områder – oppleves det som truende i flere år av folk som ferdes i de miljøene. Dette har betydning for levekårene til folk. Representanten Syversen var inne på at det opplevde også er viktig for hvordan folk har det i lokalmiljøene. Når det i år, pr. 1. mai, er 238 episoder med betydelig skade, altså voldshandlinger, er det ikke bare innbilt, det er realiteter. Jeg håper at resultatet her blir at vi får en langvarig, god, samordnet aksjon mot denne kriminaliteten.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-05-04:
Jeg er helt enig med interpellanten i at vi trenger koordinering, vi trenger langsiktig innsats, og den innsatsen trenger også å være av en viss styrke. Den trenger egentlig å være svært sterk. Men jeg mener at de grep som den forrige regjeringen gjorde i forhold til bl.a. organisert kriminalitet, og det man har gjort på Kripos, bidrar til at vi får en slik koordinering, samtidig som Oslo politidistrikt nå organiserer dette arbeidet på en måte som vi forventer vil gi effekt, slik også interpellanten ønsker seg. Men det er viktig at vi opprettholder et politisk søkelys på dette, og jeg er overbevist om at vi her er nødt til å foreta grep av lovmessig art og ikke bare tenke bevilgninger til Oslo politidistrikt. Det må vi også ha med oss. Når det gjelder de aksjoner som har vært vedrørende våpen, må jeg si at det er en aksjonsform jeg hilser velkommen, og som jeg mener er en veldig riktig strategi fra Oslo politidistrikt. Uansett om man får treff og får beslag av våpen når man driver slike aksjoner, har de stor forebyggende effekt. Det bidrar også til å avdekke annen type kriminalitet som ikke nødvendigvis er like gjengrelatert eller like alvorlig, og det bidrar også til å oppfylle Stortingets intensjon om at man ønsker et nært politi der hvor det begås kriminelle handlinger, der hvor det er risiko for at kriminelle handlinger kan oppstå. Så de kniv- og våpenaksjoner som politiet nå har hatt, er noe Regjeringa ønsker og vil stimulere politiet til å fortsette med, ikke bare her i Oslo, men også andre steder. Jeg vil understreke at den gjennomgangen vi nå har av våpenforskriftene, og som departementet om ikke lenge skal konkludere på, vil gi oss muligheter til å vise at vi har tilnærmet nulltoleranse når det gjelder å bære våpen og kniv i offentlige rom uten noen som helt fyllestgjørende grunn. Der kommer også spørsmålet om straffesanksjon inn i forhold til dem som blir tatt, enten det er første gang eller andre gang, slik interpellanten var inne på. Jeg er av den oppfatning at den gjennomgangen vi nå skal ha i forbindelse med ny spesiell straffelov, bør ha særlig oppmerksomhet mot lovbrudd av denne karakter for å se om vi reagerer strengt nok i disse tilfellene. Det gir oss en god anledning til å ta den gjennomgangen interpellanten ønsker seg. Så har jeg lyst til å peke på et forhold som interpellanten også var inne på, og som er avgjørende. Vi løser ikke disse problemene bare ved å tenke politimessige og strafferettslige tiltak. Vi er helt avhengig av å ha en svært aktiv forebygging også her i Oslo for å hindre nyrekruttering til disse miljøene og for å gi de unge menneskene som går inn i disse gjengene, tilbud om andre aktiviteter å holde på med. Der kommer spørsmålet om lokaltilbud – skole, utdanning og fritidsaktiviteter – og spørsmålet om en aktiv ruspolitikk inn for fullt. Og der inviterer jeg alle partier i Stortinget til å være med aktivt.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-05-04:
Dette syns jeg har vært en veldig god debatt. Det er mange av innleggene som vil kunne bidra til at vi kan gjøre noen grep i forhold til den utfordringen som interpellanten peker på. Debatten har vært veldig konkret – den har konkretisert en god del tiltak. Jeg er glad for at det ser ut til at noen av de tiltakene jeg sjøl lanserte, særlig opp mot inndragning, er det bred støtte for, og at vi jobber videre langs de aksene også i forhold til kniver og andre våpen i Oslo og andre steder i landet. Jeg har innledningsvis lyst til å si at det på mange måter ikke er gjengene vi vil til livs, det er handlingene og aktivitetene til gjengene. Noen av oss har jo faktisk positive begreper knyttet til det å være i en gjeng. Jeg skulle ønske meg en situasjon, både i Oslo og ellers i landet, hvor vi hadde tette og gode miljøer rundt ungdom, som kunne betraktes som den gode gjengen, hvor man helt klart tok avstand fra aktivitetene til mange av de gjengene vi i dag snakker om. Jeg prøvde innledningsvis i debatten å advare mot å gjøre dette bare til en politidebatt. Det har det slett ikke blitt. Jeg syns på mange måter representanten Elisabeth Aspakers innlegg gav et veldig godt uttrykk for bredden i alle de tiltakene som vi må ha med oss. Det er litt lett, når vi står overfor såpass akutte og alvorlige problemer, at vi kanskje stormer til de enkleste løsningene, og så lar vi mye av forebyggingen og mange av de andre tiltakene ligge igjen. Det å ha en bredde i strategien tror jeg er helt avgjørende. De elementene som representanten Ballo var inne på i forhold til å skape spenning mellom grupper, er avgjort viktige hvis vi nå skal kunne klare å komme nærmere inn på disse miljøene – ikke sette grupper opp mot hverandre, men gi folk følelsen av og muligheten til å kunne utvikle seg både i skole og jobb, sjøl om de har noe annerledes for- og etternavn og et noe annet utseende enn de fleste av oss andre. Representanten Ludvigsen utfordret meg i forhold til handlingsplanen når det gjelder barne- og ungdomskriminalitet. Ja, det er en handlingsplan som flere av oss har gitt støtte til gjennom mange år. Men jeg må samtidig si at jeg syns tida er inne for – også når det gjelder denne typen handlingsplaner – å kunne vise handling. På dette feltet har vi ganske mye planmateriale, og for Regjeringas del har vi ikke som ambisjon å lage særlig mye mer planverk på akkurat dette området. Det er først og fremst å gjøre planene operative som er den store utfordringen for oss. Jeg vil bare si til representanten Syversen: Jeg er veldig glad for støtten når det gjelder spørsmålet om inndragning. Vi ser på spørsmålet med å utvide muligheten for utvidet inndragning, men også for å få domstolene til å bruke inndragningsinstituttet mer. Representanten Prestrud var inne på flere viktige forhold i debatten, som spørsmålet om vitnebeskyttelse. Men også spørsmålet om innsynsbegjæring vil jeg gjerne nevne. Høyesterett har jo nylig avsagt en kjennelse som etterkommer innsynsbegjæring ganske vidt. Der vil vi ta initiativ til et lovarbeid som om mulig skal begrense den typen innsyn.(Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.)
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-05-04:
Jeg hadde egentlig ikke tenkt at jeg skulle ta ordet, men den siste runden foranlediger jo det. Man kan noen ganger stille seg spørsmålet: Hva er det som gjør at regjeringer tar beslutninger? Vi lever jo ikke i noe vakuum med hensyn til hva vi syns er viktig, og hva vi ikke syns er viktig. Jeg vil sterkt avvise at det har vært noe som helst press som skulle være illegitimt i denne saken – snarere tvert imot. Regjeringen har sett det som særlig viktig at vi får på plass denne granskingen. Når det ikke ligger penger i budsjettene som Stortinget vedtar, må Regjeringen og jeg som statsråd ta ansvaret for å fremme nettopp en slik sak som Stortinget i dag skal behandle. Jeg syns på mange måter det er den ryddigste måten å gjøre det på for å skaffe dekning for dette. Det er åpenbart at Regjeringen mener at det er viktig at vi får gransket saken. Hvis ikke, hadde vi jo kunnet henvise dette videre til revidert nasjonalbudsjett, til spørsmålet om neste års statsbudsjett osv. Men bakgrunnen for at vi kom med en egen proposisjon, er at vi mente at det var viktig å ta tak i dette, og at vi faktisk fikk levert på dette feltet. I så måte er jeg helt enig i representanten Bjørnflatens betraktninger om denne type saker. Det sitter etterlatte som har klare forventninger om oppklaring av en sak, som også kan ha konsekvenser for øvrige saker. Etter min mening er dette svært lite egnet til å lage særlig partipolitisk strid ut av. Da kunne vi dratt mange resonnementer om hvem som har lagt inn hva i hvilke som helst budsjetter. Det syns jeg er unødvendig, all den tid Stortinget i dag fint ser ut til å kunne samle seg om denne proposisjonen.
Hilde Magnusson (Arbeiderpartiet), 2006-05-04:
Representanten Bøhler tar opp en stor utfordring i det norske samfunn: Hva kan vi gjøre med gjenger som opererer utenfor norsk lov? Dette er et komplisert og meget sammensatt problem. Det har forgreininger til organisert kriminalitet både i inn- og utland. Organisert kriminalitet stiller samfunnet overfor store utfordringer og representerer en alvorlig trussel. Jeg tror det er veldig viktig at vi fokuserer på forebygging og jobber for å stanse rekrutteringen til disse miljøene. Politiet har program som jobber direkte inn mot disse miljøene, og forebyggingsprosjekt for å stanse rekrutteringen fra minoritetsmiljøer og også fra etnisk norske miljøer. Andre organisasjoner jobber også med dette, som f.eks. organisasjonen «WayBack». «WayBack» jobber for livet etter soning, den jobber aktivt mot fengslene og rekrutterer pakistansk ungdom som kan være utsatt for å komme i dårlig selskap når de kommer ut igjen. Ungdommene må bryte med gamle miljøer og med dårlige venner. I «WayBack» får ungdommene sjansen til å være med på positive fritidssysler, som f.eks. cricket, som er nasjonalsporten i Pakistan. Dette arbeidet har allerede gitt gode resultater. Gjengproblematikken i Oslo er det blitt jobbet aktivt mot gjennom mange år. Det er til dels lukkede miljøer, noe som gjør at det er svært tids- og ressurskrevende å få kontroll over dem. For å bekjempe tøffere og bedre organiserte kriminelle må nye metoder tas i bruk, og tettere internasjonale og nasjonale samarbeidsstrukturer må utvikles. Jeg har stor tro på at det er riktig at politiet satser på et tverrfaglig samarbeid mellom offentlige etater som skatte- og avgiftsmyndighetene, barnevernet, sosialetaten, forskningsmiljøer og fengselsvesenet, særlig når det gjelder hvitvasking av penger og eventuelt inndraging av verdier, da økonomisk vinning er hovedmotivasjonen for disse gjengenes aktiviteter. Økt bruk av DNA-tester vil også være et virkemiddel for å få bukt med denne type kriminalitet. Regjeringen Stoltenberg IIs vektlegging av at vi skal ha gode fellesskapsløsninger, er virkelig med på å forebygge kriminalitet. Videre vil Regjeringens satsing på å korte ned soningskøene og bedre innholdet i soningen være med på å redusere faren for å få gjengangere. Kjernen i vår kriminalpolitikk er å forebygge bedre, oppdage og oppklare mer og reagere og rehabilitere mer effektivt. Her er det særlig viktig å rette søkelyset mot de unge lovbryterne for å hindre at de fortsetter en kriminell løpebane. Det må reageres raskt overfor førstegangsforbryterne. Dette er en helhetlig i kriminalpolitikken, som jeg er sikker på også er med på å bekjempe problemstillingen Bøhler her reiser.
Kari Mette Prestrud (Senterpartiet), 2006-05-04:
Vi blir i media stadig minnet om at som vitne eller som kilde i straffesaker løper man en stor risiko. Trusler og faktiske represalier sitter løst hos stadig flere kriminelle. Den ene konsekvensen er at stadig færre vil bistå politiet og påtalemyndigheten med viktige opplysninger for oppklaring av saken. Den andre konsekvensen har en mer hverdagslig betydning, men er desto mer alvorlig: Folk tør ikke hjelpe en som er utsatt for vold på gata. Folk tør heller ikke kontakte politiet etter at de har sett noe eller hørt viktige opplysninger. Av frykt for å innblandes i ubehageligheter er det tryggere å la være. Da har vi allerede kommet ut å kjøre: Personene på gata føler at de har mindre vern enn de kriminelle har, støttet av oppfinnsomme forsvarere. Etter den berømte store heroinsaken fra 2002 hvor påtalemyndigheten trakk tiltalen for å beskytte sine kilder, kom departementet med Ot.prp. nr. 24 for 2002-2003, som endte med lovendringer knyttet til begrensninger i dokumentinnsyn og bevisførsel. Lovendringen stiller svært strenge vilkår for å begrense innsyn for siktede/tiltalte, og det altså i opplysninger som ikke påberopes som bevis fra påtalemyndigheten engang. Det kan heller ikke nektes innsyn i opplysninger som allerede er gitt for å begrunne varetektsfengsling, som skjer på et svært tidlig stadium i saken, og påtalemyndigheten har ekstremt dårlig tid til å tenke på hensynet til eventuelle kilder eller vitner. Dette setter påtalemyndigheten i en svært vanskelig situasjon, og låser fort muligheten for å begrense innsyn, som lovendringen var ment å åpne for. Vilkårene som stilles for å begrense innsynet, framstår som for strenge og forandrer ikke mye på den håpløse situasjonen påtalemyndigheten befinner seg i: å forsøke å oppklare saker, men samtidig verne om sine kilder. Jeg ber justisministeren vurdere å åpne denne adgangen til å begrense innsyn ytterligere for å få en realitetsendring, slik det forhåpentligvis var ment ved siste lovendring. Aller helst hadde jeg sett at siktede og forsvarer kun gis innsyn i sakens opplysninger som er knyttet til de bevis påtalemyndigheten vil bruke i retten. Et helt annet tiltak jeg ber justisministeren se nærmere på, er at det må ha noen konsekvenser for forsvarer å råde sin klient til direkte å lyve i retten. Etter flere saker med medieoppmerksomhet hvor det har kommet fram hvordan enkelte forsvarere opptrer, og hvilke midler de tillater seg å bruke, er folks oppfatning blitt at det ikke lenger er noe mål å komme fram til sannheten i en norsk rettssal. Jeg håper justisministeren er enig med meg i at da har det gått mer enn langt. Brudd på grunnleggende etiske prinsipper synes ikke å ha noen konsekvenser for advokatene, og bygger opp under en utvikling i den norske rettsstat jeg liker svært dårlig.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2006-05-04:
Etter å ha høyrt på Framstegspartiet her i stad fekk eg nesten lyst til å seia at det enklaste er jo pistol. Førebygging og rehabilitering var som vanleg ikkje vektlagt. Det var berre strengare straffer som vart vektlagt. Det aller, aller viktigaste i denne saka meiner eg er å stoppa og hindra nyrekruttering. Det vert rekruttert svært unge inn i gjengane. Dei får tilgang til pengar – og dei brukar masse pengar. Mange opparbeider seg ei stor gjeld – svært stor gjeld. Uansett vert dei fanga, og dei har vanskeleg for å komma seg ut av denne vonde sirkelen. For å hindra dette med nyrekruttering meiner eg at vi må tora tenkja både tradisjonelt og utradisjonelt. Tradisjonell førebygging er å gi kommunane ein økonomi slik at dei kan halda ved lag eit mangfald av fritidstilbod, at det er nok lærarar i skulen, osv. Eit utradisjonelt tiltak er bl.a. cricket-prosjektet til Ikhlaq Khan i «WayBack». Slike prosjekt, der ein får tak i unge menneske, andre og tredje generasjons innvandrarar frå Pakistan, og får dei aktivisert i nasjonalsporten deira frå Pakistan, nemleg cricket, hindrar nettopp at desse unge kjem inn i gjengane. Slike og liknande prosjekt treng vi fleire av. I denne debatten har eg òg lyst til å snakka om rehabilitering av dei som faktisk kjem i fengsel, slik at dei ikkje nyttar tida i fengslet til å utvida det kriminelle nettverket sitt, men at vi bryt den vonde sirkelen, at vi får dei ut av den kriminelle løpebana. Då trengst det meir midlar til kriminalomsorga. Det var difor særs viktig at den nye regjeringa greidde å auka òg denne posten på budsjettet for dette året. Innhaldet i soninga er viktig for rehabiliteringa. Når dei kjem ut av fengslet, er det òg viktig at dei får ei oppfølging for å hindra tilbakefall. Justisområdet viser til fulle at det finst ikkje lette snarvegar. Vi må jobba systematisk og målretta, og det vert gjort. Vi må sjå heilskapen, og det vert òg gjort.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2006-05-04:
Fiskefartøyet «Western» forliste på vei fra Lovund til Myken i Nordland 6. februar 1981. Forliset ble gransket av den faste undersøkelseskommisjonen for visse ulykker innen fiskeflåten, som konkluderte med at «Western» hadde forlist som følge av kantring grunnet dårlig stabilitet i kombinasjon med vanskelige bølgeforhold, og at fartøyet deretter hadde sunket i løpet av kort tid. Stortinget, ved kontroll- og konstitusjonskomiteen, bad i brev av oktober 2004 justisministeren vurdere spørsmålet om ny gransking av forliset av «Western», med utgangspunkt i henvendelser fra pårørende til omkomne og materiale som de hadde framskaffet. En enstemmig komite viser til at de etterlatte har bedt om at saken tas opp igjen, og komiteen er enig med de etterlatte i at saken skal tas opp på nytt, slik at den kan bli best mulig belyst, og slik at saken kan avsluttes på en verdig måte.
Anne Marit Bjørnflaten (Arbeiderpartiet), 2006-05-04:
Rett før jul behandlet Stortinget erstatningsspørsmålet etter «Utvik Senior»-saken, og i dag vil Stortinget bevilge midler slik at en ny granskning etter «Western»-forliset kan igangsettes. Felles for begge disse sakene er at ulykken har rammet to små samfunn hardt, familier står igjen med store tap, og det berører alle oss som bor langs kysten. Saksordføreren, Thore A. Nistad, redegjorde for forløpet i denne saken, så det skal jeg ikke komme inn på. Men det som er sikkert, er at konklusjonen til undersøkelseskommisjonen i ettertid har skapt mye strid, og det har vært mange teorier rundt forliset. Særlig for de etterlatte har det vært tungt ikke å vite med sikkerhet hva som skjedde. Derfor har mange enkeltpersoner og ulike organisasjoner, som Fiskarlaget, arbeidet for å få en ny granskning. Bondevik II-regjeringen vedtok i fjor sommer at det skulle igangsettes en ny granskning. Jeg er glad for at Regjeringen nå har tatt ansvar for å bevilge de nødvendige midlene, slik at granskningen kan komme i gang. De etterlatte har i mange år levd med spørsmålene etter ulykken. De har også bidratt med å framskaffe materiale og dokumentasjon som gjorde at undersøkelseskommisjonen kom fram til at det burde gjøres nye granskninger. Jeg håper at granskningen kan bidra til at de etterlatte får de svarene de trenger, men granskningen kan også bidra til at vi får mer kunnskap om hvordan vi kan forebygge og forhindre slike alvorlige ulykker langs kysten. Fiskerinæringen er jo en svært risikoutsatt næring. Derfor har vi et ansvar for at fiskere, deres pårørende og alle som bor langs kysten, skal føle trygghet for at regjering og storting har fokus på sikkerhet og forebygging. Jeg må si at det var med en viss overraskelse jeg i dag kunne registrere Fremskrittspartiets uttalelser om at dette er noe Regjeringen er blitt presset til. Dette er en sak som har rammet og berørt mange sterkt, og er derfor ikke en sak som skal brukes til å slå billig politisk mynt på. Derfor reagerer jeg sterkt på det jeg oppfatter som et populistisk forsøk fra Fremskrittspartiet på å lage motsetninger i denne saken. Jeg føler meg rimelig sikker på at et samlet storting støtter at midlene skal bevilges, slik at granskingen av «Western»-forliset kan komme i gang. Og nettopp denne enigheten bidrar til at vi kan få en verdig avslutning på denne saken.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2006-05-04:
Det står selvfølgelig representanten Bjørnflaten fritt å synes akkurat hva hun vil om Fremskrittspartiets politikk, og det må hun gjerne fortsette med. Faktum i denne saken, enten Bjørnflaten liker det eller ikke, er at Knut Storberget som statsråd innledningsvis sa at det fantes ikke midler til å starte denne granskingen. Han poengterte at justisminister Dørum ikke hadde lagt dette inn i budsjettet, og at det ikke var mulig å få gjennomført granskingen. Etter et press – som jeg oppfatter var både innad i regjeringspartiene og i opposisjonen på Stortinget – snudde dette seg, og man kom tilbake og la fram et forslag om at man skulle ta tak i det likevel. Man fremmer i dag et forslag om å bevilge midlene, og det skal jeg gi honnør for. Men det som i alle fall er tilfellet, er at innledningsvis var ikke den sittende regjeringen like positiv som det den er i dag.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2006-03-30:
På vegne av representanten May-Helen Molvær Grimstad og meg selv har jeg gleden av å fremme et forslag om å fjerne dokumentavgiften når samboere med felles barn selger bolig til hverandre.
Olemic Thommessen (Høyre), 2006-03-30:
På vegne av representantene Erna Solberg, André Oktay Dahl og meg selv vil jeg fremsette et forslag om at Regjeringen utreder og kommer tilbake med en generell og overordnet lovgivning hva angår diskriminering uavhengig av grunnlag.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2006-03-30:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg synes jo det er merkelig at han skyter tilbake på Fremskrittspartiet. Det er riktig at Fremskrittspartiet ønsker en utvikling hvor vi får effektivisert landbruket mer enn det gjøres i dag, men det er rart at statsråden ikke ser at det er hans egen politikk som har ført til den utviklingen som vi har sett, og som har skapt usikkerhet. I landbrukspolitikken, som på mange andre politikkområder, handler det også om at man må ligge i forkant av utviklingen og være tidlig ute med tiltak, slik at næringen kan være robust og stå på egne ben. Derfor synes jeg det er merkelig, når Regjeringen vet at en kommende WTO-avtale vil medføre store endringer for landbruket, at man ikke velger å ligge i forkant og komme med tiltak som gjør at landbruket når avtalen trer i kraft, er robust nok til å ta de endringene som da måtte komme. Statsråden sier at det har vært stor omstilling i landbruket. Det viser jo tallene, men det er feil å si at det ikke er noen næring som er blitt omstilt mer enn landbruket. Da bør statsråden besøke f.eks. næringslivsledere i industrien, som kjenner konkurransen fra utlandet på pulsen hver eneste dag. Ser man på gjennomsnittet når det gjelder dyr i melkebruk, viser jo det at omstillingen der har stått rimelig stille. Jeg er enig med statsråden i det han sier om at man må skape mer næring med utgangspunkt i landbrukets ressurser. Det er positivt. Men da bør statsråden være offensiv og komme til Stortinget med saker der han eksemplifiserer og kommer med tiltak som viser hvilken vei han ønsker å gå. Satsing på forskning er viktig. Det samme er satsing på bioenergi og grønn omsorg. Dette er tiltak som bør settes i gang. Jeg er enig i det statsråden sa, at norsk landbruk ikke kan bli billigst. Vi skal heller ikke ha et norsk landbruk som har ambisjoner om å brødfø hele verden. Men det en del nisjeprodusenter viser i dag, er jo at det er norske landbruksprodukter som er attraktive på verdensmarkedet. Ved å satse på kvalitet og godt markedsarbeid kan vi bli best. Derfor bør statsråden nå invitere Stortinget gjennom konkrete saker til å utforme en ny landbrukspolitikk.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2006-03-30:
Jeg vil takke for en god debatt og også for skryt for at jeg har tatt opp denne problemstillingen. Det som har vært felles for alle de talere som har hatt ordet i denne debatten, er at man har uttrykt usikkerhet for landbrukets fremtid. Det er vel den fellesnevneren jeg vil peke på som har vært den røde tråden i denne debatten. Når et samlet storting er usikre på hvordan fremtiden skal bli for landbruket, er det viktig at man møter den usikkerheten offensivt. Det er i hvert fall vår politikk. Den største erkjennelsen som kom i denne debatten, var fra representanten Lundteigen, som sa at poenget med landbrukspolitikken som har vært ført så langt, har vært å ha billigst mulig mat. Den uttalelsen står i sterk kontrast til hva både statsråden og andre representanter for regjeringspartiene har sagt, at formålet ikke har vært kun pris, og man har kritisert Fremskrittspartiet for å fokusere kun på pris. – Nei, det er ikke riktig. Fremskrittspartiet fokuserer ikke kun på pris, men vi må se at vi på enkelte områder må ha større enheter i produksjonen, og at vi på andre områder må finne nye muligheter for mindre produsenter. Så er det enkelte talere som har sagt at det er andre kvaliteter som skal være styrende for norsk landbruk. Det har vært sagt at grønn boks i WTO-avtalen vil gi muligheter. Det har vært pekt på landskapspleie. Jeg vil advare mot at landbruket skal få en annen hovedoppgave enn å produsere mat. Vi må aldri komme dit hen at bonden skal bli en eller annen form for statsansatt gartner, og at det er det som skal være hovedoppgaven. Bjørn Jacobsen sa at det er WTO og frihandel som skaper usikkerhet hos landbruket, ikke Regjeringen. Det kunne være interessant å spørre representanten Jacobsen om han ønsker å avskaffe frihandel på andre områder, f.eks. på energiområdet. Representanten Lundteigen pekte også på den positivitet som var rundt norsk deltagelse i Grüne Woche. Jeg er enig med representanten i at det er en fremtidsrettet arena å spille på. Derfor må vi rette ressursene våre nå fremover mot denne typen områder hvor vi jobber mot de krevende markedene, slik at vi skaper ny vekst i landbruket.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2006-03-30:
Diskusjonen rundt dette blir i stor grad om spørsmålet om hva som er framtidsrettet. Jeg konstaterer at Fremskrittspartiet og representanten Kielland Asmyhr definerer «framtidsrettet» som ensidig fokusering på pris og det å forholde seg til verdensmarkedet. Hvis vi ikke klarer å ivareta og videreutvikle det som er det norske landbrukets kvaliteter – i og for seg det norske samfunnets kvaliteter – i forhold til en bred inngang hvor vi ser distriktspolitikken og landbrukspolitikken i sammenheng, ser betydningen av kulturlandskap i sammenheng med matproduksjon og ser hva reiselivet kan utvikle i samspill med landbrukspolitikken, mister vi noe helt fundamentalt. Vi er ikke robuste i møte med de utfordringene vi har framover. Representanten Kielland Asmyhr erkjenner at vi ikke blir billigst. Vi er knapt nok billigst på noe som helst i Norge. Det har mange forklaringer, som jeg ikke behøver å bruke tid på her. Representanten Kielland Asmyhr erkjenner at det nettopp er andre kvaliteter vi må legge til grunn for et robust norsk landbruk. Det er nettopp ved å se ting i sammenheng, og se at det er ved å ha et småskala landbruk i Norge som er lokalt fundert, at vi også har mulighet til å få fram verdiskaping knyttet til tradisjonell matproduksjon og også til andre næringer som jeg var inne på i stad – ikke bare det som jeg kanskje har aller mest tro på, energiproduksjon, men også reiseliv, grønn omsorg og tjenesteproduksjon for øvrig. Jeg synes slik sett at inngangen til å definere «robust» blir ekstremt snever når man bare tenker kostnadskutt og i og for seg tenker minimering når man skal forholde seg til at tollsatsene skal ned. Man skal være konkurransedyktig på ett område, og så ser man bort fra andre områder som faktisk er vekstområder, mulighetsområder for landbrukspolitikken framover. Da er det faktisk en ganske betydelig risiko for at man skyller barnet ut med badevannet, hvis man ikke ser hva som ligger til grunn for nettopp å få fram det som er de gode, norske utgangspunktene for å skape vekst og utvikling ute på bygda.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2006-03-30:
Jeg har med interesse forsøkt å følge interpellantens og Fremskrittspartiets resonnementer her i debatten i dag i forhold til robusthet og framtidsrettet landbruk. Jeg har ikke klart å høre noe annet enn oppskrift på avvikling, nedbygging og utarming, færre bruk, færre arbeidsplasser og lavere verdiskaping. Det er det jeg har hørt her i dag. Det er jo fullt lovlig å ha et slikt resonnement, men å kalle det robust – nei, og å kalle det framtidsrettet – nei. Jeg hørte til og med representanten Fostervold bruke ordet «kommunisme» i forbindelse med en kobling av distriktspolitikk og næringspolitikk. Jeg kan ikke bli mer uenig, rett og slett. Jeg har hørt mye som er en oppskrift på en utvikling som mange av oss er veldig uenig i. En gjennomført deregulering er heller ikke, som en kan få inntrykk av fra Fremskrittspartiets talere her i dag, noe folkekrav ute på bygda. Jeg vil med respekt å melde si at jeg både reiser litt rundt ute på bygda, har vært på en del møter og har truffet en del av de folkene som lever der. Jeg har ikke hørt det folkekravet som Fremskrittspartiet her refererer til, og jeg har heller ikke, når jeg reiser til utlandet, sett de store suksessene der som følge av de målsettingene og den politikken som Fremskrittspartiet her skisserer. Så det jeg har hørt noe om i dag, er en oppskrift til en lite vellykket landing, men heller ikke så mye mer. Når det gjelder WTO, er det åpenbart betydelige utfordringer der. Det er jeg den første til å omtale. Jeg er også av dem som bekymrer seg for de utfordringene som WTO-prosessen kan medføre for norsk landbruk. Det er en krevende prosess, og det er ikke tvil om at de posisjonene som Norge, G10-landene mfl. har, er satt under et press i forhold til de forhandlingene. Mitt svar på det er å vise fasthet og tydelighet i forhandlingsprosessen, ha vilje til å kompensere for de ulempene som en ny avtale vil kunne føre til, og utvikle den norske modellen i forhold til desentralisert, småskalabasert landbruk og landbrukspolitikk, og med en bred inngang i forhold til politikkutformingen. Jeg har lest senest i dag, i Aftenposten, at Fremskrittspartiets leder nå konstaterer at det er behov for revisjon av barnehagepolitikken og familiepolitikken til Fremskrittspartiet, for det var visst ikke helt sammenheng i alt som var formulert der. Jeg tror kanskje det kan være greit å putte landbrukspolitikken i samme kurven i forhold til å se litt på konsekvensene av det som blir sagt her i dag. Så må jeg bare helt til slutt få komme med en liten kommentar til det som representanten Gjerde fra Venstre sa. Når representanten Gjerde kan få seg til å si fra Stortingets talerstol at de er bekymret for den sittende regjerings vilje til å følge opp den forrige regjeringens satsing på bioenergi, syns jeg nok at det er verdt å merke seg de ordene. Det er en relativt enkel oppgave å følge opp. Jeg skal garantere at vi skal komme lenger i løpet av fire år enn hva den forrige regjeringen gjorde på det området.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2006-03-30:
Statsråden sa at han vil jobbe mot diskriminering i Finnmark og – slik jeg forstod det – i hele landet. Men når den norske befolkningen i Finnmark opplever den nye finnmarksloven som diskriminerende, hvordan vil han da forklare resten av befolkningen det at han vil jobbe mot diskriminering? Det er det ene spørsmålet. Det andre spørsmålet er: Jeg vet at statsråden ikke kan svare på vegne av den finske og den svenske regjeringen, men hvorfor har ikke Sverige og Finland ratifisert konvensjonen om samene som urbefolkning, slik Norge har gjort?
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2006-03-30:
Dette er et veldig viktig tema. Jeg synes det var flott at statsråden sa at hun var opptatt av at vi i hvert fall hadde hele mandater. Det betyr antageligvis «hele» representanter. Det synes jeg er bra. Det er ikke slik at vi står her og snakker for vår syke mor. Vi snakker ut fra alle de henvendelser vi får fra befolkningen – jeg vil nærmest si – ukentlig. Når jeg snakker med folk utenfor dette hus, er de opptatt av dette problemet. De føler det som at dette er udemokratisk, at demokratiet får en kraftig ripe i lakken når én stemme ikke gjelder likt for hele landet. De sier altså: Dette er urettferdig! Dette kan ikke bare være et fremskrittspartifenomen, at det bare er Fremskrittspartiet som er opptatt av rettferdighet og får slike henvendelser. Vi må derfor jobbe for å få en mest mulig rettferdig løsning som åpner for endringer av valgloven. Det kan ikke bare være slik at når vi endrer valgloven og ønsker å gjøre den mest mulig rettferdig, øker vi antall stoler i salen her fra 165 til 169. Én stemme må gjelde likt for hele landet. Det er beklagelig at statsråden ikke ønsker å se på valgloven en gang til. Fremskrittspartiet har ingen fasit på hvordan dette skal gjøres, men dette bør være en kontinuerlig prosess som gjør at vi får mest mulig rettferdighet. Vi representerer et styresett som er basert på akkurat det.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2006-03-30:
Jeg vil henlede oppmerksomheten mot innlegget til representanten Olav Gunnar Ballo. Han brukte gjentatte ganger det uparlamentariske uttrykket «skam». Nå skal ikke jeg gjenta det, men bare peke på at det ifølge representanten Ballo på flere områder var mangel på ressurser, og at budsjettmidler måtte på plass. Nå er det jo slik at SV er i regjering. Jeg kunne derfor tenke meg å spørre statsråden om representanten Ballo er representativ for Regjeringen, og om statsråden vil sørge for at bevilgningene økes, slik at det f.eks. blir mulig å få en landsdekkende samisk avis.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-30:
Grunnen til at jeg bad om å få ordet til et innlegg til, var representanten fra Høyres replikkveksling med Bjarne Håkon Hanssen. Det jeg påpekte innledningvis i mitt innlegg, er hvordan man historisk, altså tilbake til da jeg gikk i grunnskolen, kunne oppleve at man totalt hadde sviktet i forhold til opplæring når det gjaldt det samiske språket, hvordan vi har sett at det har skjedd gjennom generasjoner, og at det fortsatt skjer. Det ligger ingen anklage mot min egen regjering i dette. Det ligger en anklage med hensyn til den svikten som har vært ned gjennom historien i Norge, og det er et ansvar som jeg er overbevist om at denne regjering kommer til å ta på alvor. Så det er det ingen grunn til å misforstå. Det jeg også påpekte, er at jeg mener at Fremskrittspartiet her tar grunnleggende feil. Man blander begrep som «likhet» og «likeverd», for hvis en skal skape likeverd, som er helt sentralt i det norske samfunnet, kan man ikke behandle folk likt. I det øyeblikket man behandler alle som om de var like, vil nettopp en elev som den jeg trakk fram som eksempel fra min 1. klasse, bli skadelidende gjennomgående hvert eneste år i skolen, fordi man ikke evner å møte den enkelte ut fra den enkeltes forutsetninger. Det er jo grunnen til at Fremskrittspartiets politikk på dette området er helt forfeilet. Da ville nemlig mange flere kommet ut som tapere i det norske samfunnet – både de som har samisk bakgrunn, de som har annen bakgrunn, de som har fremmedkulturell bakgrunn – fordi man ikke evnet å møte dem ut fra de forutsetningene hver enkelt har, og ut fra den kulturelle bakgrunnen hver enkelt har. I den grad jeg skulle gi Fremskrittspartiet noen som helst kreditt – og det vil jeg være forsiktig med å gjøre fordi jeg tror at de her fisker i rørt vann – må det være at man selvsagt skal være lydhør i forhold til Finnmarks befolkning generelt, akkurat som man skal være det overfor den øvrige norske befolkning. Når det gjelder finnmarksloven, skal vi være opptatt av å ha et aktivt forhold til den. Vi skal også evne å være kritisk til den dersom den gir seg uheldige utslag. Vi skal være kritisk til konsekvensene. Det har folk i Finnmark generelt – både de som er samer og de som har annen bakgrunn – krav på, når vi først har vedtatt den loven.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-03-30:
For å ta det siste først: Det er en stor debatt om dette i Sverige og Finland. Jeg vil si det slik at der har de ikke kommet like langt som vi har gjort i Norge, når det gjelder å ta innover seg det faktum at de også er et land med to folk. Til det første spørsmålet vil jeg si at utfordringen i Finnmark er at vi må forsøke å finne fram til en sameksistens mellom de to folkene i Finnmark som er slik at de begge kommer rimelig ut med hensyn til de rettighetene de har til land i Finnmark. I så måte mener jeg at finnmarksloven er et veldig godt kompromiss. Det skal kunne danne et grunnlag for at de to folkene i Finnmark skal kunne leve godt sammen. Det kommer også til uttrykk gjennom folkevalgte organ i Finnmark, f.eks. fylkestinget, hvor finnmarksloven har en brei oppslutning, på samme måte som den har det i Sametinget.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-03-30:
I så måte har jeg og Regjeringen – og dermed også SV – allerede startet arbeidet. For eksempel ble bevilgningen til samisk kultur økt med 7 mill. kr i vårt forslag til budsjett for i år i forhold til det som var den forrige regjeringens forslag til budsjett. Så bare i løpet av de ukene vi var i regjeringskontorene før budsjettet vårt ble lagt fram, var vi i stand til å øke bevilgningene til viktige områder innenfor samepolitikken. Nå jobber vi ivrig og målrettet med budsjettet for 2007. Der har vi på en rekke områder store ambisjoner for samepolitikken, både når det gjelder undervisning, når det gjelder media og mange andre viktige områder. Så får vi se hvor langt vi kommer. Svaret på det greier vi vel ikke å gi før vi kommer med budsjettet for neste år.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-03-30:
Det kunne ha vært fristende å fortsette debatten, men jeg skal ikke gjøre det. Det var bare én ting jeg glemte i mitt innlegg, at det i det tekniske sammendraget til innstillingen står at det vil bli lagt fram en prinsippmelding om samepolitikken i 2006. Det stemmer ikke. Det vil komme en prinsippmelding om samepolitikken i 2007.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2006-03-30:
Om jeg ikke skal bruke uparlamentariske uttrykk, skal jeg i hvert fall tillate meg å opptre litt politisk ukorrekt. Vi har en slags vedtatt sannhet innenfor forskningsmiljøer og innenfor andre akademiske miljøer når det gjelder karakteristikken av samer som urfolk. Men det er faktisk annen forskning som tyder på at det ikke er korrekt, bl.a. forskning fra Sverige og Norge. Vi har en arkeolog som heter Karstein Adriansen, som har brukt arkeologi, lingvistikk, historie, osteologi og en del andre metoder for å påvise at samene ikke nødvendigvis er urbefolkning i Finnmark eller på Nordkalotten. Da blir det noe spesielt når vi ser på Sametinget og de særrettighetene, de særordningene, som Stortinget har vært villig til å gi samene som etnisk gruppe, for hele begrunnelsen bunner ut i én ting, nemlig at samene er en urbefolkning. Og dersom ikke det er korrekt, noe som det faktisk er god grunn til å tro, raser hele grunnlaget for denne politikken sammen. Tvert om er det faktisk slik at vi må kunne se på urbefolkningsproblematikken med nye øyne uten politiske styringssignaler. For det er det som er problemet i dag: Man har ikke vært villig til å se på om dette er en korrekt beskrivelse av virkeligheten. Tvert om er det ting som tyder på at de som i dag er etniske nordmenn i dette området, er etterkommere etter de menneskene som befant seg her først. Da må man fratre ILO-konvensjon nr. 169. Da er man nødt til å oppheve Sametinget, man er nødt til å oppheve alle særordninger, særytelser, finnmarksloven osv., fordi urbefolkningsdefinisjonen ikke holder når det gjelder samer. Men uavhengig av det er det et faktum at i et liberalt demokrati hvor man har likebehandlingsprinsippet i bunnen med hensyn til alt man driver med, med hensyn til all utøvelse av politikk, er det noe spesielt – og jeg vil si direkte feil – at man skal ha en særpolitikk for en egen etnisk minoritet, som ikke nødvendigvis er en urbefolkning, for det første fordi det skaper presedens i forhold til andre grupper, og for det andre fordi det rett og slett er i strid med likebehandlingsprinsippet. Her står Fremskrittspartiet dessverre alene. Vi er de eneste som vil behandle alle mennesker likt, uavhengig av etnisitet.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2006-03-30:
Aller først har jeg lyst til å understreke at samisk kultur og tradisjon er en berikelse for samfunnet. Selvfølgelig er det det, på lik linje med alle andre kulturer og tradisjoner. Dermed er det ikke sagt at vi som samfunn skal særbehandle og forfordele det ene foran det andre. Når Ballo i dag kritiserer oss for at vi ønsker å kutte i støtten til samiske aviser, bør han være såpass etterrettelig at han opplyser om at dette ikke bare dreier seg om samiske aviser. Det dreier seg om alle aviser. Han drar videre fram problematikken rundt beiteressursene og beitegrunnlaget i Finnmark, og det er helt klart at skal denne næringen og denne tradisjonen overleve i framtiden, må det gjøres store forandringer i måten dagens drift blir gjennomført på. Det er også forunderlig å høre på Arbeiderpartiets representant, som skryter av hvor flott finnmarksloven blir mottatt i Genève og i det internasjonale miljøet. Det kunne kanskje vært viktigere at representanten var opptatt av hvordan dette ble mottatt i Finnmark. I Finnmark startet én enkeltperson en underskriftskampanje mot dette, og i løpet av én måned hadde han samlet inn over 11 000 underskrifter. Det ble ikke særlig populært mottatt i Finnmark. Og til Høyre, som også skjeller på oss i denne saken, kan man bare si at Finnmark Høyre stemte imot loven. Det som er det verste med loven, er at det vil bli nedsatt en kommisjon som skal identifisere individuelle og kollektive eiendommer i Finnmark. Og ved ethvert tilfelle hvor det er strid, skal ILO-konvensjon nr. 169, som omhandler stammefolk og urbefolkning, ha forrang før norsk lov. Reindriftsloven, den sist reviderte, tillater i dag ikke nordmenn å kunne drive med reindrift i Finnmark. Jeg har selv en nabo på den andre siden av fjorden som har søkt fem ganger om at hans familie, med fire sønner, skal kunne få lov til å fortsette å drive reindrift. Han fikk blankt avslag, fordi han har galt blod. Dette er diskriminerende for befolkningen i Finnmark. Vi føler oss ikke likebehandlet av loven. Og det er særdeles viktig i et fylke som Finnmark, hvor det er så mange ulike etniske grupper som det er, at vi forholder oss til en lik behandling av alle.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2006-03-30:
Det siste kunne vi ha ein eigen interpellasjonsdebatt på, etter mitt skjønn. For så vidt synest eg statsråden si oppsummering var grei. Eg trur heller ikkje at det er stor usemje om at vi i landet vårt bør ha valkretsar, og at vi ut frå det må få til ei valordning som gir eit best mogleg representativt styresett, slik at Stortinget si samansetjing mest mogleg speglar kva veljarane ønskjer. Eg skjøner for så vidt også statsråden sitt poeng når ho nemner at det ikkje er så lett å få til ei slik rettferdig ordning med mindre ein har to parti og eitt valdistrikt i Noreg. Eg ser det poenget. Og som eg sa, har eg ikkje noka løysing på det. Det som opptek meg, er at vi skal få til ei så rettferdig ordning som i det heile mogleg, slik at veljarane respekterer resultatet, har tiltru til valordninga og tiltru til at når dei går til valurnene, kan dei vere sikre på at Stortinget blir sett saman slik som dei ønskjer. Det må vere utgangspunktet. Derfor skuffar det meg litt at statsråden liksom låser døra igjen og seier at vi no har det så bra at vi ikkje aktar å gjere noko meir med det. Eg synest vi skal vere på leiting. Det gjeld alle parti. Her skal ikkje nokon slå seg på brystet eller snike seg unna, slik sett. Vi skal vere på leiting, og vi skal saman prøve å få til ei valordning som også engasjerer folket, og som er med på å fremje demokratiet. Derfor skuffar det meg litt, som sagt, at ein ikkje er villig til å gå gjennom dette på nytt i eit eigna forum på ein enkel måte for å sjå om det er mogleg å få det til å bli enkelt. I så måte vil eg berre sitere min gamle ped.-lærar på lærarskulen – han var også rektor ved skulen – som sa til oss nyutdanna pedagogar då vi skulle ut som lærarar, som niste med på vegen: Den dagen de blir fornøgde med dykk sjølve som lærarar, så skal de slutte! Det er ein leveregel som vi kanskje bør ha med oss i alle situasjonar, nemleg at vi skal vere på leiting etter stadig å bli betre. I denne saka gjeld det valordninga, at vi kan få ei betre valordning, som blir respektert, som skaper eit politisk engasjement, og som befolkninga har tiltru til.