trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 1999-01-27:
Da forstår jeg at vi får denne saken på nytt til Stortinget. For vår del har vi de siste dagene mottatt henvendelser fra prosjektansvarlige som har fått beskjed fra Utenriksdepartementet om at Øst-Europa- og Russland-midlene nå er brukt opp, og de har derfor også fått nei til videreføring av bl.a. viktige miljøprosjekter i Nordvest-Russland. I og med at utenriksministeren og også representanter for de andre samarbeidspartiene så klart i budsjettdebatten understreket at forutsetningen var at aktivitetsnivået skulle fortsette, forstår jeg det nå slik på utenriksministeren at han vil gjøre det som står i hans makt for at det skal skje, eventuelt ved at man kommer til Stortinget og drøfter dette.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
Jeg tror faktisk ikke jeg sa at jeg var fornøyd med budsjettet i budsjettdebatten, men jeg sa at det var nå slik det var, og dette skulle vi se hva vi kunne gjøre med. Det er helt riktig at jeg også sa at vi skulle ta sikte på å opprettholde aktivitetsnivået, og hvis vi ikke greide det, skulle vi komme tilbake til Stortinget. Det er først nå vi etter hvert ser hvor mye ubrukte midler det er i Utenriksdepartementet på det feltet som gjelder Sentral- og Øst-Europa. Som Stortinget vil være kjent med, hadde man fra 1996 til 1997 faktisk overført 419 mill. kr, og fra 1997 til 1998 hadde man overført 307 mill. kr. Det var grunnen til – og det er også i tråd med hva Stortinget tidligere har sagt når man har kritisert Regjeringen for det store underforbruket – at Regjeringen mente at man her burde se på om det var mulig innenfor de rammer som Utenriksdepartementet nå hadde, å kunne opprettholde aktivitetsnivået, med det bevilgningsforslaget som kom. Isteden fikk Utenriksdepartementet en tilsagnsfullmakt på 200 mill. kr som vi også skulle vurdere på hvilken måte vi kunne bruke. Nå synes det faktisk som om vi har vært spesielt flinke – det ser ut som om underforbruket bare er på 95 mill. kr fra 1998 til 1999. Det er en dramatisk forskjell fra det som har vært tidligere, og selv om jeg er en parlamentarisk novise, forstår jeg at Regjeringen – når situasjonen er helt ny og slik man ikke kunne forutse – har anledning til å komme tilbake til Stortinget og legge dette fram. Det er i tråd med hva jeg sa under budsjettdebatten, og det vil Regjeringen gjøre.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
Hvis jeg får lov til å gi et enkelt svar, er svaret ja.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
Her var det mange spørsmål, men jeg skal prøve å svare på de fleste av dem. Hvis jeg får lov til å begynne med det siste som representanten Halvorsen sa, nemlig at Saddam Hussein er styrket i den arabiske verden: Jeg tror det er galt. Det ser vi bl.a. i lys av det som skjedde på det arabiske utenriksministermøtet, tror jeg det var, hvor man nettopp behandlet Irak, da den irakiske delegasjonen – jeg tror det var for ca. tre dager siden – stormet ut fordi den følte at den ikke fikk gjennomslag for sitt syn. Når det gjelder dette med at Norge og den norske statsminister og utenriksminister var så raskt ute med kommentarer, vil jeg også tilbakevise det. Jeg hadde et enormt press for å komme med uttalelser og fikk beskjed om at hvis jeg fortsatt ønsket å være utenriksminister, måtte jeg snart se til å si noe. Så det ble ikke, i hvert fall ikke av mediene, oppfattet som om jeg var raskt ute. Vi har også sjekket det som blir hevdet, nemlig at andre land har vært så mye mer nyanserte enn oss. Hvis vi ser på NATO-allierte, er ikke det riktig, ifølge de informasjoner jeg har samlet inn fra andre NATO-land. Men når det gjelder selve saken, vil jeg for det første si at jeg personlig og Regjeringen selvsagt beklager sterkt det som har skjedd de siste dagene, at det har gått sivile liv. Vi må igjen huske på hva som var utgangspunktet for dette. Disse flyforbudssonene ble opprettet, hvis jeg ikke husker feil, i 1991 og 1992. Det skyldtes alvorlige overgrep fra Saddam Husseins side mot shia-muslimer i sør og kurdere i nord. Det er der de to flyforbudssonene er. Vi må ikke glemme at dette var et tiltak for å beskytte uskyldige sivilbefolkninger og minoriteter i Irak. Jeg har prøvd, men jeg har ikke greid å fremskaffe tilstrekkelig informasjon om hva som skjedde i går eller i forgårs, som gjorde at det gikk sivile liv. Men jeg har, som representanten Halvorsen vil være kjent med, tatt opp overfor FNs sikkerhetsråd at dette er en sak som bør tilbake til FNs sikkerhetsråd og behandles videre der.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
At det finnes vilje i Irak til et annet regime, er ikke lett å se i dag, men vi får jo håpe. Jeg er enig med representanten Halvorsen i at blant folk flest har Saddam Hussein antakelig kommet styrket ut av dette. Men jeg tror det er veldig viktig å huske på at blant arabiske ledere har han mindre støtte i dag enn f.eks. under Golf-krigen i 1991 og fremover. Jeg er også enig med representanten Halvorsen i at dette er en sak som bør inn i FNs sikkerhetsråd. Derfor har vi tatt et initiativ på den måten at jeg har tatt dette opp med den amerikanske og den britiske utenriksministeren. Norge er ikke medlem av Sikkerhetsrådet, men vi har god kontakt med en del av Sikkerhetsrådets medlemmer, og vi har vært aktive overfor sikkerhetsrådsmedlemmer når det gjelder å se på den generelle politiske situasjonen vis-à-vis Irak, men også den humanitære situasjonen. Det vil vi fortsette med å være.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
Dette spørsmålet har vi faktisk hatt en generalprøve på tidligere i dag, men det er ikke mindre viktig av den grunn. Den humanitære situasjonen i Nordvest-Russland er fortsatt vanskelig. Jeg er derfor glad for det sterke engasjementet som er kommet til uttrykk, særlig i de nordnorske kommunene, når det gjelder hjelpetiltak. Under omfordelingsproposisjonen før jul i fjor ble det bevilget 10 mill. kr for bruk i vinter, deriblant til de større hjelpeorganisasjonenes arbeid i Arkhangelsk-området. Det viser seg nå at det er akutt behov for ytterligere tiltak i våre nærområder i nord for å avhjelpe nøden blant utsatte grupper samt mangelen på livsnødvendige medisiner og utstyr, som representanten Østberg viser til. De seneste årene har det vært store ubrukte midler på de ulike støtteprogrammene for Øst-Europa. Således ble det overført ca. 419 mill. kr fra 1996 til 1997 og ca. 307 mill. kr fra 1997 til 1998. Dette var én av grunnene til at Regjeringen fant å ville redusere forslaget til bevilgning til disse programmene for 1999 og i stedet foreslo tilsagnsfullmakter på 200 mill. kr, som først kan komme til utbetaling i år 2000. Disse tilsagnsfullmaktene vil vi bruke aktivt. Imidlertid har Utenriksdepartementet gjennom en aktiv pådriverrolle foretatt større utbetalinger i fjor enn det som har vært vanlig de tidligere årene. Det ser derfor ut til, slik som den foreløpige gjennomgangen nå viser, at bare 95 mill. kr vil bli overført fra 1998 til 1999. Og det ser også ut til at hele dette beløpet er bundet opp i konkrete prosjekter og ikke kan brukes til nye tiltak. Av de bevilgede 55,5 mill. kr til Samarbeidsprogrammet med Sentral- og Øst-Europa i 1999 har det vært vanskelig å frigjøre ytterligere nødhjelpsmidler, da midlene er bundet opp i tidligere inngåtte forpliktelser, bl.a. til Barentsprogrammet og OSSE-tiltak. Vi vil imidlertid nå gå igjennom Samarbeidsprogrammets portefølje for eventuelt å kunne frigjøre i hvert fall noen midler. Jeg kan forsikre at vi vil gjøre det som er mulig for å støtte opp om det solidaritetsarbeid som Troms fylkeskommune så varmt engasjerer seg i, til fordel for hardt tiltrengte medisinske nødhjelpstiltak i Arkhangelsk-regionen. I lys av den nye situasjonen som er oppstått ettersom forbruket i fjor var større enn forventet, vil Regjeringen komme tilbake til Stortinget med saken. Dette er i tråd med det som ble uttrykt fra flere hold i budsjettdebatten i fjor. Jeg kan forsikre om at Regjeringen legger vekt på sitt ansvar for å støtte opp om utviklingen i Øst- og Sentral-Europa, og da spesielt Nordvest-Russland, og vil opprettholde et høyt aktivitetsnivå.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
Som jeg sa i mitt første svar, skal vi gjennomgå porteføljen og se hva vi har av ledige midler og hva vi kan prioritere. Så vidt jeg vet, har vi foreløpig fått inn søknader for 317 mill. kr, og når man har en bevilgning på 55,5 mill. kr, er det klart for de fleste at det her må prioriteres. Men som jeg også sa i mitt første svar, er det etter mitt syn, og også etter Regjeringens syn, oppstått en ny situasjon som man ikke kunne forutse, i og med at forbruket i fjor var så mye større – og bedre, vil jeg si – enn det man har hatt de tidligere årene. Derfor har jeg også tidligere i dag sagt at Regjeringen vil komme tilbake til Stortinget med denne saken. Men jeg kan ikke her og nå love at dette prosjektet vil få 5 mill. kr.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-01-27:
Jeg har et spørsmål til vår nærings- og handelsminister. På Venstres landsmøte i fjor vår tok statsråden sterkt til orde for en oppmyking av innvandringsstoppen. Han ønsket å øke antallet som skulle komme til Norge i tillegg til alle de som kommer i dag, med 2 000. Han ønsket å benytte et slags loddtreknings- eller tombolasystem bygd på den amerikanske green card-metoden. Han mente det ville bidra til å styrke norsk økonomi og redusere fremmedfiendtlige holdninger. Statsråden lovte å ta dette opp i regjeringskollegiet. Er det gjort, og hva ble resultatet?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-01-27:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er klart at det kan være nøkkelpersonell som Norge mangler, f.eks. IT-ingeniører fra India, eller folk til oljesektoren osv., men det er faktisk en åpning for å gi dette personellet arbeidstillatelse i Norge i dag. Sveits har praktisert et system med frivillige arbeidskontrakter mellom arbeidsgiver og arbeidstaker uten at det har åpnet for oppholdstillatelse for den nærmeste familien. Sveits har på en utmerket måte kunnet utjevne svingningene i arbeidsledigheten i Sveits. Er det en modell statsråden kunne tenke seg å se på også for Norge?
Lars Sponheim (Venstre), 1999-01-27:
En må vel kunne si at dette ligger noe på siden av det som er en næringsministers konstitusjonelle ansvar, men er like fullt et politisk spørsmål til en som også er partileder. Det er riktig at jeg tok til orde for at vi i en situasjon hvor bl.a. bedriftene sliter med å få kvalifisert arbeidskraft, kunne gjøre dette til noe offensivt, at vi kunne se på muligheter til å ta inn kvalifisert arbeidskraft, gi dem som har noe å tilføre det norske samfunn på ulike områder, adgang til å komme til Norge. Jeg viste bl.a. til det amerikanske systemet, hvor man så å si deler ut kvoter og gir anledning til en ønsket innvandring, om man vil det slik fra mottakerlandet, og jeg viste til at det er mange gode eksempler ute. Som vi ser av Regjeringens politikk, har vi bl.a. fått til en oppmyking når det gjelder adgangen for utenlandske studenter, bl.a. fra den tredje verden, som er i Norge og tar utdanning som er relevant for norske bedrifter, til å få arbeid her. Vår politikk har her vært at de skal ut igjen av landet, fortrinnsvis tilbake til sitt eget hjemland, men noen har valgt å reise til Canada og Amerika f.eks., noe som har vært vanlig for mange som har fått spesialutdanning innenfor IT. Vi har altså her fått en oppmyking. Jeg mener faktisk at det i debatten om det flerkulturelle samfunn kunne ha bedret mye på mange nordmenns holdninger til dette spørsmålet om vi også kunne ha hatt en slik type innvandring av mennesker som vi faktisk trenger, og som fyller nøkkelstillinger i det norske samfunn.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-01-27:
Det er store spørsmål å måtte ta på sparket, men la meg gi uttrykk for at jeg ikke føler noen umiddelbar glede over en sånn modell. Min tanke er at vi bør gi mennesker som ønsker å gjøre nordmenn av seg, og som også kan fylle viktige posisjoner i det norske samfunn, som vi aktivt trenger, anledning til ikke bare til å komme inn i landet og pendle ut og inn til en jobb, men også til å bli nordmenn – også deres familie. Det var tanken bak dette utspillet, som vi ser har en parallell i veldig mange land, hvor folk søker om å få skifte statsborgerskap på grunnlag av et sånt grønt kort eller et slikt kvotesystem.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-01-27:
La meg først få gi uttrykk for at jeg er veldig enig i det som er forutsetningene i representanten Andersens replikk, nemlig at Norge skal være en god nødhavn for mennesker i nød som trenger en slik nødhavn, og jeg vil tro at mange er enig i det. Det gjør også at det setter et ekstra preg på det flerkulturelle elementet i vårt samfunn, fordi det er mennesker som er i en vanskelig situasjon og ofte agerer deretter. Derfor er det viktig, tror jeg, at vi også har et islett av mennesker som kommer hit i en mer normal situasjon. Det var min hovedbegrunnelse for dette forslaget. Men det er jo lov til å ha flere tanker i hodet samtidig. Mennesker som har et ærlig ønske om å komme hit og bli norske statsborgere, tar med seg sin familie og sin kunnskap og vil gjøre en god jobb, kan også bidra til å bygge og endre norske holdninger til det flerkulturelle samfunnet. Vi går kanskje i retning av et litt skiftende samfunn med hensyn til at vi nå går inn i et nytt århundre, hvor mangel på arbeidskraft kan bli et veldig stort problem, selv om det ikke kan føles som et akutt problem, og at sånne spørsmål kan komme til å gi grunnlag for litt andre holdninger i det norske samfunn og åpne for at flere kan komme hit og bli nordmenn.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-01-27:
La meg først få gi uttrykk for at innenfor det lov- og regelverket vi har, er det anledning til å utøve skjønn, og det kan utøves noe mer liberalt enn det som har vært gjort tidligere. Det har denne regjeringen gjort. Jeg må innrømme at jeg har vært i kontakt med veldig mange bedrifter som sliter med akkurat dette problemet, og som opplever en helt urimelig behandling av for dem nøkkelpersonell som skal ut av landet. Jeg har fått veldig mange gode tilbakemeldinger på den endrede bruk av reglene som Regjeringen nå praktiserer. I tillegg har vi, som også representanten her sier, i den næringsrettede IT-planen varslet at vi ønsker å se på regelverket for om mulig å åpne denne adgangen enda mer for nøkkelpersonell, bl.a. indere, som var nevnt i et tidligere spørsmål. Det arbeidet er i gang. Vi har ikke kommet opp med noe regelverk ennå. Næringsdepartementet er veldig interessert i å få dette i gang, og vi har en pådriverrolle her overfor Justisdepartementet. Vi er i gang med et forberedende arbeid, og jeg håper vi rimelig raskt skal kunne komme opp med regelendringer som går i rett retning.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-01-27:
Jeg er enig i representantens utgangspunkt, at vi får bekymringsfull informasjon fra mange verft om problemene med å skaffe nye ordrer. Vi ser av ordreinngangen i 1998 at det ble gitt ordrer på om lag 4 milliarder kr, mens gjennomsnittet de fire årene før var på mellom 11 og 12 milliarder kr, med en helt ekstrem topp i 1998 på i overkant av 20 milliarder kr. Vi vet at det ved dette årsskiftet, altså for få uker siden, lå inne en ordremengde på om lag 19 milliarder kr, og samlet kapasitet i norske verft er av bransjen selv anslått til å være 8–10 milliarder kr. Men det faretruende er – som jeg også hørte Fellesforbundets leder Kjell Bjørndalen gi uttrykk for i Politisk kvarter i dag tidlig – at det, selv om det for de fleste ikke er noen akutt situasjon, fort kan seile på gjennom året, fordi man ikke skaffer seg nye ordrer. På den bakgrunn arbeider Regjeringen nå på spreng med en full gjennomgang av situasjonen, som Stortinget bad om gjennom budsjettforliket før jul. Vi vil så komme tilbake til Stortinget med en oppsummering av det som faktisk skjedde på slutten av fjoråret. Vi driver og samler inn kontrakter for å få den samlede oversikten, for så å komme tilbake til Stortinget med forslag om mulig handling. Dette arbeider Regjeringen nå for fullt med. Det er tidligere sagt at vi kommer tilbake i revidert nasjonalbudsjett, men jeg ser det som sannsynlig at vi vil være i stand til å komme tilbake til Stortinget før det.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-01-27:
Jeg skal ikke forskuttere innholdet i det Regjeringen vil komme tilbake til Stortinget med. Men vi vil komme tilbake med en full gjennomgang av situasjonen og med tiltak som vi mener er nødvendig i denne situasjonen. Jeg vet ikke hvorvidt det vil tilfredsstille representantens behov for å ha den oppfatningen at Regjeringen har fått øynene opp. Jeg registrerer i alle fall at fra denne regjeringen tiltrådte og overtok regjeringen Jaglands budsjett høsten 1997, hvor faktisk reduksjoner i verftsstøtten på 1,5 pst. første gang lå inne, så har Arbeiderpartiet tydeligvis fått øynene opp i opposisjon. Så får vi se hvilke tiltak Regjeringen vil komme tilbake med. Jeg tror det er viktig i denne situasjonen å understreke, og det understreker også bransjen selv, at verftstøtten nok er et relativt lite element i tapt konkurransekraft. Vi opplever at det er utrolig vanskelige markedsforhold, ikke minst knyttet til den klondyke som bl.a. er i Korea, hvor verft kan bygge svært billig med den finansiering de synes å ha fått gjennom krisen. Det sies at det bygges skrog til under stålpris, og det er vanskelig å konkurrere mot.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-01-27:
Regjeringen er opptatt av denne situasjonen, som jeg har gitt uttrykk for, og vi vil komme tilbake til Stortinget så raskt som vi klarer. Men det er nødvendig når en regjering forbereder en sak for Stortinget, at vi har det empiriske grunnlaget og tallgrunnlaget som må ligge til grunn for et riktig vedtak. Det er nok slik at det har vært en del turbulens rundt denne ordningen. Det tror jeg vi skal innrømme. Men den turbulensen tror jeg Regjeringen uten å være for frekk bør kunne dele med flere, for uroen rundt størrelsen på verftsstøtten oppstod allerede høsten 1997 – faktisk før denne regjeringen tiltrådte – på grunn av usikkerheten i forbindelse med det forslaget som regjeringen Jagland la fram. Vi så jo hvordan et helt års ordremasse ble tatt inn på slutten av året. Mye av dette skjedde bl.a. rett etter at det budsjettet ble lagt fram. Så la oss dele på dette. Vi fikk altså over 20 milliarder kr i ordreinngang i løpet av fjoråret, bare i løpet av 1998, og mye mindre enn i 1997/98.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-01-27:
Gårsdagens debatt om statlig eierskap og også uttalelser fra den kommende administrerende direktør for et stort teleselskap skapte grunnlag for ganske mange misforståelser i går, og vi ser at det har kommet en del dementier. Jeg vil understreke det Tormod Hermansen gav uttrykk for, at det må være en misforståelse når han sier at dette nye selskapet ikke skal ivareta distriktspolitiske oppgaver. Det han sier han har gitt uttrykk for, er at selskapet ikke skal drive distriktspolitikk. Det er det Stortinget og Regjeringen som skal gjøre, og det gjør Stortinget og Regjeringen. I forhold til det nye telemarkedet og konkurransen i telemarkedet er det nok nye styringsmekanismer som myndighetene kan bruke i storting og regjering. Det gjør vi også gjennom lover og regler og konsesjonsvilkår, og gjennom regulering av aktørene i telemarkedet kan vi stille krav om bl.a. dekning i landet for å være aktører i det norske telemarkedet. Det er også nedfelt i intensjonsavtalene mellom selskapet Telenor og det svenske selskapet Telia at disse oppgavene er det viktig å løse for disse selskapene i de respektive land, og selvfølgelig etterleve disse lands lover og regler og konsesjonsbetingelser. La meg også få understreke et viktig styringsvirkemiddel til som vi har på dette området. I det øyeblikket vi går over til et marked som fungerer, og det er konkurranse, og på den måten ikke blir så tilbudsstyrt som vi var tidligere da det var et monopol på området, som representanten nevner, så er vi over i et mer etterspørselsdrevet system, hvor litt av styringsvirkemidlene ligger i hvordan man kan stimulere etterspørselen for å få til den dekning man ønsker. Som kjent er det i det budsjettet som Stortinget nå har vedtatt, bl.a. en budsjettpost som gir muligheter for å kunne yte de ytterste utkanter, hvor det ikke er økonomisk grunnlag for å tilby teletjenester og f.eks. en høyhastighetslinje, et tilskudd i tillegg til det bedrifter og kommuner selv kan bidra med for å skape et forretningsmessig grunnlag for å legge til rette for disse tjenestene.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-01-27:
Regjeringens syn på dette er klart nedfelt i saksområdet som Stortinget allerede har behandlet gjennom regulatoriske forhold på dette området, gjennom konsesjonsbetingelser, som er det viktigste styringsverktøyet for å kunne ta de nødvendige distriktspolitiske hensyn. Jeg har jo også den grunnleggende tro, og det er litt av poenget med å bidra til å etablere en hva vi kan kalle nordisk løsning for en framtidig telesektor, at det er lettere, når man leder et slikt selskap, å få forståelse for norske, spesielle forhold og å kunne ta slike hensyn, når man kjenner landet sitt, er glad i landet sitt. Jeg tror det er viktig, ut fra de argumenter vi bruker på andre områder, og nødvendig å ha forsknings- og utviklingsarbeid, hovedkontor osv. i landet. Når vi nå har fått til en løsning hvor Telenors direktør skal være adm. direktør for et slikt selskap, kan vi ha forventninger om at det er en rimelig forståelse for det norske samfunn og norske verdier når også dette selskapet skal ledes.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-01-27:
Situasjonen i verftsindustrien har forverret seg den senere tiden, og utsiktene for resten av året indikerer at situasjonen kan bli vanskelig. Jeg vil i dette svaret omtale skipsbyggingsindustrien, mens jeg i svar på dagens spørsmål 9 vil ta for meg den oljerelaterte industrien. Ordreinngangen i 1998 var på 4 milliarder kr, mens gjennomsnittet for de fire forutgående årene var mellom 11 og 12 milliarder kr, med topp på rundt 20 milliarder kr i 1997. Verftene hadde ved årsskiftet inneliggende ordre for nærmere 19 milliarder kr, mens noen av verftene vil ha sin siste leveranse allerede i løpet av første halvår. Rundt halvparten av verftene vil ha sin siste leveranse i løpet av året. Problemene vil imidlertid ofte oppstå tidligere, fordi deler av arbeidsstokken vil gå tom for arbeid før et fartøy leveres. Allerede nå har enkelte verft permittert hele eller deler av arbeidsstokken. Skipsbyggingsindustrien er en svært viktig næring i mange lokalsamfunn og en viktig del av vår maritime næringsklynge, og vi vurderer derfor nå situasjonen meget nøye. Vi vurderer også om det er behov for raskt å sette i verk tiltak for å motvirke de negative tendenser som gjør seg gjeldende.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-01-27:
Jeg tror det er viktig å understreke i første del av dette svaret at de vanskeligheter og problemer vi nå ser, nok har direkte sammenheng med flere forhold enn disse to prosentene i ulikhet når det gjelder verftsstøtte. I hvert fall sier bransjen selv med stor tydelighet at det er et svært endret marked, og det er nok hovedårsaken. Men vi er nok enige om at det forhold at vi har en lavere verftsstøtte i Norge enn i konkurrentland, definitivt ikke gjør situasjonen bedre. Vi fikk en veldig uro rundt dette allerede høsten 1997, da både den forrige regjering og denne regjering valgte å ha en lavere verftsstøttesats av omsyn til innstramningseffekten i økonomien. Dette medførte at nesten et helt års normal ordretilgang ble forsert fram på slutten av 1997, og dette skapte en uro i ordretilgangen som vi nå ser forplanter seg, kombinert med at det er uro i markedene ute. Regjeringen tar dette veldig alvorlig. Det er for de fleste verft ikke noen akutt situasjon, men det er nødvendig å gå igjennom dette og komme tilbake til Stortinget med tiltak i løpet av første halvår – og vi vil gjøre det så fort vi klarer det.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-01-27:
Bemanning av norske ferger og passasjerskip reguleres av forskrift av 17. mars 1987 om bemanning av norske skip, og forskrift av 30. juni 1987 om vakthold for dekksavdelingen og maskinavdelingen på norske skip. Ved en særskilt vurdering av det enkelte skip fastsetter Sjøfartsdirektoratet den sikkerhetsbemanningen som er nødvendig for å ivareta skipets og de ombordværendes sikkerhet. Det er et absolutt krav at sikkerhetsbemanningen skal være tilstrekkelig stor til å dekke de aktuelle sikkerhetsoppgaver om bord. For at Sjøfartsdirektoratet skal være sikker på at den bemanning som fastsettes, er stor nok, blir det i dag utført bemannings- og evakueringsanalyse for å dokumentere at det er bemanning til de arbeidsoperasjoner forskriftene krever. I tvilstilfelle foretas det øvelse for å verifisere analysen. Den mest kritiske parameteren for vurdering av passasjerenes sikkerhet på innenriks ferger har vært evakueringsfasen. Det er den senere tid utviklet redningsutstyr som er lite arbeidskrevende, og som reduserer mannskapsbehovet ved evakuering. Det vises bl.a. til ferger som har installert «tørrskodd evakuering». Dette tiltaket gjør det mulig å styre hele evakueringen fra broen. I en evakueringssituasjon er det dermed ikke nødvendig å avsette en av mannskapene til å låre og holde livbåtene inntil skipssiden for å gi passasjerene mulighet til å gå om bord. Har fergen fått installert nytt redningsutstyr, kan rederiet sende inn søknad om fastsetting av ny bemanningsoppgave. Sjøfartsdirektoratet vil da foreta en ny vurdering som kan gi som resultat at sikkerhetsbemanningen reduseres. Forutsetningen er at passasjerenes og skipets sikkerhet opprettholdes slik bemanningsforskriften krever. På denne bakgrunn anser jeg at spørsmålet om sikker bemanning av norske ferger og passasjerskip er tilfredsstillende ivaretatt.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-01-27:
Når en diskuterer disse spørsmålene, er det viktig å skille mellom det som er rederipålagte oppgaver, billettering og andre ting om bord på en ferge, og det som er sikkerhetsbemanning, som Sjøfartsdirektoratet har ansvar for å sørge for at ethvert skip har i tilfredsstillende grad. Det er ikke økonomiske forhold som ligger til grunn for den bemanningsoppgave som Sjøfartsdirektoratet krever, slik som jeg viste til i mitt svar, det er ikke noe annet enn rent sikkerhetsmessige vurderinger. Men så er det slik at teknologien går framover på dette området også, og det har vært mulig å kunne revurdere disse bemanningsoppgavene i kraft av ny teknologi, som jeg viste til. Men det er viktig å understreke at dette ikke rører ved rederioppgavene. Det er rederiet og avtale mellom rederi og arbeidstakere som fastsetter bemanningen på områder som ikke ligger under sikkerhetsspørsmål.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-01-27:
Det siste års erfaring viser med all tydelighet at oljebransjen er en bransje i stadig endring. I fjor var en av hovedutfordringene et svært høyt aktivitetsnivå med press både på arbeidskraft og andre innsatsfaktorer. Norsk økonomi var videre preget av overoppheting, og innstramningstiltak var påkrevet. I dag ser bildet ganske annerledes ut. Flere prosjekter er enten utsatt eller lagt på is som følge av lave oljepriser. Denne situasjonen illustrerer ikke minst vanskeligheten med å sikre jevn ordretilførsel for oljerelatert industri og stabil sysselsetting i en bransje hvor ytre rammebetingelser endrer seg så raskt. Petroleumsvirksomheten på norsk sokkel står derfor overfor en rekke utfordringer både på kort og lengre sikt. Regjeringen er svært opptatt av at vi møter disse utfordringene, og olje- og energiministeren igangsatte derfor i fjor høst flere utredningsprosjekter som berører sentrale problemstillinger for næringen. Et av prosjektene er en analyse av norsk oljevirksomhets konkurransekraft. Både den senere tids kostnadsutvikling, strukturendringene i næringen, den betydelige usikkerheten i oljeprisens utvikling, muligheten for vedvarende lave priser samt endringer i oljeselskapenes investeringsmuligheter i andre petroleumsprovinser tilsier en analyse av vår kontinentalsokkels konkurransesituasjon. Siktemålet med prosjektet er å fremskaffe et grunnlag for å vurdere eventuelle tiltak slik at vi over tid fortsatt evner å utvikle petroleumsressursene på kontinentalsokkelen på en effektiv måte, samtidig som vi sikrer at en høy andel av oljerenten tilfaller fellesskapet. At vi fortsatt tiltrekker oss investeringer fra de beste aktørene innen næringen, er viktig for å oppnå dette. Prosjektet berører sentrale problemstillinger som dels vil bli utredet internt i Olje- og energidepartementet, dels i samarbeid med industrien og med hjelp fra norske og utenlandske konsulenter/forskningsmiljøer. Samtidig som arbeidet med konkurransekraftprosjektet pågår, vil Regjeringen i revidert nasjonalbudsjett for 1999 redegjøre for den betydelige usikkerheten i oljeprisens utvikling og drøfte konsekvensene av vedvarende lave oljepriser. I denne sammenheng vil det være naturlig med en drøfting av markedssituasjonens betydning for konkurransekraften i oljeindustrien. Som annonsert av statsministeren i finansdebatten i november i fjor, vil vi i revidert nasjonalbudsjett også redegjøre for vårt samarbeid med andre oljeprodusenter både innenfor og utenfor OPEC og drøfte hvordan dette kan utvikles og forbedres. I revidert budsjett vil det også bli vurdert om det på dette tidspunkt er hensiktsmessig å foreta konkrete justeringer i vår politikk og våre rammebetingelser overfor næringen.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-01-27:
Den situasjonen som representanten her refererer til, som jeg ikke har noen grunn til å være uenig i, og som i og for seg også reflekterer et annet spørsmål som er stilt i dag om den andre delen av verftsindustrien, viser jo hvor tøft og vanskelig det er å ha norske arbeidsplasser spredt rundt omkring i det ganske land som er avhengig av de ubønnhørlige svingninger som de store utenlandske markedene gir. Den lave oljeprisen som velter innover norsk økonomi, er et tydelig eksempel på dette. Det er klart at det får konsekvenser i en situasjon hvor oljeselskapene revurderer sine planer og vurderer hvilke konsekvenser det må få for deres måte å drive på, for deres kostnadsbilde osv. hvis vi skulle gå inn i en vedvarende situasjon med lave oljepriser. En sånn situasjon gjør i realiteten også at vi som nasjon kan miste en viktig grunnrente, ganske enkelt ved at en viktig merverdi som ligger i disse ressursene, blir borte. På den bakgrunn er dette prosjektet iverksatt, altså for å skape et beslutningsgrunnlag for Regjeringen for å se om det er nødvendig å iverksette tiltak. Jeg kan ikke varsle nærmere tiltak enn dette.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-01-27:
Jeg oppfatter spørsmålet som å gjelde den aksjepost som Aker RGI ASA har i det svenske selskapet Scancem AB, og som de har varslet at de ønsker å selge. Det svenske Scancem-konsernet har norske datterselskaper, som bl.a. Norcem AS og Scancem Chemicals A/S. Pr. i dag har jeg ikke opplysninger om hvem som vil komme inn på eiersiden i Scancem-konsernet. Jeg har imidlertid tatt et initiativ til et møte med Aker RGIs styreformann og majoritetseier samt konsernsjef for å få en orientering og om mulig søke å få avklart de fremtidige eierforholdene i Scancem AB. I den forbindelse vil jeg også presisere viktigheten av å få inn nye eiere som vil opprettholde sementproduksjonen i Norge. Dette er spesielt viktig med tanke på alle de arbeidsplasser som er knyttet til nettopp denne produksjonen. Jeg har ingen opplysninger om hvordan salget av Scancem-aksjene vil skje. Verken vår någjeldende ervervslov eller forgjengeren, den tidligere industrikonsesjonsloven, har vært utformet slik at norske myndigheter kan gripe inn ved erverv av utenlandske selskaper selv om dette selskapet har et norsk datterselskap. Aker RGIs salg av sin aksjepost i Scancem AB-konsernet – som nevnt er det et svensk selskap – vil derfor ikke bli gjenstand for behandling etter den norske ervervsloven. Dersom det vurderes enkeltstående salg av norske datterselskaper i Scancem-konsernet, vil slike erverv imidlertid være regulert av den norske ervervsloven. Uansett: Jeg vil benytte meg av de påvirkningsmuligheter som eksisterer, for å søke å sikre at aksjeoverdragelsen i minst mulig grad får negative konsekvenser for Scancems norske sementprodusenter. Jeg vil for øvrig opplyse at når det gjelder sementproduksjonen til Norcem AS i Brevik og Kjøpsvik, er denne regulert av en bergverkskonsesjon. De vilkår som er satt i denne konsesjonen, knytter seg til selve driften og regulerer ikke fremtidige eierskifter i Norcem AS. Denne bergverkskonsesjonen vil fortsatt bestå uavhengig av om Scancem-konsernet får nye eiere, og de nye eierne er forpliktet til å følge vilkårene i konsesjonen.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-01-27:
Jeg kan forsikre representanten om at Regjeringen vil gjøre det som står i dens makt for å sikre sementproduksjonen i Norge, både i Brevik og i Kjøpsvik. Vi vil sørge for å bruke de mekanismene som er, og vi vil ha den nødvendige dialog med de gamle eierne i RGI om hvordan dette kjøpet skal foregå. Men vi vil også så raskt det er etablert en ny kjøper, se hvordan vi fra norske myndigheters side kan bidra til å sikre at en ny eier av det svenske Scancem-konsernet tar vare på de arbeidsplassene vi har i Norge. Jeg ser fram til et godt samarbeid med både Stortinget og representanten om et slikt arbeid.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-01-27:
Jeg skal på vegne av fiskeriministeren få gi følgende svar: Innledningsvis er det viktig for fiskeriministeren å understreke at Fiskeridepartementet ikke går inn i behandlingen av enkeltsaker som tilligger SND. Prosjektet det her refereres til, fikk støtte fra SND gjennom virkemidler over Nærings- og handelsdepartementets budsjett. Det ble innvilget tilskudd til produkt- og prosessutvikling, utviklingstilskudd og risikolån, som gjorde det mulig å realisere nybyggingen av linefartøyet «Geir». Bakgrunnen for dette er at SND vurderte prosjektet som et utviklingsprosjekt, hvor bl.a. sikkerhetsaspektet er lagt til grunn, og fant derfor mulighet til å delfinansiere prosjektet med ovenfor nevnte virkemidler. Fiskeridepartementet utarbeider årlig overordnede fiskeripolitiske retningslinjer for bruk av virkemidler innenfor fiskeri- og havbruksnæringen. Her fremgår det bl.a. at SND ikke skal gi tilskudd til ombygging eller nybygging av fartøy som driver eller planlegger å drive ombordproduksjon, eller til investeringer for større grad av ombordproduksjon. Dette er bakgrunnen for at linefartøyet «Geir» ikke fikk kontraheringstilskudd.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-01-27:
Er det noe jeg har den største tillit til, er det at alle våre dyktige saksbehandlere i sentralforvaltning og annen forvaltning bruker fornuft. Men de bruker også de rammer de får fra departementene når det gjelder retningslinjer de skal holde seg til, og det er tydeligvis, ut fra svaret, det de har gjort her. Jeg tror også det er viktig å understreke det som ble sagt i svaret, at det til det spennende utviklingsprosjektet som ligger i denne fiskebåten, er bevilget tilskudd til både produkt- og prosessutvikling, utviklingstilskudd og risikolån gjennom Nærings- og handelsdepartementets bevilgninger til SND. Her har det altså vært bidrag fra SND-systemet for å kunne få til utviklingsdelen av dette. Men det ligger utenfor de retningslinjer SND har å forholde seg til, å kunne gi ordinært kontraheringstilskudd.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-01-27:
Jeg har lyst til å følge opp dette, for utspillet til Sponheim om en grønt kort-ordning er et av de utspillene jeg liker best fra statsråden. Det var vel kanskje som Venstre-leder han kom med det. Noe av det som opptar oss om dagen, er problemene i det flerkulturelle samfunnet. Det er helt på det rene at svært mange av dem som kommer hit som flyktninger og asylsøkere – både voksne og barn – er traumatiserte, og at de vil ha vanskeligheter med å tilpasse seg et vanlig liv uten svært stor oppbakking fra samfunnet. SVs mening er at de nå ikke får nok. Jeg oppfatter det slik at Sponheims utspill var rettet mot at man skulle få en annen og mer fornuftig begrunnelse for det flerkulturelle samfunn enn at flyktninger og asylsøkere med vanskelige opplevelser bak seg skulle bære det positive ved dette samfunnet med seg. Ser statsråden det slik at det er ren arbeidsinnvandring dette dreier seg om, eller er statsråden villig til å se at dette har et islett i seg som i det flerkulturelle samfunnet og det flerkulturelle Norge kan være et positivt innslag i seg selv?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-01-27:
Jeg vil få lov til å stille kommunal- og regionalministeren følgende spørsmål: «En undersøkelse Kommunal Rapport har foretatt, bekrefter Sosialistisk Venstrepartis frykt for at strammere kommuneøkonomi først og fremst går ut over tiltak for barn og unge. Dette betyr kutt i viktige forebyggende tiltak, for eksempel integrering av barn og unge med utenlandsk bakgrunn, og tiltak for å fange opp unge som er i ferd med å «falle utenfor systemet». Deler statsråden denne bekymringen, og hva vil hun i så fall gjøre for å sikre at viktige forebyggende tiltak ikke blir en salderingspost i kommunesektoren?»
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-01-27:
Jeg takker for svaret, men jeg er litt overrasket over det, for dette var ikke et spørsmål som dreide seg om øremerking kontra rammestyring, men om en debatt som griper inn i noe av det alvorlige problemet som dreier seg om kriminalitet, vold og utstøting av samfunnet. Det er riktig at kommunesektoren sjøl må ta ansvar for sine prioriteringer, men Stortinget må også gjøre det. Det som Regjeringen har lagt fram og Stortinget har vedtatt ved utløsningen av midlene til eldreomsorgen, har vært nødt til å gå ut over barne- og ungdomstiltak. Når vi da vet at skoler og barnehager er de viktigste fellesarenaene – i hvert fall går alle på skolen, og barnehagen er også en fellesarena – for å lære seg å fungere sammen, for å bli integrert, og for å bli sosialisert inn i det samfunnet man lever i, er det litt forstemmende at ikke Regjeringen ser at den innretningen budsjettene har fått, bidrar til å svekke skole og barnehage. Da er mitt konkrete spørsmål: Vil det ligge en annen innretning på kommende planer, og vil det bli lagt inn penger til kommunene for å følge opp den planen som statsministeren skisserte i spontanspørretimen før i dag?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-01-27:
Jeg vil få stille følgende spørsmål: «Ifølge en nylig fremlagt statistikk fra Oslo politikammer er det en kraftig økning i antall ran utført av gjerningsmenn under 20 år, og med utenlandsk bakgrunn. Antall grove voldsforbrytelser økte også i 1998, og antall gjengangerforbrytere er stor. Hva vil statsråden gjøre for å gripe fatt i og få gjort noe med denne utviklingen, samt å få satt i gang tiltak som følger opp unge etter førstegangsforbrytelser?»
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-01-27:
Jeg takker for svaret, som viser at Regjeringa er i gang med å jobbe med nye tiltak. Et viktig område Regjeringen må jobbe mer med, er å sørge for at etater og forvaltningsorgan – om det nå er barnevern, kommuner, politi eller justisvesen – får tilstrekkelige rammer slik at de kan gjøre den store og viktige jobben som de nå må gå sterkere inn i. Det er behov for sterk styrking av samarbeidet mellom politi, barnevern, hjem, PP-tjeneste og annet hjelpeapparat. Kan man tenke seg å se på nye måter å organisere dette arbeidet på? Jeg fikk for noen dager siden et brev fra et prosjekt på Hamar, der det er samarbeid mellom politi, Kriminalomsorg i frihet, fengsel, sosialkontor, arbeidsformidling, rusmiddelomsorg og flere. De sier at de er i stand til å finne løsninger, men stoppes av regelverk. Betyr den satsingen som Regjeringen nå skal gjøre, at de også går inn og ser på regelverk når det gjelder å hjelpe folk som har begått kriminelle handlinger, men som skal rehabiliteres inn i samfunnet, slik at tiltak ikke stoppes av unødig regelverk på de ulike fagområdene?
Erna Solberg (Høyre), 1999-01-27:
Næringsministeren har varslet Stortinget – først i forbindelse med den IT-planen som ble lagt frem i februar i fjor, og så i en stortingsmelding om det samme spørsmålet – om at man vil ta initiativ til at det blir foretatt en gjennomgang av regelverkshindringene når det nettopp gjelder innvandring av mennesker som jobber innenfor informasjonsteknologisektoren. Nå er situasjonen den at det er ett år siden IT-planen ble fremlagt. I kontakt med Justisdepartementet opplyser Justisdepartementet at det ikke er gjort noen forskriftsendringer eller endringer i regelverket knyttet til at flere som har informasjonsteknologisk bakgrunn, kan få oppholdstillatelse i Norge, selv om også ministeren har understreket at norsk næringsliv sårt trenger det. Hva synes statsråden om en såpass sakte saksgang, at planen ett år etter at den ble fremlagt, og hvor et av hovedpoengene var hvordan man skal få mer kompetanse til Norge, ikke er fulgt opp?
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 1999-01-27:
Eg vil gjerne få stilla næringsministeren eit spørsmål som gjeld ein industri som ikkje har for lite arbeidskraft, men noko for mykje, nemleg verftsindustrien. Verftsindustrien er veldig viktig for Noreg. Det dreier seg om 10 000 arbeidsplassar pluss ringverknader – kanskje bortimot 30 000 arbeidsplassar – i all hovudsak i distrikta. Fleirtalet i denne salen har vedteke at me skal redusera støttesatsane einsidig i Noreg, slik at me no tapar i konkurransen om oppdrag, noko som igjen fører til permitteringar. Fleirtalet, som var for dette, sa dei ville fylgja med, og i Dagsavisen i dag krev leiaren i Fellesforbundet, Kjell Bjørndalen, at støttesatsane må hevast omgåande. Vil næringsministeren fylgja opp dette?
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 1999-01-27:
Eg takkar for svaret. Eg er glad for at departementet, næringsministeren og Regjeringa no har fått augo opp for at dette var feil veg å gå, at det faktisk ikkje går an å stilla ein industri i ein heilt annan konkurransesituasjon enn dei me konkurrerer med. Ein snakkar om at 1,5 pst. ikkje er så mykje. Næringsministeren sa ikkje det no, men det er små marginar i bransjen, og det hastar kraftig, for sjølv om det ikkje er snakk om permitteringar så mange plassar, er det faktisk det somme stader. Det er jo slik at det tek litt tid å få dette på skjenene igjen. Då er det viktig at statsråden jobbar veldig fort og kjem tilbake til Stortinget, slik at det får minst mogleg ringverknader. Betyr det at statsråden ser at det var feil å redusera desse satsane?
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 1999-01-27:
Eg vil tillata meg å stilla følgjande spørsmål til sosialministeren: «Det er no vedteke at einslege forsytarar mistar rett til overgangsstønad og ekstra barnetrygd når dei har fast sambuar. Etter lov om sosiale tenester er det ikkje mogleg å trekkja inn sambuar si inntekt ved utmåling av sosialhjelp. Kva vurdering har statsråden av dette?»
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 1999-01-27:
Eg vil takka statsråden for vaksenopplæringa, sjølv om eg nok kjenner til desse lovene relativt godt. Svaret reiser mange fleire spørsmål enn det klargjer. Dette må verta ein kortversjon, sidan eg berre har eitt minutt. Eg vil fyrst seia at eg tykkjer det er eit skuffande svar, for det tyder på at ein korkje ser problema eller har tenkt gjennom dei. Konsekvensane av dette vert at einslege forsørgjarar som har lita eller inga inntekt – og dersom dei vert sjuke medan dei har lita eller inga inntekt, får dei heller ikkje sjukepengar, for å skyta inn det – vert sosialhjelpsmottakarar, for her er det andre føresetnader, og det seier statsråden at det skal halda fram med å vera. Konsekvensen for kommunane er at dei kan få store meirkostnader som følgje av dette. Det trur eg ikkje Stortinget vart gjort merksam på ved endringa av folketrygdlova og barnetrygdlova. Eg vil igjen spørja: Vil sosialministeren ordna opp i dette, eller i alle fall arbeida vidare med å sjå om her er ein dobbelkommunikasjon når det gjeld lovverket?
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 1999-01-27:
Den dramatiske situasjonen i verftsindustrien har vært kjent i lang tid. Arbeiderpartiet har tatt det innover seg. Jeg hører at Regjeringen nå vurderer å ta det innover seg. Fullt ut konkurransedyktige verft har gått glipp av millionkontrakter på grunn av ulike konkurransevilkår. Jeg vil understreke at dette veldig ofte har skyldes gapet mellom nivået på støtten i EU og det vi har i Norge. Det tror jeg Regjeringen også må ta innover seg. Jeg har lyst til å vise til finansdirektør Arnstein Ugland ved Fosen Mek. Verksteder, som sier at den uklarheten som Regjeringen nå har skapt, faktisk kan virke mot sin hensikt ved at rederne vil vente på avklaring om nivået på verftsstøtten. Kan næringsministeren love at vi får en avklaring raskt, og kan en antyde et tidspunkt for den avklaringen?
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 1999-01-27:
Jeg vil stille følgende spørsmål til sosialministeren: «I Dagsavisen 20. januar 1999 presenteres rystende rapporter fra fylkeslegen i Oslo om tilstanden ved 15 av byens 55 sykehjem. Tilsynsrapportene dokumenterer 35 brudd på gjeldende lover og forskrifter, blant annet som en følge av lav bemanning og for mange ufaglærte. Jagland-regjeringen la fram «Handlingsplan for helse- og omsorgspersonell», som den sittende regjering kuttet om lag 20 mill. kroner i da den overtok. Vil statsråden redegjøre for framdriften i arbeidet med handlingsplanen?»
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 1999-01-27:
Jeg takker statsråden for svaret. Situasjonen var at det var litt vanskelig å forstå denne oppstillingen ved årets budsjett og sammenligne med den opprinnelige handlingsplanen. Det var mye av begrunnelsen for mitt spørsmål, fordi veldig mange tiltak av ulike slag var satt sammen. Realiteten var jo at regjeringen Bondevik foretok et betydelige kutt i første omgang, og jeg ville gjerne vite hvordan vi skulle forholde oss til det som var lagt fram, for å få et bedre sammenligningsgrunnlag. Nå har jeg fått en redegjørelse. Jeg skjønner at sosialministeren også er opptatt av disse meget viktig sakene. Jeg har lyst til å spørre om sosialministeren mener at de tiltak som Regjeringen har lagt opp til, er tilstrekkelig for å sikre en verdig eldreomsorg for framtiden i samsvar med lover og forskrifter. Og til slutt: Når vil Stortinget få seg forelagt en evaluering av den opprinnelige handlingsplanen?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-01-27:
Jeg skal få lov til å stille et spørsmål til næringsministeren. En kan vel si at næringsministeren bør være den fagstatsråden som kanskje har størst oversikt når det gjelder statlig eierskap i heleide og deleide statlige bedrifter. Det er også Næringsdepartementet som forvalter de fleste av aksjepostene i denne typen bedrifter. Distriktspolitikken i dette landet har vært drevet både gjennom statlig eierskap i bedrifter, og da særlig i bedrifter som har hatt en monopolsituasjon i markedet, i tillegg selvfølgelig til de postene som er på statsbudsjettet. Nå snakket statsministeren i stad om at han følte seg litt tråkket på i forhold til dette med dobbeltmoral. Det skal jeg ikke beskylde noen i regjeringspartiene for, men dobbeltkommunikasjon må en i hvert fall kunne si at de har spesialisert seg på, for bare i dagens aviser ser vi at man har svært forskjellige innfallsvinkler til dette. Mitt spørsmål er: Er det i virkelighetens verden i dag i den konkurransesituasjon vi har, et egnet virkemiddel å bruke statens eierskap som organ for å utøve distriktspolitikk?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-01-27:
Jeg takker for svaret fra statsråden. Nå var det ikke Hermansen jeg hadde i tankene hva gjaldt dobbeltkommunikasjon. Han er jo en av de mer klartenkte av dem som er innenfor dette området, og dementi for han har jeg for så vidt ikke bruk for. Det er politikerne som representerer regjeringspartiene, jeg har i tankene, for jeg er enig med statsråden i at det er først og fremst gjennom konsesjonsvilkår man bør regulere dette. Jeg er derfor enig i det som samferdselsministeren sier på dette området i Dagens Næringsliv i dag. Men jeg registrerer at i debatt i Fjernsynet i går kveld i NRK og for så vidt også i Dagens Næringsliv i dag, har lederen av næringskomiteen og antakelig påtroppende leder i Senterpartiet – og så vidt jeg har skjønt statsministerens ønske, skal han også inn i Regjeringen – et litt annet syn på dette. Han er veldig urolig for at vi ikke også skal bruke eierskapet som et middel for å drive distriktspolitikk. Hva er Regjeringens konkrete holdning til dette i denne saken?