Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2015-12-10:
Jeg vil snakke om europapolitikk, og mer spesifikt om EØS-midlene, i denne budsjettdebatten. Den konkrete bakgrunnen for det er den noe krasse merknaden fra Senterpartiet i budsjettinnstillingen om dette. For det første: EØS-midlene kan ikke ses på som en medlemskontingent, men som vårt bidrag til en økonomisk, sosial og kulturell utvikling i den delen av Europa som har størst utfordringer. En utjevning mellom øst og vest, nord og sør er en av hensiktene med det indre marked. Gjennom EØS er Norge med i det indre marked, dermed er det naturlig at vi også bidrar økonomisk til dette. Det er ingen land som betaler en kontingent for å være med i dette markedet. Alle EU- og EØS-land er med i det indre marked, og så er det forhandlet fram økonomiske bidrag fra dem som evner det, som går til land som trenger utvikling, både økonomisk, sosialt og kulturelt. For det andre: Erfaringene med hvordan disse midlene har blitt brukt, er gode. Det har gitt utvikling og forbedringer på de områdene som får støtte. Likevel er ikke ordningen perfekt, og det er sunt at det stilles spørsmål ved om pengene når fram, og om den gode hensikten fører til en positiv utvikling for menneskene som bor i de landene som får støtte. Riksrevisjonen har sett på dette for perioden 2004–2009 – altså hvordan det fungerte for ca. ti år siden. Undersøkelsen konkluderer med at prosjektmidlene i stor grad gikk til det som de skulle. Jeg er tilfreds med at det også siden den gang har foregått en utvikling og innovasjon når det gjelder hvordan man jobber, og at det stadig jobbes med å forbedre bruken av midlene. Dessuten må jeg innrømme at jeg finner det litt søkt og nærmest populistisk å sammenligne bruk av EØS-midlene med bistand til Sierra Leone, slik det står i Senterpartiets merknad. I så fall bør en slik sammenligning gjøres med alt annet vi bevilger penger til, både her og på andre budsjetter, inkludert f.eks. næringssubsidier. Når det er sagt, vil jeg understreke at jeg er kritisk til at Stortinget i dag vil bevilge mindre til bistand ute enn det vi har gjort tidligere. Den direkte koblingen, slik den er formulert, i den hensikt å argumentere imot å støtte prosjektene i Øst-Europa, framstår derimot som underlig – slik Senterpartiet beskriver det. De velger dessuten å trekke fram kuriøse kultur- og miljøprosjekter i et forsøk på å underbygge at EØS-midlene brukes til mye rart. Det er f.eks. ikke ett ord om at 10 pst. av de relevante programmene i Romania og Bulgaria skal gå til å bedre situasjonen for romfolket. Vi snakker da om utdanning, jobb, helse og bolig, som er svært viktige tiltak for en veldig utsatt gruppe i Europa. Jeg mener dessuten at støtte til sivilsamfunnet ofte er undervurdert som bidrag til utvikling i et land. En velfungerende justissektor, tiltak som sikrer kulturell trygghet og identitet, og bistand til å bygge opp organisasjoner kan være utslagsgivende for om et land lykkes med sin utvikling over tid. Da er det nærliggende å peke på vårt eget land i tida mellom 1814 og unionsoppløsningen. Organisasjonene, institusjonene og mye av det som vi kjenner i Norge i dag, ble til nettopp på 1800-tallet. Det gjelder også vår kulturelle og nasjonale identitet. Det er med andre ord gode grunner til å bidra økonomisk for å utvikle samfunn hos våre naboer. Det er bra for de menneskene som bor der, det er bra for Europa, og da blir det også bra for Norge. Jeg er derfor glad for at det er bred støtte i Stortinget for måten vi bruker disse midlene på, til tross for Senterpartiets innvendinger. Til sist vil jeg kort kommentere at dagens nyhet som statsråd Helgesen kom med, om at man gjenoppretter tilskuddet til Ungarn, er positiv, særlig når det ses i sammenheng med at Ungarn nå jobber bedre med tanke på sivile rettigheter. Det viser at disse midlene gir oss makt til å påvirke en utvikling i en svært positiv retning, og det synes jeg er bra.