Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-03-25:
Det er med tilfredshet jeg nå kan konstatere at resultatet av et langvarig arbeid med lovendringer med sikte på å skaffe mer midler til bobehandlingen i konkursbo foreligger til behandling i Odelstinget. Jeg prøvde som justisminister å få til denne ordningen i 1999, og jeg synes det er bra at vi i 2004 har kommet til et godt resultat. I dag opplever de fleste bobestyrere i konkursbo at det er svært lite midler til bobehandling. Et høyt antall bobehandlinger blir innstilt etter konkursloven § 135 fordi boets midler ikke kan dekke omkostningene. Bobehandlingen blir derfor summarisk, og det er begrensede muligheter for å avdekke økonomisk kriminalitet og andre misligheter, herunder omstøtelige transaksjoner. En grundigere bobehandling kan medføre at det oppspores mer midler i boet, og at kreditorene får bedre dekning av sine krav. Med bakgrunn i stortingsvedtak 15. juni 1999, der regjeringen ble bedt om å utrede ulike måter å sikre at det er nok verdier i konkursbo til å kunne drive en forsvarlig bobehandling, har Regjeringen foretatt en høring av ulike forslag for å skaffe midler til boene. Høringsrunden gav overveiende støtte til en kombinasjon av et legalpant for boomkostninger og økning av konkursrekvirentens ansvar, slik Regjeringen foreslår i proposisjonen. Jeg er glad for at komiteen støtter Regjeringens intensjon om å sikre nødvendige midler til bobehandlingen, og for at komiteens flertall går inn for et legalpant på 5 pst., kombinert med en økning av rekvirentansvaret. På denne måten vil kostnaden ved økte midler til boene bli fordelt mellom de næringsdrivende og det offentlige. Jeg er også glad for at flertallet i komiteen støtter Regjeringens forslag om at prosentsatsen skal være 5. Det må i den sammenheng tas hensyn til at det er en særlig vid adgang til pantsettelse i Norge, noe som er en av hovedårsakene til de manglende midlene i konkursbo. Jeg har merket meg at komiteens flertall ønsker at satsen på 5 pst. skal kombineres med en beløpsgrense for særskilt verdifulle panteobjekter på 700 rettsgebyr i hvert panteobjekt. Det er etter mitt syn bra at beløpsgrensen settes så vidt høyt, av hensyn til at det i større og kompliserte bo kan være behov for en mer omfattende bobehandling. Det er viktig at det ligger en fleksibilitet i legalpantregelen med sikte på slike forhold. Dette har også flere høringsinstanser poengtert. Samtidig vil legalpantet uansett være begrenset til nødvendige boomkostninger, slik at det nok er i få bo beløpsgrensen vil få betydning. En beløpsgrense på 100 rettsgebyr, som mindretallet foreslår, vil kunne bli for lav f.eks. i bo der det bare finnes ett panteobjekt. Jeg vil for øvrig peke på at likhetshensyn og hensynet til at legalpantet skal være et effektivt virkemiddel for å skaffe midler til boene, taler for at det ikke gjøres unntak for skip. Jeg er også glad for at flertallet i komiteen støtter Regjeringens forslag om å øke rekvirentansvaret til 50 ganger rettsgebyret. I mange bo finnes det ikke pantsatte eiendeler. Dersom rekvirentansvaret ikke økes, vil det ikke bli noen forbedring i disse boenes stilling. Pr. i dag har bobestyrer i slike bo bare 10 750 kr å jobbe for dersom det ikke finnes øvrige midler i boet. Det sier seg selv at dette er altfor lite. Prisstigningen siden 1989, da rekvirentansvaret ble satt til kr 20 000, er alene et argument for å øke beløpet. Jeg har registrert at komiteens mindretall ikke ønsker å øke rekvirentansvaret fordi en frykter samfunnsmessige negative konsekvenser dersom kreditorer unnlater å begjære konkurser hvis den økonomiske belastningen blir for stor. I den sammenheng vil jeg minne om at det er slik at det offentlige dekker rekvirentansvaret i 95 pst. av konkursboene. Det vil derfor ha svært begrenset praktisk betydning om noen flere private kreditorer unnlater å begjære konkurs på grunn av økningen av rekvirentansvaret. Jeg vil også påpeke at det uansett vil ha begrenset verdi om en kreditor begjærer konkurs, hvis det er så lite penger i boet at bobehandlingen umiddelbart blir innstilt uten nærmere undersøkelser. Jeg er glad for at komiteen også støtter Regjeringens øvrige forslag om endringer i konkurslovgivningen, herunder forslaget om særskilt prosedyre ved tilbakesalg av boets eiendeler til skyldneren, og om utvidet rett for boet til å overta leiekontrakter knyttet til næringsvirksomhet. Disse forslagene skal medvirke til å motarbeide planlagte konkurser, og vil forhåpentligvis, sammen med økte midler til bobehandlingen, bidra til at det ikke skal lønne seg å gå konkurs. La meg til slutt si følgende: For noen år siden var det en ganske gripende reportasje i Økonomisk Rapport om det vi kaller for «konkursryttere med universitetsutdannelse». Vi står overfor ganske kyniske, kløktige og intelligente kriminelle, som i praksis ved sin opptreden og når de lykkes, påfører en enorm kostnad ikke minst for små og mellomstore bedrifter, som blir sittende i klemma når de skal gjøre opp. Så å sikre det systemet, slik Stortinget nå gjør i dag, er også en næringsmessig beskyttelse for de små og mellomstore bedrifter i næringslivet mot at de skal bli utsatt for noen som spekulerer i at de ikke klarer å ta igjen når situasjonen blir tøff. Det å styrke boene er derfor et håndslag til de samvittighetsfulle bobestyrere vi har i dag, og som gjør en kjempejobb. Det er i tillegg et håndslag til det politi som skal gjøre sin jobb. I sum synes jeg man da får virkemidler som gjør at man kan bekjempe den økonomiske kriminaliteten bedre. Og la meg si det på nytt: Den økonomiske kriminaliteten rammer alltid sakesløse – de som ikke kan ta igjen.