Tron Erik Hovind (Senterpartiet), 1999-03-23:
Forsvaret har de senere år vært gjennom store endringer. Dagens hær er mindre, mer mobil og har mer avanserte og mer langtrekkende våpen enn tidligere. Utstyr og operasjonskonsept er tilpasset et mer mobilt forsvar. I den perioden hvor Forsvaret har vært gjennom disse endringene, er det etablert et nytt øvingsfelt i Sør-Norge, Rødsmoen, i umiddelbar tilknytning til den nyetablerte Rena leir. Forsvaret har i tillegg meldt behov for et nytt skyte- og øvingsfelt på ca. 250 000 dekar hvor de nye konsepter og våpen kan trenes gjennom manøveroperasjoner som ender i skyteøvelser med skarp ammunisjon. Den dimensjonerende enhet for dette konseptet er ifølge meldingen øvelser med fire bataljoner – inntil 4 000 soldater. Ifølge meldingen vil slike øvelser gjennomføres normalt inntil én gang pr. år, med mindre enn én ukes varighet. Resten av året vil deler av feltets kapasitet være uutnyttet. Utredning om etablering av et regionalt skyte- og øvingsfelt på Østlandet har bl.a. sitt utgangspunkt i St.meld. nr. 16 for 1992-93 og langtidsmeldingen for Forsvaret for perioden 1994-98. Etter den tid har saken vært gjennom en omfattende konsekvensutredning basert på tre foreslåtte lokaliseringer øst i Hedmark. Gjennom disse konsekvensutredninger er det blitt avdekket omfattende negative konsekvenser for natur, miljø og samfunn i de tre berørte områder. Disse negative konklusjonene er gjennomgående forsterket gjennom omfattende høringer i forbindelse med konsekvensutredningene og gjennom de høringer og befaringer vi har hatt i forsvarskomiteen. Dermed blir de overordnede politiske vurderinger i denne forbindelse hvorvidt de fordeler tiltakshaver – i dette tilfellet Forsvaret – oppnår, er større enn de ulemper for miljø, natur og samfunn som er avdekket gjennom konsekvensutredningene. I dette spørsmålet er Senterpartiets konklusjon den samme som Regjeringens konklusjon. Vi står her overfor en sak hvor to nasjonale interesser – hensynet til Forsvaret og hensynet til miljø, natur og samfunn – kommer i sterk konflikt med hverandre. Regjeringen er av den oppfatning at tiltakets karakter bebuder så store negative konsekvenser for natur, miljø og samfunn at Forsvaret må henvises til andre løsninger, selv om disse ikke tilfredsstiller Forsvarets behov fullt ut. Regjeringens oppfatning er at den nasjonale sikkerhet for tiden ivaretas på et akseptabelt nivå, og at de inngrep som vil følge av etablering av et regionfelt, vil bli for kostbare for nasjonens samlede miljøinteresser. Senterpartiet støtter disse konklusjonene. En eventuell etablering av et regionfelt er betegnet som «Norgeshistoriens største naturinngrep». Selv om vi realitetsbehandler saken her i dag, har den allerede en lang forhistorie, som flere har vært inne på. Første gang spørsmålet var oppe i Stortinget, var gjennom behandling av St.prp. nr. 86 for 1979-80, Om visse organisasjonsendringer mv. i Forsvaret. Senere har saken vært behandlet gjennom St.meld. nr. 16 for 1992-93, langtidsmeldingen for Forsvaret 1994-1998 og langtidsmeldingen for 1999-2002. Før en eventuell etablering skal en gjennom en omfattende reguleringsprosess, et meget stort grunnerverv, fortrinnsvis løst gjennom et makeskifte/jordskifte, gjennomføring av avbøtende tiltak og selvsagt selve anleggsarbeidene. Feltet kan således først være operativt om seks-åtte år, og prosjektledelsen sier til NTB i går at feltet vil være ferdig utbygd i 2008. Mye har skjedd både i forhold til Norges sikkerhetspolitiske situasjon og i Forsvaret siden saken kom opp første gang i 1979. Mye kan også komme til å skje fram til feltet står ferdig om seks-åtte år. Vi skal bl.a. behandle en ny langtidsmelding, og statsministeren bebudet i sin redegjørelse om NATOs toppmøte i Washington i denne sal sist torsdag at han ville ta initiativ til et hurtigarbeidende utvalg med bred politisk deltakelse som skal gi generelle og prinsipielle råd forut for neste langtidsmelding. Jeg skal på ingen måte forskuttere behandlingen av disse sakene, men fastslå at det kan skje visse endringer i de behov vi ser i dag, og som ligger til grunn for dagens behandling. I en sak av denne karakter, med så store naturinngrep og så langt tidsperspektiv, burde en også ha med seg et føre var-prinsipp. Også ut fra et slikt prinsipp bør etablering ikke tilrås. En slik konklusjon betyr at Forsvaret må tilpasse seg andre løsninger, selv om vi innser at disse ikke er helt optimale for Forsvaret. Ut fra de forhold jeg har beskrevet, mener jeg at de er akseptable. Siden det er miljøhensyn i videste forstand som ligger til grunn for vår konklusjon, må en slik løsning gi langt mindre negative konsekvenser enn de utredede alternativer øst i Hedmark fylke, og den må ha en fleksibilitet i forhold til framtidige beslutninger når det gjelder Forsvaret. Vi mener det er riktigst, ut fra et miljøsynspunkt, å ta utgangspunkt i de skyte- og øvingsfelt som allerede er i bruk, og har vært det i lang tid. Det må utredes en mer optimal bruk av de arealene som i dag disponeres av Forsvaret. Dersom Forsvaret vurderer det slik at det er behov for utvidelser, forutsetter vi at de blir marginale i forhold til de arealer som allerede er i bruk. Det forslag til utvidelse på Hjerkinn som er presentert av Forsvarets bygningstjeneste i forbindelse med høringsrunden om utvidelse av nasjonalparken på Dovre, er på ingen måte akseptabelt. I meldingens beskrivelse av 0-alternativet antydes det kun behov for standplasser for langdistanseskyting utenfor feltet på Hjerkinn. Vi forutsetter hvis det vurderes behov for slike utvidelser, at forslag om slike utvidelser skjer i nært samarbeid og forståelse med berørte kommuner. Det er lagt fram forslag fra representanten Dagrun Eriksen om dette som vi er med på. Dette forslag betyr at Senterpartiet går inn for fortsatt drift på Hjerkinn. Isolert sett har vi ikke noe problem med å se at nedleggelse på Hjerkinn betyr en naturgevinst i området. Men når prisen er et omfattende inngrep i andre naturområder øst i Hedmark, så har vi i Senterpartiet kommet til en slik konklusjon når det gjelder Hjerkinn. I dette bildet hører også at kommunene i området har gitt klar beskjed om at de ønsker å opprettholde aktiviteten og sysselsettingen knyttet til feltet. Det gjelder ikke Oppdal kommune i Sør-Trøndelag, som har gitt uttrykk for det motsatte syn, men det gjelder de andre berørte kommuner. Jeg må konstatere at det synet jeg her har redegjort for, ikke akkurat har fått noe flertall gjennom komiteens behandling. Komiteens flertall legger opp til etablering av et nytt regionfelt i Gråfjellet i Åmot kommune. Hvis dette får flertall i dag, er det viktig at de negative konsekvenser en slik etablering gir, og som er dokumentert gjennom konsekvensutredningene, minimaliseres mest mulig gjennom omfattende avbøtende tiltak. Ved utforming av disse tiltakene er det viktig med et godt samarbeid og reell innflytelse fra lokale og regionale myndigheter – kommuner, fylke og fylkesmann. I tillegg til konsekvensutredningene og det omfattende arbeidet mange grupper har gjort i forbindelse med den og i etterkant av denne, er det også en del erfaringsmateriale å bygge på. Gardermoen-utbyggingen, f.eks., som er inne i en avslutnings- og evalueringsfase, har gitt meget verdifull erfaring i hvilke utfordringer en står overfor når storsamfunnet skal etablere et tiltak av nasjonal karakter i et allerede etablert lokalsamfunn. Det er viktig at en ved en eventuell etablering i Åmot tar utgangspunkt i erfaringer f.eks. fra de ulike aktører i forbindelse med Gardermoen-utbyggingen. De viktigste forhold blir å gjennomføre et grunnerverv gjennom makeskifte/jordskifte, som gir en fornuftig eiendomsutforming etter en eventuell etablering. Ren statlig eiendom, ikke statsallmenning, og Opplysningsvesenets fonds skog i området, må inn i et slikt jordskifte. Videre må det etableres en virksomhetsplan som reduserer støyen for naboer og brukere av området rundt. I boliger og fritidsboliger som får for høy støy, må det foretas støyisolering. Det må lages virksomhetsplaner som sikrer at støysonene ikke utvides etter en tids drift. Driften må tilpasses omgivelsene, ikke omvendt. Vannforurensning kan bli et stort problem. Feltet har avrenning til gode fiskeelver. Det må derfor treffes tiltak slik at vannforurensning ikke oppstår. Jeg viser for øvrig til våre merknader i innstillingen når det gjelder avbøtende tiltak, hvis flertallet skulle vedta en etablering. Vår konklusjon er altså at de negative konsekvenser for miljø, natur og samfunn er så store at feltet ikke bør etableres etter noen av de utredede alternativer. Forsvaret må basere sitt øvingsmønster på de felt de allerede disponerer i dag, og jeg håper på støtte for et slikt syn i denne salen i dag.