Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2000-05-10:
Representanten Ågot Valle tar opp en viktig sak som angår en målgruppe vi må holde et politisk søkelys på. Denne regjeringen er opptatt av de svakeste barna. Barn som av ulike grunner må bo på barnevernsinstitusjoner, er blant dem som trenger oss aller mest. Da ligger det også implisitt at denne regjeringen er opptatt av kvaliteten på tilbudet til disse barna. Historien har lært oss at vi må unngå at slike institusjoner blir lukkede organisasjoner som omverdenen ikke får innsyn i. Så over til Befring-utvalget og en eventuell godkjenningsordning for private institusjoner. Det er riktig at Befring-utvalget i sin nylig avgitte innstilling har foreslått en godkjenningsordning for private institusjoner. Departementet vil selvsagt vurdere dette forslaget nøye – i likhet med de øvrige forslagene og tilrådingene fra utvalget. Jeg er selvsagt opptatt av at vi skal sikre og styrke kvaliteten på offentlige og private barnevernsinstitusjoner, og departementet vurderer fortløpende hvilke virkemidler som kan være egnet til dette. Det er imidlertid viktig at vi sikrer at institusjonene holder en god faglig standard hele tiden, ikke bare i det øyeblikket de blir opprettet. Når innføring av en godkjenningsordning til nå ikke har vært ansett som et egnet virkemiddel, henger dette sammen med at en godkjenningsordning baserer seg på en forhåndsvurdering. Jeg er enig med representanten Valle i at det er bekymringsfullt, slik det blir nevnt i hennes spørsmål, dersom en kan starte en institusjon uten at det stilles konkrete krav til innhold og åpenhet. Respekt for brukerne av disse tjenestene forutsetter at vi til enhver tid er villige til å vurdere virkemidler som sikrer kvalitet og rettssikkerhet. Vi har dessverre sett fra media at noen institusjoner ikke alltid drives slik vi må kunne forvente. Dersom vi kan finne gode løsninger som sikrer at en godkjenningsordning blir reell og ikke en sovepute, er jeg villig til å vurdere denne problemstillingen på nytt. Vi vet at de ungene dette handler om, kan ha store atferdsproblemer, og noen kan ha satt store spor etter seg i lokalsamfunnet. Med den framveksten vi har hatt av private barnevernsinstitusjoner, ser jeg en fare for at kommunen – fordi man føler at man har prøvd alt – sender barn til dyre institusjoner rett og slett for å få seg et pustehull. Da er det viktig å presisere at det er et offentlig ansvar å sikre at det alltid skal ligge faglige føringer til grunn for en slik plassering. Høsten 1999 trådte det imidlertid i kraft en lovendring som pålegger fylkeskommunen et større ansvar for private institusjoner. Lovendringen går ut på at fylkeskommunen – og kommunen – for å ta en privat institusjon i bruk må undersøke om institusjonen drives i samsvar med lov og forskrifter, altså at den drives forsvarlig. Bestemmelsen forutsetter at fylkeskommunen – og kommunen – fortløpende følger institusjonens virksomhet og forsikrer seg om at institusjonen har et faglig godt tilbud til det aktuelle barnet før plasseringen skjer. Dette ansvaret er altså ikke begrenset til en forhåndsvurdering, slik en godkjenningsordning kunne ha blitt. Med støtte fra Barne- og familiedepartementet er det i 1998-1999 også gjennomført et prosjekt i alle landets fylkeskommuner for å kartlegge alle private institusjoner som fylkeskommunen benytter. Hensikten er å luke bort de institusjonene som ikke holder faglige og rettssikkerhetsmessige mål. Resultatet foreligger nå i form av en forpliktende samarbeidsavtale. Avtalen stiller opp en rekke betingelser som går på innhold, kvalitet og faglig standard. Uten en slik samarbeidsavtale vil en institusjon ikke bli benyttet. Departementet mener at en slik samarbeidsavtale på mange måter fungerer som en form for godkjenningsordning, og at den ivaretar målsettingen om å sikre kvalitet og rettssikkerhet for barn og ungdom plassert i private institusjoner. Selv om det i dag ikke finnes noen godkjenningsordning for institusjoner, er det altså ikke slik at det ikke finnes regler og ordninger som skal sikre at institusjonene drives forsvarlig, for at de barn og unge som oppholder seg på private institusjoner, skal få en best mulig omsorg og behandling. Men jeg vil selvfølgelig vurdere nøye hvilke nye tiltak som kan settes i verk for å gjøre dette enda bedre. Da kan en godkjenningsordning være et mulig virkemiddel, og da vil jeg komme tilbake til Stortinget med det.