Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2016-12-20:
Nå er ikke debatten om nysalderingen stedet for det store slaget om tilstanden i norsk økonomi og hvorvidt den økonomiske politikken fungerer eller ikke. Det er og skal være en teknisk justering. Men salderingen gir jo Stortinget viktig informasjon om hvordan året faktisk har utviklet seg, og hvorvidt de forutsetningene vi la til grunn da vi behandlet budsjettet for et år siden, har stått seg. Det har lenge vært varslet lysning i økonomien. Da vi behandlet 2017-budsjettet for et par uker siden, kunne vi f.eks. lese i Gul bok at veksten i norsk økonomi ser ut til å være på vei opp igjen, understøttet av en kraftfull økonomisk politikk. Lignende passuser kunne vi lese da vi behandlet 2016-budsjettet for et drøyt år siden. Vi har ved flere anledninger siden da – og i og for seg tidligere også – hørt både finansminister og statsminister forsikre om at den økonomiske politikken virker kraftfullt, at ledighetstoppen snart er nådd, og at bedre tider kommer. Når jeg bruker litt tid på dette innledningsvis, er det fordi vi har fått en nysaldering til behandling hvor inntekter fra skatter og avgifter nedjusteres med 15 mrd. kr for Fastlands-Norge, hvor overføringen til Statens pensjonsfond utland, SPU, reduseres med 82 mrd. kr, hvor overføringen fra SPU foreslås økt med 3,5 mrd. kr, hvor oljekorrigert underskudd øker, og hvor den underliggende utgiftsveksten øker, sammenlignet med de tallene som lå til grunn, da vi behandlet budsjettet i fjor. De anslagene var rett og slett for optimistiske. Nå når vi er på vei inn i et nytt budsjettår hvor det er lagt til grunn at vi skal opp i en vekst på 1,7 pst. for Fastlands-Norge, og hvor det er forutsatt at de aller viktigste vekstbidragene utover privat forbruk skal komme fra eksport og bedriftsinvesteringer, må vi i hvert fall bruke litt tid på å reflektere rundt det. Det som gjør meg bekymret, er at det er lite i tallene som nå tyder på at det er noen stor vekst i eksporten. Det er lagt til grunn en vekst i vare- og tjenesteeksporten på 4,3 pst. Men hvis vi ser på det siste året fra november 2015 til november 2016, har eksporten faktisk falt med 1,8 pst. Industriproduksjonen fortsetter å falle, og bedriftsinvesteringene er lave. Dette er ikke noe forsøk på svartmaling eller å snakke Norge ned. Det er mer et uttrykk for en reell bekymring nå når vi står ved en korsvei og vi ser at fasiten for inneværende år ble mer dyster enn vi la til grunn, og hvor det ut fra en vurdering av hvordan de viktigste vekstdriverne faktisk utvikler seg nå, er grunn til i hvert fall å spørre seg om hvorvidt det er en reell risiko for at vi ser den samme type fasit når vi kommer til nysalderingen neste år. Så får vi ta den store debatten om hva det betyr for den økonomiske politikken, seinere. Det er ikke rom for det i dag. Men i og med at representanten Flåtten startet ballet litt her, er det i denne sammenhengen verdt å nevne de merknadene knyttet til Innst. 5 S som Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet står sammen om, og hvor vi uttrykker dyp skepsis til at stadig mer oljepenger brukes til å dekke løpende utgifter over statsbudsjettet. Dette er ikke snakk om motkonjunkturpolitikk, men om at én av sju kroner som brukes i budsjettet, hentes fra SPU, og at det i stor grad er løpende utgifter som dekkes. Situasjonen er fundamentalt annerledes nå enn den var i 2008–2009 med finanskrisen. Det overrasker meg litt at representanten Flåtten har en så lettvint analyse. Det er klart at når oljepengebruken etter hvert utgjør en så stor del av budsjettet og dekker løpende utgifter, blir vi også sårbare for mulig feilinnretning av økonomien og nedbygging av konkurranseutsatt industri. Til slutt vil jeg kort nevne saken om skattekontorstrukturen. Det har vært Arbeiderpartiets holdning gjennom mange år, også mens vi selv satt i regjering, at plassering av skattekontor er en oppgave som hører til regjeringen. Det mener vi fortsatt. Vi mener det ikke er hensiktsmessig at Stortinget i plenum skal bestemme hvor skattekontorene skal ligge. Men det betyr ikke at vi er likegyldige til hvilke prinsipper som skal ligge til grunn når regjeringen gjør denne type vurderinger. Det å bygge gode fagmiljøer, det å ha en effektiv struktur, er selvsagt veldig viktig, men det er også helt nødvendig å ta hensyn til at Norge er et langstrakt land. De geografiske avstandene er mange steder store, og det har vært viktig for oss å få på plass merknader om at reell reiseavstand må være en del av vurderingen. Det regner jeg med at regjeringen merker seg. Jeg tar med dette opp Arbeiderpartiets forslag.