trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-25:
Lat meg gjenta den positive tilbakemeldinga frå SV til at Regjeringa har lagt fram denne viktige meldinga. Ikkje minst det at dette skal vera kunnskapsbasert, at ein skal ha ei økosystembasert forvalting av ressursane i havet, og at føre var-prinsippet skal gjelda, synest SV er ein viktig overbygning i forhold til denne meldinga. Det som er utfordringa, er nettopp om ein greier å følgja opp dette i si eiga regjering. Det er det ein har sett eksempel på at ein ikkje gjer. Då kan eg nemna Villaksutvalet si innstilling, der ein ikkje følgjer dei kunnskapsbaserte råda, eller den aktiviteten som ein no ser ut til å auka, altså olje- og gassverksemda i Barentshavet, som det ser ut som ein no lèt seg pressa til å vera med på. Det er heller ikkje i samsvar med dei prinsippa som denne meldinga legg fram. Mi første utfordring er: Korleis kan statsråden i sterkare grad syta for at ein følgjer opp dei prinsippa ein har i meldinga, t.d. ved å velja samarbeidspartnarar som ønskjer det som står i dei meldingane som Regjeringa legg fram? Spørsmål to er knytt til det potensialet som SV meiner er i forhold til samarbeid med Russland, ikkje minst når det gjeld forsking, miljøovervaking og oljevernberedskap i nordområda. Her er det ei utfordring som eg, etter å ha vore i Nordvest-Russland, ikkje synest Regjeringa har gripe godt nok fatt i. Det er ein svært positiv giv frå russisk side, og det er eit potensial her. Eg ønskjer å høyra kva miljøvernministeren vil gjera for å syta for at det blir endå større fart i dette, t.d. ei vurdering i forhold til det nordområdsenteret som SV føreslår.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-25:
Eg har to spørsmål til fiskeriministeren. Det eine er knytt til ei problemstilling som SV og komiteen er opptekne av, nemleg samarbeidet med russarane i nordområda. Ein har allereie eit samarbeid der på nokre område, om kongekrabben og oljevernberedskapen, men etter komiteen sitt syn, etter å ha vore der på besøk, er det heilt tydeleg at det er eit stort potensial på langt fleire område enn dette dersom ein er villig til å bruka midlar på det. Sjølvsagt har ein òg mogelegheita til å styrkja det samarbeidet ein f.eks. har når det gjeld oljevernberedskapen, som er heilt nødvendig når ein tenkjer framover. SV har i dag eit forslag som går på at ein skal laga eit nordområdesenter, som ikkje berre konsentrerer seg om Arktis og Antarktis, slik som Polarinstituttet, men knyter større delar av aktiviteten sin opp mot f.eks. Barentshavområdet og samarbeider sterkt med russarane om dette. Eg vil gjerne ha ein kommentar på korleis fiskeriministeren ser på ei slik styrking, og eventuelt kva slags strategi ein har frå Regjeringa si side for å styrkja samarbeidet med russarane på viktige område som forsking og oljevernberedskap og andre område. Det andre spørsmålet er knytt til det som denne viktige meldinga me behandlar i dag, har som ein overbygning, dette med kunnskapsbasert og økosystembasert forvalting av havets ressursar. Eg håper at det kjem eit regimeskifte frå Regjeringa si side. I haust og i vår behandla me villaksmeldinga. Midt i den behandlinga blei det kasta ut først 40 konsesjonar og så i budsjettet 50 nye laksekonsesjonar. Mitt spørsmål er: Er det som skjedde der, ei kunnskapsbasert forvalting eller økosystemforvalting av havets ressursar?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-25:
Eg skal ikkje dryga debatten, som eg synest for så vidt har vore konstruktiv på mange område. Det gjeld forslag nr. 6, som eg forstår er litt komplisert å halda ved lag i forhold til næringskomiteens behandling av saka om kongekrabben. Med utgangspunkt i at dei skal ha ei heilskapleg behandling av den biten, trekkjer SV forslag nr. 6.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-25:
Lat meg starta med å gratulera Kværner Egersund med oppdraget frå eit amerikansk oljeselskap. Dette selskapet prioriterer tydelegvis å halda oppdraga sine i Noreg. Det kan jo vera at me må leggja om politikken og tildela nye lisensar til utanlandske oljeselskap i staden for til norske, så ein får styrkt verftsindustrien på den måten – for å seia det litt ironisk. Lat meg òg håpa at ein del av aktiviteten i Kværner Egersund vil ha ringverknader i forhold til Kværner Rosenberg i Stavanger, der ein absolutt ser ut til å trenga tiltak for å halda på den kompetansen ein har. Eit par ord om det som manglar, nemleg styring. Gjentekne gonger opplever ein at det ikkje er vilje til styring frå Stortinget si side. Tvert om er det vilje til å gje frå seg styring, og det har ein nokre eksempel på. Me hadde fregattsaka. Noreg skulle byggja nye fregattar. I staden for å prioritera norsk verftsindustri, prioriterte ein å gje oppdraget til spansk industri. Ein kunne, om ein ville, gjort som engelskmennene gjer, bygd dette i sitt eige land. Men fleirtalet ønskte altså å flytta oppdraget til ein då billegare arbeidsgjevar. No er beløpet, som i utgangspunktet var på 12 milliardar kr, kome opp i 20 milliardar kr for å byggja desse krigsskipa. Eit anna eksempel er Snøhvit-saka. Statoil har eit fleirtal, med Arbeidarpartiet i spissen, privatisert. Dei har sagt at dei ønskjer eit selskap som skal driva forretningsmessig. Altså skal ein ikkje styra dette selskapet lenger. Selskapet skal styra seg sjølv etter forretningsmessige prinsipp. Det betyr då at ein seier til Statoil: Vel den billegaste løysinga, for då får me mest pengar igjen. Det ansvaret må stortingsfleirtalet no ta. Det var altså stortingsfleirtalet som vedtok å privatisera Statoil, som vedtok at ein skulle operera slik ein no opererer. Så kan ein lakonisk seia: Ja, men ein styrte jo ikkje dette statsselskapet før heller. Nei, men då hadde ein i alle fall høvet. At regjeringane, verken frå Arbeidarpartiet eller Høgre eller kva det måtte vera, ikkje styrte, var deira val. Men høvet var der, og det er no teke vekk frå fleirtalet. Eg er glad for at statsråden stadfestar at han no jobbar med forslaget som SV fekk igjennom einstemmig i Stortinget om dette med auka utvinningsgrad. Det er eit av dei områda ein må gripa fatt i for å få fart i forsking og arbeidsplassutvikling. Det er òg sånn at eit fleirtal seier at ein må sjå nærare på vilkåra for haleproduksjon, og ein har problemstillingane knytte til EU- og EØS-området og den konkurransevridinga som det blir sagt er til stades. Så Regjeringa har ein jobb å gjera no, og ho må koma tilbake med sterke signal i revidert nasjonalbudsjett.
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-25:
SV har i innstillingen pekt på at det fra norsk side bør vurderes om nordområdene trenger et eget senter for miljøovervåking. Et sånt senter vil kunne bidra til økt norsk-russisk samarbeid om forvaltningen av marine ressurser. Representanten Halleraker svarte i sted at dette var en positiv idé som han regner med det vil bli jobbet videre med. Det er kanskje sånn at SVs gode ideer må få tid til å synke inn før de aksepteres og tas til følge. Mitt spørsmål til representanten Konglevoll er om hun er enig med representanten Halleraker i dette. Er hun enig i at dette er en god idé, og vil Arbeiderpartiet stemme for SVs forslag? Det er også positivt at Arbeiderpartiet og SV i innstillingen står sammen om økt satsing på opprydding i forhold til PCB, og et ønske om å intensivere innsatsen når det gjelder oppryddingen. Da må jeg få signalisere at SV forventer at Arbeiderpartiet også følger opp dette når det kommer til pengebruken, når det kommer til budsjettene, når prioriteringen skal foretas, i forhold til hvor mye ressurser en skal legge ned i denne oppryddingen. Kan Arbeiderpartiet komme med et signal om at en også vil prioritere dette i neste års budsjett?
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-25:
I innstillingen står SV sammen med Arbeiderpartiet om et forslag om at Regjeringen i løpet av 2003 skal presentere en opptrappingsplan som gjør det realistisk innenfor en tiårsperiode å fjerne PCB- og tungmetallholdige sedimenter fra norske havner. Vi har lenge jobbet for en slik opprydding og for å få økt fokus på denne tikkende miljøbomben her hjemme. Nå er det ikke slik at det bare er SV som er misfornøyd med innsatsen på dette området. Også Riksrevisjonen har sett nærmere på myndighetenes arbeid med forurenset grunn og forurenset sjøbunn forårsaket av tidligere tiders virksomhet. I innstillingen fra kontroll- og konstitusjonskomiteen bes Regjeringen om regelmessig å rapportere status på oppryddingsarbeidet og «på en mer aktiv måte ansvarliggjøre, involvere og koordinere de berørte sektormyndigheter og holde Stortinget orientert om dette i de regelmessige statusrapporteringene». Mitt spørsmål til representanten Ljones er derfor: Hva har regjeringspartiene tenkt å gjøre for å følge opp denne innstillingen fra kontroll- og konstitusjonskomiteen? Og er en slik opptrappingsplan noe regjeringspartiene også vil tygge videre på og ta med som en god idé? Hvis bare regjeringspartiene vil, er det et flertall på Stortinget for en god miljøpolitikk. Det har forliket om gassmeldingen illustrert.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2003-03-25:
Jeg er helt enig med representanten Klungland i at det vi så i Andrejevabukta og for så vidt også på komitereisen, gjorde et sterkt inntrykk, og vi er iallfall blitt helt overbevist om at det man driver med fra norsk side når det gjelder miljøvernpolitikk, er symbolpolitikk. Jeg kunne hatt god lyst til å sende miljøvernministeren på den reisen vi var – han trengte for så vidt ikke å komme like raskt tilbake som vi gjorde, for jeg tror det var mye å gripe fatt i. Det vi også fikk en orientering om da vi var i Andrejevabukta, var jo at dette var et russisk ansvar. Det går også en grense for hvor mye bistand man skal yte fra norsk side. Det ble også sagt at det ikke var noe ønske om at Norge på en måte skulle overta dette prosjektet, men at vi skulle være med som en bidragsyter i respekt for at dette er på russisk side, og det er for så vidt et russisk problem. Men jeg tror det er viktig at man også i framtiden er engasjert på det området i en viss grad, og der yter man jo miljøvern, slik at man virkelig får noe igjen for de midlene man skyter inn. Om vi har kuttet i budsjettet på dette området i samarbeidet med Regjeringen om budsjettavtalen, kom det iallfall ikke fram at det utgjorde noe problem for det prosjektet som var i Russland og Andrejevabukta. Men vi vil jo fortsatt være en pådriver for at dette prosjektet skal gå videre i et samarbeid med Russland, der Russland har hovedansvaret.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2003-03-25:
Olje- og energikomiteen har under behandlingen av meldingen hatt gleden av å besøke Nordvest-Russland. Det var en opplevelse som vi aldri bør glemme. Andrejevabukta er et av de store anleggene for håndtering og lagring av brukt kjernefysisk drivstoff fra den russiske marines nordflåte. I luftlinje ligger anlegget omtrent 50 km fra Norge. Der lagres det ulike typer radioaktivt materiale som tilsvarer 5 000 Hiroshima-bomber. Norge har engasjert seg i arbeidet med opprydding gjennom en samarbeidsavtale. Dette området har vært forlatt i en årrekke, og det bærer det tydelig preg av. Guvernøren i Murmansk er takknemlig for hjelpen og sier at uten utenlandsk støtte ville det tatt 100 år å rydde opp i atomlageret. Når det gjelder miljøutfordringer, blir kanskje de norske debattene små i forhold til de utfordringene vi så i Russland. På tross av dette er Fremskrittspartiet ikke bare med på et kutt på 19 mill. kr, som kom fra Regjeringen, men de var i forliket med på å kutte 30 mill. kr ekstra i forhold til samarbeidsavtalen med Russland. Mener representanten Korsberg at det er fornuftig politikk å kutte på disse bevilgningene, eller er det slik at det er festtaler om farene som er viktigst for Fremskrittspartiet?
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2003-03-25:
Miljøvernministeren la vekt på i sin innledning at vi skulle skape rene og rike økosystemer for framtidige generasjoner, og i forhold til gamle forurensninger er det viktig å få ryddet opp. Derfor vil Arbeiderpartiet ha en plan for framdriften i en slik opprydding. Vi vil ha en plan for å vite kostnadene i forhold til en slik opprydding, og vi vil ha en plan som sikrer en framdrift i arbeidet med å rydde opp i forurensede sedimenter i norske fjorder og havområder. Regjeringspartiene har ikke ønsket dette, og mitt korte spørsmål til statsråden blir da: Er det slik at det er frykten for finansministeren eller frykten for framtidige budsjettkamerater som gjør at statsråden ikke vil gå inn for en plan som sikrer en sikker framdrift for opprydding av forurensningene?
Ingmar Ljones (Kristelig Folkeparti), 2003-03-25:
Vi har med glede registrert engasjementet frå SVs side for å kunna gå raskare fram når det gjeld å rydda opp i PCB-forureining i dei ulike sedimenta og forureiningane som kan vera langs kysten. Det er eit engasjement som vi absolutt er einig i. Vi har eit felles mål, men vi har altså ulike strategiar for å nå det målet. Vi har sjølvsagt med interesse lese dei utsegnene som har kome frå Riksrevisjonen. Etter vår vurdering er det òg teke inn i meldinga og merknadene at vi no på ein meir aktiv måte kan gå inn i dette arbeidet. Frå mitt eige fylke kan eg nemna to tiltak. Det eine er opprydding av PCB- og anna forureining på Haakonsvern. Der har ein valt metoden med å suga opp all forureining, samla det i eit stort deponi og så måla eventuelle utslepp derifrå. Den andre måten nytta ein i Sørfjorden – der har det jo vore monalege utslepp gjennom mange år. Der har dei valt først å dekkja forureininga til med ein duk, deretter å leggja eit gruslag oppå det igjen og deretter føreta målingar som viser om det er skadelege utslepp. Det er klårt at det er ei langt rimelegare ordning enn den første. Men til no har ein vore usikker på kva som likevel er den beste måten. Difor er det viktig å ha desse fire prøveprosjekta, med ulik måte å handtera avfallet på. Då vil ein vinna erfaring slik at ein kan ein utarbeida ein plan, som eg også nemnde i innlegget mitt. Vi har altså felles mål for oppryddinga. Det er også positivt at ein så udelt – kanskje bortsett frå Framstegspartiet – kan gå samla inn for opprydding. Då må det også setjast av tilstrekkeleg med midlar. I tillegg vil eg nemna at vi med både NHO og PIL kjører eit felles løp. Dei innser kor verdifullt det er å rydda opp, dei vil ta sin del av ansvaret. Men då er det også heilt avgjerande at vi har eit sikkert grunnlag når vi skal setja i verk så store, kostbare og viktige tiltak.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2003-03-25:
For det første må jeg si at jeg tilhører et mindretall. Det er kanskje ikke noen sjeldenhet i politisk sammenheng. Men det gjelder også med hensyn til hvor man bor i landet. Jeg fikk høre fra ministeren at to tredjedeler av befolkningen bor mindre enn 10 km fra sjøen, og noen av oss er da fra innlandet og kommer altså ikke i den kategorien. Men allikevel er vi opptatt av sjømiljøet, som vi veit sjølsagt har mye å bety for landet vårt. Brende understreka her at Norge var et av verdens viktigste land når det gjelder kyst og havområder, og han sa at vi er rike på sjøfugl, fisk og sjøpattedyr, og slik skal det fortsatt være. Det var bra å høre. Men jeg vil da spørre miljøvernministeren litt om hvordan det skal gjøres. Når det gjelder et brev, et høringsbrev datert september 2002, fra Miljøverndepartementet til Olje- og energidepartementet om forslag til utredningsprogram for konsekvenser av helårig petroleumsvirksomhet i området Barentshavet, så er jeg interessert i å høre hvordan miljøvernministeren vil sørge for at hans miljøinteresser kommer fram. Det kan vel være noen interessekonflikter i dette området. Jeg siterer litt fra brevet. Det står: «I utredningsprogrammet legges det opp til at utredningen skal være ferdig allerede sommeren 2003 og av den grunn kun baseres på eksisterende kunnskap. Samtidig er det kjent at eksisterende kunnskap om økosystemene i Barentshavet og effekter av ulike typer påvirkning er til dels svært mangelfull.» Mitt spørsmål blir da: Følger man her føre var-prinsippet? Vil miljøvernministeren sørge for at disse påpekningene fra hans eget departement blir fulgt opp i den grad det kan bli konflikter, og vil han stå på miljøets side i striden mot de tunge oljeinteressene?
Børge Brende (Høyre), 2003-03-25:
Stortingets bevilgninger til Norsk Polarinstitutt er viktige bidrag for at Norge fortsatt skal være en ledende kunnskapsnasjon i forhold til håndtering av miljøsituasjonen i det arktiske området, og også i Antarktis. Vi er ledende her og vil også være det i årene fremover, ikke minst gjennom den store forskning som vi nå gjennomfører som en forberedelse av konsekvensutredningen som er nødvendig for å kunne ta stilling til videre virksomhet i Barentshavet, og også i forbindelse med den forvaltningsplan som Regjeringen har igangsatt arbeidet med, slik at man da skal ha en plan som viser hvordan vi også i fremtiden kan beholde Barentshavet som verdens kanskje reneste og rikeste hav. Til grunn for disse analysene vil det også ligge en økosystemtilnærming, som Stortinget og komiteen har fastlagt og gitt sin støtte til i dag. Når det gjelder spørsmålet om disse satellittbildene, er det egentlig fristende å si at vi nå må forholde oss til det nye ansvarssystemet. Kystverket har gjennom denne meldingen og gjennom stortingsvedtak fått det overordnede ansvar i forhold til overvåking og oljevernberedskap. Jeg vet at fiskeriministeren har et godt svar på spørsmålet i forhold til disse satellittbildene. Det er klart at det har skjedd en rivende utvikling bare de to siste årene, slik at det nå også faktisk er lettere å ta dette i bruk. Nå er det slik at selv om dette nå er lettere å bruke om igjen og om igjen, er det ikke slik at disse satellittene kan vise navnet på skipet. Det man er avhengig av når man fortløpende kan overvåke disse satellittbildene, er at når man ser at det f.eks. kommer olje ut fra et skip, så må man ha fly å sende opp for å rekognosere, se hvilke skip det er og ta navnet på dem. Jeg antar at fiskeriministeren kan utdype dette i sitt innlegg, og det som er knyttet til kystvernberedskapen og oljevernberedskapen.
Børge Brende (Høyre), 2003-03-25:
I likhet med komiteen er jeg veldig opptatt av miljøsituasjonen i Nordvest-Russland. Mange av de anleggene det her er snakk om, er på vår egen grense, og vi har store nasjonale interesser i forhold til at miljø også blir prioritert her. Andrejevabukten var nevnt som et eksempel hvor det er mange gamle miljøsynder. Da jeg var på besøk i Russland i september, fikk vi undertegnet en avtale om opprydding i forhold til de ødelagte brenselsstavene som ligger om bord i «Lepse», det er altså brenselsstaver som er tatt ut fra den tidligere isbryteren «Lenin» – eller var det Stalin; det er kanskje ikke så stor forskjell! Det er her veldig store utfordringer som Regjeringen er opptatt av. Det er selvsagt noe balansegang her også. Jeg antar at komiteen også kjørte gjennom Nikel og Petsjenga og nikkelverket der, hvor Norge nå skal bruke over 100 mill. kr. Nå går dette selskapet med mange milliarder kroner i overskudd. Jeg hadde en russisk delegasjon fra statsdumaen på besøk forrige dagen. Jeg understreket da at de viktigste miljøutfordringene aldri kan løses gjennom små bidrag fra den norske stat, men russiske myndigheter også må sette miljøkrav, slik at en del av de eksterne kostnadene som disse bedriftene påfører miljøet, blir internalisert og blir til interne kostnader i disse bedriftene. Regjeringen følger opp dette gjennom nå å satse mer på fornybar energi, bl.a. støtter vi nå fornybar energi gjennom bruk av biobrensel i Arkhangelsk. Vi kan da transformere gamle, virkelig forurensende oljekraftverk over til biobrenselanlegg. Når det gjelder denne havmiljømeldingen, så mener jeg dette er banebrytende internasjonalt. Det har også fått Stortingets fulle tilslutning, og Stortinget har også videreutviklet meldingen på en del områder som jeg synes er veldig bra. Nå gjenstår det selvsagt at vi skal levere, og det har vi tenkt. Jeg har da gått gjennom noen av de områdene, og det er en forutsetning i tiden fremover at man driver forvaltning etter de prinsippene som Stortinget nå har fastlagt. Vi leverer også faktisk politikk her, det må jeg si! Selv om ikke alle er fornøyd med lakseproposisjonen, er det faktisk gjennomført slik at villaksen nå har forkjørsrett mange steder i Norge. Og det er ikke situasjonen andre steder.
Børge Brende (Høyre), 2003-03-25:
Våre havområder er rene og rike. Det er de også etter 30 år med olje- og gassvirksomhet, men det skyldes da at vi har vært ledende internasjonalt i forhold til å stille strenge krav. Det siste som nå også Stortinget har gått inn for, er å stille et nullutslippskrav i forhold til farlig avfall og farlig utslipp fra 2005. Det er også slik at SFT i de konsesjoner man har hatt til behandling nå, legger listen meget høyt i forhold til å stille krav til oljeindustrien. Når det gjelder det brevet som ble sitert av representanten Enger, var det Miljøverndepartementets innspill i forhold til det opprinnelige opplegg til en konsekvensutredning fra Olje- og energidepartementet. Etter at alle innspillene, både fra Direktoratet for naturforvaltning, fra miljøvernorganisasjoner, fra SFT og også fra ulike departementer, er kommet, lager man et helhetlig opplegg for en konsekvensutredning. Den konsekvensutredningen som Olje- og energidepartementet nå jobber med, er et godt opplegg, og var også noe nytt i og med denne regjeringen. I Sem-erklæringen fremgikk det helt klart at man ikke ville åpne for videre virksomhet i Barentshavet før man hadde fått en konsekvensutredning på plass. Man skal vite hva som er de mest sårbare områdene, og vite på hvilke premisser man skal drive olje- og gassvirksomhet i Barentshavet i fremtiden. Derfor må vi nå avvente denne konsekvensutredningen før vi trekker konklusjoner i forhold til eventuell ny letevirksomhet. Jeg skal gjerne ha den på bordet først. I Miljøverndepartementet jobber vi nå parallelt med en forvaltningsplan i forhold til det som Stortinget nå vedtar om en økosystemtilnærming, føre var-prinsippet. Det jeg i hvert fall skal gjøre, er å avveie og forsøke å få til en sameksistens mellom disse næringene, og at vi da får et godt grunnlag på bordet gjennom en god konsekvensutredning før vi tar beslutninger i forhold til ytterligere bruk av Barentshavet.
Børge Brende (Høyre), 2003-03-25:
Først vil jeg si at jeg deler representanten Klunglands engasjement i forhold til å få ryddet opp i gamle miljøsynder. I over 20 av våre fjorder er det kostholdsrestriksjoner i forhold til å spise fisk og skalldyr på grunn av at gamle miljøgifter, spesielt PCB, blir virvlet opp og blir en del av næringskjeden. Dette er noe vi ikke kan være bekjent av, og derfor har også Regjeringen gjennom denne havmiljømeldingen presentert en plan for hvordan vi nå skal gå skrittvis frem for å få til en opprydding. Det er også slik at i de senere årene har vi plusset på bevilgningene med titalls millioner kroner i forhold til det tidligere regjeringer har lagt opp til når det gjelder satsing. Men vi må gå frem på en slik måte at en opprydding skjer ordentlig og skikkelig. Vi har nå laget fylkesvise tiltaksplaner for å starte der det er verst, men vi må også gjennomføre pilotprosjekter for å sikre oss at vi får nødvendig erfaring med hvordan dette skal gjøres. Grunnen til at det ikke finnes så mye internasjonal erfaring med dette, er at dette først og fremst rammer terskelfjorder. I Norge har vi mange fjorder som er høye ytterst og lavere innerst, og derfor har mange av disse miljøgiftene ikke blitt skylt ut. Men når vi skal rydde opp i dette og bruke mange penger, også mer penger enn det som det er lagt opp til de siste årene, skal det gjøres på en skikkelig måte. Men jeg merket meg at representanten Klungland og Arbeiderpartiet etter at man nå er kommet i opposisjon, har fått det travelt med å bevilge mer til dette, og det synes jeg er positivt. Vi vil gjerne også være med og støtte opp om dette. Vi har heller aldri hatt problemer med våre samarbeidspartnere, om det har vært Arbeiderpartiet eller SV, og heller ikke Fremskrittspartiet, i forhold til å få bevilget penger til opprydding i gamle miljøsynder. Men jeg ble litt overrasket da representanten nå sa at man vil få en plan fra Regjeringens side for å vite om kostnadene knyttet til dette. Det skal man få. Men så fremmer man altså et forslag hvor man ber Stortinget be Regjeringen om i løpet av 2003 presentere en opptrappingsplan som gjør det realistisk innenfor en tiårsperiode å fjerne PCB og tungmetallholdige stoffer. Men da har man jo trukket konklusjonen. SFT har foreløpig sagt at det koster i timilliardersklassen. Først må man kanskje avvente denne utredningen om hva det koster, og så fremme et slikt forslag.
Børge Brende (Høyre), 2003-03-25:
Jeg merket meg at representanten Sørensen forutsatte at jeg har dype økologiske kunnskaper. Det vet jeg ikke om jeg kan gå god for, men det begynner å komme seg. Læringskurven har vært bratt, for å si det på den måten. Når det gjelder den konsekvensutredningen som Regjeringen er i ferd med å gjennomføre, er det helt riktig som representanten Sørensen sier, at det i Sem-erklæringen står at man ikke vil åpne Barentshavet og ta stilling til dette med ny oljeleting og -virksomhet før man har fått en konsekvensutredning på plass. Så får man da resultatene av denne, som jeg synes har blitt et godt opplegg. Mange av de temane som vi fra Miljøverndepartementets side tok opp i det brevet som det ble henvist til, er ivaretatt gjennom denne konsekvensutredningen. Når Regjeringen får det på bordet, vil man også måtte ta stilling til det. Men vi befinner oss ikke i en osteklokke i Miljøverndepartementet, og ikke i Regjeringen, og har jo fått med oss at komiteen er opptatt av at man også i årene fremover skal drive med olje- og gassvirksomhet her. Og det har vært noen andre meldinger som faktisk har passert Stortinget, etter at både Sem-erklæringen ble undertegnet og havmiljømeldingen ble fremlagt. Jeg vil bare understreke at konsekvensutredningen ikke bare er viktig i forhold til om man skal åpne for videre oljeleting og -virksomhet, den er også viktig for at vi skal få mer lærdom i forhold til hvilke krav Statens forurensningstilsyn og miljømyndighetene skal stille, som ledende i verden, også i Barentshavet, hvis man da skulle åpne. Det mener jeg også er en viktig del av min jobb for å ivareta dype økologiske interesser på vegne av havmiljønasjonen Norge.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-25:
Jeg har registrert statsrådens svar på spørsmålet fra Senterpartiet, og det kunne nærmest høres ut som det var en liten misforståelse vedrørende den konsekvensutredningen som nå pågår, om vi skal åpne Barentshavet for petroleumsvirksomhet eller ikke. For det er nemlig det man utreder. Man utreder ikke hvordan man eventuelt skal drive petroleumsvirksomhet i Barentshavet, men man utreder om det er forsvarlig å gjøre det. SFT var klinkende klar i sin høringsuttalelse. Eksisterende kunnskap er mangelfull. Det er store kunnskapshull som må tettes hvis vi skal kunne si noe kunnskapsbasert om dette. Skal vi kunne si noe økosystembasert om dette, er kunnskapshullene enda mye, mye større. Det er et viktig grep i denne meldingen, at vi skal si noe økosystembasert om forvaltningen av Barentshavet. Men det er altså ikke forenlig med et rush for å åpne Barentshavet for petroleumsvirksomhet raskest mulig. Jeg vil også kanskje tilføye at jeg har tiltro til at statsråden har dype kunnskaper om økologi. Han vet også at kunnskapshull om kompliserte økologiske sammenhenger ikke tettes på et par måneder med utredning, men at det krever mye forskning – også, som Statens forurensningstilsyn har påpekt, ny forskning. Og det er ikke gjort på et halvt år. Man lærer ikke så mye om myting, hekking og kompliserte økologiske sammenhenger bare i løpet av en kort periode. Er det ikke det eneste riktige å avvente denne beslutningen til vi har et økosystem basert på en forvaltningsplan for Barentshavet?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-25:
Denne redegjørelsen fra Fremskrittspartiet for hvordan internasjonal miljørett er sydd sammen, er jeg nødt til å følge opp. Føre var-prinsippet betyr at tvilen skal komme naturen til gode. Det flertallet skriver her, er at naturen i dette tilfellet er kongekrabben. Det er ikke riktig. Naturen i dette tilfellet er økosystemet i Barentshavet, og det er den vi skal la tvilen komme til gode i denne saken. Dette er ettertrykkelig slått fast i konvensjoner Norge har ratifisert. Det bør bekymre saksordføreren, og det bør bekymre statsråden, at vi ikke har en forvaltning av denne introduserte arten, som er i tråd med konvensjonen om bevaring av biologisk mangfold, hvor det ettertrykkelig står at vi ikke kan sammenligne introduserte arter som kongekrabben – og snakke om bærekraftig forvaltning av en introdusert art – med torsk, som hører til i økosystemet i Barentshavet. Å legge føre var-prinsippet til grunn for forvaltning av kongekrabben betyr å forsøke å holde bestanden så lav som overhodet mulig, for den skal forvaltes som en introdusert art. Det er ettertrykkelig slått fast i Biodiversitetskonvensjonen, og det er den eneste måten man kan tolke et føre var-prinsipp på i omgang med dette. Jeg beklager den økologiske forvirring som er oppstått i behandlingen av denne saken.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-25:
Jeg er glad for at representanten sier at de forslag som vi har lagt fram, er godt ivaretatt i Regjeringens arbeid, fordi det vi snakker om her, er en form for biologisk forurensning, og biologisk forurensning er den mest alvorlige form for forurensning vi kjenner. Vi går til ytterligheter for å bekjempe biologisk forurensning i Norge. Den mest kjente biologiske forurensningen i Norge er Gyrodactylus salaris, laksesykdommen som vi til og med har rotenonbehandlet ved å utrydde alt liv i vassdrag, for å bli kvitt. Slike ytterligheter går vi til for å bekjempe biologisk forurensning, og det gjør vi selv om vi vet at når man snakker om biologisk forurensning, så er det slik at vi nesten aldri klarer å utrydde den introduserte arten hvis den først er der. Jeg hører at dette nærmest blir brukt som et argument for ikke å prøve. Det er motsatt. Det at arten er vanskelig å utrydde, betyr at man må legge føre var-prinsippet til grunn og prøve mest mulig, ikke minst mulig. Jeg har nettopp vært med samferdselskomiteen til Australia og New Zealand og sett en natur hvor man til daglig kjemper mot introduserte arter, en natur som er endret på grunn av introduserte arter, og hvor økosystemet har vært nær ved å kollapse på grunn av introduserte arter. Og det er disse spørsmålene forskerne diskuterer nå: Er kongekrabben en så stor trussel at den kan føre til kollaps i økosystemet? Kan vi få en kaskade av konsekvenser av den, eller ikke? I den situasjonen er jeg glad for at representanten fra Høyre sier at vi skal legge konvensjonen om biologisk mangfold til grunn, for der snakkes det tydelig om de spørsmålene. Til slutt vil jeg spørre: Er det slik at når vi snakker om føre var-prinsippet og at tvilen kommer naturen til gode, er det økosystemet i Barentshavet vi mener og ikke kongekrabben?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-25:
Jeg savner det gamle Kristelig Folkeparti. Jeg savner det Kristelig Folkeparti som jeg husker fra den tiden da jeg jobbet i miljøbevegelsen, det Kristelig Folkeparti som var opptatt av å verne om naturen, og som den gangen sammen med SV var opptatt av å ha respekt for kompleksiteten, en slags ærefrykt for at det er sammenhenger vi ennå ikke forstår, en slags ærefrykt for at vi skal trå litt varsomt når vi skal mene bastante ting om at det er greit å sette i gang virksomhet. I denne saken opplever jeg et føre var-prinsipp som er snudd på hodet. Man argumenterer som om tvilen skal komme kongekrabben til gode. Her er det altså motsatt. Det er økosystemene i Barentshavet tvilen må komme til gode. I så henseende representerer kongekrabben en trussel. Dette handler ikke om hvorvidt vi skal forske mer eller mindre på kongekrabbe, for alle er enige om at vi skal forske mer, lære mer, vite mer. Vi kan i dag ikke være sikre på hva som skjer. Men vi vet at kongekrabben er en stor potensiell trussel. Denne saken handler om hvilken ærefrykt vi skal ha for naturen i den perioden vi skal forske mer. Skal vi ha litt mindre fangst og håpe at det går bra? Eller skal vi knesette føre var-prinsippet og si at vi må ha et forvaltningsmål som gjør at vi holder bestanden lavest mulig fordi den er en introdusert art? Jeg håper å se mer av det gamle Kristelig Folkeparti i denne saken. Jeg vil spørre representanten om vi ikke kan utvise litt mer ærefrykt og la tvilen komme økosystemene i Barentshavet, og ikke kongekrabben, til gode i denne saken.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-25:
I sitt svar til representanten Elvik starter statsråden med å si at føre var-prinsippet er å la tvilen komme naturen til gode. Det er korrekt. Så fortsetter han med at det ikke er bevist at kongekrabben er farlig, og sekundet etter har han glemt hva han sa først. Nei, det er ikke bevist at kongekrabben kan føre til kollaps av økosystemene i Barentshavet. Det vet vi faktisk ikke. Men føre var-prinsippet betyr å snu problemstillingen den andre veien. Det betyr at det heller ikke er bevist at den ikke kan føre til det. Da må jeg si at jeg er temmelig forundret over de konklusjonene man trekker, hvis man samtidig sier at man tar føre var-prinsippet på alvor. For 40 år siden sa forskere at miljøgiften PCB og sprøytegiften DDT var ufarlige. Forskere drakk DDT for å overbevise folk om at det var greit å bruke slikt sprøytemiddel. Man brukte PCB som tyggegummi for å overbevise om at det var helt ufarlig. På bakgrunn av den lærdommen vi har fått når vi nå må bruke milliarder av kroner for å rydde opp etter gammel forurensning, må vi la tvilen komme naturen til gode. Det betyr for kongekrabbens del at naturen er økosystemet i Barentshavet, ikke kongekrabben. Det betyr at hvis du skal se på kongekrabben som en ressurs – unnskyld, president – er det faktisk slik at du skal bevise at det er ufarlig å gjøre det. Bevisbyrden ligger hos dem som vil forvalte den som en ressurs, ikke hos dem som vil prøve å holde den på et minimumsnivå fordi den er en introdusert art som kan føre til potensielt meget stor skade. Jeg vil da spørre på nytt: Er det økosystemet i Barentshavet, eller er det kongekrabben som tvilen skal komme til gode?
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-03-25:
Nå kunne jeg ha lyst til å si til representanten Konglevoll at vi ikke må beskrive bildet verre enn det er. Den mangel på oversikt og koordinering som beskrives her, kjenner jeg ikke igjen. Jeg vil tro at det knapt er noen som kjenner igjen at det skulle være så uklart. Men Regjeringen har erkjent at det kan gjøres bedre. Derfor tok man det grepet som ble iverksatt fra 1. januar, nemlig at SFT ble flyttet til Kystverket. Det er Kystverket med sin tilstedeværelse på kysten som utvilsomt er den beste koordinatoren, og nettopp ved at vi nå har samlet mer av beslutningsgrunnlaget, mer av beredskapen, i Kystverket, og ut fra de erfaringene vi har gjort, ikke minst med «John R», føler jeg meg helt trygg på at situasjonen er bra. Men den kan alltid gjøres bedre. Derfor understreket jeg i mitt innlegg at Regjeringen har et viktig arbeid på gang knyttet til flere forhold, ikke minst når det gjelder å koordinere innsatsen i ulike etater og i ulike departementer. Det haster med å få ting opp og gå. Jeg nevnte i mitt innlegg bl.a. utvidelse av territorialgrensen, farleder, strandsettingsplasser og nødhavner. AIS fullfinansierte vi i dette årets budsjett. Det åpner for at vi kan utnytte en eventuell satellittovervåking på en bedre måte. Det er også slik, som jeg sa i mitt innlegg, at det er tett samarbeid mellom miljøvernministeren og fiskeriministeren. Når det gjelder spørsmålet om «Barentshavet på skjerm», er det av de områdene hvor vi har god kontakt og vurderer ulike innspill – som vi også vil gjøre når Stortinget har fattet sine beslutninger i dag – i oppfølgingsarbeidet, som det er naturlig for Regjeringen å ha. Hvorvidt jeg vil komme tilbake til alle disse tingene i revidert nasjonalbudsjett eller i budsjettet til høsten, får vi komme tilbake til når de legges fram. Men vi må altså ikke overse at en del av disse tingene vil bety betydelige uttellinger, og det vil være naturlig å ta det i et ordinært budsjett.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-03-25:
Fra representanten Langeland blir det sagt at man fra russisk side har vært så til de grader misfornøyd med samarbeidet om fiskeriforvaltningen. Jeg må si at jeg er storlig overrasket hvis noen ansvarlige myndigheter i Russland har vært kritisk til det og påpekt at man på dette området hadde et stort potensial med ytterligere samarbeid. Samarbeidet er tett, og det har vært tett helt fra Sovjet-tiden. Man har hatt et godt samarbeid, utveksling av data, godt samarbeid mellom fagfolk, og vi har videreutviklet dette etter overgangen fra Sovjet til Russland. Så både på ressursforskning, på ressursovervåkning og på kontrollsiden er det et tett samarbeid, og kanskje det mest vellykkede samarbeidet vi har hatt med Russland etter at Sovjet-tiden var slutt, er på fiskerisiden. Høstens forhandlinger i den norsk-russiske fiskerikommisjon brakte jo dette arbeidet videre nettopp ut fra en tenkning om at man nå skal tillegge forskningen enda større vekt, og man skal legge en mer helhetlig og langsiktig forvaltning til grunn. Så jeg føler at når det gjelder fiskerisektoren, som er ett av de to områdene som jeg har ansvar for, er det et godt og konstruktivt samarbeid. Når det gjelder sjøsikkerhet og beredskap, regner jeg med at vi også der skal utvikle et godt samarbeid. Derfor er det f.eks. i forbindelse med etableringen av trafikksentralen viktig fra min side å opprettholde og videreutvikle tett kontakt, bygge på bl.a. den kontakten som fylkesmannen i Finnmark har etablert, og som vi skal følge opp forhåpentligvis i løpet av april måned med et møte mellom myndighetene i Russland og myndighetene i Norge. Når det så gjelder nordområdene, må jeg minne om at det ikke er slik at vi ikke har aktivitet der. Polarinstituttet er en institusjon som også har et tett og godt samarbeid med russiske myndigheter. Så her er det kanskje litt viktig at man tar innover seg virkeligheten også, ikke bare enkeltutsagn.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-03-25:
Jeg kan ikke bidra til den oppklaringen utover å konstatere at jeg ikke anser meg som tiltalt. Ut fra debatten kan man kanskje tenke seg at krabben måtte være det, men at det tyder på at juryen vil frikjenne den! Det er spørsmål om å tolke føre var-prinsippet. Ja, det er ikke tvil om fra min side at skal vi tolke det, gjelder det at tvilen skal komme miljøet til gode. Men det er altså ikke vitenskapelig bevist at krabben har negativ innvirkning på økosystemet etter 40 år i Barentshavet og i nordområdene. Det er helt klart at det har hatt en økonomisk negativ effekt på kystfiskernes aktivitet i Varangerfjorden siden den vandret over på norsk side. Det kan man være enig om. Men da er det litt påtakelig at de som påberoper seg forskerne som de toneangivende i tolkningen av føre var-prinsippet, ikke legger vekt på forskernes utsagn. De fremste forskerne vi har på krabbe, slår fast at vi ikke kan bevise at det har negativ innvirkning på økosystemet. Det får vi ta med i det videre arbeidet. Så er det, som bl.a. representanten Ivar Kristiansen redegjorde for i sitt innlegg, slik at denne arten ble satt ut lenge før konvensjonen ble vedtatt. I så måte må vi ta det også med oss. Men jeg synes det da er viktig å ta innover seg at vi forvalter denne ressursen og denne krabben sammen med russerne. Konsekvensen av at vi skulle bryte ut av det samarbeidet, ville kunne være at russerne med like stor rett kunne bryte ut av samarbeidet på f.eks. torsken. Så her er det viktig at vi har med oss realitetene i dette og forholder oss til det internasjonale avtaleverket, så det ikke får uheldige konsekvenser for andre arter.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-03-25:
Det kan igjen være grunn til å minne om at det har vært bred politisk enighet om at kongekrabben skulle forvaltes som en økonomisk ressurs fra den ble satt ut til den vandret over på norsk side og til vi åpnet for kommersiell fangst sist år. Siden denne regjeringen overtok, har vi hatt et aktivt forhold til de problemstillinger som forbilledlig er diskutert i dag. Det synes jeg blir litt borte i den diskusjonen som vi nå har. Vi har økt uttaket. Vi dobler uttaket sammen med russerne, slik at totalt vil 800 000 dyr bli tatt ut i år. Vi etablerer en vestlig grense hvor vi med forskernes anbefalinger skal se til at vi på best mulig måte kan begrense spredningen uten at vi – ei heller mindretallet i dag – har klare oppfatninger om hvordan vi skal forholde oss til det. Enn så lenge har vi forvaltet den ut fra økonomiske betraktninger, men siden det kun er ca. 10 pst. av kongekrabbebestanden som har en kommersiell verdi, er det imidlertid en vanskelig balansegang vi står overfor hvis vi fortsatt ønsker å utnytte krabben som en ressurs. Her ligger forklaringen på det spørsmålet som representanten Bastesen tok opp. Hvis uttaket blir for høyt, vil vi nemlig kunne risikere at vi fisker ut den delen av bestanden som har en kommersiell verdi, og så sitter vi igjen med bare plager. Det er nettopp denne balansegangen Regjeringen forsøker å beholde, både å utnytte den som en ressurs og å bidra til at spredningen ikke blir større, samtidig som vi øker forskningsinnsatsen og på den måten skaffer oss mer kunnskap om dette. I bunnen for de beslutninger som vi har tatt, og som vi ønsker å legge til grunn, er det først og fremst vitenskapelig kunnskap.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-03-25:
Etter at jeg har hørt representanten Sørensen forsøke å tegne et skremselsbilde av kongekrabben og bruke PCB som et eksempel på det, føler jeg vel at man er i ferd med å gå helt ut av proporsjonene. Det får være grenser for hvor langt man skal trekke det. Jeg holder fast ved, som jeg sa, at det ikke er vitenskapelig bevist at krabben har negativ innvirkning på økosystemet. Men man kunne også si det på en annen måte, at det ikke er skadevirkninger i økosystemet. Ingen kan observere det. Det vises f.eks. til at flyndre er blitt borte i Varangerfjorden. Ja, flyndra er blitt borte også i andre deler langs kysten uten at det er kongekrabbe der. Man kan godt vise til at mange har hatt plager med innblanding i redskaper, men det er ikke en del av økosystemet. Det er det hele argumentasjonen til flere av mindretallets representanter har bygd på, at fiskerinæringen og andre, deriblant miljøorganisasjoner, har vært negative til det. Men det forskerne, de som har forsket på dette, sier, og det som er erfaringen 40 år etter at krabben ble satt ut, er at det skremselsbildet som blir tegnet, hvor man sammenlikner med PCB-utviklingen, ikke er riktig.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-03-25:
Regjeringen har faktisk tatt initiativ overfor den norsk-russiske kommisjonen. Det er jo derfor vi kan vise til at det føres en helt annen politikk av denne regjeringen enn den som har vært ført tidligere. Vi har tatt det initiativet som har medført at fangsten fordobles fra i fjor til i år – altså en økning fra 400 000 dyr til 800 000 dyr. Det er et resultat av en mer aktiv holdning at vi nå har introdusert forskningsprogram, både finansiert over statsbudsjettet og i tett samarbeid med Russland. Det er derfor det i løpet av året skal holdes et stort internasjonalt symposium i Norge. Det er derfor vi har fått gjennomslag: Vi tok det opp med russerne og skal kunne forvalte kongekrabben på en annen måte, ut fra nasjonale målsettinger alene, på sør- og vestsiden av den vestlige grensen. Det skal også sies at det er svært tvilsomt om det i det hele tatt er mulig å utrydde krabbene. Så er spørsmålet: Hvem var det som introduserte PCB-sammenlikningen? Jeg avviser at PCB-skremselsbildet som ble trukket opp, er relevant i forhold til den situasjonen som er i Barentshavet og i kystområdene knyttet til kongekrabben.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-03-25:
Representanten Bastesen avslutter med å si at vi er i seneste laget når det gjelder forvaltningen av kongekrabbe. Nå skal det altså sies – jeg har forsøkt å gjøre det, og flertallet har understreket det sterkt – at denne Regjeringen faktisk har tatt initiativ og kan vise til at vi har en langt mer aktiv holdning til dette. Vi forsøker å gjøre en del grep som skal ivareta de økonomiske interesser som kan være knyttet til dette, og vi gjør det på en slik måte at det ikke bare blir til plage. For hvis vi ikke forvalter dette på en skikkelig måte, kan vi risikere at vi ødelegger den økonomiske fordelen, men sitter igjen med alle plagene. For verken flertallet eller mindretallet har formeninger om hvordan vi skal utrydde denne krabben. Både flertallet og mindretallet ber om å øke fangsten. Det gjør vi, og på norsk-russisk side er vi altså oppe i 800 000 dyr. Årsaken til at det er et misforhold mellom norsk og russisk fangst, har jo sammenheng med utbredelsen, og det er helt i tråd med de forvaltningsmessige metoder som brukes når vi forvalter ressurser sammen, som vi også kan vise til når det gjelder andre arter. Så er det ikke slik at det er riktig at det finnes bare én forsker. Det forskes også på russisk side. På russisk side har man hatt krabben lenger enn på norsk side, så vi må ta med også det i de vurderingene som gjøres. Når det gjelder en vestlig grense, vil jo en vestlig grense på mange måter også være en sørlig grense, alt etter hvilket ståsted man har. Det er bare å ta fram kompasset og kartet, så vil man fort se at en vestlig grense godt kunne kalles en sørlig grense. I løpet av året skal vi, etter anbefaling fra forskere, trekke en slik grense. Vi er enig med russerne om at vi skal kunne forvalte den etter norsk metode, og da får vi også et forsøk på om det er mulig å gjøre det som flere har anbefalt, nemlig å utrydde krabben på denne vestlige siden av grensen. Men vi skal komme tilbake til de nødvendige tiltak når den grensen er trukket.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-03-25:
Nei, president, det var ikke replikk.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-03-25:
Når jeg bad om ordet, var det selvfølgelig for å holde et innlegg. Det ville vært ny praksis hvis statsråden bad om replikk på en stortingsrepresentant. Jeg følte et sterkt behov for å presisere et forhold som flere talere har påpekt, nemlig at det bare skulle være én forsker som drev med forskning på kongekrabbe. Jeg minner om det jeg sa i innlegget mitt, at Havforskningsinstituttet er gitt oppdraget med å igangsette et større program for forskning og overvåking av krabben, og at vi kommer til å prioritere slik forskning i årene framover. Sammen med Russland har vi satt i gang et treårig felles forskningsprosjekt med fokus på kongekrabbens effekter på det eksisterende økosystemet i Barentshavet. Det er klart at da blir det misvisende når man forsøker å framstille det som om det finnes én forsker, og når man på det grunnlaget kan avvise forskernes anbefalinger. Det er slik at Havforskningsinstituttet i Bergen – og det er internasjonalt anerkjent som det fremste i verden – er involvert i det. Fiskeriforskning i Tromsø er involvert i det. Fiskerihøgskolen i Tromsø er involvert i det. Da må det være grunnlag for å hevde at det er et mye bredere forskningsmiljø i Norge på kongekrabbe enn én enkelt forsker. Men den forskeren som det er vist til, er også en av de fremste i verden. I tillegg er det ikke slik at man er uten kunnskap om kongekrabbens effekter i de områder hvor den ikke er en introdusert art, men der den har sin naturlige utbredelse.