Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2019-10-03:
I valgkampen ble jeg oppringt og fikk et spørsmål om vindmøller. Mer korrekt var spørsmålet: Er du for eller imot vindmøller? Jeg svarte som sant var, at jeg syntes det var vanskelig å svare ja eller nei på det, at det var lurt å bygge vindmøller noen steder og ikke lurt å bygge andre steder. Jeg fikk da som svar tilbake at et så vagt svar var uinteressant å høre på. Noen dager etterpå fikk jeg et spørsmål om Nord-Norgebanen, og igjen var spørsmålet: Er du for eller imot å bygge Nord-Norgebanen? Jeg svarte som sant var, at jeg i tretti år har jobbet for høyere jernbanebevilgninger, men syntes nok det var litt komplisert i en kort telefonsamtale å kunne si ja eller nei til bygging av Nord-Norgebanen der og da, og at det burde vi vurdere i Nasjonal transportplan, som vi gjør med andre samferdselsprosjekter. Igjen fikk jeg som svar at det var totalt uinteressant, og at jeg måtte svare ja eller nei. Jeg tror disse to eksemplene – kanskje ikke de viktigste sakene, men tydeligvis veldig viktig for mange – er betegnende for hvordan noe av den politiske debatten er for tida. Nyansene er på mange måter borte. Den politiske debatten er mer tilspisset enn tidligere. Vi kan se hva som skjer i Storbritannia nå – et nært, alliert land. Jeg må si at jeg synes ikke det er særlig moro å se på overføringene fra Underhuset for tida. Jeg synes det er trist, jeg synes det er tragisk. Hva har skjedd med Storbritannia? Hva har skjedd med England, som Bjørge Lillelien under fotballandskampen i 1981 kalte «kjempers fødeland»? Eller: Hva skjer egentlig i USA? Jeg tror ikke det er å gå over streken å si at det er et giftig politisk klima i Washington for tida, kombinert med en ikke helt stødig president. Det er veldig tilspissede debatter, og det er et klima som ikke kan bringe USA og verden videre. Ungdommen reiser seg, ungdommen protesterer – og da protesterer mange mot at ungdommen protesterer! Jeg har inntrykk av at nesten alle protesterer i dag. Det er så mange folk som er sinte for et eller annet. Men slik løser vi ikke morgendagens utfordringer. Jeg har tro på demokratiet, jeg har tro på politisk arbeid, jeg har tro på at det går an å jobbe for gode politiske løsninger, der vi veier ulike hensyn opp mot hverandre, der vi veier for og imot opp mot hverandre, og så finner vi gode løsninger. Det er ikke sånn at alle spørsmål kan besvares med et raskt ja eller nei. Vi kan stille oss spørsmålet: Debatterer vi her i dag og i morgen, i den norske trontaledebatten, de store og viktige spørsmålene, de som betyr noe der ute? Jeg har de to siste ukene hatt gleden av å besøke flotte steder som Røst, Værøy, Havøysund og Honningsvåg. Det går bra i Norge, det går bra de fleste steder, også i distriktene våre, og sånn skal det være. Men vi må samtidig ta på alvor den oppgittheten som finnes en del steder. Jeg tror til og med vi enkelte steder kan snakke om avmakt. Det er litt for mange som prater om oss og dem, det er litt for mange som prater om vi her ute og de i Oslo. Vi vet jo at situasjonen ikke er sånn, men mange oppfatter i dag at de ikke blir tatt på alvor. Det skal vi ta på alvor. Derfor må vi fortsette å bygge landet, ikke demontere landet vårt. Derfor må vi ta vare på de fellesskapene som finnes, derfor må byer og distrikter – og vi som bor litt mellom by og distrikt – spille på lag, bygge landet og bygge laget sammen. Vår tids store utfordring er klimautfordringen. Derfor må utslippene ned, og derfor må kollektivtrafikken styrkes og biltrafikken ned i byene våre. Vi må ha en offensiv politikk for byene våre, men vi må også ha en offensiv politikk for distriktene våre og for de stedene som er litt by og litt distrikt. Det er ikke enten–eller, ja eller nei. Vi må bygge både by og land.