trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lars Gunnar Lie (Kristelig Folkeparti), 1999-06-18:
Eg er samd med Tom Thoresen i at vi står framfor store utfordringar i samfunnet vårt. Eg er også roleg og trygg for at Regjeringa vil møta desse utfordringane på ein solid og god måte. Når det no går mot slutten av denne debatten, vil eg slå fast følgjande: I hovudsak får Regjeringa støtte til sine prioriteringar i revidert budsjett. Norsk økonomi er solid, noko fleire talarar har streka under og lagt vekt på. Arbeidsløysa er framleis låg, men med uvisse i høve til utviklinga i verfts- og offshoresektoren, og som eg sa i mitt hovudinnlegg, har vi ein situasjon på arbeidsmarknaden med press i offentleg tenestesektor, medan konjunkturane kan verta svakare for konkurranseutsett næringsverksemd. Dette er det svært viktig at vi har merksemda på i tida som kjem. Eg vil så koma med nokre merknader til voteringa vi står framfor. For det første vil eg trekkja framlegg nr. 6, for å unngå å få det nedstemt. Dernest vil eg oppmoda Arbeidarpartiet og Sosialistisk Venstreparti om å gjera framlegg nr. 8 a om til eit oversendingsframlegg, då Regjeringa har varsla at dette skal vurderast positivt i samband med budsjettet til hausten. Dersom ikkje det vert oversendt utan realitetsvotering, må eg rå sentrumspartia til å røysta imot. Eg vil også oppmoda Framstegspartiet, Høgre, Sosialistisk Venstreparti og Tverrpolitisk Folkevalde om å gjera verbalframlegget under framlegg nr. 12 om til oversendingsframlegg. Dersom ikkje, må eg tilrå sentrumspartia å røysta imot. Også framlegg nr. 83, frå SV, vil eg be forslagsstillaren om å gjera om til oversendingsforslag, m.a. på bakgrunn av brev frå landbruksministeren til Sosialistisk Venstreparti i dag. Ein kan seia det slik at sentrumspartia støttar intensjonen i framlegget. Til sist vil eg varsla subsidiær støtte frå sentrumspartia til kap. 571 post 65.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 1999-06-18:
Arbeidsløysa vil auka, seier Regjeringa, det vert opp imot 30 000 fleire arbeidslause mot utgangen av året. Regjeringa seier òg at dei vil bruka av neste generasjon sine pengar, og har altså ikkje ryggrad til å gjera det dei meiner er rett, å bruka mindre av oljefondet. Men sentrumspartia her i Stortinget er endå meir grådige, tar endå meir pengar frå borna og barneborna våre. Og eg går ut frå at representanten Lie er nøgd med at han har vore med på å svekkja finanspolitikken, altså nøgd med å styra frå dag til dag. Frå Arbeidarpartiet si side tek vi eit krafttak for næringslivet for å få fleire folk i arbeid, og satsar på ungdomen, på utdanning, altså ein framtidsretta politikk. Arbeidarpartiet vil få fleirtal for det meste av næringspakka og satsinga på utdanning, ikkje på grunn av sentrumspartia, men trass i desse partia. Når sentrum brukar meir pengar frå oljefondet, brukar dei ikkje meir pengar på dei unge – dei satsar ikkje på ungdommen. Det er ikkje meir til barnehagar, det er ikkje meir til skulen, det er ikkje meir til skulefritidsordninga, det er ikkje meir til studentbustader, det er ikkje meir til desentralisert høgare utdanning. Og eg trur at representanten Lie, som er frå same regionen som eg, veit kva det betyr å få desentralisert utdanning ut til folket. Han veit kva det betyr i verftsindustrien at det no vert redusert aktivitet, han veit kva det betyr for oljesektoren òg at det vert permisjonar og fleire arbeidslause. Då er mitt spørsmål til representanten Lie: Korleis kan han vera med på å forsvara å bruka meir oljepengar, og ikkje satsa på det som er framtidsretta, ikkje satsa på dei unge og på neste generasjon, men satsa på fortida ved å styra frå dag til dag?
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 1999-06-18:
Det er mykje å gleda seg over både i politikken og elles i dette landet, men det er òg ein del ting som bekymrar, og det er det vi tek opp i dag. Arbeidsløysa vil auka, det har òg Regjeringa sagt i sine dokument i samband med revidert nasjonalbudsjett, spesielt i offshore- og verftsindustrien. Vi har altså mista 22 000 industriarbeidsplassar i løpet av dei siste åra. Det er ei utvikling som går heilt i feil retning. Det var ein stor demonstrasjon for nokre veker sia her ute på plassen då folk, frå Vestlandet spesielt, hadde reist til Oslo for å peika på denne situasjonen. Då sa representanten frå Venstre: Trur de at Regjeringa vil leggja ned distriktsarbeidsplassar i denne industrien? Og då ropte folket «ja» tilbake, for det trudde dei faktisk. Det ser dei som konsekvensane av at det er mindre investeringar i offshoresektoren. Så nemnde Terje Johansen at bruk av kvotesystemet er eit heilt feil signal å gje i forhold til reduksjon av CO2-avgifta på sokkelen, medan andre frå regjeringspartia, som eg har vore på møte med dei siste vekene, har sagt at det ikkje er noka usemje mellom Arbeidarpartiet og regjeringspartia om det som går på situasjonen i verftsindustrien. No seier representanten frå Venstre at han er lei for det vedtaket som i dag vert gjort, i forhold til å få CO2-avgifta inn i kvotesystemet. Er det då slik å forstå at ein ikkje kjem tilbake med dette til hausten? Det er altså eit fleirtal i dag som seier at dette er rett veg å gå. Det er ikkje nokon som seier at det ikkje skal kosta å sleppa ut CO2, men det skal inngå i heile kvotesystemet. Mitt spørsmål er: Vil dette bli følgt opp?
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 1999-06-18:
Johan J. Jakobsen sa tidlegare i dag at i ein så spesiell situasjon som ein er i no, må ein få kontroll med økonomien, og då må ein akseptera kutt på samferdsel. Men neste år skulle det, etter det eg forstod, verta auka satsing på samferdsel. Vel, den som lever, får sjå. Men kvifor må ein vera med og kutta når det gjeld rassikring? Eg hugsar alle lovnadene som vart gjevne frå Senterpartiet. Om ein ikkje satsa på samferdsel, skulle ein iallfall sikra at dei som budde på strekningar der dei var utsette for ras, skulle sikrast. Kvifor kan ein ikkje rette opp igjen den feilen som eg føler òg regjeringspartia har akseptert at dei gjorde, at dei tok frå dei som tente minst, retten til sjukepengar? Ein seier at ein skal retta det opp, men ikkje før til neste år. Alle desse 200 000 stort sett deltidsarbeidande kvinnene, som endå eit år skal måtta venta på at Regjeringa har økonomi til å ordna opp for dei som tener under 58 000 kr. Skulefritidsordninga kan dei ikkje vera med på å heva. Desentralisert utdanning kan dei ikkje vera med på å gje sitt bidrag til. Eg synest det er trist at Senterpartiet i heile denne budsjettrunden vel å gå til høgre, vel å satsa på dei tinga som ikkje gjev meir til dei nære tinga, til kommunar, til skular, til born, men til heilt andre ting, fordi dei har vendt seg til Høgre og Framstegspartiet for å få støtte. Så har det i dag vore brukt mange ord på at arbeidsløysa faktisk ikkje er høgare. Alle statistikkane som ein viser til, alle dei tala som ein har i prognosane, kan vi seia viser at det ikkje er høgare arbeidsløyse. Men ein treng ikkje reisa langt frå Oslo. På Vestlandet, langs heile kysten veit ein at når det ikkje vert investert i offshoresektoren, når det ikkje vert investert i verftsindustrien, er det ikkje arbeidsplassar til neste år. Det må ein vera klar til å gjera noko med no. Det er derfor vi har lagt inn alle desse forslaga òg i revidert, det vi sa i fjor haust var nødvendig å gjera. For dei som arbeider på Stord, og for dei som arbeider på Aker Verdal, er ikkje slike prognosar teori. For dei er det røyndom at dei til neste år står utan oppdrag og dermed utan arbeid. Heilt til slutt: Arbeidarpartiet og Høgre har gått inn for å auka tilskotet til fiskerihamner med 20 mill. kr, og dette er ført opp på ein feil post. Det gjer ikkje noko. Ein treng ikkje å retta det opp med vedtak, for desse to postane, post 30 og post 60, er overførbare mot kvarandre. Men det som er heilt klart, er at Stortinget ønskjer at ein skal gje meir pengar til statleg utbygging av hamner, og det er den posten som skal aukast – post 30.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 1999-06-18:
Siden dette er en budsjettrevisjon, skal ikke jeg trekke meg opp til de store høyder knyttet til en heftig budsjettdebatt, men det er et forhold jeg har lyst til å spørre komitelederen om. Han innledet med å si at regjeringspartiene fant det viktig å følge opp den subsidiære budsjettavtalen fra i høst. Det kan man på mange måter si at de i utstrakt grad har gjort, men når det gjelder spørsmålet om innsatsbasert finansiering, har det i tiden etter at finanskomiteen avgav sin innstilling, fremkommet synspunkter og holdninger fra departementets side knyttet til hvordan man har tenkt seg å møte sykehusene og fylkeskommunenes bevilgningskrav i forhold til dette, og derfor vil det være på sin plass å spørre komitelederen om hvordan han på vegne av sentrumspartiene mener at denne delen av budsjettavtalen skal følges opp. Jeg vil minne om at vi gjennom de siste to budsjettbehandlingene har lagt betydelig vekt på å få økt prosentsatsen, som igjen betyr økt pasientbehandling, og jeg vil gjerne be komitelederen om å bekrefte at det er nettopp det det betyr, økt pasientbehandling, og at regjeringspartiene vil sørge for – eller i alle fall øve press mot Regjeringen i den retning – at man ikke her prøver å holde tilbake penger nettopp fordi man har økt pasientbehandlingen basert på en diskusjon om hvordan refusjonen skal være. Hvis det er slik at man har laget et system som er så teknisk vanskelig å gjennomføre at ingen forstår hva som er kriteriene, ja da er det kanskje på tide å gjøre noe med det, i stedet for å diskutere hvor mange pasienter som har blitt behandlet.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 1999-06-18:
Jeg vet ikke om jeg oppfattet noen konkrete spørsmål i replikken fra Jens Stoltenberg, men for mitt vedkommende er det i hvert fall en betydelig grad av forskjell på det å være hissig og på det å være engasjert. Det er ikke slik at man selv om man ikke nå bidrar til å skape de store konfliktene og de store krisene gjennom håndteringen av revidert budsjett, ikke har engasjerte meninger om hva som skjer i norsk økonomi. For det har vi alle, og det skulle bare mangle! Ja, revidert budsjett skal være en revisjon, og ja, vi kan gjerne også gjøre opp status. Vi skal i tillegg gripe fatt i de områdene hvor det har skjedd noe oppsiktsvekkende eller noe nytt som man har behov for å ta tak i siden budsjettet ble vedtatt. Og det har man også gjort. Men det er jo ikke slik at det budsjettet som ble vedtatt i høst var så til de grader uansvarlig som Jens Stoltenberg prøver å fremstille det som. Problemet til Jens Stoltenberg er at all den gnålingen som er kommet fra Arbeiderpartiets side helt siden den nye regjeringen tiltrådte, har vist seg ikke å holde stikk. Og det må være bekymringsfullt for Arbeiderpartiet å være i en situasjon hvor de bare må syte og klage over det alle andre gjør, og konstatere at resultatene av det uteblir. Vi er alle enige om at det er ulike deler av økonomien som virker på forskjellig måte, og at vi må sette inn tiltakene der det er nødvendig. Men når det gjelder ledighetsprognosene til Arbeiderpartiet, har man foreløpig ikke kommet dit man fra Arbeiderpartiets side trodde man skulle komme. Og i forhold til eldresatsingen er det ikke riktig at man begynte å skyve dette ut. Men det var mange kommuner som følte behov for å få litt mer tid og litt større fleksibilitet i forhold til gjennomføringen av eldreplanen. Og det skulle da bare mangle. Målet må jo være at vi får bygd ut omsorgstilbud for eldre mennesker. Så det er ikke mye å hisse seg opp over i denne runden.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 1999-06-18:
Det kan ikke komme som noe sjokk for representanten Sørfonn at Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Høyre finner hverandre i store og viktige saker i dette storting. Det har vi gjort i mange år. Men det er fortsatt ikke slik at de tre partiene er enige om alt, i hvert fall ikke når det gjelder miljøpolitikken. Det Fremskrittspartiet for sin del i hvert fall alltid har sagt, er at CO2-avgift ikke er et egnet virkemiddel i miljøpolitisk henseende. Vi har programfestet et ønske om at forurenseren skal betale, men da må det jo gå an å utforme de økonomiske insentivene, som Sørfonn snakker om, på en slik måte at de virker og ikke bare fremstår som en rent fiskal inntekt til staten. I Sverige har man, bl.a. innenfor luftfarten, gjort flere forsøk på å målrette miljøavgiftene, slik at de virker, slik at de stimulerer til hurtigere overgang til fly som er mer miljøvennlige og bruker mindre drivstoff osv. Det har man ikke gjort her, fordi man har en ensidig tro på tiltak som er generelle fremfor målrettede. Grunnen til at det er stor misnøye med CO2-avgiften, er at den ikke virker. Når det er sagt, er det faktisk enda viktigere for Fremskrittspartiet å bidra til å sikre sysselsetting og verdiskapning fremfor å bli aldeles hysterisk i miljøpolitiske spørsmål. Miljø er viktig, ja, men vi må ikke glemme hva som er grunnlaget for inntekt og verdiskapning også i Norge. Da må vi faktisk sette tæring etter næring og ha virkemidler som ikke tar kvelertak på industri og næringsliv, men som gir positive insentiver. Så langt har ikke den sittende regjering i hvert fall bidratt til å endre avgiftsstrukturen på en slik måte at man får positive økonomiske insentiver ved den.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 1999-06-18:
Først vil jeg minne om at den budsjettreformen som vi nå er midt inne i prøveperioden av, var Fremskrittspartiet det eneste partiet som stemte imot. Høyre var en pådriver for den, men vi er det eneste partiet som har klart å følge opp de vedtakene som stortingsflertallet gjorde, nemlig at budsjettrevisjonen skulle være marginal og justerbar. Det er mulig at Børge Brende har funnet mye interessant i Fremskrittspartiets alternative reviderte, men jeg gjorde en liten opptelling under replikken fra Børge Brende. Fra Høyres side er det i denne runden fremmet i underkant av 100 tallforslag hvorav enkeltbevilgningsendringer dreier seg om 1 mill. kr. Da kan man raskt tro at man ikke er i landets nasjonalforsamling, men i en middels stor kommune i Vestfold. Det er ikke det denne nasjonalforsamling burde bry seg med, men det gjør altså Høyre. Vi foreslår å fjerne CO2-avgiften, men det er jo ikke noe man behøver å utrede for å få det til. Mange har gitt kraftige signaler om at det faktisk er nødvendig. Høyre foreslår også reduksjon i CO2-avgiften. Vi ber også Regjeringen om å komme med en redegjørelse knyttet til grensehandelen i forbindelse med høstens budsjett. Men hvis Børge Brende tror at 3 pst. kutt i avgiften på tobakk bidrar til å begrense grensehandelen, tror jeg kanskje det kan være grunnlag for å gjøre en liten beregning, for det er jeg ikke sikker på er et sterkt nok insentiv til at man slutter å reise til Sverige for å kjøpe røyk. I våre alternative budsjetter har vi hver eneste høst foreslått betydelige lettelser i skatte- og avgiftspolitikken på en rekke områder. Men dette hører altså hjemme i høstens budsjettbehandling og ikke her.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 1999-06-18:
Det har hun glemt, men hun tar opp alle forslag som Fremskrittspartiet enten fremmer alene eller sammen med andre partier.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 1999-06-18:
Jeg har tre spørsmål til finansministeren. Det første er i tilknytning til mitt hovedinnlegg, hvor jeg bad statsråden redegjøre for Regjeringens oppfatning knyttet til tilleggsbevilgningen på 20 mill. kr til drift av Politiet. Vil disse midlene bli brukt nettopp til det – lønninger og drift – eller vil de bli brukt til noe annet? Neste spørsmål er knyttet til renten. Vi har ved flere anledninger sett og hørt finansministeren uttale hvordan han har tenkt å få det norske rentenivået ned mot det europeiske. Spørsmålet er: Er det slik at finansministeren nå har begynt å instruere Norges Bank i forhold til når, hvor mye og hvordan renten skal settes ned, eller er det fortsatt slik at det er Norges Bank som tar denne vurderingen basert på den økonomiske utviklingen, eller kanskje innenfor forskriften, som altså skal være i forhold til kronekursens utvikling? Mitt tredje spørsmål dreier seg om Folketrygdfondet. Hva er årsaken til motviljen i Regjeringen knyttet til å åpne for at Folketrygdfondet får adgang til å investere i utenlandske selskaper? Hvorfor skal det være ulik praksis mellom Folketrygdfondet og petroleumsfondet hva gjelder denne plasseringsadgangen? Og hvis det er sånn at Regjeringen vurderer å åpne for dette, når har man da i så fall tenkt å gjøre det?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 1999-06-18:
I innstillingen foreligger det særlig tre mindretallsforslag fra Fremskrittspartiet som det på mange måter undrer meg litt at Høyre ikke har sluttet seg til. Det første gjelder et forslag om å be Regjeringen fremme forslag om å legge om til en innsatsbasert finansiering av eldreomsorgen. Hva er grunnen til at Høyre ikke kan tenke seg å få en utredning av et slikt system, når Høyre i all sin argumentasjon knyttet til eldreomsorgen er opptatt av konkurranseutsetting også på dette området? Videre foreligger det et mindretallsforslag om å be Regjeringen utrede ulike modeller for en omorganisering av Folketrygdfondet, slik at man får sett på eierskapsstrukturen i Norge, på forvaltningen av norsk kapital, og ikke minst på hvordan vi skal løse de fremtidige pensjonsforpliktelsene. Dette burde være et viktig punkt også for Høyre, og det er kanskje litt overraskende at de ikke gir sin tilslutning til det. Så til det tredje forslaget. Det dreier seg om å be Regjeringen redegjøre for på hvilke områder norsk lovgivning og norske rammebetingelser divergerer vesentlig i forhold til EUs, og dermed blir et direkte hinder for næringsutvikling fordi Norge blir liggende etter utviklingen i EU. Det kunne være interessant å høre Jan Petersens forklaring på hvorfor Høyre ikke har gitt sin tilslutning til disse tre forslagene, som altså ikke får noen konsekvenser for inneværende års budsjett, men som vil være viktige grep og viktige føringer både for statsbudsjettet for 2000 og ikke minst inn i det nye årtusen.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 1999-06-18:
Det er mulig at helheten i Fremskrittspartiets økonomiske politikk representerer forutsigbarhet, men jeg må si at jeg så langt ikke har greid å gjennomskue at det er tilfellet når vi ser på helheten i det som Fremskrittspartiet står for i budsjettpolitikken. Men selvfølgelig er det slik at alle er opptatt av at rammebetingelsene skal være forutsigbare. Så sier representanten Svendsen at det ikke er nødvendig å justere avgifter med mindre det er spesielle situasjoner. Det som er den spesielle situasjonen i vår, er at vi på et år har mistet 22 000 industriarbeidsplasser, og vi vet at det kommer betydelige permitteringer i verftsindustrien og i petroleumssektoren. Derfor har Arbeiderpartiet funnet det helt nødvendig å prioritere en næringspakke i vårt alternative reviderte budsjett. Vi er veldig glad for at det meste av det blir vedtatt i dag. Det betyr også at vi som et ansvarlig parti forsøker å skape inndekning for de utgiftene vi ser det er nødvendig å foreslå denne våren. Vi foreslår å redusere utgifter, men vi foreslår også å skaffe noen nye inntekter. De avgiftsforslagene Arbeiderpartiet har i innstillingen til revidert, er ikke nye. Vi tar opp de forslag vi hadde i vårt alternative budsjett for 1999. Vi er opptatt av rammebetingelsene. Hele vår innretning på næringspakken handler om rammebetingelser for næringslivet vårt – bedre rammebetingelser. Hvis det kan glede representanten Svendsen, foreslår vi faktisk også avgiftslette, da vi foreslår fritak for investeringsavgift på investeringer i kraftsektoren i to år.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 1999-06-18:
Det hefter overhodet ingen tvil ved at det er veldig stor forskjell på det Arbeiderpartiet står for i skolepolitikken, og det den sittende regjering står for. Det illustreres veldig godt gjennom den politikken som er ført fra regjeringen Bondevik når det gjelder private skoler. Det har vært en kraftig oppblåsing av budsjettet for private skoler etter at vi fikk regjeringen Bondevik. Arbeiderpartiet er for å sikre den offentlige skolen og for å sikre og trygge enhetsskolen. Vi vil ha en alternativ skolepolitikk, en annerledes skolepolitikk enn det regjeringen Bondevik har stått for, og det viser vi også gjennom våre alternative budsjetter. Det kan ikke være slik at når vi er imot den politikk som regjeringen Bondevik står for og praktiserer når det gjelder private skoler, skal vi samtidig være for å støtte bevilgninger til det. Det sier seg selv. Vi står for en politikk som skal styrke den offentlige skolen, og da må vi prioritere det. Da kan vi ikke samtidig prioritere det vi faktisk er imot. Så til representanten Lies spørsmål omkring CO2-avgifter. Det som denne replikken understreker, er den uenighet som var mellom partiene da vi behandlet grønn skatt, ikke minst i spørsmålet omkring kvotesystem. Representanten Lie bekrefter at Regjeringen fortsatt er veldig motstridende i forhold til det som Stortingets flertall ønsker, nemlig at CO2-avgiften på sokkelen skal avvikles til fordel for et kvotesystem. Det vi foreslår i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett, er på ingen måte i konflikt med det vi har ment, og det flertallet har ment, om kvoter, og heller ikke i konflikt med det flertallet har ment om våre forpliktelser i forhold til Kyoto-avtalen.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 1999-06-18:
Aller først: Det er gledelig at Høyre her i debatten slutter seg til Arbeiderpartiets merknader når det gjelder bekymringer over den økonomiske politikken som føres, til tross for at Høyre er et av de partiene i Stortinget som har skaffet flertall for den politikken som er ført også på det økonomiske området i inneværende år, og at det også er det samme Høyre som har bidratt til at det ble vedtatt et budsjett for 1999 hvor en faktisk i betydelig grad skjøv utgiftene foran seg, noe som derfor også Regjeringen nå må ta inn i revidert budsjett. Det som bidrar til at utgiftsveksten er så stor i vår, er at det budsjettet man la før jul, ikke var holdbart. Og som jeg sa i mitt innlegg: Vi har vel nesten aldri noen gang opplevd en slik glideflukt fra desember til mai som det vi har sett i finanspolitikken dette året. Det var fordi man skjøv på problemene. Man gikk ikke inn i dem, men utsatte problemene. Da må Regjeringen håndtere det i mai og juni måned, som vi gjør nå. Det sier seg selv at heller ikke partiene på Stortinget kan si nei til utgifter som allerede er påløpt. Den underliggende utgiftsveksten i budsjettet er det komplett umulig for Stortinget å gjøre dramatiske ting med i forbindelse med revidert når forutsetningene for årets budsjett ikke var holdbare. Og de forutsetningene har Høyre vært med og lagt. Høyre har vært med gjennom budsjettavtale og skjøvet på utgifter, og har undertegnet skriftlig avtale om at utgiftene skulle man ta høyde for i revidert budsjett. Den utgiftsveksten som kommer, må altså Høyre også stille opp og ta medansvar for. Så gjentar jeg det jeg sa i mitt innlegg, at Arbeiderpartiets alternative budsjett til revidert har en innstramningseffekt som er 1,2 milliarder kr bedre enn det som er fra Regjeringens side. Det mener vi hadde vært et viktig bidrag i finanspolitikken, istedenfor å gå den andre veien.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 1999-06-18:
Vi er kanskje flere som i løpet av debatten har ventet på finansministerens innlegg, ikke minst for å få høre hans vurdering av budsjettet som er lagt fram, og som blir vedtatt i dag, og dets virkning på norsk økonomi. For som det er blitt sagt, det har så langt i dag vært taust fra regjeringspartiene med hensyn til å vurdere hvorvidt det faktum at innstramningen i budsjettet er mer enn halvert, har en gunstig eller en ugunstig virkning på norsk økonomi. Finansministeren sa for kort tid siden her at hvis man fører en finanspolitikk som bidrar til en balansert utvikling i økonomien osv., kan man få en myk landing. Og finansminister Restad kom helt på slutten av innlegget inn på at det var et forsvarlig opplegg som ble vedtatt. Betyr det at Gudmund Restad, som er vår finansminister, mener at det budsjettet som blir vedtatt i dag, er godt tilpasset den økonomiske situasjonen, når det opplegget han kom med til Stortinget sist høst, med en innstramning på 9 milliarder kr, som da ble vurdert som nødvendig, nå er redusert til 3,7 milliarder kr? Da er mitt spørsmål: På hvilket punkt var det da finansministeren tok så fundamentalt feil i høst, da behovet for innstramning ble vurdert helt annerledes? Det kan – til slutt – være interessant å høre finansministerens vurdering av hvordan det budsjettet som blir vedtatt i dag, kommer til å virke på renten framover.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 1999-06-18:
Jeg føler trang til først å si at når man i debatter i denne salen hører på de parlamentariske lederne for regjeringspartiene, så kommer det en slags hallelujastemning i salen. Det er liksom bare «amen» som mangler. Det er kolossalt som man øser ut med «halleluja» i forhold til Regjeringen. Det kan kanskje være mange grunner til at det trengs. Ellers er det blitt slik at det er kommet noe fremmed over Senterpartiet. Før partiet var en del av Bondevik-regjeringen, var Senterpartiet det partiet som kom med stadige utfordringer til Arbeiderpartiet om en bedre fordelingspolitikk. Det var en sikker konfrontasjon i enhver politisk debatt at Senterpartiet nærmest så det som sin oppgave og sin rolle å holde Arbeiderpartiet i ørene i fordelingspolitikken. Vi husker det alle sammen. Nå snakker Senterpartiet lite og sjelden om fordelingspolitikk. I så måte var representanten Johan J. Jakobsen mer som en revisor å nevne i det innlegget vi hørte. Det er kanskje forståelig, ikke minst fordi det er svært mange som merker virkningen av den negative fordelingspolitikken som sentrumsregjeringen har stått for sammen med Høyre og Fremskrittspartiet. De merker det de som ikke får barnehageplass, de som ikke har råd til skolefritidsordning når kuttene er gjennomført fra Regjeringens side, de lavtlønte som blir fratatt retten til sykelønn og de barnefamiliene som har fått en renteregning på 15 000 kr. Nå kommer det en fordelingsmelding, som også er kalt «forskjellsmeldingen». Jeg vil gjerne utfordre Johan J. Jakobsen og Senterpartiet: Ser Jakobsen og Senterpartiet i det hele tatt noen mulighet til å snu utviklingen når det gjelder fordelingspolitikk, hvis Senterpartiet og resten av Regjeringen skal fortsette med å gjøre opp budsjettene sammen med Høyre og Fremskrittspartiet? Eller er Johan J. Jakobsen og Senterpartiet enig i at det er en annen allianse der Arbeiderpartiet inngår som må til dersom man skal sikre en bedre fordeling?
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 1999-06-18:
Jeg hadde egentlig tenkt å ta et kort innlegg tidligere om sider ved budsjettet, om hvordan finansministeren fra denne talerstolen i dag nærmest krever bevis fra Stortinget for uttalelser som han selv har kommet med i denne salen. Men etter at statsministeren hadde hatt sitt innlegg og sine replikkvekslinger, blir jeg helt nødt til i stedet å ta et innlegg om statsministeren. Én ting er at vår statsminister har lagt seg til en form for selvskryt. Det kan kanskje tilgis. Det er også blitt en innøvd retorikk for statsminister Bondevik å kalle Arbeiderpartiets advarsler i alle sammenhenger for svartmaling. Det kan også skrives på kontoen for politisk retorikk. Men det jeg aller mest føler trang til å si etter å ha vært til stede og overhørt replikkvekslingen her i sted, er følgende: Hva er det som gjør at statsministeren må komme til Stortinget med en slik arroganse som den han demonstrerte i sin første replikkveksling med representanten Thorbjørn Jagland? Hva er det som gjør at statsministeren må møte det største opposisjonspartiet i Stortinget med en slik debattform? Det vil forundre meg om det ikke er flere enn jeg i denne salen som reagerer på at statsministeren finner det nødvendig å møte saklige replikker med harselas. Det er sjeldent for meg å si slikt fra denne talerstolen, men jeg synes det måtte sies. Det måtte sies fordi det slett ikke er første gang, men det blir ikke bedre av at det gjentas. Det er, slik jeg vurderer det, knapt en statsminister verdig, og det er heller ikke den politiske debatten verdig. Så jeg må virkelig få lov til å uttrykke et håp og et ønske om at dette ikke blir den formen som statsministeren skal møte oss på i kommende debatter. Det lover i så fall dessverre ikke godt.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 1999-06-18:
La meg nå bare først få konstatere at statsministeren i sin siste runde på talerstolen anla en noe mer forsonende og annerledes tone enn det vi møtte tidligere i debatten, og det setter selvfølgelig både jeg og – tror jeg – resten av stortingssalen pris på. Samtidig må jeg si at det henger igjen en viss undring over at statsministeren ikke selv fornemmet hva som var harselasen i hans debattform tidligere i dag. Det som egentlig var mitt anliggende for å be om ordet, var at vi er blitt oppfordret til å trekke et forslag, forslag nr. 8, et forslag fremsatt av Arbeiderpartiet og SV i innstillingen, om sykelønn for lavtlønte. Vi er blitt oppfordret til å gjøre det om til et oversendelsesforslag. Den oppfordringen kan vi dessverre ikke imøtekomme. Vi mener det er viktig at Stortinget forholder seg til det konkrete forslaget slik det ligger der.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 1999-06-18:
For Fremskrittspartiet er det viktig at næringslivet og befolkningen for øvrig har forutsigbare rammevilkår. En av de viktigste rammebetingelsene er rammebetingelsen for skatte- og avgiftspolitikken. Det er viktig for bedriftene som driver med handel, at de ved sine innkjøp for videresalg kan gjøre regning med at skatter og avgifter ligger fast for minimum et år av gangen. Disse skattene og avgiftene bør etter Fremskrittspartiets mening fastsettes ved den ordinære statsbudsjettbehandlingen. Jeg er klar over at det kan oppstå spesielle forhold der det kan være nødvendig å justere avgifter i et revidert nasjonalbudsjett, noe som også Fremskrittspartiet har foreslått denne gangen, for å sikre at norske flyselskaper beholder sine baser på norsk jord, og at man hindrer utflagging. Men det må, som sagt, være basert på spesielle forhold. Når det gjelder Arbeiderpartiets forslag om kraftig økning i bl.a. bilavgiftene, er det åpenbart ikke slike spesielle forhold som er lagt til grunn. I den grad det skulle være slike forhold til stede, måtte det være for at man skulle sette ned avgiftene, bl.a. med bakgrunn i et lavere bilsalg, ikke slik Arbeiderpartiet foreslår, en kraftig økning i bilavgiftene med enda lavere salg som resultat. Mitt spørsmål til Solberg er: Har ikke næringslivet og befolkningen for øvrig et krav på et minimum av forutsigbarhet? Med det mener jeg at skatte- og avgiftsnivået fastsettes ved den ordinære statsbudsjettbehandlingen.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 1999-06-18:
Fremskrittspartiet er glad for at Senterpartiet etter flere møter mellom regjeringspartiene, Høyre og Fremskrittspartiet gav etter og i stor grad ser ut til oppfylle den avtalen som er inngått mellom disse partiene i forbindelse med statsbudsjettet, når det gjelder mer penger både til styrking av Politiet, til Forsvaret og til sykehusene. Men jeg syns det er forunderlig at Fremskrittspartiet, sammen med Høyre, må komme med trusler for at Senterpartiet, som liker å kalle seg et distriktsparti, skal oppfylle budsjettavtalen og dermed sikre pasientbehandlingen i de fylkeskommunale sykehusene. Det er etter mitt syn helt elementært at hvis avtaleparter skal ha et godt forhold seg imellom, må dette baseres på at partene har tillit til hverandre. Er Senterpartiet enig i at når Regjeringen, der Senterpartiet har finansministeren, legger frem et budsjett som ikke overholder avtaler som er inngått, så innbyr ikke det motparten til å inngå nye avtaler? Og kan eventuelle avtaleparter i fremtiden forvente at Senterpartiet i regjering oppfyller avtaler uten at dette skal skje etter trusler og påfølgende forhandlinger?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 1999-06-18:
Representanten Terje Johansen sa i begynnelsen av sitt innlegg at Norge var et fristed i verden, der det ikke var fattigdom og ikke krig, og det er jeg helt enig med ham i. Men det får meg til å lure litt, for det ser ut som om Senterpartiet vinner sentrum, og av en eller annen merkelig grunn misser Venstre når det gjelder å straffe u-landene som ønsker å handle med Norge. Handel med de minst utviklede landene er det beste virkemiddel for å få fremmet utviklingen i disse landene. For flere av disse landene er jordbruksvarer, herunder kjøtt, blant de få produkter det er realistisk for landene å eksportere i nevneverdig omfang. Kombinasjonen auksjonsordning for å kjøpe importtillatelser og toll på MUL-importert storfekjøtt kan ikke være i norske forbrukeres interesse og ikke i u-landseksportørenes interesse. Mitt spørsmålet er: Hvordan kan det være i Venstres interesse?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 1999-06-18:
Fremskrittspartiet er glad for at Kristelig Folkeparti etter flere møter mellom regjeringspartiene, Høyre og Fremskrittspartiet gav etter og i stor grad ser ut til å oppfylle den avtalen som er inngått mellom disse partiene i forbindelse med statsbudsjettet når det gjelder å gi mer penger til styrking av Politiet, til Forsvaret og til sykehus. Jeg må si det er forunderlig at Fremskrittspartiet sammen med Høyre må komme med trusler overfor Kristelig Folkeparti for at de skal oppfylle en budsjettavtale og sikre pasientbehandlingen bl.a. i de fylkeskommunale sykehusene. Det er etter mitt syn helt elementært at hvis avtaleparter skal ha et godt forhold seg imellom, må det baseres på at partene har tillit til hverandre. Er Kristelig Folkeparti enig i at når Regjeringen legger fram et budsjett som ikke overholder avtaler som er inngått, innbyr ikke det til at motparten ønsker å inngå nye avtaler. Jeg vil stille samme spørsmålet til representanten Steensnæs som jeg stilte til representanten Jørgen Holte: Kan vi forvente at en Kristelig Folkeparti-regjering oppfyller avtaler uten at det skal skje etter trusler, med påfølgende forhandlinger?
Børge Brende (Høyre), 1999-06-18:
I innstillingen til revidert nasjonalbudsjett og her fra talerstolen i dag uttrykker Arbeiderpartiet stor bekymring over den økonomiske politikken. Arbeiderpartiet skriver bl.a. i innstillingen til revidert at «det er uansvarlig av Regjeringen å legge fram et revidert budsjett med til dels kraftig vekst i budsjettets utgifter og det oljekorrigerte underskuddet». Det er jeg selvsagt helt enig i. Det er et så sårt punkt for Regjeringen at komiteleder Lie ikke engang gjorde et forsøk på å besvare spørsmålet fra representanten Foss her i sted om hva det er i dagens økonomiske situasjon som tilsier at man skal halvere innstramningene i forhold til statsbudsjettet som ble vedtatt i fjor høst, nå i revidert. På denne bakgrunn er jeg derfor ganske overrasket over Arbeiderpartiets forslag til endringer i revidert budsjett. Til sammen foreslår Arbeiderpartiet en forbedring i det oljekorrigerte underskuddet på 400 mill. kr. Av denne innstramningen kommer nesten alt fra økte skatter og avgifter: 345 mill. kr. Arbeiderpartiets forslag til utgiftsvekst er faktisk det samme som Regjeringens forslag. Mitt spørsmål til representanten Hill-Marta Solberg blir da: Når Arbeiderpartiet mener at Regjeringens forslag til utgiftsvekst er så uansvarlig, er det ikke da uansvarlig å foreslå den samme utgiftsveksten selv?
Børge Brende (Høyre), 1999-06-18:
I budsjettinnstillingen sier Fremskrittspartiet at man i revidert ikke foretar endringer «med mindre det foreligger klare begrunnelser for å foreta helt nødvendige justeringer». Da jeg lyttet til representanten Jensen, var det egentlig bare på det punkt jeg greide å oppfatte en viss grad av engasjement i det fremførte. Med bakgrunn i at partiet fremmer en rekke både vidtrekkende forslag og ikke utredede forslag, er nettopp denne begrunnelsen eiendommelig. Det ville iallfall være greit om man konsekvent fulgte samme prinsipp gjennom hele behandlingen. Så hva er det representanten Jensen gjør her i dag? Hun foreslår over natten å fjerne hele CO2-avgiften på sokkelen, fritak for moms for flyselskap samt omseggripende kutt innenfor Utenriksdepartementets budsjett. Men hvordan Fremskrittspartiet med dette som bakgrunn på såkalt prinsipielt grunnlag – man gjør bare noe med det man synes er viktig – kan få seg til å stemme ned Høyres forslag til å motvirke den økende grensehandelen gjennom å redusere alkoholavgiften med 10 pst. og tobakksavgiften med 3 pst., er for meg komplett uforståelig. For Fremskrittspartiet er det altså viktig å endre momssystemet, men Høyres forslag om 150 mill. kr i økning av riksveiinvesteringene er ikke viktig nok – eller 40 mill. kr til rassikring, eller nedsettelse av formuesskatten for å styrke norske arbeidsplasser og investeringer, eller 20 mill. kr i tilskudd til bedrifter som tar inn lærlinger. Enn om Fremskrittspartiet, som man gjorde tidligere, stemte for det man var for, og mot det man var mot – selv om Høyre var forslagsstiller!
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 1999-06-18:
Representanten Jensen startet sitt innlegg med å fortelle oss alle at hun foran denne debatten hadde gjort iherdige forsøk på å bli opphisset, men hadde ikke lyktes, og så holdt hun deretter et ganske engasjert innlegg. Det er ikke min oppgave å forholde meg til Jensens grad av opphisselse over revidert nasjonalbudsjett, men jeg har lyst til å si at den begrunnelsen hun gav for at hun ikke ble opphisset, synes jeg ikke holder. Det er riktig at revidert nasjonalbudsjett i og for seg er en ren revisjon av et allerede vedtatt budsjett. Men det er også en anledning til å gjøre opp status for hvordan det har gått med det budsjettet som er vedtatt, og der burde det være mange ting å hisse seg opp over. For det er åpenbart at utviklingen etter at budsjettet ble vedtatt viser at man vedtok et budsjett der man skjøv store utgifter foran seg, og der man drev urealistisk budsjettering. Det er ganske alvorlig at mens man mente det var behov for en innstramning på 9 milliarder kr i fjor høst, og nå legger fram prognoser som viser større fart i norsk økonomi, mener man likevel at det er forsvarlig nærmest å halvere innstramningen. Vi mener det viser at det var et urealistisk budsjett vi vedtok i fjor høst, og derfor har vi foreslått et strammere budsjett, men Fremskrittspartiet har altså stemt for budsjettet i fjor høst og avfinner seg med svekkelsen nå i vår. Så viser det seg at det var feil på andre områder også. Man trappet ned eldresatsingen. Det viser seg at det var feil – nå må man finne nye penger til det. Det er ett eksempel på urealistisk og feil budsjettering. Man kuttet i sykelønnen til de som har de laveste inntektene. Nå går man tilbake på det og innrømmer at det var en feil. Dette er nok et eksempel på urealistisk og feil budsjettering. Så sies det at vi ikke hadde rett i våre spådommer. Vårt hovedbudskap i fjor høst var jo nettopp at vi hadde en todelt utvikling i norsk økonomi med god fart i totaløkonomien og store problemer i utsatt verkstedindustri langs kysten. Der fikk vi åpenbart rett. Det må være et problem for Fremskrittspartiet at de stemte for et budsjett som ikke tok høyde for det i fjor høst.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 1999-06-18:
Finansministeren hevdet i sitt svar til Hill-Marta Solberg at hun tok feil når hun sa at innstramningen var mer enn halvert siden nasjonalbudsjettet. Det er finansministeren som tar feil. På side 35 i revidert nasjonalbudsjett står det en veldig fin oversikt. Utgangspunktet var at Regjeringen hadde lagt opp til 9 milliarder kr, om lag 1 pst., i innstramning, og så har man punkt for punkt gått igjennom dette på side 35, og ender opp der med en innstramning på 5,2 milliarder kr før tekniske justeringer. Så er budsjettet svekket med 0,5 milliarder kr her i Stortinget, og dermed er altså resultatet en halvering i forhold til det Regjeringen opprinnelig la opp til. Nå kan man spørre hvor interessant det er å diskutere den type tekniske budsjettindikatorer som dette rente- og aktivitetskorrigerte underskuddet er. Men når det er viktig å være opptatt av den type tall, er det fordi det handler om hvor raskt og hvor mye rentene kan komme ned. Det er viktig for folk, og det er viktig for norsk økonomi. Regjeringen er glad for at den har fått rentene ned. Det er vi andre også. Men utgangspunktet er at rentene ble satt veldig mye opp først. Norge har gjennom hele 1990-tallet ligget på et rentenivå om lag på linje med rentenivået i Europa for øvrig. Så spratt vi opp fra i overkant av 3 pst. høsten 1997 til 8 pst. Og så har Regjeringen nå fått rentene ned til 6 pst. Men vi ligger altså på det dobbelte av hva man har ellers i Europa. Da er problemet at budsjettpolitikken stadig svekkes, for da vil det ta tid før vi igjen kan komme ned på europeisk nivå. Så sier finansministeren at det er opposisjonens skyld. Det som er nytt, er at opposisjonen har et strammere budsjett enn Regjeringen. Det hendte aldri før. Siste gang Restad var ansvarlig for et budsjett i opposisjon, svekket han det med 8 milliarder kr. Men nå tar altså ikke Regjeringen ansvaret for svekkelsen, men legger skylden på opposisjonen. Og opposisjonen fraskriver seg ansvaret, i hvert fall den delen av opposisjonen som stemte for budsjettet.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 1999-06-18:
Jeg syns Carl I. Hagen nå holdt et veldig interessant og godt innlegg, i den forstand at han beskrev nøye og i minste detalj hva som var hans erfaringer med budsjettavtalen med regjeringen Bondevik i fjor høst, og hvordan han mente en framtidig budsjettavtale måtte se ut. Den skulle være juridisk bindende, så vidt jeg fikk med meg, og det nærmer seg vel noe som da nærmest må tinglyses og kanskje betales dokumentavgift for. Men mer alvorlig og viktigere var at avtalen skulle gå på alle detaljer, være veldig presis og omfatte alle områder, for å være helt sikker på at det ikke på noen måte kunne være misforståelser eller tolkningsrom, og man skulle ha god tid til å fastlegge alle disse enkelthetene. Og det kan jeg i og for seg forstå at Carl I. Hagen ønsker. Men det betyr jo at Fremskrittspartiet da i tilfelle ønsker at Carl I. Hagen skal være både opposisjonsfører og forhandlingsmotpart og samtidig nærmest inngå i rollen som statsminister og finansminister i den regjeringen han ikke er medlem av, fordi alt her skal fastlegges igjennom en detaljert avtale. Så egentlig er det ikke hva jeg sier som er interessant, men det er hva sentrumspartiene sier til det kravet, som blir det interessante, fordi det er åpenbart at det nå stilles veldig strenge krav til et framtidig budsjettsamarbeid med Fremskrittspartiet. Jeg vil bare komme med ett spørsmål til Carl I. Hagen, og det er om det er partiprogrammet eller om det er det Fremskrittspartiet til enhver tid sier, som gjelder. Det er altså slik at i partiprogrammet står det at Fremskrittspartiet mener man skal ha stabil valutakurs, og at det er et veldig viktig mål. I den økonomiske debatten sier Fremskrittspartiet at man skal ha inflasjonsmål, som er det stikk motsatte. I debatten om kommuneøkonomien i forrige uke var det mange talere fra Fremskrittspartiet som skrøt av at de ville bruke mer penger på barnehager. I partiprogrammet står det at de skal avskaffe all statsstøtte til barnehager. Hva er det som gjelder – det som sies, eller det som står? Fremskrittspartiet er imot masse avgifter, men de stemte for alle sammen i budsjettforliket i fjor høst. Det hadde vært greit før vi nå går inn i sommerferien, og før valgkampen, å få en klargjøring av om det er det Carl I. Hagen til enhver tid sier, vi skal forholde oss til, eller om det er det som står i partiprogrammet.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 1999-06-18:
Framstegspartiet, Høgre og Arbeidarpartiet har funne kvarandre i delar av miljøpolitikken ved at dei står saman om ein kraftig reduksjon av CO2-avgifta på norsk sokkel. Dette er ein svært interessant miljøpolitisk konstellasjon, for CO2-avgifta på norsk sokkel er ein viktig del av norsk klimapolitikk. Avgifta er eine og åleine miljøpolitisk grunngjeven og skal stimulera oljeselskapa til CO2-utsleppsreduserande tiltak. Det er svært sannsynleg at ein reduksjon av denne CO2-avgifta vil føra til auka CO2-utslepp nasjonalt ved at dei insentiv til utsleppsreduserande tiltak som me har, vert svekte. Dette vil gjera det vanskelegare å oppfylla Kyoto-forpliktingane. Dersom ein likevel skal oppfylla desse forpliktingane, vil det sannsynlegvis føra til større utsleppsreduksjonar og sterkare verkemiddelbruk overfor andre bransjar og overfor andre sektorar, noko som igjen kan føra til økonomiske konsekvensar for desse sektorane. Men denne sjansen tek altså Framstegspartiet, Arbeidarpartiet og Høgre. Eg vil tru at Framstegspartiet generelt har ei sterk tru på økonomiske insentiv til å oppnå ei ønskt utvikling. Sidan Framstegspartiet ønskjer å redusera eller fjerna CO2-avgifta på sokkelen, vert mine spørsmål: Har ikkje Framstegspartiet tru på at økonomiske insentiv i miljø- og klimapolitikken kan verka, sidan dei vil fjerna denne moglegheita for at utsleppsreduksjon skal føra til kostnadsreduksjon? Eller er det slik at miljøspørsmål kort og godt ikkje betyr noko for Framstegspartiet?
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 1999-06-18:
Me veit at det alltid knyter seg interesse til dei signala som styresmaktene gjev gjennom revidert nasjonalbudsjett. I år er ein del av denne interessa knytt til signal om tiltak og rammevilkår for skipsbyggings- og leverandørindustrien. Desse næringane dannar ryggrad og hjørnestein for ganske mange flotte lokalsamfunn langs kysten vår. På grunn av denne bransjen si rolle veit me at dei tiltaka som m.a. Kristeleg Folkeparti står bak i denne saka, vert helsa velkomne både av næringsliv og av lokalsamfunn. Summarisk nemner eg: 100 mill. kr til prosjektretta teknologiutvikling for petroleumssektorengradvis avvikling av produksjonsavgifta på sokkelenlenging av tilskotsordninga til Hurtigruta, med sikte på bygging av to nye skipløyving til forprosjektering av eit nytt forskingsfartøy til Havforskningsinstituttetforsering av ombygging av to landgangsfartøytiltak for nyskaffing/ombygging av ferjer Lat oss heller ikkje gløyma at verftsstøtta allereie er auka frå 7 pst. til 9 pst. For å dempa aktivitetssvingningane, særleg innan leverandørindustrien, og for å hindra tap av kompetanse reknar eg med at Regjeringa tek initiativ til eit tett samarbeid med aktørane i bransjen, både for å finna fram til kortsiktige tiltak og for å evaluera rammevilkåra for ein moden sokkel. Hovudformålet med ei slik evaluering er å oppnå forpliktande og konkrete resultat i form av investeringar. Vidare registrerer me at næringsliv og politiske styresmakter i mange av dei regionane det gjeld, ikkje sit passive og berre ventar på tiltak frå sentrale styresmakter. Nei, det vert utvist kreativitet, samarbeidsevne og -vilje, pågangsmot og ein sterk vilje til å snu steinar og til å utnytta nye moglegheiter. Som eksempel på dette kan eg nemna interessante prosjekt som t.d. både «Vestlandsprogrammet for ny industriutvikling basert på naturgass» og den såkalla «Naturgassvegen», som er samarbeidsprosjekt av interesse like frå Sørlandet til Trøndelag. Og me kunne ha nemnt mange fleire. Difor er eg overtydd om at desse regionane stadig vil vera i stand til å tilpassa seg nye ytre vilkår. Og difor fortener slike tiltak handslag frå sentrale styresmakter.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 1999-06-18:
Ofte har representanten Foss veldig høy sigarføring og er litt høy og mørk foran budsjettforhandlingene. Krav fremmes overfor sentrumspartiene, og Høyre viser til budsjettavtalene. Høyre får litt mer penger til forsvar og politi og er kjempefornøyd, og Regjeringen legger seg flat. Ser en på hva Høyre mener er riktigst for norsk økonomi, er det helt i motstrid til hva Regjeringen foretar seg. Høyre sier på side 67 i innstillingen: «Regjeringens manglende evne til å finne inndekking for økte utgifter har ført til en betydelig svekkelse av budsjettet i forhold til det budsjettet det ble inngått forlik om sist høst.» Ja, det er helt riktig, det er en gedigen glideflukt Regjeringen utviser i finanspolitikken, men det er med Høyres velsignelse. Det er også med Høyres velsignelse at denne regjeringen nær har fått et evig liv. For det kan ikke være slik at Høyre ikke tar ansvar for den totale økonomiske politikken og dermed også de subsidiære standpunkt som har ført til glideflukten i finanspolitikken. Det må være i representanten Foss" og Høyres interesse å høyne Høyres troverdighet i økonomiske spørsmål og få til en mer fremtidsrettet politikk. Hva vil han gjøre for å få det til?