Emilie Mehl (Senterpartiet), 2020-12-04:
Rovdyrdebatten bærer preg av dype konflikter og skjøre kompromisser, og det er mange som må leve med konsekvensene av det Senterpartiet mener er en dypt urettferdig rovdyrpolitikk, for det er folk i rovdyrområder som må bære kostnaden av nasjonale vedtak om at vi skal ha store rovdyrbestander. Vi har et bestandsmål for ulv som er overoppfylt. Det fører til et veldig høyt konfliktnivå. Det fører til at respekten for forvaltningen og regjeringens håndtering av rovviltforliket er kraftig svekket, og tilliten er på et veldig lavt nivå i rovdyrområdene. I dag behandler Stortinget heldigvis et forslag fra Senterpartiet som handler om forvaltningen av ulv, men det handler aller mest om respekten for Stortingets vedtak, respekten for folkestyret og folks rett til å bli sett, hørt og lyttet til. Jeg hører at Westgaard-Halle mener dette er et stunt fra Senterpartiet, men faktum er at det for bare en drøy uke siden over natten oppsto en helt enorm utvidelse av ulvesonen. Den ble plutselig 1,4 millioner dekar større for å verne én enkelt ulv – og det til tross for at rovviltnemndene gjentatte ganger har bedt om at denne ulven må flyttes, eller at det blir gitt fellingstillatelse i Deisjø-reviret. De anmodningene har regjeringen selv valgt å ikke lytte til. Resultatet er at vi nå står i en situasjon som har skapt en ny, enorm konflikt i rovdyrpolitikken, fordi rovdyrforliket brytes med en utvidelse av sonen, som ikke er forankret i Stortinget, og folk i Rendalen og Stor-Elvdal, hvor dette skjer, er regelrett overkjørt av regjeringen enda en gang. Soneforvaltningen er omstridt. For Senterpartiet er det et ekstremt viktig prinsipp at det er Stortinget, altså folkestyret, som må sette rammene for rovdyrforvaltningen, for dette er politiske spørsmål. For Senterpartiet er det helt umulig å akseptere en utvidelse av ulvesonen dersom den ikke er vedtatt i Stortinget. Regjeringen må forholde seg til at det er Stortinget som skal vedta rammene for rovdyrpolitikken. Da kan ikke Fylkesmannen, rovviltnemndene eller departementet endre ulvesonen uten videre, for den beslutningen skal tas av Stortinget. Hvis regjeringen ønsker å beholde tilliten til rovdyrforliket, må det følges opp på en bedre måte. Da kan det ikke aksepteres at det er altfor mye ulv i forhold til bestandsmålet. Det kan heller ikke aksepteres at ulvesonen utvides helt vilkårlig. Det at ulvesonen skulle utvides nordover, har vært fryktet lenge. Det er noe Stortinget har sagt nei til, som tidligere talere har vært inne på, og det har vært store tap av dyr i beiteprioriterte områder til ulv i nærheten av sonen i de områdene hvor vi nå diskuterer å fjerne den nye buffersonen. Hvis vi aksepterer at ulvesonen kan utvides uten behandling i Stortinget, aksepterer vi at departementet og forvaltningen får vide fullmakter til å innskrenke handlingsrommet rovviltnemndene har, og til å presse ulveforvaltningen i en retning som handler om å verne flere ulv – uten at det er forankret politisk. Lisensfelling utenfor ulvesonen er i gang. Den startet på tirsdag. Men nå er det altså ikke tillatt å jakte i et område hvor ikke bare denne Elgå-ulven, men også flere andre ulver befinner seg. Derfor må saken hastebehandles, og derfor står vi her nå. Senterpartiet er veldig glad for at Stortinget har tatt saken på alvor og gitt støtte til hastebehandling. Vi har ønsket å finne fram til et felles forslag som både Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet kunne være med på, og som et flertall kunne stemme for. Derfor velger vi nå å erstatte de opprinnelige forslagene vi hadde, med forslag nr. 3, som jeg legger fram på vegne av Senterpartiet og Fremskrittspartiet. Og med Arbeiderpartiets uttalelser i media håper jeg at vi får deres støtte til å gi regjeringen en klar og tydelig instruks i denne saken. Vi trenger et krystallklart vedtak på at enhver utvidelse av ulvesonen skal stoppes, og at det må skje fra 15. desember. Det bør Arbeiderpartiet også kunne være med på.