trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2006-11-29:
Jeg har gleden av å stille et spørsmål til landbruks- og matministeren. Norsk landbrukspolitikk er utformet etter 1930-tallets samfunnsforhold. Det er et utall av virkemidler – det er over 100 virkemidler med ditto lover og forskrifter – og det er klart at et så innviklet regelverk som det den norske bonden har å forholde seg til, det avler også et stort byråkrati. Avisen Dagens Næringsliv forsøkte i august i år å undersøke hvor mange landbruksbyråkrater vi har i dette landet. Man kom frem til at det var ca. én byråkrat pr. tolvte bonde, altså ca. 5 000 byråkrater. Professor ved universitetet på Ås Normann Aanesland har i den nye rapporten som han nå har utgitt, kommet til at det er mellom 5 000 og 10 000 landbruksbyråkrater. Men det jeg synes er ille, det er at verken landbruksministeren, landbruksbyråkratiet eller forskningsinstitusjoner knyttet til landbruket har peiling på hvor mange landbruksbyråkrater det finnes i dette landet. Jeg må si jeg også blir bekymret når landbruksministeren ifølge Dagens Næringsliv i august i år skal ha uttalt at han ikke ser vitsen med å ha oversikt over hvor mange som arbeider i landbruksbyråkratiet. Hvilke tre konkrete tiltak ønsker landbruksministeren nå å fremme overfor Stortinget for å redusere landbruksbyråkratiet så det monner?
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2006-11-29:
Jeg føler at landbruksministeren ikke tar denne problemstillingen på alvor, at han nærmest avviser at det skal være et problem med mye byråkrati i landbruket. Jeg tror at alle yrkesutøvere i landbruket oppfatter dette som en utfordring. Vi ser til stadighet oppslag i avisen hvor bønder blir nektet råderetten over egen eiendom når det gjelder fradeling osv. Det er sånn at byråkraten er blitt bondens sjef i forvaltningen av privat eiendom og de ressursene som bonden rår over. Jeg tror at landbruksministeren skal ta dette på alvor. For ECON har også i en rapport fra 2004 på oppdrag fra Landbruksdepartementet sagt at det norske landbruksbyråkratiet virker «konserverende», det virker «unødig restriktivt», det virker «byråkratiserende», og det innebærer «etableringshinder». Så jeg spør igjen: Avviser statsråden den problemstillingen at det er et stort byråkrati i landbruket?
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2006-11-29:
Jeg har et spørsmål til landbruks- og matministeren. Jeg føler på mange måter at landbruks- og matministeren avviser at det ikke er en god nok konkurranse innenfor meierisektoren. Man må nesten være landbruksminister og samtidig eier av Tine for å komme til en slik konklusjon. Jeg tror nesten at samtlige forbrukere i dette landet er svært opptatt av at det skal være stor konkurranse også innenfor denne sektoren, slik vi er vant til på alle andre områder. Her har ikke landbruksministeren gjort noe for å komme de private aktørene i møte. Nå har altså staten tapt i tingretten. Det er kommet en ny rapport fra Econ, og den uavhengige professorrapporten er kommet. Det må da gjøre inntrykk på landbruksministeren at det påpekes at departementet har gjort store og alvorlige feil. Hvor mange rettssaker skal staten tape før statsråden vil bidra til å legge til rette for mer konkurranse?
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2006-11-29:
For det første mener jeg at påstanden fra representanten Asmyhr om at landbrukspolitikken er så fryktelig komplisert, er noe overdrevet. Jeg tror de som jobber med landbrukspolitikken, ser at den ikke er så komplisert, og at det faktisk også er en sammenheng i den i forhold til de ulike målene som en har. Det ville åpenbart vært enklere å lage et regelverk i forhold til landbrukspolitikken hvis en bare hadde ett mål, f.eks. å produsere billigst mulig mat. Når en har flere målsettinger for landbrukspolitikken – i forhold til distriktspolitikken, i forhold til kulturlandskap, i forhold til trygg mat, osv. – betyr det at en må ha et bredere sett av virkemidler for å nå disse målene. Det er selvsagt noe mer komplisert, men jeg mener ikke at det er mer komplisert enn at det er mulig å ha oversikt over det. Når det gjelder representanten Asmyhrs bekymring i forhold til oversikten over antall byråkrater, er svaret på det todelt. For det første er det selvsagt enkelt å ha oversikt over hvor mange som jobber i den konkrete landbruksforvaltninga, som jobber i Mattilsynet, som jobber i departementet, som jobber i Statens landbruksforvaltning. Det har vi full oversikt over. Så er det sånn at en del av landbruksforvaltninga er overlatt, delegert, til kommunene. Der har vi for det første kommunenes eget ansvar i forhold til hvor mange som jobber, og også i forhold til hvilken oversikt som finnes. I tillegg er det mange som jobber med delte oppgaver. For eksempel har vi en situasjon i kommunene hvor de som jobber med landbruk, og de som jobber med miljøoppgaver, i veldig mange tilfeller overlapper hverandre, og hvor det er vanskelig å sette opp en konkret grensegang. La oss gå inn på ett enkelt område og se på f.eks. Mattilsynet. Det blir helt feil å definere Mattilsynet – med 1 milliard kr i omsetning og et betydelig arbeidsfelt opp mot kontrolloppgaver på matsektoren – som en del av landbruksbyråkratiet knyttet opp til den enkelte bonde i Norge. Når Mattilsynet f.eks. driver kontroll med restaurantene i Oslo og i andre byer, er det en oppgave som går langt utover det å være en del av landbruket som sådant i Norge.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2006-11-29:
Jeg mener at representanten Asmyhr her åpenbart blander sammen to ulike ting. Det ene er ønsket politikk, og det andre er forholdet til administrasjonen og det som blir definert som «byråkrati». De eksemplene som representanten Asmyhr her nevner, dreier seg om politikk: fradeling av eiendom og hvordan regelverket fungerer ute i forhold til den enkeltes ønske om å gjøre ting som for den enkelte isolert sett virker fornuftig, men som det kanskje ut fra et samfunnshensyn vil være mindre fornuftig å gjøre. Vi har jo hatt flere diskusjoner i Stortinget knyttet til delingssaker hvor Regjeringa og Fremskrittspartiet er uenig. Det dreier seg om hvilken eiendomspolitikk og hvilken landbrukspolitikk en ønsker å føre. Det er ikke en diskusjon om det er landbruksbyråkratiet som sådant som er en hemsko eller en medhjelper i forhold til lokal næringsutvikling og i forhold til gjennomføringa av den lokale og den sentrale landbrukspolitikken.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2006-11-29:
Jeg tror at hvis representanten Hansen hadde lest hele brevvekslinga som han refererer til, ville han sett at det som det nå konkluderes med, er at Konkurransetilsynet sjøl ønsker å gå gjennom den ordninga som Landbruks- og matdepartementet har tatt opp, og at Fornyings- og administrasjonsdepartementet mener det er et arbeid som skal gjøres raskt. Det er et svar i tråd med intensjonene i det brevet som ble sendt. Vi ønsket å se på ordninga da vi mente at det var en ordning som ikke var hensiktsmessig i forhold til den situasjonen for øvrig.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2006-11-29:
Jeg erkjenner at «bob-bob» er noe krevende i forhold til landbrukspolitikken. Det er åpenbart et behov for å komme videre hvis det skulle være situasjonen. I forhold til opplæring på landbrukskontor og det å få en ensartet formidling av lovverk og landbrukspolitikk for øvrig er det i utgangspunktet fylkesmannsembetet som har hovedrollen med å koordinere. Vi vet at det i dag er en utstrakt virksomhet regionalt i forhold til samordning mellom fylkesmannsembetene og de som jobber med landbrukssaker rundt på de enkelte landbrukskontor og i kommunene. Jeg forutsetter at det i en sånn kommunikasjon også ligger en tilstrekkelig samordning, sånn at vi har blandinga av lokalt skjønn og behovet for samordning på de lokale kontorene.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2006-11-29:
Det er mye god fornuft i det å desentralisere, også på landbruksområdet, og det bør gjøres i de tilfellene hvor det er fornuftig. Så ser vi også at det er behov for en sentral styring på deler av landbruksområdet, og vi har sett bl.a. i forhold til spørsmålet om jordvern at vi har hatt behov for noen korreksjoner mellom det lokale sjølstyret og muligheten for en sentral inngang også i de spørsmålene. Vi ser også i spørsmål knyttet til delingssaker i eiendomspolitikken og prisutvikling på landbrukseiendom at det er behov for å se på forholdet mellom lokalt sjølstyre og en nasjonal landbrukspolitikk, og det er ting som jeg går igjennom nå. I tillegg er vi i det spørsmålet nå i en fase hvor vi fra Regjeringas side jobber med forvaltningsreformen – det er den store saken i forhold til det spørsmålet som representanten Kongshaug tar opp – hvor en da vil gå inn og foreta en vurdering av hvor i forvaltningssystemet og på hvilke nivåer de ulike sakene hører hjemme. Det får vi rik anledning til å komme tilbake til i forbindelse med presentasjonen av den reformen.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2006-11-29:
For å ta det siste først: Jeg var innstilt på en svært rask behandling av søknad fra Q-meieriene, og jeg inviterte Q-meieriene til å søke. Når det ikke kom noen søknad i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett i vår, er det heller ikke så lett å gi penger. Det er det ene. Når det gjelder konkurransen i melkemarkedet, er det to forhold der som jeg synes det er viktig å gå igjennom. Det ene er forholdet til verdivurdering, kapitalavkastning, i Tine. Det er et arbeid som vi er i gang med. Det kom dessverre bare to søkere til å gjøre den jobben i vår. Det var for lite, også av hensyn til koblinger som de søkerne hadde. Vi har derfor satt i gang en ny prosess for å få en gjennomgang som er faglig god nok. Det andre går på fraktordninger og geografi knyttet til melkemarkedet. Der har vi nå satt ned en gruppe med bred deltakelse for å se på om de ordningene er rettferdige og riktige i forhold til dagens situasjon. Det å ha en rettferdig og god konkurranse i melkemarkedet er veldig viktig, og vi jobber med det.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2006-11-29:
Aller først: Jeg regner med at det er stor forståelse i denne salen for at det å kommentere rettssaker som pågår, ikke er spesielt fornuftig, så det vil jeg ikke gjøre. Når det gjelder påstanden om det ikke er gjort noe som helst, må jeg bare gjenta det jeg akkurat sa til representanten Hansen. Jeg var positivt innstilt til den prosessen som var om Q-meieriene i vår. Q-meieriene søkte aldri om støtte i den forbindelse. Jeg har en prosess i gang når det gjelder verdivurdering av Tine, som jeg mener er et godt grunnlag for å komme videre i forhold til den uroen som er i melkemarkedet. Vi har altså på initiativ fra departementet nå satt i gang et arbeid med å gå gjennom fraktordningene, som også fra de uavhengige aktørene i melkemarkedet blir ansett for å være et viktig område.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2006-11-29:
Dette er en interessant påstand fra representanten Høie, for det jeg vitterlig gjør, er å videreføre det regimet som Høyre var med på å legge på plass i forrige stortingsperiode. Så den kritikken som representanten Høie her retter mot meg, må han i så fall rette mot langt flere enn den nåværende landbruksminister. I tillegg har jeg, som jeg nå har sagt to ganger, invitert Q-meieriene til å søke i vår. Det kom aldri noen søknad. Jeg har satt i gang et arbeid i forhold til en verdivurdering av Tine, og vi er i gang med en gjennomgang av fraktordningene knyttet til melkesektoren. Så påstanden er ikke riktig.
Torbjørn Hansen (Høyre), 2006-11-29:
Jeg har et oppfølgingsspørsmål til landbruks- og matministeren. Regelverket på landbruksområdet må nødvendigvis være ganske komplisert når det åpenbart er vanskelig både for Landbruks- og matdepartementet og for Bondelagets eksperter å forstå regelverket på en korrekt måte. I VG 11. oktober gikk Landbruksdepartementet knallhardt ut mot Konkurransetilsynet og beskyldte tilsynet både for lovbrudd og hemmelighold og for å undergrave det norske tollvernet for landbruksvarer. Saken gjaldt samarbeid om import av ost. Dette samarbeidet krever et unntak fra konkurranselovens bestemmelser om prissamarbeid, og unntaket ble gitt i 2003, fordi et unntak faktisk ville styrke konkurransen og ikke hindre konkurranse, slik bestemmelsen skal sikre. Bondelaget gikk enda grundigere til verks og truet med å reforhandle hele jordbruksavtalen hvis importen ikke ble stoppet. Dette angrepet fikk en veldig tøff landing da det ble kjent i går at Fornyings- og administrasjonsdepartementet ikke mente at importen var ulovlig, ikke mente at det var et problem for innenlandsk osteproduksjon, og ikke mente at det var aktuelt å gjøre noe for å fjerne ordningen. Er det ikke litt pinlig for landbruks- og matministeren at departementet og Bondelaget åpenbart misforstår regelverket?
Torbjørn Hansen (Høyre), 2006-11-29:
Jeg vil stille et spørsmål til fornyings- og administrasjonsministeren. Forbrukerpolitikken er under kontinuerlig press med den nye regjeringen. Regjeringen har lagt om kursen i forbrukerpolitikken og mener tydeligvis at unntak fra konkurranseloven og andre konkurransebegrensende tiltak skal brukes som et næringspolitisk verktøy for å gi fordeler til sterke næringsinteresser på bekostning av forbrukerne. For eksempel har Regjeringen overprøvd Konkurransetilsynets forbud mot fusjoner i samtlige ankesaker, til tross for at tilsynet mener at fusjoner har negative konsekvenser for forbrukerne. I tillegg har Landbruks- og matdepartementet strammet inn handelspolitikken og tollregelverket for å hindre konkurranse fra utenlandske matvarer. Dette gjelder f.eks. innstramming av regelverket for utenlands bearbeiding av jordbruksvarer, som hindrer konkurransen på kjøtt ganske kraftig. Som et annet kuriøst eksempel kan jeg nevne en 156 pst. økning av toll på melkeerstatning for sau, som er bra for Tine, men som faktisk går ut over sauebøndenes muligheter for å gi melkeerstatning. I tillegg har Regjeringen skrudd opp tollsatsen på import av økologisk juice, og i tillegg har vi den såkalte ostekrigen, som statsråden kjenner godt til. Men konkurransen er også stadig vanskeligere på vårt innenlandske meierimarked. Både Q-meieriene og Synnøve Finden har saksøkt Regjeringen for millionbeløp som følge av økonomisk diskriminering i markedsordningen for melk. Det pågår rettssaker i disse dager, og nye rettssaker er like rundt hjørnet. Både det uavhengige forskningsbyrået Econ og en ekspertgruppe nedsatt med professorer fra Handelshøyskolen og BI konstaterer 8. november systematisk, grov og omfattende økonomisk diskriminering innenfor markedsordningen for melk. Det stod i Moderniseringsdepartementets budsjett for 2006 at Konkurransetilsynet ville få et større ansvar for å overvåke meierisektoren ut fra konkurranselovens bestemmelser. Hvordan er dette fulgt opp av Regjeringen? Og er statsråden som ansvarlig for konkurransepolitikken fornøyd med situasjonen på meierimarkedet?
Torbjørn Hansen (Høyre), 2006-11-29:
Jeg vil stille et tilleggsspørsmål, og det går til landbruks- og matministeren. Mitt forrige spørsmål handlet faktisk om hvordan Konkurransetilsynet kunne følge opp meierisektoren. Konkurransetilsynet ligger jo under fornyings- og administrasjonsministerens ansvarsområde. Men oppfølgingsspørsmålet mitt går til landbruks- og matministeren. Det går på at når to ekspertgrupper påviste systematisk, grov og omfattende økonomisk forskjellsbehandling av de uavhengige meieriaktørene, kom det ut en melding fra Landbruksdepartementets side om at dette var kjent stoff. Det er altså kjent stoff at de uavhengige aktørene taper store beløp på markedsordningen for melk. Mitt spørsmål til landbruks- og matministeren er: Er statsråden enig i at det er behov for ganske grundige endringer av systemet for at konkurransen skal bli på like vilkår? Og forstår statsråden at det er mulig å gjøre ting på kort sikt, f.eks. i forhold til behandlingen av søknaden fra Q-meieriene, for å avbøte den uholdbare situasjonen som vi har i meierimarkedet?
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2006-11-29:
Spesielt landbrukskontora i kommunane har ei viktig oppgåve i møte med bøndene. Opplevinga av om landbrukskontora vil bøndene vel, eller om kontora meir vert oppfatta som motstandarar eller hinder for god og kreativ utføring av bondeyrket, kan faktisk vera avgjerande for mange unge sitt val, om dei vil satsa på bondeyrket eller ikkje. Eg veit at i mange kommunar fungerer dette svært godt, mens andre stader er det meir sånn «bob-bob». Spørsmålet mitt til landbruksministeren vert derfor: Har statsråden ein strategi og eit opplegg for systematisk opplæring og kompetanseutvikling, slik at landbruksbyråkratane og spesielt landbrukskontora i kommunane kan verta endå betre støttespelarar både for utøvande bønder og for unge som står framfor valet om dei skal satsa på ei framtid i landbruket eller ikkje?
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2006-11-29:
Opp gjennom tidene har det vært mange myter om hvor mange offentlig ansatte som har arbeidet med landbruksnæringen. Det har versert tall som f.eks. 10 000. Jeg husker den forrige landbruksministeren var ute og korrigerte og sa at tallet var 2 500, og min påstand er at det ikke har blitt flere, heller færre. Men spørsmålet mitt til landbruksministeren er følgende: Den forrige regjering var aktiv med å desentralisere virkemiddel, og Venstre er av den oppfatning at de beste beslutningene blir tatt nærmest mulig dem det angår. Det ble også regionalisert mange virkemiddel med stort hell. Har statsråden en strategi eller en plan for ytterligere å desentralisere virkemiddel og fortsette det gode arbeidet som den forrige regjeringen gjorde på det området?
Åge Starheim (Fremskrittspartiet), 2006-11-29:
Spørsmålet mitt går til statsråd Heidi Grande Røys. Som vi høyrer, vert det påstått at landbrukspolitikken er så komplisert at det er så mange tilsette at ein av og til ikkje har oversikt over kor mange det er. Vi veit at det rundt om i kommunane er mange tilsette som jobbar innafor landbruksetaten, og det vert også, som det vert sagt her, hevda at bøndene rett og slett føler seg motarbeidde av enkelte. Ein har også registrert kanskje ei viss mistillit til Mattilsynet. Spørsmålet mitt til statsråd Heidi Grande Røys er, i og med at ho har ansvaret for fornying: Ser statsråden at her er det nødvendig å føreta ein grundig gjennomgang av denne forvaltninga for å sjå om ein kanskje kan fornye dette området?
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2006-11-29:
Eg trur landbruksministeren gjorde godt greie for at denne regjeringa og Framstegspartiet nok har noko ulikt syn på landbrukspolitikk generelt og talet på byråkratar spesielt. Eg opplever vel at det som vi har av embetsverk, saksbehandlarar, i dette landet, gjer jobben sin. Dei gjer jobben sin ut frå ein politikk som er fastsett i storting og regjering, og det er den jobben dei skal gjere. Då kjem det til konflikt når nokre har lyst til å gjere noko som nasjonal politikk ikkje tilseier, og då grip embetsverket inn, fylkesmennene f.eks., ved sin rett til å kome med innvendingar, og departement gjennom ulike tilsyn, f.eks. Mattilsynet. Mattilsynet er nettopp oppretta, ein har nettopp gjort ei stor omstilling og fornya heile den delen av forvaltninga som skal føre tilsyn med mat og matproduksjon, og så langt ser ikkje Regjeringa nokon grunn til å setje spørsmålsteikn ved den jobben som byråkratiet og embetsverket gjer i forhold til mat.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2006-11-29:
Her var det mykje, for å seie det sånn. Noko var på mitt område, noko var på landbruksministeren sitt område, og noko var på finansministeren sitt område, så eg trur eg skal konsentrere meg om å svare på det som angår mitt område. Det som er verkemidla i samband med både Q-meieria og Synnøve Finden, er landbruksministeren sitt konstitusjonelle ansvarsområde, og det ynskjer ikkje eg å svare på. Torbjørn Hansen viser igjen til dei vedtaka der departementet har funne grunn til å ha eit anna syn enn Konkurransetilsynet, men han sausar det i hop til å skulle vere ei einaste forklaring på det, nemleg at vi er forbrukaruvenlege, og at det er ein eigen sport å overkøyre Konkurransetilsynet. Det vil eg på det sterkaste rå representanten frå å halde fram med å snakke om. Det er veldig ulike forklaringar på at vi har gjort dei vedtaka vi har gjort. Når det galdt fusjonen mellom National Oil well og Varco, var det ei misdøming av kva som var marknaden. Konkurransetilsynet hadde sagt at marknaden for desse boreinstrumenta og røra som skulle brukast, berre var Nordsjøen, mens alle forbrukarar i saka, det vere seg leverandørane, det vere seg kundane til det store boreutstyret – altså heile bransjen – sa at den marknaden er internasjonal. Det var grunnlaget for å gjere om det vedtaket. Når det galdt fusjonen mellom Gilde og Prior, var det grunngjeve med – og det var Konkurransetilsynet einig i, det er òg EU-rett, og departementet er sjølvsagt einig i det – at det pr. i dag ikkje er ein felles marknad for raudt og kvitt kjøtt. Ergo er ikkje Prior og Gilde konkurrentar pr. i dag. Når vi då skal sjå på lova som ligg til grunn for våre vedtak, seier ho at skal vi gå imot ein fusjon, må det vere fordi den ville føre til, eller forsterke, ei vesentleg avgrensing av konkurransen. Det vart ikkje slik med det vedtaket, og difor gjorde vi det om.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2006-11-29:
Det er jo litt artig å høre statsråden si at Regjeringen ikke har svekket tilbudet, men faktum er at man har økt innslagspunktet i kommunene, og man har derved økt kostnadene for kommunene. Det er slik at Fremskrittspartiet gang på gang har tatt opp denne saken og påpekt den uverdige situasjonen mange unge funksjonshemmede befinner seg i. Det kan jo være litt artig å spørre statsråden, siden man lar det ligge der ute og flyte og sier at dette er kommunenes ansvar: Når mener statsråden at Regjeringen har fått på plass en ordning som gjør at denne gruppen får en verdig behandling i Norge?
Bent Høie (Høyre), 2006-11-29:
Jeg er glad for å høre at statsråden følger opp det systemet som Ansgar Gabrielsen satte i gang når det gjelder utflytting, nemlig en konkret oppfølging av den enkelte, navngitt fra fylkesmannen. Men utfordringen er at en hele veien får påfyll av nye unge som blir flyttet inn i sykehjem. Den mest målrettede ordningen for å unngå det er den ordningen som ble innført under statsråd Erna Solberg, nemlig ordningen for finansieringen med særlig ressurskrevende brukere. Det er imidlertid en ordning som Stortinget har gitt uttrykk for at en ønsker en forbedring av. I Soria Moria-erklæringen sier en at en ønsker en forbedring av den, men det skjer ingenting. I Kommunal Rapport forrige uke sier statsråd Haga: «Vi må finne løsning for disse brukerne. Det er krevende for en helseminister å la dette spørsmålet nå opp i prioriteringene, og derfor kan det hende at vi skal føre dette tilbake til Kommunaldepartementet.» Er statsråden enig med sin kollega i at det er hennes manglende prioritering av denne gruppen som er årsaken til at denne ordningen ikke er blitt forbedret?
Bent Høie (Høyre), 2006-11-29:
Når jeg hører om sammenslåingen av Tine og Prior, minner det meg om høna som foreslo for grisen at de skulle slå sine ressurser sammen og lage egg og bacon. Jeg tror at de fleste forbrukere opplever at det reelt sett er en konkurranse mellom rødt og hvitt kjøtt. Når en hører på landbruksministerens svar, blir en mer og mer i tvil om landbruksministeren virkelig ønsker en effektiv og god konkurranse på landbruksområdet i forhold til at forbrukerne skal ha muligheten til å stå overfor reelle valg mellom ulike produkter, ikke bare innen meierisektoren, men også innen andre sektorer innenfor landbruket. Er det slik at landbruksministeren hører mest på Bondelaget og Landbrukssamvirket, som ønsker monopol og ensretting på dette området, eller er han mest opptatt av forbrukernes interesser, som åpenbart er å foreta egne valg også på dette området?
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2006-11-29:
Kristelig Folkeparti synes det er bra at det blir satt fart i den konkrete situasjonen som er i dag. Men vi vet at dette ikke er gjort i en håndvending. Enhver ungdom eller ung funksjonshemmet som blir plassert feil, er én for mye. Kristelig Folkeparti er opptatt av at vi må få en bedre statlig finansiering i forhold til ressurskrevende tjenester i kommunene. Men i tillegg har Regjeringen varslet et nytt investeringstilskudd til bygging av sykehjemsplasser og omsorgsplasser fra 2008. Mitt spørsmål blir: Kan Regjeringen tenke seg at et slikt nytt tilskudd også kan tilfalle andre boligtyper, f.eks. leiligheter til unge funksjonshemmede, psykisk utviklingshemmede eller psykisk syke?
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2006-12-06:
Eg er ikkje i tvil om at bistanden verkar. Eg vil seia at internasjonalt er eit av dei største problema at for få land stiller opp på same måten som Noreg både i forhold til internasjonale organisasjonar som FN og andre hjelpeorganisasjonar og i forhold til stat-til-stat-bistanden. Det betyr ikkje at det ikkje finst nok av eksempel på at det er ting som har vore mislykka. Derfor er det avgjerande viktig, særleg for dei av oss som meiner at bistand er viktig, at me har ein god kontroll, at me sørgjer for å evaluera etter kvart, og at me ikkje minst tek lærdom av evalueringane, slik at me, dersom det er prosjekt som ikkje er vellykka, sørgjer for i framtida å prioritera dei områda som er vellykka. Men når det er sagt, trur eg det er heilt avgjerande for den vidare utviklinga i verda at fleire land gjer som Noreg og stiller opp. Skal me nå t.d. FN sine tusenårsmål, er det ikkje mogleg dersom me skulle føra Framstegspartiets politikk på dette området.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2006-12-06:
Det er sjølvsagt slik at korleis ein omtalar kutta, har eg jo merka meg varierer litt over tid. Men det som er heilt klart, er at når det gjeld den felles målsetjinga me har hatt om å nå 1 pst. av BNI, tek Høgre i dette budsjettet eit steg i feil retning, og så vidt eg skjønar, stiller dei seg heller ikkje bak at dette lenger skal vera ei målsetjing. Derfor meiner eg det er grunnlag for å seia at Høgre kuttar i dette tilfellet. Når det gjeld handel, er eg heilt einig med Høgre i at handel er avgjerande dersom me skal greia å få dei fattige landa med oss i verda. Derfor er eg òg ein sterk tilhengjar av WTO. Eg synest at Noreg skal spela ei svært aktiv rolle der, og at me gjennom WTO skal skissera kva som skal vera våre løysingar. Men eg har inga tru på at ein kan kutta på humanitær hjelp, slik Høgre gjer i budsjettet sitt, og samtidig skissera at ein vil fjerna nokre tollsatsar i Noreg og dermed hjelpa dei same folka. Så det viktigaste for meg når det gjeld handel, er å støtta opp om det arbeidet som skjer i WTO, og der må Noreg sjølvsagt òg vera med og ta konsekvensane av det som blir sluttresultatet når den tida kjem.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2006-12-06:
Det som må vera avgjerande for den bistanden Noreg gjev, er dei behova som finst i mottakarlanda, og dessverre er situasjonen i Afrika slik at alt tyder på at bistanden dit vil gå opp. Me i Arbeidarpartiet, og for så vidt også fleirtalet i komiteen, har vore litt skeptiske til at me allereie i dag skal binda oss til prosentsatsar for kva som skal vera bistand neste år, eller for den saks skuld om fem år. Det betyr ikkje at me nedprioriterer Afrika, men som det har skjedd før, kan det oppstå situasjonar i andre verdsdelar som gjer at me anten i enkeltår eller over ein periode har behov for å prioritera dei områda. Men det som eg føler meg nokså sikker på, er at avstanden mellom Arbeidarpartiet og Kristeleg Folkeparti her er svært liten, og eg vil iallfall håpa at me ikkje skal gjera han større enn han er ved å ha ein diskusjon om desse spørsmåla. For eg trur at når det gjeld innretning elles, skal me greia å bli einige.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2006-12-06:
Først vil eg retta opp den misforståinga at det er fleirtalet i det norske storting som har innflytelse på den internasjonale bistandspolitikken. Tvert imot er det Framstegspartiet som har støtte internasjonalt for sin politikk. Derfor trur eg det blir feil å måla utviklinga i Afrika ut frå det som skjer her i denne salen. Men eg har eit spørsmål av meir strategisk karakter. Eg viste til i innlegget mitt at Kina no er stadig meir aktive i Afrika. Dei driv m.a. med oljeleiting i 17 land. Dei har 80 000 kinesiske arbeidarar som byggjer hamneanlegg, vegar osv. Me veit at Kina har heilt andre verdiar enn det me har, og dei er òg med på å halda liv i ein del despotar som elles kanskje hadde fått ein verre skjebne. Me veit òg at i Midtausten ønskjer Iran stadig å utvikla sin innflytelse. Mitt spørsmål er: Ser ikkje Framstegspartiet at dersom Vesten trekkjer seg ut av desse landa, er det heilt andre typar politiske system som vil fylla det vakuumet som då vil oppstå?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2006-12-06:
Utenrikskomiteens leder var i sitt innlegg inne på at vi ikke må bli så opptatt av kvantitet at vi ikke ser på kvaliteten i bistanden, og det var et viktig og godt signal. Jeg vil spørre utenrikskomiteens leder om ikke han og regjeringspartiene, det rådende flertall, noen gang er i tvil når man ser på effekten av den bistandspolitikk som har vært ført de senere tiår, om man ikke ser at det ikke har gitt de resultater som var lovet. Er det ikke da grunnlag for å gjøre noen drastiske endringer og innrømme at det å pøse på med stadig økende kronebeløp ikke er veien å gå?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2006-12-06:
Vi er også bekymret for den påvirkning bl.a. Kina har i Afrika. Nå ser vi heldigvis at det i flere afrikanske stater reageres mot det grepet som Kina prøver å feste, og man ser seg om i ulike retninger. Vi tror – og dette har jeg tatt opp i denne salen tidligere – at en mulighet er å være i en tettere energipolitisk dialog med Kina. Vi er glad for at Regjeringen har valgt, ved fremtredende statsråder, å besøke Kina og se på et samarbeid, prøve å ta tak i det som er Kinas bekymring, nemlig energileveranser, og se på deres egen effektivitet bl.a. når det gjelder kullkraftverk, slik at de kan komme i en posisjon hvor de ikke behøver å oppføre seg slik i Afrika og Latin-Amerika som vi dessverre ser en del eksempler på i dag. Så vi mener det er flere veier til målet, og at det å opprettholde norsk bistandspolitikk som en buffer mot det kinesiske, ikke nødvendig er det som fører til det beste resultatet.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2006-12-06:
Det er helt riktig, som representanten Vallersnes sier, at vi står sammen med Høyre i disse spørsmålene. Vi har i denne sal kontinuerlig tatt opp ønsket om å være mer offensive når det gjelder handelsliberalisering. Det har vært en rød tråd i vår politikk så lenge jeg har sittet på Stortinget. Jeg mener vi er svært offensive her. Vi var offensive, vi krevde mer liberalisering under den forrige regjering, som representanten Vallersnes representerer, og vi krever mer liberalisering nå. Vi er glad for at Høyre står sammen med oss om disse merknadene nå, og vi håper at vi kan fortsette et konstruktivt samarbeid om handel til beste for utviklingslandene.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2006-12-06:
Først vil jeg få lov å kommentere Verdensbanken og nyliberalisme. Vi har vært, og er fortsatt, sterkt kritiske til Verdensbankens rolle og deler for så vidt mange av de bekymringer som her fremkommer. Jeg har ikke nødvendigvis veldig mye til overs for hvordan Verdensbanken har rangert i mange sammenhenger. Jeg mener at det som blir fremstilt som nyliberalisme her, i hvert fall ikke har gitt de resultater og heller ikke har vært den type nyliberalisme og markedstenkning som vi nødvendigvis står bak. Så ansvaret for Verdensbankens politikk vil vi ikke ta. Vi mener det vi sier i forhold til Afghanistan. Vi har prøvd etter beste evne å skjerme bevilgningen til Afghanistan, og det fremkommer også i budsjettinnstillingen. Vi ser behovet for at bygging av det sivile samfunn og konstruktive NATO-operasjoner går hånd i hånd. Vi prøver her i fellesskap å gi et grunnlag for en positiv utvikling av Afghanistan. Vi mener det vi sier, og vi har prøvd etter beste evne å gjøre det gjennom våre budsjettinnstillinger.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2006-12-06:
Jeg vil ta opp de forslagene vi har fremmet i innstillingen.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2006-12-06:
Representanten Høybråten går til kraftig angrep, og det kan vi leve med. Hvis representanten Høybråten hadde gått gjennom våre merknader – og det er jeg sikker på at representanten har gjort – og sett litt på bakteppet, er det ikke, slik vi opplever det, manglende solidaritet med folk flest i de fattige landene. Det er nettopp folk flest vi ønsker å ta på alvor. Er ikke representanten Høybråten enig i at resultatene, i hvert fall på makronivå, av den bistandspolitikken som har vært ført, har vært skuffende? Barnedødeligheten har ikke gått ned etter mange år med bilateral norsk bistand til land sør i Afrika. Løftet for de fattige har ikke skjedd. Er ikke da representanten Høybråten enig i at det er behov for å gå opp terrenget på nytt?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2006-12-06:
Det er mange ting å ta fatt i, men for å ta to elementer: Vi får kritikk for å kutte på OSSE-området, bl.a., og utenriksministeren nevner Sentral-Asia, Kasakhstan. Det er et glimrende eksempel på et land som ikke nødvendigvis trenger penger. De er i ferd med å bygge opp sitt eget oljefond, og skryter av at de klarer å løse sine budsjettutfordringer nå uten å røre oljefondet. Det er heller den politiske dialogen, den politiske inkluderingen, som kanskje mangler. Det er det vi prøver å signalisere. Det er ikke nødvendigvis det å hive penger ut i den type prosjekter som fremmer utvikling. Når det gjelder manglende kunnskap om utviklingen på bistandsområdet, er det mulig at vi forholder oss til ulike typer rapporter, men det kan ikke herske tvil om at den totale effekten av den bistanden som har vært gitt – og det har vært stor grad av bistand, det har vært mange milliarder kr totalt sett, som har vært gitt til bistand – ikke har hatt den ønskede effekt. Det er det vi peker på. Og vi redegjør grundig for våre kilder og våre valg.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2006-12-06:
Jeg vil ta tak i et annet forhold. Det er mange som føler at den norske modellen for fredsarbeid etter hvert har fått ganske stor plass i norsk utenrikspolitikk. Det er mange sider ved det. I utgangspunktet er det veldig mange gode og positive sider. Men hva er resultatet, effekten, hvilken innvirkning har det på øvrig innsats, osv.? Jeg oppfatter at Regjeringen er evaluerende, at de ønsker å gå gjennom ulike typer politikk for å se på hva som virker, og hva som har effekt. Vil man på dette området forsøke å stoppe litt opp, se seg litt tilbake, evaluere og eventuelt justere for å finne ut om man er på riktig spor, om dette er en naturlig rolle for Norge å spille – være den humanitære stormakten som vi har inntrykk av at ambisjonene er at vi skal være?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2006-12-06:
Statsrådens påpekning av at vi bør ta vår ideologi på alvor når det gjelder mikrokreditt, og engasjere privat sektor, må være noe av det mer konstruktive jeg har hørt i denne debatten. Så det tar vi med oss. Men når man omtaler vårt alternative budsjett inkludert den delen vi har på vårt utenlandsbudsjett, altså nesten 16 milliarder kr totalt sett, som å sette Norge tilbake i en passiv rolle, blir det mer retorikk, føler vi, enn realiteter. SV sier at de kanskje er bekymret for Fremskrittspartiets forhold til USA med den bistandspolitikken vi har. At SV blir en god venn med USA, synes vi er bare hyggelig. Men spørsmålet er: Det kom frem i går i en rapport spørsmålet om noen utviklingsmidler knyttet til urfolk hadde gått dit de skulle. Jeg har ikke gått dypt inn i den materien. Jeg vil bare utfordre utviklingsministeren til å si noe om det er noe hold i de opplysningene som her fremkommer, at kun 19 pst. har gått til det de var tenkt å gå til.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2006-12-06:
Kun et par kommentarer til utenriksministerens siste innlegg. En debatt om hva som gjør amerikanerne mest opprørt i den norske utenrikspolitiske debatt, kunne vært interessant. Vi er ikke nødvendigvis overbevist om at det er vi som kommer til kort i så måte, og mener jo at Regjeringen på flere fronter, ikke minst i forhold til vårt NATO-engasjement, ikke har fulgt opp på den måten man burde. Så til den direkte påstanden om at våre kutt handler om å rake til seg noen penger, og at vi går med harelabb over budsjettet. Vi har gjort så grundige vurderinger som vi har kunnet ut fra de opplysninger og den kunnskap vi har. Selvfølgelig er det sikkert mulig å tilegne seg enda mer kunnskap på dette området. Jeg vil utfordre Regjeringen til å legge frem hva grunnlaget er, hva evalueringen er, for den relativt store økningen som Regjeringen har lagt inn i FN-systemet til de forskjellige organisasjonene, og hva det er man der bygger på. Så kan det hende vi kan få en målrettet debatt om disse tingene. Vi er for all del villig til å se på fremover hvilke FN-organisasjoner det er viktig å bygge videre på. Vi har ingen statisk forpliktelse i forholdet til dem vi nå skjermer, langt ifra. Men jeg ber om respekt for at vi gjør våre vurderinger basert på den kunnskap som vi har tilgjengelig til enhver tid.
Erna Solberg (Høyre), 2006-12-06:
Jeg synes representanten Akselsen burde tenke gjennom ordet «kutt». Det budsjettforslaget som Høyre har fremmet, innebærer 2,5 pst. økning i bistanden i forhold til inneværende år, og basert på at Regjeringen har forsøkt å hevde at den ikke kuttet da den reduserte bevilgningene i fjor på en rekke områder i forhold til prioriteringer som Bondevik II-regjeringen la inn i sitt budsjett, fordi det var mer enn året før, burde man kanskje være konsekvent. Men det viktigste og mest radikale grepet vi gjør i vårt budsjettalternativ, er å ta tak i den tredje biten av kravene i den internasjonale verden fra utviklingslandene rettet mot den vestlige verden, og det er å gjøre noe med tollbarrierene våre. Det er et mye mer radikalt grep for å få utvikling i den tredje verden enn det er å bruke 1–1,5 milliarder kr mer i bistand. Hva mener egentlig Akselsen om behovet for å gjøre noe med tollkutt, også bilateralt?
Erna Solberg (Høyre), 2006-12-06:
Jeg forstår at representanten Dagfinn Høybråten er skuffet over Høyres alternative budsjett, men jeg har lyst å bringe oppmerksomheten på det viktigste tiltaket for å løfte folk ut av fattigdom. I løpet av de siste 16 årene har vi løftet mange millioner mennesker ut av fattigdom i verden, ikke først og fremst på grunn av bistand, men på grunn av økt internasjonal handel, og det er land som på grunn av økt økonomisk vekst har klart å løfte folk ut ved egen hjelp. Vårt alternativ dreier seg om tre ulike stolper som er viktige. De tre stolpene, som også land i den tredje verden er opptatt av, er for det første gjeldslettelse. Vi følger der det Regjeringen har gjort, og synes det er et bra initiativ. For det andre er det økt bistand. Vi øker ikke så mye som Regjeringen og Kristelig Folkeparti gjør, men vi øker bistanden i forhold til det Bondevik II-regjeringen, som vi begge satt i, leverte i fjor. Det tredje er at vi gjør et radikalt grep innenfor handelen som kommer til å bidra til å bygge opp landenes evne til å øke veksten i eget land, ved at de får markedsadgang til våre markeder. Mitt spørsmål er da: Hvorfor vil ikke Kristelig Folkeparti være med på mer markedsadgang, som vi har foreslått?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2006-12-06:
Komiteens leder var inne på behovet for å styrke innsatsen i Afrika. Departementet har opplyst komiteen på spørsmål fra Kristelig Folkeparti at Afrikas andel av norsk bistand i 2005 falt til under 40 pst., først og fremst på grunn av ekstraordinære hjelpebehov i Asia etter tsunamien og jordskjelvet i Pakistan. Samtidig vet vi at G8-gruppen har signalisert at de vil fordoble bistanden til Afrika i perioden 2004 til 2010. I komiteinnstillingen er det en merknad hvor flertallet understreker betydningen av den sterke konsentrasjonen av norsk bilateral bistand til Afrika, at den må fortsette. Kristelig Folkeparti mener at Norge ikke kan ha noen svakere målsetting for innsatsen i Afrika enn G8-landene, verdens rikeste land. Er Arbeiderpartiet også enig i det? Kan vi gå ut fra at også Arbeiderpartiet gjerne ser at Norge tar sikte på en tilsvarende fordobling som G8-landene har satt som sin ambisjon?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2006-12-06:
Jeg viste i mitt innlegg til en rekke gode resultater som viser framgang i kampen mot fattigdom i verden. At det finnes eksempler på at vi ikke har nådd våre mål, er vi fullstendig klar over. Men at svaret på det skulle være å halvere innsatsen, halvere ambisjonene i økonomisk forstand, er for meg komplett ubegripelig. Jeg tar gjerne en diskusjon om hvordan vi kan gjøre bistanden mer effektiv. Jeg tar gjerne en diskusjon om hvordan vi enda mer effektivt kan bekjempe korrupsjon, og vil berømme Regjeringen for å forsterke og videreføre det arbeidet som allerede var i gang fra den forrige regjeringen der. Når man har 23 milliarder kr ekstra å bruke, er det ubegripelig at man i tillegg skal halvere bistanden, for å bruke alle disse ekstra pengene i Norge.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2006-12-06:
Det framgår av innstillingen at Kristelig Folkeparti støtter alle de tre elementene i en offensiv utviklingspolitikk. Det har vi gjort i felles regjering, og det vet Erna Solberg meget godt. Vi har stått sammen om den politikken som har blitt ført på alle de tre områdene, i regjering. Det er intet nytt på det punktet. Det vi ønsker, er at når vi står midt oppi WTO-forhandlinger, skal hovedgrepene når det gjelder å bedre markedstilgangen på varer fra fattige land, skje i den sammenhengen, og det trodde jeg faktisk også Høyre ønsket. Det som er det nye, er at Høyre bryter en ubrutt rekke av budsjetter hvor man år om annet har lagt vekt på å trappe opp innsatsen i forhold til det Norge tjener hvert år. Nå tjener Norge mye, og Regjeringen skal ha ros for at den har klart å trappe opp bistanden også i forhold til hvor mye Norge tjener i 2007. Men det vil Høyre ikke lenger være med på, og det er vi meget, meget skuffet over. Høyre er ikke med på å øke i forhold til BNI, de er faktisk nede på et nivå som ligger ti år tilbake.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2006-12-06:
Jeg vil følge opp det som gjelder Norges stemme i menneskerettighetsspørsmål. Utenriksministeren og statsministeren var ikke helt heldige i møtet med den indonesiske presidenten. Der unnlot man å ta opp en situasjon i forbindelse med dødsstraff. En ukes tid senere ble straffen effektuert. Jeg er bekymret for at Norge demper ned sitt budskap når det gjelder menneskerettigheter og kritikk av regimer i gitte situasjoner. Derfor er jeg veldig opptatt av at utenriksministeren kan fortelle Stortinget hva Norges budskap er til Russland i den situasjonen vi nå ser. En samlet komite uttrykker i budsjettinnstillingen bekymring over innskrenkingen av handlingsrommet for den frie presse og de frie organisasjoner, menigheter osv., drap på journalister og andre kritikere, og den virkning dette har på ytringsfriheten. Hva er Norges budskap til Russland?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2006-12-06:
La meg først takke statsråden for den sterke anerkjennelse han gav uttrykk for med hensyn til mitt innlegg. Han ønsket at han hadde holdt innlegget selv. Jeg kan da tilby ham en kopi av mitt manuskript for senere bruk! Det vil ikke være noe som gleder meg mer enn om statsråden sier det samme som Kristelig Folkepartis leder om disse spørsmål. Jeg er også glad for at statsråden reagerte positivt på Kristelig Folkepartis henvendelse om å øke bevilgningene på kap. 160 post 70 for å unngå kutt i rammeavtalene for frivillige organisasjoners langsiktige bistand. Det er organisasjoner som har lang erfaring og høy kompetanse, som skal reforhandle sine flerårige rammeavtaler neste år. De har sterk folkelig forankring og bred medlemsbasis i Norge, og de har også gode nettverk ute. Mitt spørsmål til statsråden er om han vil bidra til at NORADs reforhandling av de flerårige rammeavtalene med frivillige organisasjoner neste år kan gjennomføres uten kutt for viktige og gode paraplyorganisasjoner som Norsk Misjons Bistandsnemnd, Atlas Alliansen og Fokus, med utgangspunkt i de endringer som nå er gjort av et flertall her i Stortinget.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2006-12-06:
Store deler av denne debatten har dreid seg om norsk bistandspolitikk, og det er rett og rimelig, fordi det er mesteparten av det budsjettet vi senere i dag skal vedta. Jeg må si at Høyres forsvar for sin kursendring når det gjelder bistandspolitikken, er oppsiktsvekkende svakt. Det har i stor grad bestått av angrep på andre partiers kritikk, og karakteristikk av denne kritikk som moralisme. For min del vil jeg si at jeg anførte argumenter mot Høyres nye politikk, og bedrev ikke noen moralisering fra min side. Peter Gitmark er unntaket. Han har vist til en del gode eksempler på land som har reist seg fra fattigdom og til vekst og utvikling gjennom handel. Det er positivt. Vi er enig i at flere land må komme dit. Men utgangspunktet for afrikanske land er grunnleggende, basale behov som ikke er dekket. Det er generasjoner som skulle stått for produksjon i landet, som er slått ut av hiv/aids og sykdommer som det går an å behandle og forebygge. Det er disse landene vi må løfte ut av ekstrem fattigdom gjennom økt bistand. Det er det bred internasjonal enighet om. Så ser jeg meg nødt til å stille et spørsmål til utenriksministeren, for det er en uklarhet som henger i luften etter hans innlegg. Han sa at etter hans oppfatning har Norge ikke fått noen ny henvendelse om tropper til Afghanistan. I et brev som kom til Stortinget i går fra hans kollega forsvarsministeren, framgår det et svar på samme spørsmål: «Forsvarssjefen mottok 1. november d.å. et brev fra NATOs øverstkommanderende(…) som gjentok tidligere anmodninger fra NATOs militære myndigheter om bidrag. Dette var et standardbrev som gikk til alle forsvarssjefer i NATO, med separate vedlegg for hvert enkelt land.» (…) Det vil si spesifikke anmodninger som gjaldt Norge. Jeg må da spørre: Er det forsvarsministeren eller utenriksministeren som gir en korrekt informasjon til Stortinget? Jeg minner om den plikten Regjeringens medlemmer har til å informere Stortinget fyllestgjørende, ikke misvisende, ikke tilslørende, men klart, tydelig og forståelig. Jeg ber om at utenriksministeren på Regjeringens vegne rydder opp i dette misforholdet mellom formuleringer fra hans kollega forsvarsministeren og formuleringer han selv brukte i innlegget sitt her fra Stortingets talerstol i dag.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2006-12-06:
Høyre er glad for at det legges vekt på betydningen av handel i det som kommer fra Fremskrittspartiet, og det gir seg også utslag i de felles merknadene i budsjettet. En ting er selvfølgelig å diskutere hvor mye av det store overskuddet vi har i dette landet, vi skal bruke i dette budsjettet. Men dersom vi ser at det er virksomme ting, som f.eks. å åpne opp for handel som vil svi litt for oss selv og gjøre litt vondt, men som er nyttig for andre, blir det desto viktigere å finne frem til den enigheten. Mitt spørsmål til Fremskrittspartiet blir da, som en oppfølging av den fellesmerknaden: Hvor i budsjettet vil vi finne tilslutning til tollkuttene?
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2006-12-06:
Som det fremgikk av redegjørelsen, er det et bevisst misbruk av begreper, bl.a. av ordet «kutt». Det vi her snakker om, er to alternativer til budsjett som representerer ulik grad av økning i forhold til året før. Jeg synes det blir noe uverdig over det hvis en fra Arbeiderpartiets side her innleder til et slags mesterskap i hvem som kan plusse på mest. Også i Høyres budsjett er det en økning. Den var, som sagt, på 2,5 pst. Det er godt over inflasjonsvirkningen. At vi har en annen innretning og fordeling på postene enn Arbeiderpartiet, tar jeg egentlig med ganske stor ro, for alt i alt ligger det mer midler i budsjettet enn det gjorde året før.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2006-12-06:
Dette blir jo et ganske stereotypt og litt anstrengt forsøk på å karakterisere en budsjettøkning fra vår side som vektlegger andre ting enn det regjeringssiden gjør. Jeg for min del er desto mer overrasket over at det ikke er støtte å få hos regjeringspartiene – her SV – for det tilleggsmomentet vi har brakt inn i debatten, som gjelder handelssiden og bilaterale forpliktelser. Jeg skulle ønske vi kunne kommet frem til at også regjeringspartiene ville være villige til å ta inn over seg tiltak som kanskje ville bety mer for utviklingen i disse landene enn vår bistand, selv om det ville svi litt her hjemme i forholdet til de støttegruppene i det norske samfunnet som partiene er avhengige av.