Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-05-12:
Jeg er ganske sikker på at Internett er kommet for å bli. Vi lever i en digital verden, det ser man på ethvert besøk man er på, man ser det på ethvert møte man er på, og man ser det i stortingssalen. Det må også reflekteres i skolen. Elevene i skolen har tilgang til nett via mobiltelefoner, på samme måte som alle oss andre, døgnet rundt. De kan finne frem til informasjon, i hvert fall i teorien, om alle ting i verden når de trenger det. De har utallige digitale verktøy, som i teorien kan hjelpe dem med ulike oppgaver. Det er altså ikke noe alternativ at skolen ikke skal reflektere samfunnet rundt. La meg nevne noen eksempler: Elevene må lære kildekritikk for å finne ut hva som er pålitelig informasjon, og hva som er feilinformasjon. Et typisk eksempel i disse markeringsdager er kanskje informasjon om annen verdenskrig. Man må kunne vite noe og være kildekritisk for å kunne skille mellom en nynazistisk side og reell faktainformasjon om hva som skjedde med f.eks. jødene eller romfolket. De må vite om personvern for å vite hvordan de beskytter seg, og hvordan de skal unngå å legge igjen digitale spor. De trenger forbrukerkunnskap for å kunne gjennomskue hva som er vanlig reklame, hva som er irriterende spam, og hva som er «phishing», altså digital snoking eller fisking etter sensitiv informasjon som f.eks. passord eller kredittkortnummer. De trenger å jobbe med holdninger for å bli gode digitale borgere. I forbindelse med Djupedal-utvalgets arbeid har også digital mobbing blitt satt på dagsordenen. De må kjenne reglene og grensene og også loven rundt hva som er greit å spre, og hva som ikke er greit å spre. Alt dette skal og må være og er en del av skolens arbeid med digitale ferdigheter i dag. La meg ta noen eksempler fra kompetansemålene i samfunnsfag: finne og presentere informasjon om samfunnsfaglige tema fra tilrettelagte kilder, også digitale, og vurdere om informasjonen er nyttig og pålitelig – altså kildekritikk bruke grunnleggende nettvett i digital samhandling og ha kunnskap om regler for personvern i digitale medier finne og trekke ut samfunnsfaglig informasjon ved søk i digitale kilder, vurdere funnene og følge regler for nettvett og nettetikk bruke digitale verktøy til å presentere samfunnsfaglig arbeid og følge regler for personvern og opphavsrett Samtidig er det ikke til å underslå at vi har noen utfordringer, som også interpellanten peker på. Selv om de digitale ferdighetene er på plass i læreplanene som en av de grunnleggende ferdighetene i skolen, er det for store variasjoner mellom skolene i hvordan de jobber med digitale ferdigheter. Vi trenger altså en styrking av de digitale ferdighetene også i skolen. Jeg vil særlig trekke frem at vi kan bli flinkere til å bruke IKT målrettet og hensiktsmessig. Kanskje burde vi også gå fra en diskusjon om IKT som et samlebegrep til en diskusjon om de konkrete verktøyene og konkrete måter å bruke disse på. IKT er ikke løsningen på alt, men det kan være løsningen på noe, og dette «noe» må lærerne ha et bevisst forhold til hva er. Læring i et digitalt samfunn stiller sannsynligvis større krav enn tidligere til selvregulering, til selvstrukturering og til bevissthet om hvordan de lærer. Det er også en potensiell fallgruve. For vi vet at selvregulering, selvstrukturering og det at man er seg bevisst hvordan man lærer, er kvaliteter eller krav som lett kan favorisere de elevene som har best utgangspunkt. Hensiktsmessig bruk av digital teknologi forutsetter evnen til å konsentrere seg, til å strukturere eget arbeid og til å regulere distraksjoner. Igjen kan det være en fare for at dette er ferdigheter og egenskaper som favoriserer de elevene som har best utgangspunkt. Evnen til å bruke digitale verktøy målrettet vil bli stadig mer viktig, uansett om vi snakker om skole, høyere utdanning eller arbeidslivet. Profesjonsfaglig digital kompetanse for lærere er like mye å vite når og hvordan ulike pedagogiske verktøy kan brukes for å optimalisere elevenes læring, som å vite når IKT ikke er det som er best egnet til å nå kompetansemålene. Og en sentral del av lærernes kompetanse må være hvordan de kan hjelpe elevene til å minimere distraksjonene. Det betyr både tydelige regler i klassen og at ulike digitale verktøy slås av når de ikke har en fornuftig bruk der og da. Det er læreren som er sjefen i klasserommet, og vi må bidra til at lærerne har den nødvendige tryggheten, både faglig og digitalt – og fra politisk hold – til å kunne håndtere de utfordringene. Jeg har derfor tydeliggjort i tildelingsbrevet til Senter for IKT i utdanningen at god praksis og hensiktsmessig bruk av IKT må være sentralt i senterets veiledninger og ressurser for sektoren. Senteret vil om kort tid presentere en ny veileder på dette feltet, og jeg håper at det vil være til nytte for lærerne. Det er tredje gangen denne våren at jeg er på Stortinget for å redegjøre for ulike deler av regjeringens satsing på IKT i utdanning og opplæring. Jeg er glad for at Stortinget viser stor interesse for denne delen av kunnskapspolitikken. Jeg ønsker at god kompetanse skal danne grunnlaget for en stor grad av valgfrihet i opplæringssektoren, særlig knyttet til valg av metoder for undervisningen. Jeg har kort sagt tillit til skolen og til at skolen vet best. Senter for IKT i utdanningen er et viktig verktøy for å implementere flere av departementets strategier og overordnede mål. Et eksempel på det er utviklingen av matte-MOOC – for videreutdanning innen matematikk for lærere. Senterets virkemidler er imidlertid i hovedsak veiledende og rådgivende og skal tjene som støtte til lokale prioriteringer og veivalg. Det er ikke aktuelt for meg å gå inn og styre sektoren mye sterkere på dette feltet f.eks. gjennom regelverket eller læreplanene. Jeg tror på å spre gode pedagogiske metoder, men jeg mener allikevel at vi skal sikre den metodefriheten som vi har i skolen. Det betyr altså ikke at vi ikke skal lære av hverandre – det må man, og vi må være flinkere til det også i skolen – men det betyr at vi må ha tillit til at skolen og lærerne vet best. Representanten Knag Fylkesnes spør hva som er min strategi for bruk av ny teknologi. Svaret er at jeg ikke har én strategi for IKT i opplæringen – jeg har minst tre. Den viktigste strategien heter Lærerløftet – På lag for kunnskapsskolen. Senere i år skal vi lansere strategier for realfag og for lesing og skriving. Alle disse strategiene inkluderer bruk av IKT i opplæringen, fordi bruk av IKT i dag er en integrert del av læreplanene i alle fag, fordi det er en grunnleggende ferdighet. Det betyr imidlertid ikke at det kan behandles likt i alle fag. På samme måte er det naturlig å behandle IKT ulikt i de forskjellige satsingsområdene til regjeringen. Som representanten peker på, har vi et godt utgangspunkt. Jeg tror at vi kan fortsette det gode utgangspunktet, og at både skolene og næringen kan benytte det til å utvikle seg videre. Lærernes kompetanse er helt avgjørende. Vi har rapporter som viser at lærerutdanningene ikke forbereder lærerne godt nok på å skulle bruke digitale verktøy og virkemidler på en god nok måte i skolen, men det kan være grunn til å være optimistisk. Senter for IKT i utdanningen opplever selv at de har lyktes med å etablere et godt og omfattende samarbeid med lærerutdanningsinstitusjonene. Som jeg har nevnt tidligere i denne salen, kommer det også en ny lærerutdanning. IKT er også en del av arbeidet med ny realfagssatsing. Kulturen for realfag må endres, og vi må få resultatene opp. Det handler egentlig ikke om en realfagsstrategi for å gjøre det bedre på nasjonale prøver eller internasjonale undersøkelser, det handler om en strategi for sykepleiere, ingeniører, fagarbeidere, lærere, IKT-ansatte i IKT-næringen mv. Flere elever må få de faglige forutsetningene de trenger for å kunne velge IKT og teknologifag i høyere utdanning, og da er god kunnskap i matematikk og realfag viktig. I den forbindelse kommer vi også til å komme inn på problemstillingen med læremidler. Jeg tror ikke som interpellanten at vi skal gå tilbake til ordningen med en sentral godkjenningsnemnd, men jeg er enig med interpellanten i at dagens tilstand for læremidlene i den norske skolen ikke er god nok. Svaret på representanten Knag Fylkesnes’ spørsmål er altså at min strategi er integrering av IKT i den overordnede utdanningspolitikken. Jeg vil også nevne til slutt at jeg ikke tror på en heldigital skole, på samme måte som jeg ikke tror på en helanalog skole. Mange trodde for noen år siden at fordi det kom digitale verktøy, ville vi ikke lenger trenge håndskrift i skolen. Det er ingen grunn til at man skal gå bort fra håndskrift bare fordi man har digitale verktøy. Vi har flere skoler som i dag jobber godt med digital kompetanse, lærere og elever som jobber godt med ulike digitale læringsverktøy, og det er også, heldigvis, en større oppmerksomhet rundt utfordringene som følger i kjølvannet av en stadig mer digital verden. Jeg er hjertens enig med interpellanten når han sier at utstyr alene ikke er nok. Det handler her, som på alle andre områder, om kvalitet, ikke kvantitet.