trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2010-04-14:
Som jeg sa, er dette saker hvor man har veldig tungtveiende interesser opp mot hverandre. Man har brukernes interesser, men så dreier det seg altså om et veldig stort avvik fra de alminnelige turnusordningene, et avvik som er så stort at vi kan altså ikke i henhold til EU-lovgivningen ha en generell dispensasjon for Arbeidstilsynet til å gjøre dette. Det man da har laget, er et system hvor det fordres at partene er enige, og hvor den enigheten er lagt sentralt til de større organisasjonene. Jeg tror det understreker betydningen av at man må se helheten i dette, og man må se på hvilke effekter det har for arbeidslivet generelt. Det er bakgrunnen for at man ikke alene lar dette ligge på et lokalt nivå.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2010-04-14:
Jeg vil bare understreke at etter hva jeg har fått opplyst fra partene, foreligger det ikke noen saker ennå, heller ikke i saker i forhold til Bergen, hvor det er sagt nei på noen måte til de turnusordningene. Det er gitt dispensasjoner i alle de sakene som har vært oppe. Så har man nå, etter det jeg har fått opplyst, to saker hvor det formelt ikke er søkt om dispensasjon, men hvor man diskuterer hvordan ordningen kan tilrettelegges. Jeg understreker at vi vet at vedvarende turnus fører til store helseproblemer. Vi vet at f.eks. brystkreftfaren blant kvinner er større blant kvinner som jobber nattskift og turnus. Derfor er det også min oppgave som arbeidsminister å sørge for at vi har gode skift- og turnusordninger som ivaretar også arbeidstakernes interesser.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2010-04-14:
Representanten Røe Isaksen deler nok min erkjennelse av at fastsettelse av arbeidstid er et vanskelig tema. Jeg kan også i forhold til dette spørsmålet fastslå at arbeidstid er viktig for samfunnet og næringslivet og viktig for den enkelte både som privatperson, pasient/bruker og som arbeidstaker. Når det gjelder representantens konkrete forslag, antar jeg at når representanten Røe Isaksen refererer til arbeidstid «utover 10 timer», sikter han til en utvidelse av den daglige alminnelige arbeidstid. Loven åpner allerede i dag for at fagforeninger med innstillingsrett kan inngå avtale om dette. Dersom det er behov for svært avvikende ordninger, er det, som jeg nevnte i mitt forrige svar, tradisjon for at partene etter nøye avveininger sammen kommer fram til løsninger som er gode for alle berørte. Det er også naturlig at hvis man kommer fram til svært avvikende ordninger, bør de gjøres tidsbegrenset, slik at man kan evaluere dem både i forhold til pasienter/brukere og arbeidstakere. Arbeidstiden og spesielt det å arbeide mye ubekvem arbeidstid er også sterkt knyttet til lønn, med andre ord knyttet til sentrale elementer i forholdet mellom partene. Det synes derfor lite naturlig at Arbeidstilsynet skal gå inn og avgjøre slike «interessekonflikter». Det vil etter mitt syn sette tilsynet i en vanskelig rolle. Dagens system fordrer imidlertid at partene er seg sitt ansvar bevisst, noe jeg forutsetter at de vil være også i fremtiden. Som jeg sa i mitt forrige svar, skal jeg følge denne situasjonen nøye.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2010-04-14:
Som representanten også selv understreker, er det her behov for en avveining mot hensynet til et godt arbeidsmiljø. Som jeg har understreket i mitt tidligere svar, kommer vi ikke unna at denne type turnusordninger og skiftordninger er veldig krevende helsemessig for dem som jobber. Men vi har dem, og vi har laget gode systemer – selv om man, som jeg skjønner, kan være uenige om de er gode – for hvordan man skal ivareta den interesseavveiningen. Så ligger altså dispensasjonsadgangen til den sentrale fagforeningen. Bakgrunnen for det kan vi sammen reflektere over. Det er ikke alltid gitt at de lokale nivåene er de beste til å se de langsiktige konsekvensene. De lokale nivåene kan noen ganger føle press i forhold til løsninger osv. Derfor har vi i mange sammenhenger overlatt til det sentrale nivået å treffe den endelige beslutningen. Men jeg understreker to ting: Vi har ikke, etter det jeg har fått opplyst, fått noen nei sentralt. Det er det ene. Jeg understreker også at jeg forutsetter at når partene lokalt er enige, skal det tungtveiende grunner til for at man sentralt skal være uenig.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2010-04-14:
Jeg vil bare understreke igjen det jeg har sagt. Jeg hører at representanten er mer fokusert på ett år kontra hvor man legger beslutningsmyndigheten. Det er et forsøksprosjekt, og det er for å få en mulighet til å evaluere det. Når det gjelder bekymringen for om man får det eller ikke, er det heller ikke nå noen søknader inne; man er i en dialog. Jeg tror at hvis man legger retorikken litt til side her, så skal man kunne klare å få en enighet om det hvor man ivaretar alle de viktige punktene. Når det gjelder dette med heltid og deltid, er det et større spørsmål som jeg ikke skal gå konkret inn på her og nå.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2010-04-14:
«Flere kommuner har eller vurderer alternative turnusordninger. Dessverre er det vanskelig bl.a. fordi fagforeningene sentralt i praksis har «vetorett», og fordi godkjennelser innvilges for korte perioder, noe som skaper stor usikkerhet. Et alternativ kan være at all endring av arbeidstiden utover ti timer skal godkjennes av Arbeidstilsynet etter formelle drøftinger mellom arbeidsgiver og fagforeningene lokalt. Vil statsråden støtte et slikt forslag hvis det gir bedre vilkår for de ansatte og bedre tilbud for brukerne?»
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2010-04-14:
Jeg er glad for at statsråden skal følge med på saken, for vi vet at vi har enorme utfordringer innenfor pleie- og omsorgssektoren, og er det én ting det er bred enighet om i det politiske miljøet i Norge, er det at vi kommer til å trenge flere ressurser og flere ansatte innenfor pleie og omsorg i årene som kommer. Jeg har lyst til å understreke at man skal ha anstendige vilkår på arbeidsplassene i Norge. Jeg har også lyst til å understreke at jeg er veldig positiv til at kommunene engasjerer de tillitsvalgte og har en aktiv og levende dialog med de tillitsvalgte. Hvis man bruker eksemplet fra Bergen som utgangspunkt, som forrige spørsmålsstiller tok opp, viser det seg at brukerne er fornøyd, de ansatte er fornøyd, dette er forankret hos lokale tillitsvalgte, men det er en frustrasjon i at prosjektene bare blir godkjent for et år av gangen, og at det da krever godkjenning sentralt – ikke lokalt. Vil statsråden gjøre noe med det?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2010-04-14:
Det er i og for seg riktig at man ikke har fått noen nei som sådan, men en av utfordringene her er jo at godkjennelsen fra sentralt hold innvilges for kortere perioder av gangen. Per dags dato er det altså sånn at Bergen kommune, de lokale tillitsvalgte og brukerne er usikre på om de nok en gang vil få innvilget det som pr. i dag er forsøksprosjektet. Jeg har også lyst til å vise til et prosjekt i Skien kommune, en kommune som var, og er, styrt av Arbeiderpartiet, hvor det nettopp var innsigelser fra Fagforbundet sentralt som gjorde at prosjektet, som riktignok hadde en litt annen innretning enn det i Bergen, måtte avsluttes. Det var veldig mange lokale tillitsvalgte, lokale medlemmer av Fagforbundet, misfornøyd med. Jeg har lyst til å gi statsråden en konkret utfordring: Noe av det man kan få til med disse prosjektene, er flere heltidsstillinger. Flere kan gå fra uønsket deltid til heltidsstillinger. Vil statsråden se på om dette kan brukes mer aktivt flere steder for å gi flere tilbud om en heltidsstilling, ikke uønsket deltid, som i dag?
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2010-01-12:
Bakgrunnen for at Stortinget hvert år får Meld. St. 4 fra Statsministerens kontor og for den innstillingen som foreligger i dag fra kontrollkomiteen, finner vi i Stortingets forretningsorden, § 12 annet ledd nr. 9b. Der forutsettes det at Regjeringen legger fram en årlig melding om oppfølging av anmodnings- og utredningsvedtak fra Stortinget. Meldingen skal kort redegjøre for hva Regjeringen har gjort – eller har tenkt å gjøre – med vedtakene. En enstemmig komité understreker at erfaringene med meldingene er positive. Det er viktig å sikre at Stortingets vedtak følges opp, og at Stortinget gis mulighet til å følge med på hvor langt man er kommet i gjennomføringen av det enkelte vedtak. La meg legge til at komiteen også gir honnør til Regjeringen for den formen man har valgt på tilbakemeldinger i de årlige budsjettproposisjonene. Det er viktig at vi også der får en samlet oversikt over anmodningsvedtakene. Det letter også komiteens kontroll. Årets Meld. St. 4 er oversiktlig og tydelig. SMK har innhentet uttalelser fra alle fagdepartementene. I sesjonen 2008–2009 ble det fattet 35 anmodningsvedtak og ingen utredningsvedtak. Komiteen har valgt å kommentere Regjeringens svar på de vedtakene som komiteen mener krever ytterligere oppfølging. Komiteen tar de andre svarene til orientering. Det er også slik at det etter årets behandling gjenstår to vedtak fra perioden 2007–2008 og ett fra 2006–2007. På ett sted har kontroll- og konstitusjonskomiteen delt seg. Det dreier seg om Vedtak nr. 402 av 13. mars 2008, om å be Regjeringen innføre påbud om sitteplass for skolebarn i skoleskyss med buss. Her har Samferdselsdepartementet etter en vurdering foreløpig ikke planer om å innføre et slikt påbud – og jeg understreker foreløpig. Departementet vil imidlertid følge opp saken gjennom dialog og samarbeid med fylkeskommunene og andre relevante aktører i henhold til det som sies til komiteen. Regjeringspartiene i kontrollkomiteen viser her til flertallet i transport- og kommunikasjonskomiteen, altså Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet, som i Innst. 13 S for 2009–2010 ber Regjeringen vurdere endring i regelverk for å sikre alle skoleelever rett til sitteplass i skolebussen. Her foreligger det da fra de andre partienes side en henvisning til forslag som er lagt fram. Til slutt: La meg understreke det som en enstemmig kontroll- og konstitusjonskomité sa ved behandlingen av Frøiland-utvalgets innstilling, nemlig at vedtak som klart og entydig er en beslutning som krever en bestemt handling, bare kan endres ved nytt vedtak i Stortinget. Dersom Regjeringen ikke kan – eller ikke vil – følge opp et vedtak, er det Regjeringen som må legge fram ny sak for Stortinget, og da med forslag til nytt vedtak.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2010-01-12:
Noen få kommentarer knyttet til et par av sakene som omtales i innstillingen. Først til Vedtak 484 av 16. juni 2009. Stortinget ba Regjeringen sørge for at alle parter som forholder seg til nakkeskader, må forholde seg til WHOs retningslinjer gjennom å bruke ICD-10-koding og ICF ved bruk av DRG og diagnostisering, behandling, oppfølging, skadeomfang, jus og forsikring. Departementet skriver i sin tilbakemelding bl.a. at kodeverket er tilpasset behov for en oversikt over et samlet hjelpebehov, og egner seg ikke for å spesifisere tilstanden for den enkelte pasient, og anser med dette at vedtaket er fulgt opp. Denne tilbakemeldingen tar komiteens flertall til etterretning. Fra vår side kan vi imidlertid ikke se at vedtaket er oppfylt, og oppfordrer heller Regjeringen til å få omgjort vedtaket, dersom dette ikke er mulig å gjennomføre. Så til dette med skoleelevers rett til sitteplass i skolebuss. Her er det noe ulike merknader fra opposisjonen og regjeringspartiene. Komiteens flertall, som her består av opposisjonen, kvitterer for så vidt ut at man fra Regjeringens side har vurdert muligheten for å innføre påbud om sitteplass for skolebarn i skoleskyss, men vi er uenig i departementets konklusjon. Regjeringspartiene slår også fast at man har foretatt en vurdering av mulighetene for å innføre et påbud i tråd med vedtakets ordlyd. Man registrerer fra deres side at Regjeringen ikke har planer om å innføre et slikt påbud, men understreker samtidig at formålet med vurderingen fortsatt må være å endre dagens praksis. Regjeringspartiene er åpenbart heller ikke fornøyd med Regjeringens konklusjon, og de viser til faginnstillingen fra transport- og kommunikasjonskomiteen, der man i merknads form ber Regjeringen vurdere endringer i regelverket for å sikre alle skoleelever rett til sitteplass i skolebuss, som saksordføreren også var inne på. Jeg kan ikke tolke dette annerledes enn at et samlet storting, riktignok med noe ulik tilnærming, ber Regjeringen vurdere dette på nytt, noe jeg er svært tilfreds med.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2010-01-12:
Noen korte kommentarer også i denne saken. Jeg vil først og fremst uttrykke tilfredshet med at en enstemmig komité understreker at forenkling av skjemaveldet overfor næringslivet fortsatt skal ha høy prioritet og intensitet. Selv om dette arbeidet har gitt positive resultater, og selv om andre, sammenlignbare land kan skilte med like store kostnader som Norge, må dette ikke bli en unnskyldning for at dette viktige arbeidet trappes ned. Næringslivet har fortsatt betydelige kostnader med utfylling av både nødvendige og unødvendige skjemaer. Så til soningskøene. Riksrevisjonen uttrykker tilfredshet med at soningskøene er betydelig redusert, og at Justis- og politidepartementet skal evaluere etatsstyringen i kriminalomsorgen. Det etterlyses imidlertid større bruk av individuelle planer for de domfelte, og det stilles spørsmål om fraværet av slike planer kan svekke målsettingen om en individuelt tilrettelagt soning. Fra vår side er vi også tilfreds med at soningskøene er betydelig redusert. Vi er imidlertid svært skeptiske til at strafferabatt er brukt som det viktigste tiltaket for å få ned køene. Dette gir et fullstendig galt signal overfor lovbrytere. Vi vil derfor understreke at utvidelse av soningskapasiteten er et mye bedre virkemiddel enn strafferabatt, og at dette sender et klinkende klart signal om at lovbrudd ikke skal lønne seg.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2010-01-12:
Riksrevisjonens rapport om departementenes oppfølging av tidligere forvaltningsrevisjoner gir viktig informasjon om resultatene etter Stortingets behandling. Årets rapport omtaler 14 forvaltningsrevisjoner, hvorav ni er avsluttet og fem følges videre. Generelt har jeg inntrykk av at departementet tar tak i de svakheter Riksrevisjonen påpeker og lojalt forsøker å bedre forholdene. Det at en sak avsluttes, betyr imidlertid ikke nødvendigvis at alt er såre vel. Spørsmålet om sykehusenes ressursutnyttelse vil f.eks. bli fulgt opp i Riksrevisjonens årlige selskapskontroll, likeså materiellinvesteringsprosjektene i Forsvaret. Når regnskapsrevisjonen i 2008 avdekker at elleve av 25 investeringsprosjekter er forsinket med mer enn ett år i forhold til opprinnelig plan, er det all grunn til å holde fokus på dette problemområdet. Komiteen deler Riksrevisjonens vurdering av at dette bør gjøres i tilknytning til den årlige regnskapsrevisjonen. Når det gjelder de sakene Riksrevisjonen velger å holde åpne, finner jeg grunn til å peke på at målet om å sikre en økologisk og økonomisk bærekraftig reindrift, er like aktuelt i dag som da Stortinget behandlet saken for knappe fem år siden. Selv om det er iverksatt en rekke tiltak, gjenstår det fortsatt mye før målet kan sies å være nådd. En samlet komité er tilfreds med at Riksrevisjonen følger denne utviklingen. Skjemabelastningen for næringslivet har stått på den politiske dagsorden i mange år. Stortinget har flere ganger bedt om at arbeidet intensiveres, men resultatene er ennå ikke gode nok til at saken bør avsluttes. Når det gjelder opptrappingsplanen for rusfeltet for perioden 2007–2010, er ikke alle tiltak i planen gjennomført. Siden perioden for denne opptrappingsplanen ennå ikke er løpt ut, og man følgelig ikke kan foreta en endelig evaluering av virkningene av tiltakene i planen, bør saken holdes åpen. Slik er det også for undersøkelsen av måloppnåelse i kriminalomsorgen. For parallellrevisjonen mellom de russiske og norske riksrevisjonene av forvaltningen og kontrollen i Barentshavet og Norskehavet er det laget en egen felles oppfølgingsplan. Det er viktig å sikre et nært samarbeid mellom Norge og Russland om utnyttelse av fiskeressursene i nord. En samlet kontrollkomité er derfor tilfreds med at Riksrevisjonen vil følge saken videre. Kort oppsummert: Komiteen er tilfreds med Riksrevisjonens vurdering av hvilke rapporter som kan skrinlegges, hvilke rapporter som bør følges i den årlige revisjonen, og hvilke som bør omtales i kommende rapporter om oppfølgingen av forvaltningsrevisjoner som er behandlet av Stortinget.
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-01-12:
Jeg takker for svaret. Jeg hadde regnet med at statsråden var på lag her, men det er jo alltid hyggelig at man er det. Jeg vil begynne med det siste som statsråden sa. Det at slike prosjekter blir til, handler jo om ildsjeler, at det er noen som har lyst til å foreta denne koblingen, og de ildsjelene fins oftest i forskningen. Det er de som må strekke seg ned. For hendene på videregående skole-nivå står ofte klare til å ta imot. Derfor syns jeg det er viktig å ha denne interpellasjonen, for ildsjeler bør også bli sett når de gjør en slik innsats. I Norge har vi noen kunstnermiljøer som praktiserer dette med å la de aller beste undervise de aller yngste. En av de skolene som bruker den pedagogikken, er Barratt Due, som tar absolutt alle førsteplasser. Ikke bare får de Melodi Grand Prix-vinnere, men de gjør også rent bord i internasjonale konkurranser. Hele filosofien bak deres pedagogikk er at man skal bruke de aller beste på de aller yngste. Jeg tror at vi burde hatt flere piloter, ikke bare på Ullern, for forskere er spredt ganske godt rundt omkring i landet. Det er mange forskningsinstitusjoner rundt omkring i landet, og det er ikke så mange av dem som jobber veldig nært med skolemiljø under sitt eget nivå, noe som de kanskje kunne hatt godt av. Så kanskje burde vi stimulert til noen flere piloter, som Ullern er, og tatt utgangspunkt i ulike forskningsmiljø for å få forskerne til å bli heltene. For det er i et samfunn der forskerne blir helter at man virkelig klarer å strekke seg framover. Der forskere blir nedstøvete eldre herrer, som de ofte er i Norge, som sitter på innestengte kontorer og ikke vil fortelle hva de har kommet fram til, til folk som ikke har like mange vekttall eller studiepoeng som dem, får vi et samfunn som går til grunne. Hvis vi klarer å gjøre forskerne og formidlerne av den type kunnskap til helter, hvis nerdene blir helter i et samfunn, vet vi at vi klarer å komme oss videre. Og jamfør statsministerens nyttårstale regner jeg med at statsråden også er enig i det. Så spørsmålet mitt og oppfølgingen til statsråden er: Hvordan kan hun være med og stimulere til at vi kan få noen flere Ullern-er rundt omkring i landet? Hvordan kan man stimulere til flere mindre prosjekter på videregående skoler rundt omkring i landet?
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-01-12:
Jeg vil takke for debatten. Det er bra at vi her også kan diskutere ting vi vil ha, og ikke alltid diskutere ting slik vi ikke vil ha dem, sjøl om det er mulig å se klare politiske skiller i en debatt som denne om hva vi vektlegger ved en slik type samarbeid. Jeg har lyst til å dra fram at det kan se ut som om det bare er skolen som tjener på dette. Men jeg ble litt inspirert av Aksel Hagen på at også næringslivet rundt kan tjene på dette, spesielt i distriktene, der skolene virkelig er en kompetansebedrift. Jeg har sjøl vært lærer på videregående nivå i et distriktsområde der næringslivet begynte å oppdage hvilken kompetanse det var i den videregående skolen, og som også begynte å inngå avtaler om å kjøpe deler av den kompetansen. For eksempel er all den språkkompetansen som ligger i den videregående skole, viktig for mange bedrifter som jobber seg inn på et internasjonalt marked. Dette førte til flere år med veldig høye lærerlønninger fordi lærerne tjente så mye ekstra. Det syns jeg er helt fantastisk. Men det betyr også at næringslivet har mye å tjene på å skjønne hvilken kompetanse en videregående skole utgjør i et distriktsområde, og at den kompetansen gjerne kan kobles og byttes. Jeg tror det er et stort potensial for å gjøre noe her, men skal man klare å gjøre det, må de ildsjelene som har lyst til å stå på for dette, få en klapp på skulderen og høre at det de holder på med, er riktig. Mitt forsøk med denne interpellasjonen var å gi en klapp på skulderen til dem som holder til på Ullern videregående og få fram at dette er viktig og riktig. Kanskje det er flere som ser seg igjen i den typen prosjekt, og kan se at dette er noe som vi som nasjonale skolepolitikere syns det bør stimuleres til og legges til rette for. Kanskje kommer det til å føre til at noen i våre partier som sitter og skal planlegge videregående skoler lokalt, planlegger dem på en litt annerledes måte enn de ville ha gjort med bare tradisjonelt arbeid. Jeg håper at også statsråden bidrar til en dugnad for at dette skal spre seg rundt omkring i landet.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-01-12:
Jeg tror det viktigste vi kan gjøre, i tillegg til å trekke fram Ullern, er – som jeg også prøvde å gi uttrykk for i svaret mitt – å se de prosjektene som finnes andre steder i landet, selv om de ikke ligger inntil et universitetssykehus eller et forskningsmiljø på akkurat samme vis. For dette må gjøres på litt forskjellige måter. Jeg tror også den grunnleggende holdningen, som også interpellanten var inne på, er ekstremt viktig. All forskning viser at vi får mest igjen for å investere i de yngste. Det jeg kan lære hvis jeg melder meg opp på universitetet nå for å ta etter- og videreutdanning, er sikkert enormt, men det en treåring, en fireåring, en femåring og en tiåring har muligheten til å lære, er uendelig. Når det gjelder det å ha en holdning i samfunnet om at vi alle har et ansvar for å inspirere den oppvoksende slekt slik at man vokser, kommer seg inn, blir interessert og opplever ting som er relevant, tror jeg faktisk vi har en del igjen i mange miljøer. Lærlingordningen i Norge er egentlig ganske unik. Mange bedrifter ser at de har en egeninteresse, men tar også samfunnsansvar ved å gi lærlingplasser og følge opp. Mange andre gjør det ved å tilby faddere i tilknytning til praksisbrev. Det er noe av den samme typen ansvar. Parodien på en professor, en nedstøvet eldre herre som sitter i en krok med vekttallene sine og gnurer på dem, er nok ikke lenger en realitet, for det finnes mange forskere som deltar. På skolesiden er det jo mange som deltar i undervisningssituasjonen også. Men det kan bli flere som gjør nettopp det, og er med. Jeg vil påstå at utrolig mange miljøer hadde hatt veldig godt av det selv. For man blir skjerpet på en annen måte når man blir tvunget til å svare på spørsmål man kanskje ikke har stilt seg selv på ti, fem eller to år. Jeg er helt sikker på at de professorene i Ungarn som har en tvungen dag i barneskolen, får med seg noe tilbake derfra som de tenker videre på. Så tror jeg det er et poeng i seg selv at lærere gjennom denne typen samarbeid får påfyll uten å måtte bestemme seg for å ta etter- og videreutdanning, fordi de er i et miljø der man automatisk blir oppdatert gjennom å ha nær kontakt med forskere og næringsliv. Det betyr selvfølgelig ikke at vi skal slutte med etter- og videreutdanning, tvert imot. Det betyr bare at det blir en ekstra effekt for hele læringsmiljøet. Så er jeg ikke sikker på om det er sjåvinisme eller evne til å dele kunnskap som man kanskje kommer best ut av det med – det er vel kanskje en blanding, at man er bevisst hva man selv kan bidra med i et fellesskap, men samtidig er evnen til å utnytte det andre også veldig spennende.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-01-12:
Interpellanten Trine Skei Grande har gjennom å ta opp dette eksemplet bidratt til å gi dem som står bak, en klapp på skulderen. Så har vi lesset på med noen flere eksempler fra litt flere steder i landet – som jeg også håper føler seg inspirert av å være omtalt fra Stortingets talerstol, og som vil stå i referatene til evig tid. Men hele poenget er at hvis man klarer å finne måter der skole og arbeidsliv kan samarbeide bedre og finne måter å kombinere forskningsmiljøer på, kan man skape noen læringsmiljøer og koble noen miljøer som alle vil tjene på. Jeg tror det altfor mange steder er sånn at det er altfor dårlig kontakt mellom ulike miljøer – at skolemiljøet er ett miljø, at de næringsdrivende holder på med noe annet, og at det er for lite utveksling av kompetanse mellom ulike arenaer. Det kan godt være sånn selv i ganske små lokalmiljøer at man ikke ser hvilke muligheter og hvilken kompetanse som ligger veldig tett på. Så det tror jeg det er veldig viktig å få øynene opp for. Så er det noe annet som er viktig, som også har vært oppe i debatten: Det er fullt mulig å lokalisere ulike forskningsmiljøer – bedrifter, videregående skole – ved siden av hverandre uten å oppnå noe særlig samhandling. Det er utrolig viktig at man hele veien klarer å jobbe under den overskriften – den gründerånden – som ligger bak å etablere dette: være i dialog med hverandre, bryne seg på hverandre, få maksimalt ut av det samarbeidet som det ligger muligheter for der. Noe av dette var også Elisabeth Aspaker inne på, nemlig at vi følger opp, at vi klarer å dokumentere hva ved dette som har vært særlig vellykket, og hva som kanskje ikke fungerte så godt. Det er klart at læringsverdien for andre vil være stor av at vi vet noe mer enn at vi bare hører deres egen historie om hva som har fungert og ikke fungert, selv om det også er veldig viktig. Slik at en form for følgeforskning, eller dokumentasjon, syns jeg er interessant å se videre på, undersøke om det faktisk pågår, om noen har kastet seg over det. Jeg tror at dette er et veldig viktig eksempel på hvordan vi kan få mye mer ut av de ressursene som finnes på ulike områder i samfunnet. Jeg håper vi kan få gjort mer av det. 2011 kommer ikke til å bli det året der det risler oljemilliarder over alle gode prosjekter. Desto viktigere blir det at man ser hvilken kompetanse og kvalitet som ligger på ulike ledd, og hva man kan oppnå ved bedre samarbeid.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-01-12:
Jeg tilhører også dem som synes dette er veldig positivt og spennende. Det vi nå gir oppmerksomhet til, er noe av det spennende og viktige utviklingsarbeidet som skjer i norsk skole i dag. Det er bl.a. viktig med tanke på frafallsproblematikken, som vi alle er så opptatt av. Jeg har lyst til å ta utgangspunkt i mitt eget hjemfylke, Oppland, og ikke minst Distrikts-Oppland. Som vi alle vet, er det særlig på små distriktsskoler vanskelig å gi god og kompetent undervisning. Det å være lærer her blir fort noe ensomt, og det blir fort noe sårbart. Ett kompenserende virkemiddel da er jo å åpne opp skoledøra og begynne å samhandle med samfunnet. Det er nettopp det vi har et eksempel på her. Det er veldig positivt at vi nå ser at det er mulig å løse litt opp på strukturen her, slik at vi kan gjøre dette på en mer fleksibel og god måte, f.eks. der vi har fireårige utdanningsløp; at vi ikke trenger å tenke nærmest mekanisk to pluss to, men at vi fra første stund kan koble samfunnsliv og skoleliv og få det til å bli et godt utdanningsløp for læreren og for eleven. Litt mer om læreren: Et av problemene med å være lærer på slike små skoler er at det er vanskelig å holde seg faglig oppdatert. En måte å gjøre det på er å samhandle med nettopp næringsliv og samfunnsliv og på den måten få et større miljø som en kan drive opplæring i. Vi merker veldig sterkt i Oppland at dette er også godt for det lokale næringslivet og det lokale samfunnslivet, for tradisjonelt har både næringslivet og samfunnslivet vært – det er litt voldsomt å si det, kanskje – litt utdanningsfiendtlig. Det har liksom ikke gitt status å være opptatt av skole og lesing og studering. Men nettopp ved at også næringsliv og samfunnsliv får et innblikk i hvordan skolen fungerer, får de en økt forståelse for hvor viktig denne aktiviteten er. Et konkret eksempel fra Oppland, og da går jeg fra Distrikts-Oppland og til byen Lillehammer, er knyttet til et studieforberedende studietilbud der en har lagt inn noe i tillegg når det gjelder kulturfag, og derfor blir det da også kalt «kulturklassen». I tillegg til de studieforberedende aktivitetene har en innledet et samarbeid med næringslivet knyttet til å drive med foto, dans, billedkunst og musikk. En har fått til et samspill mellom de elevene og de lærerne som driver med det studieforberedende løpet, og næringslivet og samfunnslivet her, og dermed oppnådd at elevene får en samfunnskompetanse, også på studieforberedende linjer, som de ellers ikke ville ha fått. De får litt «salt i maten» som elever. Og lærerne som driver med studieforberedende, får også – i tillegg til dem som ofte er i fokus, de som driver med yrkesforberedende fag – muligheten til å bli bedre på å samhandle med det næringslivet og det samfunnet som den skolen er knyttet til.
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2010-05-26:
På vegne av stortingsrepresentantene Kari Kjønaas Kjos, Jon Jæger Gåsvatn og meg selv fremmer jeg et representantforslag om tiltak for å forhindre unge i å utvikle rusavhengighet.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2010-05-26:
Jeg vil gjerne fremme et forslag fra stortingsrepresentantene Hans Frode Kielland Asmyhr, Morten Ørsal Johansen og meg selv om umiddelbar flytting av utenlandske kriminelle fra Halden fengsel.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2010-05-26:
Spørsmålet mitt går til samferdselsminister Magnhild Meltveit Kleppa. Aviser og media har under årene med de rød-grønnes styre gjennomført såkalte populære kåringer av landets dårligste veier både på fylkesveinett og på riksveinett, og eksemplene har vært ekstreme og grusomme. Regjeringen har altså nå overført over 60 pst. av det gamle riksveinettet til fylkeskommunene. Det betyr at svært mange av dem som var på grusomlista, eller verstinglista, når det gjelder riksveier, nå er blitt middels gode fylkesveier. Det er konsekvensen. Det har altså ikke blitt en eneste ny meter asfalt på de dårlige veiene, men de har blitt overført til et annet forvaltningsnivå, og dermed har de altså blitt bedre enn det de var før. Siden de rød-grønne overtok i 2005, har vedlikeholdsetterslepet på riksveiene økt. Det var i 2005 på 16,7 mrd. kr. I 2006 var det økt til 17,2 mrd. kr, altså 500 mill. kr mer enn i 2005. Fra 2006 til 2007 økte etterslepet med ytterligere 700 mill. kr, og fra 2007 til 2008 økte vedlikeholdsetterslepet med ytterligere 1 mrd. kr. Det betyr at i 2009 hadde vedlikeholdsetterslepet kommet opp i 19,2 milliarder kr. Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet har sittet i regjering i hele perioden og har til og med hatt flertall til å gjøre noe med de dårlige norske veiene hvis de virkelig ville det. Vi har Europas tregeste biltrafikk mellom de store byene, og det er villet politikk fra regjeringens side. Det siste landet som passerte oss, var faktisk Albania. Ja, det er flaut å være norsk samferdselspolitiker når man skal møte kolleger fra andre land. Allikevel har altså regjeringen i revidert budsjett satt av 70 mill. kr til asfaltering, og det tilsvarer under 100 km ny asfalt på et offentlig veinett som er på 93 244 km. 1 promille av veinettet vil dere asfaltere. Hvor mange år planlegger samferdselsministeren og regjeringen å bruke på å la norske skattebetalere få moderne og trygge veier der liv og helse ikke settes på spill?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2010-05-26:
Jeg registrerer at det systematiske arbeidet til regjeringen har vært å øke etterslepet på det gamle riksveinettet fra 16,7 mrd. kr til 19,2 mrd. kr. Jeg synes ikke det er så veldig mye å skryte av. Nå har regjeringen dyttet 17 000 km dårlig vedlikeholdt riksvei over på fylkene, og fylkene er fortvilet over den såkalte gaven fra staten. NRK hadde senest den 13. april i år en sak om at hullene i veiene er dypere enn høyden på en halvliters brusflaske. Det gjorde at busseier Nils Gunnar Johansen måtte innstille skolebussen fordi fylkesveien i Furudalen i Balsfjord i Troms ikke var kjørbar. Ifølge Drammens Tidende 26. mars gjenstår det vedlikehold for 2,5 mrd. kr på utslitte og dårlige fylkesveier bare i Buskerud. Hva slags tilbakemeldinger har statsråden fått fra regjeringspartienes fylkespolitikere? Har de tatt imot dårlig vedlikeholdte riksveier med åpne armer, eller har de, i likhet med lokale fremskrittspartipolitikere, uttrykt stor skepsis til og bekymring over den dårlige gaven de har fått fra regjeringen?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2010-05-26:
Det er vel fortsatt sånn at det er Stortinget som bevilger penger, og ikke regjeringen. Jeg hørte hva statsråden sa i stad. Det er godt nå at det ikke skal gå vinter og vår, det er jeg veldig glad for. Hurtigruta betyr utrolig mye, den betyr mye både for landsdelen, den betyr mye for Norge, og den betyr ikke minst enormt mye i turistsatsingen. Problemet er usikkerheten for fremtiden, det er den man opplever veldig sterkt i Hurtigruten, fordi man ikke får noe svar. Det er sånn at usikkerheten bare fortsetter. Statsråden har nå sagt at hun ikke skal ta ferie før anbudet er ute. Det er jeg glad for, og da forventer jeg at det blir fortgang, og at man får dette på plass ganske fort. Men jeg har lyst til å komme med en utfordring fordi hurtigruta også har en del muligheter med hensyn til oppdrag som er viktige for samfunnet, f.eks. i forhold til redning og oljevernberedskap, og den har muligheten til å ha med slikt utstyr på båtene. Jeg har lyst til å utfordre statsråden når det gjelder om hun vil sørge for at dette også kan være ting som bør være en del av anbudet – nettopp dette at man kan ha med oljevernutstyr på båtene, noe som gjør at hvis det skjer en katastrofe, kan man handle fort.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-05-26:
Regjeringa har systematisk frå fyrste dag arbeidd med både å styrkja vedlikehaldet av eit vegnett som var forsømt over mange år, og å få på plass nye og forbetra strekningar. Vi overoppfylte den førre nasjonale transportplanen, skreiv historie fordi det vart gjort. Vi har lagt ein ambisiøs nasjonal transportplan for komande periode, altså for dei nærmaste ti åra. Vi er fem månader, snautt, inne i dette arbeidet no. Vi ser allereie resultat. Vi skal altså bruka 100 mrd. kr meir på veg, bane, hamner og farleier enn det den førre regjeringa, den regjeringa som Framstegspartiet støtta, gjorde. Så er det ingen tvil om at det er mykje ugjort framleis på vegsektoren, og det er mykje ugjort på vedlikehald. Vi har faktisk auka vedlikehaldet frå 6 mrd. kr til 9 mrd. kr trass i denne grusomme lista frå representanten Hoksrud. Det betyr at det i alle fall er nokre vegar som har vorte betre. Eg synest – sjølv om vi ikkje skal minnast så mykje om fortida lenger – at det i alle fall så langt er eit mykje betre utgangspunkt enn utgangspunktet til den regjeringa som var tidlegare, som faktisk reduserte vedlikehaldet med over 400 mill. kr. Så er det ikkje slik at det er snautt 100 km med asfalt som skal leggjast dette året. Det ligg frå før pengar til ca. 900 km, og det betyr trass i alt 1 000 km med ny asfalt og mykje anna godt vedlikehald. Eg finn stadig noko å gle meg over i denne sektoren.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-05-26:
Hovudtrenden i tilbakemeldingane frå fylkeskommunane er at dei var glade for å få ansvar for fleire vegar, fordi det betyr ein annan nærleik mellom dei lokale tilhøva og fylkeskommunane og mindre avstand når det gjeld dei vedtaka som skal gjerast. Så har fylkeskommunane så langt brukt meir på veg enn det som mange kunne venta. Dei fekk oversendt midlar som følgde med dei vegane som dei overtok. Så fekk dei 1 mrd. kr ekstra. Så auka vi dei frie inntektene, og så gav vi òg moglegheit til rentekompensasjon for 2 mrd. kr dette året. Oppteljinga så langt viser at fylkeskommunane bruker omtrent 500 mill. kr meir på veg enn dei gjorde i fjor.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-05-26:
Det er nok slik at det er land som vi kan samanlikna oss med, som har vore meir opptekne av å sikra i alle fall stamvegar som den kortaste vegen mellom dei største byane. Det er samtidig slik at landet no har ei regjering som prioriterer veg. Det trur eg òg Sortevik har registrert. Oppskrifta mi er å følgja opp den ambisiøse nasjonale transportplanen som er lagd, og ikkje berre la det vera planar, men følgja den planen opp år for år. Det betyr til saman 322 mrd. kr på veg og bane. Vi ser allereie forskjell. Vi har no sett forskjellar år for år og forbetringar på vegnettet. Vi har mykje å ta igjen, og vi har fullt trykk på forbetringar.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-05-26:
Vi lyttar til ulike organisasjonar. Vi har jamleg møte. Vi har transport- og logistikkforum og andre moglegheiter for folk og organisasjonar til å koma med sine innspel. Så trur nok eg at vi her må ha ein kombinasjon av det å lytta og det å handla. No kan vi bruka tid på å etablera tilsyn. No kan vi bruka tid på å diskutera kva krav vi skal stilla til vegane. Det er frå før såpass greie retningslinjer frå f.eks. Statens vegvesen å halda seg til at det aller viktigaste no er å få bygt dei vegane som er planlagde, og å utføra det vedlikehaldet som skal gjerast. Så er det ein ting til som er veldig viktig. Det er å utføra vedlikehaldet på ein måte som gjer at vi får mest mogleg for pengane. Vi har diverse rapportar som fortel om det. Vi er no opptekne av forbetringar og av å sjå nærmare på korleis vi kan få meir vedlikehald for pengane.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-05-26:
Dette store talet som ikkje var utbetalt rundt årsskiftet, fortel fyrst og fremst om den store auken i midlar som var frå 2008 til 2009, ikkje minst tiltakspakka, som jo var ei gåve landet over, og som betydde både mykje asfalt og mykje meir vedlikehald, men der det var ubetalte rekningar rundt årsskiftet. Eg synest ikkje det er godt å ha 800 mill. kr igjen. Men eg må nok òg seia at slik situasjonen då var, med så mykje midlar løyvde i 2009 har eg ei viss forståing for at Statens vegvesen her gjorde det dei kunne for å bruka desse pengane effektivt. Eg kan forsikra om at no er dei borte. Vi held fullt trykk på at dei pengane som er løyvde for 2010, skal brukast.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-05-26:
Trafikktryggleik har prioritet nummer ein frå denne regjeringa si side. Vi er no opptekne av å følgja opp ein handlingsplan som er lagd fram, som er utarbeidd i eit samarbeid mellom Statens vegvesen, Utdanningsdepartementet, Helsedirektoratet og Trygg Trafikk – altså fleire instansar – med til saman 152 tiltak. Handlingsplanen gjeld veg, køyretøy og førar. Det som er tankevekkjande, er at halvparten av dei mest alvorlege ulukkene – halvparten av talet på drepne – kunne vore unngått viss folk brukte bilbelte, køyrde i edru tilstand og heldt fartsgrensene. Difor må vi alltid ha fokus på begge delar. Vi må frå styresmaktenes side gjera det vi kan når det gjeld køyretøy, veg og førar. Så må vi òg spela på ansvaret til den enkelte føraren.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-05-26:
Mitt utgangspunkt er at regjeringa har berga Hurtigruten frå konkurs. Det var Hurtigruten som måtte melda til regjeringa at Hurtigruten ikkje så seg i stand til å stå ved den avtalen som var inngått med staten om kjøp av tenester, og som skulle gjelda ut 2012. Mitt neste utgangspunkt er at hurtigruta er særdeles viktig. Ho betyr mykje for landsdelen, det er ingen tvil om det, og ho betyr svært mykje for Noreg som reiselivsnasjon. Difor gjer eg sjølvsagt mitt for å få fram eit godt anbodsgrunnlag. Så er det slik at det er inga enkel sak. Det er ikkje slik at fordi om det ikkje har kome ei sak til Stortinget enno, så har det ikkje skjedd nokon ting. Tvert imot har vi arbeidd særs grundig med å få fram eit godt grunnlag. Så er det slik at i mellomtida er det ein tilleggsavtale mellom Hurtigruten og staten. Så den utryggleiken som måtte vera, gjeld, skjønar eg, trass i alt framtida, og utover 2012. Hurtigruten sin avtale med staten gjeld den delen av Hurtigruten sine tenester som handlar om å frakta passasjerar og gods på distansereiser. Der kjøper staten tenester. I tillegg driv Hurtigruten ein omfattande kommersiell del, altså det som har med reiselivet elles å gjera. Når vi då skal få fram eit godt anbodsgrunnlag, er vi avhengige av dei avtalane som vi er ein del av. Difor har dette teke lang tid.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-05-26:
No er eg glad for at eg har 1 minutt til til å svara Hareide, slik at eg kan få seia ei viktig setning, som eg ikkje hadde med i mitt førre svar. Det er at eg har ikkje tenkt at det skal gå ytterlegare vinter og vår før det kjem ut eit anbodsgrunnlag for ein ny periode, som seinast må gjelda frå 1. januar 2013, og som kan gjelda tidlegare. Eg har ikkje tenkt å ta ferie før anbodspapira for hurtigruta er ute. Det betyr nok òg at alternativ som Hurtigruten måtte arbeida med, får dei vurdera kva dei gjer med, men det er faktisk slik at her skal det ut eit anbod som gjer det mogleg for fleire å gje anbod. Det krev EØS-avtalen.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-05-26:
Lat meg for ordens skuld retta på både min eigen og andre sin språkbruk her i høve til kva vi snakkar om. Det som er staten sin del, der vi kjøper tenester når det gjeld passasjerar og gods, er kystruta, altså ei kystrute som går frå Bergen til Kirkenes. Så er Hurtigruten ASA eit selskap som per dato utfører denne tenesta fordi ein har ein avtale med staten, slik at den sida er klar. Det som eg kan understreka ein gong til, er at det har vore heilt nødvendig å bruka tid på å få fram eit godt anbodsgrunnlag, ikkje minst av omsyn til EØS-avtalen. Dette er ein avtale som er viktig, eit anbod som er viktig, men som òg er kostnadskrevjande. Det som eg altså kan seia, er at dokumenta skal ut før sommarferien.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-05-26:
Viss eg har uttrykt meg slik som at regjeringa løyver pengar på eiga hand, må eg få lov til å retta på det. Eg er inderleg klar over at regjeringa føreslår og Stortinget løyver. Det som eg meiner sjølv at eg sa i forhold til kostnader, var at dette er eit kostnadskrevjande anbod; det vil uansett bli ein kostnadskrevjande avtale, når så langt lir. Så kan eg understreka at regjeringa er inderleg klar over og meiner sjølv at hurtigruta er svært viktig. Både kystruta og hurtigruta er viktige for passasjerane, den eine delen er viktig for norsk reiseliv, og vi har som ambisjon å ta vare på dette viktige tilbodet framleis. Så reiser Hoksrud eit krevjande spørsmål, når han no spør om eg kan ta andre ting inn i dette anbodet. Då er eg redd for at sommaren går, så det må eg avvisa her og no.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-05-26:
Eg synest det er godt å høyra at transportkomiteen har vore på reise med hurtigruta og sett seg inn i dei viktige oppdraga som ho utfører. Eg har sjølv hatt den gleda fleire gonger, og veit kva ho betyr. Så – ja, det kan godt vera det er noko å læra av trikken. Eg vil nok seia at hurtigruta, slik eg har opplevd henne, òg utfører eit samfunnsoppdrag utover det som inngår i avtalane og gjer veldig mykje for norsk reiseliv, nettopp fordi dei legg inn mykje uventa undervegs og gjev passasjerane ekstra opplevingar. I høve til det å gå forbi der dei er meinte å leggja til etter ruta og dei avtalane som gjeld, skal avtalane gjelda. Eg har hørt om eitt slikt høve, det tok eg opp med ein gong, for slik skal det ikkje vera.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-05-26:
Jernbaneverket har det overordna ansvaret for å sikra den jernbanefaglege kompetansen i Noreg. Det er nødvendig at auka løyvingar så langt som råd er, går hand i hand med rekruttering og utdanning av nok folk med rett kompetanse. Å utvikla utdanningstilbod og nok kapasitet for å gjennomføra den auka satsinga på jernbane vil ta noko tid. Vi må difor vera budde på at manglande kompetanse vil vera eit problem innanfor enkelte delar av sektoren òg ei tid framover. Jernbaneverket arbeider no langs to linjer. Den eine er å dekkja opp dei områda der ein har kompetansemangel i dag. Dette gjeld i fyrste rekkje signalfaga. Det andre er det meir langsiktige arbeidet for utdanningstilbod som sikrar jernbanefagleg kompetanse framover. Dette gjeld fagarbeidar-, bachelor- og masternivå. Av tiltaka som blir arbeidde med, vil eg bl.a. nemna: Jernbaneverket har sett ned to arbeidsgrupper med representantar frå heile sektoren for å kartleggja det samla kompetansebehovet framover. Planen er å marknadsføra jernbanebransjen og arbeida saman for å utvikla gode utdanningstilbod for jernbanefagleg kompetanse. På signalfeltet har Jernbaneverket sett i verk eit opplæringsprogram for å auka kapasiteten på utdanning av signalingeniørar komande haust. Opplæringa skjer i samarbeid med Norsk jernbaneskule. Det blir samtidig arbeidd med å oppretta eit bachelorstudium i signalfag i samarbeid med Høgskulen i Oslo, med oppstart i 2011. Høgskulen har også meldt interesse for å oppretta bachelorstudium innan banefag og kontaktleidning/elkraft. Jernbaneverket planlegg dessutan, saman med Høgskulen, å skipa valfag i jernbaneteknikk frå hausten av. Det har òg vore kontakt mellom Jernbaneverket og NTNU for å sjå om det er mogleg å oppretta ein erfaringsbasert mastergrad i jernbaneteknikk, slik at dei som alt har ein bachelorgrad, kan utdanna seg vidare på deltid. Ein ser for seg at ein slik mastergrad vil kunna dekkja fleire jernbanefag. Hausten 2010 vil Jernbaneverket gjennomføra ein anbodskonkurranse retta mot høgskular. Målet er å få til ei deltids vidareutdanning for fagarbeidarar som ynskjer å gå vidare på ingeniørnivå. Det kan vera aktuelt å etablera bachelorgrader ved fleire høgskular.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-05-26:
Det å oppretta mastergrad i jernbaneteknikk er eit av fleire tema som blir drøfta mellom NTNU og Jernbaneverket. Eg vil nok sjølv meina at det er ambisiøst, det som ligg her frå Jernbaneverket: planar om utdanning på ulike nivå og samarbeid med ulike høgskulemiljø. I tillegg har eg sjølv registrert at dei har ei utstrakt samarbeidsverksemd, f.eks. det å invitera studentar frå høgskulemiljø til anlegg der det er arbeid. Da eg sjølv besøkte Gjevingåsen, var det to studentgrupper frå NTNU der, med siktemål frå Jernbaneverket si side om å rekruttera fleire inn nettopp i Jernbaneverket.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-05-26:
Det er eit faktum at ein vil slita med kompetanse på ulike felt innanfor jernbaneverksemda i tida framover, ikkje minst fordi det skal gjerast veldig mykje meir arbeid, år for år. Men så vil eg seia at Jernbaneverket sjølv har offensivt teke tak i dette. Det er jo dei, i samarbeid med høgskulemiljøa, som må sjå nøyare på kva type utdanning som trengst. Så får eg gjera mitt til at det blir stilt midlar til disposisjon til det arbeidet som skal utførast heile tida. Eg meiner at representanten må vera veldig fornøgd med den tilnærminga som Jernbaneverket no har, og eg skal ta med meg det som ho har framført her – om betydninga av kompetanse – tilbake til Jernbaneverket.