Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2003-06-16:
Til orientering – bare siden SVs representant var før meg: Det var en litt underlig historiebeskrivning som ble presentert, som jeg ikke helt kjenner meg igjen i. Jeg vil presisere at det ikke er sju partier som har stilt seg bak barnehageavtalen. Vi gikk inn i forhandlinger i håp om å endre punkter i avtalen som vi synes ville ha vært ganske ille for barnehager. Derfor har vi et forlik som vi alle står sammen om i dag – bare for å si det om prosessen. For Kristelig Folkeparti er dette en gledelig dag. I dag har Stortinget til behandling tidenes største barnehagereform. Veien hit har vært tung og vanskelig. Til tross for at et enstemmig politisk miljø stort sett har vært enig i målene barnehageplass til alle som ønsker detøkonomisk likebehandling av private og kommunale barnehagerlavere foreldrebetalingkvalitet og mangfold i tilbudet har det vært stor uenighet om hvordan målene skal nås. Før forhandlingene startet, var virkemidlene fra de forskjellige partiene så forskjellige at mange mente det var umulig for oss å bli enige. På den ene siden lå barnehageopposisjonens avtale, og på den andre siden lå Regjeringens barnehagemelding. Selv om målene var felles, vil jeg si at vi startet milevis fra hverandre i virkemiddelbruken. Jeg synes det er en seier for det politiske system at vi har funnet fram til en felles vei fram mot våre felles mål. Jeg tror at noe av grunnen til at vi klarte det, er at denne gangen lå behandlingen i fagkomiteen. Jeg vil berømme komitelederen, saksordføreren og resten av mine kolleger for at vi kom i havn – det var mange nattetimer og tidlige morgener. Dette er likevel ikke først og fremst en seier for oss; dette er en seier for barn og dernest for deres foreldre. Alle som trenger barnehageplass, skal få plass. Kristelig Folkeparti ønsker å være et familie- og omsorgsparti. Vi vil derfor gi familier valgfrihet i omsorgsform. Vi vil ha en fleksibel familiepolitikk, slik at familier har valgmuligheter som dekker ulike behov. Her må man også kunne kombinere gode verdier både i hjemmebasert omsorg og i barnehagens pedagogiske tilbud. Reell valgfrihet innebærer at man både har kontantstøtte og full barnehagedekning. Vi er derfor glad for at det er et bredt forlik om barnehagepolitikken på Stortinget. Valgfrihet er ikke å velge mellom barnehage og barnehage. Kristelig Folkeparti har sagt at først må vi skaffe plasser, dernest må vi gjøre plassene billigere. Derfor var ett av målene våre i forhandlingene å få til full utbygging. Forskermiljøene fortalte oss at en rigid makspris ville hindre en utbyggingstakt som ville gi plasser nok til alle. Vi er glad for at komiteen har sluttet seg til den kraftige økningen i investeringstilskudd som Regjeringen hadde lagt opp til. Hvis vi skal få folk til å satse på å bygge barnehager, er det viktig at vi gir barnehagen vilkår som gjør det økonomisk mulig å drive. Myten om at det finnes en rik person – gjerne en kvinne – som eier og driver barnehager, og henter ut et overskudd som dekker vedkommendes luksusliv, mener jeg må erklæres død. Ca. 80 pst. av de private barnehagene er drevet av foreldre. Kommunene har spilt og skal fortsatt spille en viktig rolle i barnehagepolitikken. Regjeringen ønsket å legge finansieringen av barnehager til kommunesektoren. Samtidig ville Regjeringen sikre de private barnehagene med en lovgivning og gode forskrifter som skulle sikre likebehandling. I den tiden jeg har arbeidet med barnehagepolitikk, er det blitt veldig synlig at det er en vesentlig tillitssvikt mellom private barnehager og kommunene. Dette er noe som både KS og Kommune-Norge må ta alvorlig. Private barnehager har slitt med etablering og drift i en god del kommuner. Arbeiderpartiet og regjeringspartiene går i kommuneøkonomiproposisjonen inn for at barnehagesektoren fra 2006 skal innlemmes i rammefinansieringen. Før den tid må de private barnehager, som mange steder er selve ryggraden i barnehagetilbudet, få oppleve en mer velvillig holdning fra deler av Kommune-Norge. På ett punkt hvor vi skiller lag, sier flertallet at de ønsker en lovfestet rett til barnehageplass ved full utbygging. Vi ønsker å komme tilbake til dette, men vi synes det er en bedre måte å styre et samfunn på å si at samfunnet har plikt til å tilby plass. Vår bekymring for avtalen var at barnehager måtte legges ned, og at ingen ville våge å satse på barnehager. Da ville målet om en plass til alle som ønsket det, bli umulig å nå. Med den innretningen som den fleksible maksprisen nå får, er de vesentligste problemene ryddet av veien. Når trinn 1 på 2 500 kr, pris- og kostnadsjustert til ca. 2 800 kr, innføres 1. mai 2004, vil man i samarbeid med foreldrene kunne ta en høyere pris hvis barnehagen trues av nedleggelse eller kvaliteten rammes. Før vi innfører trinn 2 på 1 500 kr, pris- og kostnadsjustert til ca. 1 750 kr, vil vi se om målet om tilnærmet full behovsdekning er nådd. Hvis ikke, må tidspunktet for innføringen vurderes på nytt. I tillegg skal det foretas en evaluering av de foreløpige erfaringene med trinn 1 før trinn 2 innføres. Dette er to viktige elementer som understreker at et samlet politisk miljø våger å se på erfaringer og resultater før man turer i vei med egne prinsipper. Dette synes jeg er lovende for en politisk prosess og vitner om et politisk miljø som tar det ansvaret det er satt til. Også på dette trinnet, trinn 2, skal det gis muligheter for å ta en høyere pris, fortsatt med samtykke i Foreldreutvalget, hvis man tilbyr et tilbud utenom det ordinære. Dette er viktig for at vi skal kunne beholde et mangfold i barnehagesektoren. Det skal fortsatt være mulig å drive en musikkbarnehage. I tillegg ligger det også en sikkerhetsmargin ved trussel om nedlegging også på dette trinnet. For Kristelig Folkeparti vil det alltid være et mål at det ordinære barnehagetilbudet skal være kvalitativt godt, samtidig som det legges til rette for et mangfold av barnehager. Når det gjelder skattespørsmålet for arbeidsgivere og bedriftsbarnehager, må jeg innrømme at jeg er ikke veldig glad for den utvidelsen som her skjer, men jeg aksepterer den. Jeg er veldig glad for at vi har begrenset en modell som kunne blitt utrolig usosial og dyr i sin fulle bredde. Ansattes rettigheter er et annet tema som er tatt opp. Vi i Kristelig Folkeparti konstaterer at spørsmålet om tariff er et forhold mellom partene i arbeidslivet. Men vi mener at ved å bedre de økonomiske vilkårene til spesielt de private barnehagene vil man gjøre det betraktelig lettere for barnehagene å tilby dette. Jeg forventer med den bedringen som nå skjer, at de private barnehageeierne får en fortgang i arbeidet med at de ansatte skal få ordnede forhold. Etter Kristelig Folkepartis syn må de som søker en tariffavtale, få det. St.meld. nr. 27 for 1999-2000 hadde tittelen «Barnehage til beste for barn og foreldre». Dagens melding, St.meld. nr. 24 for 2002-2003, har tittelen «Barnehagetilbud til alle – økonomi, mangfold og valgfrihet». I dag mener jeg at vi har lagt et grunnlag for begge disse titlene.