Jan Tore Sanner (Høyre), 2010-06-17:
I dag markeres en bred politisk enighet om strategien for Statens pensjonsfond utland. Det er bra. Det sentrale er at enigheten ikke er tilsynelatende, men reell og en konsekvens av at strategien for fondet over år er forankret i Stortinget, at Stortingets vurderinger er hørt, og at vi nå ser mer åpenhet og bedre rutiner og kontroll med forvaltningen. Det er bra. De store oljeinntektene setter oss som politikere på prøve. Hver eneste dag møter vi krav om at kanskje man kan bruke enda litt mer av oljekronene. Jeg tror at de færreste er klar over at over 10 pst. – eller mer enn hver tiende krone brukt over statsbudsjettet – er en oljekrone. Det er lite relevant å sammenligne Norge og Hellas. Samtidig er det interessant som et tankeeksperiment når man er klar over at Hellas' underskudd på statsbudsjettet i år utgjør 13 pst. Det er om lag det samme som vi bruker av oljepenger inn i norsk økonomi. Jeg tror at debatten i Norge fremover i større grad kommer til å dreie seg om hvordan vi skal bruke oljepengene, fremfor om hvorfor vi ikke skal bruke enda mer. Vi er som politikere satt til å forvalte en formue som ikke tilhører én generasjon, men som skal forvaltes i et generasjonsperspektiv. Norge er ikke det første land som har kommet raskt til store inntekter, men så langt er vi langt på vei det eneste som har klart å forvalte rikdommen uten å undergrave det økonomiske fundamentet for nasjonen. Jeg mener vi har grunn til å være stolte av det. Men strategien holder bare så lenge den har støtte i folket. Det forutsetter bl.a. en åpen debatt og at strategien og politikken er godt forankret i Stortinget. Nettopp fordi forvaltningen må ses i et 20–40-årsperspektiv, er det viktig at vi jobber frem og markerer en politisk enighet som går over de tradisjonelle partipolitiske skillelinjene. Det gjør vi både når det gjelder strategien for forvaltningen, og når det gjelder de etiske retningslinjene. De etiske retningslinjene ble i sin tid utformet av sentrum-Høyre-regjeringen, og de er videreutviklet av Stoltenberg II-regjeringen. Jeg tror velgerne forventer at vi forvalter pensjonspengene uten en for høy risiko, og at investeringene kan forsvares og ikke bryter med etiske prinsipper. Jeg kan i det alt vesentlige slutte meg til saksordførerens redegjørelse. Høyre er også enig i at en begrenset og godt innrammet mulighet for aktiv forvaltning er ønskelig. Fondets størrelse og egenskaper tilsier at en begrenset mulighet for aktiv forvaltning vil gi en bedre avkastning over tid. Stortingets flertall valgte i 2009 å fastholde strategien, selv om fondet hadde gått på store tap og det var stor turbulens. I ettertid var det et klokt valg. Hadde de kreftene som ville redusere aksjeandelen, nådd frem, hadde fondet vært betydelig mindre i dag. I år markerer det samme flertallet en tilslutning til strategien. Det er et enklere valg med de gode resultatene fondet nå kan vise til. Samtidig må vi være forberedt på at de internasjonale markedene svinger, og at fondet vil gjøre det samme. Statens pensjonsfond utland vil fortsette å vokse. Det er derfor nødvendig å ha en kontinuerlig debatt om hva som skal være veien videre. Det som har vært en god organisasjonsmodell i oppbyggingsfasen, trenger ikke å være den beste når fondet har nådd dagens størrelse. Vi ser også en stor kreativitet når det gjelder å gi fondet nye mandater og nye oppdrag. Sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre tar Høyre opp spørsmålet om hvordan ulike spesialmandater skal håndteres fremover. I fjor sluttet Stortinget seg til at det skulle etableres et investeringsprogram rettet mot miljøvennlige eiendeler eller teknologi som forventes å gi en klar miljøgevinst. Samtidig markerte Høyre at vi mener at det skal vises varsomhet med forhåndsbestemt øremerking innenfor det generelle fondet. Det kan by på utfordringer å forvalte, å måle og å følge opp ulike mandater innenfor samme portefølje. Jeg har merket meg at Norges Bank i sin høringsuttalelse i fjor ga uttrykk for den samme bekymring, idet de uttalte: «Forvaltningen av øremerkede investeringer bør ikke være en del av forvaltningen av Statens pensjonsfond, men ivaretas av særskilte forvaltere.» Høyre er enig i den vurderingen. Derfor ber vi også Finansdepartementet i en merknad å vurdere hvordan ulike øremerkede mandater kan skilles ut og forvaltes av miljøer som rendyrker sin kompetanse innenfor spesifikke områder. Den andre problemstillingen som Høyre tar opp, sammen med en samlet opposisjon, er et ønske om en videre vurdering av organisasjonsmodellene. Det er ikke noe uttrykk for at vi er misfornøyd med slik det har vært forvaltet frem til i dag, men en erkjennelse av at fondets størrelse tilsier at man bør ha en løpende debatt om hvordan det skal forvaltes, og hvordan organisasjonsmodellene skal være fremover. Vi peker spesielt på to mulige modeller. Den ene er å skille ut Statens pensjonsfond utland som et særlovsselskap, og det andre er å etablere en egen rentekomité innenfor Norges Bank. Bakgrunnen for dette er selvfølgelig at det kan være en utfordring for hovedstyret, i tillegg til de vanlige sentralbankoppgavene, også å ha ansvaret for å føre tilsyn og kontroll med forvaltningen av Statens pensjonsfond utland. Jeg registrerer med stor tilfredshet at departementet i meldingen har vurdert disse ulike modellene. Jeg merker meg imidlertid at man kanskje er mer opptatt av å se på utfordringene knyttet til å skille ut Statens pensjonsfond utland som særlovsselskap enn av å se på de fordelene som kan være knyttet til det. Jeg merker meg at det i meldingen gis en mer positiv vurdering av mulighetene for å opprette en egen rentekomité. Jeg siterer fra stortingsmeldingen: «Hvis en ønsker å frita hovedstyret for oppgaver slik at styret i enda større utstrekning kan bruke tid på kapitalforvaltningen, framstår opprettelse av en egen pengepolitisk komité med ansvaret for utøvelse av pengepolitikken(rentesettingen) som et mer nærliggende tiltak.» (rentesettingen) Jeg tror at det er mye som taler for at det er den veien vi bør gå videre. Derfor har Høyre også valgt ikke å fremsette noe forslag om det i forbindelse med behandlingen av denne saken. Nettopp fordi vi registrerer at Finansdepartementet og regjeringen gir en positiv vurdering av den muligheten, ønsker vi primært i forbindelse med denne meldingen å markere støtte til en utvikling hvor man kan se på ulike modeller, og hvor kanskje opprettelsen av en egen rentekomité vil, som departementet sier, være den mest nærliggende løsningen å slutte seg til. Vi har et forslag i innstillingen om å se på en fremtidig organisering knyttet til om man skal ha ett eller flere fond. Det er ikke et forslag hvor Høyre har konkludert, men som vi mener bør være en del av de fremtidige vurderingene som departementet foretar, og med det tar jeg opp forslaget.