Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2011-11-24:
Hvis det er slik at det er enkelte grønne produkter rådyr ikke spiser, setter vi oss mer enn gjerne ned med representanten Lundteigen for å finne ut hvilke produkter det er, slik at han fortsatt kan stemme for en reduksjon av momsen på frukt og grønt. Det er vi mer enn villige til. Når vi hører debatten her i dag, slår det oss med tanke på hvilke debatter som pågår i andre europeiske nasjonalforsamlinger, at det kan være grunn til å minne om følgende gamle sangstrofe: «Hør hvor det stormer der ute. Her er det fredfylt og tyst.» Det er ikke til å komme forbi at vi er i en helt spesiell stilling i Norge. Det burde egentlig påkalle ikke bare glede, men også ganske mye ydmykhet med tanke på den situasjonen som flere hundre millioner i vår egen verdensdel nå møter, med trangere budsjetter, mer arbeidsledighet og mer utrygghet. Kristelig Folkeparti legger i dag fram et alternativt budsjett som vi mener er ansvarlig. Det er et budsjett for et varmere samfunn, og det er et realistisk alternativ. Det trengs endring i kursen på flere politikkområder – på familiepolitikkens område, når det gjelder de eldre, skolen og frivilligheten, for å nevne noe. Nå er det en usikker tid. Hvis vi går tilbake til 2008, var Kristelig Folkeparti det første partiet som mente at det daværende statsbudsjett ikke var i tråd med det som skjedde i Europa og verden for øvrig. Vi er beredt til å gjøre endringer når regjeringen nå også varsler at de forutsetningene som ligger i statsbudsjettet, ikke lenger holder stikk. Det er å si A. Utfordringen til finansministeren er: Hva innebærer det for B-en i det han sa for et par dager siden? Krisen i EU går fra vondt til verre. Jeg skal ikke gå inn på alle årsakene til det, men det får betydning for vår eksportrettede industri, for etterspørselen, og det kan bety at vi også må sette inn tiltak som vi p.t. ikke hadde tenkt oss. Hvis vi ser litt bort fra kroner og øre, at en opposisjon plusser på 100 millioner der eller kutter 100 millioner et annet sted, er det allikevel viktigst for Kristelig Folkeparti å se etter noen signaler som ligger i budsjettet, gjerne av en litt mer ideologisk karakter. Hvis jeg skal nevne ett område hvor vi mener det er en klar ideologisk kurs som settes fra denne regjeringen, og som også får pengemessige konsekvenser, er det innenfor familiepolitikkens område. Jeg synes den debatten vi har sett i høst, med representanter fra regjeringen i spissen, har vist at vi har en regjering som i sin ideologi først og fremst mener at familien skal underordnes andre politikkområder. Særlig er barne- og likestillingsministeren en sterk eksponent for dette. Familien skal underordnes arbeidslivet. I grunnen er det materielle verdier som settes i førersetet. For Kristelig Folkeparti er det slik at familien – tid, fellesskap og de verdier familien representerer – aldri kan underordnes andre politikkområder. Det er for viktig til det. Det må stå først i de prioriterte politikkområder, i hvert fall for oss. Foreldre er erstattelige på jobb, men uerstattelige hjemme, sa vår leder i sin landsstyretale for noen uker siden. Det står som en god overskrift for Kristelig Folkepartis familiepolitikk. Det viser vi da også gjennom våre politiske prioriteringer i dette budsjettet. Vi ønsker reell valgfrihet. Vi ønsker gode barnehager, men vi ønsker også en kontantstøtte som er reell. Vi ønsker god kvalitet i barnehagen, og vi ønsker at de som har dårligst råd, skal få billigere barnehagetilbud enn de får i dag. I valgkampen var det mye snakk om de eldres situasjon og verdighetsgarantien. Vi mener at regjeringen ikke har fulgt opp det som var en avtale mellom regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti og Venstre. Kommunene skulle og skal etter vår mening kompenseres for de utgiftene som de blir påført, når vi sier at kvaliteten skal øke. Vi kan ikke, som regjeringen gjør med sitt opplegg, delegere budsjettkuttene til over 400 kommuner. Det skjer i stor stil i disse dager og kommer til å skje fremover når kommunebudsjettene skal vedtas. Derfor legger vi inn nesten 1 mrd. kr for å sørge for at verdighetsgarantien også får et reelt innhold. Det er altfor mange fattige i dette landet. Vi er enig i at arbeidslinjen er viktig for å motarbeide fattigdom, slik regjeringen vektlegger, men vi er også helt klare på at i tillegg er det nødvendig å målrette fattigdomstiltak i større grad. Når man ikke er villig til å gjøre det, er det faktisk et hinder for å komme videre i arbeidet mot en mer rettferdig fordeling, som jeg faktisk har tro på at de rød-grønne er opptatt av. Derfor er det helt uforståelig at regjeringen er så passiv når det gjelder tiltaksplasser. Ikke nok med det – de endrer finansieringsgrunnlaget for vernede bedrifter, som kommer til å bety at flere av dem kan bli nedlagt. Dette er helt uforståelig sett fra vår side. Når det gjelder egenandeler, er det veldig lite som skjer. Vi tar et grep og foreslår fritaksordning for dem med dårligst råd – for tannbehandling for langtids sosialhjelpmottakere og deltakere i kvalifiseringsprogram. Vi vil også fjerne egenandeler for helsetjenester og medisiner for minstepensjonister, uføretrygdede og kronisk syke. Men det har en motpost, og det er at vi andre må betale en litt høyere egenandel. Men dette er målrettede fattigdomstiltak, som jeg synes regjeringen burde være mye mer aktiv for å bidra til å få en endring i politikken på. Rusomsorgen i dette landet er rett og slett ikke oss verdig. Over 4 000 står nå i kø for å få rusbehandling. Samtidig har en lang rekke ideelle institusjoner ledige plasser. Det er dårlig samfunnsøkonomi. Ikke minst er det et nederlag for oss at vi ikke makter å matche det behovet vi vet er der. Samtidig vet vi at vi har ledig behandlingskapasitet. Dette bringer meg over på noe vi har terpet på mange ganger i denne sal: forholdet til de frivillige organisasjonene. Jeg registrerer at det står en del positivt i budsjettet fra regjeringen om dette, men det må få konkret oppfølging, ellers blir også de ordene som står der, svært lite verd. Så må vi markere at på frivillighetssektoren ønsker vi en endring, også i skattepolitikken. Der viser jeg til de fellesforslag som vi står sammen med de andre ikke-sosialistiske partiene om. Jeg må også føye til at det er en stor skuffelse at regjeringen ikke leverer verken på momskompensasjon etter en avtale med frivilligheten, eller for den del når det gjelder trosopplæringen. Vi skulle gjerne sett at man greide å holde oppe BNI-andelen til internasjonal bistand. Det gjør vi i vårt alternative budsjett. Vi hadde trodd at de rød-grønne ville være med på det. Jeg skal gå til en avslutning, og jeg gjør det ved å henlede oppmerksomheten på det Ketil Solvik-Olsen snakket om, at det var 30 mill. kr som var flyttet på i dette budsjettet siden det ble framlagt, og til vi skal vedta det senere i dag. Det er selvfølgelig altfor lite, for man tar ikke Stortinget helt på alvor når man gjør så få endringer. Men jeg tar sterk avstand fra at Ketil Solvik-Olsen nærmest snakker om dette som Judas-penger, sølvpenger. Det er uforståelig for meg når vi påpeker at det er mangler i regjeringens budsjetter, at dette blir rettet på, og at så skjer. Jeg tror ikke privateide kirkebygg eller Oslo domkirke for sin del ser på dette som Judas-penger, snarere tvert imot. Jeg skulle gjerne vært den henvisningen foruten. Med det tar jeg opp våre forslag.