trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2018-06-05:
Jeg vil bare si først at når det gjelder henvisningen til Den europeiske menneskerettsdomstolen, handler det om at det kom en dom i 2014 som sa at det ikke var i strid med europeiske menneskerettigheter å innføre forbud mot nikab, burka og heldekkende plagg av hensyn til integrering, kommunikasjon osv. Grunnen til at jeg viste til det, var at vi inntil da hadde fått notater fra vår rød-grønne regjering om at det var tvil når det gjaldt menneskerettighetene. Når det ble slått fast av Den europeiske menneskerettighetsdomstolen, kunne vi ta opp spørsmålet om forbud i utdanning, skoler osv. Vi tok det opp først i spørsmål i 2014. I 2016 skrev statsråd Listhaug i svaret på et brev fra meg i september at det var et lite problem, og at man av respekt for dialogen mellom tros- og livssynstradisjoner ikke ville støtte et forbud i skole og undervisning i noen form. Når Fremskrittspartiet er så høye og mørke og har tatt på seg ledertrøya i dette spørsmålet, må man se på sin egen praksis. Det som skjedde da Listhaug svarte dette i et skriftlig svar til meg i begynnelsen av september 2016, var at statsråden selv, som Fremskrittsparti-representant, rett etterpå gikk imot sitt eget svar på sin Facebook-side. Da inviterte gruppelederen for Fremskrittspartiet i Stortinget, som da var Harald Tom Nesvik, Arbeiderpartiet til samtaler om å utforme det forbudet som vi gikk inn for i skole og utdanning. Deretter var man for det da Arbeiderpartiet og Miljøpartiet De Grønne la fram forslaget i november 2016, og så var man for en likelydende holdning når det gjaldt å ikke skille mellom klasserom og ikke klasserom, i høringsforslaget. Nå, når vi holder fast på det standpunktet som Fremskrittspartiet signaliserte klart i 2016 og 2017, går man løs på oss. Det er en opptreden som jeg synes er utrolig. Nå sier man at det er vanskelig å definere skolenes områder. Ja, som våre representanter har sagt i denne debatten, der universitetenes bygg ligger inne i sentrum – som det er eksempler på her i Oslo – må man kunne begrense det til de bygningene og områdene det er greit å avgrense. Men hvis det skal føre til at man ikke kan avgrense dette rundt om på skoler i hele landet og si at det ikke skal være lov med nikab og burka i skolens korridorer, i skolegården osv. – hvis Fremskrittspartiet mener at det er vanskelig å avgrense dette på de fleste skoler rundt om i landet – tror jeg ikke man har vært på veldig mange skolebesøk. Det er veldig vanskelig å forstå at Fremskrittspartiet nå går over til å si at dette skal defineres av kommunene, og at man holder fast på at er man ikke for et totalforbud, er det liksom alt eller ingenting – når man kunne oppnådd noe bedre i dag.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2018-06-05:
Jeg vil bare si til akkurat det spørsmålet: Det som utdanningsfraksjonen vår har lagt inn, er at det gjelder alle utdanningsinstitusjoner, på tvers av alle alderstrinn. Når det gjelder å skille mellom seksåringer i barnehage og seksåringer på barneskole: Hvis man skulle bruke det resonnementet at det faktisk må finnes eksempler i noen kulturer osv. på at man kan dokumentere bruk av nikab og burka, ville vel det samme gjelde for situasjonen i barneskolen, for de laveste alderstrinnene der, når man skiller mellom seksåringer i barnehagen og seksåringer på skolen. Det er ingen som påstår at dette er et problem i barnehagen eller blant små barn i dag. Jeg husker at på 1990-tallet var det ingen som mente at store barnehijaber skulle bli et problem for de minste barna i småskolen, for det var veldig få eller ingen av opprinnelseslandene som praktiserte det. Dette er et prinsipp som jeg oppfatter er lagt inn bare for at det skal gå på tvers av alle utdanningsinstitusjoner, uten at noen kan dokumentere at det finnes eksempler på det. Det samme gjelder i småskolen.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2018-06-05:
Det er grunn til å glede seg over at et tema som ofte har skapt så stor debatt som dette temaet, i dag samler et så bredt flertall i Stortinget. Det synes jeg er verdt å ta med seg, for det har vært mange runder og diskusjoner omkring dette spørsmålet, men i dag er komiteen i stor grad samlet. Jeg synes vel også at de forskjellene som er mellom flertallet og Arbeiderpartiet, heller ikke er store forskjeller. Vi er alle enige om én grunnleggende ting, nemlig at man skal skape et felles grunnprinsipp for norsk skole om at man i undervisningssituasjoner og i skolehverdagen ikke skal kunne dekke til ansiktet sitt helt eller delvis på en slik måte at man ikke ser hverandres ansikt. Det er et veldig godt prinsipp – som flere talere har vært inne på – og jeg synes man har funnet fram til en balansert løsning, som jeg også tror vil være mulig å praktisere noenlunde fornuftig. Det er klart det er en avveining om man også skulle gått et stykke til og sagt at det skal være forbud ikke bare i undervisningssituasjoner og faglige situasjoner som er relatert til undervisning, men også på campus. Det er en avveining. Men fra Senterpartiets side mener vi nok at å begynne å gå etter og sanksjonere personer som dekker til ansiktet sitt på campusområdet, eller ansatte som gjør det utenfor barnehageområdet, det er å gå for langt. Derfor er vi godt fornøyd med den balanserte løsningen regjeringen har kommet fram til, og mener at det kan være en løsning som også kan komme til å stå seg godt i tida framover. Jeg blir litt overrasket over at Høyre her velger å angripe Arbeiderpartiet, når man samtidig hører saksordføreren si i innlegg at Fremskrittspartiet ville gått lenger enn egen regjering og egne samarbeidspartier. Men Fremskrittspartiet går ikke lenger. Fremskrittspartiet går ikke ett eneste skritt lenger i dag. Fremskrittspartiet stemmer med flertallet. Saksordføreren sier at det kommer av at de erkjenner at de ikke har fått flertall. Men det er merkverdig, for Fremskrittspartiet er jo en del av flertallet i dag. Det er ikke sånn at Fremskrittspartiet kan stille seg på sida av det som skjer her i dag, og si at de ville gjort noe annet. Fremskrittspartiet gjør det de gjør i dag, sammen med flertallet. De kommer til å stemme for det forslaget som får flertall. Det synes jeg er fornuftig av Fremskrittspartiet, og det er bra at de forslagene får flertall. Senterpartiet er godt fornøyd med det som blir resultatet av denne behandlingen.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2018-06-05:
Jeg tar egentlig ordet fordi jeg har lyst til å gjenta en ting som statsråden sa i replikkordskiftet, nemlig: «Vi har en regjering med ett standpunkt.» Det er en sjølsagt ting, egentlig. Det er jo en selvfølge. Det bør i alle fall være en selvfølge for enhver regjering. Derfor blir jeg også litt overrasket over mengden av innlegg som berører akkurat det. Det er mulig det er som representanten Melby mer enn antyder, at dette er Venstres seier i regjering. Og det er mulig at det er derfor Fremskrittspartiet med høy utestemme tegner så store bilder av hva de egentlig er for, men som de aldri kommer til å foreslå så lenge de sitter i regjering, nemlig totalforbud. Det er mulig at det er det som gjør at det blir slik, men det er litt paradoksalt at det blir slik i en innstilling der det er så bred enighet som det er i denne innstillingen. For Senterpartiet er det enkelt: Vi har programfestet et forslag som er omtrent likelydende med det som ligger på bordet her i dag. Vi går inn for det, og det synes vi er fornuftig. Men jeg synes det er verdt å minne om, når statsråden i Stortinget sier at vi har en regjering med ett standpunkt, at Fremskrittspartiet ikke opererer på siden av sin egen regjeringsdeltakelse. Fremskrittspartiet er en del av det forslaget som regjeringen har fremmet, og de er en del av det forslaget som fremmes i innstillingen her i dag. De har ikke fremmet noe forslag som går lenger. De støtter ikke noe forslag som går lenger. Og de kommer sjølsagt heller aldri så lenge de sitter i regjering, til å fremme noe forslag om totalforbud.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2018-06-05:
Det har vært interessant å sitte og lytte til debatten. Det er ingen tvil fra Senterpartiets side om at dette er en sørgelig dag. Det er det. Det er ikke ment verken strategisk eller på noen annen måte, men rent faktisk tror jeg det er mange i min partigruppe som synes det er bittert at det ikke skal være mulig å komme lenger, med tanke på en del av de uklare forholdene som fortsatt er når det gjelder Andøya. For dette har vært en sak der det har vært vanskelig å få flertallspartiene til å lytte. Det har vært vanskelig å få dem til å være med i debatten. De har veket unna. Det ser vi også her i dag, i og for seg, fra Høyres, men kanskje særlig fra Fremskrittspartiets side. Det har også vært ytterst vanskelig å få svar på spørsmål. Senest nå kom representanten Navarsete med et par spørsmål til statsråden, men det ser ikke ut til at han har tenkt å gi henne noen svar på de spørsmålene. Oppsummert er dette en sak der det har vært varierende begrunnelser. De har nesten skiftet fra uke til uke. Og i likhet med representanten Lysbakken mener jeg det kunne vært greit å fremme noen av dem. Det ene er sjølsagt økonomiargumentet, for det er fortsatt store uklarheter når det gjelder både overdrevne innsparinger og også overdrevne kostnader ved delt løsning. Det andre er sjølsagt luftvernsargumentet, som for så vidt nesten var det eneste argumentet som sto igjen da forsvarsforliket ble inngått. I dag mener en åpenbart at det som står i KS1 om luftvern, kan avvises uten videre, og statsråden er plutselig heller ikke så veldig opptatt av det han sa til NRK om at han avviser at luftvernbeskyttelse var et avgjørende argument for å verne Evenes. Men det var det. Det husker alle vi som var med i forsvarsforliket at det var – det var nesten den eneste begrunnelsen som sto igjen på tampen av forhandlingene om forsvarsforliket. Vi har også spørsmålet om kompetanseflukten, der statsråden sier at vel, vi får prøve å lage noen gode overgangsordninger. Men kanskje en også skal tenke litt over hvorfor den kompetanseflukten kommer. Den kommer fordi det er et sinne, men også, tror jeg, en oppgitthet over hele prosessen knyttet til nedleggelse av Andøya. Så kommer det fjerde momentet, som også har blitt tatt opp av flere talere i dag, nemlig spørsmålet om amerikansk tilstedeværelse. Er det slik at en nå i realiteten skal fylle et tomrom med amerikanske fly og personell, som skal overta oppgaver som burde vært gjort av det norske forsvaret? Det er i seg sjøl også en interessant og viktig debatt knyttet til sikkerhet og spenning i nord. For Senterpartiets del er det å si at vi synes at det som i dag skjer i Stortinget, er sørgelig, ikke bare for dem som bor på Andøya, men også for den norske forsvarspolitikken og for det norske stortinget.
Guri Melby (Venstre), 2018-06-05:
Denne debatten har vist at det er stor avstand mellom regjeringspartienes primærstandpunkt i denne saken. For meg har den også vist hvorfor det var riktig for Venstre å gå inn i regjering. Som statsråden sa, har høringsinnspillene vært en viktig del av hvorfor lovforslaget ble endret, men jeg tror at alle som har hørt denne debatten, skjønner at det også betyr veldig mye at Venstre har kommet med i regjeringen og løfter opp viktige liberale prinsipper, som trosfrihet, ytringsfrihet og lik rett til utdanning på tross av ulik tro. Det som jeg synes er litt forstemmende med denne debatten, er at alle representantene som snakker om et videre forbud, egentlig mangler refleksjoner over at dette faktisk er en vesentlig inngripen i den enkeltes tros- og ytringsfrihet. Jeg mener at det er grunn til å se med bekymring på at stadig flere europeiske land virker å gå i en retning hvor man vedtar forbud som begrenser den enkeltes tros- og ytringsfrihet. For Venstre vil det være veldig viktig å ta kampen for at Norge ikke skal gå i en slik retning, og jeg mener at dette lovforslaget ikke representerer en slik bevegelse. Jeg mener at det er en nødvendig begrensning som handler om hva vi skal gjøre for å sikre god læring i barnehager, skoler, universiteter og høyskoler, det handler ikke om at vi som samfunn skal bevege oss i en retning der vi legger stadig større begrensninger på den enkeltes tros- og ytringsfrihet. Jeg registrerer også at særlig Arbeiderpartiets representanter mangler refleksjoner rundt at det er viktig å foreta noen avgrensninger her. For eksempel når representanten Jan Bøhler trekker fram at Frankrikes regelverk har stått seg når det er prøvd i Den europeiske menneskerettsdomstolen, synes jeg det er vanskelig å forstå. Betyr det at Arbeiderpartiet mener at den typen forbud som man nå ser i Frankrike, er greit? Man kan ikke delta i demokratiske institusjoner i Frankrike når man bruker ulike religiøse symboler – er det virkelig slik vi ønsker å ha det i Norge? Det var en veldig interessant kronikk i Aftenposten i går, skrevet av Øystein Stene, med tittelen «Er Europa i ferd med å avvikle trosfriheten?» Han skrev bl.a.: «Det vestlige demokratiet står ved et veiskille i møte med stadig nye religiøse utfordringer. Og det er her et sted den kan bevege seg mot totalitær sekularitet, eller finne en måte å tåle det som synes fremmed og truende.» Det er et viktig, grunnleggende prinsipp i Norge at folk skal få lov til å tro på det de vil, og uttrykke sin tro på den måten som er nødvendig for den enkelte. Vi ønsker ikke å møte det vi ikke liker, med forbud, men heller ta det i åpen debatt. Det er ingen tvil om at heller ikke Venstre ønsker at folk skal gå med nikab og burka og dekke seg til, men vi tror ikke den beste måten å møte dette på, er med forbud. Da får vi mer konflikt, og vi går glipp av viktige vestlige verdier, noe veldig mange har framhevet fra denne talerstolen.
Guri Melby (Venstre), 2018-06-05:
Det er viktig at vi legger til rette for et bredt barne- og ungdomsengasjement. Det store mangfoldet av barne- og ungdomsorganisasjoner vi har her i landet, er av stor betydning. Gjennom barne- og ungdomsarbeid får man engasjert seg i de sakene som er viktige for en, men man får også en samfunns- og demokratiforståelse som er helt unik, og som er veldig viktig for demokratiet vårt. Skolene er viktige møtesteder, og de skal bidra til debatter, meningsbrytinger og ytringer som er åpne for alle. For mange organisasjoner er skolelokaler det beste – eller kanskje også det eneste – alternativet dersom man ønsker å arrangere et helgeseminar, en høstsamling eller et kveldsmøte, og en åpen holdning fra skolenes og kommunenes side, der man forstår både behovene og utfordringene barne- og ungdomsorganisasjonene har, gir et godt grunnlag for å opprettholde aktiviteten. Veldig mange kommuner har, som representanten Gudmundsen også framhevet i sitt innlegg, gode retningslinjer, og mange skoler har en åpen dør, mens det andre steder er vanskeligere å få innpass. Fra Stortinget kan vi gjerne si at vi ønsker at både kommuner og skoler skal legge til rette for barne- og ungdomsarbeid, men det kan ikke være vår rolle å detaljstyre skolene når det gjelder dette. Det er viktig at skolene, som selv kjenner sine elever og utfordringene i sitt nærmiljø best, har frihet knyttet til hvordan de ønsker å disponere sine lokaler. Videre må skoleeier ha lokalt handlingsrom til å finne gode, lokale løsninger. Derfor synes vi det er klokt at man her legger til rette for en dialog mellom de berørte partene – kommunene på den ene siden og Landsrådet for Norges barne- og ungdomsorganisasjoner på den andre siden – for å finne gode løsninger.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2018-06-05:
Jeg vil starte med å takke saksordføreren og hele komiteen for vilje til å finne fram til en enstemmig tilråding i saken om barne- og ungdomsorganisasjoners tilgang til bruk av skoler og andre offentlige rom. Det er viktig i denne saken å konstatere, som samtlige ungdomsorganisasjoner som var til stede på komiteens høring, gjorde, at det oppleves som et stort problem i dag å få tilgang til den offentlige skolens lokaler for å drive sin virksomhet. Barne- og ungdomsorganisasjoner spiller en viktig rolle i vårt demokrati og må derfor sikres gode rammer for sin aktivitet. Over tid har vi sett en utvikling mot at flere og flere skoler sier nei til elever når det gjelder å få lov til å drive med ulik frivillig aktivitet i skolens lokaler i skoletiden. På denne måten hemmer en organisasjonenes mulighet til å drive aktivitet og utvikle seg. Dette har særlig rammet religiøse organisasjoner som f.eks. Norges Kristelige Student- og Skoleungdomslag, men også PRESS og Mållagets ungdomsorganisasjon kunne fortelle på høringen hvor krevende det er å skaffe lokaler til sin virksomhet. De møter usikre skoleledere som mangler tydelige signaler fra sine eiere, som kan skape trygge og forutsigbare rammer for den type virksomhet. Fra Kristelig Folkepartis side er det åpenbart at denne typen lovlig virksomhet er et positivt innslag i skolehverdagen. Det er noe som det skal oppmuntres til og legges til rette for. Problemene som ble avdekket i denne saken, viser et stort behov for opprydding gjennom en mer helhetlig og enhetlig tilnærming til problemstillingen. Dersom man ønsker at alle barn skal kunne delta på fritidsaktiviteter, kommer en ikke utenom skolen som en naturlig arena for informasjon og rekruttering til den unge frivilligheten. Når barne- og ungdomsorganisasjonene møter stengte dører fordi skolen ikke ønsker at politiske, religiøse eller andre organisasjoner skal kunne rekruttere medlemmer hos seg, er det en alvorlig innskrenkning av unge menneskers organisasjonsfrihet. Åpenhet er viktig for demokratisk deltakelse, og en slik åpenhet vil imøtekomme bekymringen enkelte skoler har uttrykt for utvikling av lukkede grupper i skolemiljøet. Det er derfor viktig at organisasjoner som får innpass på skolen, skal være demokratisk styrt. Gjennom vedtaket Stortinget gjør i denne saken i dag, har vi i Kristelig Folkeparti en klar forventning om at det skal bli slutt på den usaklige forskjellsbehandlingen de ulike ungdomsorganisasjonene opplever mange steder i landet i dag. Vi må forvente at dialogen mellom regjeringen, KS og Landsrådet for Norges barne- og ungdomsorganisasjoner vil sikre at disse får tilgang til skoler og andre offentlige bygninger på en mer forutsigbar måte enn det som skjer i dag.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2018-06-05:
Jeg er veldig glad for statsrådens tydelige støtte til at barne- og ungdomsorganisasjoner bør kunne få ta i bruk skolens lokaler til sin virksomhet i skoletiden når det ellers ikke er praktiske hindringer i veien for det. Den svært vilkårlige praktiseringen som vi har hørt at noen organisasjoner melder om, og som har fått utvikle seg over tid, hvor f.eks. noen lag som driver religiøs virksomhet, som f.eks. Norges Kristelige Student- og Skoleungdomslag, får nei med begrunnelsen at virksomhet med religiøst innhold ikke kan tillates – i hvilken grad mener statsråden dette kan oppfattes som diskriminerende og eventuelt brudd på barnekonvensjonen?
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2018-06-05:
Takk for svaret. Nå ber Stortinget i dag regjeringen gå i dialog med KS og LNU med sikte på å sikre en annen praksis for barne- og ungdomsorganisasjoners tilgang til skolens lokaler enn det en i dag opplever som en utfordring. Hvilke forventninger har statsråden til hva som skal komme ut av dialogen?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2018-06-05:
Jeg tror alle erkjenner at vi i denne saken må foreta en avveining og en avgrensning. Og det er det regjeringen har foretatt, dels som en konsekvens av regjeringsutvidelsen, men også på bakgrunn av høringsrunden som har vært. Det har vært en omfattende høring om dette, og vi har foretatt en avveining og en avgrensning. Jeg mener det er riktig at vi avgrenser det til selve undervisningssituasjonen. Spørsmålet med Bøhlers resonnement er jo hvor man da skal sette grensen. For vi har mange møteplasser i samfunnet vårt. Vi har ungdomsklubber, vi har frivillige organisasjoner, vi har kjøpesentre; folk møtes på ulike steder. Men vi må foreta en avgrensning, og vi må foreta en avveining, og den går mellom den personlige frihet og ønsket om en åpen kommunikasjon, særlig i undervisningssituasjoner.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2018-06-05:
Hele poenget med en høring er jo at man skal høre, at man skal lytte. Så hvis det er slik at alt som ligger i et høringsbrev fra et departement eller fra en regjering, skal være hogd i stein, er det ikke noe poeng å ha en høringsrunde. Det har vi hatt, og vi ser etter den høringsrunden at det er behov for noen justeringer. Så er jeg også tydelig på at vi har en regjeringserklæring hvor det ikke har vært noen tvil om hva som har vært Venstres klare ståsted. Jeg mener at det regjeringen har foreslått, er et godt forslag. Jeg mener at vi har funnet en god avgrensning til undervisningssituasjonen og en avveining mellom personlig frihet og hensynet til åpen kommunikasjon. Når jeg henviste til andre møteplasser, var det fordi jeg har problemer med å se grensene for representanten Bøhlers resonnement, for det er Bøhler som snakker generelt om møteplasser, og da er spørsmålet på hvilke andre møteplasser Arbeiderpartiet nå vil innføre denne type forbud.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2018-06-05:
Jeg har ikke behov for å karakterisere verken det ene eller det andre. Mitt poeng er at vi må foreta en avgrensning. Og jeg mener den avgrensningen som regjeringen har foretatt, og vi har én regjering med ett standpunkt i denne saken, er en klok avgrensning. Så har jeg også tiltro til at man vil finne gode løsninger på dette lokalt. Det er ikke noe problem i dagens skole og barnehage. Men jeg er enig i det representanten Bøhler sa i sitt hovedinnlegg, nemlig at det er en fordel at vi kan ha denne diskusjonen og få det nasjonale rammeverket på plass i en situasjon hvor det ikke er et stort problem. Det mener jeg er viktig.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2018-06-05:
Regjeringen er opptatt av å legge til rette for levende lokalmiljøer, demokratisk engasjement og frivillighet. Dette understrekes også i Jeløya-plattformen, hvor vi viser til at barn og unge skal ha mulighet til å skape sin egen frivillighet og til å organisere sin egen kultur. Skolen er en viktig felles arena der barn og unge møtes på tvers av bakgrunn, religion, fritidsinteresser og andre skillelinjer. Derfor er også skolen en viktig arena for at dagens barn og unge skal lære verdien av demokrati og frivillighet. Det skaper grunnmuren for velferdssamfunnet vårt, som barna skal forvalte videre. I Norge har vi en lang og god tradisjon for at skolens rom og anlegg lånes og leies ut til ulike aktiviteter og organisasjoner. Det gjelder både i skoletiden, på kveldstid og i helger. Vi vet at dette er avgjørende for utallige skolekorps, idrettsforeninger, teatergrupper, kor og mange andre. Jeg er glad for at denne tradisjonen står sterkt. At skolebygg tas i bruk til flere ulike formål og dermed får en sentral og levende plass i nabolag og lokalsamfunn, er positivt. At vi i dag får en enstemmig innstilling fra komiteen, gir også et tydelig signal til kommunene. Saken her i dag handler om kommunenes og fylkeskommunenes forvaltning og regler for egne bygg. Det kan være helt legitime årsaker til at skolelokaler ikke lånes eller leies ut til alle som spør. Det gjelder både i og utenfor skoletiden. Det kan være praktiske, sikkerhetsmessige eller andre årsaker som gjør det vanskelig. Jeg har tillit til at våre skoleeiere og lokalpolitikere også ser verdien av engasjement og frivillighet. Jeg forventer at de forvalter skolebyggene med klokskap når de bestemmer hva byggene skal brukes til, hvem som skal få låne dem, og til hvilket formål. Praksis på den enkelte skole må selvsagt være saklig og ikke-diskriminerende. Jeg ser frem til den dialogen som skal være med KS og Landsrådet for Norges barne- og ungdomsorganisasjoner, og jeg håper det vil kunne bevisstgjøre kommunene, og at man kommer frem til en god praksis på dette området. Jeg mener at vi nasjonale politikere likevel må ha ydmykhet og respekt for at mye løses best lokalt, og vi må ha respekt for det lokale selvstyret som nå også er forankret i Grunnloven. Samtidig kan politikere både nasjonalt og lokalt aktivt støtte opp under aktiviteter for barn og unge, og særlig når initiativet og engasjementet kommer fra unge selv.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2018-06-05:
La meg bare understreke at barnekonvensjonen ikke pålegger staten å kreve at kommunene låner ut skolelokalene sine til barne- og ungdomsorganisasjoner. I barnekonvensjonen har man artikkel 14, som handler om religionsfrihet, og artikkel 15, som handler om organisasjonsfrihet. Staten er forpliktet til å respektere og anerkjenne disse frihetene, og det gjelder for barn og unge, og staten skal ikke aktivt begrense barns rett. Jeg mener det er å trekke det for langt å si at ikke å få låne rom på skolen er i strid med elevenes religions- og organisasjonsfrihet. Jeg vil allikevel understreke, som jeg også gjorde i mitt innlegg, at jeg forventer at kommunene finner gode løsninger lokalt, som er ikke-diskriminerende, og hvor man anerkjenner det viktige engasjementet som barn og ungdom har. Jeg mener det er problematisk hvis vi fra statens side skal gå for langt i å detaljstyre kommunene på dette området.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2018-06-05:
Nå har det i kjølvannet av den debatten som Kristelig Folkeparti har reist, blitt hevdet at det er en vilkårlig praksis, og jeg mener at en slik dialog kan avdekke om det er en vilkårlig praksis. Den kan også tydeliggjøre hvilket handlingsrom den enkelte kommune har, og forhåpentligvis føre til en større forståelse mellom barne- og ungdomsorganisasjonene og kommunene. Jeg håper at kommunene vil bruke det handlingsrommet som er, og at man både støtter opp under og anerkjenner det viktige engasjementet som er blant barn og unge, og i stor grad legger til rette for både bruk, lån og leie av lokaler.
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2018-06-05:
Denne saken har opphav i et representantforslag fra Arbeiderpartiet og Miljøpartiet De Grønne fra 2016 om nasjonale regler som sikrer at elevers, studenters og læreres ansikt skal være fullt synlige i skoler, universiteter og høyskoler. Arbeiderpartiet mener at i barnehagen og i utdanningsinstitusjonene skal vi se ansiktene på hverandre. Norge skal være et åpent samfunn. Ansiktsdekkende plagg hindrer samhandling, kommunikasjon og læring. Det er riktig at få bærer ansiktsdekkende plagg, men det er ikke noe argument. For Stortinget er ikke bare lovgiver i denne saken, men Stortinget fungerer også som normgiver. Arbeiderpartiet vil at samfunnet tar et felles ansvar for å sette grenser og bygge holdninger, og Stortinget er normgiver, som jeg sa. Vi sender med et nasjonalt forbud et tydelig autorativt signal. Jan Bøhler sa det riktig; vi fastslår et prinsipp. Det kan virke forbyggende og skaper forutsigbarhet. I dag regulerer opplæringsinstitusjonene selv bruken av ansiktsplagg. Et nasjonalt forbud vil gi like regler over hele landet, og lokale myndigheter slipper å ta stilling til om et forbud bør innføres, eller ikke. Derfor er det riktig at denne problemstillingen løftes over i den øverste folkevalgte forsamlingen, og stortingsflertallet ønsker lik praksis. Det er, som representanten Arnstad understreket, bred enighet om å regulere bruken av heldekkende plagg. Spørsmålet er heller hvordan lovverket skal utformes. Regjeringens opprinnelige høringsforslag ble kraftig moderert da Venstre kom i regjering, og Arbeiderpartiet mener, i tråd med representantforslaget vi har fremmet tidligere, at hovedregelen bør være nei til ansiktsdekking overalt på institusjonene. Det utvannede forbudet som regjeringen legger fram, svarer ikke på utfordringene og lar seg vanskelig gjennomføre. Loven drar ikke opp en tydelig grense for hva som er en undervisningssituasjon. Hva er undervisning, og hva er læring andre steder? Læringsmiljø rommer mye mer enn situasjonene der elevene sitter ved pulten i klasserommet. Det er, som Jan Bøhler sa, like viktig å se hverandres ansikt og ha god kontakt og kommunikasjon når man er sammen andre steder på området. Så kravet til å vise ansiktet for å kommunisere mener vi må gjelde hele læringsmiljøet. Det samme gjelder i skolen og i høyere utdanning, der studentene deltar i kollokvier, seminarer, gruppearbeider, veiledning, studieturer, osv. Forbudet bør omfatte hele institusjonens område. For campuser som går kraftig inn i bysentra, må det, etter Arbeiderpartiets mening, gis rom for lokal tilpasning og noe fleksibilitet i praktiseringen av forbudet. Det må veldig gjerne Fremskrittspartiet foreslå, men det har de ikke gjort.
Olemic Thommessen (Høyre), 2018-06-05:
Innvandring og integrering er krevende rett og slett fordi det gir oss korsveier der viktige og grunnleggende holdninger som står mot hverandre, må finne sin løsning for sameksistens. Jeg har lyst til å understreke et poeng jeg synes er viktig i denne saken, som ikke bare knytter seg til den konkrete diskusjonen om avveining i skolesituasjonen – den er godt belyst av mange av representantene – men til behovet vi har for stringens og tydeliggjøring når vi skal legge restriksjoner og begrensninger, for de skal formidles og forstås også av dem som ikke nødvendigvis er enige i dem. Jeg tror det er bred enighet om at det er viktig å sette grenser og bygge holdninger, slik siste taler pekte på. Det er vi enige om. Spørsmålet er bare hvordan vi gjør det, og hvilken inngang vi har i det. Avgrensningen regjeringen har gjort i dette forslaget, er tydelig og knytter seg til det pedagogiske og til skole- og læringssituasjonen. Det er lett, eller burde i hvert fall være lett, å kunne formidle en slik begrensning, også til dem som er uenig i den, og til dem som føler at viktige personlige, religiøse, etiske og moralske spørsmål berøres og settes til side. Generell tillit er en av de viktigste verdiene i det norske samfunnet. Tillit er krevende å bygge og svært lett å rive ned. Hvis vi skal videreføre tillit som nettopp en grunnleggende verdi i vårt samfunn, er det viktig og nødvendig at vi innarbeider det til våre nye landsmenn, som ikke har den historien fra vårt land som vi andre har med oss. Dette handler ikke om snillisme eller unnfallenhet når det gjelder hva vi selv står for. Vi trenger ikke å være – og kommer heller ikke til å bli – enige i ett og alt. Men våre forbud og restriksjoner må være tydelig avgrenset, de må være av en ikke-diskriminerende art, de må være lett forståelige og klart begrunnet. Det skaper den troverdigheten som tillit til syvende og sist bygger på. Vi fremmer i dag en ganske stor restriksjon. Jeg mener regjeringen gjør det med hevet hode fordi de fremmer den med en klar og tydelig begrensing og ikke relativiserer dette spørsmålet.
Roy Steffensen (Fremskrittspartiet), 2018-06-05:
I dag gjør vi et historisk vedtak. Etter avgivelse kunne vi skryte av at vi var det første nordiske landet som innfører et forbud mot ansiktsdekkende plagg i undervisningen. Det var i noen dager korrekt, men før helgen valgte Danmark å gå enda lenger og vedtok et totalt forbud mot ansiktsdekkende plagg i det offentlige rom. Det er et forslag Fremskrittspartiet støtter fullt og helt, og som vi skulle ønske var det som nå ligger på bordet. Vi har fremmet det ved flere anledninger tidligere, men ingen andre partier ønsker å støtte det. For å svare på spørsmål fra Marit Arnstad om Fremskrittspartiets stemmegivning: Vi har valgt å bruke vår posisjon i regjering, se hvilket mulighetsrom vi har i det politiske landskapet, og vi har gått sammen med våre regjeringskolleger og fått på plass et forbud som gjelder i undervisningssituasjoner, som sikrer at ansiktene til elever, studenter og lærere skal være fullt synlige i barnehager, på skoler, universiteter og høyskoler, og også på introduksjonsprogram for nyankomne flyktninger. Det vil være problematisk å inkludere campus og friminutt. Representanten Arnstad sa selv at å håndheve dette vil være problematisk. Derfor vedtar vi det vi gjør i dag, med Senterpartiets stemmer, fordi vi mener at en ytterligere innskrenkning må bli totalforbud, som er vår primærpolitikk, men som vi dessverre står helt alene om. Med dagens vedtak trekker vi norsk politikk et betydelig steg i vår retning. Sist gang Fremskrittspartiet tok opp dette temaet, i forrige periode, var f.eks. representanten Eirik Sivertsen i Arbeiderpartiet tydelig på at man ikke ønsket et forbud. Dette var samme linje Arbeiderpartiet lå på både i 2010 og 2013, da representanten Bøhler med flere var tydelige på at et forbud ikke var veien å gå, men at man måtte samarbeide med de miljøene hvor dette var aktuelt, en måtte drive med forebyggende tiltak, og det måtte bekjempes gjennom likestillingsutvikling. I Fremskrittspartiet er vi opptatt av at vi skal kunne se ansiktene til dem vi kommuniserer med. Bruk av burka og nikab ødelegger denne kommunikasjonen og samspillet mellom mennesker, og det utfordrer sentrale norske verdier som frihet, likestilling og likeverd. Plaggene har en kvinneundertrykkende profil, som hindrer integrering og byr på utfordringer når det gjelder deltakelse i utdanning, arbeidsliv og samfunnsliv. Representanten Christian Tybring-Gjedde sa fra denne talerstolen i 2010 at «forbud mot niqab og burka kommer til å komme i hele Europa. Det kommer til å komme i Norge også – ikke i dag, ikke med dette stortingsflertallet, men enkelte av disse partiene kommer til å forandre mening.» Fremskrittspartiet har tapt kampen om totalforbud ved flere anledninger tidligere, men Tybring-Gjedde hadde rett i at partiene endrer sine meninger. I dag vinner vi ett slag, og debatten kommer ikke til å være over med dette. Jeg føler meg trygg på at vi kommer til å ha denne debatten senere, og da kommer det til å gjelde totalforbud i det offentlige rom.
Masud Gharahkhani (Arbeiderpartiet), 2018-06-05:
Representanten Bøhler har på en utmerket måte lagt fram Arbeiderpartiets synspunkt i denne saken. Men det som gjør Norge til et fantastisk land, er verdiene frihet, demokrati og likestilling, og heldekkende ansiktsplagg som nikab og burka er det motsatte av frihet, demokrati og likestilling. Personlig mener jeg at noen av de mest kvinnefiendtlige plaggene som finnes, er nettopp burka og nikab. Ingen kan argumentere med at dette er religiøst eller kulturelt. Det er en ukultur vi ikke ønsker i Norge. At kvinner skal pakke seg inn, er et kvinnesyn vi ikke skal la slå rot i Norge. Norge er ikke verdens beste land å bo i på grunn av oljen eller fisken, men på grunn av menneskene, også damene. Det er likestillingskampen som er ført i denne salen og i det norske samfunnet over tid, som gjør Norge til et av verdens beste land å bo i – og bor du i Norge, må du også bli en del av Norge. Så handler dette forslaget i dag om noe vesentlig, at mennesker skal kunne se hverandre, at man skal kunne kommunisere sammen i undervisningssituasjoner, men også i undervisningshverdagen. Arbeiderpartiet er tydelig på at i norske skoler og barnehager skal vi ikke ha slike plagg. Arbeiderpartiet er tydelig på at ved norske høyskoler og universiteter skal vi ikke ha slike plagg. Forbudet skal gjelde hele skoleområdet. Det er trist at høyresiden og spesielt Fremskrittspartiet svikter her og ikke sikrer et klart vedtak fra dette storting om et forbud mot burka og nikab ved norske undervisningsinstitusjoner og i hele utdannings- og skoleområdet – et kraftig signal om hva vi mener om slike kvinnefiendtlige plagg i Norge, og at vi ikke ønsker at det skal være en del av det norske samfunnet.
Jon Engen-Helgheim (Fremskrittspartiet), 2018-06-05:
På felt etter felt har vi i det siste sett at Fremskrittspartiets tidligere standpunkter mer og mer får gjennomslag i Stortinget. Det er gledelig, men det er fortsatt synd å se at det må gå så lang tid fra vi legger fram gode forslag, til flertallet begynner å se nøye på det. Vi blir avvist gang på gang for å ha uærlige og uredelige holdninger når vi foreslår noe. Når andre kommer etter og foreslår det samme, er det plutselig redelige og gode holdninger som ligger bak. Det som jeg er mest overrasket over i denne debatten, er at flere representanter har tatt til orde for «friheten» til å gå med ansiktsdekkende plagg. Man ser på det som en frihet. Ansiktsdekkende plagg som burka og nikab har ingenting med frihet å gjøre. Det symboliserer tvang. Det symboliserer kvinneundertrykking. Det symboliserer sosial kontroll, som vi ikke ønsker. Da synes jeg det er rart at flere representanter fortsatt tar til orde for at mennesker skal kunne gå med dette. Men det er gledelig at f.eks. Arbeiderpartiet har kommet etter. De har skjønt det Fremskrittspartiet har skjønt i mange år, og sier det samme som oss. Dette har heller ikke noe med lik rett til utdanning å gjøre. Alle har lik rett til utdanning i Norge, og det skal man fortsatt ha. Men det følger også en del plikter med de rettighetene man har i Norge, og det er å forholde seg til retningslinjer som blir satt. Dette er retningslinjer som man plikter å forholde seg til for å få rettighetene sine. Nå er det bare snakk om noen minimale forskjeller mellom det som Arbeiderpartiet foreslår, og det som Fremskrittspartiet har fått til gjennom de avtalene vi har i regjering. Det er helt uproblematisk for et parti å egentlig ønske å gå lenger, men også å innrømme at det ikke er mulig å få flertall for sine primære ønsker i regjering nå. Men når man først har landet på det som hele flertallet, bortsett fra Fremskrittspartiet, har landet på, at man må ha noen avgrensninger, så måtte det bli sånn på grunn av praktiske utfordringer med å håndheve dette. Da ble det sånn at man ikke kunne gi et totalforbud i skolen. Man burde selvsagt bare vedtatt et totalforbud i det offentlige rom, sånn som Danmark nå har gjort. Da ville man ikke hatt det problemet at man må følge etter folk. Man må vurdere når man kan ha det på, og når man kan ta det av. Hvis man var ærlig om, som Arbeiderpartiets representanter også har sagt, at dette er et kvinneundertrykkende plagg, som vi ikke vil ha i Norge, burde man ha fulgt opp Fremskrittspartiets forslag fullt ut og stemt for et totalforbud. Men det kommer til å komme.
Anders Riise (Høyre), 2018-06-05:
Denne saka har mange venta på skulle kome og få si avklaring. Innstillinga er også i tråd med Jeløya-erklæringa, som regjeringa har lagt fram tidlegare. Skular, barnehagar og utdanningsinstitusjonar har handtert dette i ein krevjande kvardag utan eit klart regelverk. Det har ikkje gagna verken barna, elevane eller studentane, ei heller institusjonane og dei tilsette, som skal formidle læring og undervisning. Og det er læring og undervisning denne debatten handlar om, sjølv om det av og til kan sjå ut som om enkelte vil dra han endå lenger. God læring skjer i opne og inkluderande miljø basert på tillit, god kommunikasjon og samhandling. Eg trur at forbodet som vert vedteke her i dag, vil vere ein bidragsytar for å skape nettopp slike gode miljø. Ansiktsdekkjande plagg er eit hinder for det. Fleirtalsframlegget bidreg også til å vareta fridomen til den enkelte, samtidig som det tek omsyn til eit ope og godt læringsmiljø. Forslaget frå Arbeidarpartiet går endå lenger og inneber eit nasjonalt forbod som skal gjelde også i situasjonar som ikkje dreier seg om undervisning og læring. Dette kan og vil verke mot si hensikt, og ein bevegar seg då over i ein debatt som fleire politikarer frå Framstegspartiet har reist her i dag: totalforbod-debatten. Vi bevegar oss då eit stykke vidare. Denne saka dreier seg om undervisningssituasjonar og læringssituasjonar. Endå meir spesielt vert det når ein trekkjer inn barnehagar og konstruerer eit problem som ikkje eksisterer i dag. Då vert det symbolpolitikk og ikkje ei god sak, slik eg ser det. Eg vil difor rose regjeringa og komiteen, som har gjort eit godt arbeid og lagt fram ei tilråding som er heilt i tråd med det som fleirtalet av høyringssvara seier om korleis denne saka bør handterast.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-06-05:
Jeg forstår at dette er en debatt som engasjerer, og særlig at det engasjerer Fremskrittspartiet. Nå har de snart hatt dobbelt så mange innlegg i denne saken som i hele saken vi diskuterte i forrige uke om bemanningsnorm i barnehage. Det er litt krevende å diskutere med tre ulike regjeringspartier med tre ulike innganger og syn på temaet. Det er for så vidt interessant å følge med på diskusjonen regjeringspartiene imellom om et totalforbud mot nikab og burka i det offentlige rom, men selv om vi forstår at det er et spenn i meningene mellom regjeringspartiene i denne saken, fra Venstre til Fremskrittspartiet, forholder vi oss til at regjeringa har diskutert seg fram til enighet og funnet en avgrensning som de mener er riktig, og det er bra. Arbeiderpartiet har et eget forslag fordi vi mener det er riktig å gå lenger. Det regjeringa sendte på høring, er jo ikke det samme som flertallet vedtar i dag. Arbeiderpartiet mener at et forbud som gjelder kun i klasserom eller i undervisning i skolen og høyere utdanning, er mer uklart og vanskeligere å håndheve. For hva er undervisning og læring andre steder enn i klasserom – i korridorer og på uteområder? Og hva vil et forbud på én del av skolens område og ikke andre ha å si for kommunikasjonen mellom elever og lærere? Dette er spørsmålsstillinger som gjør at Arbeiderpartiet lander der vi lander i saken, også når det gjelder innenfor høyere utdanning. Jeg må kommentere det at statsråden sier at kommunene står fritt til å gå lenger. Fremskrittspartiet varsler at de vil ta saken videre til kommunene, der de vil følge opp lokalt at det kan lages regler for uteområder for skoler, som da også gjelder skolevei og skolens områder – gå lenger enn det Stortinget gjør i dag. Men da er man jo tilbake til det gamle, at det skal være opp til den enkelte rektor, det enkelte kommunestyre, mens hele årsaken til at denne saken kom opp, var at man ønsket nasjonale regler, klare nasjonale føringer som skulle bidra til mindre konflikt lokalt om denne typen spørsmål. Motsetningen mellom i dag å slå fast hva som skal være nasjonale retningslinjer, og samtidig oppfordre til at man skal ta opp diskusjonen lokalt og gå lenger, bidrar ikke til ro i kommunene. Jeg mener det er en fordel å ta slike debatter med litt is i magen. Nå varsler altså Fremskrittspartiets komitéleder at han regner med at diskusjonen kommer igjen, da om et forbud i det offentlige rom. Representanten Engen-Helgheim varslet det samme. Da kan man stille spørsmålet om vi har en regjering som har ett standpunkt. Alle diskusjoner om hvor avgrensninger skal gå i skoler og høyere utdanning, er viktige, men de fordufter jo når Fremskrittspartiet her tar til orde for et forbud i det offentlige rom. Arbeiderpartiet har et avklart standpunkt: ikke nikab eller burka i barnehage, skole eller høyere utdanning. Det er ikke vi, men regjeringspartiene og Fremskrittspartiet som må avklare hvorfor et forbud kan gjelde i klasserom og ikke på skolens uteområder, men likevel tar opp diskusjonen om et totalforbud i det offentlige rom.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2018-06-05:
Jeg vil takke komiteen for et godt og konstruktivt arbeid. Vi sørger i dag for en løsning for videre dialog og samarbeid slik at barne- og ungdomsorganisasjoner får tilgang til skoler og andre offentlige bygg lokalt. Forskjellsbehandling ved utlån må vi forsøke å unngå, slik at det ikke går ut over barn og unges engasjement og mulighet for å engasjere seg. Barn og ungdom som engasjerer seg, har en iboende verdi for utviklingen av morgendagens Norge. Kommende generasjoner må også få muligheten til å se verdien av å stå opp for det de tror på. Det er vårt felles ansvar å holde demokratiet i live, med folk som deltar og involverer seg. Komiteen avholdt høring 3. mai, og jeg vil takke alle organisasjonene som møtte til høringen. Det gjorde inntrykk å høre om erfaringene de ulike har gjort seg. Det ble fremmet sterke ønsker om å vedta retningslinjer for kommunene og skolene. Komiteen har avgitt sin innstilling med en annen utgang, og Stortinget lander denne saken i dag. Jeg vil oppfordre barne- og ungdomsorganisasjonene til å holde oss orientert om hvorvidt det blir en bedring. Jeg vil understreke at komiteen ser alvorlig på innspillene som har kommet. Engasjementet som vokser fram i organisasjonslivet, og som jeg selv har hatt stor glede av, skal ikke bli hemmet av manglende velvilje lokalt. Innspillet fra KS i høringen veier tungt for nettopp å ivareta lokaldemokratiet og lokale vurderinger. Det skal ikke være nødvendig for barne- og ungdomsorganisasjoner å gå til Stortinget og stortingspolitikere for å endre vilkårene for lån av skoler og andre offentlige bygg. Her må veien til lokalpolitikerne være kort. Alle bør spisse ørene og være lydhøre. Jeg håper både KS og lokalpolitikerne tar denne saken og vår innstilling som en klar oppfordring om å bedre forholdene barne- og ungdomsorganisasjoner møter landet over. Kommunene skal ha et fortrinn og myndighet når det gjelder å kjenne lokalt organisasjonsliv og frivillighet og lokale forhold. Det er viktig at også landsomfattende organisasjoner får en mulighet til lokal aktivitet. Ved uenighet eller tvil er dialog løsningen: Hva gjør at lokaler ikke kan bli lånt ut? Hvilke alternativer finnes? Komiteen ønsker en aktiv samfunnsdebatt med et levende folkestyre i alle aldersgrupper i alle kommuner. I dag ber Stortinget regjeringen gå i dialog med KS og Landsrådet for Norges barne- og ungdomsorganisasjoner med sikte på å sikre barne- og ungdomsorganisasjoners tilgang til skoler og andre offentlige bygninger lokalt og unngå at skoleeiere bidrar til usaklig forskjellsbehandling ved utlån. Komiteens innstilling er at forholdene for barne- og ungdomsorganisasjonene skal bli bedre. Jeg vil takke forslagsstillerne for å løfte saken. Det har vært et stort engasjement. Nå håper komiteen at dialog vil bidra til å bedre situasjonen.
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2018-06-05:
Jeg vil takke både forslagsstillerne og saksordføreren for godt arbeid. Det er bra at vi i dag har en samlet komité bak innstillinga. Dette har vært en sak som har engasjert, og komiteen har hatt og fått bred kontakt med et bredt spekter av ulike organisasjoner, som også høringen viste. Dette er en sak som betyr mye for mange av de viktige barne- og ungdomsorganisasjonene rundt omkring i hele landet. Jeg vil spesielt trekke fram den jobben som LNU har gjort for å løfte fram denne problemstillingen, og ikke minst vise hvor store forskjeller det har vært mellom organisasjoner og mellom kommuner. For Arbeiderpartiet har det vært viktig at barne- og ungdomsorganisasjoner og frivillige organisasjoner skal ha gratis bruk av offentlige lokaler der det er mulig. Når vi fra Stortinget ikke kan pålegge kommunene dette, synes vi også det er en god løsning at KS, LNU og regjeringa skal gå i en dialog der målet er å få på plass noen retningslinjer eller en endret praksis. Det er en god konklusjon, der Stortinget forventer at dette betyr en endring og bedring i praksisen. Stortingets konklusjon i dag er altså å igangsette et arbeid og fortsette en videre dialog. På tross av dette har jeg merket meg at enkeltpartier, altså Kristelig Folkeparti, har vært litt ivrige, for før arbeidet har startet, ser jeg at enkeltrepresentanter har dristet seg til å konkludere på utfallet av denne dialogen og dette arbeidet i media. Det vil jeg bare understreke at vi synes er litt uheldig. Stortinget bør ikke legge forventninger rettet mot en gruppe av organisasjoner til grunn før dialogen og arbeidet i det hele tatt har startet. Vi må ha tillit til at det arbeidet som nå settes i gang, foregår på en god og rettferdig måte som inkluderer alle. Uansett, dette er en gladsak som forhåpentligvis vil gjøre det lettere i framtidan å drive frivillig barne- og ungdomsarbeid i hele landet.