Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2010-11-30:
Etter Sovjetunionens sammenbrudd er det avdekket betydelige konsentrasjoner av sivile så vel som militære nukleære installasjoner og radioaktive kilder i Nordvest-Russland. Dette utgjør en risiko for radioaktiv forurensning også i Norge dersom ulykker skulle oppstå. Men allerede i sovjettiden ble man på norsk side oppmerksom på denne trusselen. Det ble innledet et samarbeid i 1988, da det ble undertegnet en miljøavtale og opprettet en norsk-sovjetisk miljøvernkommisjon. Dette samarbeidet ble fornyet og videreført mellom Norge og Russland i 1992, og ytterligere forsterket i 1998 med en avtale om samarbeid om atomsikkerhet. Fra 1995 til 2009 har norske myndigheter bidratt med om lag 1,5 mrd. kr til atomsikkerhetsarbeidet i Nordvest-Russland. Målet for dette arbeidet har vært å bidra til å redusere risikoen for ulykker og forurensning fra de nukleære installasjonene i dette området, som ligger så godt som i vårt nabolag. Jeg har selv hatt anledning til å besøke de fleste prosjektene Norge har bidratt i. Noen av prosjektene har jeg sågar besøkt flere ganger. Lageret med brukt kjernebrensel i Andrejevbukta var etter mitt skjønn fullstendig uforsvarlig. Norske bidrag har nok avhjulpet situasjonen noe, men det er fortsatt en lang vei å gå før situasjonen der er tilfredsstillende. Jeg har også hatt gleden av å besøke det norskfinansierte anlegget utenfor Murmansk som etter planen skulle behandle lavradioaktivt avfall. Forbedringen av sikkerheten ved Kola kjernekraftverk må vel sies å ha vært et prosjekt der norsk innsats har hatt stor betydning, selv om enkelte hevder at det kun har bidratt til å forlenge kjernekraftverkets levetid. Det kan godt være at dette er riktig, men det er også mulig, eller rettere sagt svært sannsynlig, at russerne hadde forlenget levetiden på kraftverket uten at sikkerheten var blitt forbedret. Norge har bidratt til bl.a. nødstrøm til dette anlegget for å sikre reaktorkjøling i krisesituasjoner, og vi har også bidratt med å bygge en brann- og redningsstasjon ved kraftverket. Jeg har også hatt gleden av å besøke verdens største skipsverft, Severodvinsk utenfor Arkhangelsk, og sett opphugging av atomubåter finansiert med norske kroner og amerikanske dollar. Riksrevisjonen har nå foretatt en undersøkelse som har hatt som mål å vurdere norske og russiske myndigheters arbeid med å beskytte befolkningen og miljøet mot radioaktiv stråling og forurensning. Undersøkelsene er gjennomført som en parallell revisjon med den russiske riksrevisjonen. Jeg registrerer at også Riksrevisjonen påpeker at det fortsatt gjenstår en del utfordringer, bl.a. med hensyn til framtidig lagring av radioaktivt avfall. Det er også verdt å merke seg at det er fortsatt er en betydelig korrupsjonsrisiko i Russland, og det er viktig at de som arbeider med disse prosjektene, er seg dette bevisst. Riksrevisjonen stiller også spørsmål om de etablerte norsk-russiske samarbeidsorganene og praktiseringen av de bilaterale avtalene på en betryggende måte møter de utfordringer man står overfor med hensyn til overvåkning og varsling. Det er også en utfordring for miljøovervåkningssamarbeidet at berørte norske myndigheter ikke har hatt adgang til noen av de viktigste områder og anlegg på russisk side for å kunne gjennomføre felles miljøundersøkelser. Riksrevisjonens undersøkelse viser også at det i begrenset grad er blitt gjennomført konkrete tiltak for overvåkning av miljøet, bl.a. er kjente radioaktive kilder i liten grad blitt overvåket. Vi slutter oss også til Riksrevisjonens vurdering, at det er viktig at de planlagte felles toktene ikke begrenses bare til tidligere undersøkte områder, men omfatter alle kilder til radioaktiv forurensning. Til slutt vil jeg understreke nødvendigheten av å ha meget streng kontroll med bruk av midler til de ulike prosjektene, at prosjektene følges nøye opp og at man er oppmerksom på faren for dobbeltfinansiering av prosjekter og forsøker å unngå dette. Jeg forutsetter derfor at dette følges nøye opp av regjeringen.