Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2009-12-07:
Energi i ulike former har gjort Norge til et rikt og velstående land. Teknologien som er blitt brukt i mange sammenhenger, med energiutvinning og -bruk, har gjort oss til et teknologisk framstående land. I budsjettet nå er det viktig at vi har en politikk der vi greier å videreutvikle dette i best mulig grad – både i form av vannkraft, olje og gass og også når det gjelder andre nye fornybare energikilder – og ta hensyn til de ulike utfordringene vi står overfor. Det er også viktig å legge til rette for at vi kan videreutvikle vår industri for eksport av metall, for å nevne det mest framtredende. I foregående innlegg hørte vi altså litt om hvordan regjeringspartiene hevder at de opplever dette. Det å ha en helhetlig tilnærming og det å ha en melding er mest for byråkratiets del, det er papirarbeid. Men det er blitt lagt fram utallige stortingsmeldinger i andre komiteer i de fire årene som har gått, og da er det altså kjempesatsing man snakker om. Når det gjelder en museumsmelding, er det snakk om å ha visjoner og horisont for det man driver med, mens det å ha en energimelding, en olje- og gassmelding – har altså i fire år ikke vært noe annet enn byråkrati. Jeg er veldig glad for at tonen nå er blitt litt annerledes, i hvert fall fra statsrådene, og så håper jeg også de i salen her fra de samme partiene følger opp på samme måten. Fra Arbeiderpartiet fikk vi høre at denne regjeringen har mye mer handling og mye mindre prat enn foregående regjering. Nå har ikke jeg noen stor ære i foregående regjering – Bondevik II-regjeringen – heller. Men når det er snakk om handling: Intern krangling er ikke det samme som handling. Man snakker om at Petoro er blitt styrket. Petoro sier at de følger opp færre felt nå enn før. Det er ikke det samme. Det er mulig det er handling, men det er handling i negativ retning. Det er snakk om at man gir industrien mulighet til å leie kraftverk i 15 år, og at man ser på det som et skritt framover, mens det er en innskjerping i forhold til det som industrien hadde. Det blir altså en helt urealistisk debatt hvis man bare slenger ut slike ting i denne sal uten å se på historikken. Er det et skritt framover eller et skritt bakover når noe endres i forhold til slik som det var? Når jeg hører dette, blir det som å skryte av fine mål i en kamp som man taper 5–0. Man kan godt bli imponert av motstanderen, men man kan ikke late som om det er ens egne mål når man har tapt. Det som er viktig, er å diskutere hvilke vedtak vi må gjøre for at framtiden vår skal være like lys som historien vi kan vise til. Det store bildet som vi må ta inn over oss, er at vi er en del av verden, på energifronten, på miljø- og klimafronten. IEAs bilde er veldig tydelig: Verden vil trenge mer energi, verden vil trenge betydelig med fornybar energi – opp 100 pst. i forhold til 2005 de neste 25 år – verden vil måtte doble forbruket av kjernekraft, og verden vil faktisk øke forbruket av gass med 17 pst. og forbruket av olje med 4–5 pst. for å kunne redusere de totale CO2-utslippene som følge av at man slutter å bruke kull. Så skal man også ha veldig mye energieffektivisering, CO2-rensing, oppe i dette. Men det gir altså Norge store muligheter, for vi er ledende på en del av disse områdene: i forhold til å ha ressurser, i forhold til å ha en bransje, kapital, og til å utvinne disse. Vi har en vannkraftsektor som er veldig bra, og også når det gjelder petroleum, olje og gass, er det veldig bra. Vi kunne vært bedre på andre områder, men vi må ikke tro at vi står alene om dette. Grunnen til at vi kan ha en god bransje innenfor vannkraft og innenfor petroleum, er at de ressursene ikke er jevnt fordelt over hele verden. Når vi nå begynner å snakke om vindmøller, bioenergi og jordvarme, så er det ressurser der konkurranseforholdet er helt annerledes. Vi sitter ikke lenger som ett av få land som har store ressurser på dette. Alle verdens land har tilgang til vind og til jordvarme. Der har vi ikke den samme tiden til å utvikle teknologier. Vi kan ikke ha hvileskjær når det gjelder forskning og utvikling, for da vil andre land gå forbi oss. Jeg tror alle som leser de internasjonale energitidskriftene, ser at Norge ikke er så verdensledende på de nye områdene som det vi tror. Da jeg besøkte Washington D.C. og traff Norges ambassadør der, hadde han den dagen i april vært på en EU-konferanse om CO2-rensing. Han sa det var Norge selv som måtte dra opp vårt prosjekt på Mongstad for at man i det hele tatt skulle bli nevnt. Alle land må fokusere på det de holder på med, alle de store landene. EU, Sør-Korea, Kina og USA jobber med å utvikle denne teknologien. Da blir ikke dette nødvendigvis en samling rundt leirbålet der alle sitter og klapper hverandre på ryggen. Nei, alle ønsker å sørge for å bli ledende og tjene penger på dette. Da må vi få en helt annen handling enn å snakke om at en styrker Petoro, når Petoro selv må redusere antall felt de kan fylle. Det vi må forstå, er at dette også handler om hvordan man kan stimulere næringslivet til å gjøre de investeringene som trengs. Fra myndighetenes side snakker man om forutsigbarhet, langsiktighet og helhet. Da er det nok bare å se tilbake på de debattene som har vært de siste månedene om biodieselsaken. Er det langsiktig? Er det helhetlig? Er det forutsigbart? Da forstår man godt hvorfor mange i næringslivet faktisk går ut på NRK og sier at de ikke våger å investere mer i Norge. Tilliten til myndighetene er borte. Det er ikke rart at Statkraft og Statoil investerer i fornybar energi i utlandet og ikke i Norge. Så skal man ikke vri den debatten og si at det er flott at man investerer i utlandet. Selvsagt er det flott! Problemet er bare at når vi har så store ressurser og potensial i Norge og likevel ikke investerer her og tar kapitalen ut, da er det politikken som det er noe galt med – ikke ressursknappheten, ikke patriotismen. Jeg tror at Norge må satse både på fornybar energi og på petroleum. I et klimaperspektiv er det ikke snakk om et enten–eller, men både–og. Det er ingen som må være i tvil om at det er fornybar energi som må være det langsiktige suksessmålet vårt, men at petroleum er et nødvendig virkemiddel, en nødvendig energiressurs, i en overgangsfase i mange tiår. Når vi altså har sett at det på disse to områdene stadig er endringer, både i mål og virkemidler, og ikke minst at de ikke henger sammen, er ikke det et veldig godt utgangspunkt for den kampen som vi må ta, og som en må stå i spissen for politisk. Jeg nevnte småkraft, bio og vind. Jeg er veldig glad for at Regjeringen har varslet en melding om fornybar energi. Jeg skulle bare ønske det var en melding om energi, der en kunne ha fått helheten, fått inn alt det andre som ikke bare er fornybar energi, og sett det i sammenheng med energisparing, nett, myndighetsorgan osv. Det som gjør meg bekymret, ligger vel i at det ble fremmet en stortingsmelding om fornybar energi i 2006. Hvis jeg ikke husker feil, innkalte til og med daværende statsråd Odd Roger Enoksen i hast til en pressekonferanse en søndag ettermiddag, fordi dette var så viktig. Meldingen, på fire sider, gjaldt knapt ett år før alle virkemidlene ble skrinlagt. Derfor er det så viktig at vi får en grundig gjennomgang av dette, får en bredde på det. Jeg skal la tvilen komme statsråd Riis-Johansen til gode denne gang og håper at det blir mer omfattende. Man må også involvere Stortinget på et mye tidligere tidspunkt. Jeg ønsker at Regjeringen orienterer Stortinget om det arbeidet som også skjer med EØS angående fornybardirektivet. Det jeg frykter, er at Regjeringen nok en gang kommer til å krangle internt om hvilke virkemidler man skal ha, og ikke ha, og så kommer en på hælen. Vi vet veldig godt at SV er imot mesteparten av vannkraften. Arbeiderpartiet reagerer med en gang en skal bruke penger på vindkraft. Senterpartiet har sine venner i bioenergibransjen. Men selv der sliter mange av aktørene, når alt kommer til alt. Ut fra iallfall Fremskrittspartiets syn må en bedre tilnærming være å ha teknologinøytralitet, ha langsiktighet, la bransjen sørge for at en får de beste prosjektene først, slik at vi gjennom NVE rydder bort de dårlige miljøprosjektene. Så må en våge å akseptere at noen i bransjen skal tjene penger. Det må ikke være slik at med en gang noen i vannkraftsektoren tjener penger, så skal SV ha opp skattene, og at Senterpartiet tar seieren etter at budsjettet er ferdigbehandlet, ved at en klarer å få dem ned på det nivået de var til å begynne med. Begge har dermed fått sin seier. SV fikk skattene opp. Senterpartiet fikk skattene ned igjen. Men man står på stedet hvil. Det eneste man i realiteten har fått til, er en dårligere forutsigbarhet. Energisparing må man også se på i denne sammenheng. For meg er det rart at Regjeringen selv sier at energisparing er det viktigste og mest kostnadseffektive, samtidig som man altså har veldig ulik gradering av hvor mye støtte man skal få. Det betyr jo bare at Regjeringen bruker veldig mye penger på enkelte marginale fornybare teknologier, som man kunne ha fått langt større nytte av dersom man hadde tatt dem i bruk i industrien og i husholdningen. Derfor bør en ha en helhetlig tilnærming også til energieffektivisering. Det er ganske spesielt at Norge står som eneste land i EØS-området uten en energispareplan. Vi må også se på nettpolitikken. Jeg må spørre meg om hva i alle dager Regjeringen driver med, når de to viktigste sakene nå blir at en skal ha én nettleie i hele landet – jeg er sikker på at statsråden selv vet at det vil skape store problemer i forhold til inntektsreguleringen for nettselskapene – og at man har bemanningsnormen som en av de store sakene. Jeg er fullstendig klar over at Regjeringen har lagt fram en nettproposisjon der man tok for seg mange temaer, spesielt status quo. Men hvor var saken om inntektsregulering? Alle nettselskapene sier at det er den store saken for å kunne bygge ut nett for å koble opp den fornybare energien. Opposisjonen ber om at det nedsettes et ekspertutvalg i forbindelse med de teknologier som finnes – da snakker vi om sentralnettet – slik at man skal kunne ta den debatten et skritt videre, om ikke annet. Vi ser i veldig mange sammenhenger, spesielt i valgkampen, at de aller fleste politikere, nesten uansett parti, er ute og sier at vi må kable, samtidig som de selvsagt skal bygge den fornybare energien. Alle vet at vi sannsynligvis ikke har råd til den kablingen. Hvis vi får et ekspertutvalg, kan det være med på å sette standarden for hvordan den politiske debatten skal være ved at vi faktisk får litt mer enn to streker under svaret for hvor mye ting koster. Det er veldig lett i dag å komme med påstander om at vi har så god boreteknologi i Nordsjøen at en kan bore for disse kablene billigere enn å trekke dem i luftspenn. Det tror ikke jeg på. Men jeg tror nok at verden i dag er annerledes enn den var i 1991. Snakker man med folk i kraftbransjen og spør dem om hvilke nye signaler som egentlig har kommet når det gjelder høyspent og kabling versus luftspenn, vil de si at det siden 1991 ikke har kommet noen særlig nye signaler. Alle regjeringer har sagt at de vil følge dette nøye, men noen nye konkrete politiske signaler er det veldig få som egentlig har hørt om. Derfor er det viktig at vi får formalisert denne debatten litt, tar den inne i stortingssalen, framfor bare å ha den i media. Jeg må også stille meg spørsmålet: Hva vil vi med Statnett? I stedet for å bidra med mer kapital, girer en opp egenkapitalandelen i selskapet. En belåner altså selskapet høyere og høyere. Fremskrittspartiet har fremmet forslag om at en burde ta en gjennomgang av egenkapitalsituasjonen i Statnett. Det burde ha vært gjort av mange grunner. Jeg skal ikke gå videre inn på det. Dette var om fornybar energi og helheten rundt den. Når det gjelder petroleum, preges dessverre dette området også av mye rot. Ja, det har blitt gjennomført konsesjonsrunder. Ja, det har blitt gjennomført TFO-er. Det er ikke slik at alt stopper opp. Det er ikke opposisjonens kritikk. Problemet er forutsigbarheten og helheten. Når 20. runde ble utsatt med ett år, når TFO 2008 ble utsatt med tre måneder uten noen signal, når man har et spekter av SV-ere, senterpartifolk og arbeiderpartifolk som er over hele banen, som på en måte både tar posisjons- og opposisjonsrollen på dette politikkområdet, er ikke det med på å trygge bransjens behov for forutsigbarhet. Så kan en si sånn som enkelte i Arbeiderpartiet sa under debatten i forbindelse med interpellasjonen fra representanten Meling, at alle må vite at det ikke er enkeltrepresentantenes utsagn som betyr noe. Det er greit, men da bør de tie stille og la statsråden uttale seg på vegne av Regjeringen. For det verste vi kan ha, er en situasjon der alle ute mener noe, og ingen helt vet hva som blir vedtatt, og sånn har det vært nå. Det kommer heldigvis en petroleumsmelding, og da ønsker jeg at det overordnede signalet er at olje og gass er noe Norge skal drive med de neste ti årene. Ja, til og med SV er med, og skriver i budsjettinnstillingen at det er viktig med leteareal og slike ting, men alle vet at med en gang SV står på denne talerstolen, skal en prøve å gå i motsatt retning. Det må komme et signal fra Regjeringen om at olje og gass hører til framtiden også i Norge. Så skal jeg gjøre listen litt lengre enn det jeg fikk tid til i interpellasjonsdebatten, sånn at en skal forstå at det ikke bare er det det handler om. Det handler om areal og tilgang til nytt areal, ikke bare resirkulering av de samme gamle områdene 15 år på rad. Vi trenger teknologi. Petroleumsforskning må styrkes og videreutvikles, og staten må ta en større andel. Det handler om mangfold og konkurranse på sokkelen, både for å stimulere de små selskapene og å stimulere til økt utvinning fra eksisterende felt. Mye av dette vil en være enig om i prinsippet, men det å faktisk våge å ta en skattedebatt knyttet til de små feltene tror jeg ikke det er mange som vil være med på. Så gjelder det Petoro, som altså selv sier at de følger færre felt nøye. Det betyr at de har mindre mulighet til å være en så god aktør som de selv ønsker. Dette er ikke kritikk rettet mot Petoro, det er en kritikk rettet mot måten vi forvalter Petoro på. Så er det forutsigbarhet. Vi må kunne si at konsesjonsrundene skal skje f.eks. annethvert år. Tildelingen skal skje f.eks. i januar, med en søknadsfrist i oktober. Man vet hvordan man skal planlegge når TFO-en kommer til faste tidspunkt hvert år, og ikke litt tilfeldig. Så skal jeg ikke gå inn på Lofoten-området. Jeg er imidlertid skuffet over at Regjeringen har gitt de signalene de har gitt, men når en så hvordan Arbeiderpartiet oppførte seg i biodrivstoffsaken, og når en så hva slags utsagn som kom fra arbeiderpartifolk i interpellasjonsdebatten, er jeg ganske trygg på at Arbeiderpartiets oljefolk kommer til å overkjøre SV på dette området uten særlige problemer. Til slutt klima: Den politikken jeg nå har skissert, vil gjerne av enkelte oppfattes som at det er mye olje og gass og mye kraft, men alle vet at skal man få til kuttene på CO2, så er det olje og gass og fornybar energi som det må gjøres noe med – ifølge IEA – i tillegg til CO2-rensing og kjernekraft bl.a. Jeg er veldig glad for de signalene som kom fra statsråden i den debatten vi hadde forrige uke, og skal derfor ikke gå inn på det videre nå, bare opprettholde de utsagn vi da kom med. Jeg er glad for at det har blitt en virkelighetsorientering fra Regjeringen. Jeg tar herved opp forslagene fra Fremskrittspartiet og dem vi står sammen med andre om.(Under Ketil Solvik-Olsens innlegg falt hyllen på statsråd Terje Riis-Johansens plass i salen på gulvet.) (Under Ketil Solvik-Olsens innlegg falt hyllen på statsråd Terje Riis-Johansens plass i salen på gulvet.)