Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-02-23:
I forbindelse med Stortingets behandling av St.prp. nr. 58 for 1995-96 ble det fattet følgende vedtak: «Stortinget ber Regjeringen på en egnet måte legge fram for Stortinget en gjennomgang av utviklingsmulighetene i fiskeriindustrien, og de utfordringer fiskerinæringen står overfor.» Jeg har merket meg at komiteen også ønsker en gjennomgang av oppdrettsnæringen, der en trekker opp de langsiktige strategier. Jeg ser dette som en naturlig oppfølging i et kontinuerlig arbeid for å legge til rette for økt vekst og verdiskaping i hele fiskerinæringen, og vil komme tilbake til det etter hvert. Fiskerinæringens utfordring er å være en framtidsrettet næring som bidrar til trygghet for arbeidsplasser, og for fiskerisamfunnene. Næringen er alt vokst til en av våre største eksportnæringer, og har en viktig plass i norsk økonomi. Framskaffelse av kunnskap gjennom FoU-aktivitet er en avgjørende forutsetning for å utløse potensialet for økt verdiskaping på en bærekraftig måte. De siste års vekst i fiskerinæringen er bl.a. oppnådd gjennom forsknings- og utviklingsinnsats, som har økt produktiviteten år for år. En framtidsrettet satsing på dette feltet forutsetter en forskningsbasert forvaltning av ressursene og satsing på høyteknologi innen en rekke sentrale felt. En forbedring i de handelspolitiske rammebetingelsene fiskerinæringen er underlagt, kan gi en betydelig økning i sysselsetting og verdiskaping. En hovedutfordring i denne sammenheng blir å forvalte markedene for fisk og fiskeprodukter på en god måte. Prioriterte områder innenfor marin forskning og utvikling er derfor forskning rettet mot produkt- og prosessutvikling, bedre totalutnyttelse av råstoffet og utvikling av markedskunnskap. I debatten har det vært reist spørsmål knyttet til de forestående forhandlinger i WTO. Jeg kan forsikre at Regjeringen legger opp til at det skal bli brede forhandlinger, slik at fiskerinæringen og den industridelen den representerer, kan bli en del av forhandlingene. Det samme vil vi legge opp til når det gjelder å se på hva vi kan få til av endringer innenfor EØS-avtalen med hensyn til tollregimene i EU. Jeg er glad for at komiteen deler vår oppfatning av at forskning er en sentral faktor for å utvikle næringen videre, og også støtter forslaget om innføring av en FoU-avgift i fiskeri- og havbruksnæringen. Fiskerinæringen er likevel basert på høsting av begrensede, men fornybare ressurser. Det understreker viktigheten av å forvalte ressursene i havet, slik at det gir forutsigbarhet og optimal avkastning. Sentralt i dette er en næringskjedebasert beskatningsstrategi. Den sterke og uventede nedturen for torskebestanden i Barentshavet understreker imidlertid nødvendigheten av en høy innsats i ressursforskningen og dessuten internasjonalt samarbeid om reguleringer og kontroll med fisket. Det viser også at metoder og modeller må utvikles på grunnlag av ny kunnskap. Dessverre er det slik at den nedturen vi ser for torskebestanden, kan indikere at vi på hele 1990-tallet har hatt en feil strategi når det gjelder beskatningen av denne bestanden. En av de virkelig store utfordringene for fiskerinæringen i framtiden er å sikre rekruttering av kompetent arbeidskraft. Reform 94 har endret rekrutteringsmønsteret, spesielt i forhold til fiskerinæringen, ved at 93 pst. av elevene tar videregående utdanning direkte etter grunnskolen. Fiskerinæringen må derfor markedsføre seg overfor ungdom på en helt annen måte enn før, og næringen må ta aktiv del i opplæring og rekruttering. Grunnskolens læremateriell må gjenspeile betydningen av fiskeri- og havbruksnæringen. La meg også tilføye at fiskeriministeren og kirke-, utdannings- og forskningsministeren allerede har lagt opp til et samarbeid i forbindelse med en melding til Stortinget, hvor vi skal skissere tiltak når det gjelder videregående utdanning som kan legge bedre til rette for rekruttering og fiskeriutdanning. Fiskeridepartementet vil særskilt satse på rekruttering og kompetanseheving til næringen gjennom Fiskerinæringens felles kompetansestyre og Fiskerinæringens kvinneutvalg. Det er også lagt vekt på et tett samarbeid mellom SNDs satsing på kompetanse og de nevnte koordineringsorganer i næringen. Rekrutteringen til fiskerinæringen er likevel til slutt avhengig av at næringen sjøl er lønnsom. I tillegg må man kunne tilby gode og ordnede arbeidsforhold og et godt arbeidsmiljø, ikke minst for å kunne holde på folk over tid. Regjeringen vil videreføre arbeidet med internasjonale forvaltningsregimer som tetter smutthullene og sikrer oss mot ukontrollert beskatning i internasjonalt farvann. Det er oppnådd mye på dette området, og for meg er det viktig at vår nasjonale forvaltning ikke sår tvil om vår holdning i dette spørsmålet. Når det gjelder vår egen fiskeflåte, vil vi måtte foreta en løpende vurdering av hvilke former for adgangsbegrensning som vil være mest hensiktsmessig i fremtiden. Regjeringen vil legge til rette for et best mulig driftsgrunnlag ved å tilpasse kapasiteten i flåten slik at de minste fartøyene kan tilpasse sitt fiske til de lokale forhold. Jeg har merket meg komiteens merknader til disse spørsmål. Vi vil nå gjøre ferdig et høringsforslag om konsesjonsordning for fartøy over 28 m som fisker med konvensjonelle redskap, den gruppen som litt upresist gjerne omtales som banklineflåten, og som i flere år har vært skilt ut som en egen gruppe i reguleringssammenheng. Deretter vil vi, som komiteen har bedt om, gå videre for å se på hva som kan gjøres for å finne hensiktsmessige avgrensninger mellom ulike fartøygrupper. Det er et åpent spørsmål om det er mulig å finne gode alternativer til metergrenser innenfor alle fiskerier og flåtegrupper. Siktemålet med dette arbeidet må først og fremst være å avgrense grupper som naturlig hører sammen, og regulere disse på den måten som passer best innenfor den enkelte gruppe. Det vil også gjøre det enklere å utvikle friere reguleringsmodeller for de minste båtene. Saltvannsfiskeloven legger som hovedregel til grunn at fordeling av de årlige kvoter skal skje etter fartøyets størrelse og sysselsetting. Etter hvert har vi utviklet et komplekst system med inndeling i grupper og adgangsbegrensede fiskerier. Fordeling av kvotene mellom forskjellige grupper er det hovedvirkemiddel vi har for å skape en levende og lønnsom fiskerinæring. For at ressursfordelingen skal bidra til å oppfylle de mål som er satt for stabilitet for alle grupper, må vi bl.a. ha for øye de variasjoner som eksisterer med hensyn til driftsmønstre og driftsbetingelser for de ulike aktørene. Det er imidlertid behov for bedre kunnskap om hvordan deltakeradgang og kvotene i fiskeriene faktisk er fordelt. Derfor vil vi foreta en gjennomgang av hvordan deltakeradgangen i de ulike fiskeriene er fordelt mellom enkeltfartøy og grupper. Med det som bakgrunn vil vi få et bedre grunnlag for å utvikle reguleringene videre, slik at det kan skapes stabile driftsbetingelser for alle som deltar i fisket, slik komiteen har pekt på. Det er behov for et betydelig løft i fornyingen av fiskeflåten av hensyn til bedre fangstbehandling, arbeidsmiljø og sikkerhet. Men flåten må være tilpasset ressursgrunnlaget, og det nødvendiggjør kapasitetstilpassende tiltak. Regjeringen ønsker derfor å gjøre dagens ordning med enhetskvoter for trål og ringnot permanent, samtidig som vi vil utvide ordningen til andre konsesjonsbelagte fiskerier med reguleringer det passer for, og tar sikte på å etablere en enhetskvoteordning for fartøy over 28 m lengste lengde som drifter med konvensjonelle redskaper. Fra det offentliges side bidras det med midler til kondemneringstiltak, og i meldingen har vi sterkt fremhevet behovet for skattemessige ordninger som legger til rette for oppbygging av egenkapital i rederiene. Jeg er derfor glad for at komiteen har sagt seg enig i at ordninger som stimulerer til nybygging med både skatte- og finansieringsordninger, må vurderes. Det har vært en reist en rekke spørsmål. Jeg vil kanskje komme tilbake til noen av dem i ettertid, men jeg vil nå gi en liten kommentar til forslag nr. 1, fra Fremskrittspartiet og Høyre, som lyder: «Stortinget ber Regjeringen umiddelbart sette i verk tiltak for å redusere bestanden av voksen grønlandssel i betydelig større grad enn i dag.» La meg bare si at grønlandsselen som er i Barentshavet, er en russisk bestand og ligger under russisk forvaltning. Vi blir i fiskeriforhandlinger tildelt kvoter på den bestanden, og Fiskeridepartementet legger opp til at vi skal ha støtteordninger for fangst av sel også i kommende år, slik at det blir mulig å ta de kvotene. Når det gjelder grønlandssel og klappmyss i Vestisen, har vi økt TACen, altså fangstkvotene, fra 17 000 til 27 000 dyr, og vi har også i betydelig grad økt støttesatsene som skal gjelde for fangst av sel.