Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-10:
Jeg takker for at dette spørsmålet blir brakt opp i Stortinget, det er aldeles utmerket. Jeg vil bare takke dem som har fremmet saken her. Derimot framstår det som ganske betydelig anstaltmakeri, som også Torstein Rudihagen var inne på, å ta saken opp til avstemning når regjeringen har gjort det så klart at vi vil komme tilbake til Stortinget med en gjennomgang av dette, slik at Stortinget får anledning til en god debatt om saken. Når det er sagt, vil jeg understreke betydningen – og det var heldigvis også Kristelig Folkeparti inne på – av disse områdene. Det er nemlig noe som er ganske unikt i Europa at vi har områder som fortsatt er uberørt av menneskelige inngrep. Jeg husker jeg ble veldig, veldig overrasket da jeg i min tid i samferdselskomiteen fikk se en plansje over hvilke områder i Norge som i 1900, 1970 og i dag var innenfor en radius på et par kilometer fra nærmeste inngrep. Det var svære områder, selvsagt, i 1900, fortsatt betydelige i 1970, og det er nå skrumpet inn til nærmest ingenting i de siste årene. Så det er fortsatt noen sånne områder, og de er vel verdt å ta vare på, for det er ganske unikt i Europa. Det har også stor betydning i et klimaperspektiv hvor arter vil kunne måtte trekke seg tilbake, hvor arter vil forandre levevis. Det at det da finnes korridorer som er relativt uberørte, kan vise seg å ha stor betydning for artenes overlevelsesmulighet. De viktigste tiltakene som reduserer de inngrepsfrie områdene, er for øyeblikket kraftutbygging og skogsbilveier. Begge ting er jo noe som man av og til ønsker. Det betyr selvsagt også at det ikke er noe absolutt hinder for inngrep at et område er definert som et inngrepsfritt område. Det det betyr, er at man skal være særlig vaktsom, at det så å si går en varselbjelle for å vurdere dette én gang til. Så blir det i en rekke tilfeller allikevel gitt tillatelse til tiltaket, selv om det vil kunne ha slik betydning. Jeg synes det er veldig viktig å merke seg at dette var noe som Bondevik-regjeringen omtalte på en positiv måte. Når jeg sier det, er det fordi vi nå ser hvordan Høyre på område etter område løper fra den miljøpolitikken som partiet sto for under Bondevik-regjeringen. Det må være til kredit for Kristelig Folkeparti at de hadde noe positiv innflytelse på Høyre da de var i et regjeringssamarbeid. Under Bondevik-regjeringen het det: «INON» – jeg prøver å unngå å bruke forkortelser, men altså inngrepsfrie områder – «skal fortsatt være et viktig verktøy for å sikre inngrepsfrie områder som er av betydning for blant annet friluftsliv og biologisk mangfold.» Nå er det nærmest umulig å høre et positivt ord om dette. Jeg leste med interesse intervjuet med Høyres leder i Aftenposten rett før helgen. Det er jo vanskelig å vite, fordi det er såpass uklart, om dette bare er uklare tanker som ikke har noen betydning. Hvis det er noenlunde klart tenkt, er det et gigantisk tilbakeskritt for miljøvernet i Norge i det som er et av Norges største og viktigste partier. Jeg er veldig urolig for det vi nå ser, for det spørsmålet som retorisk stilles her, er jo meningsløst, nemlig: Skal en anonym byråkrat i en eller annen statlig institusjon kunne overprøve kommunalpolitikerne? Svaret på det er et rungende nei. Selvsagt skal ingen anonym byråkrat kunne overprøve norske kommunalpolitikere. Men spørsmålet er: Skal Stortinget kunne fatte vedtak i vesentlige miljøpolitiske spørsmål som legger rammen for hva slags politikk det er mulig å føre kommunalt? Eller skal et hvilket som helst flertall i en hvilken som helst kommune få lov til å ødelegge naturen i sin kommune for kommende generasjoner og hindre allmennheten tilgang til områder, helt i strid med det som er stortingsflertallets oppfatning? Det er det reelle spørsmålet, og det trenger vi en grundig diskusjon om. Min oppfatning, for å si det veldig slagordmessig, er at Harald Hårfagre samlet Norge til ett rike. Det var en god ting. Vi hadde mørejarler, trønderjarler og mye annet i sin tid, men det var faktisk en positiv ting at Norge ble samlet til ett rike. Og Stortinget er det maktorganet som bestemmer hva slags miljøpolitikk vi skal ha i Norge. Det vi nå ser på område etter område, er at Høyre setter spørsmålstegn ved en miljøpolitikk som de stort sett har vært med på i Stortinget. Høyre var med på rovdyrforliket, men vi får ingen hyllest for det i Stortinget. Vi får bare kritiske spørsmål til det. Høyre har vært med på de inngrepsfrie områdene. Nå kommer det også opp som spørsmål. Høyre sier at de er for strandsonepolitikken, men det kommer bare kritiske spørsmål til det – og jeg kunne fortsette. Jeg er urolig over denne driften vi nå ser i Høyre mot Fremskrittspartiets miljøpolitikk.