Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-06-18:
Stortinget vedtok onsdag den 12. desember i fjor at utgifter til legemiddelet Remicade skulle omfattes av blåreseptordningen. Jeg gjorde oppmerksom på at stortingsvedtaket ville kreve en lovendring, og at jeg derfor ville komme tilbake med det spørsmålet før en slik refusjon kunne iverksettes. Derfor har jeg lagt fram den proposisjonen som behandles i dag. Proposisjonen er foranlediget av at ulik finansieringsordning for Enbrel og Remicade gir sykehusene uheldige incentiver i valget mellom legemidlene. Begge preparatene gis til dem som er alvorligst rammet av reumatoid artritt. Enbrel refunderes etter blåreseptforskriften, mens Remicade finansieres av sykehusene fordi preparatet kun brukes i sykehus. Eksisterende lovgivning avskjærer trygderefusjon for preparater brukt i sykehus. I dagens situasjon fremstår bruk av Enbrel som gratis for sykehuset, mens bruk av Remicade er en utgift, dette til tross for at prisen på Remicade er lavere enn prisen på Enbrel. Det er naturlig å anta at det fremover kan oppstå flere tilfeller der forskjeller i finansieringsordninger påvirker terapivalget på en uheldig måte. Jeg har derfor sett det som viktig å utforme en løsning som ikke bare håndterer denne saken, men som også senere kan få anvendelse i parallelle tilfeller, altså en generell løsning. Jeg mener at det er lite tjenlig at Stortinget tar opp og diskuterer enkeltmedikamenter på denne måten. Det er også noe av grunnen til at jeg har forsøkt å finne fram til en generell ordning som håndterer spørsmålet i sin alminnelighet. Det mener jeg er godt ivaretatt på den måten saken er løst i proposisjonen. Ethvert preparat brukt i sykehus som anses å være et terapeutisk sammenlignbart alternativ til et preparat finansiert over blåreseptordningen, vil kunne omfattes av denne nye ordningen. Ordningen vil således være en av flere mulige måter å refundere legemiddelutgifter på. Den er skreddersydd for legemidler som særlig benyttes i sykehus. Løsningen som er foreslått i denne proposisjonen, gir gode muligheter for kostnadskontroll. Enhver beslutning om refusjon for et spesifikt legemiddel vil kreve forskriftsendring. Forskriftsendringer som medfører økte utgifter, kan ikke gjennomføres før Stortinget har vedtatt nødvendige budsjettendringer. Dermed burde risikoen for ukontrollert vekst være redusert til et minimum. Jeg vil også legge til at denne proposisjonen legger til rette for en større grad av konkurranseutsetting for preparater som finansieres av folketrygden. Sykehusene vil ha incentiver til å nyttiggjøre seg denne konkurranseutsettingen ved at refusjon i denne saken gis som et fast kronebeløp lik 80 pst. av den pris Remicade omsettes for i dag. Dette gir sykehusene sterke incentiver til å forhandle ned prisen, ettersom preparatet vil fremstå som gratis for sykehuset dersom 20 pst. rabatt oppnås. Forslaget vil ikke medføre økt egenbetaling for pasienten. Jeg legger til grunn at konkurranseutsettingen vil gi det samme tilbudet som tidligere, men til en lavere pris. Det vil kunne muliggjøre økt innsats i denne eller i andre deler av helsesektoren, til beste for pasientene. I budsjettforslaget knyttet til dette forslaget, som er presentert i St.prp. nr. 63 for 2001–2002, er det forutsatt at sykehusene vil behandle flere pasienter som følge av denne lovendringen. Når Stortinget har fattet sitt vedtak, vil jeg utforme et forskriftsutkast, slik at refusjon for Remicade kan gis. Arbeidsplanen legges opp slik at refusjonen kan gis fra 1. oktober i år.