trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2020-04-30:
Likestillingsarbeid er frihetsarbeid. Våre grunnleggende behov kretser rundt vår frihet. Det ligger frihet i f.eks. å kunne spise seg mett, sove trygt og drikke rent vann. Det er frihet å kunne velge den man elsker. Det er frihet å ha venner å gå på kino med. Det er frihet å bli anerkjent for den man er. Det er frihet å bli elsket ubetinget og bli møtt med respekt. Og det er frihet å kunne tro på den guden man selv ønsker, eller å la være å tro. For at folk skal nå selve toppen av behovspyramiden og klare å realisere seg selv, trengs det frihet hele veien. Uten likestilling hindres menneskers frihet. Vi får omtrent daglig meldinger om mennesker som krenkes, hetses og sjikaneres når de uttrykker sine egne meninger. Av og til kan det skje ansikt til ansikt, men ofte skjer det på nett. Vi vet om gutter og jenter som stadig rives ut av livet sitt på grunn av vonde meldinger fra andre. Vi vet at det fører til at mennesker lukker seg inne og blir syke, og vi vet at det koster liv. Deres frihet til å leve er tatt fra dem på nett. KS kunne fortelle oss i en rapport de hadde gjort blant politikere rundt om i landet, at hets og sjikane på nett er blitt så utbredt at flere nå sier at de har sluttet å ytre seg. Mange velger ikke å ta gjenvalg. De mangler friheten til å si sin mening, og da går faktisk hetsen på demokratiet løs. Vi vet også noe om hvem det er som rammes sterkest. Vi vet at det er folk med annen kulturell bakgrunn, vi vet at det er skeive, og vi vet at det er kvinner. Så selv om virkemidlet til hetsen er moderne gjennom internett, er offeret for hetsen tradisjonelt. Det forteller meg at vi ikke har kommet langt nok i likestillingsarbeidet når ofrene gjenkjennes ved å være de samme som de har vært gjennom hundre år. Arbeiderpartiet vil derfor gå opp stiene til de sosiale mediene, til kommentarfeltene og til facebookgruppene. Vi mener det er på tide å sette grenser for hva vi som samfunn kan akseptere også på nett. Vi mener det er vår plikt å verne menneskers rett til å ytre seg på nettet, akkurat slik vi verner den retten på gata eller i avisspaltene. For internett er ikke en ting – det er et sted der vi også lever våre liv. Derfor fremmet vi et forslag om å nedsette et offentlig utvalg som skulle tråkke opp disse stiene og finne nye virkemidler for å trygge befolkningen også på nett. Dette ble dessverre nedstemt her i Stortinget. Men vi hører at likestillingsministeren er opptatt av temaet. Så i kampen for likestilling og i kampen for frihet håper jeg at regjeringen nå også tør å ta grep og gjøre endringer som betyr noe for at folk også kan uttrykke seg på nett.
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2020-04-30:
Det er viktig at alle som ønsker å bo i Norge, slutter opp om noen grunnleggende felles verdier. For Kristelig Folkeparti er det viktig at alle, både innfødte og innvandrede nordmenn, respekterer menneskerettighetene og deler synet på viktigheten av demokrati, solidaritet, likestilling og toleranse. Ingen skal utsettes for rasisme eller diskriminering på grunn av etnisitet, kultur eller religion. Slik kan vi opprettholde menneskeverdet, mangfoldet, individets rettssikkerhet og trygghet for alle. Hele Kristelig Folkepartis tenkning om likestilling bygger på at kvinner og menn har lik verdi, uavhengig av kjønn, og skal ha like muligheter til å delta i og påvirke samfunnsutviklingen. Politisk og økonomisk makt er viktige midler i denne kampen. Målet er at både kvinner og menns kunnskaper, erfaringer og verdier setter et likeverdig preg på alle nivåer og steder i samfunnet. Ja, likestilling mellom kjønnene er en forutsetning for et fungerende demokrati i en moderne velferdsstat. Debatten i dag handler om hvordan man kan oppnå et samfunn hvor alle er likestilte og preges av likeverd for alle mennesker. Jeg vil løfte fram et viktig område. Få ting er så direkte krenkende av menneskeverdet som kjøp og salg av mennesker. Begrepet menneskehandel forsvant ikke da man avskaffet slaveriet. Det er faktisk flere slaver i verden i dag enn det var på 1800-tallet, og tidligere. Menneskehandel har gått forbi narkotika i omfang, og er nå den nest største illegale industrien i verden. Så lenge vi vet at mennesker utsettes for grov utnyttelse, har vi en kamp å kjempe for å oppnå likeverd. Man tror det ikke før man ser det, sies det, men når det gjelder menneskehandel, må man nesten se det før man tror det. Kan det foregå kjøp og salg av mennesker i Norge? Det skulle man ikke tro, men det skjer, og det må vi ta inn over oss og gjøre noe med. Jeg er glad for at Kristelig Folkeparti har fått gjennomslag for å bevare sexkjøpsloven. I Norge i dag finnes det kvinner og menn som lever under grov utnyttelse i det man kan kalle for sexslaveri. Med daglige trusler mot seg selv og familien utnyttes de av bakmenn og -kvinner som tjener penger på dette. Jeg vil takke for en god redegjørelse om likestillingspolitikken og for en viktig debatt her i dag. For Kristelig Folkeparti er kampen mot menneskehandel og kampen for å bevare sexkjøpsloven viktig. For oss er dette en viktig del av likestillingskampen.
Anne Karin Olli (Høyre), 2020-04-30:
Først av alt vil jeg benytte anledningen til å takke kultur- og likestillingsministeren for den grundige redegjørelsen om regjeringens likestillingspolitikk. Statsråden viser til at likestillingspolitikk berører de fleste samfunnsområder og -sektorer, og den berører oss alle, uansett kjønn, alder, legning, funksjonsevne, religion eller etnisitet. Undersøkelser viser at Norge er et av de mest likestilte land i verden. Det skal vi være glad for, men vi har ennå mye ugjort. I redegjørelsen trekkes vold i nære relasjoner fram som et stort samfunnsproblem. Volden er økende, og mørketallene er store. I tillegg vet vi at det er vanskelig å kartlegge omfanget av vold og overgrep. I den sammenheng vil jeg trekke fram spesielt én gruppe: etniske minoriteter. Vi vet at det å være en minoritet i seg selv kan være vanskelig. Man kan bl.a. oppleve diskriminering, hatytringer og stigmatisering. En av våre etniske minoriteter er samer, som jeg selv tilhører. Undersøkelser viser at samer rapporterer om å ha blitt utsatt for mer vold enn ikke-samer. Det samiske samfunnet har selv satt dette vanskelige temaet i fokus. I dag ser vi at det er en ny aksept for å snakke om at vold og overgrep også skjer i samiske familier og lokalsamfunn. Sametinget har også engasjert seg og ønsket en egen handlingsplan, og Høyres syn er at storsamfunnet må stille opp. Regjeringen jobber nå med en ny handlingsplan mot vold i nære relasjoner som vil ha en egen del om vold og overgrep i samiske områder. Den skal etter planen komme i juni i år. Hvorfor er det viktig med en egen samisk del? Vi vet at mange samer ikke har tillit til det offentlige hjelpeapparatet, og at de derfor ikke oppsøker hjelpen som finnes. Det er det både historiske og kulturelle årsaker til. Overgrepssakene som er avdekket i Tysfjord, illustrerer nettopp det. En stor del av ofrene og pårørende opplevde at de i kontakten med det offentlige ikke ble tatt på alvor når de ba om hjelp. Likestilling handler også om retten til å møte et hjelpeapparat som kjenner og forstår din kultur, og som ikke minst snakker ditt eget språk. Avslutningsvis vil jeg si at jeg har stor respekt for de i Tysfjord som hadde styrke og mot til å stå fram med sine historier. Ved å fortelle dem har de vist at vold og overgrep er noe som kan skje i alle samfunnslag, i alle kulturer og i alle trossamfunn. Vold og overgrep er noe vi alle kan bli utsatt for. Derfor er jeg svært glad for at arbeidet mot vold og overgrep er høyt prioritert i regjeringen, og at det skal styrkes og ha prioritet også framover. I den sammenheng er krisesentrene en helt sentral hjelpeinstans. Jeg er derfor glad for at det jobbes med å gjenopprette og styrke et eget samisk krise- og incesttilbud i Finnmark.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2020-04-30:
Takk til likestillingsministeren for en grundig redegjørelse for et par dager siden. Likestilling handler definitivt om å forebygge og beskytte – i hovedsak kvinner, men også barn – mot vold i nære relasjoner og voldtekt. Flere har tatt opp dette fra talerstolen i dag og kanskje meldt om sine bekymringer. Jeg mener at bekymringsmeldinger rundt dette ikke er nok. Derfor har vi i dag kommet med noen helt konkrete løse forslag til hvordan vi mener Stortinget bør håndtere akkurat denne situasjonen. SV mener at vold i nære relasjoner og voldtekt faktisk er den største justispolitiske utfordringen vi har i Norge i dag. Det er enorme tall vi snakker om. Vi snakker faktisk om ca. 15 000 voldtekter i Norge i året, og kanskje dobbelt så mange situasjoner med vold i nære relasjoner. Det er omfangsstudier som viser dette. Kun ca. 10 pst. av disse sakene blir anmeldt. Samtidig varsler politiet at sju av ti slike saker blir henlagt. I de aller fleste saker får altså folk som har anmeldt en ektemann, en bror eller en far for en overgrepssituasjon, et passivt standardbrev fra politiet om at saken er henlagt, samtidig som anmelderen kanskje fortsatt bor sammen med overgriperen. Denne situasjonen har ikke Norge greid å forhindre og beskytte mot på en ordentlig måte, og jeg mener dette er en ganske bred og omfattende politisk problemstilling. Den tradisjonelle kriminaliteten i Norge går ned. Det er mindre vinningskriminalitet og mindre narkotikakriminalitet, men politiet i Norge har ikke i stor nok grad greid å omstille ressursene sine til å håndtere denne nye kriminaliteten, den ganske voldsomme økningen i antall anmeldelser knyttet til vold i nære relasjoner og voldtekt. Derfor er det viktig for oss i SV at vi, Stortinget, tar ansvar og faktisk detaljstyrer noe av politiets arbeid med dette. Vi har tidligere, men også nå, laget et forslag der vi mener at politiet skal ha øremerkede ressurser til etterforskning av vold i nære relasjoner og voldtektssaker. Det betyr at politiet skal styres i hvordan de bruker disse ressursene. De skal altså ikke selv kunne velge å kjøpe en ny bil eller nye våpen. Et visst antall ressurser skal kun brukes til etterforskning av vold og voldtekt i nære relasjoner. Hvis Stortinget vedtar dette, vil vi på en helt annen måte kunne ta ansvar for denne situasjonen og bedre politiets ressurser til å håndtere akkurat disse sakene.
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2020-04-30:
Norge er et av verdens mest likestilte land, men når vi ser på skattelistene over hvem som har de høyeste inntektene, de høyeste formuene, ser vi at det er veldig langt igjen. Kun tre av ti gründere er kvinner. Det betyr at det er mange kvinner som mangler rollemodeller som inspirerer til viktige retnings- og yrkesvalg i livet, men de etablerer over 60 pst. av alle enkeltpersonforetak, og kvinneandelen for etablering av aksjeselskap er under 20 pst. Blant de 200 største selskapene i Norge er det 21 som har en kvinnelig administrerende direktør, og vi trenger flere kvinnelige rollemodeller i næringslivet. Kvinner må ha like store muligheter til å gjøre det bra i bransjer der de dominerer, på samme måte som menn kan i sine bransjer. Inntektsforskjellene er ennå veldig store i det norske samfunnet, og vi må tenke veldig mye mer på likelønn i tida framover for å få til høyere lønn i typiske omsorgsyrker, slik at det flertallet av damer som jobber i disse yrkene, får økt inntektene sine. Det vil også gjøre det lettere å få flere menn til å velge disse yrkene. Det kjønnsdelte arbeidsmarkedet har stor betydning for forskjellene som vi ser innenfor arbeidstid, lønn, karriere og utviklingsmuligheter. Alle får det bedre med en jevnere kjønnsbalanse. Ministeren har tatt opp situasjonen som er i dag på grunn av koronakrisa, og veldig mange av dem som rammes, er kvinnelige gründere innenfor frisørbransjen og velværebransjen og i andre serviceyrker der man opplever dårlige tider. Noe av det aller viktigste regjeringa nå kan gjøre for å sørge for at disse gründerbedriftene får fortsette, er å fjerne egenandelen – 10 000 kr er altfor mye, 5 000 kr er også for mye. Regjeringa må sette egenandelen til 0.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2020-04-30:
Det var interessant å høre likestillingsministerens redegjørelse. Det mangler min santen ikke på engasjement. Det som bare er synd, er at likestillingen har nok engasjement, men for lite politisk handling. Ministeren var svært bekymret for konsekvensene av koronakrisa og ville ha data etter krisa. Jeg etterlyser bl.a. hvilke grep likestillingsministeren har tatt i starten av tiltakene og underveis i krisa, for å gi de andre departementene beskjed om å minimere konsekvensene av kjønnsulikheten som en følge av pandemien. Som likestillingsminister vet han – og han har sagt det selv – at slike kriser treffer ulikt. Så hvorfor har han ikke krevd av seg selv og sine regjeringskolleger at de må ha kjønnsbriller på når tiltakspakkene skulle utformes? Han sier han vil ha økt yrkesdeltakelse blant innvandrerkvinner, men støtter opp om en politikk som hindrer kvinner med minoritetsbakgrunn i å delta i arbeidslivet, nemlig kontantstøtten. Han sier han vil ha mindre negativ sosial kontroll, men stemmer ned forslag fra Arbeiderpartiet som kan føre til nettopp det. Likestilling handler om konkret politikk, og politikken nå går i feil retning. Ministeren viste til retten for homofile til ikke å bli diskriminert og til sin egen kamp for å kunne gifte seg med hvem de vil – en kamp som for ham endte godt, heldigvis. Dessverre er det ikke slik for alle. Mange kvinner i trossamfunn har henvendt seg til oss fordi de opplever seg diskriminert på grunn av kjønn. Veilederen til Islamsk Råd Norge ble diskutert på Dagsnytt 18 denne uka, og det var liten tvil om at kvinner i menigheten opplevde dette som problematisk. Mange homofile har henvendt seg til oss fordi de blir utsatt for degradering og diskriminering for å være den de er. Arbeiderpartiet har lyttet til de kvinner og menn som utsettes for negativ sosial kontroll i sine egne menigheter, og i menigheter som betyr mye for dem, og som de føler en tilknytning til. Likevel stemte Venstre og regjeringa ned forslag om å stille strengere krav til likestilling og antidiskriminering i sakene om tros- og livssynssamfunn. Regjeringa og likestillingsministeren sviktet da det gjaldt – og hvorfor sier jeg det? Jo, vi har erfart at krav om mer åpenhet og kontroll fører til endringer. Det har skjedd i Den norske kirke, og vi vil at det skal skje i alle tros- og livssynssamfunn. Jeg vil gjerne utfordre likestillingsministeren: Hvorfor fortjener ikke minoritetene de samme mulighetene som de progressive folkene i Kirken? Arbeiderpartiet vet det tar tid, og derfor vil vi i vår politikk invitere til en kontinuerlig dialog i forbindelse med tildeling av tros- og livssynssamfunnstilskudd. Regjeringa mener det holder med kontroll og tilsyn, de mener det kun er å satse på den ene delen av samarbeidet, og det vil gjøre veien lengre for dem som undertrykkes og utstøtes av samfunn i dag.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2020-04-30:
Det har vært en god debatt, og det har vært fokusert på mange viktige forhold. Til slutt har jeg bare lyst til å trekke fram det helhetlige samfunnsbildet som likestilling er en del av, og som vi kanskje overser noen ganger. Det har vært snakk om inkludering og fellesskap for kvinner, for homofile og for funksjonshemmede. Men så er det disse små tingene som kommer til uttrykk, og som egentlig er litt uforståelige. Når Arbeiderpartiet f.eks. fremmer forslag om å inkludere hatytringer i lovbestemmelsen om tros- og livssynssamfunn som et kriterium for å kunne få tilskudd, så er ikke det noe å stemme for. Da høyreregjeringa kuttet 3 mill. kr over natten til KABB – Kristent Arbeid Blant Blinde og svaksynte – var ikke det noe å tenke på. Kristelig Folkeparti var heldigvis ikke i regjering da, så de fikk reversert dette forslaget. Når vi snakker om briller til barn, handler det om likestilling, om inkludering og om å gi mennesker like vilkår. Vi ser det når det gjelder å styrke frivillighetsfeltet. Nå er det et ordføreropprør for å styrke frivilligheten. Hva er det frivilligheten gjør mest? De organiserer og legger til rette sånn at alle mennesker skal få delta ut fra de forutsetningene de har. Kutt til unge uføre: Gir det unge uføre større eller færre muligheter til å delta på lik linje med alle andre på de arenaene der de selv ønsker å være til stede? Syketrygden, som ble nevnt her, og som Venstre vil endre, 600 000 kr til en medisintelefon for blinde – det er småpenger, en lukttablett til personer med utlagt tarm – det er mange små ting. Men noe som er veldig viktig for at et samfunn skal fungere og være likestilt, er at det også i de små tingene og i den helhetlige politikken er en politikk som hele tiden fremmer det med å inkludere. Dette er bekymringsfullt, for hvis vi ser signalene som kommer utenfra, de mest høyrekonservative signalene, er det mer nasjonalisme, mer diskriminering, mer hat og et snevrere samfunn ? for de få privilegerte. Jeg håper at likestillingspolitikken i Norge skal fortsette å gå i fremste rekke, men det krever at en ser de brede tiltakene i en sammenheng.
Margret Hagerup (Høyre), 2020-04-30:
Jeg ble født inn i en mannsverden. Det ble tydeligere etter hvert som jeg vokste opp. På rekke og rad kom tre brødre. Jeg var nå både datter og søster. Takknemlig for at jeg var eldst, tok jeg tidlig kontroll. 20 år gammel ble jeg butikksjef i en bransje hvor de fleste sjefer var menn. På første ledersamling ble jeg utpekt til å skrive referat. Det er jo ofte ennå sånn at damene i flokken blir utpekt til å skrive referat. «Gid så pent De skrev, kan De skreve mer?», kom det fra en eldre kollega på sideflanken. Etter hvert giftet jeg meg, ble hustru og senere mor til fire. Det ga meg nye roller. Jeg priser meg lykkelig over fedrekvoten. Den har gitt min mann anledning til å være far, samtidig som det har gitt meg anledning til å være yrkesaktiv. Sammen har vi ansvaret for å oppdra fire unger i en verden som ennå i stor grad preges av menn – eller av kvinner, litt avhengig av hvilket yrke en har. Det er for meg, som har hatt hele min yrkeskarriere i logistikkbransjen, tankevekkende at det er så mye deltid i kvinnedominerte yrker. ASKO kunne ikke forsynt Norge med mat hvis de hadde organisert seg som helsevesenet. Hele og fulle stillinger handler på papiret om regnestykker som skal gå opp, og skift som skal bemannes. I praksis handler det om tilbudet som gis. Mange av de mest sårbare tjenestene vi har i landet, er basert på døgndrift. Det koster å ha for mange deltidsstillinger. Det går ut over kompetansen og muligheten for øving og læring. Rett til heltid handler ikke bare om likestilling, det handler også om kvaliteten i tjenestene. Men regnestykket må gå opp på papiret. Norge er nå et av verdens mest likestilte land. Kvinner og menn har omtrent like høy yrkesdeltakelse, og stadig flere kvinner jobber heltid. Politikken vår virker. Målet er et likestilt Norge. Da må vi fortsette å gjøre de gode grepene, samtidig som vi tar et oppgjør med våre fordommer. Det er mange av oss som settes i båser, enten det er på grunn av kjønn, alder, etnisitet eller funksjonsevne. Vi må bryte med disse fordommene. Vi plasseres i båser allerede etter fødselen – farger, leker, fritidsaktiviteter, skole. To tredjedeler av kjønnsforskjellene på arbeidsmarkedet kan forklares ved utdanningsvalg. Helsefagene vil ha flere gutter, mens teknologifagene trenger flere jenter, og en skal nå se på strategier for å snu kjønnsdelte utdanningsvalg. Det er viktige grep. Skal min datter være likestilt, må hun få delta i arbeidslivet på like premisser som brødrene, og brødrene hennes må få være likestilte foreldre. Da kreves det tidlig innsats, for alle skal ha like muligheter.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2020-04-30:
La meg starte med å takke statsråden for redegjørelsen. Det er fint at sånne redegjørelser kommer med jevne mellomrom, så vi får mulighet til å se likestillingspolitiske virkemidler i sammenheng. Enda bedre hadde det vært om det var framgang å spore fra gang til gang, men dessverre faller vi nå på indeksen, som representanten Trettebergstuen viste til i sitt innlegg. Den 8. mars 2016 lanserte Arbeiderpartiet 50 forslag for økt likestilling, og det er ganske trist å oppleve at de forslagene er like aktuelle i dag, f.eks. behovet for sterkere tiltak mot deltid. I morgen er det 1. mai, som også andre har vært inne på, og for Arbeiderpartiet er likestilling en sentral del av frihetskampen både nasjonalt og internasjonalt. Mange av de parolene som går igjen fra år til år, gjelder kravet om likestilling mellom kvinner og menn i arbeidslivet – retten til en lønn å leve av, retten til heltid, retten til fast ansettelse. Dagens regjering har gått i motsatt retning, bl.a. ved å svekke arbeidsmiljøloven og innføre en generell adgang til midlertidige ansettelser. Det rammer bl.a. kvinner i forbindelse med svangerskap og fødsel. Vi ser at organisasjonsgraden i arbeidslivet går ned. Det er bekymringsfullt, det svekker kampen for likestilling i arbeidslivet. Stortingets flertall ba i januar 2018 regjeringa komme med tiltak for økt organisasjonsgrad i arbeidslivet. De kom aldri. I stedet benyttet regjeringa sitt nåværende flertall til å få vedtaket opphevet. Statsministeren har i Stortingets spørretime sagt rett ut at hun ikke akter å legge tiltak for økt organisasjonsgrad fram som egen sak. I stedet vektlegger regjeringa til stadighet hvor viktig det er å anerkjenne det uorganiserte arbeidslivet. Det taper kvinner på. Statsråden la i sin redegjørelse naturlig nok vekt på virkningene av koronakrisa. Det vi nå ser, er at konsekvensene av manglende likestilling forsterkes av krisa. Arbeidsledigheten er nå over 10 pst. I går kom bransjevise tall fra Nav: 56 000 ledige i overnatting og servering, 59 000 i tjenesteyting, 78 000 i varehandelen. Til sammen utgjør de bransjene 60 pst. av de ledige. Og hvem er det som jobber der? Jo, ofte kvinner, mange på deltid, mange i midlertidige stillinger. Frischsenteret har dokumentert at det blant de nye ledige er en klar overrepresentasjon av personer med lav inntekt og lav utdanning, og det er flere kvinner enn menn. Blir arbeidsledigheten varig, vil allerede eksisterende ulikheter forsterkes. Så en gjenreisningsplan etter koronaen må følgelig ha som hovedoverskrift: sterkere trepartssamarbeid for økt likestilling i arbeidslivet – fordi det er rettferdig, men også fordi manglende likestilling betyr sløsing med menneskelige ressurser. Det har vi aldri råd til, særlig ikke nå.
Mari Holm Lønseth (Høyre), 2020-04-30:
Hvilket kjønn du har, skal ikke være avgjørende for hvilke muligheter du får. Norge er et av verdens mest likestilte land. Antall kvinnelige ledere går opp, og andelen som jobber deltid, går ned. Forskjellen mellom menn og kvinners gjennomsnittslønn fortsetter å minke. Selv om vi er i verdenstoppen på likestilling, og vi er et likestilt folk på papiret, må vi likevel gjøre mer for å bli likestilt i praksis. Jeg mener det er behov for et løft rundt forskning på kvinners helse. Høyre vil skape pasientenes helsetjeneste. Pasientenes helsetjeneste handler om at man skal bli hørt, sett, forstått og få god behandling når man trenger det. Det skulle bare mangle at kvinner og menn får like god behandling, men skal vi lykkes med det, må vi ha nok kunnskap om de ulike helseutfordringene for kvinner og menn. For menn og kvinners kropp er ikke lik. Samme sykdom gir ulike symptomer og forskjellige sykdomsforløp. Et hjerteinfarkt har ikke det samme forløpet for en kvinne som det har for en mann. Akkurat hvor forskjellig symptomene og sykdomsforløpene er mellom kjønnene, vet vi ikke nok om. Årsaken til det er at mannens kropp ofte har vært normen i medisinsk forskning. I tillegg har det vært forsket mindre på sykdommer som ofte rammer kvinner. Status har vært en av årsakene. Den trenden må vi snu. Mange års ubalanse i forskningen klarer vi riktignok ikke å snu i en håndvending, men vi har kommet godt i gang. Med Høyre i regjering har vi løftet forskningen på kvinners helse, og i forbindelse med kvinnedagen i år varslet også regjeringen at man kommer med en egen NOU om kvinnehelse. Den skal gi oss mer kunnskap, og den skal ta for seg ulike temaer, som f.eks. vold i nære relasjoner, innvandrerkvinners tilgang på helsetjenester og psykisk helse. Kvinner skal også være trygge på at de får god helsehjelp i forbindelse med fødsel. Kvinner over hele landet var i gjennomsnitt mer fornøyd med fødsels- og barselomsorgen i 2017 enn i 2011. Færre barn og kvinner blir skadet i forbindelse med fødselen, og med Høyre har vi også gjeninnført kravet om å ha jordmorkompetanse i kommunene. Det er viktig for at man skal være trygg på at man får god kompetanse, uavhengig av hvor man bor i Norge. Det blir altså tryggere å føde i Norge, men det betyr ikke at det er perfekt. Vi skal og må fremdeles jobbe for at kvinner møter den kompetansen de har krav på, og at de får en opplevelse av trygghet og omsorg.
Himanshu Gulati (Fremskrittspartiet), 2020-04-30:
Jeg vil også begynne med å takke statsråden for redegjørelsen på tirsdag. Vi er heldige i Norge som lever i et godt land – trolig et av verdens mest likestilte. Det betyr ikke at vi ikke har utfordringer. Vi har fortsatt utfordringer som må løses, og flere av dem ble nevnt i redegjørelsen. Flere er også nevnt på en god måte i denne debatten – enten det fortsatt handler om å viske bort uønskede forskjeller mellom kjønn, eller det handler om å få flere med redusert funksjonsevne inn i arbeidslivet. Det er ikke greit, som det har blitt nevnt her tidligere, at «jøde» brukes som et skjellsord i enkelte skolegårder i Norge, og at alle som er muslimer, mistenkeliggjøres på den måten som vi noen ganger kan se. Til tross for utfordringene lever vi i et godt land – trolig et av verdens mest likestilte land. Men noen i Norge er mer likestilt enn andre. Det er faktisk en god del som er mye mindre likestilt, og som på en måte er litt mindre verdt enn andre med tanke på frihetsidealene vi andre tar for gitt, spesielt i en del innvandrermiljøer, og spesielt gjelder det kvinner. Man trenger ikke å spasere mange minutter fra Stortinget før man kommer til deler av byen hvor det er helt vanlig at kvinner tildekkes fra topp til tå. Man skal ikke vise så mye av seg selv, man skal ikke vise like mye av kroppen som menn, fordi det er en fare for egen og andres ære. Dette er faktisk ganske vanlig i enkelte deler av Oslo og i enkelte miljøer i vårt land. All kultur er ikke kultur. Noe kultur er også ukultur. Og at man fortsatt har miljøer hvor dette aksepteres i Norge, hvor det praktiseres at kvinner er mindre verdt enn menn og skal forholde seg til andre regler enn menn, kan jeg ikke akseptere. En del av de utfordringene vi har på likestillingsfeltet i Norge, kan løses gjennom reguleringer og politiske vedtak. En del andre utfordringer løses ikke først og fremst gjennom politiske vedtak, nei, de løses gjennom holdningsendringer i de miljøene hvor det ulike synet – menneskesynet – på menn og kvinner, og også på andre grupperinger, finnes. Vi må sørge for å få endret disse holdningene og få opp frihetsidealene, for vi kan ikke leve med dette. Det ble også nevnt av flere andre fra talerstolen at vi har mange unge som utsettes for negativ sosial kontroll, enten det gjelder å bli sendt på tvungen religionsopplæring, også koranskoler i utlandet, eller retten til å velge hvem man ønsker å tilbringe livet sitt med, eller det som handler om å kunne leve ut sin seksuelle legning. Det er kanskje den delen av likestillingskampen jeg vil si er mest akutt når det gjelder enkeltindividets frihet. Mye er bra i Norge, men vi har fortsatt utfordringer, og det må vi ta tak i.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2020-04-30:
Det er vanskelig å være uenig i mye av det ministeren sa i sin redegjørelse, både fordi det først og fremst var en analyse av virkeligheten og få tiltak, og fordi han glatt hoppet over alle de områdene hvor denne regjeringen står på feil side: De øker kontantstøtten, som gjør at flere kvinner blir hjemme. Vi fikk den første innstrammingen av abortloven på 40 år. Regjeringen sa nei til et forbud mot homoterapi. Det har vært kutt i bistanden til seksuell og reproduktiv helse, på tross av at den trengs mer enn noen gang før. Og når Stortinget skal vedta å tillate eggdonasjon, blir det mot regjeringens stemmer, for regjeringen har gitt Kristelig Folkeparti vetorett i alle spørsmål som handler om bioteknologi og de framskritt det kan bety for norske kvinner og menn og likestillingen. Mange har i debatten vært innom koronasituasjonen og hvordan den påvirker alt. Korona rammer oss alle, men det rammer oss ulikt. Som vanlig rammer det mest dem som har minst. Og det som rammer skjevt i samfunnet, rammer også likestillingen. Når flere blir isolert og holdes hjemme, blir det mer vold og overgrep. Når hundretusener permitteres, rammer det kvinner hardest. Når folk står uten jobb, rammer det dem med minst mest, og mange kvinner mister sin økonomiske frihet og friheten til å leve sitt eget liv fordi økonomien er dårlig. Her mener jeg at regjeringen og likestillingsministeren har vært altfor passive. Hvor har hans stemme vært for å si hva slags trusler dette utgjør for likestillingen, slik barneombudet gjorde da hun sa hvilken enorm kostnad dette har for barn? Den samme stemmen har vi ikke hørt fra Abid Q. Raja. Hvorfor har ikke denne ministeren lagt fram krisepakker for likestilling? Det trengs virkelig i den tiden vi lever i nå. Jeg tror at evalueringen av koronasituasjonen vil vise at vi hadde for lite politikk for det som skjedde innenfor husets fire vegger, og at vi hadde for lite politikk for å se hvordan dette økte forskjellene mellom oss. Men jeg tror også at vi vil se at vår norske modell har gjort at vi har vært bedre rustet til å møte dette på en måte som har vært mer i tråd med likestilling. Tenk hvis Abid Q. Rajas parti hadde fått gjennomslag for å kutte i sykelønnen. Da hadde ikke folk holdt seg hjemme – de hadde møtt på jobb, vi hadde fått flere syke, og likestillingen hadde blitt svekket. I morgen er det 1. mai. Det er en dag for takknemlighet. Vi takker alle de kvinnene som har gått før oss, som har banet vei, og som har gjort at norske gutter og jenter kan vokse opp og leve friere liv. Men 1. mai er først og fremst en dag for framtiden, så i morgen skal vi møte dem som har vasket gulvene her på Stortinget, de som har pleiet de eldre, og de som har solgt oss maten, med noe mer enn applaus – vi skal gå bak digitale paroler om å kreve faste, hele stillinger og en lønn å leve av.
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2020-04-30:
Reell frihet har vi kun når vi også i ytterste konsekvens har mulighet til å bryte ut og gå. Alle i Norge skal selv kunne velge hvem de skal gifte seg med, og de skal kunne skille seg. Da må alle ha trygghet for at de kan klare seg og forsørge seg selv og familien sin. Arbeid til alle er prioritet nr. én for Arbeiderpartiet. Nøkkelen til integrering er arbeid, og veien til arbeid går via utdanning og kvalifisering. Vi ønsker å gi jenter og gutter som ikke lever frie liv, livet tilbake. Da må vi kunne sørge for et lovverk som gir politiet det handlingsrommet de trenger for å hjelpe jenter og gutter som lever under sterkt psykisk press. Blir regjeringen med på dette arbeidet? Vi vil tydeliggjøre trossamfunnenes rolle og ansvarliggjøre disse. Religiøse trossamfunn som ikke anerkjenner skilsmisse etter norsk lov, eller praktiserer religiøse domstoler, mener vi skal miste statsstøtten. Hvorfor støttet ikke regjeringen dette forslaget? Alle i Norge skal ha frihet og mulighet til å delta i sosiale sammenkomster, fritidstilbud, arbeid og annet samfunnsliv. Derfor har vi år etter år styrket bevilgningen til nasjonale organisasjoner utover regjeringens ramme. Noen av disse midlene har vi øremerket til organisasjonen Bydelsmødre. Målet for Bydelsmødre er å få isolerte hjemmeværende kvinner ut i samfunnet ved hjelp av kvinner i nærmiljøet som snakker samme språk. Initiativ som Bydelsmødre nytter det ikke bare å heie på. Vi må sørge for at Bydelsmødre kan etablere seg i flere kommuner landet rundt, og ikke bare være et lokalt tiltak i Oslo. Hvorfor er ikke statsråden med på å gi Bydelsmødre mulighet til å etablere seg rundt om i hele landet? De siste årene har vi foreslått dette i våre alternative budsjett. Regjeringen har stemt det ned. Å få mødre aktivt med i lokalsamfunnet kan forebygge kriminalitet og rekruttering til det harde gjengmiljøet. Og det kan være starten på en reise for å kvalifisere seg til arbeid, slik at flere kan forsørge seg selv og få den friheten som mange av oss tar for gitt.
Guro Angell Gimse (Høyre), 2020-04-30:
Årlig opplever 150 000 personer i Norge vold fra en person som står en nær, og to av tre er kvinner. En fjerdedel av alle som gjennom et år blir drept i Norge, er kvinner, og de blir gjerne drept av sin partner. Jeg har sett det på nært hold i jobben min som politi gjennom 17 år, og jeg husker veldig godt det første oppdraget jeg hadde som ung politi, da familievold var situasjonen. Vi hadde blitt bedt om å kjøre til en adresse der en mann hadde banket kona si. Da jeg kom inn der, var det et syn som møtte meg som jeg aldri glemmer. Der lå juletreet på gulvet, tv-en var knust, mor var ille tilredt, og fire barn satt rundt omkring og gråt. Og far var – unnskyld språkbruken – rabiat, og jeg og kollegaen min måtte da legge ham i jern med makt og ta ham med oss ut derfra. Ikke noe barn, ikke noen kvinne – ingen skal måtte oppleve dette. For et barn er det å være vitne til vold faktisk like skadelig som å være direkte utsatt selv. Det har de siste fire årene vært en enorm økning i anmeldelser til politiet for vold i nære relasjoner, og Kripos mener det skyldes at man har fokusert mye på det, kjørt mange kampanjer og ikke minst at vi har snakket mye om vold i nære relasjoner. Altså: Vold i nære relasjoner må snakkes i hjel, ikke ties i hjel – det er veldig bra. Vi har nå en underlig tid der vi opplever at antall anmeldelser går tilbake, fordi folk er veldig isolert, og ingenting tyder på at antall hendelser går ned. At mørketall kommer fram i lyset, er et tegn på at folk tar mot til seg, melder fra og oppsøker hjelp. Ting tyder nå på at kvinner og barn opplever en svært vanskelig tid, og da er det ekstra viktig at vi følger med på det som skjer rundt oss, bryr oss litt ekstra og ser etter at alt er bra med naboen. Vi har en plikt til å avverge gjentatt vold i nære relasjoner, så nå må vi faktisk bry oss litt mer.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2020-04-30:
Jeg vil takke kulturministeren for en god redegjørelse. For Kristelig Folkeparti er det viktig å understreke at likestilling bygger på at kvinner og menn har lik verdi og skal ha samme muligheter, plikter og rettigheter. Kjønn skal ikke hindre noen i å delta i og påvirke ulike deler av samfunnet. Likestilling handler om at kjønn ikke skal være til hinder for den enkeltes muligheter til å velge utdannelse, yrke, deltakelse i barneomsorg og deltakelse i samfunnet for øvrig. I et likestilt samfunn må det derfor være respekt for den enkeltes valg – av livsstil, utdannelse eller jobb. Lik lønn for likt arbeid er et spørsmål om rettferdighet. Det er et mål at alle skal kunne bli økonomisk selvstendige, både i de yrkesaktive årene og ved oppnådd pensjonsalder. Derfor er kampen for likelønn viktig, derfor er kampen mot ufrivillig deltid viktig, derfor er det viktig med pensjonsopptjening for ulønnet omsorgsarbeid, og derfor er det også viktig med foreldrepermisjon, kontantstøtte og alle de andre rettighetene i folketrygdloven, arbeidsmiljøloven og likestillingsloven – som på ulike måter sikrer retten til å tilpasse arbeidslivet til familielivet, og som dermed gjør at menn og kvinner ikke tvinges ut av arbeidslivet når de får barn. Det er helt avgjørende for likestillingssaken at arbeidslivet organiseres slik at begge foreldre kan kombinere arbeid og tid til familien. De siste hundre årene har det norske samfunnet utviklet seg til å bli et av verdens mest likestilte samfunn. Norge var blant de første land i verden som sikret alle kvinner retten til å stemme ved valg, ta utdanning og delta i arbeidslivet. Men også i Norge ser man, rent historisk, at kvinner ofte har hatt hovedansvaret for barna. Selv om det fortsatt er en vei å gå, har det i løpet av en generasjon skjedd store endringer, og mannen har heldigvis kommet gradvis mer på banen. Mens kvinnerollen gjennomgikk store endringer på 1970- og 1980-tallet, har vi de siste tiårene også sett store endringer i mannsrollen. Et likestilt ansvar for barn er viktig for å sikre flest mulig barn en trygg oppvekst. Dette er et riktig og viktig likestillingsgrep, men det er først og fremst viktig for å styrke samfunnets byggverk rundt hvert enkelt barn. Som mann ønsker jeg at det stilles samme forventninger til meg som til kvinner med hensyn til ansvaret for barn selv om jeg ikke akkurat har små barn lenger. Jeg ønsker meg et samfunn som har et mer likeverdig og et mer likestilt foreldreskap. Vi trenger en ytterligere styrking av menns omsorgsrolle som noe som har en egenverdi, og som er et mål i seg selv. Derfor har vi i Kristelig Folkeparti fått gjennomslag for samlivskurs spesielt målrettet mot førstegangsfødende over hele landet. Dette mener vi er et godt grep for et mer likeverdig og mer likestilt foreldreskap, samtidig som det gir nybakte foreldre støtte i hverdagen. Kristelig Folkeparti ønsker et samfunn der alle voksne tar ansvar, både menn og kvinner. Setter man barn til verden, tar man på seg et livslangt ansvar for å stille opp. Og slik er god familiepolitikk fortsatt ingen motsetning til god likestillingspolitikk.
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2020-04-30:
Høyreregjeringa prater gjerne om like muligheter for alle, men er ikke villig til å vedta politikk som får det til, heller ikke innenfor utdanningsfeltet. Det hjelper ikke bare med engasjement, det krever også politisk handling. Kjønnsroller læres inn tidlig. De påvirker valg av utdanning, valg av yrke og hvilken stillingsprosent en tilbys. Norge har et av Europas mest kjønnsdelte arbeidsmarkeder. I kommunene er f.eks. 90 pst. av alle ansatte i barnehagen kvinner, 80 pst. av de ansatte i grunnskolen er kvinner. Jenter velger utdanninger som leder inn i yrker som er og tradisjonelt har vært kvinnedominerte. Kvinner jobber ofte deltid, de tjener mindre enn menn og ender opp med å få mindre pensjon utbetalt. Ikke bare har høyreregjeringa vært passiv, en bremser også utviklingen av et likestilt samfunn i Norge, og på flere områder kjører en likestillingen i revers, som reservasjonsretten for fastleger og innskrenkingen av abortloven. Mangel på konkret handling fra høyreregjeringa mener jeg er alvorlig. La meg ta noen aktuelle eksempler. Vi har foreslått at regjeringa bør utvikle en strategi for å motvirke kjønnsulikheten i utdanning og arbeidsliv. Arbeiderpartiet vil ha flere menn inn i barnehagen, som grunnskolelærere, og som sykepleiere. Vi skjønner at veien til et mer likestilt arbeidsliv starter i utdanningssystemet, og at en bedre kjønnsbalanse er bra for både mennesker og samfunn. Jeg syns det var fint at statsråden nevnte at en har sett en økning i søkningen til sykepleie, men en har dessverre ikke sett en økning i antall menn som søker seg til sykepleie. Nettopp dette eksempelet, som statsråden selv brukte, beviser at det trengs konkret politikk for å snu den aktuelle trenden, ikke bare store ord. Mens denne regjeringa nå vurderer å fjerne kjønnspoengene i høyere utdanning, vil vi heller det motsatte. Det må vi ha mer av for å balansere der det er for skeivt. Regjeringa har også stemt mot vårt forslag om en rekrutteringskampanje for å få inn flere mannlige lærere. Alt i alt trengs det en helt annen og mer kraftfull innsats enn det denne regjeringa leverer. Det har vært stor oppmerksomhet rundt statsrådens hårklipp de siste dagene. Jan Zahl, kommentator i Stavanger Aftenblad, minte meg på den bibelske fortellingen om Samson. Samsons vanvittige styrke lå i hans mektige manke, men da hans hår ble klippet, mistet han all sin kraft. La oss håpe at historien om Samson ikke gjentar seg nå og blir historien om statsråden også. Statsråden bør nå bruke sin makt til å ta konkrete grep og vise at han har vilje i tillegg til engasjement.
Roy Steffensen (Fremskrittspartiet), 2020-11-25:
På vegne av representantene Bård Hoksrud, Morten Stordalen, Tor André Johnsen, Sivert Bjørnstad, Silje Hjemdal og meg selv har jeg gleden av å fremme et forslag om å fjerne kommuners rett til å kreve inn piggdekkgebyr på riksvei.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-11-25:
På vegne av stortingsrepresentantene Audun Lysbakken, Arne Nævra, Kari Elisabeth Kaski, Torgeir Knag Fylkesnes, Karin Andersen, Freddy André Øvstegård, Nicholas Wilkinson og meg selv vil jeg fremme et forslag om klimaomstilling.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-11-25:
Jeg vil gå tilbake til det første spørsmålet som representanten Lysbakken stilte. Statsråden viser i sitt svar til at Stortinget har åpnet disse områdene for oljeboring, men det er jo ikke sånn at Stortinget har sagt at det skal bores overalt, hele tiden, i alle disse områdene. Selv ikke stortingsflertallet har vært så uansvarlig. Det er tradisjon for at regjeringen i forbindelse med enhver konsesjonsrunde som skal lyses ut, gjennomfører en høringsrunde. I de høringsrundene kommer det innspill fra regjeringens egne miljøfaglige etater. Konklusjonen er at regjeringen har overkjørt de miljøfaglige etatenes advarsler mot oljeboring i samtlige av de sårbare havområdene. Spørsmålet som står ubesvart, er: Hvordan kan regjeringen tillate en så totalt uansvarlig oljepolitikk?
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-11-25:
Jeg registrerer at vi fortsatt ikke får svar på spørsmålet om hvorfor man har overkjørt samtlige av de miljøfaglige advarslene, men la meg stille et annet spørsmål. Oljefeltene i 25. konsesjonsrunde vil ikke komme i drift før om noen år. De vil være i drift forbi 2050 – et år da verden må ha netto null i utslipp om vi skal unngå de verste konsekvensene av klimakrisen. Synes statsråden det er smart å sende ut den største utlysningen noensinne, sette i gang storstilt ny olje- og gassproduksjon, samtidig som verden skal gjøre seg uavhengig av fossil energi? Har statsråden noe anslag på hvor store utslipp 25. konsesjonsrunde vil forårsake både her i Norge og globalt?
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-11-25:
I vår ble Stortinget opplyst om at de midlertidige endringene i oljeskatten ville koste staten om lag 8 mrd. kr. I en ny artikkel skrevet av professor ved Universitetet i Oslo, Diderik Lund, kommer det derimot fram at denne regningen ikke inkluderer kostnaden ved prosjekter som var ulønnsomme før skatteendringen ble gjennomført, men som nå har blitt lønnsomme på grunn av denne endringen. Diderik Lund anslår at kostnadene kan ligge på flere titalls milliarder kroner. Jeg vil spørre statsråden: Hva er de totale anslagene på de oljeskatteendringene som ble gjort i Stortinget før sommeren? Hva vil det koste oss, og hvorfor har ikke slike tall som Diderik Lund kommer med, vært forelagt Stortinget tidligere?
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2020-11-25:
På vegne av stortingsrepresentantene Jan Bøhler, Åslaug Sem-Jacobsen, Kjersti Toppe, Marit Knutsdatter Strand, Trygve Slagsvold Vedum og meg selv har jeg gleden av å framsette et representantforslag om nye områdesatsinger mot utenforskap blant barn og unge.
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2020-11-25:
Luftfarten er viktig, og i Distrikts-Norge er det sånn at kortbanenettet og det tilbudet som gis av de små flyene, er livsnødvendig for mange. Det kan være et være eller ikke være for en småbedrift, det kan være det som gjør at du får tatt den undersøkelsen på sykehuset som berger livet ditt, og det kan være det som gjør at du får besøkt dine besteforeldre eller mor og far når tiden ikke strekker til. Det binder rett og slett landet sammen. Det er stor forskjell på hvilken andel av passasjerinntekten de ulike fylkene og regionene har, og hvordan staten betaler sin andel. Spørsmålet blir egentlig da om samferdselsministeren kan garantere at høyreregjeringen vil sørge for at flytilbudet i distriktene vil overleve og få tilstrekkelig med penger til å holde prisene nede, nå når ansvaret skal flyttes over fra staten til fylkene, i det som ser ut til å bli en langvarig krise for luftfarten. Vurderer statsråden å utsette det hele?
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2020-11-25:
Det skal dreie seg om sosial dumping i transportsektoren, så samferdselsministeren er rette mottaker. Transportsektoren preges dessverre av altfor mye sosial dumping. Vi ser det innenfor luftfarten, vi ser det innenfor landtransporten, vi ser det på jernbanen, og vi ser det i drosjenæringen. Lønninger presses, arbeidsvilkår presses, og mange i bransjen jobber under arbeidsforhold vi rett og slett ikke vil ha – eller med andre ord: sosial dumping. Dagens Næringsliv har i dag et oppslag om flyselskapet Wizz Air, og ifølge oppslaget må de ansatte i flyselskapet selv betale pensjon og forsikringer. De kan miste jobben på dagen. De får ikke sykepenger hvis de blir syke. De har svært dårlige lønnsbetingelser. Og vi vet alle hvordan det selskapet stiller seg til fagorganisering og fagforeninger. Dette er rett og slett sosial dumping. Slik vil vi ikke ha det i Norge. Vi vil ikke ha flyselskaper eller andre aktører i transportbransjen som holder på slik. Spørsmålet mitt til samferdselsministeren er: Hva synes han om det som er avdekket når det gjelder lønns- og arbeidsvilkår i Wizz Air, og hva gjør han med det?
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2020-11-25:
Ja det ligger til grunn. Men det nye nå med Wizz Air er at de flyr innenriksruter i Norge, mellom flyplasser i Norge. Det er noe nytt. Tidligere har de flydd mellom Norge og utenlandske destinasjoner. Det utfordrer oss på en helt spesiell måte. Jeg stilte spørsmål til samferdselsministeren om hva han vil gjøre med det faktum at Wizz Air nå vil inn i det norske flymarkedet. I en situasjon der de seriøse flyselskapene sliter, kommer altså de useriøse aktørene inn for fullt. Arbeiderpartiet har fremmet tolv forslag om en seriøs og bærekraftig luftfart. De ligger til behandling i Stortinget nå. Vi har bl.a. foreslått at flyselskapene skal ha faste stillinger med direkte ansettelser, at flyselskapene skal akseptere fagorganisering, og at det skal være såkalte hjemmebaseregler. Spørsmålet til samferdselsministeren blir da: Er dette forslag samferdselsministeren synes er interessante, og som han kunne tenke seg å se nærmere på?
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2020-11-25:
Jeg har diskutert situasjonen i luftfarten med samferdselsministeren mange ganger. Det eneste tiltaket regjeringen har, og det eneste svaret vi får, er at regjeringen nå kjøper flere flytjenester fra SAS, Norwegian og Widerøe. Det er bra. Men det er jo et kortsiktig tiltak fordi vi er i en veldig spesiell situasjon på grunn av virusutbruddet. Det er jo ikke noe som løser de langsiktige utfordringene i luftfarten. Arbeiderpartiet har fremmet forslag, som ligger til behandling. SV har fremmet forslag, og Senterpartiet har fremmet forslag. Disse ligger nå til behandling i Stortinget. Når opposisjonspartiene tidligere har fremmet forslag, f.eks. om tiltak for seriøsitet i landtransporten, har regjeringspartiene bare avvist forslagene uten videre. Det har ikke engang vært interessant å ha en dialog med opposisjonen om forslag. Er samferdselsministeren og regjeringspartiene nå interessert i en dialog med opposisjonen, så vi sammen kan få til noen kraftige tiltak for luftfarten?
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2020-11-25:
Spørsmålene mine gjelder tiltak mot sosial dumping. Samferdselsministeren ramser opp krisetiltakene i den svært vanskelige situasjonen. Det er bra, men det er ikke svar på utfordringene i luftfarten på mer langsiktig basis. Men vi kan gå over til jernbanesektoren, for også på jernbanen ser vi nå press på lønns- og arbeidsvilkår som en følge av regjeringens privatiserings- og konkurranseutsettingspolitikk. Tidligere i høst var jeg på besøk på Marienborg, jernbanens anlegg i Trondheim. Der traff jeg Wenche Bye, som er tillitsvalgt for renholderne på jernbanen, altså de som vasker togene. Samferdselsministeren har møtt Wenche Bye tidligere. Renholderne, de som vasker togene, ble oppsagt og måtte begynne i et nytt selskap til langt lavere lønn enn det de hadde tidligere. Hva er samferdselsministerens svar til Wenche Bye og renholderne på jernbanen, som har fått dårligere lønnsbetingelser?