Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-03-18:
La meg først ta opp de to forslagene som er fremmet av Fremskrittspartiet i innstillingen. Bakgrunnen for forslaget er at det i flere sammenhenger er fremvist konsekvenser av tydelig misforhold mellom kommuners politiske valg av språkform og innbyggernes språkpreferanser. Jeg er en av forslagsstillerne fra Fremskrittspartiet som mener at det er konsekvenser som er uforståelige og uakseptable for folk flest. Det er konsekvenser som fremviser byråkrati og språklig fundamentalisme på sitt verste! Konsekvensene krever, etter Fremskrittspartiets vurdering, justering, enten gjennom unntak og dispensasjon eller, enda bedre, gjennom en lov- og regelendring som fjerner muligheten for slike problemstillinger én gang for alle. Som forslagsstiller har jeg merket meg svarbrevet fra kultur- og kirkestatsråden datert 8. november 2004, et særdeles iltert brev, som ikke fremviser noen form for forståelse for de problemstillinger som er påpekt, og heller ingen vilje til imøtekommenhet. Det var ikke helt uventet, men likevel skuffende når en så klart lar det komme frem at skilt er viktigere enn pasienter. Et eksempel som er brukt, er biskop Skjevesland i Agder bispedømme, som ønsker, men ikke får, dispensasjon etter at Norsk språkråd i april 2004 påpekte at Agder bispedømme måtte følge målloven og bruke nynorsk som administrasjonsspråk. Og det er noe av det vi snakker om her, nemlig at man blir påtvunget et administrasjonsspråk. Man snakker altså ikke bare om at man må korrespondere med omverdenen på ønsket målføre fra den som henvender seg, men man snakker også om å bli påtvunget et administrasjonsspråk man ikke nødvendigvis ønsker å bruke. I et bispedømme der knappe 7 pst. av innbyggerne har nynorsk som sin målform, og der bare 5 pst. bruker nynorsk som sitt skriftspråk, virker det, etter mitt syn, urimelig at bispedømmet skal skrive sine saksdokumenter på nynorsk. I språklig sammenheng er Vest-Agder bokmålsfylke, mens Aust-Agder og Telemark er språklig nøytrale. Det betyr at mer enn halvparten av de tre berørte fylkeskommunene er språklig nøytrale – hvis man skulle telle fylkeskommuner. Et annet eksempel gjelder regionale helseforetak. Her er det Kultur- og kirkedepartementet som etter vurdering har bestemt at disse foretakene faller inn under lov om målbruk i offentlig tjeneste. Fremskrittspartiet mener helseforetakene skal konsentrere seg om å gjøre folk friske. Vi mener de blir like friske om det står Haukeland Sykehus på skiltet, som om det står Haukeland Sjukehus. Poenget er imidlertid at de 25 mill. kr det koster for nye skilt, sårt trengs til behandling av pasienter og ikke til skilt! Forståelig nok er dette uforståelig for folk flest. Pålegg som medfører utgifter til nye skilt på annet målføre når sykehusene innenfor Helse Vest skriker etter penger til medisinsk behandling, er uforståelig og etter vårt syn uakseptabelt. Fremskrittspartiet vil ha omgjort denne vurdering. Fremskrittspartiet vil ha helseforetakene unntatt fra pålegg knyttet til lov om målbruk i offentlig tjeneste. Det ville være et klart signal om at hensynet til pasientene er viktigere enn hensynet til målformen. Departementet kan alternativt bruke målloven § 8, om statsorgan som har hele landet som tjenesteområde, der det er krav om veksling i bruk av målformer til informasjon, men ikke om at administrasjonsspråk skal følge en bestemt målform, og heller ikke at skilter skal skiftes ut. Det ville vært en mindre byråkratisk løsning, som likevel ivaretok et visst språkpolitisk hensyn, dersom det skulle telle. Fremskrittspartiet står igjen alene om å forsvare sunn fornuft og å foreslå løsninger som jeg tror folk flest oppfatter som fornuftige. Jeg viser til Verdens Gang 1. oktober 2004, der prislappen på de 25 mill. kr for navnebytte på Haukeland Sykehus var omtalt. «Dette er helt vanvittig. Pengene burde heller vært brukt til å øke bemanningen», sier pasient Arnt Stenset til VGs reporter. Vi tiltrer den ytringen. Det mener også Fremskrittspartiet. Her kan man enten endre loven, hvis man vil stoppe dette én gang for alle, eller man kan rett og slett definere helseforetakene ut igjen av denne loven, slik man altså aktivt har valgt å definere dem inn. Definerer man dem ut igjen, har man løst problemene og kan bruke penger på pasienter istedenfor penger på skilt.