Trine Skei Grande (Venstre), 2012-06-05:
Jeg vil også begynne med å takke for det jeg syns var en god redegjørelse om den norske innsatsen både militært og ikke-militært. Jeg er helt enig når utenriksministeren sier at her er det mange som har gjort en fantastisk innsats og ofret mye, og at det nå også er gjort en veldig god jobb av norske politifolk med hensyn til å drive opplæring av det som skal bli det afghanske politiet. Jeg er også særlig glad for at utenriksministeren bruker så mye tid på å snakke om de utfordringene som afghanerne står overfor, og den særlig krevende perioden som vi nå vet at vi er i. Norge har nå hatt et engasjement i Afghanistan i elleve år. Det er mange nordmenn som har lagt ned mye arbeid og har hatt en stor personlig belastning, også mange pårørende har hatt en stor personlig belastning i den tida vi har vært der. Men det betyr også at det er stor kompetanse rundt omkring i landet, rundt omkring i alle politiske partier, tror jeg, og det er et bredt engasjement og kunnskap blant folk om det vi holder på med. Jeg er imponert over mye av det som er gjort, sjøl om det er mye som gjenstår. Nå er det slik at jeg er den eneste av hovedtalerne som er blitt tildelt en taletid på 5 minutter. Derfor er det mye jeg gjerne kunne ha tenkt meg å kommentere, som jeg ikke får anledning til. Derfor velger jeg å bruke de resterende 3 minuttene og 27 sekundene på å snakke om forslaget som vi har lagt fram. Vi er nå i ferd med å avslutte vårt engasjement, og da er det viktig å ha en helhetlig vurdering av innsatsen. Det er viktig å ha åpenhet rundt hva som fungerte, og hva som kunne vært gjort annerledes, og det er viktig at det blir gjort uavhengig. Vi må huske at alle partiene har stilt seg bak det engasjementet vi har. Vi har hatt to forskjellige regjeringer som har vært involvert i det engasjementet vi har. Her er det snakk om at vi alle er ansvarlige, men vi må også alle lære noe, for dette kommer også til å bli de framtidige utfordringene. Når det gjelder vår militære og humanitære innsats, kan vi ha mye å lære av akkurat dette. I 2011 leverte generalmajor Jon B. Liland en rapport til forsvarssjefen, med en rekke anbefalinger. Den førte egentlig ikke til så mye offentlig debatt. Derfor er det viktig å ha en offentlig debatt hvor alle parter kan ha en ydmykhet, hvor vi kan se på både den humanitære og den militære innsatsen under ett. Derfor er det viktig at evalueringer er uavhengige, og at de også omfatter bistandsarbeidet og de uavhengige organisasjonenes rolle. Vi er også opptatt av at vi får en evaluering av oppfølginga av veteranene, som jeg tror er veldig mye bedre nå enn den har vært mange ganger tidligere. Men det er viktig å se på hvordan vi skal klare å gjøre det på en bedre måte, for slike oppdrag, ut fra oppdragets natur, kan innebære en stor risiko for både fysiske og psykiske skader, skader som kan opptre på steder du ikke forventer det. Da er det viktig med både utvelgelse og forberedelse, arbeid underveis og et etterarbeid som er godt nok. Da må vi se om vi kan lære av det som fungerer bra i det vi gjør i dag. Vi trenger også en helhetlig rapport, fordi framtidas utfordringer for vårt militære og humanitære oppdrag kommer til å være denne typen oppdrag. Vi kan fort komme i en situasjon hvor denne typen utfordringer kommer igjen. Da må vi ha en ydmykhet knyttet til at det er mye å lære. Man kan gjerne si at dette er feil tidspunkt for en evaluering, men jeg syns det er riktig å si at vi skal ha det på dette tidspunktet. Venstre er ikke opptatt av at dette er noe vi skal ha æren for. Hvis statsrådene er positiv til dette, kan vi gjerne sende forslaget over til regjeringa også. Det viktigste er at vi får en ydmyk og åpen prosess hvor vi alle innrømmer at vi har deltatt i dette, og at vi skal lære av dette. På lørdag kjørte jeg med en afghansk taxisjåfør. Han var opptatt av én ting: Dere må ikke reise ifra oss. Det er veldig mye tradisjon for at når man trekker ut militære tropper, forsvinner det humanitære engasjementet. Historien har lært oss mye på det området. Det er viktig for oss å gå inn og si at vi ikke skal la dem i stikken, at vi fortsatt skal være med på å bygge opp dette samfunnet, når vi har hatt dette militære engasjementet. Ellers håper jeg at jeg kan komme tilbake og si alt det andre jeg hadde lyst til å si.