Lars Sponheim (Venstre), 2007-12-18:
Det hadde vært veldig fristende å ta opp tråden fra den diskusjonen som representanten Lundteigen her drar opp i sin støtte til Victor D. Normans ønske om raskere å avvikle tradisjonell industri, jordbruk og fiske for å få folk over i tjenesteytende næringer og offentlig sektor. Men jeg skal ikke ta den debatten. Jeg vil nok heller problematisere konsekvensene av mye av det han gir uttrykk for. Jeg vil for det første gi uttrykk for at når vi nå behandler nysalderingen, er det bred tilslutning til å gjøre den til en siste ryddejobb i budsjettet, og ikke lage all den politikk som det i teorien er mulig å lage av nysaldering. I så måte må en gratulere den sittende regjering med å ha en bedre opposisjon enn noen annen regjering har hatt før i det siste. Det er kanskje den største styrken denne regjeringen har. Det er to forhold jeg har lyst til å reflektere over når vi nå behandler nysalderingen. Det er jo slik at når en får et så fantastisk dokument på sitt bord som Regjeringens nysaldering, som gjør opp status i kongeriket, er det nesten så en ikke vet om en skal le eller gråte eller – det tradisjonelle – trekke på skuldrene. Debatten bærer jo litt preg av det siste, for det har vi tradisjon for. Det er allikevel grunnlag for å gjøre noen refleksjoner over: Hva er det dette forteller i stort? Skatt er stikkord for det ene. Det er helt eventyrlig hvilken kraft det er i økonomien, og hvor eventyrlig mye mer kraft det er i økonomien enn det noen var i stand til å forutsi, selv alle Finansdepartementets kloke mennesker, da budsjettet ble laget. Jeg skal komme litt tilbake til det forhold, for jeg synes det for oss alle reiser noen utfordringer vi skal adressere. Det peker også på den debatt vi nå har begynt å få omkring samlede skatteinntekter og skattenivå. For det første er det slik at den sittende regjering har valgt å binde seg til et skattenivå som er likt skattenivået fra 2004. I 2004 ble det etablert et skattenivå av Bondevik II-regjeringen. Det var omtrent midt i den regjeringsperioden og er kanskje uttrykk for det gjennomsnittlige skattenivå som var under Bondevik II-regjeringen. Det er ikke noen mer dramatiske endringer enn det som har skjedd. Det er åpenbart ikke det høyeste skattenivået vi har hatt her i landet, men vi har åpenbart de høyeste skatteinntektene vi har hatt her i landet. Jeg vil ta til orde for det jeg har sagt mange ganger før: Det er ingen åpenbar sammenheng, etter mitt skjønn, mellom skattenivå og skatteinntekter i den forstand at jo høyere skattenivået er, jo høyere blir skatteinntektene. Jeg tror det er rett å snakke om et riktig skattenivå som gir de høyeste inntektene, ved at det blir mye mer penger å beskatte. Mange flere skaffer seg inntekt, og økonomien går godt. I så måte mener jeg vi har et skattenivå som i dagens situasjon tar det maksimale ut av hva vi kan frambringe av skatteinntekter. Nå tror ikke jeg at det alene er skatteletter under den forrige regjering som har skapt gode tider – definitivt ikke. Det er først og fremst konjunkturer, og først og fremst mange heldige forhold. Men jeg mener at det dokumentet vi har fått i dag, viser at det gjelder ikke å ha høyest mulig skattenivå for å få høyest mulig skatteinntekter. Det gjelder å ha et skattenivå som utløser arbeidskraft, ledig arbeidskraft, som utløser innsats og et antall bedrifter som kan skattlegges. Jeg husker jeg var i en debatt i forrige periode med daværende parlamentarisk leder for Arbeiderpartiet, Jens Stoltenberg, hvor jeg nettopp gav uttrykk for at rette skatteletter, rett skattenivå vil kunne gi høyere skatteinntekter. Jeg husker han kalte meg woodoo-Lars, at det var en slags trolldom å skulle forene slike størrelser. Det er min oppfatning – og med forbehold om at det er mange andre forhold som også virker – at den salderingen vi har til behandling i dag, er et bevis på at dette ikke var trolldom. Det er ganske god logikk, nemlig at vi kan få rekordhøye skatteinntekter uten å ha et rekordhøyt skattenivå. Det tror jeg vi kommer til å få mange debatter om framover. Det betyr da at debatten om enten skattelette eller rett skattenivå eller fellesskapet blir en helt feil problemstilling. Det må kombineres på en rett måte. Så er det en annen problemstilling som jeg har lyst til å sende med som en julehilsen – eller skal vi si nyttårsforsett – til finansministeren. Det er det problemet at vi nå behandler en nysaldering som viser at det vi trodde var finstilte instrumenter da vi behandlet budsjettet for ett år siden, viser seg nå å være utrolige avvik. Etter å ha fulgt budsjettbehandlingene gjennom veldig mange år, og det med skiftende regjeringer, mener jeg å kunne registrere at det er et økende avvik mellom det som er sluttresultatet, og det som er det vi budsjetterer med. Jeg synes det begynner å komme opp i et omfang som er ganske problematisk. Jeg synes dette skjer spesielt i gode tider hvor vi ikke har systemer, budsjetteringssystemer, kanskje modeller, som fanger kraften i økonomien. Nettopp fordi jeg med mine amatørtanker omkring disse tingene har reflektert rundt dette, om vi har eksakt nok kunnskap til å sette så klare rammer for økonomiens kapasitet f.eks., fikk jeg en liten øyeåpner da vi hadde høring i komiteen om neste års budsjett, fra LOs sjefsøkonom Stein Reegård, som på vegne av faget sitt, sosialøkonomene, de hellige bestyrere av Finansdepartementet, tok litt selvkritikk med å si at vi nå sitter med en slags utilstrekkelig kunnskap om hva som egentlig skjer i økonomien. Jeg skal komme med noen sitater fra det Reegård gav uttrykk for, for jeg synes det var veldig interessant. Han sier selvsagt at det er en «positiv utvikling» som skjer. Han sier videre: «Men det vi samtidig sier er at vi vet litt lite. Og det er ikke fordi vi mener at det er fordi vi er litt lite opplyste, men vi tror det er et problem som plager flere og som burde plage enda flere. Det betyr igjen at vi ikke helt forstår grunnlaget for makropolitikken. Hva den bygger på og hva den burde bygget på.» Som et talleksempel brukte Reegård følgende i høringen i komiteen: «En måte å se dette på, er hvordan sysselsettingsveksten er undervurdert. Anslagene har vært veldig, veldig lave. FIN anslo at sysselsettingsveksten i 2006 først skulle bli 18.000 deretter 55.000, mens svaret ble 72.000.» I tillegg kommer arbeidsinnvandring og tjenesteyting. Så sier han selvsagt at dette er positivt, men så sier han: «Det vi ser er avvik som er langt utenfor det som er vanlig. Norges Bank er like fjernt fra målet om 2,5% prisstigning enn noen gang. Det har vært mye større kapasitet i økonomien enn hva man har basert pengepolitikken på.» Så avslutter han med å si: «Dette kaller jeg for «makromysteriet». Det ligger noen strukturelle trekk som er problematiske. Her står vi overfor nye problemer som gjør at departementets(finans) systemer og register ikke helt henger med.» (finans) Jeg slutter meg til det Reegård sier, og om jeg ikke kan slutte meg til alt han sier her, vil jeg si at den problematisering det representerer, synes jeg det er verdt å ta med seg når vi i dag har et dokument som viser så store avvik at økonomien vår åpenbart har tålt veldig mye mer enn det vi trodde for bare ett år siden, og at litt av den selvransakelse som her gjøres av fagøkonomen Reegård, også bør gjøres av alle fagøkonomer i og rundt Finansdepartementet, som kanskje også med et kritisk blikk burde se på de modeller og systemer en bruker for å drive den finanspolitiske planlegging som et budsjett er. Dette er ikke kritikk av denne finansminister eller noen andre, men det er et behov for undring i en situasjon der det skjer så mye spesielt rundt økonomien vår som viser at det er økonomifaget som er litt utilstrekkelig. Da bør en reise på kunnskapssøk og se om det er ting vi kan modernisere, modeller vi kan forbedre, og ta det med oss når vi skal budsjettere videre. Jeg håper at vi i framtiden vil stå overfor nysalderinger hvor resultatene ligger nærmere det vi har finsiktet når vi har budsjettert, ellers begynner dette å bli litt for rart. Siden det kanskje er siste gang jeg står her i år, vil jeg gjerne benytte anledningen til å ønske presidenten og Stortinget en riktig god jul.