Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2017-12-18:
Arbeiderpartiet er opptatt av rettferdig fordeling i en verden hvor vi ser at forskjellene blir større, og i en verden hvor vi ser at flere og flere mennesker må legge ut på flukt grunnet krig og konflikter, og hvor man frykter for eget og familiens liv. Vi ser også at flere og flere mennesker må ta til flukt på grunn av klimaforandringer. Enten tørker avlingene bort, eller så regner de bort. Resultatet er likt. Disse menneskene får ikke lenger et livsgrunnlag, og hva gjør man da? Jo, man forsøker å berge seg selv og sine så godt man kan. Over 65 millioner mennesker er av en eller annen grunn på flukt fra sine hjemsteder eller hjemland. Den globale flyktningsituasjonen er alvorlig for oss alle. Den berører oss alle, og den vil få innvirkning på oss alle. Norge som ett av verdens rikeste land, som det heter, kan gi gode bidrag i verdens flyktningsituasjon. Det er det ingen tvil om. Samtidig er det slik at vi i Norge ikke kan hjelpe alle. Det er det heller ingen tvil om. Da trengs det et større løft, et større løft fra mange nasjoner. Her bør Norge sette inn enda større krefter for å være i spissen for en samordnet europeisk innsats og ha et enda større fokus på hvordan FN-systemet kan bli mer effektivt. Det ligger mange muligheter i et uoversiktlig landskap, hvor det er mange systemer som må jobbe sammen. Her bør statsråden og regjeringen se mulighetene, ta tak og jobbe enda mer framoverlent, som det heter, inn mot våre felles europeiske og internasjonale samarbeidspartnere. Målet må være at hjelpen kommer fram til flere. Målet må være at mennesker skal slippe å ta til flukt for å redde seg selv og sine. Så får vi minne hverandre om at vi selv har vært i nød og krig i dette landet, noe som førte til at mange hundretusen utvandret til Amerika, og under siste verdenskrig måtte mange tusen rømme landet fordi de fryktet for sitt liv. Det er vår nære historie, men som vi lett glemmer å ha med oss når vi har disse debattene. Det kan vi egentlig ikke tillate oss. Glemmer vi å ha med oss vår egen nære historie, er det fare på ferde, og vi må ikke på noen måte gi oss selv eller nye generasjoner inntrykk av at vi selv ikke har hatt utfordringer i dette landet, med sult, nød, overgrep og krig. Slik er historien. Jeg ser av forliket mellom Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti at antallet kvoteflyktninger dobles i forhold til det statsråden og regjeringen hadde foreslått. Dette er Fremskrittspartiet med på, og dette skal statsråden styre på, selv om statsråden har sagt at det var uaktuelt å gjøre det. Jeg registrerer bare at det er en viss utakt mellom regjerings-FrP og regjerings-Høyre og de som representerer de samme partiene på Stortinget. Arbeiderpartiet står for en langsiktig linje i asyl- og innvandringspolitikken. Senest på vårt siste landsmøte i 2017 slo landsmøtet fast at Arbeiderpartiet vil videreføre en streng, rettferdig og human asyl- og flyktningpolitikk. Det betyr at de som har grunnlag for beskyttelse, skal få beskyttelse i Norge, men det betyr også like klart at de som ikke har krav på beskyttelse, skal returnere. En slik holdning er helt nødvendig om asylinstituttet skal være bærekraftig, så vel nasjonalt som internasjonalt. Det betyr også at vi må ha kontroll på våre grenser, at vi må være forberedt på å håndtere ekstraordinære situasjoner, og jeg framholder fremdeles at 2015 er et eksempel på at regjeringen ikke hadde kontroll. Regjeringen var uforberedt på å ta de grepene som var nødvendig da det kom mange inn over Norges grenser. Til slutt er det lov å håpe at situasjonen i verden kan bedres, at færre må legge ut på flukt, og at flere kan være trygge i sitt hjemland, men dessverre er det nok slik at utfordringene med mennesker på flukt vil bestå også inn i 2018. Da må vi forberede oss så godt vi kan på å håndtere det på best mulig måte.