Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-11-20:
Det er i dag millioner av mennesker som er på flukt eller fordrevet i verden. Svært mange av disse er barn som har forlatt sitt hjemland, enten sammen med familien eller alene. Mange har Europa som mål. Dette er en meget risikofylt reise. Noen når fram til Europas asylsystemer, mens et ukjent antall blir sittende fast i uverdige levekår eller mister livet underveis. Vi må derfor på en og samme tid sikre beskyttelse til de barna som har behov for det, og føre en politikk som ikke oppmuntrer andre til å legge ut på en farefull reise mot Europa. Hensynet til barnets beste er sentralt. Meldingen synliggjør hvilke områder regjeringen ønsker å prioritere, og framhever tiltak med flere formål: De skal forebygge at barn uten beskyttelsesbehov reiser fra hjemlandet, beskytte sårbare barn i Norge og hindre at barn blir værende lenge i en situasjon som oppleves som uavklart. Barn som kommer til Norge alene, er særlig sårbare. Det har i den senere tid vært en offentlig diskusjon rundt enslige mindreårige som får midlertidige tillatelser i påvente av retur. Barns beskyttelsesbehov anerkjennes, men vi må ta inn over oss at mange enslig mindreårige asylsøkere ikke har forlatt sine hjemland fordi de er forfulgt. Samtidig er retur av enslige mindreårige svært krevende, da omsorgspersoner vanskelig lar seg oppspore uten at barnet eller barnets familie medvirker. Av hensyn til barna må vi føre en politikk som ikke gir foreldre et incitament til å sende barna sine til Europa. Etter mitt syn er det et viktig tiltak å gi ungdom over 16 år en midlertidig tillatelse i påvente av retur ved fylte 18 år, når de ikke har noe annet grunnlag for opphold i Norge enn det at vi ikke kjenner omsorgstilbudet deres i hjemlandet. I denne perioden må vi imidlertid sørge for at disse ungdommene blir tatt godt vare på. I samsvar med anbefaling fra FNs barnekomité om å utstyre barna med kompetanse og ferdigheter som de vil få behov for dersom de returnerer til hjemlandet, har vi laget et eget opplæringsprogram for denne gruppen. Det er i dag mange barn som har bodd lenge i Norge, uten at verken de eller familiene deres har fått en oppholdstillatelse. Disse sakene reiser vanskelige dilemmaer, især knyttet til avveiningen mot innvandringsregulerende hensyn. Vi vil initiere en ekstern evaluering av hvordan barns situasjon blir belyst i klagesaksbehandlingen. Jeg har merket meg at komiteen ønsker at også informasjon om familieinnvandringsregelverket til personer som er innvilget beskyttelse, inntas i denne evalueringen. Jeg slutter meg til at dette er et viktig forhold å vurdere, og mener at dette kan gjøres mer formålstjenlig dersom det holdes adskilt fra denne evalueringen. Det er viktig å gi barn i mottak en meningsfull hverdag. Jeg har derfor invitert ansvarlige sektormyndigheter og humanitære organisasjoner til å bidra til dette. For å sikre at barn ikke blir værende lenge i Norge uten oppholdstillatelse, er det avgjørende at asylsøknader behandles raskt, samt at retur skjer raskt etter avslag. Regjeringen har derfor iverksatt tiltak for å sikre raskere saksbehandling for barnefamilier, og vi har styrket returarbeidet. Samtidig har regjeringen tydeliggjort gjeldende bestemmelse om opphold på grunn av barns tilknytning til Norge. Jeg legger til grunn at dette er klargjørende for utlendingsmyndighetenes arbeid, også på en måte som kan komme enkeltindivider til gode. Mitt ønske med meldingen har vært å bidra til en kunnskapsbasert debatt om de store dilemmaene som barn på flukt stiller oss overfor. Jeg er dermed glad for at meldingen har vakt interesse også i FNs høykommissariat for flyktninger. Jeg møtte selv nylig UNHCRs Norden-representant, og jeg registrerer at også i Genève sies det at Norge med meldingen har tatt et viktig initiativ for å få søkelyset på de urovekkende forhold vi ser i tilknytning til dagens internasjonale barnemigrasjon.