Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2010-02-11:
Religions- og livssynsfriheten er en av de grunnleggende menneskerettighetene. La meg derfor gi ros til interpellanten Høybråten for den viktige prinsipielle interpellasjonen han setter fram i dag. Fundamentale menneskerettigheter er universelle og kan aldri være kulturrelative, enten vi snakker om ytringsfrihet, kvinners integritet og menneskeverd, eller retten til ikke å bli diskriminert på grunn av rase eller etnisk tilhørighet. Vi kan ikke akseptere at kultur og religion brukes som påskudd for til dels ekstrem undertrykking av journalister, av forfattere eller for å holde kvinner nede. Vi kan heller ikke akseptere rasisme. Alle erklæringer om grunnleggende menneskerettigheter slår fast at retten til religions- og livssynsfrihet er et viktig fundament. Religion og religionsutøvelse er en del av enkeltmenneskets identitet. Arbeidet for å sikre religionsfrihet vil alltid være en del av vår samlede innsats for menneskerettigheter. Det er mange eksempler på at religionsfriheten er under press mange steder i verden. I mange stater finnes restriksjoner i organisasjonsfriheten for å innskrenke borgernes religionsutøvelse. Retten til å utøve sin tro er avhengig av ytringsfriheten. Samtidig kan ytringsfriheten brukes til å krenke andre menneskers religionsutøvelse. Vi ser at kristne forfølges, og vi ser at styresmaktene i flere land krever at religiøse grupper skal godkjennes. På mange måter framstår Kristelig Folkeparti som et ombudsparti for religiøs undertrykkelse, og de har tidligere tatt opp spørsmål både i Tyrkia, Aserbajdsjan og nå i India. Det er svært bra. Norge har en sterk lovgivning her, og den slår fast at det er den som forsettlig eller grovt uaktsomt offentlig setter fram en diskriminerende eller hatefull ytring, straffes med bøter eller fengsel. Norge har en veldig sterk lovbeskyttelse for krenking av religioner og religiøse symboler. Men i en global verden kan konflikter mellom religioner og konflikter mellom forskjellige menneskerettigheter best – og kanskje bare – løses gjennom dialog. Derfor er det viktig å støtte interreligiøse økumeniske prosesser, samtidig som vi systematisk også støtter enkeltindivider og grupper mot undertrykking i religionens navn. Religions- og livssynsfriheten står i nær sammenheng med ytringsfriheten, forsamlingsfriheten og organisasjonsfriheten. Ytringsfrihet er en forutsetning for at mennesker skal kunne utøve sin religion og sitt livssyn. Det er en rettighet vi må bidra til å holde intakt, og den må ikke svekkes. Når alminnelige rettssikkerhetsgarantier ikke foreligger i et land, er religiøse minoriteter spesielt utsatt for menneskerettighetsbrudd. Medlemmer av slike minoriteter risikerer langvarige fengselsstraffer, og enda verre: dødsstraffer. Dette er forhold vi ikke kan akseptere. Derfor har norske myndigheter tatt opp brudd på religions- og livssynsfrihet ved hjelp av internasjonale kanaler som man arbeider i, og ved hjelp av bilaterale virkemidler. Også i multilaterale fora må vi være aktive og delta. Vi kan derfor ikke overlate FN-organer til land som vi ikke ønsker å sammenlikne oss med. Hvis vi ikke bruker FN, må vi gjøre det vi kan for å få innflytelse på andre måter. Vi må samarbeide med andre på et multilateralt nivå, for det går ikke an å si at vi ikke kan samarbeide med spesifikke land. Arbeidet med religionsfrihet og menneskerettigheter er altfor viktig til det. Det er også viktig at vi ikke isolerer den religiøse dimensjonen i vår tilnærming til de internasjonale konfliktene og dialogprosessene, fordi denne friheten henger sammen med andre friheter. Men det å ha økt kunnskap om hvordan religionen spiller inn på vårt fagfelt, utenrikspolitikken, har ligget til grunn for de tiltakene som jeg så vidt har nevnt her – som opprettelse av et eget forum, økt forskning og økt kontakt med de ulike nettverkene vi bygger opp under.