Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2013-06-10:
En forskningsdebatt som domineres av tidfesting av 3 pst.-målet, mener jeg er en fattigere debatt enn det sakens viktighet fortjener. Jeg mener det er liten tvil om at Norge satser tungt på forskning. Det er heller ikke tvil om at dette er det bred enighet om på Stortinget. Ikke minst viser innstillingen dette – og egentlig også store deler av debatten. Likevel er det heller ingen tvil om at det er utfordringer i forskningspolitikken. Hvor ligger så de? Vårt ansvar som forskningspolitikere er å legge til rette for at det forskes mer, at det forskes bedre, og at forskningen får den plassen den fortjener i samfunnet. Det er ingen tvil om at potensialet for økt kvalitet på norske forskningsinstitusjoner er til stede. Det er ingen tvil om at flere norske bedrifter hadde gjort klokt i å investere mer i forskning. Og dernest: Vi har også en vei å gå når det gjelder å ta i bruk kunnskapen vi har – til det beste for samfunnet. Forskningsmeldingen bidrar godt i så måte. En av de mest brukte klisjeene i norsk samfunnsdebatt er: Hva skal vi leve av etter oljen? Spørsmålet er underlig i sin banalitet. I likhet med i alle andre bransjer er det også i olje- og gassektoren først og fremst kunnskap vi lever av. Kunnskap, utdanning og forskning utgjør grunnmuren i ethvert moderne samfunn. Det er i stor grad tilfellet i Norge – enten opparbeidet, erfaringsbasert kunnskap som overføres fra en generasjon til den neste, godt ivaretatt i kraft av en levende kulturarv, eller teoretisk kunnskap som er bygd opp i moderne tid, som akademiske byggesteiner i et teoretisk, logisk byggverk. Erkjennelsen av at Norge er et rikt, velfungerende og godt land å bo i, takket være kunnskap og forskning, skulle jeg ønske meg stakk dypere. Da ville det også vært enda større oppslutning om at en god framtid ligger langs den samme vei, langs de samme linjer. For Arbeiderpartiet er internasjonalisering og økt næringsrettet forskning viktig og riktig. Derfor er vi svært tilfreds med avklaringen omkring Horizon 2020, som er EUs store forskningsprogram. For oss ville det vært umulig å stå utenfor. Dernest er det også viktig å øke næringslivsforskningen. Hvordan? De fleste norske arbeidsplasser har ingen forskere. Noen av dem burde definitivt hatt det, men de fleste har ingen grunn til å ansette en forsker. Offentlige stimulanser vil selvfølgelig bidra noe til å få økt næringslivsforskningen. Men en økning på 30–40 mrd. kr på sju–åtte–ti år, som noen ønsker, er urealistisk. Jeg tror dessverre ikke det finnes noe enkle trylleformular som vi kunne drysset rundt, à la Tingeling, og bare latt pulveret sveve over det ganske land, så ville det begynt å forskes. Sånn er det ikke. Komiteen har reist og sett de mest innovative og forskningstunge områdene i verden – i Europa, i USA og i Canada. Hva er det som kjennetegner forskningspolitikken i disse landene? Det som slår oss, er langsiktighet, strategisk ledelse og tydelige ledere, gode organisasjoner, trivelige arbeidsplasser, enkle og tydelige mål, stimulering av dem som tenker internasjonalt, premiering av dem som bryr seg om studentene, og verdsetting av dem som jobber innovativt med næringsliv og arbeidsliv. Det betyr at vi må ha en økt generell satsing på forskning. Vi må ha samarbeid, arbeidsdeling og konsentrasjon i praksis – sånn som vi går inn for gjennom SAK. Vi må jobbe enda tydeligere og enda sterkere når det gjelder akkurat det. Vi må få midlertidigheten ytterligere ned. Vi har begynt å se resultater – vi må videre. Jeg er veldig glad for at statsråd Kristin Halvorsen tok opp dette, noe som også andre så vidt har nevnt, nemlig at midlertidighet i sektoren ikke er bra. Skal vi få de kloke og de djerve og de beste til å bli forskere, må vi skape miljøer hvor de trives, hvor de har trygghet for egen jobb, og hvor de kan konsentrere seg om å forske og ikke bekymre seg for hva de skal gjøre etter at den midlertidige stillingen har gått ut på dato. I USA møtte vi stadig et begrep som handlet om et økosystem, der næringsliv og forskere fungerer sammen. Vi må skape møteplasser for forskning og innovasjon, vi må skape møteplasser for investorer og gründere. Vi må koble dette sammen, og vi må bedre studiekvaliteten. Det mangler vi på en del områder i Norge. Vi har det ikke på plass, vi må jobbe for det, og det kan i veldig liten grad vedtas med et pennestrøk her. Det må utvikles over tid – igjen via lange linjer. Jeg tror det er langs dette sporet vi må jobbe videre. Vi må legge til rette for og vi må stimulere om vi skal få opp den næringsrettede forskningen, som er hovedproblemet i dag. Til sist vil jeg på vegne av de rød-grønne partiene anbefale innstillingen.