Gisle Meininger Saudland (Fremskrittspartiet), 2017-12-13:
Det har vært en interessant høst for oss politikere, spesielt for dem av oss som er nye på Stortinget. Selv om det har vært noen tøffe diskusjoner, har det vært bemerkelsesverdig lite støy rundt budsjettet. Det tyder på at budsjettet kanskje er ganske bra, og at det er lite å kritisere, selv for en opposisjon som lever av å kritisere. Mange av oss i denne salen er medlem av energi- og miljøkomiteen, og en ting som har forundret meg, er den teknokratiske språkbruken som gjør at debatten for mange kan være vanskelig å forstå. Vi har ord og begreper som karbonfangst, karbonlagring, klimagasser, klimakvoter, ikke-kvotepliktig sektor, Parisavtalen, 2-gradersmålet, COP23, grønne sertifikater, LNG, CCS, NOx, CO 2 , CO 2 -fond, CO 2 -håndtering, IPCC osv. Dette er ord som varmer hjertet til de fleste av oss, men det går over hodet på de fleste andre. Min erfaring er at det er noen som vil gjøre miljødebatten vanskelig å forstå, for da kan man samtidig ha monopol på sannheten og virkemidlene. Og sannheten innebærer ofte å gjøre botsøvelse for en synd man begår. Men nå er det ikke lenger selvpisking og ti Ave Maria som skal til. Nå er det dårlig samvittighet for å kjøre barna til fotballtrening i en dieselbil, en skal skamme seg på flyet til Syden, og en skal dusje i mørket i kaldt vann. På samme måte som botsøvelse ikke gjorde susen i gamle dager, tror jeg ikke det gjør susen for klimaet heller. Vi har ikke ubegrensede ressurser, og det man glemmer, er ofte det åpenbare, nemlig at man først må kutte der det har størst effekt. Dette er noe miljøpartiene i Europa har forstått. Da jeg for en måned siden var på COP23 og undertegnede sammen med representanten Haltbrekken og representanten Heggelund hørte miljøpartiet i Tyskland fortelle at de vil kjøpe norsk gass i perioden etter 2030 for å stenge sine kullkraftverk – og dermed vil ha Fremskrittspartiets politikk for å nå sine klimamål – stilte det klimapartiene i Norge i et underlig lys. Klimautfordringen er global, og vi skal ha både globale og nasjonale tiltak. Regjeringen trapper derfor opp klimainnsatsen i Norge, med økt bevilgning til Enova, satsing på flytende havvind og en avgiftsomlegging som premierer lav- og nullutslippsbiler, for å nevne noe. Mange har kanskje lagt merke til oppryddingsarbeidet og innsamlingen av plast og annet søppel som foregår langs norskekysten. Jeg er glad for at regjeringen fører en offensiv politikk mot marin forsøpling og styrker innsatsen. Marin forsøpling er kanskje en av de største forurensnings- og forsøplingsutfordringene vi står overfor. Vi styrker også naturforvaltningen for å ta våre på vår felles natur og kommende generasjoners mulighet til utfoldelse og naturopplevelser. Skogvernet videreføres på rekordnivå. 295 skogområder har blitt vernet siden 2013. Det meste er privateid, frivillig vern, mens resten er offentlig eid. Jeg vil også påpeke at det føres en aktiv fiske- og viltpolitikk, og at jakt og fiske er en del av gode naturopplevelser som fremmer livskvalitet, rekreasjon og god helse. Avslutningsvis vil jeg si at Norge er på riktig vei for å bli et lavutslippssamfunn innen 2050. Vi ligger bl.a. foran EUs mål om 95 gram CO 2 -utslipp for biler. Norge har en høyt utdannet befolkning, en naturgitt fordel med mye vann- og vindkraft og olje og gass, samt sterke teknologimiljøer, så vi har gode forutsetninger for å omstille oss til lavutslippssamfunnet i årene som kommer.