Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 1999-12-16:
Sakens ordfører, representanten Blattmann, har redegjort for Arbeiderpartiets syn på Investeringsutvalgets rapport og på utviklingen i Åsgard-prosjektet. Jeg skal bare føye til noen refleksjoner og merknader i tillegg til det representanten Blattmann allerede har sagt fra Arbeiderpartiets side. Først vil jeg understreke at Åsgard-prosjektet var og er en milepæl i norsk petroleumsvirksomhet. Det brakte gassvirksomheten for fullt inn i Norskehavet, gjorde at vi fikk utviklet omfattende transportsystemer som knyttet Norskehavet til Nordsjøen, og slik sett var et viktig og historisk prosjekt i forhold til å flytte tyngdepunktet i norsk petroleumsvirksomhet nordover. Derfor var det også bred politisk tilslutning til prosjektet da det ble behandlet våren 1996. Det var knapt noen oppmerksomhet rundt kostnadsanslagene og usikkerheten rundt det. Det vi i all hovedsak diskuterte, var CO2-utslippene, om det ble mer eller mindre CO2-utslipp i verden totalt av å bygge ut Åsgard-prosjektet. Samtidig var det åpenbart at prosjektet var teknologisk avansert, det var teknologisk nybrottsarbeid, og det var derfor også beheftet med usikkerhet, både teknologisk og økonomisk. Det har vist seg i ettertid at den usikkerheten så absolutt var til stede, og at det har blitt en del betydelige kostnadsoverskridelser. Det er helt riktig som mange har påpekt, og som det også står i innstillingen, at kostnadsoverskridelsene skyldes mange ulike forhold og er knyttet til mange ulike faktorer. Dels er de knyttet til at vi snakker om et større og mer omfattende prosjekt, og da er det vel strengt tatt galt å bruke ordet «overskridelser» – det er en utvidelse av prosjektet. Dels er det overskridelser i klassisk forstand, at investeringer, virksomheter, tiltak og prosjekter har blitt dyrere enn opprinnelig forutsatt, og det er gjennom mange ledd og over lang tid at dette har skjedd. Derfor er det ikke komiteflertallets vurdering – og i hvert fall ikke Arbeiderpartiets vurdering – at vi i dag har visshet for at alt var utmerket og at alt var i orden så lenge Arbeiderpartiet satt i regjeringskontorene, og at kostnadsoverskridelsene og problemene startet dagen etter regjeringsskiftet. Her er det åpenbart at det kan ha vært problemer over lang tid, også knyttet til beslutningsgrunnlaget. Det er ikke energi- og miljøkomiteens oppgave å gå igjennom i detalj hvordan Riksrevisjonen skal se på dette prosjektet. Det er strengt tatt heller ikke energikomiteens oppgave å tildele Riksrevisjonen oppgaver. Riksrevisjonen definerer helt på egen hånd hva den vil gjøre. Det er i tilfellet hvis noen skal mene noe om dette, kontrollkomiteen som skal gjøre det. Det komiteflertallet gjør i innstillingen i dag, er ikke å beskrive et konkret mandat for Riksrevisjonen, men bare å legge til grunn at Stortingets kontrollorganer nå vil undersøke denne saken videre, fordi vi mener at det ikke nå lenger er en ordinær sak for komitebehandling i en vanlig stortingskomite. Det handler om en mye mer detaljert gjennomgang av enkeltheter i prosjektet, som vi simpelthen mener at denne komiteen ikke er egnet til å gjøre. Denne avsluttes som sak fra energi- og miljøkomiteen, og så vil Stortingets kontrollkomite, eventuelt Riksrevisjonen, følge saken videre opp. Når jeg sier det slik, er det fordi denne brevvekslingen og diskusjonen om hvorvidt det har vært en tett oppfølging osv., på en måte illustrerer at komiteen, med det apparatet og de ressurser vi har til rådighet, ikke er egnet til å foreta den gjennomgangen som Riksrevisjonen ventelig vil gjøre av prosjektet. Det handler f.eks. om: Hva er en tett oppfølging? Vel, det har ikke vi en helt presis oppfatning av i komiteen, vi har bare lagt merke til at mediene stadig bringer fram ny informasjon, som f.eks. at man har uttrykt fra departementets side at en del av den tette oppfølgingen – det var faktisk hovedpoenget i det notatet som beskrev dette som mediene har kommet fram til – var deltakelse i styringskomiteen. Så kom det også fram i Dagens Næringsliv at man hadde deltatt på noe sånt som halvparten av møtene. Så sier man at det ikke er vesentlig. Det har ikke vi noen sterke meninger om. Hovedpoenget er i alle fall at slik vi har oppfattet at den tette oppfølgingen er blitt beskrevet, er den ikke blitt fulgt opp. Men å ettergå dette i alle detaljer, om deltakelse på møter og hvem som har forholdt seg til hvilken informasjon på hvilke tidspunkt, det er en sak som mer hører hjemme i kontrollkomiteen eller Riksrevisjonen enn i energikomiteen. Og det er det som er hovedbudskapet i innstillingen i dag, når vi avslutter saken fra vår komite. Til slutt vil jeg bare si at dette er en alvorlig sak. Det har også Regjeringen markert ved å avsette styret i Statoil, og det er derfor vi også forutsetter at Stortingets kontrollorganer følger dette videre opp.