trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-02-09:
Når det gjelder denne undersøkelsen som ble foretatt av Hundreårsselskapet, har jeg den her. Slik som det spørsmålet var formulert, er jeg nesten overrasket over at ikke 100 pst. svarte offentlig. De var satt opp mot hverandre på en ganske – jeg vil si – påfallende måte. Sannheten er jo at denne regjeringen har satset mye mer på det offentlige enn på det private. Noen har vært veldig opptatt av at denne regjeringen har prioritert skattelette på bekostning av alt annet. For hver krone vi har gitt i skattelette, har vi økt offentlige velferdsordninger med to. Så i den grad vi har prioritert, har denne regjeringen prioritert det offentlige. Når det gjelder skolen, mener vi at det ut fra foreldreretten bør være valgmuligheter, men vi ønsker en sterk og god offentlig skole som gjør at de fleste ser seg tjent med å sende barna sine dit. Men det skal være mulighet for alternativer. Det er vel ikke statsministerens oppgave å spørre SVs leder i en spontanspørretime, men det kunne jo vært interessant å få vite en eller annen gang om SV nå er kommet dit hen som Arbeiderpartiet har, at de er veldig glad i den forrige privatskoleloven. Den har jo SV og Arbeiderpartiet kjempet imot. Har f.eks. SV i Norge lært av SV i Danmark, som jo har et helt annet, positivt syn på anledningen til å velge private skoler? Ellers er jeg enig med representanten Halvorsen i at flere av de godene for elever som hun nevnte, bør vi også ha mer av i offentlig skole. Det er vår oppgave å sørge for at bevilgningene dit er så gode at den offentlige skolen anses som alternativ for de fleste. Det er Regjeringens mål.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-02-09:
Nei, det sa jeg ikke, og det …
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-02-09:
… tror jeg Kristin Halvorsen ville merket seg hvis hun hørte nøye etter. Jeg sa at flere gjerne ville ha flere av de godene hun skisserte, også i offentlig skole – og mer av det. Jeg har ikke lovt, og kan ikke her og nå love, gratis skolebøker og gratis PC-er til alle.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-02-09:
Men det er jo interessant at fra i fjor til i år har vi fått økt lærertetthet i norsk skole. Vi har fått økt voksentetthet i den offentlige skolen, og vi har fått mer penger pr. elev. Regjeringen har lagt fram en omfattende skolereform med et stort kompetanseløft for lærere, som vi skal satse mangfoldige hundre millioner kroner på. Så Regjeringen har bevist at den satser på offentlig skole. Friskoler får mindre penger enn den offentlige skolen. De får bare 85 pst. av det den offentlige skolen får, og i det ligger det jo også en prioritering av offentlig skole. For øvrig er det viktig, hvis en skal satse mer på offentlig skole, at norsk økonomi fortsetter å utvikle seg positivt, og i det lyset må også SV lære seg å se skattespørsmål. I den grad det kan bidra til vekst og mer penger til det offentlige, kan vi styrke skolen. Det trenger ikke nødvendigvis være en motsetning.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-02-09:
Jeg kjenner historien godt når det gjelder friskoler. Det er riktig at Arbeiderpartiet kom på en bedre kurs i 1985. Men jeg kjenner til da striden om privatskoler i Norge virkelig kom. Da var det faktisk min onkel som var statsråd, og som foreslo loven. Arbeiderpartiet kjempet frenetisk mot prinsippene, og det var de prinsippene som ble videreført i 1985. Det er det ingen tvil om. Arbeiderpartiet har år etter år foreslått lavere bevilgninger til friskoler. Det betyr at det blir dyrere å gå der. Stoltenberg ønsker altså et opplegg hvor det er barn av foreldre med god økonomi som kan sende barna sine til friskoler. Barn av foreldre med dårligere økonomi vil ikke få råd til det. At det er god sosialdemokratisk politikk, skjønner jeg faktisk overhodet ikke. Det er å gå inn for klasseskiller i skolen. Det er heller ikke riktig at vi trekker ressurser ut av den offentlige skolen, for det som går til private skoler, er mindre enn det det ville ha kostet å ha hatt elevene i offentlig skole. Sannheten er at skal en først begynne å tenke økonomi, tjener staten på dette.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-02-09:
Jeg har ikke sagt at vi ikke er engstelige, men jeg har sagt hva som er tillatt, og hva som er forbudt, i henhold til norsk lov. Hvis noen begynner å drive kommersiell skolevirksomhet i Norge, er det forbudt. Reikvam kan være trygg på at Utdanningsdirektoratet, som forvalter denne loven, selvsagt følger norsk lov. Det er ikke tillatt, og da skal en heller ikke skremme med det. Vi har tilsyn for å følge dette. Skulle noen begi seg inn på den galeien, f.eks. ved omgåelser, og i realiteten ta ut utbytte på noen annen måte, er det klart at det blir slått ned på. Det er ikke anledning til å komme til Norge og hente ut penger av private skoler. For øvrig – når det gjelder historieskriving, som både Reikvam og Stoltenberg har vært veldig opptatt av, kan jeg opplyse at selv midt på 1990-tallet gikk Arbeiderpartiet inn for å stoppe Montessori-skoler i Norge, som de nå sier de er så veldig glad i.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-02-09:
Dette kan bli en interessant valgkamp, når Arbeiderpartiet omfavner Kristelig Folkeparti og Hagen omfavner Göran Persson. Hvor de ideologiske skillelinjer er tilbake, er ikke så enkelt å se. Dette gleder jeg meg virkelig til. Jeg er enig med Hagen i at det var et ledende spørsmål i den undersøkelsen Kristin Halvorsen viste til. Derfor synes jeg det nesten var rart at ikke 100 pst. svarte ja, slik hun ønsket. Det offentlige har ansvaret både for barnehagesektor, helsesektor, omsorgssektor og skolesektor. Men denne regjeringen mener at det skal være visse valgmuligheter, ikke minst ut fra foreldreretten. Jeg har ingen tro på eller frykt for at vi får en voldsom oppblomstring av private skoler som undergraver det offentlige skolevesen i Norge. Den offentlige skole skal være god. Den skal være sterk. Den skal være slik at de fleste ønsker å gå der, og det gjør de. Vi styrker nå den offentlige skolen gjennom skolereformen. Våre fylkespolitikere i et par fylker på Vestlandet, som flere har vist til, gir uttrykk for en bekymring hvis det skulle bli et frislepp. Jeg har ingen tro på det. De har anledning til å uttale seg. Et manglende tilbud eller en urimelig dyr skolestruktur kan være begrunnelse for å nekte godkjenning av friskoler. Det vil direktoratet selvsagt forvalte. Når vi ikke har valgt å gå opp til 100 pst. dekning, som Carl I. Hagens spørsmål gjaldt, er det fordi vi mener at den reelle viljen til å skape et alternativ må komme til uttrykk ved at det også er en viss egeninnsats. Det er et sunt prinsipp. Da gis det uttrykk for at her er det virkelig et ønske som står bak, og det er ikke bare enkeltpersoner, men det er flere. At en da har en egenandel på 15 pst., synes jeg for min del ikke er urimelig. Det har vi hatt i alle år med norsk privatskolelovgivning. Vi synes det er rimelig å fortsette med det. Det er ikke alle ting vi skal kopiere Sverige på, ei heller om det er Göran Persson som styrer.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-02-09:
Undersøkelser må stå på egne bein, og en får lese spørsmålsstillingen og se på svarene. Da skal en også se på ting med et visst kritisk blikk. Det vil jeg anbefale representanten Kleppa å gjøre. Som sagt er jeg nesten overrasket over at det ikke var 100 pst. som svarte slik Kleppa ønsker, i denne undersøkelsen, slik spørsmålene er stilt. Så er det direkte feil når Kleppa sier at Samarbeidsregjeringen står for mindre til fellesskapet. Samarbeidsregjeringen har økt bevilgningene til fellesskapet, år etter år. For hver krone vi har gitt i skattelette, har vi i hvert fall gitt to kroner i økning av velferdsordningene. Siste året økte vi velferdsordningene med bortimot 10 milliarder kr – mer til helse, mer til skole, mer til barnehagene og mer til omsorg. Det er bare å gå inn i budsjettet, og da vil Kleppas historieframstilling bli motbevist. Jeg anbefaler dem som hører og ser dette, å holde seg til fakta, holde seg til budsjettene, og ikke til den misvisende framstilling som Kleppa nå dessverre har gitt.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-02-09:
Det er nok dessverre ikke fakta, slik som Kleppa framstilte det. Veibevilgningene har økt, også i mange distrikt. Bevilgningene til sykehusene har økt kraftig siden Samarbeidsregjeringen tok over. Det har fra første kvartal 2002 til andre kvartal 2004 vært en nedgang i gjennomsnittlig ventetid for behandling ved offentlige sykehus på over 20 pst. Dette er altså et velferdsløft. Kleppa framstiller det som om vi piner ut sykehusene, når det er det stikk motsatte som har skjedd. Det har vært bevilgningsøkning på milliarder. Det har blitt redusert ventetid. Jeg er opptatt av pasientene. Fortsatt er det ikke bra nok. Fortsatt er det for lange køer og for lang ventetid, men den er altså redusert med over 20 pst. Det synes jeg Kleppa skulle glede seg over, og også over at det stadig bygges nye og bedre veier, både i distriktene og i flaskehalser i sentrale områder.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-02-09:
Slike innøvde formuleringer, at man er mer og mer forundret over Kristelig Folkeparti, kommer vi nok til å få høre mer av fram til valget. Det må jeg ærlig innrømme at jeg ikke tar så alvorlig. Det er en del av politisk taktikk og spill. Jeg er veldig glad for støtten til fellesskap og velferdsordninger. Det er derfor Samarbeidsregjeringen øker den. Egentlig burde det vært 100 pst. på et slikt spørsmål. Vi satser mer på den offentlige skolen. Vi har lagt fram en skolereform som betyr økt satsing på den offentlige skolen. Vi har satset mer enn noen gang på barnehager. Vi har satset mer enn noen gang på offentlige sykehus. Ventetiden går ned. Denne regjeringen er den første som har lagt fram en handlingsplan for bekjempelse av fattigdom i Norge. Vi har økt innsatsen kraftig overfor fattige utviklingsland. Vi har aldri hatt et så høyt budsjett for å hjelpe fattige ute i verden. Jeg kunne forresten, i en parentes, av og til etterlyse SVs internasjonale perspektiver. De er nesten alltid borte. Dette er en regjering for økt velferd og for fattigdomsbekjempelse hjemme og ute. Jeg blir mer og mer forundret over Kristin Halvorsen, som ikke ser dette.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-02-09:
Jeg skjønner at denne spontanspørretimen ender opp i en gjensidig forundring overfor hverandre, og det er det vel kanskje gode grunner til i disse tider. Vi får nok mer av det fram mot valget. Når det gjelder de spørsmål som Nordtun nå nokså fort gikk over, vet han at det er én hovedlinje som har ligget bak de justeringer av regelverket som har skjedd på en del av disse områdene, nemlig arbeidslinjen – arbeidslinjen, som jeg trodde var Arbeiderpartiets linje også. Vi ønsker å stimulere folk til å komme tilbake i arbeid fortest mulig, om ikke på heltid, så i hvert fall så mye som mulig. Det er den viktigste grunnen til de justeringene som har skjedd. Er det noe som er årsak til fattigdom, er det langtidsledighet. Å bekjempe ledigheten generelt og langtidsledigheten spesielt er en hovedsak for denne regjering. Nå øker sysselsettingen. Nå begynner ledigheten å gå noe nedover igjen. Vi har måttet ta en del upopulære tak i et par budsjett for å få orden på økonomien, for pilene var begynt å peke i gal retning da Arbeiderpartiet overlot ansvaret til Samarbeidsregjeringen. Nå peker de i riktig retning.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-02-09:
Jeg tror Enoksen vet at Samarbeidsregjeringen selvsagt ikke står for noen bevisst sentraliseringspolitikk. Det å motvirke sentralisering er faktisk viktig for denne regjeringen, slik det var for sentrumsregjeringen, som Enoksen var med i. Han vet like godt som meg at dette er sterke krefter som det ikke er enkelt å snu. Det har vært en viss sentralisering både i tider da Senterpartiet satt i regjering, og når Senterpartiet har vært i opposisjon, og slik har det vært også for oss andre. Det som er viktig for distriktene, er jo først og fremst å få skapt nye arbeidsplasser, og nå er optimismen på vei tilbake. Vi har ført en økonomisk politikk, og vi fører en virkemiddelpolitikk hvor vi har samordnet virkemiddelapparatet, Innovasjon Norge, noe som gjør at nå begynner ting å skje. Jeg har reist f.eks. på vestlandskysten, hvor jeg selv kommer fra og er godt kjent. Optimismen er på vei tilbake, eksporten øker, kontrakter til skipsverft er i ferd med å komme tilbake, ting skjer. Dette er det avgjørende for norske distrikt. Samarbeidsregjeringen står selvsagt for en aktiv distriktspolitikk og ikke en sentraliseringspolitikk.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-02-09:
Ja, valgfrihet er en viktig verdi, og jeg vil føye til: særlig i det som har med familiespørsmål og oppdragelse og omsorg for barn å gjøre. Derfor er den viktig når det gjelder barnehage og kontantstøtte. Den er viktig i barnehagesektoren. Den er viktig i skolesektoren. Det er riktig at dette regjeringsalternativet som skal bygges opp, ønsker å redusere valgfriheten. Det mest eklatante eksempel er jo omsorgen for egne barn under tre år. Nå er det liksom framstilt som at Arbeiderpartiet har fredet kontantstøtten. Men det er jo helt feil. De har sagt at den skal fjernes, men trolig da fra 2008, og det er jo bare et stykke ut i neste stortingsperiode. Så dette valget blir et valg om småbarnsforeldre skal ha rett til å velge omsorgsform for barna sine, enten det skal være i en barnehage som har stor offentlig støtte, og som skal få enda mer offentlig støtte, eller det skal være med kontantstøtte. Det avgjøres ved valget til høsten.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-02-09:
Enkelttilfeller er det vanskelig for meg å gå inn på. Vi vet at mange kommuner sliter med en vanskelig økonomi – noen mer enn andre – og derfor er utslagene ulike i kommunene. Men når det gjelder på landsplan, er beregnet gruppestørrelse i grunnskolen veldig stabil, slik at det bildet som generelt tegnes, er ikke riktig. Dette kunne selvsagt undervisningsministeren gått nærmere inn på i detalj, hvis Stortinget hadde vært så vennlig også å stille henne spørsmål, siden hun har brukt mye tid på å forberede seg. Men statsministeren skal ikke la være å svare. Ingen skal mistenke ham for å vike unna, for han har også forberedt seg. Gjennom skolereformen økes nå ressurstilgangen til den offentlige skole. Gruppestørrelsene er relativt stabile, og det siste året har faktisk lærertettheten økt. Ellers står stadig statsråd Clemet til disposisjon.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-02-09:
Det er, så vidt jeg vet, et faktum at lærertettheten har økt det siste året. Så det viste at det ikke var bare ønsketenkning fra statsministeren, det er en realitet. Det er selvsagt ønskelig at det også kan fortsette. Når det gjelder gruppestørrelsene i grunnskolen, har de ligget nokså stabilt de siste fem årene, på mellom 13,1 og 13,7. Så kan det være enkelte skoler og enkeltkommuner som har en annen utvikling. Det benekter jeg ikke. Det henger sammen med nokså varierende kommuneøkonomi fra kommune til kommune.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2005-02-09:
Jeg må bare konstatere at Kristelig Folkeparti og statsministeren er drevet inn i et opplegg med omfattende privatisering av den offentlige fellesskolen. Norsk skole blir en markedsplass. Ifølge Verdens Gang legger ikke ledere i den svenske privatskolekjeden John Bauer skjul på at et langsiktig mål er å tjene penger på skoledriften. Er ikke statsministeren i det hele tatt uroet over en slik motivasjon for å starte skole og utdanning for våre barn og unge?
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2005-02-09:
Jeg har også et spørsmål til statsministeren. Arbeiderpartiet vil satse på den offentlige fellesskolen, både når det gjelder innhold og mer penger. I forrige uke hadde vi et møte med foreldrerepresentanter fra Halmstad skole i Østfold. De kunne informere om følgene av kutt som vil skje i år: Det vil bli færre lærere med samme antall elever, det vil bli kontaktlærere som får ansvar for opptil 28 elever i stedet for 18, det blir full stopp i bruk av vikarer ved sykefravær, og bibliotektilbudet halveres. Dette er ikke et enestående tilfelle. Ressurser er ikke alt, men mener statsministeren at slike forhold vil gi en bedre skole? Hva tror statsministeren er årsaken til at vi har en slik utvikling i denne regjeringens periode?
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2005-02-09:
Jeg hører at statsministeren vil overbevise meg om at virkeligheten ikke er slik som folk ute i skolehverdagen informerer oss om. Arbeiderpartiet mener vi må ha flere lærere for å unngå stadig større grupper og dårligere oppfølging av den enkelte elev. I et intervju i Dagsrevyen i desember sa statsministeren at «økt lærertetthet er ønskelig». Det mener jeg er oppmuntrende og nye toner fra Regjeringen. Når statsministeren bruker ordet «ønske», oppfatter jeg det som mer enn en ønsketenkning, jeg oppfatter det som en målsetting. Dette gjelder sannsynligvis framtiden, så lenge uttalelsen falt i desember. Jeg vil bare høre med statsministeren om dette ønsket gjelder for 2005, og hva Regjeringen eventuelt vil gjøre for å nå den målsettingen.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-02-09:
Det er jo slik at spørreren, representanten Stoltenberg, er opptatt av å fremme et syn hvor staten og politikerne velger på vegne av foreldrene. Jeg oppfattet det slik at Regjeringen, med støtte av Fremskrittspartiet, har fått til lovendringer som gir foreldre større adgang til å velge selv. Det er også slik – det tror jeg statsministeren kan bekrefte – at erfaringene fra vårt naboland, som har hatt slik lovgivning i mer enn ti år, er gode. Det er faktisk også målinger nå som tyder på at både private og offentlige skoler blir bedre med konkurranse. Men mitt hovedpoeng er følgende: Når vi styrker foreldrenes rett og mulighet til å velge, bør vi også gjøre det helt ut og helt frem. Fremdeles er det slik at de som velger en frittstående skole, får med seg bare 85 pst. av det det koster å ha en elev i offentlig skole. Vil vi få en styrking av foreldreretten, at man også får med seg de pengene som hører til skoleplassen?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-02-09:
Mitt spørsmål lyder slik: «I desember 2004 ble det lagt frem en omfattende sluttrapport til evaluering av Manifest mot mobbing 2002-2004. 23. september 2002 lovet statsministeren sammen med utdanningsministeren at det om to år, altså i 2004, skal være nullforekomst av mobbing og plaging i norsk skole. En bred allianse stilte seg bak Manifest mot mobbing. Nå foreligger evalueringen. Økning i forekomst av mobbing i skolen er stoppet, men mobbing er fortsatt omfattende. Hvordan vil statsråden følge opp rapporten i arbeidet mot mobbing i skolen?»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-02-09:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er for det første gledelig at vi har fått en evaluering såpass raskt etter et toårig program. For det andre er det gledelig at vi får fremvist gode tendenser i den evalueringen, men det er altså fortsatt et omfattende mobbeproblem i norsk skole. Rogalandsforskning, som har laget rapporten, sier bl.a. at «skoler og lærere opptrer nokså beskyttende i forhold til de systemer, praksiser og tiltak som de har hatt lenge før Manifestet i sitt arbeid mot mobbing. Blant lærere var det også en uttrykt mening at mobbing i skolen er noe som alltid kommer til å være». Mener statsråden at slike holdninger fra lærere til mobbing i skolen er akseptable? Vil man ta dette opp i forbindelse med videreføring av manifestet? Og vil man også ta det opp i forbindelse med kompetanseheving for lærere, som det nå satses bredt og stort på, slik at man får gjort noe med angivelig påviste holdninger fra lærere til mobbeproblemet, slik som dette sitatet bærer frem? Det håper jeg statsråden vil bekrefte.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-02-09:
Mobbingen går i mange retninger. Jeg siterer igjen fra professor Olweus, som også statsråden har referert til: «Det er foreløpig lite systematisk kunnskap om mobbing der lærer er involvert, selv om mange er kjent med lærermobbing som foreteelse.» Som statsråden nevnte, har Olweus utarbeidet et av de antimobbeprogrammene som brukes – det er vel faktisk det eneste som gikk gjennom evalueringen. Men dette programmet fokuserer ikke på lærernes mobbing av elever. Hvordan kan lærere lede arbeidet mot mobbing, dersom de selv mobber? Hva vil statsråden gjøre for å belyse dette og bekjempe lærere som mobber elever? Mitt siste tilleggsspørsmål er: Hvor er tilsynsmyndighetene i denne sammenheng, hvis det er slik at det er bastante og manifesterte holdninger hos lærere som faktisk aksepterer mobbing, og hvor det faktisk også er klare tendenser som tyder på at lærerne selv aktivt mobber?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-09:
Hvis presidenten tillater det, tror jeg jeg må si at jeg synes statsministeren gir uttrykk for et ganske idyllisert og naivt syn på hva som faktisk er i ferd med å skje i kjølvannet av den såkalte friskoleloven. For det som nå foreligger, er 250 søknader om friskolevirksomhet – om 200 nye private skoler. 165 av søknadene gjelder videregående skoler. Hvis statsministerens rosemaling av dette skulle gå hjem, står nærmest en rekke aktører med idealistiske formål klare til å hive seg inn på det videregående skolemarkedet. Men det er jo ikke sannheten. Diverse kommersielle selskaper står klare til å kaste seg over videregående skoler, plukke ut de linjene som er billigst, tilby gratis PC-er, gratis skolebøker, for det er tross alt en viss skolepengevirksomhet her, og som helt opplagt vil klare å skreddersy et tilbud til elevene som den offentlige skolen burde ha gått i bresjen for å få til. Det er jo den offentlige skolen som burde hatt PC-er, som burde hatt gratis skolebøker, som burde hatt oppfølging av den enkelte elev. Mitt spørsmål til statsministeren er: Hvis det er slik at det går an å tjene penger på videregående skoledrift, er da Regjeringen klar til å tette de hullene som måtte være, når kommersielle aktører kaster seg over videregående skoler?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-09:
Jeg vil gjerne stille et spørsmål til statsministeren. SV gir seg ikke på skole ved første sving, så det må statsministeren finne seg i å ta en ny runde på. Jeg synes det er et stort paradoks at i forbindelse med 100-årsmarkeringen er det gjort en stor undersøkelse om nordmenns holdninger bl.a. til fellesskap og privatisering. Når det gjelder utdanningssektoren, er det svært massivt hva det norske folk ønsker, når nesten 80 pst. sier at de ønsker en sterkere offentlig skole og en sterkere offentlig utdanning, mens 12 pst. sier at de vil satse mer på private løsninger. Det som nå skjer på utdanningssektoren, er det motsatte, som betydelig økt privatisering av videregående skoler, litt avhengig av hvor mye Regjeringen sier ja til, men ikke i nærheten av noen tilsvarende målsettinger for hva som skal være standard når det gjelder den offentlige skolen. En av disse aktørene som nå ønsker å kaste seg inn på utdanningsmarkedet, beskriver hva de ønsker å lokke med, og det er altså gratis PC-er, tettere oppfølging av hver enkelt elev, mer kontakt med samfunnslivet rundt, gratis skolebøker og muligheter for reiser til utlandet. Det er mål man burde ha for den offentlige skolen. Når vil Regjeringen sette seg dette som mål for den offentlige skolen?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-09:
Jeg lurer på om vi er i nærheten av en liten nyhet og et valgløfte fra statsministeren her. Hvis det virkelig er slik at denne regjeringen vil gå til valg på at alle elever i videregående skoler skal ha mulighet for gratis PC, gratis skolebøker, tettere oppfølging av hver enkelt elev og for mulighet til undervisning i mindre grupper, står vi foran en gigantisk opprustning av den offentlige skolen, som umulig kan la seg gjennomføre hvis Høyres løfter om nye 23 milliarder kr i skattelette også skal innfris. Er det virkelig slik at statsministeren nå lover at den målsettingen man setter for offentlige videregående skoler i neste stortingsperiode, er gratis PC-er til alle elever, tettere oppfølging, mindre grupper og gratis skolebøker, så vil jeg gjerne ha et klart svar nå?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-09:
Å, nei?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-09:
Nettopp!
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-09:
Jeg blir mer og mer forundret over hva som er i ferd med å skje med Kristelig Folkeparti. Nå er det altså gjort en omfattende undersøkelse i forbindelse med 100-årsmarkeringen som viser at det er en voldsom støtte i den norske befolkningen til vår velferdsmodell og våre fellesskapsløsninger. Forrige Bondevik-regjering og forrige statsminister Bondevik ville jo ha kastet seg over dette som den virkelig store muligheten til verdimobilisering – den statsministeren som satte ned Verdikommisjonen – mens dagens statsminister Bondevik prøver å bagatellisere dette klare ønsket fra den norske befolkningen om at det er fellesskapet det skal satses på. Han bagatelliserer og høres nøyaktig ut som Per-Kristian Foss, Kristin Clemet eller hvem andre det måtte være som hvisker ham noen stikkord i øret. Hva er i ferd med å skje med Kristelig Folkeparti når statsministeren ønsker å markere at når det i en undersøkelse stilles spørsmål som mener du at Norge bør satse mer på et offentlig utdanningstilbud i framtiden, mer på et privat utdanningstilbud, eller har du ingen mening om dette, så er det en grov fordreining av spørsmålstillinger? Det er det ikke. Statsministeren bortforklarer. Han bortforklarer den verdimobiliseringen det er i store deler av den norske befolkning for et fellesskap. Forrige regjering med Kristelig Folkeparti ville sett det som en støtte for sitt politiske prosjekt. I dag bortforklarer statsministeren dette. Det synes jeg er en meget interessant politisk utvikling.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2005-02-09:
Jeg vil tilbake til utgangspunktet, til forskjellen på friskoleloven og den gamle privatskoleloven. Det argumenteres i forbindelse med friskoleloven med foreldreretten. Privatskoleloven vokste fram fordi foreldre skulle ha et alternativ når de av overbevisningsgrunner ikke kunne sende barna sine til den offentlige skolen. Derfor fikk vi privatskoleloven, som siden ble utvidet til også å gjelde pedagogiske retninger. Jeg vil utfordre statsministeren og spørre ham: Hvor langt mener han foreldreretten skal gå? Mener virkelig statsministeren at det er foreldreretten som ligger til grunn for friskoleloven, eller er det andre årsaker til at Kristelig Folkeparti har støttet friskoleloven?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-09:
John Bauer er en kommersiell aktør. Det er det ingen tvil om. Det samme gjelder kunnskapsskolene i Sverige. Dette er kommersielle aktører som går inn i et marked, og som ønsker å lage et marked av utdanningssystemet. Så å tro at de ikke har et mål om å ta ut utbytte, er ganske naivt. Det er ulike måter å ta ut utbytte på. Når de kommer hit, er det selvsagt for å tjene penger i dette markedet. Men det er ikke det som er hovedspørsmålet mitt. Det som jeg ønsker å utfordre statsministeren på, er det som stod i VG i går. Kristelig Folkeparti-politikere i Rogaland og i Hordaland er klare på at dette ønsker de ikke. De ønsker ikke en utvikling der John Bauer får etablere seg, for det vil undergrave det offentlige utdanningssystemet. En vil ta ut elevene fra den offentlige skolen innenfor allmennfag, og dermed vil det svekke den offentlige skolen. Mitt spørsmål til statsministeren er: Er statsministeren enig med sine partikollegaer i Rogaland og i Hordaland om at dette kan vi ikke akseptere, dette kan vi ikke godkjenne? Kan vi regne med at Regjeringen på bakgrunn av de innspill vi har fått fra Kristelig Folkeparti-politikere i Rogaland og i Hordaland, vil si nei til at John Bauer får etablere seg i disse fylkene?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-09:
Hva som er sannhet, er et filosofisk og et religiøst spørsmål og ikke noe som skal tas opp her. Det vi snakker om, er de faktiske forhold. De faktiske forhold er at fylkeskommunene har fått mindre å rutte med. Det betyr at de kutter ut gode og spennende utdanningstilbud innenfor musikk, dans, drama osv., som er forholdsvis kostnadskrevende. Det er de faktiske forhold. Om det er sannheten, vet jeg ikke, men det er i alle fall de faktiske forholdene. Jeg har lyst til å følge opp i forhold til dette med å ta ut utbytte og kommersielle aktører. At vi får kommersielle aktører inn i det norske utdannelsessystemet, er fordi de skal hente penger ut av dette systemet. Det må være ganske åpenbart for alle. Det er ikke noen Florence Nightingale som kommer til Norge for å drive utdanning. De har ett mål, og det er å få et marked og så hente ut fortjeneste på en eller annen måte. Det er mange måter å ta ut fortjeneste på. En trenger ikke ta det ut som utbytte i kapital. En kan ta det ut som høyere lønn, en kan overføre mellom ulike selskap, osv. Det er faren og det vi frykter, mange av oss som er engstelige for disse kommersielle aktørene. Det er underlig at statsministeren ikke er engstelig for dette.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2005-02-09:
Jeg har et spørsmål til statsministeren. Det er slik at denne og tidligere regjeringer stort sett har ofret forbrukernes interesser på landbrukssamvirkets alter. Det er de produsenteide samvirkeorganisasjonene som er blitt gitt en særfordel i markedet, ved at de står som markedsregulator for både egg, fjærfe, kjøtt og meieriprodukter. Som råvareregulator kan man, som det var snakk om i foregående spørsmål, ta ut utbytte på råvareprisen, på råvarevirksomheten, og derved er det umulig for andre i hovedsak å ha konkurranse på foredlingsindustri. Vi har nå sett hvordan Tine i tillegg utnytter sin markedsmakt på en uakseptabel måte. Vil statsministeren legge om denne politikken, slik at vi får de samme konkurranseforhold, og at det er forbrukernes interesser som skal stå i høysetet også innenfor systemet for matproduksjon og matvareomsetning, med andre ord at samvirkeorganisasjonene fratas reguleringsmyndighet og reguleringsmakt, og at de, hvis de skal eie foredlingsvirksomhet, må konkurrere på like vilkår med andre?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2005-02-09:
Jeg takker for svaret og konstaterer at det er riktig at det er blitt mer konkurranse, takket være regjeringspartiene og Fremskrittspartiet, med den nye konkurranseloven. Det går i riktig retning, men etter vår oppfatning ikke langt nok på dette området. Det er ikke slik, som statsministeren hevder, at det behøver å være ressurskrevende og byråkratisk om myndighetene overtar den selvfinansierende reguleringsrollen som produsentorganisasjonene i dag har, og som Tine har vist at de misbruker. Både Synnøve Finden, private slakterier og private eggleverandører vil kunne bekrefte at Tine har laget mest mulig vanskeligheter for de private, og en del av det tåler ikke dagens lys. Vi husker Nordås Gårdsmeieri for noen år siden, som man, takket være politikerne i de andre partier og Tine, greide å ta knekken på. Det ville ikke vært så lett i dag. Det går i riktig retning. Men hvorfor i all verden kan man ikke sørge for at de samme konkurranseregler skal gjelde på dette området som på øvrige områder? Vil statsministeren gå igjennom dette, ut fra større hensyn til forbrukerne? Jeg konstaterer at det vel bare er Norge igjen som har slike jordbruksavtaler som vi forhandler om, og har dette gammelsosialistiske styringssystemet. Hvorfor kan ikke vi, som andre land, få friere forhold og sette forbrukeren og valgmulighetene til ulike produkter i butikkhyllene i høysetet?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2005-02-09:
Kristin Halvorsen viste til undersøkelser som har vært gjennomført om offentlige og private skoler. Men hun glemte å si at det var ledende spørsmål i dem. Veldig mange oppfatter det dit hen at det er privat finansiering som holdes opp mot fellesfinansiering. Det er fullt mulig å ha fellesskapsfinansiering, offentlig betaling, men allikevel ha foreldrerett til valgfrihet med hensyn til hvilken leverandør av skoletjenester, helsetjenester, sykehjemstjenester eller hva det skal være – altså kombinere fordelen av fellesskapsfinansiering med fordelen av valgfrihet for den enkelte bruker. Dermed kan man nyte godt av konkurranse mellom ulike tilbydere, slik statsministeren tidligere i dag har snakket varmt for. Jeg vil få lov til å slutte med et spørsmål. Når Jens Stoltenberg omfavner det tidligere Kristelig Folkeparti-programmet på dette området, får jeg omfavne Göran Persson i Sverige, hvor man i sosialdemokratiet har 100 pst. finansiering når det ikke er muligheter for å ta ut utbytte. Hvis det ikke er det, hvorfor i all verden kan ikke foreldrene få full valgfrihet med nøyaktig den samme fellesskapsfinansieringen for sine barns utdanning, enten de velger det ene eller det andre alternativet? Hvorfor skal ikke foreldrene ha full valgfrihet, slik man har i sosialdemokratiet i Sverige?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2005-02-09:
Kristin Halvorsen brakte i sitt tilleggsspørsmål frem denne undersøkelsen som var hovedutgangspunktet, og statsministeren viser til at det er nesten forbausende at det ikke ble 100 pst. oppslutning for offentlig løsning, fordi folk oppfatter dette som et spørsmål om finansiering, offentlig finansiering eller privat finansiering. Men det er også et verdispørsmål. Jeg vil gjerne spørre statsministeren om han er enig i at valgfrihet for mennesker i realiteten også er et verdispørsmål, at det er en egenverdi for mennesker å selv kunne foreta sine valg, fordi vi mennesker er ulike, og vi har ulike interesser og ulike ønsker. Retten til selv å kunne velge er en egenverdi og et verdispørsmål. Nå går de sosialistiske formyndere til stormangrep på menneskenes valgfrihet på en del områder i Norge. De ønsker å frata enkeltmennesker retten til å velge, enten det er foreldre når det gjelder barnehager og skoler, eldre som trenger omsorg, syke som trenger medisinsk behandling. På område etter område går de sosialistiske formyndere inn for å frata folk retten til selv å velge for å overføre den på politikerne. Er statsministeren enig i at valgfrihet for enkeltmennesket er en selvstendig egenverdi?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2005-02-09:
Vi har gjennom generasjoner maktet å bygge opp et norsk landbruk, og vi har produksjon i hele landet til tross for ganske store klimatiske forskjeller og ganske store forskjeller i mulighetene til å drive ulike former for produksjon. Jeg er meget godt fornøyd med det svaret som statsministeren gav på dette spørsmålet, og jeg støtter statsministeren i hans syn. Jeg ønsker egentlig bare en bekreftelse på at statsministeren fortsatt mener at vi skal ha et landbruk i hele landet, hvor gårdbrukere i ulike deler av landet har muligheter til å ta ut tilnærmet like priser på sine produkter, og at de markedsreguleringene som har bidratt til at vi har dette systemet, skal opprettholdes og være en forutsetning for at det skal være mulig.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2005-02-09:
Det er ingen tvil om at det er mange måter å beskrive virkeligheten på. Jeg vil tilbake til hovedspørsmålet. Denne spørreundersøkelsen viser at så mye som 76 pst. av befolkningen mener at man bør satse mer på å opprettholde bosettingen i Distrikts-Norge. Som Magnhild Meltveit Kleppa helt riktig påpekte: Regjeringen har på en rekke områder lagt om politikken, som gjør at det går i stikk motsatt retning. La meg nevne to–tre områder. Det alt vesentlige av den skatteletten som kom som en følge av at man fjernet skatt på aksjeutbytte, har kommet skattytere i Oslo og Akershus til gode. Det er riktig at samferdselsbevilgningene har økt over hele landet, men fordelingsmessig har de økt betydelig mer i sentrale strøk enn de har gjort i Distrikts-Norge. Andelen av økningen har først og fremst kommet sentrale strøk til gode. Regjeringen har gjennomført omleggingen av inntektssystemet til kommunene på en måte som gjør at de små kommunene og distriktskommunene taper, mens vekstkommuner og kommuner i sentrale strøk får en større del av den samlede potten. Hvis ikke dette er en bevisst sentraliseringspolitikk, må jeg si at da har statsministeren og jeg en vidt forskjellig oppfatning av hva som er virkeligheten. Ønsker statsministeren en sånn utvikling, eller vil han ta den spørreundersøkelsen på alvor og se på hvordan man kan bruke en større andel for å sikre bosettingen i Distrikts-Norge?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-02-09:
Eg har òg eit spørsmål til statsministeren. Eg ynskjer å fokusera ytterlegare på den store befolkningsundersøkinga i samband med feiring av Noreg 2005. Undersøkinga viser altså ei massiv tru på fellesskapet, på bygda, på distrikta og på kulturen. Dette er svært oppmuntrande lesing for Senterpartiet, som nettopp vil ha gode offentlege lokale velferdstilbod, ein offensiv distriktspolitikk og større innsats for kultur, idrett og innan frivillig arbeid. Eit stort fleirtal, altså nær 4 000 spurde, er einige med oss. Mitt spørsmål er: Er det slik at statsministeren systematisk ynskjer å tona ned denne undersøkinga, eller er det noko han vil ta innover seg, han som altså fører ein politikk med mindre til fellesskapet, med fleire private løysingar, anten vi snakkar om helse, omsorg eller skule, og som òg tonar ned distriktspolitikken?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-02-09:
Då vil eg be statsministeren kommentera at han faktisk har ein samferdselsminister som ikkje akkurat er kjend for å styrkja kommunikasjonane i distrikta, at han har ein kommunalminister som nyttar kvart høve til å så tvil om dei mindre kommunane og dei tilboda dei kan komma med, at lokale sjukehus stadig er under press og står overfor fare for nedlegging, og at han no tøyer foreldreretten så langt at mange foreldre ikkje lenger får noko val. Dei må velja ein privat skule fordi det ikkje er eit offentleg alternativ, anten vi snakkar om grendeskulen som blir nedlagd, eller tilbod i den vidaregåande skulen som forsvinn. Det er fakta det òg.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2005-02-09:
Jeg ble sterkt forundret over den skrytelisten som statsministeren nå kom med. Jeg må stille spørsmål: Hva har statsministeren og Regjeringen gjort med kuttet i sykepengene, i dagpengeordninger på en rekke felter, kutt i uføretrygden? Ja, hvorfor får vi en økning i antall personer som går på attføring, på uføretrygd osv.? Her nevner man utsatte grupper systematisk, og så framstiller man det som om det har skjedd en økning i velferden for disse. Disse menneskene har ikke fått noen økning i velferden. De blir mer og mer satt utenfor, og de kommer fra flere områder. Jeg kan også nevne egenandelssystemet for statsministeren. Er ikke dette å bygge en kløft mellom fattig og rik? Er dette å løfte i flokk?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-02-09:
Tilleggsmerknaden fra spørreren foranlediger ikke ytterligere merknad fra min side.
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2005-02-09:
Jeg vil stille følgende spørsmål til utviklingsministeren: «Nepal er et av våre samarbeidsland. Kongen av Nepal har nylig sparket regjeringen og erklært unntakstilstand. Demokratiets utvikling er i fare. Norge bidrar med bistand til Nepal, bl.a. til skoleprogram. Hvordan kan Norge som utviklingsaktør bidra til å påvirke utviklingen i en demokratisk og fredelig retning?»
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2005-02-09:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er enig i at det som nå skjer, er et tilbakeslag for demokratiet i dette vakre landet, Nepal. Men jeg er glad for at Norge fortsatt vil støtte med bistand. Det trengs i et av verdens aller fattigste land. Det jeg også vet, er at det lenge har vært et skjørt demokrati i landet. At norsk bistand nå tar hensyn til denne konflikten og vil ha et møte med andre giverland, synes jeg er veldig flott. Jeg vil spørre statsråden om hvordan hun nå vurderer mulighetene for å samordne nettopp en felles standard fra giverlandene, slik at dette kan bli et påtrykk i forhold til situasjonen.
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2005-02-09:
Nettopp dette tror jeg er veldig viktig. Etter selv å ha bodd i landet i tre år vet jeg hvor viktig særlig skoler er, og vi er jo sterkt inne i forhold til skoleprogram. Jeg leser nå i avisene og hører at skoler blir stengt, f.eks. Det jeg videre vil spørre statsråden om, er: Hvordan når da norsk bistand fram til dem det virkelig gjelder, også utenfor Katmandu? Vi vet at maoistgeriljaen er der, og vi vet at kongen nå har eneveldig makt i landet. Hvordan påvirker dette skolene?
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2005-02-09:
Nepals kong Gyanendra orienterte den 1. februar befolkningen om at han hadde avsatt statsminister Deuba og hans koalisjonsregjering. Kongens begrunnelse var at regjeringen ikke hadde klart å gjennomføre sine oppgaver med hensyn til å starte en fredsprosess og avholde valg. Kongen opplyste at han vil beholde makten i tre år, inntil de demokratiske institusjoner kan gjenetableres. Det er erklært unntakstilstand. Media er under streng kontroll. Sentrale politikere sitter i husarrest, og menneskerettighetsaktivister har gått i dekning. Sikkerhetsstyrkene stanser tilløp til demonstrasjoner umiddelbart, med unntak av støttedemonstrasjoner for kongen. Kongen har utnevnt en ny regjering, som han selv vil lede. Norge vil sterkt beklage de tiltakene kongen har iverksatt. Tiltakene er et alvorlig tilbakeslag for demokratiet i landet, og tilsidesetter landets lovlig valgte myndigheter. Vi har sluttet oss til EUs uttalelse med kritikk av kongens inngripen. Bekymring for situasjonen er også uttrykt under bilaterale møter vår ambassadør hadde med utenriksministeren og med finansministeren den 7. februar i år. Norge støtter opp om et flerpartidemokrati og konstitusjonelt monarki, og har ved flere anledninger uttrykt alvorlig bekymring for innskrenkning av menneskerettighetene. Vi har sammen med andre giverland og det internasjonale samfunn for øvrig arbeidet aktivt for å bidra til en normalisering av den politiske situasjonen i Nepal. Utviklingssamarbeidet mellom Norge og Nepal omfatter styresett og menneskerettigheter, grunnutdanning og energi samt fredsbyggende tiltak. I alt beløp dette seg til 143 mill. kr i 2003. Norge har de siste årene dreid utviklingssamarbeidet med Nepal i større grad mot tiltak som støtter opp om godt styresett, bekjempelse av korrupsjon, bedre offentlig finansforvaltning og økt respekt for menneskerettighetene. Norge støtter sammen med andre givere også Nepals program for grunnutdanning. All norsk bistand til Nepal er rettet mot eller tar hensyn til konflikten i landet. FNs høykommissær for menneskerettigheter sendte den 4. februar i år et sterkt kritisk brev til kongen under henvisning til samtalen de to hadde for kort tid siden i Katmandu. Brevet legger et godt grunnlag for oppfølgingen lokalt av menneskerettighetsspørsmålene, som oppleves som de mest akutte i øyeblikket. Det arbeides nå med en felles giverlandsuttalelse. Sammen med andre giverland arbeidet Norge i 2004 aktivt overfor den nepalske kongen for å bidra til gjeninnsettelse av landets regjering. Vi er nå i tett kontakt med andre giverland, og vurderer løpende hva som kan gjøres. Det tas sikte på et møte med andre giverland om dette i nær framtid. Fra norsk side vil vi videreføre de nære kontaktene med andre giverland for å vurdere hvilke konsekvenser kongens maktovertakelse bør få for utviklingssamarbeidet, som ledd i anstrengelsene for å løse den nåværende situasjonen. Det er uansett klart at ensidige norske tiltak vil ha liten eller ingen virkning. Samtidig er det nødvendig å videreføre vår humanitære bistand i landet.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2005-02-09:
Det er nettopp målet for alle disse giverlandskonsultasjonene som vi nå foretar i Katmandu, men som også vil finne sted i et eget møte. Disse konsultasjonene har nettopp til hensikt å frambringe en felles posisjon fra internasjonale giverlands side, både når det gjelder hvordan vi kan påvirke den kritiske situasjonen som er i landet, og når det gjelder hva slags konsekvenser dette bør få for utviklingssamarbeidet i de ulike giverlandene. Begge disse forholdene vil bli drøftet, og det er ønskelig at vi har en felles opptreden fra alle de ulike giverlandene.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2005-02-09:
Grunnutdanningsbistanden vår er blant de ting som har kommet best ut i evaluering av samarbeidet med Nepal. Vi har fått gode resultater fra samarbeidet, både institusjonelt med departementet og også med å levere skolegang for de fattige i landet, både jenter og gutter. Foreløpig løper dette programmet. Men vi skal selvfølgelig, som en del av hele vurderingen i forhold til utviklingssamarbeidet, også se på hva slags konsekvenser eventuelt dette vil få i forhold til dette programmet. Når det gjelder stenging av skoler, kjenner ikke jeg til konkrete eksempler. Så jeg kjenner ikke forhistorien, men jeg vil anta at det foregår en betydelig stenging av skoler i de områdene som er rammet av konflikt, der maoistgeriljaen rår, og der man har problemer med sikkerhet. Det er ikke noe godt svar på hva man kan gjøre i en slik situasjon. Når det er krig, er det vanskelig å drive skoler. Det er forhold som vi også må ta med i vurderingen når vi nå skal se på situasjonen.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-02-09:
Rogalandsforskning la i desember 2004 frem sluttrapporten om evalueringen av Manifest mot mobbing 2002-2004. Forskerne konkluderte med at manifestarbeidet mot mobbing ser ut til å ha styrt utviklingen i positiv retning. Forskerne konkluderer videre med at manifestet har ført til en økt bevisstgjøring rundt mobbeproblematikken, og at det er iverksatt en rekke lokale tiltak som oppfølging av manifestet. Evalueringen av Manifest mot mobbing har vært todelt. En del har tatt for seg forekomsten av mobbing, mens den andre delen har sett på realiseringen av selve Manifest mot mobbing og ulike tiltak som har blitt iverksatt for å motvirke mobbing. Mobbing er ikke noe som forekommer i skolen alene, og arbeidet for nulltoleranse mot mobbing har derfor også vært rettet mot bl.a. barnehage og fritidsmiljø. Evalueringen viser at foreldrene er blitt mer inkludert i lokalt samarbeid og i utviklingen av et bedre sosialt miljø for barn og unge generelt. Alle grunnskoler har i manifestperioden blitt invitert til å delta i Olweus-programmet mot mobbing og antisosial atferd i skolen eller i Senter for atferdsforsknings mobbeprogram ZERO. Til sammen har over 800 skoler tatt i bruk ett av disse programmene. Evalueringer viser at programmene har effekt og reduserer forekomsten av mobbing på de skolene som bruker dem systematisk. Dette er positivt. Når det gjelder forekomsten av mobbing, viser nye målinger at omfanget av mobbing er redusert, særlig blant gutter. Det er imidlertid riktig, som representanten Sortevik påpeker, at det fortsatt er for mye mobbing i skolen. Rogalandsforsknings undersøkelse viser at ca. 5 pst. av elevene på barneskolen, ca. 4–5 pst. av elevene på ungdomstrinnet og ca. 3 pst. av elevene på videregående skole mobbes ukentlig eller oftere. Dette er jeg selvsagt ikke fornøyd med, og jeg ønsker derfor å videreføre arbeidet som har vært gjennomført i manifestperioden. Sammen med de andre manifestpartene har vi diskutert hvordan vi best kan videreføre arbeidet mot mobbing, og evalueringen fra Rogalandsforskning har vært et viktig bidrag i så måte. Flere tiltak vil bli videreført og nye tiltak vil iverksettes: Arbeidet mot mobbing vil bli videreført, og alle manifestpartene er innstilt på å delta.Skoler vil fortsatt få tilbud om deltakelse i programmer som har dokumentert effekt mot mobbing.Det skal arbeides for en videreføring av lokal forankring av manifestet i kommuner og skoler, og fortsatt skal skoler utfordres til å jobbe med dette temaet.Et internasjonalt nettverk om vold og mobbing i skolen i regi av OECD er under etablering. Norge vil være koordinator for dette nettverket. Innsatsen mot mobbing må ses i sammenheng med det langsiktige og helhetlige arbeidet for et godt, trygt og inkluderende lærings- og oppvekstmiljø for barn og unge, herunder også forebygging av uro og disiplinproblemer i skolen.