Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2003-03-27:
Først en kort kommentar til komiteens leder. Det verste som kan skje i denne saken etter at loven blir vedtatt her i kveld, er at storforbrytere går fri, til tross for at Stortinget liksom har vist handlekraft og vedtatt en ny lov. Det er det verste som kan skje, og derfor burde Stortinget ha benyttet seg av muligheten til å bruke litt mer tid slik at vi kunne få en lov som garantert ville virke. Kjennelsen i Høyesterett den 5. september 2002 i den såkalte heroinsaken klargjorde at det er behov for i større grad å gi adgang til å begrense innsyn i skjult bakgrunnsinformasjon. Imidlertid er årsaken til dette problemet ikke av ny dato. Det ble behov for og nødvendig å beskytte politiets informasjonskilder da narkotikakriminaliteten fikk fotfeste i Norge, og behovet har blitt stadig større de siste 25 åra. Ikke bare kriminelle grupper bruker vold og trusler overfor dem som har opplysninger i straffesaker. Det har også blitt stadig mer vanlig, bl.a. i familievoldsaker. Informasjon fra kilder, infiltratører eller kommunikasjonskontroll i Norge eller andre land har ofte satt politiet i stand til å være på rett sted til rett tid, slik at ransaking og/eller pågripelse kunne iverksettes. Det har vært praksisen i påtalemyndigheten de siste 15 åra at straffesaken ofte begynner med ransaking eller pågripelse, og at den informasjon som var årsak til at politiet kunne foreta pågripelsen, i mange tilfeller ikke ble lagt ved saken. Etter heroinkjennelsen i Høyesterett er det nå fastslått at denne måten å håndtere saker på ikke lenger er akseptert praksis. Arbeiderpartiet mener derfor – og vi er enig med komiteens flertall – at det åpenbart er behov for å endre loven. Vi er nødt til å hindre at vi får tilfeller hvor hardbarka kriminelle kan herje rundt med vitner og forhindre at man får en skikkelig rettergang. Vi må derfor lage et regelverk som blir effektivt, og som er treffsikkert. Og det som er det sørgelige, er at jeg ikke er overbevist om at det forslaget som justisministeren nå fremmer, vil forhindre at vi får nye tilfeller som i heroinsaken. Flere lagdommere i Borgarting lagmannsrett er skeptiske til om den nye loven vil virke. Lagmann Nils Erik Lie sa til Aftenposten den 28. desember 2002: «Det er slett ikke gitt at saken ville ha fått et annet utfall med den nye loven.» Han henviser da til heroinsaken. Justisminister Dørum innrømmer også dette i et brev til komiteen av 7. mars 2003, hvor han sier at man ikke har detaljkunnskaper nok om denne saken til at man kan slå fast at kjæremålsutvalget ville ha kommet til en annen konklusjon dersom Dørums forslag var en realitet. Da er problemet at da er vi like langt, for årsaken til denne hastebehandlingen var så snart som mulig å få ryddet opp i de juridiske problemene som oppstod i kjølvannet av Høyesteretts kjennelse den 5. september. Det var nettopp for å slippe at garva kriminelle igjen skulle peke nese til politiet og rettsvesenet. Det lovverket som Stortinget vedtar i dag, kan ikke justisministeren forsikre komiteen om vil virke etter sin hensikt. For Arbeiderpartiet er det viktigere å bruke litt mer tid for å lage lover som vi vet virker, enn i et hastetempo å lage lover som ikke er kvalitetssikret, og som vi ikke vet virker. Regjeringspartiene og Fremskrittspartiet har dessverre valgt det siste. Mindretallet, Arbeiderpartiet og SV, mener at forslagene i Ot.prp. nr. 24 for 2002-2003 burde ha fått en mye grundigere saksbehandling enn det som nå er tilfellet. Behovet for å vise handlekraft viser seg nå har gått på bekostning av en god saksbehandling og gjennomtenkte forslag. Riksadvokaten har i sin høringsuttalelse foreslått omfattende endringer til departementets forslag. Disse forslagene har justisministeren valgt å se bort fra, til tross for at det på side 55 i proposisjonen sies: «Riksadvokatens forslag fortjener å bli grundig vurdert, men reiser spørsmål som vil kreve ytterligere utredning og en egen høring. Samtidig har departementet sett det som viktig snarest mulig å legge frem et lovforslag som vil avhjelpe det behovet for lovendring som er påvist etter kjæremålsutvalgets kjennelse 5. september 2002 i sak 2002/1093. Departementet har derfor valgt å basere lovforslaget som nå fremmes, på forslaget som ble sendt på høring.» Min umiddelbare reaksjon på dette er at hastverk er lastverk. For det første kan man i svar til komiteen ikke forsikre om at man har funnet et regelverk som virker. For det andre har man det så travelt at man ignorerer høringsrunden og lar være å vurdere åpenbart gode innspill. Men det aller verste med denne saksbehandlingen er at regjeringspartiene og Fremskrittspartiet, med statsrådens velsignelse, velger å gå imot sin egen regjerings forslag, og fremmer sentrale deler av Riksadvokatens forslag som ny lovendring. Det gjør man uten at det konkrete forslaget har vært på høring, noe Justisdepartementet faktisk mener er påkrevd i henhold til sitatet fra side 55 i proposisjonen. Det samme mener Riksadvokaten, som i sin høringsuttalelse sier: «De alternative forslag er av en slik karakter at de etter vårt skjønn vil måtte foranledige nye høringsrunder …» Videre sier de at «det dreier seg om spørsmål som vil ha meget stor praktisk og prinsipiell betydning. De som skal anvende reglene i praksis – domstoler, politi og påtalemyndighet og advokater – må gis anledning til å fremkomme med sine merknader idet det alternative forslag avviker relativt mye fra departementets». Riksadvokaten begrunner også mer inngående hvorfor det er behov for høring når det gjelder forslaget deres, og sier at «den domstolprøving av innsynsspørsmålet som foreslås av riksadvokaten vil ha betydelige praktiske konsekvenser for politiets og påtalemyndighetens saksbehandling, og for arbeidsbelastningen i domstolene». Riksadvokaten påpeker også at virkningene av Høyesteretts kjennelse ikke er mer påtrengende enn at man bør ta seg tid til den ekstra kvalitetssikring det innebærer at sentrale høringsinstanser gis anledning til å uttale seg på ny. Arbeiderpartiet mener at den behandlingen en så viktig lov har fått både gjennom forberedelsene i departementet og i komiteen, er under enhver kritikk. Vi fremmer derfor, sammen med SV, et forslag om å sende hele loven tilbake til Regjeringa. Vi mener dessuten at lovforberedelsene er av en så dårlig karakter at det heller ikke er forsvarlig subsidiært å støtte lovforslaget, og vi vil derfor stemme imot. Helt til slutt vil jeg ta opp forslaget fra Arbeiderpartiet og SV.