Gerd Janne Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2008-05-09:
Det er ikke vanskelig å være enig med forslagsstillerne i at forskning er en viktig forutsetning for ny kunnskap, menneskelig dannelse, miljøbevissthet og et innovativt og nyskapende næringsliv. Dette er da også understreket gjennom mange debatter her i salen. Jeg har i dag en følelse av at vi gjentar oss selv, etter flere debatter om forskningens betydning. Men en god sak kan vel ikke debatteres for ofte. Det som imidlertid overrasker meg, er de gjentatte anklagene om at Regjeringen ikke satser på forskning. At det finnes utfordringer, ikke minst med hensyn til å nå 3 pst.-målet i en tid med stor vekst i bruttonasjonalprodukt, har statsråd Aasland gjentatte ganger understreket. Men at det ikke satses, er ikke sant. Gjentakelsene fra opposisjonen tar imidlertid fokus bort fra de gode forskningsmiljøene vi har i Norge. Det er synd, og jeg beklager det. Jeg har lyst til å bruke noen tall. Siden vi fikk rød-grønt flertall her på Stortinget høsten 2005, har de offentlige forsknings- og utviklingsbevilgningene økt med 3,5 milliarder kr nominelt og hatt en realvekst på 1,6 milliarder kr. Det betyr en like stor vekst på tre år som den forrige regjeringen hadde på fire år. Det gir en gjennomsnittlig vekst de siste tre årene på nærmere 4 pst. Det er omtrent på linje med de andre landene innenfor OECD-området. I tillegg har Forskningsfondet blitt styrket betraktelig. Bevilgningene over statsbudsjettet er nå på ca. 0,75 pst. av BNP, som de stabilt har vært de siste ti årene. Veksten i næringslivets bidrag viser en økning i 2006, uten at det har ført oss nærmere 3 pst.-målet, på grunn av den høye veksten i BNP, en vekst som forklarer mye av stagnasjonen i andelen av bruttonasjonalproduktet som vi bruker til forskning. For øvrig er den samlede innsatsen til forsknings- og utviklingsformål over statsbudsjettet i 2008 på ca. 17,8 milliarder kr, og i tillegg har vi SkatteFUNN-ordningen. Sammen med midler som kommer fra næringslivet, bruker vi godt over 30 milliarder kr til FoU-formål i Norge i år. Fordelt på antall innbyggere i landet bruker vi mye penger på forskning. Det gjør vi også med hensyn til hvor mye som bevilges over statsbudsjettet. Men alt dette vet selvfølgelig forslagsstillerne om. Det foregår mye svært god forskning i Norge. Satsingen som Forskningsrådet har på sentre for fremragende forskning og sentre for fremragende innovasjon, har vært med på å løfte fram gode forskningsmiljøer som hevder seg i internasjonal sammenheng. Disse miljøene gis rammer som er forutsigbare og langsiktige, som forslagsstillerne etterlyser. Forskningsrådet sier da også at de vil satse på flere slike miljøer framover, også innenfor samfunnsfagene, som hittil ikke er representert. Dette er bra. Klimaforliket, som Venstre også er en del av, gir også forutsigbarhet til forskning innenfor klima og miljø, med hensyn til både innhold og økonomiske ressurser. Vår deltakelse i EUs 7. rammeprogram gir også våre gode forskningsmiljøer muligheter til deltakelse i internasjonale fremragende forskningsprosjekter. I forbindelse med tidligere rammeprogram vi har deltatt i, har Norge fått tilbake det vi har lagt inn av penger. Det programmet vi nå deltar i, er vesentlig større i omfang, noe som reiser nye problemstillinger. Ett spørsmål er om forskningsmiljøene våre har kapasitet til å øke aktiviteten tilsvarende det kontingenten øker med. Et annet spørsmål er om våre forskningsmiljøer er store og robuste nok til å kunne ta på seg leder- eller koordineringsansvar for større prosjekter. Slikt ansvar er krevende, og norske miljøer har så langt forsøkt å unngå det. I forskerrekrutteringsmeldingen, som snart kommer, blir det sentralt å diskutere ikke bare kvantiteten, men også kvaliteten på de forskningsmiljøene vi skal satse på framover. Når det gjelder forslagene som ligger på bordet i dag, velger vi å ikke støtte dem. Det er stort sett budsjettforslag, og dem behandler vi som kjent før jul, ikke hele resten av året. Men det er ett forslag jeg har stor sympati for, og det er forslag nr. 6. Jeg vet ikke i dag om et styringsdokument etter modell av Nasjonal transportplan er svaret på forskningsmiljøenes behov for forutsigbarhet og langsiktighet, men jeg tror det kan være behov for et styringsinstrument også innenfor denne viktige samfunnssektoren. Jeg håper statsråden vil kommentere forslaget i sitt innlegg.