trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2007-03-07:
Regjeringen satser på arbeidet med forenkling og tilrettelegging for næringslivet. Norge skal være et godt land å drive næringsvirksomhet i. Våre ambisjoner er å gi næringslivet en betydelig reduksjon i administrative byrder. Derfor satser vi på tre områder: gjennom Orakel-arbeidet som skal gi oss et bedre beslutningsgrunnlag og bedre konsekvensutredningergjennom etablering av stort kartleggings- og forenklingsprosjekt som skal gi oss en oversikt over de administrative byrdene og legge grunnlaget for en forenklingsplan neste årgjennom utvikling av elektroniske tjenester og Altinn som næringslivets portal til det offentlige Vi har gode resultater å vise til i forenklingsarbeidet. Næringslivet har det siste året fått redusert sin skjemabe-lastning med 98 årsverk. Dette er arbeidstid man kan benytte til mer verdiskapende arbeid. De siste to årene har nedgangen vært på 679 årsverk. Den store nedgangen i 2005 var i hovedsak et resultat av skatteetatens flerårige innsats for elektronisk utfylling og innsending av skjema. For et års tid siden diskuterte Stortinget Riksrevisjonens rapport om regelverksforenkling. Riksrevisjonen pekte da på at reduksjonen i skjemabelastningen var på bare 2,9 pst. fra 1998. Jeg kan i dag meddele at nedgangen ved utløpet av 2006 var på 12,3 pst. Hoveddelen av reduksjonen de siste årene kommer fra overgang til elektronisk rapportering. Dette viser at Regjeringens satsing på Altinn som næringslivets portal til det offentlige både er riktig og viktig. Jeg vil her vise til Regjeringens handlingsplan for elektroniske tjenester til næringslivet som vi la fram i januar i år, for øvrig en oppfølging av stortingsmeldingen om IKT som er til behandling i Stortinget. Det er næringslivet som brukere og deres behov som skal stå i fokus når kampen mot skjemaveldet føres videre. Vi har et godt samarbeid med næringsorganisasjonene, som deler denne tilnærmingsmåten. Forenklingsarbeid er krevende, og det må angripes bredt.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2007-03-07:
Den generelle kommentaren fra næringslivet er selvfølgelig at de ønsker seg færre skjemaer. Og vi ønsker oss færre skjemaer. Men noen ganger spør næringslivet om tiltak som vil føre til flere skjemaer, og det var det som var poenget med den uttalelsen. For eksempel kan vi noen ganger sørge for at et skjema som ikke alle behøver å utfylle, men som alle er pålagt å utfylle, f.eks. splittes opp i to skjemaer, som er mer målrettet mot de få som behøver å svare på de spørsmålene. På den måten slipper mange å bruke det skjemaet i det hele tatt. Men det kan hende at det er to skjemaer i stedet for ett, selv om det altså i praksis jo er forenkling. I fjor ble det fjernet seks skjemaer, og det kom til 27 nye skjemaer. De nye skjemaene var knyttet til IKT-utfordringer som ikke har vært relevante tidligere, og implementering av EØS-regelverk. Men når det gjaldt arbeidsbelastning, førte de 27 nye skjemaene til to årsverk mer, mens de seks som ble fjernet, førte til en reduksjon på fire årsverk – altså en redusert skjemabelastning.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2007-03-07:
Regjeringen vil fortsette arbeidet med å redusere belastningen med skjemaer. Det er det som er det viktigste. For eksempel var det i forbindelse med skattereformen og behovet det avfødte for aksjonærregister, en betydelig økning under den borgerlige regjeringen, som var imot skjemaveldet. Men som et resultat av Stortingets vedtak ble det veldig mange flere skjemaer i 2004. Det er altså et resultat av politiske vedtak. Vår ambisjon er å redusere skjemaveldet og antall skjemaer. Derfor har vi nå satt i gang en grundig undersøkelse av belastningene som skjemaene medfører. Men først og fremst satser vi på en effektiv gjennomføring av dette, sånn at det blir mindre faktisk belastning på bedriftene. Vi vet at 2 pst. av skjemaene som fins i dag, fører til 87 pst. av arbeidet. Da er det klart at vi først og fremst må sørge for at det blir brukt mindre årsverk på skjemaer. Ett av elementene i det er selvfølgelig å kikke på om alle skjemaer som fins i dag, er nødvendige. Men dette er et punkt der det ikke er veldig stor forskjell på den foregående og den nåværende regjering. Vi har som felles ambisjon å redusere skjemaveldet.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2007-03-07:
Jeg har følgende spørsmål til landets samferdselsminister: «Planarbeidet med ny E18 Arendal-Tvedestrand står nå i stampe pga. kravene om behovsutredning(KS1) (KS1) Hva kan statsråden gjøre for at utbyggingen av E18 Arendal-Tvedestrand ikke forsinkes?»
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2007-03-07:
Jeg takker for svaret. Det har jo vært arbeidet med å få på plass E18-veistrekningen Arendal–Tvedestrand i rundt 40 år, og det må snart løsne for denne 20 km lange, svært dårlige og trafikkfarlige veistrekningen på Sørlandet. Det ville være til stor skade om disse nye KS1-kravene nå skulle forsinke Arendal–Tvedestrand-prosjektet ytterligere i mange år. Hvis jeg skjønte statsråden riktig, sa hun at dette ikke skal forsinke framdriften av dette prosjektet. Det er krav om at kommunedelplaner må være gjennomført i løpet av 2007. Det er vanskelig å få disse planene i havn dersom man samtidig skal gjøre det etter at KS1-utredningene er foretatt, for det tar ca. ett år, så vidt jeg har skjønt. Er det mulighet for å kjøre disse prosjektene parallelt, slik at ikke noe forsinkes? Hvordan mener statsråden dette kan gjøres nå, siden det ikke skal forsinkes?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2007-03-07:
Jeg takker statsråden for svaret. Kan jeg oppfatte svaret fra statsråden slik at det nå en mulighet for å få på plass veistrekningen E18, mellom Arendal–Tvedestrand, i løpet av 2013? Så vidt jeg skjønner statsråden, burde det nå være en mulighet for det, at man unngår unødvendige forsinkelser slik vi har sett på grunn av krav til kommunedelplaner og ikke minst disse nye kravene når det gjelder kvalitetssikring – disse KS1-kravene. Kan statsråden bekrefte at det nå er en viss mulighet for å få dette veiprosjektet – disse 20 km mellom Arendal og Tvedestrand som er en flaskehals og en skamplett på stamveinettet vårt på Sørlandet – i havn innen 2013?
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2007-03-07:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til justisministeren: «Situasjonen i Agder politidistrikt er stadig omtalt i media. Politimester Hareide har i brev til Politidirektoratet vist til at Agder politidistrikt har måttet kutte 40 politistillinger pga. den pressede ressurssituasjonen. I tillegg til ressursfordelingsmodellen viser Hareide til høy husleie i Tinghuset i Kristiansand. Mener statsråden Agder politidistrikt har dårligere ressurstilgang enn hva som er tilfelle for landets øvrige distrikt, og hva er den historiske utviklingen i økonomi og stillinger?»
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2007-03-07:
Jeg vil takke justisministeren både for rosen og spesielt for at han legger fram det faktagrunnlaget som han gjør nå. Den mediedebatten og stormen som har vært i Agder politidistrikt, har nettopp gått på at man har forsøkt å legge skylda på storting, regjering og bevilgende myndighet, fordi man har vært i en spesiell situasjon. Derfor er det viktig å få fram det faktagrunnlaget som justisministeren nå viser til, for at vi politisk, både sentralt og lokalt, kan jobbe sammen videre. Da er faktagrunnlaget veldig viktig å ta med seg. Jeg er glad for at det nå blir klargjort – jeg håper én gang for alle – slik at vi kan komme videre i dette arbeidet og legge ansvaret der ansvaret skal ligge.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2007-03-07:
Jeg er også veldig glad for de gode resultatene politidistriktet har når det gjelder oppklaring og det å få unna saker. Men det som har vært den politiske diskusjonen og diskusjonen ute blant folk – i hovedsak i Vest-Agder, som jeg kjenner til – er at politiet ikke har vært synlig. Samtidig sier politidirektøren nå at en skal satse på å redusere hverdagskriminaliteten. Med det mener jeg ikke at en til enhver tid skal se politiet, at politiet skal være til stede, men det har jo vært situasjoner der det ikke har vært mulig å få fatt i politiet når folk har hatt behov for det. Jeg mener det må være en forutsetning at politiet er der når folk har behov for det. Alternativet vil være en privatisering av det juridiske arbeidet som politiet gjør. Er justisministeren enig i det?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-03-07:
Dette er jeg enig i. Samtidig er jeg veldig glad for at mange ordførere, og også Agderrådet, er så engasjert i det å skape mer trygghet i Agder. Det er en forutsetning for at vi skal få fokus på hvor viktig det er å oppklare kriminalitet. Slik sett hilser jeg de innspillene som kommer derfra, velkommen. Det tror jeg er en forutsetning for at vi skal klare å løfte innsatsen også i Agder, og for at vi, når framtidige budsjetter blir lagt, også skal styrke politiet i Agder, som vi har ambisjoner om. Den styrkingen kommer på bakgrunn av at nettopp representanten Klungland har bidratt til å fokusere på det man skal fokusere på, slik at vi får riktig faktum, men vi skal også fokusere på at man faktisk leverer gode resultater. Det må være en stimulans til å styrke politidistriktet ytterligere. Det er mye mer givende å styrke politidistrikter som leverer gode resultater, og som også tør prioritere annerledes. Det gjør Agder politidistrikt. Det er klart at å drive en så aktiv etterforskning av familievold har kostet, men det skal også lønne seg.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-03-07:
Ja, det er jeg enig i. Å drive kriminalpolitikk handler om å ha flere tanker i hodet på én gang: Politiet må synes ute, samtidig som det må være synlig overfor ganske skjulte grupper, bl.a. de barna som utsettes for vold i nære relasjoner, hvor Agder politidistrikt skårer veldig godt. Det er derfor jeg mener at den debatten som både ordførere i Agder og Agderrådet har ført, er veldig viktig og veldig riktig. Men samtidig som man går høyt på banen – det er bra – må vi også operere med et faktum som er riktig. Vi sitter med ansvaret for hele Norge og fordeler ressurser ut i politidistriktene. Vi må passe på at vi fordeler ressursene rettferdig og riktig. Det er elementer i situasjonen i Agder som påkaller økt oppmerksomhet. Det er først og fremst at man presenterer gode resultater og har prioritert riktig – som jeg sa i sted – men det er også viktig å ha med seg at vi ønsker å opprettholde et synlig politi ute i gatene. Ikke minst må vi også se hen til i hvilken grad man er presset av forskjellige typer kriminalitet. Det vil vi selvfølgelig også gjøre i framtida, når vi skal vurdere både fordelingsmodell og spesifikt tilskudd til Agder.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-03-07:
Bare kort: Jeg takker for tilliten. Jeg føler at direktoratet har lagt veldig godt til rette nå for at vi ikke skal få flere slike episoder, hvor det i realiteten kjøpes inn på feil premisser. Jeg mener at den granskningen som nå skal foretas, er den eneste måten vi kan fjerne enhver tvil på rundt de rutiner som faktisk er nå, og som også har vært tidligere. Så får vi være varsomme med å felle noen som helst dom, noe jeg heller ikke oppfatter at spørreren gjør, når det gjelder hva som har skjedd, og overlate det til granskerne.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-03-07:
Før vi nå går inn på å vurdere flere lovpålegg overfor norske kommuner enn dem vi allerede har, mener jeg at noe av det aller viktigste vi kan gjøre, er de tiltakene som jeg presiserte i mitt svar. Det som går på kompetanseheving, tror jeg er veldig viktig. Det skaper en arena for at kommunene faktisk skal skjønne at dette er viktig. Inviterer man til kurs om beredskapsplaner, er det jo rart å dra dit hvis man ikke har en beredskapsplan. Det å få fylkesmennene til å være særdeles aktpågivende i sin kontakt med norske kommuner og være like ivrige til å føre på lister dem som ikke skulle ha slike beredskapsplaner, slik man har ført kommuner på ROBEK-lister – eller hva det måtte være – tror jeg er avgjørende viktig. Jeg tror at vi vil kunne oppnå mye ved også å legge til rette for at flere kommuner øver, og da er man helt avhengig av en plan. Så vår intensjon er at vi skal klare å komme langt med hensyn til beredskapsplaner før vi går inn for ytterligere lovpålegg enn dem vi har.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-03-07:
Jeg har vel egentlig min fulle hyre med å tenke tanker om hvordan vi kan gjøre jobben innenfor de rammene vi har i dag. Jeg må si at jeg er veldig godt fornøyd med fylkesmennenes rolle i dette arbeidet. Det er kanskje mange som ikke er klar over det arbeid som fylkesmennene gjør hver dag, og den betydningen som fylkesmennene har for akkurat denne sektoren. Man blir først klar over det når det er for sent, når det smeller. Jeg mener at vi har gode muligheter til nettopp gjennom fylkesmennene å få til gode resultater i forhold til dette, for, som spørreren nettopp pekte på, gjøres det et veldig godt arbeid når man har et godt planverk og har øvd. Så ser vi at mange kommuner strekker seg mye lenger i slike situasjoner, og bidrar kanskje langt utover hva man kunne ha forventninger om, for å hjelpe sin egen befolkning. Det er en god, norsk tradisjon. I så måte mener jeg at fylkesmennene, slik systemet er i dag, har en veldig viktig rolle.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-03-07:
Jeg vil innledningsvis opplyse at Prüm-traktaten ble inngått 27. mai 2005 mellom sju av EUs medlemsland, henholdsvis Tyskland, Østerrike, Frankrike, Spania og Be-Ne-Lux-landene. Etter sin egen ordlyd er traktaten kun åpen for tiltredelse for andre EU-land. Det tyske formannskapet i EU arbeider for tiden med å få deler av traktaten implementert som en del av EU-regelverket. Siden Prüm-traktaten ikke regnes som relevant i forhold til norsk Schengen-medlemskap, vil heller ikke dette føre til at Norge uten videre vi kunne ta del i de mekanismer som Prüm-traktaten legger opp til med hensyn til politisamarbeid. Prüm-traktaten representerer en opptrapping av det etablerte nære politisamarbeid i EU, som f.eks. gjennom Europol, der også Norge deltar. Avtalen inneholder en rekke elementer som forutsettes implementert over tid. Etter det jeg kjenner til, har ytterligere ni land utover de opprinnelige sju traktatparter nå erklært at de vil tiltre avtalen. Den norske delegasjon i Brussel følger utviklingen nøye med hensyn til Prüm-traktaten og for så vidt også det øvrige justispolitiske samarbeidet i Europa. Parallelt med dette foretas det også en løpende vurdering av om – og eventuelt på hvilken måte – Norge kan få en tilslutningsavtale. For tida foreligger det imidlertid ingen avklaring av disse spørsmål.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-03-07:
Som jeg sa i mitt svar, er det slik at dette er et arbeid vi nå har til vurdering. Jeg deler spørrerens oppfatning av at det er viktig at vi deltar i det justispolitiske samarbeid i Europa. Vi hadde formannskapet i Schengen siste halvår, og vi så betydningen av det. Vi ser også betydningen av å være til stede i forhold til de øvrige utfordringer som nå kommer i Europa. Det hersker det ingen tvil om. Det står også en samlet regjering helt klart bak. Samtidig må jeg si at dette med Prüm-traktaten byr på utfordringer, fordi vi ikke er medlem av EU. Det er liksom ikke bare å melde seg på – det er én ting – noe som gjør sitt til at vi skal være grundige med hensyn til hvordan vi tilnærmer oss både prosess og innhold i dette, slik at vi som sluttsum får det beste resultatet i forhold til vår deltakelse i hele det europeiske justissamarbeidet. Men Regjeringa og Justisdepartementet jobber for øvrig tett sammen med våre kollegaer i Utenriksdepartementet for på en måte å tilnærme oss dette. Dette vil jeg selvfølgelig komme tilbake til Stortinget og orientere om.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-03-07:
Søknader om billighetserstatning stiles til Justissekretariatene som er sekretariat for Stortingets billighetserstatningsutvalg. Søknadene behandles deretter i ulike faginstanser etter hvilket grunnlag som påberopes. Søknader om billighetserstatning for hepatitt C-rammede forberedes i Sosial- og helsedirektoratet. Saksbehandlingstida ved søknad om billighetserstatning avhenger av hvilket grunnlag det søkes erstatning for. Som redegjort for tidligere, bl.a. i spørretime 25. oktober 2006, har saksbehandlingstida for billighetserstatningssaker vært utilfredsstillende lang. På den bakgrunn ble det i april 2006 nedsatt en embetsmannsgruppe som foreslo flere tiltak for å redusere saksbehandlingstida, og det er tilført ressurser til de fagetatene hvor saksbehandlingstida var særlig lang, og til Justissekretariatene. Målsettingen er at søknader om billighetserstatning totalt sett ikke skal ta lengre tid enn 14 måneder, der saken skal til forberedende behandling i en fagetat. Gjennomgående søker man å redusere saksbehandlingstida i fagetatene til ett år, mens målet for Justissekretariatene er at søknadsbehandlingen der totalt sett ikke skal ta lengre tid enn to måneder. Fortsatt er det dessverre slik at saksbehandlingstida for mange sakers vedkommende er lengre enn målsettingen, og Justissekretariatene opplyser at de i sitt foreløpige svar til søkerne opplyser at forventet saksbehandlingstid er 18 måneder i saker som skal forberedes i en fagetat. Dette skyldes lang saksbehandlingstid i fagetatene. Justissekretariatene har ikke skilt mellom de ulike søknadsgrunnlagene, slik at alle som søker billighetserstatning, har fått tilsvarende standardbrev om saksbehandlingstid. Som sagt, forberedes søknader fra hepatitt C-rammede av Sosial- og helsedirektoratet, og behandlingen av de første søknadene tok forholdsvis lang tid. Etter at man både i Sosial- og helsedirektoratet og Justissekretariatene nå har fått noe erfaring med disse sakene, har saksbehandlingstida heldigvis gått ned, og disse sakene har nå gjennomgående kortere saksbehandlingstid enn andre saker om billighetserstatning. Justissekretariatene opplyser at de heretter tar sikte på å skille mellom de enkelte søknadsgrunnlag i det foreløpige svar som sendes ut, noe jeg antar også spørreren er begeistret for. Både helseministeren og jeg er opptatt av at disse sakene finner sin løsning. Jeg ser likevel at det må ta noe tid for at sakene skal bli tilfredsstillende forberedt, slik at søkerne får den erstatning de er berettiget til. For søknader fra hepatitt C-rammede kan jeg nå opplyse om at man forventer en total saksbehandlingstid på ca. åtte måneder.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-03-07:
Vi jobber på spreng med disse sakene, og jeg vet at Justissekretariatene gjør hva de kan, og der forventer man nå en total saksbehandlingstid på åtte måneder. Det er etter min mening i hvert fall betydelig bedre enn det man tidligere har signalisert i brev, og også det man faktisk har stått overfor. Vi har hatt store grupper med erstatningssøkende mennesker som nå henvender seg til Justissekretariatene, store oppgjør i Stortinget om krigsbarn, utdanningslidende samer – mange grupper som har meldt seg på, og det har vært tunge saker. Det var bakgrunnen for at jeg i april 2006 tok et initiativ til å få nedsatt den embetsmannsgruppa, slik at vi fikk saksbehandling raskere i de underliggende etater. Justissekretariatene er bare et overordnet organ. Vi er helt avhengige av å få med oss de respektive fagetater. Nå ser det heldigvis ut til at dette gir resultater. Slik sett mener jeg også vi har reparert det som spørreren har ønsket – klarere brev ut samtidig med redusert saksbehandlingstid.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-03-07:
Jeg takker for det.
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2007-03-07:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til justisministeren: «Sivilforsvaret har gjennomgått en betydelig omstilling. Det har i media siste tida framkommet påstander om sviktende kontrollrutiner i sivilforsvarssystemet. Kan statsråden forsikre oss om at rutiner gjennomgås og at nødvendige tiltak treffes?»
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2007-03-07:
Jeg takker statsråden for svaret. Som statsråden påpeker, er Sivilforsvaret en viktig bit av vernet både for folk og fe i mange situasjoner. Slike saker som blir tatt opp i media, er bestandig vanskelige både for de ansatte og for Sivilforsvarets egen del i forhold til rykter. Jeg er veldig glad for at justisministeren har tatt fatt i saken, og at han følger den opp på den måten som han her skisserer. Jeg håper at vi framover ikke vil møte denne saken på nytt i media, slik at vi skader Sivilforsvarets renommé enda mer. Så jeg er fornøyd med det svaret statsråden har gitt, og takker for det.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2007-03-07:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til justisministeren: «Bergens Tidende hadde 16. februar en sak der det fremgår at EU er i ferd med å etablere et nytt stort politisamarbeid, bygget på Prüm-traktaten, for å bekjempe terrorisme uten at Norge så langt har meldt sin interesse. Norsk politi ønsker å delta, men Regjeringen har ikke bestemt seg. Ser ikke statsråden behov for slik norsk deltakelse i internasjonal kamp mot terror, og når kan vi forvente at Regjeringen vil ta stilling til om Norge skal delta i dette viktige politisamarbeidet?»
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2007-03-07:
Jeg vil takke statsråden for svaret. Det er svært viktig at Norge ikke blir et såkalt fristed for kriminelle, enten det, som i dette tilfellet, er snakk om terror, eller det, som jeg også har hørt, er snakk om krigsforbrytere som av ulike årsaker kan ta seg til Norge, og som vi egentlig ikke har kontroll over. Når det er slik at norsk politi på nordiske møter sammen med sine nordiske kollegaer så sterkt anbefaler at man skal gå med her, er mine neste spørsmål: Var den flaggingen, det at den norske politisjefen i nordiske møter har sagt at man vil være med, klarert med statsråden? På hva slags måte vil man følge opp denne saken videre?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2007-03-07:
Jeg vil igjen takke statsråden for svaret. I mitt siste spørsmål vil jeg gå litt videre og spørre om det med utstyrssituasjonen til norsk politi. Det er en realitet at når vi har hatt øvelser, og i visse sammenhenger er det slik at norsk politi …(Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.)
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2007-03-07:
Kan jeg stille et spørsmål om utstyrssituasjonen og terrorbekjempelse?
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2007-03-07:
«Viser til brev sendt fra statsråden 20. november 2006 om saksbehandlingstiden for søknader om billighetserstatning for hepatitt C-rammede, hvor statsråden opplyser at saksbehandlingstiden er på 6–8 måneder for denne gruppen. Justissekretariatene har sendt brev til personer som har søkt om erstatning, hvor det står: «Dessverre er det lang saksbehandlingstid i disse sakene. Søknaden kan derfor ikke ventes avgjort før tidligst om ca. 18 måneder.» Kan statsråden redegjøre for hva som er reell ventetid for denne gruppen?» Med andre ord: Er det opplysninger fra statsråd Brustad eller fra Justissekretariatet som er riktige?(Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.)
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2007-03-07:
Først av alt vil jeg takke statsråden for svaret.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2007-03-07:
Beklager, president. Det er viktig å være oppmerksom på at den gruppen dettet gjelder, er mennesker som er blitt smittet gjennom det norske sykehusvesen, det norske helsevesen. Det er mennesker som har hatt lidelser mellom 13–14 og 20 år. Det er allerede i dag slik at altfor mange av dem er borte. Derfor er det særdeles viktig å få ned saksbehandlingstiden, slik at disse kan bli gitt hjelp. Jeg vil derfor gjerne få statsråden til å bekrefte at tiden i dag for dem det gjelder, blir åtte måneder eller under.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2007-03-07:
Jeg er meget glad og fornøyd med at statsråden her bekrefter at det som har vært praksis ved Justissekretariatene, en minimumstid på 18 måneder for denne behandlingen, ikke vil være eksisterende overfor den gruppen som vi her snakker om. Jeg imøteser det med stor glede.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2007-03-07:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til statsråd Sylvia Brustad: «Det er stor mangel på spesialister innen psykiatri og psykologspesialister ved Sykehuset Østfold. Hvor mange ubesatte stillinger kan sykehuset ha om driften fortsatt skal være forsvarlig, og hvilke virkemidler er tatt i bruk for å besette stillingene?»
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2007-03-07:
Jeg må si jeg føler meg direkte lurt når jeg ser resultatet av opptrappingsplanen innenfor psykiatri – en opptrappingsplan som vi har trodd har gått veldig, veldig greit, med noen små ting som henger igjen. Når det gjelder Østfold, spurte jeg hva som var gjort for å rekruttere leger til sykehuset. Det fikk jeg ikke noe svar på, annet enn at det var gjort mye, men det ble ikke satt fingeren på noe konkret. Nå er det kun et mindretall av stillingene for spesialistlegene som er besatt i Østfold. Når vi ser på de budsjetterte stillingene ved sykehuset, er 50 pst. ubesatt. Når man ser på de budsjetterte stillingene ved DPS-ene, bortsett fra i Moss, er faktisk 60 pst. ubesatt. Det gjelder spesialistlegestillingene og overlegestillingene. Dette synes jeg er ganske alarmerende. Vi var i Helse Nord nå, og der var det også slik ved DPS-ene at 50 pst. var ubesatt, men der var alle sykeshusstillingene besatt. Jeg lurer jo videre på hva det er Sykehuset Østfold nå må gjøre for å få besatt disse stillingene, og om det er forsvarlig med så mange ubesatte stillinger. Det var det som var spørsmålet. Hvor mange ubesatte stillinger kan de drive det med, og samtidig si det er forsvarlig?
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2007-03-07:
Det faktum og den realitet jeg forholder meg til, er at over 50 pst. av disse stillingene ved Sykehuset Østfold faktisk er ubesatt. Da hjelper det ikke om de er budsjettert med, eller om de ligger i budsjetter eller i planer. Legene har sendt en bekymringsmelding som er undertegnet av fire overleger og en sjefspsykolog ved Sykehuset Østfold. De er veldig bekymret for rekrutteringen. De mener at det ikke er forsvarlig slik det er i dag, og de er bekymret for at det blir brukt vikarer, noe som er veldig dyrt – man får ikke nok ut av pengene ved å bruke vikarer. Det er et dårligere behandlingstilbud ved at pasientene må forholde seg til stadig nye leger. Det blir også brukt leger som kan dårlig norsk, som afghanske, pakistanske og polske leger, som får inn alvorlig syke unge jenter som er i en situasjon hvor de forsøker å ta selvmord. Dette er ingen god situasjon. Det er jo snakk om utdanning og rekruttering, og dette er noe som haster. Det er også sendt bekymringsmelding fra Norsk psykiatriforening i et brev til statsråd Brustad om nettopp dette.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-03-07:
Psykisk helsevern har svært høy prioritet i Regjeringa, og vi arbeider kontinuerlig med å styrke dette feltet ytterligere. Jeg kan opplyse at betydelig flere psykiatere og psykologer er tilsatt i det psykiske helsevernet, gjennom ressurser til oppfølging av Opptrappingsplanen for psykisk helse. Vi er dermed godt i rute med å nå målene for helsepersonell, som ble satt i opptrappingsplanen. Sjøl om tallene peker i riktig retning, er det vanskelig for helseforetakene å rekruttere tilstrekkelig med helsepersonell. Dette varierer geografisk rundt om i landet. Dette har man også erfart i Østfold. Som kjent er det Helse Øst RHF som har ansvar for helsetilbudet til befolkninga i Østfold, og de opplyser at sjukehuset har satt i gang flere tiltak som skal sikre stabilisering og rekruttering av leger og psykologer med spesialistkompetanse. Sjukehuset har opplyst at man forventer at man i løpet av året skal få på plass fagfolk i de fleste stillingene, og dermed sikre et tilstrekkelig antall med spesialistkompetanse. Sykehuset Østfold er i likhet med flere andre sjukehus forpliktet til å innrette virksomheten slik at pasientene sikres et faglig forsvarlig tilbud. Et forsvarlig tilbud er dels avhengig av antallet spesialister, men også av hvordan ressursene blir brukt. Ved Sykehuset Østfold er spesialistkompetansen mobil, dvs. at leger og psykologer settes inn der det er behov for dem. Rekruttering av leger og psykologer med spesialistkompetanse er en utfordring som Sykehuset Østfold HF deler med mange andre. En forutsetning for at sjukehusene, og jeg vil også si kommunehelsetjenesten, skal få rekruttert tilstrekkelig med helsepersonell, er at det utdannes nok personell. Dimensjonering av grunnutdanningene og det faglige innholdet er viktig for tilgangen på helsepersonell og den formelle kompetansen de får. Antallet studieplasser i medisin og psykologi er fastsatt av Kunnskapsdepartementet i samråd med mitt departement, Helse- og omsorgsdepartementet. Dimensjoneringa tar utgangspunkt i antatt behov for ulike personellgrupper på landsbasis og forutsetter gode analyser og beslutningsgrunnlag. Disse forholdene er omtalt i Nasjonal helseplan 2007–2010. Departementet skal vurdere hvordan vi kan få bedre grunnlag for å dimensjonere utdanningene. Vi vil også, i samarbeid med Kunnskapsdepartementet, vurdere hvordan dagens systemer og prosesser kan forbedres, slik at også innholdet i disse utdanningene er tilpasset de oppgaver og utfordringer som er i helsetjenesten. Fra 2006 har departementet satt i gang forsøksordninger med tre måneders psykiatritjeneste for turnusleger. Dette er gjort for at turnuslegene skal få bedre kjennskap til det psykiske helsevernet, og for at flere leger skal få lyst til å velge psykiatri som spesialitet. For å sikre et tilstrekkelig antall spesialiststillinger innen psykisk helsevern har vi også øremerket et antall stillinger, og vi har stilt krav om at de regionale helseforetakene skal være særlig oppmerksomme på situasjonen i det psykiske helsevernet. Denne helhetlige tilnærminga mener jeg vil bidra til at vi sikrer tilgangen på spesialisert kompetanse innen psykisk helsevern.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-03-07:
Jeg har ingen opplysninger som tilsier at det tilbudet som gis ved Sykehuset Østfold i dag, er uforsvarlig. Da hadde vi selvfølgelig grepet inn med en gang. Jeg må igjen vise til at Sykehuset Østfold har opplyst oss at de forventer at en i løpet av året skal få på plass fagfolk i de fleste stillingene, og dermed sikre den spesialistkompetansen som er nødvendig. Så hører jeg at representanten Giltun sier at hun føler seg lurt i forhold til opptrappingsplanen. Det er i hvert fall et faktum at vi nå utdanner flere enn vi gjorde før. Det er et faktum at vi har øremerket antallet stillinger på dette området. Vi bruker mer penger på det. Det er også et faktum at Regjeringa og departementet nå har pålagt leger å ha turnustjeneste også innenfor psykiatrien. Vi gjør en rekke ting for å få dette på plass. I tillegg er det denne regjeringa som har satt i gang en gjennomgang av hele avtalespesialistordninga, som ikke minst også dreier seg om psykologer og psykiatere, hvordan vi i større grad skal kunne få dem inn, slik at vi også kan prioritere innenfor det offentlig helsevesenet ved bruk av de ressursene.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-03-07:
Det har vi tatt fatt i. Det er derfor vi utdanner flere, har pålagt psykiatritjeneste, øremerker stillinger og går gjennom avtalespesialistordningen. Jeg må jo også si at dette problemet har ikke oppstått i løpet at det halvannet året som denne regjeringa har hatt ansvaret. Fremskrittspartiet har hatt utallige muligheter, gjennom flere år, til å få flere inn i disse stillingene. Jeg må si at jeg har ikke sett så veldig mye til det. Jeg er enig i at det fortsatt er utfordringer. Det er derfor vi akter å gjøre noe med det. Når det gjelder denne tiraden mot utenlandske leger generelt og utenlandsk helsepersonell, må jeg si at mange av dem gjør en flott innsats i vårt helsevesen. Det er faktisk store deler av helsevesenet vårt som ikke hadde gått rundt hvis ikke vi hadde hatt arbeidskraft fra andre land. Det som imidlertid er viktig, er at de kan språket vårt, slik at de kan kommunisere med pasientene. Men det er noe helt annet enn å angripe folk fordi de er av en annen opprinnelse enn oss.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-03-07:
Ansvaret for å tilby sjukehustjenester til befolkninga i Sandefjord ligger hos det regionale helseforetaket, og Regjeringa legger ikke opp til å endre de ansvarsforholdene. Samtidig arbeider vi for å få til bedre samhandling mellom spesialisthelsetjenesten og de kommunale tjenestene, slik at pasientene får et helhetlig og mer sammenhengende tjenestetilbud. Jeg oppfatter det også slik at det er det representanten er opptatt av. Flere steder i landet har man inngått samarbeid mellom regionalt helseforetak og kommunehelsetjenesten og utformet gode helsetjenester til befolkninga. Jeg stiller meg positiv til at man også starter en slik prosess i Sandefjord. Skal man lykkes med slike samarbeidsprosesser, må man ta utgangspunkt i de rammene vi har for ansvarsfordeling, og ordningene for finansiering. Samtidig er det viktig at finansieringssystemet ikke oppfattes som en hindring for gode, faglige løsninger. Men finansieringsordningene i seg sjøl kan ikke løse utfordringene på områder hvor det er behov for nært samarbeid mellom tjenestenivåene. Regjeringa vil i forbindelse med gjennomgangen av aktivitetsbaserte finansieringsordninger, altså ISF-ordninger, vurdere eventuelle tiltak på finansieringsområdet som kan forbedre pasientforløpet mellom spesialisthelsetjenesten og kommunehelsetjenesten, slik at man ikke er avhengig av i hvilken del av tjenesten man faktisk får hjelp. Som evalueringsrapporter, Agenda Muusmann-rapporten om sjukehusreformen, har påpekt, står vi overfor store samhandlingsutfordringer. Det er ikke bra for pasientene hvis ikke vi får orden på dette. Derfor må vi legge stor innsats i å utvikle en helhetlig helsetjeneste med vekt på god samhandling, der også de tradisjonelle grensene for primær- og spesialisthelsetjenesten utfordres. Hovedtyngden av samhandlingsutfordringene må møtes lokalt og baseres på lokale variasjoner og behov. Så langt er det iverksatt en rekke gode samhandlingstiltak. Enkelte steder er tilbudet om spesialisthelsetjenester desentralisert gjennom ambulant virksomhet, og enkelte steder deltar de kommunale tjenestene i sluttfasen før pasienten skal skrives ut fra sjukehuset. Andre steder er kommunale tjenester og spesialisthelsetjenesten samlokalisert. Eksempler på dette er legevakt i sjukehus, intermediæravdeling og distriktsmedisinske sentre. Regjeringa vil støtte opp under denne utviklinga. Vi samarbeider bl.a. med Kommunenes Sentralforbund om en nasjonal avtale med et nasjonalt oppfølgingssystem som skal støtte opp under lokal samhandling. Regjeringa har, som spørreren sikkert er kjent med, også satt av egne midler som skal støtte prosesser knytta til videreutvikling av lokalsjukehusene og til samhandlingstiltak, ikke minst for inneværende år. Det vises her til St.prp. nr. 44 for 2006-2007 Om endringer i statsbudsjettet for 2007 under Helse- og omsorgsdepartementet, som ble lagt fram for Stortinget i februar, og som nå er til behandling her i huset. Vi er derfor noe tidlig i prosessen når det gjelder fordeling av disse midlene, men utvikling av et tilbud i Sandefjord synes relevant for denne bevilgninga.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-03-07:
Jeg kan bare gjenta at når det gjelder ansvaret for å tilby sjukehustjenester, også i Sandefjord, tilligger det de regionale helseforetakene, eller med andre ord staten. Jeg er selvfølgelig åpen for at man kan finne lokale løsninger i samarbeid med kommunen og regionale helseforetak for hvordan man skal utføre forskjellige tjenester som er lokalt tilpasset, for det er ingen tvil om at vi har et stort behov for å bli bedre når det gjelder samhandling. Men det er ingen tvil om at det er staten og derved de regionale helseforetakene som har hovedansvaret for sjukehustjenestene.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-03-07:
Det er vanskelig for meg som statsråd å gå inn i alle detaljer på alle sjukehus landet rundt. Det mener jeg er en sak mellom det regionale helseforetaket og kommunen. Jeg vil ellers vise til at Regjeringa nå har stilt til disposisjon – dersom Stortinget slutter seg til det – 50 mill. kr, hvor vi bl.a. ønsker å utprøve ulike samhandlingstiltak for inneværende år. Her er det fritt fram å søke, også for Sandefjord sjukehus. Det må gå via den aktuelle helseregionen, altså Helse Sør, inntil det blir sammenslått til Helse Sør-Øst. Det er mulig å sende søknad. Jeg kan ikke love over bordet at det vil bli innvilget, men jeg vil i hvert fall si at det jeg nå vet om det som skjer ved Sandefjord sjukehus, er det interessante ting som det er mulig å se nærmere på.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-03-07:
Kommuner og fylkeskommuner har, slik spørreren helt sikkert er kjent med, i henhold til opplæringsloven ansvar for å gi spesialundervisning, herunder logopediske og audiopedagogiske tjenester. De logopediske og audiopedagogiske tjenestene som dekkes etter folketrygdloven, dekkes også med hjemmel i opplæringsloven. Folketrygden har ikke ansvar for å yte tjenester eller sørge for at tjenestene er riktig fordelt etter behov. Den har heller ikke ansvar for at privatpraktiserende logopeder og audiopedagoger gir tilbud til dem som har størst behov for hjelp. Dagens ordning innebærer at de instanser som har ansvar for å yte tjenestene, altså kommuner og fylkeskommuner, ikke har innvirkning på hvilke tjenester som ytes fra privatpraktiserende logopeder og audiopedagoger. Brukernes rettigheter svekkes ved at kommunen kan avslå søknad om tjenester som brukeren har rett til etter opplæringsloven, og overlate til brukeren å finne fram til et alternativt privat tilbud. Dagens ordning innebærer også at kommunene vil kunne unndra seg sitt ansvar for tjenestene i ulik grad, og det har vi sett eksempel på. I kommuneproposisjonen, St.prp. nr. 61 for 2005-2006, ble det varslet at Helse- og omsorgsdepartementet ville sende på høring et forslag om endringer når det gjelder trygdefinansiering og spørsmål om privatpraktiserende logopeder og audiopedagoger. Et alternativ var da at de midlene som i dag utbetales som trygderefusjon til privatpraktiserende logopeder og audiopedagoger, ble overført til kommunene. Med en slik endring må jeg si at ansvarsforholdene ville framstå som klarere. Logopediske og audiopedagogiske tiltak ville i større grad bli sett i sammenheng med andre pedagogiske og rehabiliteringsrelevante tiltak, og det ville gi økte muligheter for å kvalitetssikre tjenestene. Flertallet av logopeder og audiopedagoger arbeider i offentlig helsetjeneste og vil ikke bli berørt av eventuelle endringer. Mange av de logopeder og audiopedagoger som driver privat praksis, driver dette som deltidspraksis i tillegg til annen stilling i det offentlige. Logopeder og audiopedagoger som driver privat praksis, er ulikt geografisk fordelt. Det finnes logopeder som driver privat praksis i større eller mindre omfang, i om lag 200 kommuner. Det er få audiopedagoger som driver privat praksis. Samlet antall årsverk for private logopeder og audiopedagoger anslås til ca. 120. Når det gjelder framdriften av denne saken, har jeg kommet til at jeg, på bakgrunn av de innspill vi har fått, vil se dette spørsmålet i en videre sammenheng. Jeg vil derfor ikke fremme en odelstingsproposisjon denne våren med sikte på iverksetting fra 1. juli 2007, slik det var varslet, men jeg vil komme tilbake igjen på en egnet måte. Jeg har heller ikke tatt endelig stilling til innholdet i saken.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-03-07:
Det er ingen tvil om at det er noen ulike oppfatninger omkring denne saken. Det er også riktig at det har vært mange tilbakemeldinger på saken. Jeg må bare understreke at målet her er jo ikke at folk skal få et dårligere tilbud. Målet er at vi skal gi innbyggerne våre et bedre tilbud. Det er rettesnoren i alt vi prøver å gjøre noe med. På bakgrunn av at det har kommet en god det innvendinger, vil jeg bare gjenta at jeg ikke kommer til å rushe denne saken. Det kommer ikke en proposisjon om dette nå. Jeg kommer til å bruke litt mer tid på å gå inn i det og se det i en videre sammenheng, før vi anbefaler en konklusjon for Stortinget.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-03-07:
Jeg takker bare for tilbakemelding. Ballen ble jo spilt hit, i den forstand at denne regjeringa har til hensikt at kommunene skal slippe å bryte lover. Det er derfor vi i løpet av det halvannet året vi har hatt ansvar, har gitt 18 milliarder kr mer til kommunene. Det er et bidrag også for å gjøre dette tjenestetilbudet bedre.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-03-07:
Nei, jeg må bare understreke at har mennesker behov for respiratorbehandling, skal de få det, uavhengig av hvilket sjukehus eller hvilken helseregion de tilhører. Jeg vil igjen understreke at jeg er opptatt av at pasienter og pårørende, så langt det er mulig, skal tas med på råd med hensyn til hvilken behandling som gis, og når en eventuelt også skal slutte med behandlinga når det er problemstillinga. Jeg vil også si at jeg har dialog med helseforetakene om dette, med representanter for de kliniske etikkomiteene. Det er nødvendig at dette tas på største alvor, og jeg kommer til å følge saken. I de fleste tilfeller går jo dette svært bra, men det finnes, som representanten Kvassheim sier, også eksempler på at det ikke alltid går bra. Da handler det om å gi ting tid, og det handler ofte om at ikke de pårørende og pasientene er tatt godt nok med på råd, og det skal de bli.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-03-07:
Jeg er helt enig i at pasienter og pårørende må vite hvilke rettigheter og muligheter de har, og i den grad det ikke er godt nok kjent, skal jeg forsøke å bidra til at det blir bedre kjent. Jeg kjenner ikke til den konkrete saken, naturlig nok, som representanten her viser til, så det er umulig for meg å kommentere den. Men jeg vil i hvert fall stresse at Regjeringa nå har gitt betydelig mer penger til sjukehusene, og jeg vil også stresse at vi på ulikt vis, ikke minst gjennom nasjonale retningslinjer, skal bidra til at om man trenger respiratorbehandling, skal ikke det være avhengig av om man tilhører her eller der. Trenger du det, skal du ha den behandlinga – punktum.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-03-07:
Sprøyterom er ment å være et skadereduserende tiltak. Formålet med sprøyterom er å bidra til økt verdighet for tungt belastede narkotikaavhengige, gi økt mulighet for kontakt og samtaler mellom rusmiddelavhengige og hjelpeapparatet, forebygge infeksjoner og smitte og redusere antall overdoser og overdosedødsfall. Da prøveordninga med sprøyterom ble etablert, ble det besluttet at erfaringsgrunnlaget og virkningene av sprøyterom skulle evalueres. Evalueringa skal undersøke om sprøyterom faktisk kan bidra til å oppnå de uttalte målene med tjenesten, bl.a. å redusere antall overdoser og overdosedødsfall. Når resultatet av evalueringa foreligger til sommeren, vil vi i Helse- og omsorgsdepartementet vurdere den nøye. Evalueringa vil forhåpentligvis gi et bedre grunnlag for å kunne ta stilling til om sprøyterom bør kunne etableres som en permanent tjeneste eller ikke. Dersom det er aktuelt å legge til rette for sprøyterom som en permanent tjeneste, må det fremmes som et høringsforslag. Dersom vurderinga rundt evalueringa viser at sprøyterom ikke er egnet til å oppnå de uttalte målsettingene for tjenesten, og vi mener sprøyterom ikke bør etableres som en permanent tjeneste, vil prøveordninga bli avsluttet. Sprøyteromsloven og dens forskrifter gir det rettslige grunnlaget som gjør det mulig å gjennomføre prøveordninga. Loven gir derimot ikke grunnlag for å etablere eller drive sprøyterom utenfor prøveordninga. Dersom prøveordninga avsluttes, vil det ikke være adgang til å etablere eller drive sprøyterom, selv om lovens virketid ennå ikke er avsluttet. Med andre ord: Hvis vi velger å ha permantente ordninger med sprøyterom, og anbefaler det, må vi lage en ny lov.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-03-07:
Når vi får evalueringsrapporten, vil departementet gå inn i det. Denne prøveordninga gjelder innenfor den loven som vi nå har for akkurat denne bestemte sprøyteromsordninga. Hvor fort vi kommer til å ta stilling til det, er litt vanskelig for meg å svare på før jeg har sett innholdet i evalueringsrapporten, så det må jeg be om å få komme tilbake til. Men poenget er i hvert fall at dersom en skulle konkludere med at en vil opprette permanente sprøyterom, må det en ny lovendring til. Dersom en kommer til at en avslutter det, avslutter vi det. Men akkurat når dette vil skje, kan jeg ikke nå si helt bestemt. Men vi skal ikke bruke lengre tid på dette enn nødvendig. Nå er det ikke sikkert at vi får helt bastante ting i denne evalueringsrapporten, det aner jeg ingenting om pr. i dag. Men de som skal utarbeide den, meldte veldig klart at for å få en ordentlig evaluering av ordninga, trengte de litt lengre prøvetid når det gjelder dette sprøyterommet, og det er det vi har gitt dem mulighet til.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-03-07:
Jeg vil bare gjenta: Jeg vil ikke forhåndskonkludere før jeg har sett rapporten. Det jeg igjen vil si, er at det var noen klare mål med den sprøyteromsordninga. Hvis rapporten skulle vise at vi ikke er i nærheten av de målene, er det gitt hvor vi ender. Hvis rapporten viser det motsatte, er kanskje også svaret gitt. Men det kommer jeg tilbake til når jeg får rapporten. Når det gjelder SIRUS, har de, i hvert fall etter de opplysninger jeg har fått, hatt et ønske om å få bruke litt lengre tid, slik at de får sett på dette over en lengre periode – men la nå det ligge. Jeg får rapporten til sommeren. Det er ikke veldig lang tid til, det er ikke mer enn en tre måneders tid. Så har vi et felles mål om å greie å bidra til økt verdighet for den gruppa av mennesker vi her snakker om, og å redusere antallet overdoser og overdosedødsfall. Hvilke tiltak vi da kommer til å sette i verk på bakgrunn av denne rapporten og andre rapporter, kan jeg ikke svare på her og nå, men dette er noe vi kontinuerlig jobber med. Blant annet vil vi i løpet av kort tid presentere en rusplan, hvor selvfølgelig noe av dette vil være temaer som i høyeste grad er berørt.
Svein Flåtten (Høyre), 2007-03-07:
Jeg har et spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «Ifølge lokal presse har helseministeren gitt signaler om at Sandefjord sykehus kan fortsette som kommunalt sykehus, trass i helseregionens planer om nedtrapping. «Signalene» skaper store forventninger hos en lokalbefolkning som er skuffet over stadige reduksjoner i sykehustilbudet. Hvilket innhold i dette sykehustilbudet, og hvilken finansiering fra statens side av den kommunale drift, ser statsråden for seg?»
Svein Flåtten (Høyre), 2007-03-07:
Takk for svaret. Jeg er glad for at statsråden presiserer at det er et statlig ansvar å drive sykehusene. Jeg synes det er utmerket at man får til samhandling og samordning. Det som imidlertid er situasjonen, er at når denne type diskusjoner kommer opp, oppfatter befolkningen det slik at man skal tilbake til et kommunalt drevet sykehus, som skal omfatte alle de funksjoner som et gammeldags sykehus hadde, med poliklinikker av flere slag, med akuttmottak osv. Jeg vil gjerne at statsråden bekrefter at det ikke er slik. Det man snakker om, er en lokalt tilpasset samhandling mellom det kommunen skal yte av tjenester, og det som spesialisthelsetjenesten skal stå for, men i regi av helseregionen.
Svein Flåtten (Høyre), 2007-03-07:
Når det gjelder de lokale løsninger, som jeg forstår at statsråden er opptatt av, synes jeg det er forbilledlig og bra. Tenker hun seg da at helseregionene, dvs. staten, kan overdra sykehuseiendommer til kommunene, slik at de står noe friere med hensyn til hva deres eget tilbud til befolkningen skal inneholde, ved at eierskapet er kommunalt?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-03-07:
Jeg vil få lov til å stille følgende spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «Personer med stemmelidelser, språkvansker og hørselshemninger kan i dag få hjelp av audiopedagog eller logoped etter gjeldende bestemmelser i folketrygdloven § 5-10. Dette sikrer brukerne hjelp uavhengig av bostedskommunens økonomi. Denne refusjonsordningen er nå foreslått fjernet i en høringsrunde som nå er avsluttet. I den forbindelse har mange sentrale høringsinstanser advart mot de negative konsekvensene en slik endring vil kunne medføre. Hva vil statsråden foreta seg i denne saken?»