Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2004-12-13:
På vegne av representanten Gjul, som har sykefravær i dag, vil jeg legge fram denne saken, som dreier seg om å gjeninnføre egenandel på fri rettshjelp. Kort fortalt om komiteens arbeid: Komiteen er svært delt i dette spørsmålet. Fra å være en samlet komite to år tilbake i spørsmålet om egenandeler på fri rettshjelp, har regjeringspartiene, denne gangen med støtte fra Fremskrittspartiet, valgt å gå til det skritt å foreslå å innføre egenandeler igjen, som vi skal votere over i dag, mens SV og Arbeiderpartiet vil stemme imot å innføre egenandeler på fri rettshjelp. Jeg har lyst til å ta utgangspunkt i det maktutrederne fant ut om situasjonen for mange i Norge i dag når det gjelder å få hevdet sine rettigheter. En av hovedkonklusjonene til maktutrederne var nettopp at i motsetning til tidligere må folk i dag i større grad gå til domstolene for å få sin rett. Det hjelper ikke bare å ha rett, man må også få rett. Det er derfor med beklagelse vi ser at Regjeringa, med støtte fra Fremskrittspartiet, i denne runden faktisk er med på å heve terskelen for dem som har aller dårligst råd, når det gjelder å få sin rett og å få den rettshjelpen de har behov for. Man kan gjerne i det vide og det brede diskutere spørsmålet om berettigelsen av at vi henviser mange flere samfunnsområder til det rettslige rom og til domstolene for løsning der, men situasjonen er slik, enten det er spørsmål om rett til bolig eller tomt, spørsmål om rett til trygd, spørsmål om barnefordeling, spørsmål om erstatning, spørsmål av vital sosialpolitisk interesse for mange mennesker som har svært lite penger. Slike saker blir i dag henvist til rettsapparatet for å finne sin løsning. Og det sier seg sjøl at med den situasjonen vi har rundt retthjelp i dag, er det nærmest umulig for de fleste vanlige lønnstakere å basere det å få sin rett på å gå til domstolene, hvis man ikke får bistand fra det offentlige i forhold til fri retthjelp. Det er derfor etter Arbeiderpartiets mening slik at man faktisk burde gjøre skranken lavere for å få fri rettshjelp og for å kunne få hjelp fra domstolene. Skranken er høy nok. Folk i dag er i utgangspunktet redde for i det hele tatt å bruke domstolene; man har hørt mye om hvordan det er, man blir ilagt saksomkostninger, og – for ikke å forglemme – i den grad man må betale saksomkostninger sjøl, bl.a. advokatsalærer, kan enhver bli skremt fra å reise en sak, selv om det var svært nødvendig. Dessuten er det slik at mange i utgangspunktet kvier seg for å kontakte advokat, og ikke bare ut fra økonomiske interesser. Slik sett blir innføringen av egenandelen ved denne runden en ny belastning på en gruppe som kanskje aller minst trenger en slik belastning. Jeg syns det er et paradoks at en regjering som smykker seg med å være en bekjemper av fattigdom og bevilger mellom 200 mill. og 300 mill. kr til fattigdomsbekjempelse, samtidig velger igjen å ta fra de aller fattigste 50–60 mill. kr, som man mener å spare inn ved et slikt grep. Etter min mening er det tvilsomt om man i det hele tatt sparer noe med dette, om man ikke faktisk bidrar til at konfliktene blir uløste, blir mer kompliserte og forårsaker mer ulempe for dem som har konfliktene rundt seg til daglig. Dette er etter Arbeiderpartiets mening å spare seg til fant. Dessuten mener Arbeiderpartiet at man ved denne runden faktisk burde ha stått fast ved den linjen som et samlet storting fastslo for bare to år siden, da man nettopp fjernet disse egenandelene etter initiativ fra Arbeiderpartiet og SV. Jeg kan ikke se at det er noen som helst grunner til at man skal innføre dette nå, som ikke var til stede på det tidspunktet dette ble fjernet, bare kort tid tilbake. Man burde derimot fokusert på å utvide rettshjelpsordningen i Norge, hjelpe dem som står i den såkalte rettshjelpsklemma, hvor den ene parten, f.eks. i en barnefordelingssak, har fri rettshjelp, og den andre ikke har det. Der burde det vært en utvidelse. Man burde i større grad sett på anvendelsesområder, og man burde også sett på spørsmålet om inntektsgrenser. Dette er lite forutsigbar politikk, som i stor grad rammer de svakeste av de svake. Og det er i så måte fattigdomsbekjempelse i revers.