Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2021-06-10:
Takk til saksordføreren for en grei gjennomgang av sakens innhold og eget ståsted. Takk også til forslagsstillerne fra SV. Solberg-regjeringa har i løpet av sine åtte år vel satt noe som må kunne kalles norgesrekord i usosiale velferdskutt. De urettferdige velferdskuttene har det siste året kommet litt i skyggen av covid-19-situasjonen. Det er beklagelig, for de sosiale forskjellene har gjennom pandemien ikke forsvunnet. Tvert imot har de blitt forsterket på mange områder. Arbeidsledigheten er skyhøy. De som sto lengst unna arbeidsmarkedet før, har havnet enda lenger bak i køen i løpet av det året som er gått. Regjeringa har til og med sett seg nødt til å gjøre unntak fra en del av de velferdskuttene de selv har gjennomført. Kutt i feriepenger til de arbeidsledige og innstrammingen i ordningen med arbeidsavklaringspenger er to eksempler. Men unntakene er altså bare midlertidige. Mye tyder på at mange av de ekstraordinære tiltakene forsvinner 30. september. Arbeiderpartiet mener det er viktig ikke å følge en slik datostempling slavisk, men sørge for at tiltakene varer så lenge det er nødvendig. Innen 30. september vet vi også mer om hva slags regjering vi får etter valget. Blir det en regjering ledet av Arbeiderpartiet, vil vi starte den møysommelige jobben med å tette de hullene Solberg-regjeringa har lagd i det sosiale sikkerhetsnettet vårt. De fleste skjønner at det vil være vanskelig å rette opp milliarder i usosiale kutt i løpet av ett årsbudsjett. Derfor mener vi det er viktig å prioritere det som haster mest, og det må skje i tilknytning til de årlige budsjettprosessene. Forslag uten penger gir ingen endring og dermed liten mening. I den perioden som har gått siden Solberg-regjeringa overtok i 2013, har vi, som sagt, opplevd en sammenhengende periode med urettferdige kutt i velferd, fra det ene statsbudsjettet til det andre. Noe av det aller første Erna Solberg gjorde, allerede i 2015, med hallelujarop fra Fremskrittspartiet og støttepartiene Kristelig Folkeparti og Venstre, var å ta feriepengene fra arbeidsledige og skattlegge sluttvederlag for folk som mistet jobben. Det ga 2 mrd. kr i kutt i velferdsytelser som gikk rett i lomma på de rikeste, som hvert eneste år siden Solberg-regjeringa tiltrådte, har fått skattekutt på skattekutt. Vi ser hvordan høyresida i norsk politikk konsekvent velger side – de rike framfor vanlige folk. Forslagsstillerne i denne saken lister opp en lang rekke stønader der høyreregjeringa systematisk har kuttet i velferden til folk flest – kutt i stønader til uføre, herunder også barnetillegg og levealdersjustering, redusert kjøpekraft for pensjonister, kutt i arbeidsavklaringspenger, kutt i stønad til enslige forsørgere, brillestøtte til barn og bilstøtteordning for funksjonshemmede. Mange andre kutt i velferdsordninger kunne vært lagt til, f.eks. det hjerteskjærende kuttet i supplerende stønad for personer med kort botid i Norge, der f.eks. personer i 80-årene som hadde hatt slik stønad i ti år eller mer, mistet den lille stønaden de hadde, fra den ene dagen til den andre. Regjeringa bruker ofte og gjerne – og det gjorde forrige taler også – velferdsstatens bærekraft som argument for sine kutt. Velferdsstatens bærekraft er i utgangspunktet et flott begrep om kvaliteter i det norske samfunnet. Arbeiderpartiet ønsker en sterkere offentlig velferd. Ifølge folketrygdens formålsparagraf handler det ikke om kutt, men om å gi styrket økonomisk trygghet ved arbeidsløshet, aleneomsorg for barn, sykdom og skade, uførhet og alderdom, hjelp til selvhjelp og utjevning av inntekter mellom grupper. Summen av Solberg-regjeringas åtte budsjetter er en annen. De med de laveste inntektene skal sakke akterut. Høyresida omfordeler ikke fra dem med høye til dem med lave inntekter, slik vi vanligvis forbinder med styrket velferd, men motsatt. Summen av regjeringas politikk har gjort det vanskeligere for vanlige folk å leve livet sitt. De sosiale forskjellene øker. Arbeiderpartiet har sitt eget forslag i denne saken. Vi ber om å få en oversikt over hvilke konsekvenser alle disse velferdskuttene de siste åtte årene har hatt for vanlige folks levekår. Vi har foreslått det samme før, men stortingsflertallet er selvfølgelig ikke interessert i å få slike fakta på bordet. Jeg prøver meg likevel en forhåpentligvis siste gang og tar opp Arbeiderpartiets forslag i saken, og jeg håper at det er Arbeiderpartiet som får ansvaret for å følge det opp til høsten.