Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-06-11:
Jeg er veldig glad for at det er så brei oppslutning i Stortinget om hovedlinjene i distrikts- og regionalpolitikken. Vi har fått til mye på dette politikkområdet, selv om det selvfølgelig fortsatt er store utfordringer. Selv om vi verken vil eller kan dirigere hvor folk flytter, mener vi at det er viktig å satse på flere attraktive steder i distriktene hvor folk ønsker å bosette seg, istedenfor at så mange flytter til storbyene. Da trenger vi robuste samfunn som har likeverdige levekår for både kvinner og menn i ulike faser av livet. Hvis ikke kvinner og ungdom er villig til å satse på distriktene, har ikke distriktene noen framtid. Det er stor vilje til å satse på ungdom rundt om i landet, men her er det viktig å unngå at satsingen bare blir «prat og fine ord». Behovet for uformelle møteplasser er ett av de temaene som har vært hyppigst nevnt når vi har deltatt på konferanser for ungdom rundt omkring i Norge. Da trengs det penger, men også at ungdommen selv får legge premissene for utforminga av de uformelle møteplassene. Det er også økt forståelse i lokalsamfunnene for at det er viktig å tilrettelegge både for kvinners og menns etterspørsel etter arbeid, service og fritidstilbud. Men vi har fremdeles et stykke igjen for å sikre at kvinner i like stor grad som menn nyter godt av de virkemidlene som stilles til rådighet i distrikts- og regionalpolitikken. Dette vil jeg følge opp. Jeg er stolt av den vellykkede utkantsatsinga, som tidligere statsråd Opseth introduserte. Regjeringa vil videreføre utkantsatsinga i en egen småsamfunnssatsing rettet mot de kommunene som har stor nedgang i folketallet og stor avstand til sentra. Det viktige arbeidet med å utvikle offentlige servicekontor for å sikre velferds- og tjenestetilbud vil også bli videreført. Jeg har registrert at Regjeringa fra enkelte hold, kanskje spesielt fra Senterpartiet, kritiseres for å tale med to tunger i distrikts- og regionalpolitikken ved at Regjeringa ønsker både å satse på sterke regioner og opprettholde bosettingsstrukturen i hele landet. Selv avisen Nationen forstår ikke den motstanden Arbeiderpartiet møter med hensyn til å satse på bygdebyer. På lederplass fredag 8. juni framhever Nationen betydningen av bygdebyenes rolle for distrikter som ikke bare vil stoppe, men snu flyttestrømmen. Mitt standpunkt er at uten «sterke» bygdebyer som kan tilby attraktive arbeidsplasser, servicetilbud og ikke minst kulturtilbud både til egen befolkning og til omlandet, inkludert utkantkommunene, vil utkantene virkelig komme i en vanskelig situasjon. Jeg mener at bygdebyene er avgjørende for å greie å opprettholde hovedtrekkene i bosettingsmønsteret, og er helt nødvendig for å bremse befolkningsveksten i storbyene. Regjeringas regionsatsing og småsamfunnssatsing supplerer hverandre, og er ikke i motsetning til hverandre. Vi vet at arbeidsplasser fortsatt betyr mest for valg av bosted. Derfor har vi satt i gang et systematisk arbeid med å desentralisere statlige oppgaver og funksjoner. Her kan vi allerede vise til resultater. Dessuten vil vi fortsatt ha en aktiv innsats for å utvikle et framtidsrettet og konkurransedyktig næringsliv i distriktene. I den sammenheng er næringshagene vellykkede eksempler. Samtidig ser vi at folk vil ha mer enn bare arbeid. Derfor er det viktig at vi får til et godt samarbeid mellom private, frivillige og offentlige aktører om statlig lokalisering, næringsutvikling, infrastruktur, utdanning, barnehager, boliger, kultur osv. I dette utviklingsarbeidet ønsker Regjeringa å stimulere til felles innsats for regional utvikling, og samtidig delegere makt og myndighet til det lokale og regionale nivå, for det er disse aktørene som best vet hvor skoen trykker. Til sist – men ikke minst viktig – vil jeg spesielt framheve betydningen av kultur, holdninger og verdier for både bosetting og levekår i distriktene. Lokalsamfunnene må framstå som så attraktive at folk både velger å flytte dit og også blir boende der. Det stiller store krav til lokalsamfunnets evne til å være åpen, til å inkludere dem som vil flytte dit – uansett hvilken bakgrunn de har og hvor de kommer fra – og samtidig gi dem like muligheter og rettigheter til å delta i samfunnet og bruke sine ressurser, for vi trenger dem alle sammen. Kvinner og menn, barn og unge og alle i alle aldre må få komme fram med sine meninger og oppfatninger. Det gjelder å få til en holdning, at det å være forskjellig er noe positivt og kan tilføre lokalsamfunnene noe som er veldig verdifullt.