Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-12:
Dette er vel debatten som mang en nasjonalforsamling rundt i verden misunner oss. Som jeg viste til i forrige debatt, er det ingen selvfølge at lille Norge disponerer et fond på ca. 2 000 milliarder kr på den norske befolknings felles konto, forvaltet med tanke på fortsatt vekst, der årlig avkastning brukes etter behov i gode og dårlige tider, og med tanke på framtidige generasjoner, der en gjør om store oljeressurser til langsiktige investeringer, helt i tråd med det framsynte norske politikere gjorde med vannkraftressursene for bortimot 100 år siden - ikke til glede for noen få, men med tanke på alle innbyggere, ikke bare i vår generasjon, men i all overskuelig framtid. Kanskje er det denne arven som gjør at det er så massiv enighet som forvaltningen av disse pengene. Det er spesielt at alle partier, fra SV til Høyre, gjennom hele innstillingen - fra vurdering av oppnådde resultater, av utfordringer, av strategi for investeringer, av synet på etikk og eierskapsutøvelse - bare med små, nyanserte avvik har de samme vurderinger. Her, som i en del andre saker, er det Fremskrittspartiet som utgjør avviket. Jeg kan ikke dy meg, jeg må få lov til å bruke det samme sitatet som har vært brukt før i dag. Siden opphavsmannen sier at det er et godt sitat, tåler vi vel å høre det en gang til. Gjermund Hagesæter sa til Dagens Næringsliv i går: «Jeg synes vi skal være litt mer opptatt av generasjonen som lever nå, fremfor fremtidige generasjoner. De får mer enn nok.» Han begrunner dette med: «Det er ingen andre generasjoner som har spart til oss, til tross for at staten har hatt store inntekter fra for eksempel sølvgruvene på Kongsberg.» Vel, da bør en se på arven. Danskekonger på 1600- 1700-tallet var vel ikke det beste eksemplet en kunne bruke, de rasket nok med seg det meste av verdiene. Men distriktet fikk veier, på Kongsberg fikk vi en fantastisk kirke, vi fikk Norges første universitet, vi fikk stor import av godt utdannet arbeidskraft, innvandrere - riktignok hvite tyskere som vel de fleste også i dag ville ha akseptert - vi fikk mange ingeniører, masse nye arbeidsplasser, velstand og gode inntekter både til by og bygd. Og vi fikk arven som innvandrerne hadde med seg, både når det gjelder kunnskap og kultur. I dag er Kongsberg en blomstrende by med høyteknologi - på sine felt ledende i verdenssammenheng - med en lønnsomhet som svært få andre byer kan vise til. Gode Christian Quart hadde nok ingen idé eller plan om at Kongsberg skulle utvikle seg slik, men en må kjenne Kongsbergs historie dårlig om en ikke ser den direkte sammenhengen mellom det tekniske miljøet som ble bygd på Kongsberg den gang, og det høyteknologiske miljøet som fremdeles er Kongsbergs kjennemerke. «Det er ingen andre generasjoner som har spart til oss», sier Hagesæter. Det spørs hvordan en regner og teller. Når jeg brukte Kongsberg som eksempel, er nok det et sært og ikke spesielt godt eksempel. Når jeg brukte det, var det fordi Hagesæter brukte det. Kongsberg var ikke et resultat av en bevisst politikk - det var ikke mye slik tankegang for 300-400 år siden - men vi trenger ikke gå langt tilbake i historien for å finne paralleller til måten vi har håndtert oljeeventyret og Oljefondet - Statens pensjonsfond - på i Norge. For ca. 100 år siden var det store, framsynte prosjektet å utnytte vannkraften i Norge, omgjøre fosser og vannfall til energi til industri- og samfunnsbygging. Vi hadde noen pionerer, men manglet kapital og ekspertise. Dette hentet vi utenfra, og det manglet heller ikke den gangen på tilbud om å kjøpe fossene og rettighetene til utnyttelse for evig tid. I dag vet vi at dette vel er det nærmeste vi kan komme evigvarende pengemaskiner. Framsynte politikere skjønte dette, og vi fikk ordningen med hjemfall. Går en til Fremskrittspartiets program, vil en se at de er imot hjemfall, men så vidt jeg har erfart nå, er de blitt for hjemfall. Så kanskje vi ikke skal se bort fra at vi om en periode eller to kanskje også har aksept for handlingsregelen. Vi skylder disse herrene en stor takk, og lærdommen og framsyntheten bør vi ta med oss. Det er vel ikke vanskelig å se at det var denne framsynte håndteringen av vannkraften som var inspirasjonskilde for de politikere som håndterte utviklingen av norske oljefunn og norsk oljebransje på 1970-tallet. Resultatet? Det merker vi når vi som komite besøker andre land med rike naturressurser - sist da vi var i Brasil. Der er de imponert og oppglødd over hvordan dette er håndtert i Norge, og de ønsker å lære av oss. Gjermund Hagesæter viser i intervjuet med Dagens Næringsliv hva som først og fremst skiller Fremskrittspartiet fra de andre partiene, nemlig egoisme: Vi skal ikke dele med andre, vi skal ikke dele med andre land, vi skal ikke gi til våre egne barn, og vi skal ikke gi til framtidige generasjoner!