trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 1999-05-26:
Jeg takker for svaret. Jeg vil ha en litt nærmere klargjøring. Du snakket om forsinkelser og om behovet for 5 milliarder kr. Er det da slik å forstå at det er 5 milliarder kr som er igjen av prosjekter som ikke er bygd? Og vil du bekrefte at det blir forsinkelser, men at planen blir gjennomført, slik at man ikke begynner å si: ta bort en del av Oslopakke 1 for å få gjennomført Oslopakke 2?
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 1999-05-26:
Jeg vil få lov å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «I Budsjett-innst. S. nr. 13(1997-98) heter det under kapittel Vegvesenets egenproduksjon: «Flertallet vil peke på at det mange steder er ledig kapasitet i denne delen av anleggsbransjen. Flertallet mener derfor at investeringer i nytt materiell kan reduseres gjennom økt bruk av anbud, lokale entreprenører og innleie av utstyr.» (1997-98) Hvorledes er dette fulgt opp fra Samferdselsdepartementets og Vegvesenets side?»
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 1999-05-26:
Jeg takker samferdselsministeren for svaret, som jeg er meget godt fornøyd med. Det var virkelig brukbare tall han her hadde fått. Jeg er også glad for at investeringene er vridd over til mer spesielt utstyr, og at det generelle utstyret som Vegvesenet bruker, blir innleid fra private bedrifter og entreprenører. Jeg er også godt fornøyd med at man her har gått til utstrakt bruk av anbud og mindre firmaer til ulike oppdrag. Jeg hører også at statsråden skal komme med en melding om dette videre, og det er jeg også godt fornøyd med. Jeg har da bare et lite tilleggsspørsmål. Når det gjelder det som formodentlig er innsparte midler i vegvesenet, er det da spesielle fylker som er flinke på dette området, eller er det generelt over hele landet at man har vært så flink? Det hadde vært fint å få opplyst om det er noe som peker seg ut som et meget positivt område.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 1999-05-26:
Jeg vil få stille et spørsmål til samferdselsministeren: «NSB Agenda er de nye togsettene som neste år skal settes inn på mellomdistansestrekninger på mellom 45 minutter og 3 timer. Vil dette nye togsettet NSB Agenda bli satt inn på Gjøvikbanen?»
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 1999-05-26:
Jeg takker statsråden for svaret, selv om jeg ikke er så udelt fornøyd som jeg var med svaret på det foregående spørsmålet jeg hadde. Det er helt klart etter det statsråden sier, at det nye settet ikke er tiltenkt Gjøvikbanen. Men NSB har lovet nytt materiell, og det er da jeg lurer på: Hva er nytt materiell? NSB Agenda er det nye materiellet som NSB nå kjøper, men menes det da nytt materiell sammenlignet med det som er på banen i dag? Tar man et av de togsettene som er på en annen strekning, så blir det kanskje litt bedre enn det det er i dag. Er det innkjøp av nytt materiell statsråden tenker på, eller er det bruk av gammelt, som har gått et annet sted, men som er litt bedre enn det som er på Gjøvikbanen i dag?
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 1999-05-26:
Jeg vil stille et spørsmål til helseministeren. I 1997, for to år siden, vedtok Stortinget fastlegeordningen og det var gjennomført vellykkede forsøk i fire kommuner. Pasientene var svært fornøyd med ordningen, og det viste seg at særlig eldre mennesker, barnefamilier og pasienter med kroniske lidelser hadde stor nytte av ordningen. Fra Arbeiderpartiets side er vi sterkt opptatt av at pasientene skal oppleve den trygghet det gir å ha en fast lege. Hvor står denne saken nå? Greier departementet å sikre legedekningen?
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 1999-05-26:
I Danmark har man hatt en fastlegeordning i mange år, og erfaringene derfra er positive. Det viser seg også at legedekningen i distriktene er blitt bedre etter en tid, fordi fastlegeordningen også medfører fornuftig tidsbruk for leger, og pasientene slipper å fortelle sin livshistorie på nytt og på nytt til stadig nye leger. Er statsråden enig i denne vurderingen, at det på sikt også kan bli bedre legedekning ved at en innfører en fastlegeordning?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-05-26:
På det første spørsmålet vil jeg svare at departementet har arbeidd aktivt med gjennomføringen av Stortingets vedtak i et forpliktende samarbeid med Kommunenes Sentralforbund og Den norske lægeforening, slik Stortinget forutsatte. Forslag til lovgrunnlag og forskrifter for ordningen har vært sendt til høring, og vi er i disse dager i ferd med å legge siste hånd på en odelstingsproposisjon til Stortinget som skal gi Stortinget muligheter til en bred drøfting av lovgrunnlaget og forskriftsgrunnlaget for gjennomføringen av fastlegeordningen, som vi forutsetter gjennomført fra 1. januar 2001, i tråd med det som skjedde ved siste budsjettbehandling. Det har vært et konstruktivt samarbeid mellom partene, og jeg har håp om at vi skal kunne legge fram et godt grunnlag for å gjennomføre en reform som jeg, i likhet med representanten Øyangen, tror blir tjenlig for den norske befolkning.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-05-26:
Jeg er enig i at en fastlegeordning vil bidra til en større stabilitet i lege-/pasientkontakten og en større grad av fortrolighet. Det vil utvilsomt også bidra til en bedre og mer rasjonell utnyttelse av de samlede legeressursene vi har, fordi man da unngår det som populært er kalt legeshopping, altså en bruk av legeressurser som ikke er rasjonell. Det som er den største utfordringen ved gjennomføringen av fastlegeordningen, er at vi i store deler av landet har en altfor dårlig legedekning, og det har gjort at vi i 1999 har forsterket stimuleringstiltakene for å styrke både utdanning, rekruttering og ikke minst gjøre forsøk med hvordan vi kan gjøre det enklere å være lege i utkantstrøk, hvor man ofte må være alene.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-05-26:
Saken gjelder spørsmålet om opptak på blåreseptlisten av et medikament som er tilgjengelig i det norske markedet. Som representanten Høegh er vel kjent med, vil en slik saksbehandling nødvendigvis måtte ta noe tid, fordi både Legemiddelkontrollen og Rikstrygdeverket skal gjøre sine vurderinger før departementet kan ta standpunkt. Og hvis departementet tar en beslutning om at man vil anbefale opptak på blåreseptlisten, vil det i de fleste tilfeller være en budsjettsak fordi det kan dreie seg om store tilleggsutlegg for folketrygden. I dette tilfellet er saken nå kommet til departementet. Den er til vurdering, og en avklaring i departementet er snarlig forestående. Hvis departementet da vil gå inn for et slikt opptak på blå reseptliste og dermed en subsidiering av prisen, vil saken komme til Stortinget som budsjettsak. For øvrig vil jeg uten videre si meg enig i at brev skal besvares – det er det ikke noen tvil om. Jeg vil påse at det blir gjort.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-05-26:
Saken vil bli behandlet med alvor, noe representanten Høegh nå pålegger helseministeren. Jeg kan ikke gå inn på sakens realiteter, men den er av et slikt omfang at den vil måtte håndteres i forhold til Stortinget i en budsjettsammenheng. Dermed tror jeg forhåpningene om at et eventuelt generelt opptak på blå reseptliste skal kunne være avklart også i forhold til Stortinget i inneværende pollensesong, er vel optimistisk. Men jeg vil peke på at enkeltpasienter som har store utgifter, har mulighet til på individuell basis å søke om refusjon ut fra den bidragsordningen som gjelder i folketrygdsystemet.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-05-26:
Aktiviteten ved norske sykehus har økt betydelig i 1998. Det er gledelig, for det har ført til at flere får hjelp, og at antallet brudd på ventetidsgarantien har gått dramatisk ned. Det fører til et merbehov når vi skal gjøre opp året 1998, som skjer etterskuddsvis på grunn av akonto-ordningen. Regjeringen har foreslått 315 mill. kr mer til sykehusene i revidert nasjonalbudsjett som følge av dette. I sykehusenes registrering av aktivitet i 1998 er det gjort en del feil, og dette er det departementets ansvar å kontrollere. Det dreier seg om at sykehusene har registrert aktivitet som ikke faller inn under innsatsstyrt finansiering, som f.eks. legevakt- og poliklinikkvirksomhet. Det kan vi ikke gi oppgjør for. Det er også gjort en del feil koding, og det er i enkelte fylkeskommuner foretatt en markert omlegging av registreringspraksis, som har gitt en utilsiktet høy økonomisk uttelling, fra to opptil fire ganger hva de faktiske kostnader for denne aktiviteten utløser. Departementet ville ikke oppfylle sitt kontrollansvar hvis man ikke gjennomgikk dette og tok affære i de tilfeller hvor man mener at det er skjedd feil. Vi har nå en dialog med de berørte fylkeskommuner som selv mener at de kan dokumentere at de har rett og departementet har feil på noen av disse punktene. Vi møter dem enkeltvis i denne og neste uke, og jeg vil si at fra min side skal det ikke stå på oss å endre departementets opplegg hvis det kan dokumenteres at vi har tatt feil på noe punkt.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-05-26:
Systemet er slik, og det turde være kjent for representanten Alvheim, at det skjer akontoutbetalinger i driftsåret, og det skjer et etterskuddsvis oppgjør innen 1. mai året etter, og det er det vi nå er igjennom. Det er helt klart at det er rom for forbedringer i retningslinjer og praksis når det gjelder ISF. Det er tross alt en ordning som ikke engang er to år gammel. Jeg vil ikke si at det er kritikkverdig at man først ved avregningen oppdager disse store registreringsmessige endringene, fordi de faktisk i stor grad skjedde ved slutten av året og departementet ikke hadde noen muligheter til å oppdage det tidligere. Jeg vil ikke beskylde noen for bevisst å ha gjort feil, men når feil avdekkes, er vi nødt til å ta det opp og håndtere det, med det ansvar vi har.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-05-26:
I den tilleggsbevilgning som Regjeringen har foreslått til sykehusene, og som nå er til behandling i Stortinget i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett, ligger det at vi på grunn av den aktivitetsøkningen som vi så i 1998, forventer en større vekst i 1999 enn det som vi la til grunn da vi la fram statsbudsjettet i høst. Og det er det tatt høyde for i det forslaget til tilleggsbevilgning på 315 mill. kr som det er fremmet forslag om fra Regjeringens side. Det er en gledelig utvikling, og jeg tror at det er grunnlag for det økte vekstanslaget som vi har lagt fram. Når det gjelder poliklinikkene, har det også der vært en god og tilsiktet vekst, men den var i 1998 større enn det budsjettet gav grunnlag for. Poliklinikkbudsjettet er en budsjettstyrt ordning, en rammestyrt ordning, og det vil si at da vi fikk regnskapstallene for 1998 og så at det var en større vekst enn det som var lagt til grunn i budsjettet for 1999, var det en del av vårt budsjettansvar å sørge for at vi kunne gjennomføre denne ordningen i 1999 innenfor rammen på det budsjettkapitlet. Det er en del av budsjettstyringen, som ligger i at Stortinget faktisk har vedtatt at dette er en budsjettstyrt ordning.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-05-26:
Etter min oppfatning er det i et budsjett som – hvis Stortinget gir sin tilslutning til Regjeringens forslag – blir over 300 mill. kr større enn det var da det ble vedtatt i fjor høst, grunnlag for en økning i aktiviteten. Så peker representanten Kristoffersen på at en del fylkeskommuner faktisk har forutsatt enda større inntekter enn dette i sine budsjetter. Og det tilsier at aktiviteten kanskje ikke blir så stor som disse fylkeskommunene hadde budsjettert med, men den blir større enn det staten hadde budsjettert med i statsbudsjettet for 1999, slik som jeg kan se det i dag.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-05-26:
Det felles tilsyn som fylkeslegene nettopp har avrapportert for sykehjemmene mv., er nettopp et uttrykk for en intensivering av tilsynet med denne viktige del av tjenesten og et resultat av beslutninger om prioritering av nettopp dette i tilsynsarbeidet. Jeg er enig i at også uanmeldte tilsynsbesøk bør være en del av metodikken som tilsynsmyndighetene bruker, og vil, som jeg sa i mitt første svar, ta det opp med Helsetilsynet i oppfølgingen av den rapporten som nå er berørt. La meg likevel si at jeg tror nok uanmeldte besøk først og fremst er aktuelle der systemrevisjon vil være meningsløst fordi det intet system er. Og det viser vel denne rapporten at det kan være grunnlag for å benytte i noe større utstrekning.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-05-26:
I forbindelse med arbeidet med lov om pasientrettigheter ble det gjort en vurdering av dette spørsmålet, og det mener jeg at vi har redegjort nærmere for i den proposisjonen som Stortinget har til behandling. Det har fra min side vært vurdert slik at det mest naturlige er at pasientrettighetsordningen er fokusert på spesialisthelsetjenesten og ikke også inkluderer pleie- og omsorgstjenesten, men om Stortinget skulle komme til en annen vurdering, er jeg åpen for en dialog om det. Det spørsmålet er nå til behandling her i huset, og jeg finner ikke grunnlag for å gå nærmere inn på det i denne sammenheng.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-05-26:
Her i landet er Tetragynon det eneste midlet i engangspakning som er godkjent med indikasjonen postkoital antikonsepsjon, altså såkalt angrepille. Preparatet ble godkjent i Norge den 19. desember 1994 og er markedsført siden 1. november 1995. Tetragynon ble underlagt reseptplikt da det ble godkjent. Senere revurderte imidlertid Statens legemiddelkontroll dette spørsmålet, og kom til at preparatet uten stor risiko kunne selges reseptfritt. I tråd med denne vurderingen, som hadde fått bred støtte i de medisinskfaglige miljøene, bestemte Statens legemiddelkontroll den 24. januar 1996 at Tetragynon skulle selges reseptfritt fra 1. januar 1997. Produsenten av preparatet, Schering-Plough, var uenig i dette vedtaket, og varslet at selskapet ville trekke Tetragynon fra det norske markedet hvis det ble gjort reseptfritt. Myndighetene kan ikke pålegge en produsent å holde et legemiddel på markedet. I 1996 var det kontakt mellom den tyske produsenten og norske legemiddelmyndigheter om saken, men selskapet endret ikke standpunkt. I denne situasjonen valgte Statens legemiddelkontroll å utsette ikrafttredelsen av vedtaket om å gjøre Tetragynon-tabletter reseptfrie. I mars 1996 henvendte Klinikk for seksuell opplysning seg til Sosial- og helsedepartementet. Klinikken fant det uheldig at legemiddelprodusenten hindret gjennomføringen av vedtaket om reseptfrihet. Klinikken foreslo at staten burde omgå produsentens negative holdning til reseptfrihet ved selv å importere og markedsføre preparatet. Sosial- og helsedepartementet vurderte dette som lite realistisk. I departementets svarbrev av 16. april 1996 til Klinikk for seksuell opplysning heter det: «De oppgaver som skisseres i forslaget ligger normalt utenfor norske legemiddelmyndigheters ansvars- og kompetanseområde, og departementet finner det derfor ikke mulig å gå videre med forslaget.» Jeg finner heller ikke grunn til å endre det standpunkt departementet tok under den forrige helseminister, og finner således ikke grunnlag for å ta initiativ til at staten selv skal importere og selge den såkalte angrepillen. Import og markedsføring av legemidler er en høyspesialisert og kommersiell oppgave som det offentlige verken har erfaring med eller kompetanse til å drive med.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-05-26:
Jeg er enig med representanten Øye i at utviklingen i antall aborter er slik at det er nødvendig med tiltak utover dem vi har satt i verk til nå. Nettopp derfor har Regjeringen foreslått og fått vedtatt økte bevilgninger til abort- og svangerskapsforebyggende tiltak – den største bevilgningen noen gang – på årets budsjett. Og vi har nylig fremlagt en handlingsplan for svangerskaps- og abortforebygging med en rekke nye tiltak som bl.a. prioriterer prevensjon meget høyt. Når det gjelder spørsmålet om staten som sådan skal engasjere seg direkte i import og omsetning av et bestemt legemiddel, slik som dette forslaget går ut på, må jeg si at jeg er hjertens enig i den vurderingen som etter utredning bl.a. i Legemiddelkontrollen ble gjort under daværende statsråd Hernes i 1996, og jeg finner ikke at det har kommet fram noen nye opplysinger som skulle tilsi at vi skulle endre det standpunktet.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-05-26:
Det er riktig, som representanten Øye gir uttrykk for, at det i forbindelse med behandlingen i Stortinget for tre år siden ble avklart at det politiske flertallet ønsket at angrepillen skulle selges reseptfritt i Norge. Det har forvaltningen forholdt seg til. Det er fattet vedtak om det, men vedtaket er utsatt når det gjelder iverksettelse, fordi en iverksettelse ville føre til at produktet i det hele tatt ikke ville finnes på det norske markedet, og det ville være enda mer i strid med stortingsflertallets ønske. Når det gjelder spørsmålet om hvorvidt staten skal engasjere seg direkte i import og omsetning av et bestemt legemiddel, kan jeg ikke se at det har kommet fram noen ny kunnskap, verken fra dem som har engasjert seg i dette spørsmålet, eller fra representanten Øye nå, som skulle tilsi at jeg skulle innta et annet standpunkt til dette enn det min forgjenger hadde. Det er min oppriktige vurdering av spørsmålet.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-05-26:
For å kunne virke som lege i Norge kreves autorisasjon eller lisens. I henhold til EØS-avtalen har lege som er statsborger og har utdanning fra og godkjenning i et EØS-land, rett til autorisasjon som lege i Norge. Vi har en nordisk samarbeidsavtale som forenkler godkjenning av leger som ikke dekkes av EØS-avtalen. Den tredje gruppen er andre leger med utdanning og/eller godkjenning fra land utenfor EØS-området. Allerede i 1997 ble enkelte av godkjenningsreglene endret. Adgangen til å gi lisens for utenlandske spesialister innen spesialitet som er anerkjent i Norge, ble utvidet fra 1 ½ år til 3 år. Det ble videre åpnet for å innvilge tidsubegrenset lisens til spesialister innen fagområder der rekrutteringssituasjonen i Norge er vanskelig over tid. I tillegg ble reglene for å gi dispensasjon fra kravene om turnustjeneste på sykehus og i kommunehelsetjenesten utvidet. I den omtalte saken fra Odda faller ikke legen innenfor EØS-avtalens regler fordi hans utdanning er tatt utenfor EØS-området. Departementet er kjent med problemstillingene knyttet til godkjenning av leger fra EØS-området og med utdanning fra tredjeland. Jeg er enig i at dagens godkjenningsordninger kan få uheldige konsekvenser for enkelte av søkerne. Etter departementets vurdering bør slike godkjenningsordninger i utgangspunktet forankres i internasjonale avtaler. Norge kan likevel på eget initiativ fastsette regler som gjør det enklere for leger som ikke faller inn under EØS-avtalen. Departementet har derfor startet et arbeid med å vurdere eventuelle ensidige forenklinger. I samarbeid med medisinsk fakultet ved Universitet i Oslo vurderes eventuell forhåndsgodkjenning av enkelte medisinutdanninger i henholdsvis Ungarn og Polen. Vi vil etter sommeren ta stilling til hvorvidt flere utdanningssteder skal vurderes. I tillegg samarbeider departementet med Universitetet for å få til en forenkling gjennom en utvidet fagprøve som også skal avholdes hyppigere. Dette vil redusere behovet for forpraksis. Det vil i tillegg være aktuelt å vurdere om ordningen med tidsubegrenset lisens for spesialister kan utvides. Vi har også til vurdering forenklinger i godkjenning av leger med utdanning og/eller statsborgerskap fra land utenfor EØS-området, men med godkjenning i EØS-land. Jeg er vel kjent med sykehusenes problemer med å få besatt spesialiststillinger. Avslutningsvis vil jeg derfor presisere at den største innsatsen når det gjelder tilgang på leger, vil vi få gjennom økt utdanningskapasitet i Norge og rekruttering av leger fra EØS-land, som automatisk vil få norsk autorisasjon – dette i kombinasjon med en stram regulering av legemarkedet som er innført fra 1. januar 1999. Stortinget er godt kjent med disse tiltakene gjennom mitt svar på en interpellasjon her i salen den 22. mars i år.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-05-26:
Jeg viser til det jeg sa i mitt første svar, at vi er innstilt på forenklinger utover dem som ble gjennomført i 1997. Ikke minst har jeg forventninger til den løsningen som går på å forhåndsgodkjenne enkelte læresteder utenfor EØS-området. Vi ser også på forenkling i forhold til dette med praksis, som representanten Kristoffersen var inne på, i dialog med Universitetet, hvor en ser på en omlegging av den prøven som er aktuell i den sammenheng, og en nedkorting eller eventuelt et bortfall av forpraksis i den forbindelse.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-05-26:
La meg gå rett på sak: Vernemyndighetene har tatt et aktivt ansvar for Bryggen og for de tre øvrige norske verdensarvstedene. Dette vil vi fortsette med. Ved ratifisering av konvensjonen for vern av verdens natur- og kulturarv i 1977 har Norge påtatt seg forpliktelser i henhold til konvensjonens formål og innhold. Som statspart står Norge ansvarlig overfor UNESCO for at de verdier som ligger til grunn for nominasjonen som verdensarv, ikke går tapt. Dette forplikter Norge som nasjon på flere måter, både i forhold til å sikre Bryggen et tilstrekkelig formelt vern og for å legge til rette for en forvaltning som kan sikre Bryggens fysiske tilstand. Svaret på spørsmålet fra representanten Valle er derfor ja. Det er en nasjonal oppgave å sikre verdenskulturminnet Bryggen, men det er ikke en oppgave for Miljøverndepartementet eller staten alene. Like viktig er det at andre aktører, som kommune, eiere og næringsliv, erkjenner sitt ansvar for verdenskulturminnet Bryggen. UNESCO har utarbeidet retningslinjer for forvaltningen av verdenskulturminnene. Ifølge retningslinjene er det bl.a. krav om at det skal foretas en oppfølgende rapportering om objektets tilstand og utvikling hvert femte år. I 1994 ble det gjennomført en evaluering av Bryggen som verdenskulturminne, og en ny evaluering vil bli gjennomført i inneværende år. Som en følge av evalueringen i 1994 er det bl.a. satt i gang arbeid med sikring av arkiv- og dokumentasjonsmateriale, brannsikring og overvåking av fysisk tilstand. Når det gjelder formell sikring av Bryggen, er de fleste bygningene fredet, og Bergen kommune har varslet oppstart av reguleringsplan med sikte på regulering av området til spesialområde bevaring etter plan- og bygningsloven. Forvaltningen har i økende grad rettet oppmerksomheten mot tilstanden til den urestaurerte delen av bygningsmassen og fundamentene. For å få en oversikt over tilstanden på Bryggen har derfor Stiftelsen Bryggen på oppdrag fra Riksantikvaren startet et arbeid med registrering av bygningsteknisk tilstand. Siktemålet er å få et godt grunnlag for å prioritere nødvendige tiltak for å planlegge fremtidig opprusting og vedlikehold av verdenskulturminnet, bl.a. med tanke på å sikre best mulig vedlikehold og restaurering etter høye krav til håndverk og arkitektoniske løsninger. Det er etablert et godt samarbeid mellom statlige vernemyndigheter, kommune og eiere omkring forvaltningen av Bryggen. Miljøverndepartementet vil bygge videre på det samarbeidet som er etablert, for å finne løsninger som sikrer Bryggen for fremtidige generasjoner.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-05-26:
Regjeringen har merket seg at det trengs særlig oppmerksomhet omkring de fire norske verdenskulturminnene. Det er en egen post på statsbudsjettet for Røros, Bryggen, Urnes stavkirke og helleristningene i Alta, og det er bevilgninger herfra som er benyttet til utarbeidelse av tilstandsregistrering av bygningene på Bryggen. Den dekker også midlertidig en ekstra stilling i Hordaland fylkeskommune for å ta seg av oppgaver knyttet til forvaltningen av verdenskulturminnet. For Bryggen, som for annen fredet og verneverdig bebyggelse, gjelder ellers prinsippet om at det er eier som har ansvaret for å holde eiendommen ved like. Bergen kommune bidrar også med midler til bebyggelsen på Bryggen. Det kostnadsoverslag og den plan som representanten viser til, vil bli vurdert på vanlig måte. Det er et svært langsiktig arbeid det her er tale om, og innenfor rammen av de retningslinjer som gjelder for verdenskulturminner, vil departementet ta med seg dette innspillet i det videre arbeidet og vurdere de spørsmål som representanten reiste.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 1999-05-26:
Jeg vil stille et spørsmål til statsråd Gjønnes. I forbindelse med jordbruksoppgjøret for 1999 har staten og bondeorganisasjonene kommet fram til at muligheten for å etablere samdrifter i melkeproduksjon skal begrenses. Det skal nå bare aksepteres at maksimalt tre deltakere går sammen. Det finnes i og for seg gode argumenter for å begrense størrelsen på samdrifter i melkeproduksjonen, det handler om å ta vare på et norsk småskalalandbruk. Men en grense på tre deltakere er merkelig. Da vil tre bruk, hver med en kvote på 200 000 liter melk, få lov til å slå seg sammen. Men fire bruk, hver med en kvote på 60 000 liter melk, vil bli stoppet. Hva er begrunnelsen for at statsråden har akseptert at sånne merkelige grenser fastsettes i årets jordbruksoppgjør?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 1999-05-26:
Jeg takker for svaret. Statsråden har ved flere anledninger pekt på samdrift som et viktig moment i debatten om den framtidige landbrukspolitikken. Nå tas spørsmålet om størrelsen på en samdrift etter min mening ut av sin sammenheng og forsøkes avgjort i jordbruksoppgjøret. Det gjøres altså til et forhandlingsspørsmål. Øvrige spørsmål om samdrift skal man komme tilbake til i stortingsmeldingen om landbrukspolitikken. Etter min mening er spørsmålet om en begrensning i størrelsen på en samdrift et svært viktig landbrukspolitisk spørsmål. Nå forsøkes dette unndratt politisk behandling ved at man gjør det til en forhandlingssak. Mitt spørsmål må da bli: Hvorfor tas spørsmålet om en begrensning inn i jordbruksoppgjøret, mens alle andre spørsmål skal tas inn i den kommende stortingsmeldingen?
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1999-05-26:
Fra statsrådens side har det flere ganger blitt poengtert at jeg tror systemet med samdrifter innenfor melkeproduksjon vil være tjenlig og kan utvikles videre både ut fra at dette er en god samarbeidsform og samtidig også en mer effektiv utnytting av en del av de investeringene som gjøres i en kostbar produksjon, som en har innenfor melkeproduksjon. Når det er sagt, vil jeg si at det har også vært en klar målsetting at dette ikke skal utvikle seg til å bli en form for industrialisering som får altfor stort omfang og dermed kan virke uheldig i forhold til målsettingene om at vi skal ha en småskala jordbrukspolitikk også i Norge. Det er derfor dette taket nå settes. Før har det vært fritt fram for å ha så mange deltakere som mulig, så dette er et nytt skritt som tas gjennom den jordbruksavtalen som nå kommer til Stortinget til behandling. Grunnen til at en velger å gå på antall medlemmer, er, sett fra mitt ståsted at disse samdriftene skal være slik at en deltar som bruker i den type produksjon, og dette reflekteres da i en samdrift der tre brukere går sammen, og det synes for meg på dette tidspunktet å være en høvelig størrelse på disse samdriftene.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1999-05-26:
Det er ikke så enkelt å tilfredsstille alles ønsker. Statsråden har tidligere blitt kritisert for at han skyver de fleste spørsmål foran seg og fram til landbruksmeldingen. Her har han altså forsøkt å ta et standpunkt til et spørsmål. For meg er det viktig at denne begrensningen kommer nå, slik at spørsmålet om størrelsen på en samdrift ikke ligger som et åpent terreng fram til høsten. Hvis både departementet, statsråden og Regjeringen vil ha andre vurderinger, er det naturligvis fritt fram for å ta opp spørsmålet på nytt i forbindelse med meldingen. Stortinget vil naturligvis også kunne debattere det som kommer til Stortinget i forbindelse med meldingen. Men statsråden har funnet det nødvendig å sette denne begrensningen nå, i og med at vi har sett tendenser til at dette kunne få en utvikling som ikke er ønskelig.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1999-05-26:
Jeg har i mitt første svar forsøkt å begrunne hvorfor en bruker antall deltakere: Det er ut fra at disse skal ha et samarbeidsfellesskap i samdriften, og etter statens vurdering er tre personer en høvelig samarbeidskonstellasjon når det gjelder samdrift. Dette at det nå er med i jordbruksoppgjøret, har sammenheng med at de økonomiske virkemidlene som er relevante i forhold til samdrift, også ligger i jordbruksoppgjøret; hvor store tilskuddene skal være, og hvilke avgrensninger det skal være i forhold til samdrift som sådan. Slik sett synes ikke statsråden det er irrelevant at også spørsmålet om hvor mange som skal inn i denne typen fellesskapsløsninger, vurderes. Men den politiske arena vil ligge åpen, ikke minst i forbindelse med det som har med landbruksmeldingen å gjøre, der samdrift som sådan og samarbeidsløsninger vil bli et sentralt tema.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1999-05-26:
Det fremforhandlede jordbruksoppgjøret vil Stortinget få til behandling. Det er riktig, som representanten Hedstrøm viser til, at det i dette oppgjøret er lagt inn et prisuttak på 330 mill. kr., som i gjennomsnitt vil ha en virkning på matvareprisene på ca. 1 pst. og en virkning i konsumprisindeksen på 0,1 pst. Sett i relasjon til prisøkningen for øvrig i samfunnet, er denne ikke stor ut fra virkningen i selve jordbruksoppgjøret. Tar vi f.eks. det siste lønnsoppgjøret og ser på hvilken betydning det har for dannelsen av prisen fra produsent til marked, vil vi se at et ordinært lønnsoppgjør har samme virkning på prisen på varene i korga til forbrukeren som jordbruksoppgjøret. Det er i hvert fall viktig å ta med seg at det ikke ene og alene er et jordbruksoppgjør som avgjør hvilken pris du må betale i butikken. For øvrig har departementet satt ned et utvalg som ser på prisdannelsen i markedet. Utvalget er i ferd med å fullføre sitt arbeid, som vil foreligge ferdig i departementet først i neste måned, og det vil gi grunnlag for at vi kan sammenligne dette delvis i forhold til prisdannelse i Sverige. Jeg tror at dette vil bli et interessant dokument å få innsyn i også for Stortinget.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1999-05-26:
Det er vel ikke ukjent at det blant politiske partier er en del ulike synspunkter på jordbrukspolitikken generelt sett. Nå har vi et politisk flertall som ønsker en jordbrukspolitikk som er slik at man skal ha et landbruk i hele landet, og det koster noe. I forhold til de produksjonsmulighetene og vilkårene man har i andre land, er det klart at vi har et relativt dyrt landbruk, hvis vi skal opprettholde dette som et småskalajordbruk, slik som det ble sagt tidligere i dag. Ellers ser jeg med bekymring på den økning vi har i grensehandelen og har forstått at finansministeren har uttalt at han ønsker å se nærmere på den og på hvilken måte dette fungerer generelt sett. Denne prisdannelsesundersøkelsen som er foretatt av vårt departement, i samarbeid med mange andre aktører som var med og gjennomførte dette prosjektet, vil kanskje gi svar også på de spørsmålene. Men ellers deler jeg bekymringen for veksten i grensehandelen.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1999-05-26:
Norske bønder har naturligvis også krav på å ha en inntektsutvikling som er noenlunde rimelig i forhold til andre grupper i samfunnet. Spørsmålet er da på hvilken måte vi skal la denne gruppen få en slik lønnsøkning. Er det gjennom pris i markedet, er det gjennom bevilgninger over budsjettet, er det gjennom en kraftig strukturendring i norsk landbruk, eller er det andre ting som må endres i selve landbrukspolitikken? Hele dette komplekset vil Stortinget få anledning til å debattere i forbindelse med landbruksmeldingen. Fra statsrådens side er det en målsetning å opprettholde en landbrukspolitikk som gjør at vi skal kunne drive jordbruk i hele landet, og det vil ha konsekvenser i forhold til kostnader. Dette blir da en politisk prioritering som Stortinget må ta stilling til.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1999-05-26:
Omsetningsrådets sammensetning og oppnevning har vært behandlet av Stortinget flere ganger, og senest i forbindelse med stortingsvedtak av 16. januar 1992. Det ble da bestemt at åtte av Omsetningsrådets 15 medlemmer skal oppnevnes etter innstilling fra jordbrukets faglige og økonomiske organisasjoner, mens ledervervet skal innehas av en statlig valgt person. Omsetningsloven helt tilbake fra 10. juli 1936 gir fullmakt til å legge avgift på produsentenes salgsproduksjon av visse landbruksvarer og overproduksjonsavgift på melk for å finansiere tiltak for å fremme omsetningen. Omsetningsrådet er oppnevnt av departementet og har som oppgave å kreve inn og forvalte omsetningsavgiftsmidlene. Jordbruket har i dette systemet det økonomiske ansvar for overproduksjon, og deres økonomiske organisasjoner har et forpliktende ansvar til å følge opp omsetningsloven og jordbruksavtalens prisbestemmelser. I og med at det vesentlige av kostnadene ved Omsetningsrådets virksomhet er finansiert gjennom trekk i produsentprisene, og at det er jordbrukets økonomiske organisasjoner som har et forpliktende ansvar for gjennomføringen, har det vært sett som naturlig at jordbruket også har flertall i Omsetningsrådet. For å sikre at dette flertallet ikke blir brukt slik at de samfunnsmessige interessene blir skadelidende, oppnevner departementet et tilsynsutvalg som skal kontrollere Omsetningsrådets virksomhet. Jeg vil her særlig peke på at departementet i ny instruks for Tilsynsutvalget av 14. januar 1999 har tatt inn et særskilt punkt om at utvalget skal prioritere spørsmål om konkurransenøytralitet. Videre kan departementet omgjøre vedtak fattet i Omsetningsrådet dersom det er i strid med loven eller den gjeldende jordbruksavtale. Kongen i statsråd kan også omgjøre vedtak i Omsetningsrådet dersom det åpenbart er i strid med samfunnsinteresser. Den saken representanten Hedstrøm refererer til, har departementet orientert Stortinget om i St. prp. nr. 75 for 1998-99. Saken er påklaget, og departementet legger til grunn at saken følger normal saksgang. Jeg vil legge til at Omsetningsrådets sammensetning bør vurderes regelmessig ut fra den aktuelle situasjon. Men på grunnlag av det jeg nå har redegjort for, mener jeg at samfunnets interesser, og dermed også forbrukernes interesser, er ivaretatt gjennom det system vi har i dag.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1999-05-26:
Jeg finner grunn til å understreke at statsråden naturligvis håndterer dette ut fra det som er Stortingets tidligere vedtak fra 1992. Og jeg vil understreke at de midlene som Omsetningsrådet forvalter, er midler som næringen selv bidrar med for å regulere omsetningen, og dermed har det også ansvaret for den overproduksjonen som en får på enkelte produkter til visse tider. Når det gjelder vedtaket i Omsetningsrådet, er det påklaget og under behandling, og det vil i sin tur komme til departementet. Og statsråden finner det uriktig å kommentere den behandlingen før saken er havnet i departementet. Ellers vil jeg vise til, når det gjelder konkurranse, at departementet i ny instruks til Tilsynsutvalget av januar i år har tatt inn et særskilt punkt om at utvalget skal prioritere spørsmål om konkurransenøytralitet. Så statsråden vil påpeke at dette er det tatt initiativ til fra departementets side.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1999-05-26:
Til slutt vil jeg bare presisere at organisasjonene har et forsyningsansvar og skal sørge for at produktene til enhver tid skal finnes på forskjellige plasser i landet. Og det at det i enkelte perioder vil oppstå en overproduksjon, hvis en skal følge opp det ansvaret, må vi sannsynligvis leve med. Jeg synes derfor ikke dette er en unaturlig organisering, slik som ansvaret er pålagt. I andre land er det staten som har ansvaret for overproduksjonen, her er det altså produsenten som har ansvaret. I forhold til Omsetningsrådets rolle og eventuelt misbruk av sin makt er det innlagt kontrollorganer som skal gripe inn, eller det er anledning til å påklage de vedtakene som Omsetningsrådet gjør, slik at alle skal få prøvd sin sak i forhold til det som er samfunnsinteressene for øvrig. Og det vil naturligvis bli fulgt opp fra departementets side i forbindelse med konkrete saker som måtte bli påanket.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 1999-05-26:
Kan me oppfatta det slik at det ikkje er statsråden si meining å dra spørsmålet om samdrift unna politisk handsaming, og at me står fritt til å gjera ei totalvurdering av dette når me vonleg ganske snart skal handsama landbruksmeldinga? Det andre spørsmålet går på realitetane i saka. For oss verkar dette med talet på akørar underleg, og eg synest ikkje statsråden svara spesielt godt på det. At bondeorganisasjonane har det som krav, er greitt. Men kvifor viste ikkje statsråden primært til landbruksmeldinga, eller sekundært tok opp andre spørsmål som er meir relevante her, t.d. dette med kor mange liter, altså kor stor kvote som er taket – det er det som vil seia om det er industriliknande produksjon eller ikkje – og eventuelt kriterium for avstand til det nye bruket? Eg vil gjerne ha statsråden sine refleksjonar på dette.
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-26:
Samferdselsministeren har nå fått hvilt seg litt, så nå kan det være aktuelt med et nytt spørsmål. Det er bred politisk enighet – der også sentrumspartiene er med – om nødvendigheten av å styrke kollektivtrafikken i Norge. Nå viser det seg, ifølge en meget fersk rapport fra Transportøkonomisk institutt, at kollektivtrafikken i de større byene har hatt et fall. Noe av årsaken ligger i at det har vært reduserte tilskudd, som har ført til takstøkninger og passasjerbortfall. Dette må jo være det motsatte av sentrumsregjeringas ønske. Er samferdselsministeren bekymret for denne utviklinga? Og dersom han er bekymret, hva har sentrumsregjeringa tenkt å gjøre for å snu trenden og nå målsettinga om ei øking av kollektivtransporten i de større byene? Hva vil man gjøre i forhold til økonomien? Sentrumsregjeringa har jo – i likhet med tidligere arbeiderpartiregjeringer – kuttet i tilskuddene til kollektivtransporten.
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-26:
På mange måter griper jo Regjeringa inn, bl.a. ved de årlige kuttene som er rettet inn mot kollektivtransport ut fra en såkalt effektiviseringsgevinst. Istedenfor å bruke den eventuelle effektiviseringsgevinsten til å øke kollektivtransporten, blir det et kutt. Og så fins det jo en annen måte å gjøre det på enn å overstyre, det fins en måte man kan motivere på. Jeg har lyst til å sitere fra Voksenåserklæringa, og da stille spørsmålet om hvordan dette skal realiseres, for jeg antar at sentrumspartiene hadde en idé om å realisere det. Der står det følgende: «En sentrumsregjering vil prioritere kollektivtransporten fremfor privatbilismen i byer og tettsteder. Kollektivtrafikktilbudet må få økt kvalitet med hensyn til reisetid, hyppigere avganger og komfort. Prisene må brukes aktivt for å fremme bruken av kollektivtrafikktilbudet.» Med andre ord klare målsetninger, og jeg forutsetter at Regjeringa har noen virkemidler for å nå de målsetningene uten nødvendigvis å overstyre fylkeskommunen.
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-26:
Som en ser, er det kø også bak talerstolen, ikke bare på Gardermoen. Én ting er utdanning av flygeledere, noe annet er behovet for flygeledere. Det går an å gjøre noe med behovet. Gjennom åpninga av hovedflyplassen på Gardermoen har det blitt økt lufttrafikk, samtidig som økninga av passasjerer ikke har kommet. Vi har bl.a. fått et miljøproblem av den grunn. Det flyges med tomme fly i dette landet som aldri før. Da er en annen vinkling for å løse et umiddelbart problem ikke utdanning av flygeledere, for det er en mer langsiktig strategi, men å se på hva som kan gjøres for å redusere lufttrafikken når det ikke er behov for den. Det er bare snakk om en konkurranse som har vokst så sterkt at selskapene går med underskudd, og miljøet lider. Er det mulig gjennom avgiftspolitikk og andre tiltak å motivere selskapene til å fly med fulle fly i stedet for tomme fly? Er det mulig å sette i verk tiltak som gjør at man motiverer til å redusere flytrafikken og dermed også behovet for flygeledere? Det vil være god miljøpolitikk, og det vil løse de akutte problemene vi har i dag.
Ivar Kristiansen (Høyre), 1999-05-26:
Det spørs om ikke statsråden med åpne øyne nesten kan sies å gå inn for å øke handelslekkasjen til våre naboland, all den tid vi ser at skjermingsstøtten i Norge i fjor økte med 5 pst., til et nivå som er det dobbelte av det som er gjennomsnittet i OECD. Da må jo det sentrale spørsmålet være om man ikke nærmest kapitulerer overfor den situasjonen vi har, jf. henvendelsene fra HSH, NHO og NNN, der en kjærber Regjeringen om å gjøre noe med disse spørsmål på grunn av denne problematikken. Det videre spørsmålet i denne forbindelse må jo ganske enkelt være om man ikke gjør norske bønder en bjørnetjeneste ved å fjerne seg så dramatisk i avstand når det gjelder det norske prisnivået og det prisnivået som nordmenn kan oppnå ved å gå og handle i eksempelvis svenske butikker.
Annelise Høegh (Høyre), 1999-05-26:
Jeg har et spørsmål til helseministeren, et spørsmål som jeg dessverre må si er høyaktuelt fordi det dreier seg om situasjonen for allergikerne – og vi er midt i pollensesongen. Jeg er kjent med at Norges Astma- og Allergiforbund og Landsforeningen for Hjerte- og Lungesyke har sendt brev til departementet – ja sågar to brev – uten å få svar, ikke engang på at departementet har mottatt brevene. I brevene etterlyser en departementets behandling av et nytt legemiddel mot astma, som sies å være et gjennombrudd i behandlingen av astmaplager. Jeg har da to spørsmål til helseministeren – for det første: Er han enig i at det kanskje ikke er uttrykk for den aller beste forvaltningsskikk ikke å svare på brev man får, og heller ikke gi kvittering på at brevene faktisk er mottatt? Og for det andre: Tatt i betraktning at vi er midt i pollensesongen og det dessverre er mange som lider av astma, vil helseministeren sette fortgang i departementets arbeid med denne saken?
Annelise Høegh (Høyre), 1999-05-26:
Det var jo et – forhåpentligvis – svært hyggelig svar. Jeg håper at departementet nå kan gi et positivt svar, fordi Norge, etter hva jeg skjønner, står i en særstilling når vi ennå ikke har gitt noen form for refusjon av dette legemiddelet, som, etter hva jeg har fått opplyst, er såkalt kortisonfritt – det betyr at det gir langt mindre bieffekter enn astmapasienter i dag utsettes for. Det er visst også svært effektivt, idet et stort flertall av dem som plages av astma eller allergi, kan benytte det. Så jeg håper – og det tror jeg ikke minst pasientene gjør – at departementet kan komme med sin positive tilråding før pollensesongen er helt over. Astmapasienter har selvfølgelig plager hele året, så uansett når det kommer, er det positivt, men vi hadde jo håpet at det kanskje ville kommet i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Når det ikke er mulig, håper jeg at departementet finner en løsning som kommer flest mulig pasienter raskest mulig til gode.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 1999-05-26:
Jeg vil gjerne få lov til å rette mitt spørsmål til samferdselsministeren. Det treffes nå tiltak for å rette opp de mangler som var på Gardermoen i vinter. Ifølge flyselskapene ser det ut til at hovedproblemet på Gardermoen i tiden framover vil være mangelen på flygeledere. Jeg er blitt kjent med at grunnet den generelle mangel på flygeledere i Norge er det forhåndsvarslet ca. 100 udekkede vakter ved innflygingskontrollen i Røyken i forbindelse med ferieavviklingen i sommer. Kan statsråden svare på hva som er gjort for å unngå denne situasjonen, samt hvilke følger dette vil få for flypassasjerene i sommer? Det er det bekymringen dreier seg om.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 1999-05-26:
Dette er jo vel og bra. Dette er vi kjent med. Men nå snakker ikke jeg om hva som kan gjøres på sikt. Jeg er veldig bekymret for hva som kan oppstå i sommer. Det er den akutte situasjonen jeg snakker om. Hva vil denne statsråden gjøre for å forhindre at det oppstår kaos på Gardermoen hovedflyplass i sommer som følge av at det mangler flygeledere? Jeg forventer faktisk at det settes inn akutte tiltak som kan avhjelpe denne situasjonen, slik at flypassasjerene ikke igjen opplever å måtte vente fordi det oppstår kaos på Gardermoen.
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 1999-05-26:
Når vi vet at det er tusenvis som søker om opptak på flygelederskole, og at det bare er noen få som slipper til, må det være en feil ved opptaket til utdanningen her i Norge. Før man går til opptaksprøve burde man kanskje gjennomgått et kurs i hva det hele går ut på. Man kan få inntrykk av at opptak hindres for å beskytte en yrkesgruppe uten at det kan begrunnes i sikkerhet, da prøver tas underveis i utdannelsen. Erfarne flygeledere fra andre land nektes også arbeid hvis de ikke kan godt nok norsk, selv om språket i kontrolltårnet er engelsk. Vil statsråden se på dette?
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 1999-05-26:
«Kollektivfelt er i dag dårlig utnyttet. Det har fra medlemmer av Norges Handikapforbund fremkommet ønske om å benytte kollektivfelt for sine medlemmer som er avhengig av å benytte egen bil. Disse har i dag merke på bilruten som gir disse rett til å benytte merkede parkeringsplasser. En adgang til kollektivfelt for disse vil, i tillegg til å avlaste det ordinære veinett, også bedre trygghetsfølelsen for disse brukerne. Vil statsråden treffe tiltak som åpner kollektivfeltene for handikappede?»
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 1999-05-26:
Jeg takker statsråden for svaret. Det gleder meg at det er arbeid på gang for å se på denne problemstillingen. Det viser seg at det er mange kollektivfelt som i dag har stor ledig kapasitet. I tillegg ser man faktisk også at busser og drosjer benytter seg av hovedfeltet, mens kollektivfeltet ligger tomt. Det er mange som har ønsket å bruke kollektivfeltet til private minibusser og til biler med flere personer i. Dermed kunne man utnytte veikapasiteten bedre, både når det gjelder hovedfeltet og kollektivfeltet. Jeg er glad for at man nå iallfall ser på om det er mulig å gjøre noe med dette.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1999-05-26:
Mitt spørsmål går til helseministeren. Sosial- og helsedepartementet har holdt tilbake ca. 190 mill. kr til fylkeskommunene som de rettmessig mener å ha krav på for utført behandling i forhold til DRG-priser i 1998. Manglende innbetalinger til fylkeskommunene for utført behandling med innsatsbasert finansiering i 1998 vil i driftsterminen 1999 gi som resultat redusert behandlingskapasitet, noe jeg personlig ikke tror at Stortingets flertall kan akseptere. Vil helseministeren medvirke til at det skyldige beløp til fylkeskommunene for utført pasientbehandling i 1998 samt det foretatte kutt i de polikliniske takstene kommer på plass igjen under finanskomiteens behandling av revidert nasjonalbudsjett for 1999?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1999-05-26:
Jeg takker helseministeren for svaret, og jeg tør spørre: Mener helseministeren at enkelte sykehus bevisst har foretatt beregninger for å tjene mer penger? Helseministeren sa jo selv at departementet hadde et kontrollansvar. Når man har fått disse restansene med de begrunnelsene som nå er gitt av helseministeren, må det vel være kritikkverdig at departementet ikke har fulgt bedre opp på et tidligere tidspunkt, slik at vi ikke hadde fått disse problemene midt i en driftstermin for sykehusene, som nødvendigvis må gå ut over pasientbehandlingen fordi budsjettene da vil sprekke og fylkeskommunene må korrigere sine budsjetter. Kan helseministeren forsikre at disse problemene ikke vil oppstå for inneværende driftsår, og da under forutsetning av at departementet må foreta en løpende kontroll med disse registreringene, slik at man slipper det problemet vi nå er midt oppe i?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1999-05-26:
Jeg har følgende spørsmål til den ærede sosialminister: «Ved Flora aldersheim i Sogn og Fjordane vil de sette alarmbrikker på senile pasienter for å hindre at de forlater institusjonen slik at det må settes i gang leting. I NRK-nyhetene opplyses det at det dreier seg om brikker av samme type som de som brukes i varehandelen for å unngå tyverier. Kan statsråden akseptere at demente pasienter behandles som varer og underlegges denne formen for tvang?»