trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2022-03-17:
Vi vil følge opp forslag til endringer i ordningen innenfor de rammene som gjelder, nemlig at det er en rådgivende funksjon, og at ansvarsforholdene fortsatt er de samme, at det er behandlende lege som har ansvaret for å vurdere hva som er forsvarlig behandling. Så vil vi fortløpende gjøre justeringer med tanke på neste års oppdragsbrev – nå har jo helseregionene fått sitt oppdrag for i år. Vi har også en fot i bakken noen ganger med hensyn til å revidere oppdragsbrevene. Vi ser jo dette i sammenheng med det systemet vi har for nye metoder, men også i sammenheng med ønsket om å få opp flere kliniske studier og sikre god deltakelse over hele landet for pasienter som kan være aktuelle også for kliniske studier.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2022-03-17:
Jeg tror nok at det tegnes opp en litt større avstand enn det som er tilfellet her, for det er en viktig forutsetning at man har fått en god vurdering av den tilgjengelige behandlingen i egen helseregion, hvor det er behandlende lege som har ansvaret, og at det er en del av prosessen. Så hører jeg uttalelsene fra lederen i Ekspertpanelet, som er bekymret for en siling, og det er jo en bekymring. Jeg ser ikke umiddelbart at det skal være en annerledes vurdering. Jeg leser helseregionenes forslag til forbedringer, en grundigere vurdering av det som finnes, før man eventuelt går til Ekspertpanelet og blir henvist dit for en vurdering. Vi kommer til å se på alle forslagene og vurdere dem fortløpende, og så skal dette fortsatt være en rådgivende funksjon.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2022-03-17:
Det er ikke noe som vi har vurdert foreløpig. Innenfor en rådgivende funksjon er det jo heller ikke rettigheten som skal vurderes. Da ligger den vurderingen til helseforetaket og behandlende lege, og det må være slik at den behandlingen som tilbys, er forsvarlig. Hvis Ekspertpanelet foreslår en annen type behandling, ligger det ikke automatisk i det at den behandlingen som ansvarlig lege og det lokale helseforetaket anviser, er uforsvarlig. Her må vi klare å skille, og innenfor den rollen som er en rådgivende funksjon, ønsker vi å se på forbedringer.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2022-03-17:
Det følger av at Ekspertpanelet har en rådgivende funksjon, og det har de hatt helt siden de ble etablert. Det har vært rammene for deres arbeid. Vi har ellers et system for å innlemme virksomme terapier i hele helsetjenesten som kalles Beslutningsforum for nye metoder. I tillegg ønsker denne regjeringen å få opp antall kliniske studier, sånn at det kan være en mulighet også for dem som kommer fra distriktene og har et lokalt sykehusforetak som ikke nødvendigvis er et universitetssykehus hvor det er mange kliniske studier. Lik tilgang til terapier sikrer vi gjennom de ordinære systemene. Det Ekspertpanelet gjør, er å gi råd om alternativer når de utprøvde terapiene ikke er til hjelp for pasienten.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2022-03-17:
Spørsmålet om hvem man stoler på og ikke, må nok representanten sortere for egen regning. Vi har et ekspertpanel som har en ramme for sitt arbeid, hvilke saker de skal vurdere, og hvordan de kan rådgi om alternativ til de kjente terapiene som ikke lenger er virksomme for de pasientene dette gjelder. Det er rammene for denne ordningen. Så har vi fått en evaluering som peker på noen justeringer og noen videreutviklinger for at den skal fungere bedre. Disse pasientene bør behandles på høyt alvor med det beste vi har tilgjengelig av kompetanse og muligheter, men jeg vil også si at det er like alvorlig å gi urealistiske forventninger til personer i en sånn krevende situasjon.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2022-03-17:
Regjeringen har vært tydelig på at vi skal øke intensivkapasiteten. Det skal være en robust permanent kapasitet som takler naturlig variasjon, og en fleksibilitet i kapasiteten slik at man raskt skal kunne oppskalere ved behov – som siste taler var opptatt av – som ved større beredskapssituasjoner av kortere eller lengre varighet. En slik kapasitet er avhengig av økt grunnfinansiering og flere fagfolk. Det er et arbeid vi allerede er i gang med. Jeg er enig med representantene i at vi har behov for tiltak både på kort og lengre sikt for å nå målene for intensivkapasitet, og derfor er prosessene i gang for å få til det. For 2022 er det bevilget 64 mill. kr til 200 nye utdanningsstillinger for spesialsykepleiere, bl.a. intensivsykepleie. Fra høsten 2022 skal opptakskapasiteten til sykepleierutdanningene økes med 500 plasser, og intensivsykepleie skal prioriteres. Regjeringen har også oppnevnt en helsepersonellkommisjon. Den skal gi en helhetlig og kunnskapsbasert vurdering av behovene for personell og kompetanse helt fram til 2040, og deretter foreslå treffsikre tiltak for å kunne utdanne, rekruttere og beholde kvalifisert personell i helse- og omsorgssektoren. Som et viktig tiltak på kort sikt er finansieringen til sykehusene økt, først med 700 mill. kr over Solberg-regjeringens nivå, og deretter med ytterligere 1,5 mrd. kr, noe som bidrar til at viktige funksjoner som beredskap og intensivkapasitet kan prioriteres. I årets oppdragsdokument har jeg bedt helseregionene om å øke intensivkapasiteten og særlig prioritere sykehus som over tid har hatt høyt belegg. Jeg har også bedt helseregionene vurdere helsepersonellbehov og kompetansehevende tiltak for å skape fleksibilitet i behandlingskapasiteten, og for å avlaste intensivavdelingene. I tillegg har jeg bedt om at de innhenter kunnskap og erfaringer om organisering av intensivkapasitet også fra andre land. Det pågår allerede utredninger i helseregionene om det framtidige behovet for intensivkapasitet, og koronakommisjonen skal vurdere behovet for intensivberedskap når de kommer med sin endelige rapport om kort tid.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2022-03-17:
Vi gjør begge deler. Vi har også en økning i utdanningsstillinger i tilleggsbrevet som kom etter at Solberg-regjeringen la fram sin Prop. 1, slik at vi gjør begge deler. Utdanningsstillinger er noe som binder ressurser over flere år, det er ikke et løp vi har tenkt å starte opp for så å nedskalere. Vi har et økende behov for helsepersonell, og tilgangen på fagfolk er noe av det regjeringen og mitt departement prioriterer høyest. Det ser man også i kapitlene som omhandler helse i Hurdalsplattformen. Oppgavene handler om å organisere, utdanne og rekruttere fagfolk for helsetjenestens behov. I tillegg er det viktig at vi greier å beholde dem vi har. Mye erfaring går dessverre tapt gjennom at særlig spesialsykepleiere jobber i andre sektorer. Det beklager jeg, og det trenger også vår oppmerksomhet.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2022-03-17:
Budsjettet til sykehusene våre er på 150 mrd. kr, og det brukes på alle de områdene representanten Wilhelmsen Trøen viste til. Når det vises til den styrkingen som Støre-regjeringen plusset på Solberg-regjeringens budsjett, var halvparten av det økt grunnfinansiering. Grunnfinansiering gjør det mulig å prioritere beredskapsfunksjonene i sykehus. Den aktivitetsbaserte finansieringen er avhengig av at det er aktivitet, at planlagt behandling går som den skal, mens det som er beredskapsfunksjoner, som akutt, føde og ikke minst intensiv, er avhengig av en mer robust grunnfinansiering. Så har vi i tillegg styrket lavterskel psykisk helse. Det kommer i tillegg til bevilgningene over sykehusbudsjettet. Så akkurat hvilke løfter Wilhelmsen Trøen har fanget opp og ikke, er litt vanskelig for meg å gjøre rede for, men sånn ser budsjettet ut.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2022-03-17:
Denne regjeringen har gitt i oppdrag til helseregionene at de skal bruke hele budsjettet. Jeg vil tro at det også var Solberg-regjeringens formål at man skulle få ned ventetidene, og at man skulle styrke innsatsen rettet mot psykisk helse og rus. Jeg har hørt representanter fra Trøens parti også si det. Målet er å bruke hele helsebudsjettet på disse styrkingene. Når vi viser retning, er det basert på at det er en politisk uenighet mellom regjeringspartiene og dem som har styrt tidligere, i hvordan vi finansierer sykehusene, og hvordan vi vekter grunnfinansiering. Den rød-grønne regjeringen hadde en femti-femti-fordeling mellom den aktivitetsbaserte finansieringen og det som er basisfinansiering. Så valgte min forgjenger og Solberg-regjeringen å vekte det annerledes, med større innslag av aktivitetsbasert finansiering. Vi mener det ikke ruster oss for de viktige beredskapsfunksjonene alle sykehusene har, og derfor har vi vist retning i tilleggsbrevet.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2022-03-17:
Jeg tror det er best hvis regjeringen og statsråden får redegjøre for hva regjeringen og statsråden mener, for når Fremskrittspartiet gjør det, blir det faktisk feil. Helseregionene bruker i ganske stor utstrekning private gjennom avtaler, og dem ønsker vi skal ha lengst mulig varighet. Vi ønsker også at ideelle skal kunne slippe til gjennom såkalte rammeavtaler. Så denne ideologiske skylapp- og merkelappdebatten synes jeg ikke har rot i virkeligheten. Det er sånn at for et år siden forhandlet Fremskrittspartiet med daværende regjering om RNB og ønsket at man skulle bruke private til å ta unna kø. Det var heller ikke noe min forgjenger vurderte som formålstjenlig og effektivt for norske pasienter. Så jeg synes det er en litt virkelighetsfjern tilnærming. Det står ingen privat sektor klar til å storme inn for å ta unna kø. Verden er ikke sånn.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2022-03-17:
Svaret på det er nei.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2022-03-17:
Påstanden om den store diskrepansen mellom ressursbruk og resultater mellom oss og andre land tror jeg er uttalelser som får stå for Rotevatns regning. Det er heller ikke slik at en intensivplass er en intensivplass alle steder, heller ikke i Norge og heller ikke når vi sammenlikner oss med andre land. Det som er viktig, er at vi har en god kapasitet i hverdagen. Det er viktig også å være klar over at behovet for intensivbehandling også i en normalsituasjon er økende, som følge av at vi har en aldrende befolkning, og at det foregår mye planlagt kirurgi. Intensivbehandling er for de pasientene som har én eller flere vitale organer som holder på å svikte. Det er personellkrevende fordi det er viktig å overvåke pasienten, og jeg er veldig enig med representanten Rotevatn i at vi må se på hvordan vi kan bruke flere typer kompetanse for å ivareta denne delen av behandlingen. Det gjør man ved enkelte sykehus, noe jeg gjerne skulle ha sagt mer om, men jeg har brukt opp taletiden.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2022-03-17:
Det er en utfordring for alle 24-7-tjenestene – sykehus, brann og redning – at helg skal avvikles, at vanlige arbeidsfolk ønsker å ha fri, og at heller ikke sykepleiere ønsker å jobbe hver helg. Men jeg gir ikke noe godkjentstempel på at situasjonen er at man går med overbemanning i store deler av hverdagene, og at det er mest krevende i helgene. Dette variere nok også på norske sykehus. Hvis jeg har mulighet til å si litt mer om bruk av annen type personell, vil jeg vise til Sykehuset Østfold og Fagskolen i Viken, som har utdanning i intensivmedisin på fagskolenivå, altså et videreutdanningsløp for helsefagarbeidere, som er veldig til hjelp for å avlaste intensivsykepleiere i den delen av tjenesten. Jeg tror vi må se mer på den typen løsninger for å mobilisere de ressursene vi trenger for å ha en god kapasitet.
Truls Vasvik (Arbeiderpartiet), 2022-03-17:
Først og fremst takk til komiteen for et som vanlig godt samarbeid. Dette er en viktig sak, der forslagsstillerne ønsker «å forplikte helseforetakene til å følge rådene pasienter får fra Ekspertpanelet». Bakteppet for denne saken er alvorlig for enkeltmennesker rundt om i hele landet, og det er bokstavelig talt snakk om liv eller død. Ekspertpanelet ble opprettet i 2018. Det er et verdifullt bidrag til trygghet og kvalitet i vår felles helsetjeneste. Ordningen skal sikre at all relevant behandling er vurdert, og Ekspertpanelet kan således både gi håp til pasienter og pårørende og ikke minst redde og forlenge liv. Komiteens tilråding har et stort flertall bak seg for at dette representantforslaget ikke vedtas. Det betyr derimot ikke at de samme partiene fullt ut er fornøyd med dagens ordning. Det regner jeg med at de ulike partigrupperingene vil redegjøre for i egne innlegg, og jeg lar dette således være innledende saksordførermerknader. Gjennomganger som er gjort av ordningen, viser at rådene i Ekspertpanelet i svært stor grad blir fulgt, og således kan en si at ordningen fungerer etter hensikten. Det er bra. Men det at en ordning fungerer etter hensikten, betyr ikke at det ikke er rom for forbedringer. For Arbeiderpartiet og Senterpartiet er det avgjørende at alle pasienter skal gis lik tilgang på gode tjenester uavhengig av hvor en bor, og hva en tjener. Dette gjelder også ved utprøvende behandlinger. Den nylig gjennomførte evalueringen viste at det er et forbedringspotensial. Det har kommet viktige innspill i evalueringsrunden, og også i denne saken har Kreftforeningen kommet med viktige og gode innspill. Jeg er sikker på at statsråden tar med seg dette inn i sitt videre arbeid, og hun har allerede varslet, senest i Dagens Medisin for et par dager siden, at ordningen skal nå ut til enda flere pasienter og forbedres basert på innspill fra evalueringen. Når Arbeiderpartiet og Senterpartiet sammen med, så vidt jeg kan se, alle de andre partiene ønsker å forbedre ordningen, betyr ikke det at vi mener at Ekspertpanelets rådgivende rolle skal endres. Det vil rokke ved det vedtatte beslutningssystemet, og det vil kunne gi utilsiktede, uheldige virkninger. Når det er sagt, tror jeg vi alle bare kan forestille oss hva pasienter som får nei fra sykehuset etter at Ekspertpanelet har avgitt sitt positive råd, gjennomgår. Det er en svært reell problemstilling for dem det gjelder, og det påvirker folks liv når det er som aller mest sårbart. Derfor er Arbeiderpartiet og Senterpartiet klare på at tilgangen til vår felles helsetjeneste skal være lik i hele landet, og at det ikke er økonomien til det enkelte sykehus som skal avgjøre om rådene fra Ekspertpanelet skal gjennomføres. Det er et viktig prinsipp at det er behandlingsansvarlig lege og helseforetak i samråd med pasienten som avgjør hvilken behandling som skal gis. Samtidig er det viktig å se på alle våre ordninger med et øye på forbedringer. Derfor er jeg glad for at statsråden er tydelig på at evalueringen skal brukes aktivt for å sikre enda bedre tjenester og behandling for pasientene våre.
Truls Vasvik (Arbeiderpartiet), 2022-03-17:
Jeg har lært at man ikke skal prate om folk som ikke er til stede, men det er litt krevende når representanten Hoksrud går ut av lokalet. Derfor må jeg likevel gjøre det. «Ideologifanatikere», «Kjerkol-kø» – vi kan godt humre litt av ordbruken, men jeg skal være ærlig: Hadde ungene mine sagt dette, hadde de fått påpakning. Så har jeg bare sagt det. Mitt spørsmål til representanten Hoksrud er ganske enkelt: Hvordan kan det bli flere sykepleiere av at det er flere aktører? I mitt hode vil de sykepleierne da måtte springe fortere der de er. Jeg ser fram til den avklaringen når Hoksrud kommer tilbake til salen. Til representanten Rotevatn: Ja, det er helt riktig at vi skal se på organiseringen i både Norge og utlandet. Komiteen har akkurat vært på reise til Sverige, og de ser til Norge. Så jeg tror vi må være forsiktige med å se bare på tallene. Vi må gå grundigere inn i det, både når det gjelder ressursbruk og oppgavefordeling. Det vet jeg at statsråden gjør. Det er også satt ned en kommisjon for å gjøre det. Vi kommer også til å følge det opp tett fra Stortinget.
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2022-03-17:
I Høyre har vi stor forståelse for intensjonene i dette forslaget, og det er slik som saksordfører Vasvik nettopp sa i sitt innlegg: For de pasientene som får sin behandling vurdert av panelet, er situasjonen kjempekrevende. Dette er pasienter som er svært alvorlig syke, og det er viktig at vi diskuterer og evaluerer denne typen ordninger, slik at vi er sikre på at de treffer slik intensjonen er. Det var Høyre i regjering som bidro til å etablere ekspertpanelet. Det var nettopp for å sikre at alvorlig syke pasienter som har fått beskjed om at helbredelse ikke er mulig, kan be legen sin om å kontakte ekspertpanelet og få en vurdering av om det finnes studier, utprøvende behandlinger eller andre alternativer som pasienten kan ha nytte av. Så mener vi også at det er viktig å følge opp om formålet og hensikten med ekspertpanelet faktisk har bidratt til å gi et bedre tilbud til svært alvorlig syke pasienter. Derfor ble det også, da vi satt i regjering, igangsatt en evaluering av mandatet til ekspertpanelet. Vi er enig i det som representanten Vasvik sa i sitt innlegg: Dersom det ble flertall for forslaget fra forslagstillerne, ville det flytte beslutningsmyndighet fra helseforetaket til ekspertpanelet. Men det foreligger nå en evaluering, og det blir viktig å følge opp. Vi kan ikke nå konkludere med at man ikke vil gjøre endringer, at man ikke vil ønske det, men det er for tidlig. Det må foretas en skikkelig evaluering eller en vurdering av den evalueringen som er foretatt. Vi forventer at regjeringen følger opp dette og svarer opp en del av de spørsmålene som stilles i evalueringen, og kommer tilbake til Stortinget så raskt regjeringen kan, med en oppfølging av dette. For det har stor betydning for mennesker i en svært krevende fase å kunne være helt trygg på at de har fått tilgang til det aller beste vi kan gi dem i helsevesenet vårt.
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2022-03-17:
Statsråden var i sitt innlegg inne på en oppfølging av evalueringen. Det er klart at det er avgjørende, for evalueringen og tillegget fra helseforetakene viser jo at det er en del ubesvarte spørsmål, og det er en god del forslag til endringer. Så mitt første spørsmål blir egentlig: Hvor raskt vil statsråden gjøre dette arbeidet, og hvor raskt vil man kunne se endringer som gjør at pasienter kan få større tillit, i den grad man eventuelt ikke har det, til at dette systemet vil fungere bedre?
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2022-03-17:
Premisset om endringer av Ekspertpanelet – at det skulle flyttes beslutningsmyndighet – forstår jeg da at statsråden fortsatt vil legge til grunn, og det har det jo vært bred enighet om her i Stortinget også. Men RHF-ene foreslår bl.a. i sitt svar at pasienten først skal få en optimal vurdering i egen region før henvendelsen sendes til Ekspertpanelet, og som Dagens Medisin tidligere har skrevet, er bl.a. lederen for Ekspertpanelet bekymret for at det vil kunne føre til at henvendelser til panelet vil bli silet. Det er en bekymring jeg deler. Da blir spørsmålet: Hvordan stiller statsråden seg til dette? Vil statsråden gå inn for å støtte et slikt forslag fra RHF-ene, som i utgangspunktet kanskje vil innskrenke pasientenes muligheter?
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2022-03-17:
PricewaterhouseCoopers skriver i sin rapport at de ønsker en juridisk avklaring med tanke på pasientens rettighet til å få en vurdering av Ekspertpanelet. Vil statsråden be om en slik juridisk avklaring eller vurdering?
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2022-03-17:
Først vil jeg si takk til komiteen, som alltid jobber veldig konstruktivt og godt med alle de sakene komiteen har til behandling. Så også i denne saken. Vi skriver i våre merknader veldig tydelig hvordan vi sammen ønsker å gi honnør og berømme alle i norsk helsetjeneste for den store innsatsen som er lagt ned gjennom de siste – ganske presist – to årene, hvor samfunnet vårt har vært rammet av en veldig krevende pandemi. Som forslagsstillerne fremhever, har presset på helsetjenesten som helhet vært stort, og tiltak og restriksjoner i samfunnet har i stor grad vært basert på hva vår samlede helsetjeneste totalt sett kan tåle. Komiteen har avholdt skriftlig høring i saken, og det kom ett høringsinnspill til saken i den skriftlige høringen. Jeg går nå over til å redegjøre for eget partis, Høyres, syn i saken, og jeg regner fullt ut med at komiteens medlemmer kommer til å redegjøre for sine respektive partiers standpunkter. Rett i forkant av pandemien, på slutten av 2019, forelå det en rapport, bestilt av regjeringen Solberg, som kom fra en arbeidsgruppe sammensatt av representanter fra de fire regionale helseforetakene, som gjorde opp status, beskrev utfordringsbildet og ga fremtidsperspektiv på intensivkapasiteten i Norge. Den rapporten var tydelig. Det er behov for å øke intensivkapasiteten med 25–30 pst. fram til 2040, ifølge den gjennomgangen. Så kom pandemien, og det er viktig for oss i Høyre å legge vekt på at det ble satt i gang et stort stykke arbeid for å øke kapasiteten på kort sikt. Antallet respiratorer økte fra 700 til 1 100. 3 100 ansatte på norske sykehus gjennomgikk internopplæring i hvordan man skulle gi intensivbehandling til covid-19-pasienter, og private og ideelle sykehus har vært en viktig del av beredskapen. Det viktigste da pandemien traff, var å håndtere de kortsiktige løsningene som ga oss muligheten til å håndtere et høyt trykk på intensivplasser under pandemien. På lang sikt mener Høyre det er behov for å øke den permanente kapasiteten. Det viste rapporten som vi bestilte og fikk levert i 2019, og vi startet også det arbeidet i regjering ved å utdanne – ja, det ble heldigvis 131 nye intensivsykepleiere av en satsing vi ønsket, på 100.
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2022-03-17:
…at representanten gjerne vil ta opp Høyres forslag!
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2022-03-17:
Jeg merker meg at regjeringen finansierer nye utdanningsstillinger gjennom en krisepakke. Det er i Innst. 119 S for 2021–2022. Vil statsråden garantere at regjeringen følger dette opp i de ordinære budsjettene fremover?
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2022-03-17:
I statsrådens innlegg nevnte hun den styrkingen av sykehusene som Støre-regjeringen bevilget i sitt tillegg til statsbudsjettet, på 700 mill. kr. Da ser jeg bort fra 1,3 mrd. kr som må betegnes som koronakrisemidler. Det er altså 332 mill. kr av de 700 mill. kr som går til å styrke basisbevilgningen til RHF-ene. Både statsråden og statsministeren har brukt disse midlene i argumentasjon. Statsråden har sagt at hun vil prioritere intensivkapasiteten, prioritere beredskap og prioritere psykisk helse. Statsministeren har sagt at det skal brukes til å styrke rusomsorg og psykisk helse, få ned ventetider og ta igjen etterslepet. Hvilke løfter vil statsråden avlyse? Hvordan skal man klare å gjøre alt dette for 332 mill. kr?
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2022-03-17:
Bakgrunnen for spørsmålet er selvfølgelig at når man møter statsråden eller andre i debatt, er man veldig opptatt av at denne nye regjeringen har styrket sykehusenes basisfinansiering. Den styrkingen er altså på 0,4 pst. Det er helt riktig, som statsråden sier, at sykehus- og helsebudsjettet er stort. Poenget fra min side er å spørre statsråden om det er riktig at man for denne økningen skal kunne både ta ned ventetider, satse mer på psykisk helsevern i sykehusene, sørge for mer beredskap og i tillegg styrke intensivkapasiteten – for disse 332 mill. kr, eller 0,4 pst., som trekkes fram av Arbeiderpartiet i debatter, særlig når vi har diskutert intensivkapasitet?
Even A. Røed (Arbeiderpartiet), 2022-03-17:
Norges intensivkapasitet har stått på stedet hvil i ti år. Vi ligger ikke spesielt godt an med tanke på intensivsenger om vi sammenlikner oss med andre vesteuropeiske land. Dette er en utfordring som vi ser både i normal tid og i krisetid, som vi har vært igjennom de siste to årene. Koronapandemien har utvilsomt fått oss alle til å ha argusøyne på intensivkapasitet. Men så skal vi også huske på at et økende antall eldre er en sentral faktor som forsterker behovet for en satsing på intensivkapasitet også i normal tid framover. Det er ikke bare pandemi og kriseberedskap vi skal ha i mente, selv om det selvfølgelig også skal trygges. La det være helt klart: Arbeiderparti–Senterparti-regjeringen tar dette på alvor, og vi sikrer intensivkapasitet både i normaltid og i krisetid. Vi jobber med å få opp kapasiteten, og vi er allerede i gang med å iverksette tiltak på både kort og lang sikt for å nå dette målet. Med tilleggsproposisjon, krisepakker og økt grunnfinansiering har vi allerede muliggjort prioriteringer av intensivkapasitet og beredskap. Vi er glad for at statsråden i årets oppdragsbrev til sykehusene har bedt helseregionene om å øke intensivkapasiteten, særlig i sykehus som har vært ekstra sårbare. Vi har også tatt grep om å øke antall intensivsykepleiere. For 2022 er det bevilget 64 mill. kr til 200 nye utdanningsstillinger for spesialsykepleiere, bl.a. innen intensivsykepleie. Regjeringen øker også opptakskapasiteten i universitets- og høyskolesektoren for sykepleierutdanninger med 500 studieplasser fra høsten 2022. Blant disse vil vi finne mange sykepleiere som drømmer om å gå inn intensivsykepleie i framtiden, og de drømmene skal vi gjøre det attraktivt å realisere. Regjeringen har også oppnevnt en helsepersonellkommisjon. Den skal gi en helhetlig og kunnskapsbasert vurdering av behovet for personell og kompetanse vi har fram mot 2040, og foreslå treffsikre tiltak for å utdanne, rekruttere og beholde kvalifisert personell i helse- og omsorgssektoren. Jeg deler forslagsstillernes utålmodighet når det gjelder å øke intensivkapasiteten, og er stolt over at vi i regjering har fått til mye på kort tid. Det viser handling og en endring i kurs for vår felles helsetjeneste.
Lisa Marie Ness Klungland (Senterpartiet), 2022-03-17:
Etter to år med pandemi har me verkeleg sett det presset som er på norsk helsevesen, norsk helsepersonell og særlig mi eiga yrkesgruppe, sjukepleiarane. Pandemien har understrekt behovet for fagfolk. Regjeringa har allereie auka kapasiteten for å utdanna fleire sjukepleiarar med 500 studieplassar. 300 av desse blir finansiert med friske midlar. Dette fikser ikkje utfordringane i det norske helsevesenet, men til hausten kan 5 100 studentar starte på sjukepleiarutdanninga. Fleire får moglegheit til å bli sjukepleiar, og Noreg får dekt ein større del av behovet for fagfolk i helse- og omsorgstenestene. Allereie før pandemien mangla me helsepersonell her i landet. I 2019 mangla det 4 500 sjukepleiarar og 1 100 spesialsjukepleiarar. Skal me auke kapasiteten, er det viktig å auke talet på intensivsjukepleiarar og spesialsjukepleiarar. I tillegg til 131 nye utdanningsstillingar for intensivsjukepleiarar i 2021 sørgde Arbeidarparti–Senterparti-regjeringa i haust for 25 mill. kr i 2022-budsjettet til å etablere minst 30 nye utdanningsstillingar for spesialsjukepleiarar. I høyringsinnspelet frå Sjukepleiarforbundet til representantforslaget trekkjer dei bl.a. fram mobilisering av helsepersonell som i dag jobbar i andre bransjar, som meg sjølv. Sjukepleiarforbundet meiner at det er rundt 700 utdanna intensivsjukepleiarar som jobbar i andre yrker. Eg er glad for at regjeringa raskt etter at ho blei innsett, starta sitt verke, sette ned ein helsepersonellkommisjon, og at regjeringa er tydeleg på at eitt av deira viktigaste mål er å sikre nok fagfolk med riktig kompetanse i helse- og omsorgstenesta. Skal me klare å styrkje norsk helsevesen framover, må me utdanne, rekruttere, behalde og mobilisere kvalifiserte fagfolk. Det blir ein viktig jobb framover som eg er glad for at regjeringa har starta på. Det er sett ned ein helsepersonellkommisjon som skal levere ei NOU innan 1. februar 2023. I tillegg ønskjer eg å nemne tillitsreforma, som skal sikre at ein skal få jobbe med det ein er utdanna til, og at det skal vere mindre papirarbeid – ein såkalla avbyråkratiseringsreform. Dagens regjering er tydeleg på at den offentlege helsetenesta skal sørgje for beredskap og tryggleik i kvardagen og tilgang på helsehjelp av høg kvalitet ved behov. Intensivkapasiteten er ein viktig del av dette. I Hurdalsplattforma står det bl.a. at regjeringa vil auke intensivkapasiteten. Eg meiner det ikkje er nokon tvil om kva regjeringa vil, og at beredskap og intensivkapasitet er høgt på dagsordenen. Eit grundig arbeid er i gang, og mens me ventar på NOU-en til helsekommisjonen, utgreiingar i helseforetaka om framtidige behov for intensivkapasitet, arbeidet i koronakommisjonen om intensivberedskap, i tillegg til tillitsreforma, meiner Senterpartiet og eg at det er uklokt å setje i gang parallelle prosessar, som er det som vil skje dersom forslaga i representantforslaget blir vedtekne.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2022-03-17:
Intensivkapasitet er sjølvsagt alltid viktig, og pandemien har vist oss ei tid då det er særleg viktig, fordi vi rett og slett har drive og dimensjonert fridommen i samfunnet etter storleiken på intensivkapasiteten på sjukehusa – og det er det eit stort alvor rundt. Grunnen til at eg tek ordet er det som slår meg med debatten her, at det alle snakkar om, er å utdanne fleire, fleire sjukepleiarar, meir ressursar. Det kan sjølvsagt ikkje skade, det ville vore veldig bra. Men eg lurer likevel på om det er det som er hovudutfordringa. Grunnen til at eg stiller det spørsmålet er at Noreg er det landet i OECD som har flest sjukepleiarar per innbyggjar, vi har nesten flest legar, vi har allereie størst del av befolkninga sysselsett i helsesektoren, og likevel klarer veldig mange andre land å ha ein mykje betre intensivkapasitet enn oss. Då slår det meg: Kan det vere at utfordringa ikkje berre er pengar, men også organisering? Og det har ingen snakka om hittil i debatten, men eg håpar kanskje at statsråden vil kome inn på det. Om ein ser til eit ganske nærliggjande land å samanlikne seg med, nemleg Sverige, som er eit land som har færre sjukepleiarar enn oss, som brukar mindre pengar enn oss, og som har færre legar, har dei betre intensivkapasitet. Og dei klarer å få den intensivkapasiteten med halvparten så mange intensivsjukepleiarar per plass. Det kan sjølvsagt vere at dei gjev eit frykteleg dårleg tilbod, men eg trur ikkje det. Det som har vore peika på som forskjell mellom oss og dei, er i og for seg ikkje pengebruken, men at ein i Sverige opererer med andre typar turnusordningar – det er jo interessant – og ikkje minst at ein har fått på plass mange fleire helsefagarbeidarar inn i intensivavdelingane, mens ein i Noreg brukar mykje sjukepleiarar. Eg skulle ønskje at vi i desse debattane, når vi no skal jobbe for eit felles mål om å få opp intensivkapasiteten – og det må vi få – at vi ikkje berre snakkar om å utdanne fleire og bruke meir pengar. Det må vi gjere, det er fint, det begynte vår regjering med, og det gjer regjeringa no. Men at vi også snakkar om desse spørsmåla om organisering, for det er lett å peike på pengeutfordringar, og det er på ein måte alltid det enkle politisk å snakke om. Men eg er ikkje overtydd om at det alltid er hovudutfordringa. Eg trur ikkje minst vi skal snakke om å få opp intensivkapasiteten, ikkje berre permanent, men å ha på plass eit system som gjer at ein kan rigge han opp raskt midlertidig. Det var det vi såg behovet for under pandemien, og det behovet kan komme igjen. Vi kan ikkje operere med ein varig overkapasitet, men vi må kunne rigge opp raskt. Då er ikkje minst organisering viktig. Og korleis kan ein organisere alternativt i krisesituasjonar? Vi har sett noko av det under pandemien, ein har teke nokre grep, noko omorganisering på sjukehusa har fungert. Men der må ein nok gjere mykje meir, og det håpar eg vi kan diskutere meir i desse debattane, og kanskje også at statsråden kan kome inn på det i sitt innlegg.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2022-03-17:
Takk til statsråden for innlegget og ei god utgreiing om situasjonen. Det skjer mykje positivt, og det er veldig bra. Eg synest også det er bra at statsråden i det arbeidet som vert gjort, vil – som ho sa i innlegget sitt – sjå hen til måten ein organiserer dette på i andre land. Det trur eg er tvingande nødvendig, jamfør mitt eige innlegg og den store diskrepansen vi ser mellom ressursbruk og måloppnåing mellom Noreg og andre land. Det håpar eg verkeleg at ein går inn i. Så vidt eg har klart å lese meg fram til, iallfall, er det på intensivavdelingane rundt omkring veldig stor forskjell på kapasiteten på kvardagar og i helger, og at det er til dels ei overbemanning på kvardagar – då brukar ein tid på ein del andre ting enn pasientbehandling – og underbemanning i helgene. Spørsmålet er om det er eit riktig inntrykk. Er det ei riktig framstilling av statusen der ute på sjukehusa våre? Er det i tilfelle noko ein kan gjere noko med?
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2022-03-17:
Det er eit positivt signal at statsråden ønskjer å ta i bruk andre typar kompetanse, f.eks. helsefagarbeidarar, får vi tru. Der trur eg det er eit stort potensial. Det er iallfall ein veldig tydeleg forskjell på Noreg og våre naboland i måten dette er organisert på – det er det ingen tvil om. At det er eit aukande normalbehov, er sikkert riktig. Det var eg også innom i innlegget mitt, at vi må få opp den generelle intensivkapasiteten, ikkje berre krisekapasiteten. Men trass i at statsråden brukte opp tida si, svarte ho ikkje på spørsmålet mitt, så då vil eg gjerne stille det ein gong til. Så vidt eg har klart å forstå, er det til dels ei overbemanning i vekedagar og ei underbemanning i helger på intensivavdelingane våre. Då er det sjølvsagt helgene som vert dimensjonerande for beredskapen, for beredskapen må jo vere der uansett. Så spørsmåla er igjen: Er det ei riktig framstilling, at hovudutfordringa er i helgene? Kva kan ein i så fall gjere med det?
Liv Gustavsen (Fremskrittspartiet), 2022-03-17:
Jeg registrerer at helseministeren fortsatt stiller seg negativt til å la de private aktørene avlaste det offentlige helsevesenet. Under krisesituasjoner som smittetoppene i koronapandemien trenger man ekstraordinære ressurser, og der har de private virkelig stilt opp og vist hva de er gode for. De har stilt opp. Likevel mener helseministeren at bruk av private aktører er en uting. Jeg mener helseministeren har ideologiske skylapper, og at det er rasjonelt å benytte seg av den ledige kapasiteten som finnes. Ved eventuelle nye smittetopper og med høye innleggingstall: Hvordan vil statsråden løse dette, og hvor skal hun hente de ekstraordinære ressursene fra?
Liv Gustavsen (Fremskrittspartiet), 2022-03-17:
Er det virkelig slik at helseministeren mener det er mer fornuftig å ansette folk i midlertidige stillinger under en krisesituasjon enn det er å benytte seg av den ledige kapasiteten?
Sofie Marhaug (Rødt), 2022-03-17:
Tusen takk for svaret. Jeg vil også understreke det statsråden er inne på, nemlig at Fosen-dommen er alvorlig. Den viser at samiske rettigheter har blitt tilsidesatt og overkjørt, og at reindriftseierne ikke har blitt hørt. Den dialogen og den medvirkningen som forvaltningen skal sikre, har ikke fungert som den skal. Så har vi også fått en lov som understreker at menneskerettigheter ikke kan tilsidesettes i arealsaker, sånn som vi har sett har skjedd i forbindelse med Fosen-saken. Jeg vil også understreke at dette er et spørsmål om rettssikkerhet. Når statsråden da trekker fram konsekvensutredninger for å sørge for at rettigheter blir ivaretatt i forbindelse med utbygginger som kan komme i konflikt med menneskerettigheter, blir jeg litt bekymret. Min erfaring med konsekvensutredninger er at det som regel er utbygger som leverer de konsekvensutredningene, at en tredjepart får en bestilling fra utbygger, og at det siden ligger til grunn for vedtak som blir fattet. Det har vi sett i forbindelse med f.eks. Førdefjorden og en rekke andre steder. Jeg har mine tvil om det sikrer reell uavhengighet. Det har også vært et tilbakevendende spørsmål i forbindelse med vindkraftkonsesjoner. Jeg vil gjerne utfordre statsråden på å svare på hvordan sånne konsekvensutredninger reelt sett kan sørge for en uavhengig vurdering av utbygginger som også tar innover seg menneskerettigheter, som ikke kan veies på samme måte som andre såkalte samfunnsøkonomiske hensyn. Det er også interessant å høre at det skal komme en egen veileder. Jeg vil gjerne ha en utdypning av hva den veilederen innebærer, hvilke instanser av forvaltningen som skal forholde seg til den veilederen. Jeg vil også understreke nok en gang at Fosen-dommen viser hvor galt det kan gå når kompetansen på Norges forpliktelser etter menneskerettighetene ikke er god nok, og at det å trygge rettssikkerheten er så viktig at det er nødt til å følges i forvaltningens praksis, sånn at alle kan få tilkjent sine rettigheter.
Sofie Marhaug (Rødt), 2022-03-17:
Jeg har vært kommunepolitiker i ti år, så på mange måter er det en drøm for meg å få ha en utveksling med en kommunalminister. Det er derfor jeg også er bekymret over at man setter så stor lit til disse konsekvensutredningene, som jeg vet at i praksis veldig ofte outsources til utbyggere. Det har vi sett i en rekke vindkraftsaker. Det som skjer da, er at ulike hensyn veies opp mot hverandre, og hensynet til menneskerettighetene til samiske reindriftseiere blir ikke ivaretatt. Det er Fosen-dommen et talende eksempel på – et veldig trist eksempel på. Sametinget er ikke fornøyd med hvordan denne saken er blitt fulgt opp, for den er ikke blitt fulgt opp. Det skal jeg ikke plage kommunalministeren for mye med, men jeg nevner det fordi da jeg var lokalpolitiker og satt i utvalg for miljø- og byutvikling, så hadde vi en regel, som jeg tror også er regelen for plan- og bygningsloven, nemlig at man ikke får tilgivelse, man skal ha tillatelse. Det denne høyesterettsdommen har slått fast, er at tillatelsen til å bygge vindkraft på Fosen ikke var gyldig ut fra reindriftssamenes interesser og de menneskerettighetene som de faktisk har, til egen kulturutøvelse. Sånn at det er ikke nok å vise til veiledere og konsekvensutredninger hvis ikke vi reelt sett sikrer menneskerettighetene i arealsaker i framtiden. Og jeg håper at kommunalministeren tar det på enda større alvor, selv om både åpenhetsloven og en sånn veileder i og for seg høres bra ut.
Bjørn Arild Gram (Senterpartiet), 2022-03-17:
Først til spørsmålet om konsultasjoner: Det er veiledning knyttet til nye bestemmelser om konsultasjoner, som jeg refererte til i mitt innlegg. Det er sånn at folkeretten pålegger norske myndigheter å konsultere samiske interesser i saker som kan berøre de interessene direkte. Staten må sørge for hensiktsmessige prosedyrer for konsultasjoner uavhengig av hvilket forvaltningsnivå som fatter beslutning i saken. Stortinget vedtok i fjor at bestemmelser om konsultasjoner med samiske interesser skulle inntas som nytt kapittel i sameloven. Så er det, som jeg nevnte, også utarbeidet en veileder som ikke minst skal være til bruk for lokale myndigheter i den konkrete oppfølgingen av den konsultasjonsplikten man har. Så vil jeg også si at når det gjelder konsekvensutredninger, er det noe som bl.a. følger av plan- og bygningsloven, og det er nettopp bestemmelser som skal sikre at man får belyst alle ulike interesser på en så god måte som mulig. Det er også, som vi har vært inne på, sånn at det pågår et arbeid nå for å sikre at også saker om vindkraftutbygging skal kunne behandles når det gjelder arealavklaringer – det er fortsatt en konsesjonsprosess etter energiloven, men de skal kunne behandles etter plan- og bygningsloven. Det gir også lokale myndigheter en mulighet til å fastsette krav til konsekvensutredningene på en måte som gjør at man kan få dekt opp de interessene man ønsker belyst. Jeg vil også si at det er en rekke prosesser og tiltak som allerede er iverksatt for å sikre samiske interesser ved arealinngrep, også utover det som har vært belyst så langt i disse innleggene. I tillegg til konsultasjonsprosedyrer som er inntatt i sameloven, er det f.eks. minerallovutvalget, som etter sitt mandat skal foreslå hvordan Norges folkerettslige forpliktelser overfor samer kan inntas i mineralloven gjennom konkrete saksbehandlingsregler, eller, som nevnt, det med endringen etter meldingen om vindkraft. Det skal også komme en åpenhetslov, som skal tre i kraft 1. juli 2022, som pålegger større virksomheter som planlegger større tiltak i samiske bruksområder, å gjøre aktsomhetsvurderinger av faktiske og potensielle negative konsekvenser for grunnleggende menneskeretter, inkludert SP 27.
Bjørn Arild Gram (Senterpartiet), 2022-03-17:
Nå prøvde jeg jo å få fram at det var en rekke initiativ og tiltak som til sammen skal bidra til at dette får en god oppfølging, ikke bare det med konsekvensutredninger. Derfor viste jeg nettopp til den konsultasjonsplikten som har kommet, til arbeidet med minerallovutvalgets mandat og til åpenhetsloven, oppfølging av endring i energiloven og plan- og bygningsloven etter stortingsmeldingen. Så det er en rekke ting som til sammen skal bidra til at de samiske interessene i arealsaker skal bli godt ivaretatt. Men til konsekvensutredninger må jeg si at vurderingen av kravene til at det skal gjennomføres en konsekvensutredning, og om en slik utredning er gjort riktig, skal gjøres av myndigheten som skal treffe vedtak. Selv om en utredning gjøres av søker, blir det stilt krav til utredningen, og om utredningen er gjort på en god nok måte, blir også vurdert av den som skal treffe vedtak. Det gjennomføres høringer om hva som skal utredes, og om den etterfølgende utredningen. Der kan berørte fagmyndigheter og andre berørte gi sine innspill. Det er altså en omfattende prosedyre som ligger til grunn, også når man skal gjennomføre denne typen konsekvensutredninger. Det er ikke noe som en utbygger eller tiltakshaver bare kan gjøre for sin egen del og så ferdig med det; det er en rekke krav, og det skal vurderes av dem som fatter beslutningene. Og så skal vi se på hvordan både departementet og Miljødirektoratet ytterligere kan forbedre veiledningsmaterialet også til de prosedyrene, slik at vi sikrer at dette blir gjort på en så god måte som mulig.
Bjørn Arild Gram (Senterpartiet), 2022-03-17:
Her var det en blanding av ulike saker, lokal og nasjonal politikk, diskusjon om nordområdesaker spesielt, og mer generell politikk, som skolepolitikk. Jeg har i svaret mitt valgt å legge vekt på det som er særskilte nordområdesatsinger. Jeg synes jo representanten f.eks. hadde kunnet koste på seg å hake av som positivt at vi i dag kunne melde at etter at saken har ligget i svært mange år i skuffen i departementet under foregående regjering, har vi nå startet forhandlinger, invitert til forhandlinger, om en byvekstavtale i Tromsø. Det er noe som kommunen har ventet på i mange år, og etter noen måneder i regjeringskontorene kan vi nå kvittere ut det. Jeg synes ikke det er uten betydning at vi kan legge inn en så tung satsing som vi gjør på f.eks. Andøya, for å sikre omstillingen etter at bl.a. Høyre var med og ville avvikle der at vi istedenfor å avvikle utdanningstilbudet på Høgskolen i Nesna og Nord universitet representert på barnehagelærerutdanning og lærerutdanning, nå reetablerer og satser på det at vi allerede i første budsjett etablerer flere medisinstudieplasser i Tromsø og flere plasser for sykepleierutdanningen i Nord-Norge at vi har styrket de næringsrettede virkemidlene gjennom Innovasjon Norge rettet mot grønne arbeidsplasser i det distriktspolitiske virkemiddelområdet at vi har økt Finnmarksfradraget at vi har løftet satsingen på bredbånd at vi senker fergeprisene Listen over konkrete saker er altså lang, og vi har bare så vidt begynt. Ambisjonene for regjeringen når det gjelder nordområdepolitikken, er store og fylles med atskillig mer konkret innhold enn det vi så fra den foregående regjeringen.
Hans Gunnar Holand (Senterpartiet), 2022-03-17:
Jeg registrerer at interpellanten kritiserer regjeringen for i for liten grad å følge opp nordområdemeldingen fra den forrige regjeringen, mens man i sine oppfølgingsinnlegg kritiserer de ambisjonene Senterpartiet har, og de satsingene regjeringen har for å gå lengre enn det som den framlagte nordområdemeldingen legger opp til. Jeg vil takke ministeren for en god og helhetlig redegjørelse om regjeringens arbeid med satsingene i nord. Jeg ønsker å benytte dette innlegget – og forbeholder meg retten til å gjøre det – til å være litt mer konkret, for nordområdemeldingen handler jo om samfunnsutvikling, som handler om både arbeidsliv, arbeidskraft og bosetting i nord. Et av de tiltakene som den forrige regjeringen innførte før valget, var å legge FOT-rutene ut på anbud. Næringskomiteen har nettopp vært på en komitéreise, og flere av innspillene vi fikk da, var at flytilbudet på FOT-rutene i distriktene var en begrensning for videre utvikling og det å sikre kompetanse i sine respektive næringer. Norge er langt, og det meste er nord. Helgeland er kanskje ikke det området som oftest blir nevnt når man snakker om Nord-Norge, men det er like fullt en del av Nord-Norge. Vi ser at FOT-rutetilbudet som er der, gjør at de som bor på Helgeland, ikke er i stand til å nå sitt regionsykehus hvis man reiser samme dag. Det er ikke noe som fremmer bosetting og befolkningsutvikling. Det er heller ikke særlig betryggende for den befolkningen som bor der. Likedan: Den nye anbudspolitikken, som ble utviklet gjennom den forrige regjeringens periode, gjør at regulariteten er lav. Det flys parallelle fly langs Helgelandskysten som går enten fra Trondheim til Bodø eller motsatt, som gjør at regulariteten er svært lav. Hvis man f.eks. skal reise til Oslo, må man ofte reise via Bodø. Det er det samme som at hvis man skulle reise fra Nord-Norge til Trondheim, måtte man reise via Oslo. Det er verken miljøvennlig eller næringsvennlig. Så når man skal ha en nordområdesatsing, er det viktig å ha planverk og generell politikk, men like viktig er det at man har konkrete politiske vedtak og ambisjoner på de nivåene som betyr noe for folk og næringsliv i området. Jeg vil konkret vise til regjeringsplattformen, som viser at man skal «opprettholde et godt, desentralisert nett med kortbaneflyplasser og sørge for at disse brukes i arbeidet med elektrifisering av luftfarten, blant annet gjennom et program for teknologiutvikling.» Staten skal fortsatt ha et ansvar for FOT-rutene, og man skal «sikre lave priser og flere avganger på kortbanenettet. Målet er en halvering av prisene på FOT-rutene.» Dette er bare ett av de tiltakene som har betydning for utviklingen av Nord-Norge, men det er et særdeles viktig bidrag for at man skal kunne beholde og videreutvikle den befolkningen som interpellanten rett nok påpeker har gått ned gjennom Solberg-regjeringens periode. Jeg ønsker regjeringen lykke til, og jeg tror at ministeren – ut fra det han sa i redegjørelsen sin – har et godt utgangspunkt for det videre arbeidet.
Erna Solberg (Høyre), 2022-04-20:
Det er mange positive tegn i norsk økonomi for øyeblikket i form av høy vekst i sysselsettingen og i form av mange bedrifter som etterspør mye arbeidskraft. Men det er også en del skyer i horisonten. Vi har høyere prisstigning enn vi har hatt på lenge, og vi har høyere prisstigning i utlandet enn vi har hatt på lenge. Vi har mangel på varer, som ikke kommer inn, det er forsyningslinjer som ikke fungerer. Og både den økte inflasjonen og den økte pengebruken vi har, kan bidra til at rentene øker mer enn det som vil være naturlig. De fleste av oss vet at rentene kommer til å gå opp fordi vi har hatt en ekstraordinær lav rente gjennom en pandemi, men farten på hvor mye den går opp, kommer til å avgjøres også av innenlandske spørsmål – hvordan vi håndterer våre budsjetter og vår økonomi fremover. Å øke rentene i Norge betyr en betydelig omfordeling og en vanskeligere økonomisk situasjon for unge mennesker i etableringsfasen, personer som kanskje for første gang har kommet seg inn i boligmarkedet. Ett prosentpoengs økning på et lån på 3 mill. kr er altså 30 000 kr mer hvert år – altså en økning som er betydelig for familieøkonomien for mange. Det er fare for at vi går inn i en overoppheting av norsk økonomi, ytterligere renteøkninger kan føles som dette, og familiene kommer til å merke det. Da er det viktig at vi fører en budsjettpolitikk som holder igjen for presset i økonomien. Derfor var det forbausende at vi rett før påske fikk en bevilgningsproposisjon uten inndekning. Enda mer forbausende var det at regjeringen så ut til å ønske en dugnad, sammen med alle partier, for å by opp bevilgningene. Høyre valgte å si at nå må vi prioritere familienes renteutgifter. Vi skal si ja til å dekke utgifter, men vi må ikke øke på mer og ga derfor regjeringen et tilbud. Vi stemmer for …(presidenten banker) (presidenten banker)