Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2000-12-05:
Tusen takk, president! Kommunalkomiteen presenterer i dag et budsjett i tråd med budsjettavtalen mellom Arbeiderpartiet og sentrumspartiene. Et bredt flertall i kommunalkomiteen går inn for Regjeringens forslag til disponeringer i statsbudsjettet for neste år. Dette er gledelig. Endelig kan vi si at et flertall i kommunalkomiteen går inn for å ta i et godt tak for kommunesektoren. Budsjettet viser at det store flertallet satser på fellesskapsløsninger og slår ring om velferden i hele landet. Vi prioriterer velferden og viser at vi vil ruste opp kommunene som den viktigste tjenesteprodusenten vi har. Kommunesektoren opplever også et økende behov for tjenester – flere, bedre og mer individrettede tjenester. Det igjen utfordrer den kommunale organisering. For Arbeiderpartiet handler god velferdspolitikk om gode barnehager og gode skoler, om et godt offentlig helsetilbud og gode offentlige sykehus, om et barnevern til beste for barna og om å kunne tilby folk et økonomisk sikkerhetsnett ved sykdom og arbeidsledighet. Vi ønsker at flest mulig skal kunne nyte godt av velferdsgodene det offentlige tilbyr, og vi vil verne om velferden for å bevare og utvikle disse gode ordningene som er etablert. Vi har alle muligheter til å få verdens beste velferdssamfunn, og det er betryggende at det store flertallet i Stortinget bevilger penger til dette, istedenfor å gi betydelige skatte- og avgiftslettelser for å kunne kjøpe velferdstjenester på «børs». Jeg tror egentlig ikke at folk flest ønsker det, velferden skal være der, rett utenfor døra når en trenger det. I realiteten handler dette om folks tillit til offentlige tjenester, til offentlig styring – og dermed også tilliten til politikerne. Vi må kjempe mot urettferdighet og store forskjeller. Det gjør vi ikke gjennom for sterk sentral styring, ei heller gjennom å overlate velferden til markedet gjennom storstilt privatisering. Sentral styring er ingen garanti for likhet i tilbudet, tvert imot svekker sentral styring muligheten til deltakelse og påvirkning og løsninger tilpasset det enkelte nærmiljø og individ. Ansvar og beslutningsmyndighet må flyttes nærmere folk og ut i landet, til kommunene. At vi nå har startet avviklingen av detaljstyringen av kommunesektoren og derigjennom åpnet for mer kommunalt selvstyre, gjennom å innlemme øremerkede tilskudd tilsvarende 1,1 milliarder kr i kommunesektorens inntektssystem, er et lite skritt i riktig retning. Noen politiske krefter ønsker å pløye mer penger inn i budsjettene enn det norsk økonomi tåler. Det tror jeg ikke er lurt. Også for kommunesektoren er det viktig at det føres en ansvarlig økonomisk politikk som får renta til å bevege seg nedover igjen. Det vil også gi kommunesektoren mer handlingsrom. For vi skal ikke glemme at kommunene også betaler gjeld og renter. Det er grunn til en viss bekymring for den økonomiske situasjonen i kommunesektoren. Det tar vi ansvaret for gjennom å bevilge mer penger til sektoren. Utviklingen av kommunenes gjeld må ses nærmere på, og budsjettavtalen «har bestilt» en gjennomgang. Jeg tror ikke kommunene tjener på at en låser seg til bestemte løsninger for en eventuell gjeldssanering for kommunene. Komiteen er oppmerksom på den oppståtte ubalansen i kommunesektorens finanser, en ubalanse som må rettes opp over flere år. Det må forventes at kommunene selv også bidrar til å bedre den økonomiske situasjonen, gjennom effektivisering og fornyelse. Å overlate utviklingen av de økonomiske rammevilkårene for velferdssamfunnet til høyresiden ville vært et altfor risikabelt prosjekt. Det står et flertall sammen om. Vi har i hele høst sett en svak stigning i tallene på arbeidsledige, selv om det er små tall sammenliknet med de høye tallene vi hadde tidligere. Det som er mest bekymringsfullt ved disse tallene, er at vi vet at andelen arbeidsledige blant innvandrere er mye høyere enn snittet i befolkningen. Dette må vi gjøre noe med. Jeg tror toleransen for innvandrere ville øke dersom mange flere av dem fikk seg arbeid. For Arbeiderpartiet er god flyktning- og asylpolitikk også god sysselsettingspolitikk. Vi har en jobb å gjøre for å få flest mulig ut i arbeid. Det er ikke annerledes for disse menneskene enn for alle oss andre – det å ha en jobb, bolig og føle at en betyr noe for andre, og at samfunnet har bruk for en. Vi ser fram til at Regjeringen i sin varslede gjennomgang av flyktning- og asylpolitikken kommer nærmere inn på denne viktige problemstillingen, inkludert eventuelle tiltak for at asylsøkere og flyktninger raskt får tilbud om språkopplæring og mulighet til lønnet arbeid. Å komme tidlig i gang med arbeidslivs- og språkopplæring er viktig for en god integrering i samfunnet. Den enkelte får styrket sin kompetanse, og en unngår passivitet, isolasjon og tiltaksløshet. Den økende mangelen på arbeidskraft som vi opplever nå, viser bare at det er nok av oppgaver å løse. Men det er mangel på folk. Slik Arbeiderpartiet vurderer det, kan ikke mangel på arbeidskraft løses gjennom arbeidsinnvandring alene. Altfor mange flyktninger og asylsøkere blir sittende i mottak for lenge, også lenge etter at de har fått opphold i landet. Dette er ikke lett å forsvare. Derfor er det veldig positivt at Stortinget vil øke integreringstilskuddet til kommuner som mottar flyktninger, med over 20 pst., til 365 000 kr pr. person. Vi forventer at dette vil bidra til raskere og bedre bosetting av flyktninger. Gjennom dette kan vi si at Stortinget innfrir kommunenes krav, da en slik økning vil dekke kommunenes utgiftsnivå. Komiteen ser fram til at Regjeringen kommer nærmere tilbake med en gjennomgang av også denne problemstillingen i den varslede stortingsmeldingen om asyl- og flyktningpolitikken. Vi har fortsatt behov for en aktiv arbeidsmarkedspolitikk. Vi har fortsatt godt over 60 000 ledige. Vi er bare i starten på etter- og videreutdanningsreformen. Vi har et for stivbeint system i forhold til å kunne kombinere arbeid og trygd. Vi er veldig nær å ha flere uføretrygdede enn vi har industriarbeidere. Sykefraværet er høyt – og langtidsledigheten økende. Vi trenger en ny arbeidslivslov for å bedre forholdene i arbeidslivet. Skal vi få ned sykefraværet, må vi kunne gi mer handlingsrom for den enkelte arbeidstaker. Mindre ytelser under sykdom, slik Høyre og Fremskrittspartiet ønsker, løser ikke sykefraværet. Vi må også ha en mer aktiv seniorpolitikk for å få folk til å stå lenger i jobben sin. Vi har mangel på arbeidskraft i Norge. Vi trenger flere arbeidstakere. Og som et apropos: Hadde vi hatt samme yrkesaktivitet for kvinner mellom 55 og 60 år i Norge som i Belgia, hadde 100 000 færre kvinner vært i jobb. Vi har utfordringer for både yrkesdeltakelse og opptjening av pensjonspoeng. For Arbeiderpartiet er det en hovedoppgave å mobilisere et sterkt forsvar for offentlig sektor. Offentlig sektor skal fornyes, fornyes for å forbedres, fornyes for å legge grunnlag for økt ressursbruk, flere og bedre tjenester og mer rettferdig fordeling. Også her må vi stå sammen og bidra felles for fornyelse av offentlig sektor. Mange kommuner ligger langt fremme i utviklingen av gode og effektive løsninger, som tilfredsstiller innbyggernes behov. Disse er gode modeller for andre kommuner som ikke er kommet så godt i gang. Fornyelse av offentlig sektor, omstilling og ny bruk av arbeidskraft er viktig også i forhold til bruk av økonomiske midler overfor kommunesektoren. Fornyelse i offentlig sektor handler om å få til en mer brukerorientert forvaltning, få forenklet regelverk og rutiner som fremmer gode tjenester til brukerne. Vi må også våge å spørre om det er behov for de tjenester som ytes, og hva som i så fall bør ivaretas av det offentlige. Vi må ha mindre statlig detaljstyring og bygge opp større lokal frihet. Vi må få lagt ansvaret for oppgaveløsninger og tjenesteproduksjon til det nivå som er best i stand til å løse oppgavene. Den norske kommunehverdagen er å etterleve over 6 000 lover og bestemmelser. Dette hemmer det lokale selvstyret. Jeg tror den fremtidige debatten om oppgaveløsning ikke bare må handle om enheter, sektorer og forvaltningsnivåer. Vi må også ha med at behovet er vel så stort for samarbeid og samordning mellom nivåene. Den store oppgaven å fornye offentlig sektor får vi ikke til uten medvirkning fra ansatte – de som sitter med kunnskapen. Vi har mange utfordringer i å bevare det vi ynder å kalle Velferds-Norge. Vi må sørge for at de offentlige tilbudene er så gode at det ikke settes spørsmålstegn ved dem. Det er trygghet og frihet vi alle vil ha på samme tid. Frihet er også at det offentlige tar vare på deg når du trenger det i livets ulike faser. Det skal vi sørge for. Det har vi råd til i Norge. For øvrig vil jeg vise til innstillingen og foreta en rettelse. Jeg vil rette opp en feil på side 13, andre spalte. Dette gjelder merknaden fra Fremskrittspartiet, Høyre og Sosialistisk Venstreparti om å igangsette forsøk med frikommuner. Her skal også Kristelig Folkeparti være med, slik at det blir et flertall som står bak denne merknaden.