Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2009-06-15:
Jeg vil først sette søkelyset på noe som har avgjørende betydning for at vi skal kunne bekjempe de uverdige forholdene i arbeidslivet som fører til økende grad av sosial dumping i stadig flere bransjer, og det er at vi opplever en fri flyt av vikar- og bemanningsselskaper innenfor EØS-området som skaper stadig flere midlertidige jobber, dårligere arbeidsvilkår og sosial dumping. Vi har regler for å kontrollere bemanningsselskapene, bl.a. krav til registrering i Arbeidstilsynet, og dette fungerer, så langt jeg kjenner til, ikke etter forskriften. Det er mer enn 1 800 bemanningsselskaper i Norge i dag. Bare drøyt 600 er registrert i Arbeidstilsynet. De øvrige 1 200 driver ikke etter Arbeidstilsynets krav, og det er noe av hovedårsaken til de store utfordringene med uverdige arbeidsforhold. Det var resultatet av Blaalid-utvalgets innstilling, som i sin tid åpnet opp for fri flyt av vikar- og bemanningsselskaper. Det var et av mange tiltak for å tilpasse norsk arbeidsliv til EUs regler på grunn av EØS-avtalen. Tilhengere av EØS-avtalen støttet disse tiltakene i sin tid. Det er på tide vi tar et oppgjør med denne negative utviklingen og ser på hva vi kan gjøre for å få dette under kontroll. Det kom klare signaler fra LO-kongressen i mai til storting og regjering om å rydde opp i forholdene. Det er opp til de rød-grønne partiene å sette disse sakene på plass til beste for norsk arbeidsliv, for arbeidstakerne og dermed for å bedre produktiviteten og bevare og utvikle arbeidsplasser. Det er allmenngjøring av tariffavtaler og solidaransvar som står på dagsordenen i dag, men jeg vil gjerne høre statsråden utdype den negative utviklingen med bemanningsselskaper og sosial dumping, som utvilsomt er en utfordring for den rød-grønne alliansen når det gjelder tillit blant breie lag av fagorganiserte og arbeidstakere i vårt land. Dette er en stadig mer krevende utfordring, for mens det blir mer interessant for baltere å arbeide i Norge, blir det samtidig færre jobber å tilby. Sikring av norske lønns- og arbeidsvilkår gjennom allmenngjøring av tariffavtalene er en viktig sak. Det å effektivisere allmenngjøringsadgangen er viktig, og det er sentralt at flere bransjer kommer inn under det, når vi ser hvordan behovet presser seg på. Når det gjelder sosial dumping, er bakgrunnen lønns- og arbeidsvilkår for arbeidstakere fra utenlandske virksomheter som er midlertidig i tjenesteoppdrag i Norge. Det blir viktig nå når overgangsordningene for østeuropeiske EU-land, unntatt Romania og Bulgaria, er opphevet fra 1. mai, og det ikke lenger kan stilles krav til lønns- og arbeidsvilkår for innvilgelse av arbeidstillatelse. Jeg ønsker å konsentrere meg om solidaransvaret, altså krav hos arbeidstaker overfor arbeidsgiver i kontraktkjeden for lønn og feriepenger. Erfaringer har vist at risikoen for at utsendte arbeidstakere ikke får utbetalt allmenngjort lønn, er større enn for arbeidstakere ansatt i norsk virksomhet. Lovendringen skjer altså ut fra erfaring, og jeg vil presisere at den jobben som Oslo Bygningsarbeiderforening har gjort her, er en stor innsats for å få ryddigere forhold på arbeidsmarkedet, noe jeg tror alle i ettertid vil erkjenne. Solidaransvaret er altså særlig viktig for arbeidstakere som er utsendt fra en utenlandsk virksomhet. Solidaransvar er et nødvendig virkemiddel for å skape ryddigere forhold innenfor aktuelle bransjer, og vil virke som en sterk motivasjon for oppdragsgivere til å velge underentreprenører som driver seriøst og etterlever norsk lov. Og det vil jeg understreke: Det vil også gi mer rettferdig konkurranse for oppdragsgivere, ikke minst vil norske selskaper dra stor nytte av det. Jeg har en rekke henvendelser som peker på at dette er sentralt å realisere. Det er en interessant allianse vi ser i denne saken. Det er prisverdig at regjeringspartiene har fått støtte fra Kristelig Folkeparti, som ser behovet for en tydeliggjøring av det ansvaret som ligger i alle ledd i kjeden. Det gir ryddigere forhold, mer rettferdig konkurranse. Frist for framsetting av krav overfor solidaransvarlig og for utbetaling fra solidaransvarlig bygger på en avveining av flere hensyn. Frist for framsetting av krav er foreslått til tre måneder, og utbetaling fra solidaransvarlig er tilsvarende tre uker. Til dette vil jeg be departementet gå inn for en presisering i forskriften, slik at varsel om krav innenfor tremånedersfristen betyr at fristen holdes. Arbeidstaker gis så en frist på tre uker for å underbygge varslet med et konkret krav til dekning av manglende utbetalt lønn og feriepenger. Dermed vil arbeidstaker få nødvendig tid til å framskaffe dokumentasjon, noe som i mange tilfeller er svært krevende. Jeg er glad for at allmenngjøringsinstituttet og solidaransvar retter opp noen av problemene med stadig større omfang av vikar- og bemanningsselskaper, selskaper som ikke har tradisjon i norsk arbeidsliv. I norsk arbeidsliv har vi jamnbyrdige forhold, og de som har vært innleid, har vært innleid til selskaper som har egen aktivitet.