Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-05-21:
Innledningsvis vil jeg takke representanten for å ta opp en sentral og viktig problemstilling, nemlig hvorfor kvinner har et høyere sykefravær enn menn. Først vil jeg peke på at det gjennom årene med IA-avtale har vært en positiv utvikling når det gjelder sykefravær. Selv om sykefraværet økte noe mot slutten av 2012, er nivået likevel fortsatt det laveste vi har sett siden den første IA-avtalen ble undertegnet. Det sesongjusterte fraværet per fjerde kvartal 2012 var redusert med 7,9 pst., sammenliknet med andre kvartal i 2001. Fraværet falt markert i perioden 2003–2005, og dette hadde trolig sammenheng med endrede regler for oppfølging av sykmeldte og økt bruk at gradert sykmelding. Etter en viss oppgang, særlig i 2009, har sykefraværet igjen gått markant ned. Noe av det skyldes trolig den spesielle situasjonen vi hadde i 2009–2010, med finanskrisen, men det er sannsynlig at IA-avtalen – herunder regelverksendringene og tiltakene som vi iverksatte fra 1. juli 2011 – også kan ha medvirket til denne reduksjonen. Over til det som er spørsmålet, nemlig kvinners sykefravær: I 2001 var kvinners sykefravær om lag 50 pst. høyere enn menns. Nå har forskjellen mellom kvinner og menn økt. Den er nå på 66 pst. I IA-perioden er det sesongkorrigerte sykefraværet redusert med 13,6 pst. for menn og bare 3,7 pst. for kvinner. Kvinner har høyere sykefravær enn menn innenfor alle yrkesgrupper. Kvinnelige leger er eksempelvis 85 pst. mer sykmeldt enn sine mannlige kolleger, og kvinnelige politikere er 125 pst. mer sykmeldt enn sine mannlige kolleger. Hvorfor er det slik? Problemstillingene har vært drøftet i et eget forskermøte, og de har vært mye debattert i media. Det som er klart, er at det finnes ingen entydig forklaring på hvorfor kvinner har høyere sykefravær enn menn, og hvorfor ulikhetene har økt over tid. Svangerskapsrelaterte lidelser har betydning, men det kan bare forklare én fjerdedel av forskjellen, og det forklarer uansett ikke den økningen vi har sett de siste ti årene. Det er lett å tenke at forskjellen har sammenheng med yrkesvalg, arbeidsmiljø og helse, men forskningen gir lite støtte til de teoriene. Mye tyder på at noe av forskjellen har sammenheng med ulike kjønnsroller. Blant annet har kvinner i større grad ansvaret for omsorg og pleie innenfor familien og har slik sett en dobbel byrde. Men det forklarer uansett ikke økningen i forskjellen. Og i løpet av de ti siste årene har menn gjort mer og mer husarbeid, og de tar seg mer og mer av sine barn, men forskjellen mellom kvinners og menns sykefravær øker i samme periode. Det at kvinner er mer syke enn menn er ikke noe særnorsk fenomen. Situasjonen er den samme i våre nordiske naboland. Det er ingen trøst, men det åpner uansett for at man får internasjonal forskning og erfaring på dette området. Norske virksomheter tilrettelegger for at kvinner kan være i arbeid under graviditet. Det er bra. Noen gjør dette bra, og er flinke, andre har en lang vei å gå, og som representanten var inne på, er det forskjell mellom virksomheter. Noen er gode innenfor det private, noen er dårlige, noen er gode innenfor det offentlige, andre er ikke fullt så gode. Så her er det ulike erfaringer, og vi har en lang vei å gå før man tilrettelegger mer under svangerskap. Men utover det som handler om sykefravær under svangerskap, er det vanskelig å iverksette kjønnsspesifikke sykdomsfraværstiltak så lenge vi har begrenset kunnskap om hva som er årsaken til forskjellene. Som arbeidsminister har jeg sammen med partene i IA-avtalen et overordnet ansvar for å fremme tiltak som vi vurderer er hensiktsmessige for å bidra til at sykefraværet reduseres. Det er særlig to tiltak som jeg vil framheve: Det er økt bruk av gradert sykmelding samt tettere oppfølging av den sykmeldte. Økt bruk av gradert sykmelding er et veldig hensiktsmessig tiltak. Forskning underbygger også dette. En studie fra Frischsenteret i 2010 konkluderer med at jo mer legen graderer, jo kortere varer sykefraværet, og jo mindre blir sykefraværets samlede omfang. Videre viser studien at sannsynligheten for å være i arbeid to år senere også øker med legens bruk av gradering. Rapporten Gradert sykmelding fra Arbeids- og velferdsdirektoratet konkluderer også med at økt bruk av gradering reduserer sykefraværet, både gjennom redusert varighet og færre sykmeldte. Samtidig peker rapporten Sykefravær – gradering og tilrettelegging fra SINTEF på at gradering for noen ansatte kan gå ut over andre arbeidstakere, og at det finnes en grense for hvor mange tilretteleggingsaktiviteter den enkelte virksomhet kan gjennomføre. Selv om gradering ikke er mulig for alle, er det etter mitt syn fortsatt et potensial for å øke bruken av gradert sykmelding. For en del diagnoser er det også mye som tyder på at det er helsebringende å være delvis i arbeid framfor 100 pst. sykmeldt. Tett og tidlig oppfølging er et annet viktig tiltak for å redusere sykefraværet. En nylig publisert studie fra SINTEF Oppfølging av sykmeldte – fungerer dagens regime? konkluderer med at dagens oppfølgingsregime for sykmeldte er svært ressurskrevende for arbeidsgiverne, for Arbeids- og velferdsetaten og for legene – uten at det sannsynliggjøres at det har stor effekt på sykefraværet. Samtidig sier forskerne at tidlig oppfølging er viktig. Det må likevel vurderes om de vedtatte reglene har blitt for administrativt krevende. Dette er en av de problemstillingene som vi nå tar opp i drøftingen med partene når vi evaluerer inneværende IA-avtale i samarbeid med partene. Dette arbeidet skal være ferdig før sommerferien. Privat sektor har oppnådd større reduksjon i sykefraværet enn statlig og kommunal sektor. All ære til virksomheter i privat sektor som har bidratt til dette. Men hva gjøres i kommunal sektor? Fakta først: Sykefraværet i kommunal sektor er omtrent 40 pst. høyere enn i privat sektor, men mye av den forskjellen har sammenheng med at det er en klart høyere andel kvinner i kommunal sektor. Som tidligere nevnt, er sykefraværet blant kvinner høyere enn blant menn i de aller fleste yrkesgrupper. Samtidig er det viktig å ta sykefraværet i kommunal sektor på alvor. Kommunal- og regionaldepartementet har derfor sammen med partene i arbeidslivet etablert programmet Saman om ein betre kommune. Dette er et rammeprogram for lokale utviklingsprosjekter innenfor temaet sykefravær/nærvær og heltid/deltid. Det er nå 110 kommuner med i dette programmet. Samtidig er det viktig å være bevisst på at det ikke finnes noen ferdig oppskrift på hvordan man kan redusere sykefraværet. Det som virker i en bydel i Oslo, er ikke nødvendigvis enkelt å få til et annet sted. Arbeidet med å skape et mer inkluderende arbeidsliv og å jobbe for redusert sykefravær må være forankret på den enkelte arbeidsplass. Det er kanskje det aller viktigste. Det er på kontoret, på butikken og på verkstedet folk er ansatt, og det er her den viktigste jobben gjøres med å få syke raskere tilbake på jobb. Alle parter må stå på sammen for å bidra til at IA-avtalens målsettinger kan nås. Vi er ikke i mål, og jeg vil ta med meg mye av denne diskusjonen i det videre arbeidet med en ny IA-avtale.