trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2002-12-10:
Representanten Haga oppfatter meg som uklar i dette spørsmålet, men man er noe forsiktig med å svare på replikker og spørsmål som direkte angår andre statsråders konstitusjonelle ansvarsområde. Det tror jeg de fleste statsråder vil være, og det gjelder også meg. I dette spørsmålet er det for finansieringens del forsvarsministeren som har det konstitusjonelle ansvar, og som slik sett bør ha replikken fra representanten Haga. Når det gjelder de overordnede FN-relaterte spørsmål knyttet til dette, har utenriksministeren det konstitusjonelle ansvar. Jeg skjønner at spørsmålet stilles til meg siden jeg har et sterkt engasjement for Afrika, men rett adressat er de to andre statsrådene. Så veldig kort til spørsmålet. Det er meg bekjent ikke tatt noen prinsipiell beslutning med hensyn til at man ikke lenger skal være til stede i Afrika. Det har vært en vurdering av ressursbruk i forhold til det aktuelle budsjettet, som forsvarsministeren har foretatt. Man har både i forsvarskomiteens innstilling til budsjettet og – som jeg sa i min foregående replikk – i utenrikskomiteens budsjettinnstilling berørt dette spørsmålet, og Regjeringen er enig i de vurderingene som der er lagt fram fra våre respektive partiers side. Derfor støtter jeg også som statsråd – selv om jeg ikke har det konstitusjonelle ansvaret – det som står i innstillingen, at man «mener at norsk bidrag til fredsbevarende operasjoner i Afrika og bistand til Afrika styrker Norges troverdighet i FN, så vel som norsk anseelse og tillit i fattige land generelt.Flertallet vil videre understreke betydningen av at Norge deltar i internasjonale operasjoner med FN-mandat eller i FN-regi». Dette slutter jeg meg selvsagt til, og så får Regjeringen komme tilbake til hvordan man vil følge opp komiteinnstillingene, og det er det da de to andre statsrådene, og særlig forsvarsministeren, som har hovedansvaret for.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-10:
Jenter og utdanning har vore nemnt av mange i dagens debatt, og eg må få lov å kome med ein liten fersk rapport fra Guatemala, der bøndene seier at jordeigarane var vanskelege å ha med å gjere før i tida, men no er det endå verre, for no har sønene deira fått seg advokatutdanning. Så har ein private hærar og ein masse andre irregulære forhold. Men vi skal vere klar over at det er eit stort behov. Det eg hadde lyst til å ta fram i min replikk, er at no når vi har hatt ein budsjettprosess, har vi hatt masse høyringar og møtt ein masse folk, Natur og Ungdom, som er engasjert i Aust-Europa, Menneskerettighetshuset, Fredsrådet, som vi gjev lite pengar til – i staden gjev vi pengar til kuler og krutt-organisasjonar. Det er altså massevis av engasjerte folk, ungdom og andre, ja, til og med ein skipsreiar trefte vi i prosessen – som alle saman har ein masse politikk, ein masse initiativ, og det er få millionar det står om, som vi alle saman eigentleg er for, men vi finn ikkje pengar til det i budsjettet. Utanriksministeren har vore inne på dette, at då må Stortinget ta eit grep og få gjeve pengar til dei som driv med politisk arbeid i Noreg. Vi må ikkje kome i den situasjonen at politisk initiativ som dukkar opp, blir drepe i byråkratiet. Samfunnsforskarar, som elles skriv kronikkar i Aftenposten, seier at vi bruker svært mykje tid på å få tak i nokre småpengar for å drive eit godt arbeid. Derfor vil eg spørje statsråden om korleis ho vil leggje opp budsjettet i framtida, slik at det kan finnast midlar og openheit for at gode initiativ, same kvar dei kjem frå, kjem raskt inn på budsjettet, slik at det politiske innhaldet i bistanden blir sikra.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2002-12-10:
Me kunne sikkert godt hatt ein konkurranse om kven som har gjort verst ting i historia. Og eg innrømmer gjerne at me i Arbeidarpartiet har vore med og skapt uvisse og ustabilitet når det gjeld maritime næringar. Med bakgrunn i dei klare lovnadene ein hadde i samband med valkampen, ønskte me i Arbeidarpartiet å bidra til at ein skulle få stabilitet på dette området. Me tok desse lovnadene på alvor og sa at når det no er eit fleirtal som vil ha betre rammevilkår, vil me i Arbeidarpartiet vera med og sikra at det er ein stabilitet som skal vara utover perioden. Så er det ein klar forskjell, og det er at i det valet me har bak oss, var dette ikkje ein lovnad frå Arbeidarpartiet si side, i motsetnad til det det var frå eit fleirtal i denne salen. Derfor er det altså andre som har større grunn til bekymring på dette området enn det Arbeidarpartiet har. Så må eg innrømma at eg har svært vanskeleg for å skjøna korleis skattelette på 7 milliardar kr kan bli framstilt som skatteskjerping. Det var altså slik at i det alternative budsjettet som Arbeidarpartiet hadde, gjekk me inn for å redusera skattane med 7 milliardar kr. Det er slik at det er stor semje om at det er viktig med eit stramt budsjett, og då blir spørsmålet: Kven er det som skal betala for dette stramme budsjettet? I Arbeidarpartiet meiner me at det er dei som har den sterkaste ryggen, som skal bera den største børa, og det betyr at det er dei som er i arbeid, som må ta sin del av dette, og at ein ikkje gjer slik regjeringspartia legg opp til, tek frå dei arbeidsledige, reduserer tilskottet for einslege forsørgjarar og påfører eldre og uføre høgare utgifter. Det er greitt at me skal ha eit stramt budsjett, men frå Arbeidarpartiet si side er det alltid viktig at me skal ta i vare den sosiale fordelinga, og etter mitt syn er det opplegget Arbeidarpartiet har for næringslivet, betre enn det som blei vedteke av eit fleirtal her i salen.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2002-12-10:
Først må eg sjølvsagt seia meg samd i og glad for at det blei stopp i dei forverringane som me ville fått ut frå det Regjeringa har foreslått på dette området, og at me får behalda dei ordningane som me gjekk inn for for eit år sidan i denne salen. Det er sjølvsagt bra at det blei sett ein stoppar for Regjeringa sitt forslag på dette området, noko som sjølvsagt òg ville ha blitt resultatet dersom Arbeidarpartiet og regjeringspartia hadde blitt samde om eit forlik, fordi dette allereie òg låg inne i Arbeidarpartiet sitt opplegg. Det som har vore viktigast for Arbeidarpartiet no, er å prøva å bidra til at me får stabile rammevilkår for denne næringa. Dermed har me følt det slik at det å koma med ein masse symbolforslag når det likevel ikkje vil få fleirtal, har lite for seg. I samband med budsjettet i fjor bad ein samla komite, med unntak av SV, Regjeringa om å koma tilbake igjen med ein pakke som viste kva slags rammevilkår me har i Noreg i forhold til det som er tilfellet i våre naboland. Der kunne ein òg ha skissert ulike løysingar, slik at Stortinget hadde eit betre avgjerdsgrunnlag enn det som er tilfellet. Og så er det slik at dersom me ikkje får med regjeringspartia, får me ikkje fleirtal for betre ordningar, men me vil heller ikkje få den stabiliteten som er viktig. Derfor meiner eg at det er meir enn eit klart signal frå Arbeidarpartiet når me i vår først sa at me ønskte, saman med regjeringspartia, å koma fram til kva som skal vera rammevilkåra på dette området, og så no fremmar eit eige Dokument nr. 8-forslag som gir regjeringspartia ei ny moglegheit til å stå ved sine eigne lovnader. Og kjem det eit forslag frå Regjeringa, skal me vera konstruktive. Eg vil presisera at me i Arbeidarpartiet har aldri sagt kva som er vår bastante modell. Det er samarbeid som er vårt utgangspunkt i denne saka, og så får Regjeringa koma med forslaget.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2002-12-10:
Lat meg først seia at eg er glad for at SV er bekymra for norsk industri og norsk næringsliv sine rammevilkår. Det er kanskje eit nytt signal. Men så må eg kanskje skuffa Inge Ryan litt, for eg har faktisk aldri sagt at me einsidig bør seia opp EØS-avtalen. Det eg har sagt, er at me bør ha ein fordomsfri diskusjon om fordelane og ulempene ved denne avtalen. Det har vore vanskeleg å få til, fordi både ja-sida og nei-sida har vore bastante i haldningane sine til dette spørsmålet. Eg meiner heilt klart at EØS-avtalen har vore avgjerande viktig for Noreg i dei åra som har gått sidan me sa nei til EU. Men det er ikkje det same som at det ikkje er delar av denne avtalen som òg har negative sider ved seg. Det vanskelegaste for meg er at det som blir vedteke av EU, automatisk også blir vedteke i denne salen. Eg er nokså sikker på at ein del av dei vedtaka som er gjorde på grunn av EØS-avtalen, ikkje ville blitt gjorde utan EØS-avtalen. Det som er ønsket mitt og eit ønske frå eit klårt fleirtal i Arbeidarpartiet, er at me skal sitja rundt det bordet der vedtaka blir tekne. Anten me er medlem av EU eller ikkje, er det der dei viktigaste avgjerdene for utvikling blir tekne, ikkje berre for Europa, men òg for Noregs framtid. Då synest eg det er beklageleg at Noreg ikkje skal vera med der. Eg trur det ville ha vore ein fordel for næringslivet vårt. Hovudgrunnen til at eg er tilhengar av EU, er ikkje at EU er bra eller dårleg for Noreg. Men heile Europa samlar seg no rundt dette bordet, og då synest eg det er dumt at Noreg sin stol skal stå tom.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2002-12-10:
Det var interessant å høyra at Regjeringa sitt budsjett er blitt endå betre etter forliket med Framstegspartiet. Det er sjølvsagt hyggeleg at ein har fått hjelp frå den kanten. Det kunne vera interessant å spørja om dette vil føra til eit tettare samarbeid, slik at ein kunne fått desse gode forbetringane inn allereie frå starten. Då slepp me den uroa som har vore i haust, noko som ikkje minst har skapt usikkerheit i næringslivet. Eg er faktisk einig i mykje av innhaldet i Ivar Kristiansen si beskriving av dagens situasjon. Eg er einig i at me har behov for eit stramt budsjett, at me ikkje må bruka meir oljepengar enn det økonomien tillèt. Eg minner igjen om at Arbeidarpartiet brukte 2,2 milliardar kr mindre enn det som dei gjer i forliket. Eg er òg einig i at me må gjera noko for å få kontroll over lønsveksten i Noreg. Då kan det igjen vera på sin plass å minna om at det var denne regjeringa som me har no, som framforhandla avtalen som gav dei påplussingane på løningane i offentleg sektor som representanten Kristiansen bekymrar seg for. Det som eg derimot bekymrar meg for, er at me ikkje greier å få kontroll over desse enorme lønsvekstproblema, rett og slett fordi det krev eit samarbeid. Det må eit trepartssamarbeid til dersom ein skal få kontroll over lønsveksten vår. Då må Regjeringa bidra. Eg kan dessverre ikkje sjå at den viljen har vore vist frå Regjeringa si side enno. Eg trur ikkje at det å redusera dette med overtid, det å kjempa for auka konkurranseutsetjing og ein god del andre tiltak, som å redusera oppseiingsvernet og slike ting, vil auka samarbeidsviljen. Så må eg heilt til slutt stilla spørsmålet: Trur representanten at det vil betra sjukefråværet at ein f.eks. utvidar tilgjenget til overtid og aukar konkurranseutsetjinga?
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2002-12-10:
Eg må seia som sant er, at Framstegspartiet er eit litt vanskeleg parti å ha eit forhold til. Det er eit parti som går til val på eit partiprogram der det står at dei vil fjerna all statsstøtte til barnehagane. Tre månader etterpå foreslår dei å mangedobla den same støtta. Dei går til val på å selja ut statlege bedrifter og ha ei utstrakt privatisering av desse. Eit halvt år etterpå går dei imot alle forslag frå Regjeringa om å gjera akkurat det. Slik kunne ein ha teke område etter område. Når ein les merknadene frå Framstegspartiet, ser ein på den eine sida at dei vil føra ein marknadsliberalistisk politikk. Ein vil ha fri konkurranse, ein vil ha deregulering, og ein vil ha reduserte næringspolitiske verkemiddel. På den andre sida skal ein sprøyta inn masse statlege pengar i såkalla såkornfond, i strukturfond og på annan måte bruka masse statlege pengar i næringslivet. Sjølv har eg litt vanskeleg for å sjå samanhengen i dette. Uansett, det største problemet norsk næringsliv slit med i dag, er den høge renta og den høge kronekursen. Dette skuldast presset i økonomien. Dette presset skuldast igjen at me har hatt ein sterk vekst i offentleg tenesteyting i løpet av dei siste ti åra, samtidig som me har hatt ein svært sterk vekst i den private økonomien og auka kjøpekraft. Ved å tilføra stadig meir pengar til offentlege budsjett vil ein stimulera til endå større offentleg etterspørsel. Det er det Framstegspartiet gjer i sitt forslag, samtidig som dei foreslår ein skattelette som vil føra til auka privat etterspørsel. Men andre ord vil ein allereie høgt pressa arbeidsmarknad bli endå meir pressa. Alle trendane som slår negativt ut for norsk næringsliv i dag, vil bli forsterka med Framstegspartiet sitt opplegg. Det er vel derfor det ikkje finst ein einaste økonom i Noreg som trur at dette kan bidra. Eg må berre stilla spørsmålet om det kan vera slik at det finst nokon som er einig med Framstegspartiet i at dette faktisk vil bidra positivt til næringslivet sine kår.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2002-12-10:
Statsråden bekrefta det som fleire representantar frå regjeringspartia tidlegare har gjort, ved å seia at budsjettet blei betre med ein avtale med Framstegspartiet. Då må ein ha lov til å undra seg over kvifor i all verda det skulle ta så lang tid. Det må vera fordi regjeringspartia ikkje ville ha denne forbetringa. Det har i denne debatten vore ein god del fokusering på sjøfolk og deira vilkår. Det føler eg er nokså rimeleg, ut frå den situasjonen som har oppstått i løpet av det siste året. Det er altså slik at det er ein vesentleg forskjell mellom Arbeidarpartiet og regjeringspartia på dette området, og den vesentlege forskjellen er at Arbeidarpartiet faktisk ikkje gjekk til val på å forbetra desse ordningane, i motsetnad til regjeringspartia, som hadde heilt klare, konkrete lovnader, og som bekrefta det i brev til næringsorganisasjonar innanfor denne næringa. Så er det slik at i den perioden som har gått sidan Arbeidarpartiet foreslo å gjera endringar på dette i negativ retning, har naboane våre gjort forbetringar, og EU har gjort vedtak. Derfor er faktisk situasjonen annleis i dag enn han var for berre to år sidan på dette området. Og det er ikkje slik at Arbeidarpartiet har låst seg til ein konkret eller spesifikk modell. Det einaste me har sagt, er at me vil vera til disposisjon, slik at Høgre og dei andre regjeringspartia kan få moglegheit til å gjennomføra sine lovnader, og at eit slikt vedtak skal føra stabilitet med seg, slik at ein kan sleppa å vera redd for eventuelle regjeringsskifte og den typen ting. Så er det òg slik at eg synest at dette med å kunna gå frå slike lovnader bør ha ein viss konsekvens. Arbeidsministeren har vore ute og sagt at ein ikkje bør gjera noko særleg for å redda industriarbeidsplassane i Noreg – dei tilhøyrer, så vidt eg skjønar, historia. Eg meiner dette er altfor passivt. Me har den beste og den reinaste prosessindustrien i verda, og å flytta han til Kina har ingenting for seg. Men eg kunne tenkja meg å be næringsministeren bekrefta om han er einig med arbeidsministeren eller ikkje på dette området.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2002-12-10:
Skal me greia å sikra landbruket, er det viktig at me tek vare på marknaden for norske landbruksvarer. Så er det dessverre slik at Noreg er eit høgkostland, og det betyr vel kanskje at det kan vera vanskeleg å få til noko særleg eksport av norske landbruksvarer, sjølv om det sjølvsagt òg må vera ei målsetjing i alle fall for spesialprodukt. Men det betyr at me i alle fall må ta vare på den norske marknaden. No er det slik at landbruksministeren har markert seg før med å seia at svenskehandelen ikkje er så særleg farleg. Eg trur faktisk slike haldningar er nokså negative for landbruket. Han har òg hatt mykje mindre fokus på pris enn sin forgjengar, noko som eg trur på sikt vil vera særdeles uheldig, for det vil redusera den norske marknaden, og dermed bøndenes moglegheit til å selja produkta sine. Eg trur ei slik haldning på sikt vil bli svært dyr for norsk landbruk. Heldigvis har me i Noreg vore kjende for å ha trygg og god mat. Eg håpar at me framleis skal greia å ta vare på det stempelet, sjølv om me i den seinare tida har hatt nokre negative oppslag om matvarer som ikkje burde ha vore i butikk. På bakgrunn av det var det to karar som ville reisa til Sverige. For min del må dei berre reisa. Om dei ikkje kjem attende, er vel heller ikkje det noko stort problem for kongeriket. Men det eg reagerte mest på, var landbruksministerens forslag om at forbrukarane sjølve måtte forsikra seg om at dei produkta dei kjøpte, var trygge og gode. Då kan eg tenkja meg å spørja om det er slik at landbruksministeren meiner at det er forbrukarane som er ansvarlege for at varene i ein butikk er av ein slik kvalitet at ein kan ta dei med seg heim og eta dei med godt samvett, eller om det er slik at det er offentlege instansar som har dette ansvaret.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2002-12-10:
Det er fremma eit alternativt forslag, og når det er forkasta, ser eg ingen grunn til å stemma mot det forslaget som ligg til votering no.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2002-12-10:
Det høres nesten ut som Arbeiderpartiets næringspolitiske talsmann er skuffet over at rammevilkårene for sjøfolk er kommet på plass gjennom budsjettforliket med Fremskrittspartiet. Jeg kan ikke tolke det på annen måte når han velger å bruke mesteparten av sin tid i sitt hovedinnlegg på dette temaet. Jeg tror at både Høyre og Kristelig Folkeparti vil ha mange, mange runder å gå for å kunne være i nærheten av den serie med løftebrudd som Arbeiderpartiet har begått siden disse ordningene ble innført i 1996, og frem til i dag. Det har vært totalt sett 16 forsøk på å forverre refusjonsordningen og nettolønnsordningen for sjøfolk. Og de fleste forsøk på å forverre ordningene står Arbeiderpartiet bak. Så til situasjonen for norsk konkurranseutsatt industri. Jeg vet ikke om representanten Akselsen mener alvor, men kan det være slik at forsøk på å gjeninnføre dobbeltbeskatning på aksjeutbytte, innstramming i delingsmodellen, som Arbeiderpartiet foreslår, økt formuesskatt, som Arbeiderpartiet foreslår, lavere innslagspunkt for toppskatt, som Arbeiderpartiet foreslår, og skjerpet opsjonsbeskatning er et bidrag til å få fart i norsk næringsliv? Mener representanten Akselsen at skatteøkninger, i en tid da forskjellen i rammevilkår og konkurransevilkår mellom oss og våre handelspartnere mer og mer øker i vår disfavør, er veien å gå, i en tid da samtlige representanter fra norsk næringsliv gir uttrykk for tilfredshet med det inngåtte budsjettforlik som er kommet på plass? Har representanten Akselsen møtt en eneste representant fra norsk næringsliv som i dagens situasjon er villig til å bytte ut budsjettforliket med SVs, Arbeiderpartiets eller Senterpartiets forslag?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2002-12-10:
Jeg takker for representanten Akselsens kommentar til mitt hovedinnlegg hvor han gir uttrykk for at han har sluttet seg til svært mye av det som er sagt. Det kan borge for en kanskje bredere enighet her i salen overfor de kolossale utfordringene vi står foran i behovet for å omstille nasjonen, behovet for å skape bedre rammevilkår for konkurranseutsatt næringsliv, og hvor vi, tror jeg, på område etter område må ta et felles løft for å søke å gjøre norsk næringsliv bedre rustet til å møte en konkurransesituasjon i en verden, i et marked, som preges av lavkonjunktur, med lavere vekst enn det vi har på hjemmebane, og som har et utgangspunkt hvor de har en rentefot som nesten er halvparten av det nivået som vi møter her hjemme, og som ligger langt utenfor vårt viktigste marked. Det er ingen grunn til å legge skjul på at det forliket med Fremskrittspartiet som vi endte opp med, ble bra for norsk næringsliv. Det har vært en unison tilbakemelding fra ansvarlig hold, fra representanter fra norsk næringsliv. Jeg har ingen problemer med å ta innover meg forhold som berører sjøfolk, forhold som berører endring av permitteringsregler, at vi får tilbake avskrivningssatser som er på samme nivå som de var forut for det berømmelige Plaza-forliket for en tid siden. Når det gjelder sykefravær, lønn og overtid, vil jeg bare minne Akselsen om at reglene for arbeidstidsbruk ikke er endret. Nå er det opp til hver enkelt arbeidstaker å ta beslutning der det i dag er tillitsmann. Og med den invitten Akselsen kom med i dag, tror jeg at vi sannsynligvis raskt kan bli enige om at vi kan grave frem igjen Sandman-utvalgets innstilling som en start på et forsøk på å få ned det særnorske sykefraværet.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2002-12-10:
I politikk er makten slik fordelt at en ofte har makt i forhold til den oppslutning en får ved valg. Det betyr at Høyre er svært godt fornøyd med det man har oppnådd når man nå er inne i sitt andre år i regjeringsposisjon. Og det betyr at vi på politikkområde etter politikkområde er i stand til å navigere etter vår kurs, med små skritt – noen vil si for små, andre vil si for lange – men vi er på rett kurs. Jeg føler også at vi sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre går i en retning som totalt sett er det beste veivalg for hele nasjonen, et veivalg som de respektive partier er fornøyd med. Når vi også tar for oss landbrukspolitikken, hvor antall bønder i Norge siden 1980 er halvert, fra 130 000 til under 70 000 i dag, og hvor vi kan komme til å få en ny halvering i løpet av 10–15 år, tror jeg vi vil se at utfordringene også på det området i betydelig grad står foran oss. I Landbruksdepartementet ser vi klare tendenser til at man tar fatt på å oppløse de sterke og ensidige monopolene vi har innenfor norsk landbruk. Vi tar fatt på dereguleringsrollen. Vi ser at vi nå har en tilskuddsordning som i større grad enn tidligere går i retning av produksjonsnøytralitet, og vi ser at de steg vi tar i retning av å endre konsesjonsloven, også er steg som jeg tror alle i denne salen – kanskje med et par unntak, kan slå fast går i riktig retning, og som også vil være et håndslag til Bygde-Norge, som et bidrag til å øke stabilitet, satsing og utvikling i Bygde-Norge.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2002-12-10:
Nå er det ofte slik at Senterpartiet og SV opererer med en litt annen lommebok enn de fleste andre i denne salen har anledning til. Men utover det vil jeg påstå at det som denne regjeringen legger opp til på forsknings- og utviklingsområdet, på mange måter savner sidestykke når det gjelder satsing gjennom de siste ti år. Det er en massiv satsing på å legge forholdene til rette for økt forskning og utvikling. FoU-fradraget utvides nå til å gjelde alle bedrifter. Vi får 15 pst. økning i næringsrettet forskning gjennom Forskningsrådet. Forskningsrådet har en marsjordre om å prioritere marin sektor som et av sine satsingsområder. Samtidig påfylles Forskningsfondet med 3 milliarder kr. Jeg tror også at den massive satsing som det legges opp til gjennom EUs rammeprogram for forskning, vil kunne være et bidrag til økt satsing på marin sektor. Men marin sektor har også mange andre utfordringer som går på bl.a. ressurssituasjonen, og som ikke minst også går på markedssituasjonen. Og markedssituasjonen er sannsynligvis den aller største utfordring vi står overfor, ikke minst når det gjelder vårt viktigste marked, EU, som nå står foran en utvidelse til Sentral- og Øst-Europa, hvor norsk fiskerinæring får nye anslag. Det kunne være fristende å stille et spørsmål i retur: Hva slags løsning foreslår SV på dette området? Men det får vi sikkert anledning til å komme tilbake til. Hvis Norges Fiskarlag ønsker å prioritere Finko, har vi gitt en åpning for det ved å be Regjeringen søke, innenfor fiskeriavtalens rammer, å finne en løsning. Men det er opp til partene å finne frem til disse beløpene.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-12-10:
Det er viktig at komiteens leder, Olav Akselsen, griper fatt i situasjonen for våre sjøfolk etter det vi har opplevd ved dette budsjettet. Vi har ca. 70 000–80 000 arbeidsplasser i Fastlands-Norge som er direkte eller indirekte avhengig av skipsfarten, og han kritiserte regjeringspartiene, spesifikt Høyre, for løftebrudd. Men han sa også i en bisetning at Arbeiderpartiet har hoppet frem og tilbake her, og det er riktig. Både under en Jagland-regjering og en Stoltenberg-regjering ble det foreslått å nulle ut refusjonsordningen for vår sjøfolk. Men det er riktig at Arbeiderpartiet nå den siste tiden har bidratt mer positivt. Det var bl.a. tidligere næringsminister Grete Knudsen som tok til orde for å innføre nettolønnsordning for ferjerederiene. Likevel vil jeg påstå at Fremskrittspartiet subsidiært fikk til den nest beste løsningen som det var mulig å få til i det norske storting. Foruten å løfte inn dagens ordninger i 2002 fikk vi også til en skattelettelse for rederiene på ca. 30 pst. når det gjelder tonnasjeavgiften. Men jeg forstår ikke helt Arbeiderpartiet. I to år har Fremskrittspartiet fremmet forslag om en nettolønnsordning for sjøfolkene etter svensk modell. Alle vet gjennom det som er foretatt av utredninger, hva det er behov for. I sitt alternative budsjett fremmer Arbeiderpartiet ingen forslag om å innføre nettolønnsordninger. Det Dokument nr. 8-forslaget som representanten Akselsen viser til, har heller ingen konkrete forslag, selv om det lenge har vært kjent hva det er behov for. Og nå begynner rederinæringen å flytte ut en masse. Det kommer meldinger fra hele Kyst-Norge om dette. Jeg vil ha et konkret svar fra Akselsen: Hvorfor fremmer man ikke konkrete forslag slik at det blir et signal fra landets største parti her i denne salen til næringen?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-12-10:
Jeg må istemme den konklusjonen som Ivar Kristiansen hadde angående budsjettavtalen og næringslivet. Det er unisone tilbakemeldinger på det området. Vi hadde få milliarder å spille med, men en stor prosentuell andel av disse milliardene kom næringslivet til gode. Jeg vil også presisere at det stramme budsjettet som regjeringspartiene var opptatt av, ble beholdt, og Fremskrittspartiet ønsket heller ikke at det skulle brukes harrypenger. Men det er ett område som jeg ikke forstår at Høyre, som det dominerende partiet i Regjeringen, ønsket å videreføre, og det er de skyhøye overføringene til landbruket når man samtidig skulle ha et stramt budsjett. Vi vet at norsk landbruk her står overfor store utfordringer, og det er et sterkt behov for strukturendringer, som vi ser i alle våre naboland. I dag kom det en ny rapport fra NILF og ECON, som ble presentert i NRK, der man gikk gjennom alle ledd i verdikjeden for matvarer i de nordiske land. Det er faktisk første gang en slik undersøkelse er utført. To tredjedeler av prisforskjellene mellom Norge og de andre landene skyldes primærprodusentene, altså bonden. Det betyr at det er et stort behov for å gjøre noe med alle reguleringene. Vi trenger en deregulering og en liberalisering. Hvis f.eks. antallet kuer pr. bonde økte fra 14 til 25, ville vi spare 3,7 milliarder kr. Eller hvis det dyrkede kornarealet ble doblet, kunne vi spare nesten 1 milliard kr til, og så ville vi fått utviklet et mer robust landbruk. Jeg ser i dagens VG at man er opptatt av dette. Her står det om en norsk bonde som går inn i EU. Han flytter til Litauen, for han sier at her i Norge ble han bastet og bundet på hender og føtter med reguleringsordninger og begrensninger(presidenten klubber)(presidenten klubber)(presidenten klubber igjen) i landbrukssektoren i det videre arbeid i Regjeringen? (presidenten klubber) (presidenten klubber) (presidenten klubber igjen)
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-12-10:
Representanten Akselsen kommer nå inn på generell økonomisk politikk. Det er vanskelig å kunne gi et strukturert svar i løpet av to minutter. I vårt alternative budsjettforslag har vi altså skatte- og avgiftslettelser på 28,5 milliarder kr. 15 milliarder kr av disse 28,5 milliardene tar vi inn ved økt bruk av oljemidler. Vi ønsker altså ikke det stramme budsjettet som de andre partiene ønsker å stille seg bak. Vi ønsker å bruke litt mer av oljeoverskuddet. La meg ta en tenkt situasjon: Som Akselsen selv har sagt, nærmer vi oss 100 000 arbeidsledige i Norge. De skal selvfølgelig ha arbeidsledighetstrygd og andre støtteordninger som er lovregulerte, det er greit, men man skal beholde det stramme budsjettet. Det betyr samtidig at hvis man beholder stramheten, kan man bruke mindre penger til en del andre ting, enten det gjelder de skatte- og avgiftslettelsene som Akselsen sier han går inn for, og som Regjeringen sier man går inn for, eller det gjelder sosiale ordninger. Så øker arbeidsledigheten, og så strammer man ytterligere inn. Man kommer inn i en ond sirkel. Fremskrittspartiet ønsker å stimulere tilbudssiden for at man ikke skal utvikle en slik ond sirkel. Det er forskjell på å bruke noe av oljepengene og på forbruk. I vår, i samband med lønnsoppgjøret, foreslo Fremskrittspartiet at man skulle ta ut en del av lønnsøkningene i form av skattelettelser istedenfor bruttolønnsøkninger. Rammen var, så vidt jeg husker, 5,5 pst. Hadde vi tatt 3 pst. av de 5,5 pst. som skattelettelser, ville våre bedrifter kommet mye bedre ut. Vi ville ikke hatt det presset mot kronen og den høye renten som vi i dag har. Gammel og god fremskrittspartipolitikk! Men da hørte vi ingenting verken fra Stoltenberg eller fra regjeringspartienes ledere.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-12-10:
Fremskrittspartiet har stått for en tøff landbrukspolitikk i alle år. Men det har også vært slik på en del andre områder der vi har vært først ute, og etter hvert har vi fått gjennomslag i denne salen, og slik vil det også bli i landbrukspolitikken. Spørsmålet er hvor mange år det skal gå før de andre partiene forstår at vi skal ha en landbrukspolitikk. Det vil bli betydelig færre bønder, men de vil bli robuste og konkurransedyktige og kan være med i dette systemet. La meg ta et eksempel: Fra 1976 til 1977 brukte vi 500 milliarder kr, inkludert skjermingsstøtten, i 1997-kroner til denne sektoren, til friske, arbeidsføre mennesker. I den samme perioden fikk vi over en halvering av antallet bønder i Norge og den største folkeforflytning i historien fra distriktene og til sentrale strøk, altså en politikk som beviselig ikke fungerer. Skal vi da videreføre en politikk som ikke fungerer, når vi kan innføre en politikk som fungerer? Vi legger selvfølgelig inn overgangsordninger i dette systemet, og som jeg viste til tidligere, fra VG i dag, finnes det driftige bønder. Det står nå ikke helt stille, for statsråd Sponheim har jo tenkt å gjøre noe med konsesjonsgrensene i lov om ervervsmessig husdyrhold. Driftige bønder i dag som har hatt en gris for mye, en høne for mye, eller produsert én liter melk utenfor kvoten, har jo blitt kriminalisert. Og Konkurransetilsynet sier ganske klart at markedsreguleringsordningene i dette systemet gjør at norske landbruksprodukter blir langt dyrere enn de hadde behøvd å bli under våre klimatiske forhold. Når vi snakker om disse tingene rundt om på store møter, går det ofte et brus gjennom forsamlingen: Dette var nytt, dette var annerledes. Men noen må gå opp løypa og fjerne en del gammel vanetenkning, og det er vi villige til å gjøre.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-12-10:
Jeg føler at det er Fremskrittspartiet som står for en realistisk landbrukspolitikk, som man har gjennomført i alle de andre nordiske land for lenge siden, nå sist i Finland. Det var en del brumming i Finland da man omstrukturerte og gjorde det som var nødvendig for å utvikle et mer robust landbruk, som EU-medlem. Men finnene sa det rett ut: Vi har ingen oljeinntekter, så vi er nødt til å ta disse omstillingene nå i oppgangstider, for vi har ikke råd til å betale ut alle disse milliardene når nedgangstidene kommer. Og det går framover. Jeg skal ta et eksempel: Melkesektoren er den dyreste i Norge, og, så vidt jeg husker – her får statsråden arrestere meg – har hver melkebonde subsidier på 350 000 kr i året. Vi har 14 melkekyr pr. bonde i Norge. I Sverige hadde man for fem år siden det dobbelte, 30, danskene har 60, og i Finland er man på full fart framover. Men her står det altså stille. Og dette med å reise til Sverige – hvorfor tok jeg det utspillet? Jo, for i alle år har Fremskrittspartiet forsøkt å få ned avgiftene på lekkasjefølsomme varer, altså tobakk, alkohol, sukker – også biler, for nå får jo norske bilimportører problemer. Vi har forsøkt å endre landbrukspolitikken, men ingenting skjer. Men i grensebeltet legges butikkene innenfor handels- og servicenæringen ned. Vi mister 1 000 melkebønder i året – til tross for 350 000 kr i subsidier. Vi mister totalt 3 000 bønder, uten at det politiske flertallet er villig til å gjøre de strukturendringene som er nødvendig. Så jeg tror at den eneste måten å få det politiske flertall i denne salen til å innse realitetene på, er at vi tar påske- og julehandelen i Sverige hele året og får halvtomme matvarebutikker og vinmonopol her i landet.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-12-10:
Jeg vil følge opp noe av det samme temaet som Grethe Fossli tok opp i sin replikk til representanten Gjedrem. Det gjelder reiselivsnæringen. Jeg vil også sette dette i litt større perspektiv i forhold til hans hovedinnlegg om landbruk og omstillinger. Hvis vi ser på landbruket på den ene siden, har vi ca. 65 000 bønder. Når det gjelder reiselivsnæringen, har vi ca. 134 000 mennesker, hvorav det er veldig mange kvinner og mange i distriktene. Landbruket får ca. 12–13 milliarder kr i støtte pr. år. Tar man med skjermingsstøtten, er det 19,6 milliarder kr ifølge OECD-tall. Mens reiselivsnæringen, som har dobbelt så mange mennesker involvert, og som er en framtidsnæring som kan ha betydelig ringvirkning og innebære verdiskaping i Norge, avspises med 100 mill. kr. Dessuten vil jeg si, når vi snakker om stramme budsjetter, at hvis man bruker dette i markedsføring utenfor Norges grenser og med utenlandske medarbeidere, har det ingen inflasjonsdrivende effekt. Etter Stortingets opptrappingsvedtak når det gjelder markedsføringsprogrammer av Norge som turistmål, med de mulighetene som ligger her, og når man ser den aggressive markedsføringen som gjennomføres f.eks. i Danmark og Sverige, der man vinner markedsandeler fra Norge til tross for at vi har mer å tilby – hva er grunnen til at Regjeringen nedprioriterer dette området? Men jeg vil understreke at vi fikk til en omfordeling innenfor rammen, så det kom 4 mill. kr til til markedsføring av Norge som turistmål. Det er jeg selvfølgelig veldig glad for.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-12-10:
Det forholder seg slik at en del statsbedrifter ligger under næringskomiteens ansvarsområde i budsjettsammenheng. Det er tidligere gitt fullmakt fra Stortinget til Regjeringen om fullt utsalg eller nedsalg i fire virksomheter. Det er Arcus, Olivin, Moxi Trucks og SND Invest. I mediene om dagen er det store oppslag nettopp på dette med nedsalg eller utsalg av de ca. 130 ikke børsnoterte selskapene i SND Invest at det er vanskelig å realisere de reelle verdiene i disse selskapene, og at man kan tape betydelige midler. Jeg kjenner jo vår næringsminister fra han satt i næringskomiteen, han var veldig opptatt av å ivareta samfunnets verdier, eller skattebetalernes penger, som han ofte sa. Jeg tar jo ikke for god fisk alt en leser i mediene, for jeg har lært meg at det ofte er tendensiøst og vridd. Derfor kunne det være greit for oss i komiteen å vite hvilket opplegg Næringsdepartementet har her. Vil man bruke tid på å realisere disse verdiene, slik at samfunnet kan få tilbake en god del av det som er de reelle verdiene, til å bruke på en fornuftig måte?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-12-10:
Jeg husker da vår landbruksminister var næringsminister i Bondevik I-regjeringen. Da var han veldig opptatt av å gjøre noe med rammebetingelsene, særlig for små og mellomstore bedrifter, og man etablerte et program for et enklere Norge. Jeg lyttet også med interesse til hans innlegg for vel en uke siden i finansdebatten, der han var inne på noe av det samme, nemlig modernisering av offentlig sektor, og, som han også nevnte i dag, regelverksendringer og forenklinger. Offentlig sektor i Norge ansetter snart hvert tredje menneske. Mange av dem gjør en veldig god jobb, men det er i antall over det dobbelte av det man har i offentlig sektor ut fra et gjennomsnitt i EU. Regjeringen har den oppfatning at vi mangler arbeidskraft i Norge på en del områder. Det burde da være fint om man i denne moderniseringsprosessen kunne kanalisere en del til de områdene innenfor privat sektor der man mangler arbeidskraft. Når vi ser på landbruksområdet, har vi et gjennomregulert system med mange lover fra mellomkrigstiden, i hvert fall 50, 60 og 70 år gamle, tilpasset en helt annen tid. Vi har et landbruksoppgjør som omfatter over 100 forskjellige ordninger og ca. 4 000 mennesker, hvis vi tar med dem innenfor landbrukskontorene som forvalter disse støtteordningene. Dette måtte være midt i blinken for den reformen som Regjeringen nå jobber med. Hva gjør man for å forenkle dette? Dette blir en ekstra utgift som bøndene må bære på ryggen. Har man noen tempoplan for å kunne få til effektivisering, rasjonalisering og et mindre byråkrati innenfor denne delen av landbrukssektoren?
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-10:
Jeg syns representanten Akselsen holdt et interessant innlegg. Vi i SV deler hans bekymring for det som skjer i norsk industri. Jeg fikk nettopp en oversikt fra SND over et betydelig antall konkurser, der bedrifter legges ned en masse. Samtidig har jeg hatt gleden av å lese i avisa at representanten Akselsen vil si opp EØS-avtalen. Det er en meget interessant uttalelse, som jeg gjerne kunne ha debattert mange sider ved. Spørsmålene til representanten er: Når norsk næringsliv mener de er avhengig av EØS-avtalen, hva slags alternativ har så Arbeiderpartiet til EØS-avtalen? Har man noen nye strategier på gang for hvorledes man skal forholde seg til markedet i Europa, eller er det andre ting som ligger bak uttalelsen fra lederen i næringskomiteen, Arbeiderpartiets næringspolitiske talsmann, om at vi skal si opp EØS-avtalen?
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-10:
Representanten Hedstrøm snakket en del om landbrukspolitikk. Vi vet jo at Fremskrittspartiet vil redusere landbruksoverføringene med 6 milliarder kr. Mitt spørsmål til Hedstrøm er følgende: Hvilke konsekvenser vil det få for Nord-Norge og landbruket der dersom man reduserer overføringene med 6 milliarder kr? Har Fremskrittspartiet tenkt gjennom det, før de kommer med et sånt forslag, eller tar man det som det kommer?
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-10:
Representanten Ryan har ikke oversikt over hvor mange i Color Line som holder til på de norske øyene, eller hvor de forskjellige som blir subsidiert av den norske stat, holder til. Men det jeg kan si til representanten Solholm, er at vi – i likhet med resten av Stortinget – er bekymret for det som skjer innenfor den næringen som ble omtalt her. Men vi kan ikke være med på å gi en liten yrkesgruppe spesielle skattefordeler som man ikke har ellers i samfunnet. Det er ikke rett at enkelte næringer på en måte skal slippe unna uten å bidra til det fellesskapet som vi alle sammen mener vi skal bidra til. Men vi vil internasjonalt jobbe for å få harmonisert en del lover og regler, slik at man klarer å unngå uheldig konkurranse, som faktisk oppstår fra tid til annen. Vi ser at det er et problem, men vi er ikke villig til å gi etter for det presset, sjøl om man akkurat nå sliter på det området. Når det gjelder hvem det er som er bosatt på norske øyer, osv., tror jeg nok det er noe mer sammensatt enn det representanten Solholm peker på. At det fins en og annen sjømann – det gjør det helt sikkert. Det fins en god del fiskere. Det fins folk som jobber i skoleverket og annen offentlig sektor. Det er nok langt mer sammensatt enn det som representanten Solholm sier. Og der er SVs totale politikk meget bra. Vi har en distriktspolitikk. Vi har laget en distriktspolitisk handlingsplan. Hvis vi hadde fått lov til å sette den ut i livet, tror jeg det hadde vært glede og mye flagging rundt omkring i norske distrikt. Jeg forventer ikke at representanten Solholm har lest de planene vi har, men den dagen vi kommer i regjering, vil Solholm få merke det!
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-10:
Vi er enig med representanten Momyr i at det var viktig å få et stramt budsjett. I sitt alternative budsjett hadde SV akkurat det samme stramme opplegget som Regjeringen. Vi brukte på krona det samme beløpet. Men vi har en annen innretning, og det er at vi faktisk ønsker at vi skal ha mer penger til fellesskapet og mindre til privat forbruk. Jeg vil understreke her i salen at SV har nøyaktig det samme stramme budsjettet totalt som det Regjeringen la opp til. Så spør Momyr om ikke SV er bekymret for det som skjer i næringslivet rundt omkring. Jo, vi er bekymret, og vi er faktisk også på leiting etter de gode svarene. I snart et og et halvt år har jeg sittet i næringskomiteen og fått reise rundt og møte næringslivet – og hva er det næringslivet, om de ikke akkurat roper, faktisk snakker høyt om? Jo, at de trenger et sterkt og oppegående SND, der det er muligheter både for å få faglig hjelp, og ikke minst lån og tilskudd. Så vil de ha mer penger til forskning og utvikling. Det er det næringslivet jeg møter i all hovedsak. Vi vil ha et sterkt virkemiddelapparat. Vi vil ha penger slik at det offentlige kan gå aktivt inn i forsknings- og utviklingsarbeid. Det spør de etter. Og skal man få til det, må vi ha noen penger inn til felleskassen, slik at vi kan bruke penger på forskning og bruke penger på ulike virkemidler som næringslivet rundt omkring i Norge spør etter.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-10:
Senterpartiet har tradisjonelt mange matprodusenter som sine velgere. Jeg har hatt gleden av i flere sammenhenger å møte en del av disse matprodusentene, og det er mye positivt i det. Men jeg opplever også en del betydelig konservatisme, skepsis, i forhold til en del nye ting som SV ønsker å få gjennomført i landbruksnæringa. Jeg tenker da spesielt på omlegging til mer økologisk drift. Jeg opplever at enkelte bønder ikke har noe særlig tro på det, og at man faktisk ikke ser verdien av å gå videre med å få så trygg mat som overhodet mulig. Vi oppfatter også at en del av forslagene i forhold til nye dyrevelferdstiltak av og til blir latterliggjort. Slik som han far og han bestefar gjorde det i fjøset, det var greit, og slik har vi tenkt å fortsette med det. Det var greit før, og derfor er det greit framover. Jeg vil derfor spørre representanten Arnstad om hun, når vi nå snart skal behandle en dyrevelferdsmelding, også er litt skeptisk til å gjøre en del betydelige forbedringer i forhold til dyrevelferden når det gjelder husdyrproduksjon. Jeg vil gjerne også utfordre henne på hva hun mener om økologisk matproduksjon. Er det noe som bør intensiveres, eller er det noe som vi kan ha bare som et lite biprodukt i norsk landbruksproduksjon?
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-10:
Jeg beklager at presidenten har problemer med navnet, men vi må vel venne oss til det etter hvert! Jeg har tre spørsmål til statsråden. Spørsmål 1 er i forhold til Sør-Varanger. Vi ser at Sør-Varanger er en av de omstillingskommunene som faktisk ser ganske lovende ut. Det har skjedd mye positivt i Sør-Varanger de siste årene i forhold til å etablere nye arbeidsplasser og hindre en betydelig fraflytting. Men samtidig vet vi at de har et stykke igjen, og de har da basert sin virksomhet på at de skal få en del inntekter fra staten i denne omstillingsprosessen. Er den kraftige reduksjonen til Sør-Varanger i forståelse med Sør-Varanger-samfunnet, eller er det noe man har gjort kun for å saldere budsjettet? Spørsmål 2: Er statsråden fornøyd med at vi nå har fått et distriktsfond for næringssvake områder, fornøyd i den forstand at Regjeringa ser det som en viktig oppgave at man også skal gjøre et krafttak i næringssvake områder, slik at de har muligheter til å komme seg opp av en bølgedal som kan føre til at disse samfunnene blir avfolket i løpet av relativt kort tid? Spørsmål 3 er følgende: Representanten Kristiansen sa at det var et meget godt budsjett Regjeringa hadde lagt fram for næringslivet, men da Fremskrittspartiet kom inn, ble det betydelig bedre. Betyr det at Regjeringa ved neste budsjettbehandling vil ha en enda større dose av Fremskrittspartiets medisin inn i budsjettet, slik at budsjettet blir enda bedre?
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-10:
Som stortingsrepresentanter har vi fått en rekke henvendelser fra skognæringa, og den er ganske entydig negativ i forhold til omlegginga. Jeg sitter bl.a. med Namdals-Avisa fra 29. november, der skogeier Wengstad blir intervjuet: – «Er det snakk om en rasering av skogbruket?– Rasering er et knallhardt ord, men det er ikke langt unna, svarer han.– Det som skjer, knekker i alle fall optimismen, sier Kjell Arne Wengstad.» Den type tilbakemeldinger har flere av oss fått fra skogbruket, og da er mitt spørsmål til statsråden: Er det de som jobber i skogbruket til daglig, som tar så grundig feil, eller kan det tenkes at denne omlegginga kanskje har skjedd litt raskt, uten at en har tenkt over alle konsekvensene? Så har jeg et spørsmål til, og det er i forhold til bioenergi. Statsråden snakket positivt om bioenergi, og det er vi i SV veldig glade for. Vi mener at vi i disse tider med mangel på energi kan gremmes over at vi ikke har større bioenergiproduksjon for å få varmet opp diverse hus m.m. Vi vet jo at det er et problem å få lønnsomhet i bioenergien – ja, i dag, med dagens strømpriser er det lønnsomt, men med normale strømpriser er det veldig problematisk å få lønnsomhet i det, fordi det bl.a. er svært arbeidsintensivt. Men hvis vi derimot hadde fått en storstilt satsing på bioenergi i Norge, hadde det medført veldig mange distriktsarbeidsplasser, og det hadde bidratt til mye ny energi. Ser statsråden for seg at Regjeringa kan gjøre noen grep som kan medvirke til at man får et avgiftssystem eller andre ordninger som gjør at bioenergi kan konkurrere med annen type energi framover?
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-10:
Det gjelder også avstemningen. Forslag nr. 4, på side 70 i innstillingen, fra Arbeiderpartiet og SV, gjøres om til et oversendelsesforslag. Likeså gjøres komiteens innstilling D. III, på side 80, om til et oversendelsesforslag. I tillegg vil jeg si fra om at SV ønsker å stemme for forslag nr. 6, fra Arbeiderpartiet og Senterpartiet, og forslag nr. 7, fra Arbeiderpartiet.
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-10:
Eg tenkte eg skulle gi representanten Kristiansen høve til å snakke litt om ting som han veldig beskjede var inne på i innlegget sitt. Dei marine næringane blir ofte spådd ei lysande framtid som nasjonale vekstnæringar frå denne talarstolen. Det blei rett nok ikkje nemnt i Kristiansens innlegg i dag. Men om ein slik spådom skal bli sann eller ikkje, er bl.a. opp til kva vi gjer i denne salen. Og ein av dei premissane som sjeldan blir nemnd, men som er veldig vesentleg, er ei offensiv satsing på FoU i denne næringa. Vi har lagt vekt på kunnskap som innsatsfaktor i verdiskapinga. Eg meiner det er ein føresetnad at ein satsar på forsking og utvikling om vi ønskjer at den norske fiskeri- og havbruksnæringa skal vere verdsleiande i framtida. Derfor har SV i sitt alternative budsjett, som er svært stramt, prioritert satsing på forsking og utvikling veldig høgt. Representantar frå regjeringspartia har ved fleire høve omtalt budsjettet som ei satsing på marin forsking. Eg er ueinig i det. Eg er meir einig med administrerande direktør i Fiskeri- og Havbruksnæringens Landsforening, Geir Andreassen, som i gårsdagens Aftenposten seier at den offentlege satsinga på marin sektor ikkje har slått til. Han omtaler satsinga som skuffande. I forlenginga av det kan eg få lov til å nemne Regjeringa og Framstegspartiet si fullstendige nulling av Fiskerinæringens Kompetansesenter, Finko. Så har også representanten Kristiansen sagt til Aftenposten at det er sterkt ønskjeleg å halde oppe Finko, og han viser til at næringa må finne midlar til dette innafor fiskeriavtalen, noko som næringa avviser er mogleg. Då lurer eg på: Ville ikkje Kristiansen heller ha stemt for SV, Arbeidarpartiet og Senterpartiet sitt budsjett, der vi faktisk har funne beskjedne midlar både til Finko og til FoU innafor marin sektor?