Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-02-01:
Det ligger enorme utviklingsmuligheter i kontakten mellom Norge og Russland på alle nivåer, både kulturelt og næringsmessig, etter at vi har fått delelinjen på plass, og etter at vi også har fått grenseboerbevis, som kan føre til mye større aktivitet over linjen. Jeg deler interpellantens optimistiske tone når det gjelder hvilke muligheter som ligger på dette området. Jeg deler også interpellantens påpekning av at språket, altså bedre kjennskap til russisk på norsk side og bedre kjennskap til norsk på russisk side, vil være en viktig faktor for suksess på dette området. Så jeg takker for muligheten til å si noe om hva vi holder på med, og til å diskutere hvordan vi kan utvikle dette videre. Intet er bedre enn om Stortinget samlet er opptatt av dette. Jeg kan starte med å opplyse at akkurat i dag er representanter for Utdanningsdirektoratet hos fylkesmannen i Finnmark nettopp for å diskutere på hvilken måte man kan utvikle dette samarbeidet som vi nå har mellom Norge og Russland, bedre. Jeg skal komme litt tilbake til det. Det foregår et omfattende samarbeid innenfor utdanning og forskning med Russland både på institusjonsnivå og på grasrotnivå. Siden begynnelsen av 1990-tallet har samarbeidet endret karakter fra i noen grad å være bistandsorientert til å være et faglig interessant samarbeid på høyt nivå mellom mer likeverdige partnere og med gjensidig interesse. I forbindelse med president Dmitrij Medvedevs besøk i Norge i april i fjor ble avtalen om utdanningssamarbeid fornyet og underskrevet av statsråd Tora Aasland for Kunnskapsdepartementet og av en representant for Utdannings- og vitenskapsministeriet i Russland. I avtalens artikkel 3 slås det fast: «Partene vil samarbeide for å organisere opplæring i russisk og norsk språk og litteratur ved høyere utdanningsinstitusjoner på følgende måter: – hospitering, utdanning av spesialister i russisk og norsk språk og litteratur – videreutdanning av lærere – utvikling av utdanningsmetodisk materiale.» Det eksisterer allerede et relativt utbredt samarbeid mellom norske og russiske institusjoner, og Kunnskapsdepartementet anser at man fra norsk side allerede har på plass størstedelen av det virkemiddelapparatet som avtalen omhandler, bl.a. gjennom kvoteordningen, nordområdestipendene og samarbeidsprogrammet med Russland. I avtalen omtales et konkret antall utvekslinger og stipender. Dette er gjort for å imøtekomme forvaltningen på russisk side, som er avhengig av dette for å utløse midler. Fra norsk side er hovedformålet med avtalen å engasjere russisk side på myndighetsnivå for å skape en balanse i engasjement og ressursinnsats. Russiske studenter utgjør nå den nest største gruppen utenlandsstudenter i Norge etter tyske, og høsten 2009 var rundt 980 russiske studenter registrert ved norske høyere utdanningsinstitusjoner. Tilsvarende antall studenter er ikke registrert motsatt vei, så her har vi opplagt en utfordring. Både de studentene som blir værende ved institusjonen som faglig eller administrativt personale, og de som returnerer til hjemlandet, bidrar til å styrke samarbeidsrelasjonene mellom våre to land. Det framgår av avtalen at det skal opprettes en felles arbeidsgruppe på departementsnivå som skal utarbeide anbefalinger og forslag til samarbeid, og som skal analysere gjennomføringen av felles utdanningsprosjekter og -programmer. Dette vil være et viktig forum for å sikre framdrift, videre utvikling og oppfølging av avtalene. Som representanten Aspaker ganske riktig påpeker, har vi felles utfordringer og interesser i nordområdene innenfor flere fagområder, noe som øker behovet for språkferdigheter i russisk og i norsk. Det er derfor viktig å videreføre og videreutvikle samarbeidet som er etablert mellom skoler i Nordvest-Russland og skoler i de nordligste fylkene, spesielt Finnmark. Fylkesmannen i Finnmark har lang erfaring med et bredt spekter av prosjekter og samarbeid mellom skoler og elever i Finnmark, Troms, Nordland og Nordvest-Russland, forankret i treårige strategiplaner. En revidert strategiplan for 2006–2010 fører videre arbeidet fra forrige plan, fra 2003–2005. Og nettopp nå vurderes de programmene og de prosjektene som er gjennomført for å utvikle nye samarbeidsprosjekter. I embetsoppdraget til sektoren for 2011 står det at Fylkesmannen i Finnmark skal utarbeide en ny helhetlig plan med utgangspunkt i regjeringens nordområdestrategi for grunnopplæringen. Dette skal gjøres i samarbeid med Fylkesmannen i henholdsvis Nordland og Troms. Som jeg var inne på, er Utdanningsdirektoratet i dag, 1. februar 2011, hos fylkesmannen i Finnmark og drøfter dette samarbeidet som involverer myndigheter, skoler og andre aktører på begge sider av grensen. Opplæring om og i hverandres språk har vært en viktig del av skolesamarbeidet, og blir styrket i det videre arbeidet. Direktoratet vil legge vekt på at den videre satsingen skal være i tråd med regjeringens nordområdestrategi, med prioritet på språk – russisk, finsk/kvensk og samisk – og kunst- og kulturfeltet. Det kan være aktuelt for fylkesmennene å samarbeide med fagmiljøene i nasjonale sentre, som Kunst- og kultursenteret og Fremmedspråksenteret. Det tilbys russisk språk i grunnopplæring og høyere utdanning på landsbasis. Våren 2010 var det 69 elever i videregående opplæring som avla eksamen i russisk på fem ulike koder fordelt på 28 studiesteder. Russisk tilbys også i grunnskolen, men det er ikke sentralt gitte prøver på dette nivået, derfor har vi ikke tall på sentralt nivå for hvor mange som omfattes av dette tilbudet. Det må i tilfelle innhentes fra de enkelte skoleeierne, altså kommunene. En helt spesiell satsing når det gjelder utdanning i russisk språk og kultur, er Moskvaskolen. Den ble opprettet som et samarbeidsprosjekt mellom Akershus fylkeskommune og Det Statlige Russiske Vitenskapsakademiet i august 1994 og er en del av en ordinær russisk skole. Moskvaskolen gir både norske og russiske elever godkjent vitnemål etter norske og russiske regler. Hovedintensjonen fra russisk side var å skape en arena for pedagogisk forskning og utvikling med utgangspunkt i den skandinaviske modellen samt å sikre russisk ungdom tilgang til det norske og vestlige universitets- og høyskolesystemet. Fra norsk side ble det lagt vekt på mulighetene til pedagogisk utvikling og til å få utdannet norsk ungdom med kompetanse i russisk språk og kultur. Elevene som uteksamineres, har formell studiekompetanse både i det norske og i det russiske universitets- og høyskolesystemet. Det tas opp 20 russiske elever på hvert årstrinn. I tillegg er det kapasitet til å ta opp 15 norske elever per år, men det er ikke så mange som søker om opptak. For 2010 er det bevilget 1,3 mill. kr til dette skolesamarbeidet, og den russiske stat bidrar med tilsvarende beløp. Jeg har valgt å beskrive det samarbeidet som er etablert, fordi det viser at det er lagt godt til rette for å etablere og utvikle spesielle språkprogram, i tråd med Aspakers spørsmål. Kunnskapsdepartementet har løpende samarbeid med det norske generalkonsulatet i Murmansk, og en av våre seniorrådgivere er hospitant der nå, for nettopp å få bedre innsyn i hvordan samarbeidet fungerer, og hvordan vi skal gå fram med hensyn til nye initiativ. Den store utfordringen, og jeg håper at denne interpellasjonen kan bidra her, er å få økt interessen blant elever for å ta russisk språk, og jo tidligere de begynner å vise den interessen, jo bedre er det. Det er helt opplagt at vi har utfordringer både når det gjelder lærerkapasitet i grunnskolen, og, ikke minst, når det gjelder overgangen fra barneskole til ungdomsskole og fra ungdomsskole til videregående skole, særlig fordi vi regner med at interessen er størst i de tre nordligste fylkene. Det vil være en nær sammenheng mellom hvilke ungdomsskoler elevene går på, og hvilke videregående skoler de går på, og man må klare å få til en sammenheng i tilbudet om russisk språkopplæring. Det er en ganske stor utfordring å få til dette, slik at man kan være sikker på at man kan fortsette hvis man starter med russisk som 2. språk i grunnskolen eller på ungdomsskolen. Det er en utfordring som jeg tar med meg videre. Jeg er enig i interpellantens utgangspunkt, at her er det noe som henger sammen. Selvsagt er det slik at man kvier seg for å velge russisk på ungdomsskolen hvis man ikke vet at man har en rimelig sjanse til å kunne fortsette med det på videregående skole, og selvsagt vil det være slik at man kvier seg for å opprette et slikt tilbud på en videregående skole hvis man ikke vet at man har tilgang på elever fra ungdomsskolen som nettopp har valgt russisk som 2. fremmedspråk. Jeg tar med meg i det videre arbeidet de forslagene som representanten Aspaker tar opp her i dag, for jeg tror at vi må ha en innsats som er på et bredt spekter. Vi må sørge for å få opp interessen og så se på hva vi kan utrette gjennom mer målrettede programmer, enten det dreier seg om stipend eller det dreier seg om andre virkemidler. Vi tar med oss det til den arbeidsgruppen som vi har nedsatt, som skal vurdere de tilbudene som finnes, og eventuelt behov for nye virkemidler.