trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Thorhild Widvey (Høyre), 2014-04-02:
Vi hadde en veldig god diskusjon i Stortinget gjennom en interpellasjon før vi reiste til Sotsji og før OL begynte. Både utenriksministeren og undertegnede understreket at regjeringen på høvelig vis ville benytte muligheten til å kunne ta opp disse spørsmålene. Jeg fikk også den anledningen på en mottakelse. Det er ikke alltid at forholdene er lagt til rette for at man kan sette opp konkrete møter når man er på sånne typer arrangement, men jeg fikk anledning i forbindelse med en mottakelse som den russiske sportsministeren hadde. Jeg benyttet da muligheten, selv om det var i en situasjon hvor man ikke hadde anledning til å gå til side og sette seg ned og diskutere det. Men jeg fikk anledning til å fremme vårt lands bekymring når det gjaldt spørsmålene om både homofiles rettigheter og den diskrimineringen og de problemene som er kommet fram i forbindelse med at Russland ikke har de samme holdningene til menneskerettigheter som det vi har. Det virket på meg som om sportsministeren var forberedt på at dette spørsmålet kunne komme, og han ga uttrykk for at de også var observante på problemstillingen og mente at de tok dette alvorlig.
Thorhild Widvey (Høyre), 2014-04-02:
Nå er det først og fremst idretten gjennom sitt arbeid som har et særskilt ansvar for å sette dette på dagsordenen. Det er mitt inntrykk – som jeg også ga uttrykk for i interpellasjonen – at Idrettsforbundet nasjonalt, her hjemme, har et sterkt fokus på disse problemstillingene, men ikke minst bringer dette fram i de internasjonale fora der det er til stede. Når det er sagt, er det veldig viktig for oss som myndigheter å støtte opp om idretten, og også andre organisasjoner, i dette tilfellet – både at de skal ha fokus på det, og ikke minst når vi deltar i internasjonale arrangementer, at vi også kan hjelpe til med å sette fokus på dette viktige området.
Thorhild Widvey (Høyre), 2014-04-02:
Det er riktig, som representanten Aasrud påpeker, at det er Kirkens ansvar å ta opp disse spørsmålene. Mitt inntrykk er også at dette er en høyst aktuell debatt som pågår i Kirken. Jeg er nokså sikker på at dette kommer til å bli en vesentlig del av den debatten som skal foregå. Når det gjelder hva jeg kommer til å si på Kirkemøtet, har jeg ennå ikke ferdigbehandlet hva som kommer til å være de konkrete «statement». Det skal jeg tilbake og jobbe med nå. Men jeg er veldig godt orientert om at dette er en reell problemstilling.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2014-04-02:
Jeg er glad for at statsråden markerer så tydelig at både hun og organisasjonene har et ansvar for å hindre den type diskriminering som vi her snakker om. I morgen skal statsråden besøke Kirkemøtet, og et av de sentrale og konfliktfylte temaene der er diskriminering på bakgrunn av seksuell legning. Det er selvsagt Kirkens organer som skal gjøre vedtakene der, og jeg mener ikke at statsråden skal instruere Den norske kirke i hvordan de skal ende dette spørsmålet, men mitt spørsmål er, på bakgrunn av det statsråden nå akkurat har sagt: Vil statsråden ta opp dette i sin tale til Kirkemøtet og formidle en holdning om dette temaet?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2014-04-02:
Jeg vil stille følgende spørsmål til barne-, likestillings- og inkluderingsministeren: «Antall barn som lever i familier som SSB definerer som fattige, øker. Forskere sier at arbeid er den viktigste faktoren for å få familier ut av en slik situasjon. Hvilke tiltak har den nye regjeringen innført som bidrar til å øke mulighetene for at flere barnefamilier kommer seg ut i arbeid og gjennom det bidrar til å redusere barnefattigdom?»
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2014-04-02:
Jeg takker for svaret, men registrerer at det ikke kommer veldig mange nye ideer fra statsråden. Vi hører om noen ønsker, men vi hører om veldig få nye tiltak. Så jeg tillater meg å gjenta spørsmålet mitt: Hvilke tiltak har statsråden bidratt til for å få flere ut i arbeid, for å hindre barnefattigdom?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2014-04-02:
Jeg takker igjen for svaret, men registrerer at representanten snakker om programmer som var velkjente også for den forrige regjeringen. Så vi må vel konkludere med at det ikke er noen nye tiltak på området fra den nåværende regjeringen. Men jeg har lyst til å følge opp dette litt, for statsrådens partifelle stortingsrepresentant Keshvari sier i et intervju med NRK: «Det norske velferdssystemet er laget for å hjelpe personer som uforskyldt får problemer med økonomien. En kan ikke forvente at det offentlige skal hjelpe når en bevisst setter seg i en vanskelig økonomisk situasjon ved å få mange barn.» Og da er spørsmålet til statsråden: Er statsråden enig med sin partifelle her på Stortinget i at dette er problemet, at man får for mange barn?
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2014-04-02:
«I Aftenposten 27. mars 2014 oppfordrer statsråden flere forskere til å utnytte at Norge investerer milliarder i EUs forsknings- og innovasjonsprogram Horisont 2020. Det bør også være et mål å få flere bedrifter med i programmet, men dette har regjeringen svekket muligheten for. Bevilgningen til COSME, som er EUs første program rettet mot SMB-er for å hjelpe dem inn i nettopp Horisont 2020, ble fjernet i 2014-budsjettet. Vil regjeringen revurdere deltakelsen i COSME for å sikre at også flere bedrifter kan ta del i Horisont 2020?»
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2014-04-02:
Takk for svaret. Det passet jo egentlig godt at det er næringsministeren som svarer på dette spørsmålet, men jeg har også registrert at kunnskapsministeren er opptatt av at norske forskere skal komme på banen med søknader, slik at vi får uttelling for kontingenten vi betaler for i Horisont 2020. Spørsmålet er vel egentlig om næringsministeren har det samme engasjementet og ambisjonsnivået når det gjelder norske bedrifters deltagelse i dette programmet. Jeg synes ofte at svaret fra næringsministeren, med begrunnelse som går på at evalueringen av CIP viser at vi fikk for lite ut av det, ikke holder, for COSME er jo faktisk det første EU-programmet som retter seg spesielt mot små og mellomstore bedrifter. Programmet skal bl.a. forbedre tilgangen til finansiering for små og mellomstore bedrifter gjennom egenkapitalfinansiering og lånefasiliteter og styrke konkurranseevnen. Så jeg lurer på om statsråden mener at det som hun snakket om her nå, er det som kommer til å løfte konkurransekraften for små og mellomstore bedrifter, eller vil man fortsatt kunne jobbe for å få COSME til å bli med i det?
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2014-04-02:
Det kan jo da være interessant å spørre statsråden hvordan dialogen mellom regjeringen og NHO har vært på dette området, for NHO var veldig opptatt av at forrige regjering skulle gå inn i det programmet, og vi hadde en god dialog med dem. De har også vært ute i media og kritisert regjeringen for at regjeringen har trukket seg ut av COSME. Så jeg kan jo spørre statsråden om hvordan dialogen med NHO har vært på dette området. Og til slutt: Når vil statsråden vurdere på nytt igjen om man eventuelt skal gå inn i COSME?
Monica Mæland (Høyre), 2014-04-02:
EU er Norges viktigste handelspartner, og regjeringen ønsker et bredt samarbeid mellom norske bedrifter og næringslivet i øvrige europeiske land. Norge deltok i EU-programmet Competitiveness and Innovation Framework Programme, alså CIP, som utløp i 2013. Det var en utfordring for den norske deltagelsen i CIP å få tilfredsstillende retur i form av finansiering til norske aktører. I den inneværende programperioden er de innovasjonsrettede virkemidlene flyttet over i EUs store forsknings- og innovasjonsprogram Horisont 2020. Norsk deltagelse i Horisont 2020 koordineres av Kunnskapsdepartementet, men programmet har en sentral næringslivskomponent. Nærings- og fiskeridepartementet vil bidra sterkt til den norske deltagelsen i Horisont 2020 som dreier seg om næringsrettet forskning og innovasjon. Den norske deltagelsen åpner for at norske bedrifter, inkludert SMB-er, kan delta i Horisont 2020 på lik linje med bedrifter fra andre deltagerland. COSME er et separat program for konkurransekraft, hvor kun deler av programmet har som hensikt å hjelpe bedrifter inn i Horisont 2020. Etter regjeringens vurdering vil det ikke være den beste bruken av norske midler å delta i COSME i sin helhet nå. Vi arbeider derimot for å få til en samarbeidsløsning for de deler av COSME som Norge har mest behov for, nemlig bedriftsrådgivningsnettverket Enterprise Europe Network, EEN. EEN vil bl.a. være nyttig for å mobilisere norske bedrifter til deltagelse i Horisont 2020.
Monica Mæland (Høyre), 2014-04-02:
Generelt er det jo slik at vi kan tiltre COSME på et tidspunkt, hvis vi mener det er grunnlag for det. Så kan jeg på alle måter bekrefte at jeg er engasjert, og jeg har gått inn i denne saken nøye. Det har også vært stilt flere spørsmål fra representanten i denne sal om programmet. Men i motsetning til representanten er jeg altså opptatt av at vi deltar i det norsk næringsliv har nytte av og størst nytte av. Det er ikke situasjonen i dette programmet. Dette har jeg heller ikke fått én eneste henvendelse om fra næringslivet. Så det vi nå jobber med, er å delta i den delen av programmet som vi kan ha nytte av, ikke i de delene som vi ikke ser at vi har noe igjen for.
Monica Mæland (Høyre), 2014-04-02:
NHO er vel den organisasjonen jeg møter oftest – ukentlig – i ulike deler av landet. Jeg har henvendt meg direkte til NHO og spurt hva de mener om dette. De har selvsagt sagt at de er for. Men utover det har jeg ikke mottatt noen henvendelser uoppfordret rundt dette programmet. Vår vurdering nå er at vi altså ikke har den nytte av det som vi mener er riktig, og så gjør vi en fortløpende vurdering av det hvis situasjonen skulle endre seg.
Monica Mæland (Høyre), 2014-04-02:
Den forrige regjeringen la fram sin reiselivsstrategi Destinasjon Norge i april 2012. Rammene for arbeidet med å restrukturere reisemålsselskapene i Norge ble gitt i denne strategien. Det framkom der at det daværende Nærings- og handelsdepartementet skulle drive en prosess med mål om å etablere en ny struktur for reisemålsselskapene, bestående av fortrinnsvis seks regionale selskaper med rollen som morselskap i et konsern. Seks regionale prosjektgrupper, en for hvert område – Nord-Norge, Midt-Norge, Fjord-Norge, Sør-Norge, Øst-Norge og Fjell-Norge – har det siste året jobbet med det som utgangspunkt. Det framgår av Sundvolden-erklæringen at også den nåværende regjeringen ønsker å samle ressursene i større reisemålsselskaper. Men vår regjering har en annen tilnærming til hvordan en slik konsentrasjon bør skje. Vi mener det er næringen selv som må drive fram prosessen med å etablere en ny struktur. Det er fordi det er næringens behov for samarbeid om bl.a. produktutvikling, kompetanseheving og markedsføring dette først og fremst dreier seg om. Det må legges til grunn at eierne av de nye selskapene tar ansvar for drift av egen virksomhet. Til dette hører også å velge organisasjonsform. Departementets rolle overfor reisemålsselskapene er å tilrettelegge og stimulere til at en ny struktur kommer på plass. Det skal fortsatt kunne søkes om støtte til selve prosessen med å gjennomføre strukturendringer. Dette formidlet jeg da jeg møtte det nasjonale Strukturutvalget, nedsatt som referansegruppe for prosjektet, den 24. februar i år. På møtet klargjorde jeg at arbeidet med å samle ressursene i større reisemålsselskaper fortsetter med disse justerte rammene. Formen på prosessen framover avgjøres nå av næringen selv. Fire av de seks regionale prosjektgruppene har allerede drøftet veien videre. Her viser reiselivsnæringen stor interesse for å videreføre prosessen med et enda sterkere engasjement. Og akkurat nå, i Trondheim, diskuteres veien videre for reiselivsnæringen i Midt-Norge.
Monica Mæland (Høyre), 2014-04-02:
For det første ble ikke den strategien behandlet av Stortinget. Dette var en strategi som regjeringen alene behandlet. Det var også en strategi som gikk ut på at man – nær sagt – satt i departementet og tredde en organisasjonsform ned over næringen. Jeg mener prosessen må komme motsatt vei: Den må komme fra næringen, det må handle om næringens behov, næringens motiv og næringens ønsker. Vi har heller ikke mistet noe «momentum» utover det man må forvente når man får et regjeringsskifte, og jeg har vært opptatt av å gå inn i saken. Det ble satt av 15 mill. kr i fjor, det er satt av 15 mill. kr i år, og vi skal i aller høyeste grad fasilitere. Jeg opplevde også at Strukturutvalget var glad for endelig å møte den ansvarlige statsråd for reiselivsnæringen, og jeg bekrefter på alle måter at vi skal følge opp disse prosjektene. Vi skal fasilitere dem, vi skal sørge for nettverksmøter knyttet til dem, og så er vår hovedoppgave å sørge for at de midlene vi bruker fra departementets side – rundt 250 mill. kr på reiseliv – blir brukt på best mulig måte, og det gjør vi nå.
Monica Mæland (Høyre), 2014-04-02:
Dialog på alle felter kan vel alltid bli bedre, men jeg kan i hvert fall forsikre at vi fra politisk ledelse og fra embetsverket har nær kontakt med reiselivsnæringen i hele landet. Vi er godt kjent med de utfordringer næringen har, og det er jo en utfordring at når man i verden får mer tid og mer penger, har ikke Norge greid å ta del i den veksten. Det må vi gjøre noe med. Dette er en framtidsnæring, og strukturprosjektet er et ledd i det å få enda mer treffsikre ordninger. Dette skal vi følge nøye videre, ikke minst at de midlene vi bruker over budsjettet, blir brukt best mulig for næringen totalt sett.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2014-04-02:
Rapporten som det henvises til, ble framlagt for kort tid siden – den 26. mars. Det er en arbeidsgruppe som har gjort mye godt arbeid. Jeg opplever at de har hatt en veldig god tone, veldig konstruktiv. De har vært uenige om omfanget av kabotasje, men er enige om at det uansett vokser – at det blir mer omfattende. Så er det mange tiltak som har blitt fremmet. 14 av tiltakene er de helt enige om – ti av tiltakene er det uenighet om. Jeg synes det i seg selv er bra, for det viser at de har hatt en skikkelig debatt, men de har allikevel klart å samle seg om mange ting til tross for at de representerer alle de ulike sidene av problemstillingen. Jeg kommer ikke nå til å ta stilling til innholdet, fordi det vil kortslutte litt av den prosessen. Jeg har mange meninger om det, men det er ikke fair for prosessens del å gå ut og si noe om det ennå. Den saken er nå sendt på høring, og vi vil komme tilbake til det når høringsfristen går ut 21. april. La meg allikevel si at jeg mener det er veldig viktig at vi griper fatt i dette. Noen sier det er et problem – andre sier det er en utfordring. Kabotasje er fornuftig i den forstand at når biler kjører og leverer varer, er det dumt hvis de kjører tomhendt tilbake igjen. Det blir en miljøbelastning og en veibelastning. Men kabotasje er en utfordring hvis det bidrar til at det utnyttes og skaper en uheldig konkurransesituasjon der noen utnytter ulike kostnadsnivåer og den type ting, undergraver de seriøse aktørene i markedet og ødelegger den sunne konkurransen. Det ønsker jeg å gripe fatt i. Blant annet derfor har vi økt kontrollen langs norske veier med å firedoble kontrollen av lastebiler denne vinteren sammenlignet med tidligere år. Det er en måte en kan luke ut useriøse aktører på, enten fordi de ikke forholder seg til tekniske krav, at de laster bilen feil, eller at de ikke forholder seg til kjøre- og hviletidsbestemmelser. Det andre vi gjør, som også er relevant, er å satse mer på jernbane og skipsfart. Noe av det første jeg gjorde etter at jeg tiltrådte, var å reise til Sverige for å diskutere problematikken med svenskene, både med tanke på å få koordinert kontrollen av lastebiler mellom våre land og for å se hvordan en kan få mer gods over på jernbane – spesielt, i dette tilfellet, rettet inn mot Gøteborg. Hvis vi klarer å få mer gods til å komme sjøveien eller på skinnegangen, ville det i utgangspunktet være færre trailere som kom til Norge, og det vil gjøre at kabotasjeomfanget automatisk reduseres, fordi vi ville få færre utenlandske trailere. Det er viktig her å gå inn i de tiltakene som er fremmet. Mange av dem er åpenbart gode – andre er mer kontroversielle. Men fordi en ikke klarer å kvantifisere en problemstilling, betyr ikke det at en bare skal ignorere den. Kanskje det allikevel, selv om en er uenig i omfanget, er viktig å gå inn og gjøre en del grep, fordi det også sender signaler til bransjen om at vi ønsker de seriøse aktørene velkommen og å få bort de useriøse.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2014-04-02:
Vi har vært veldig opptatt av transportsektoren generelt ut fra et miljø- og framkommelighetsperspektiv, der vi ønsker å unngå at lastebilvirksomhet f.eks. bidrar til kø i byer. Det handler litt om å få bedre veier, det handler litt om å få bedre trafikkruter. Derfor jobber vi bl.a. med at vi fra alle GPS-kartleverandører bør få en anbefalt kjørerute, slik at vi får bort lastebiler fra bygdeveier som ikke er egnet for det, men som på kartet ser ut til å være veldig korte. Det handler om å få bedre kontroll på virksomheten. Det handler om kontroll langs veiene, men det handler også om kabotasjeproblematikken. Vi har bevisst unnlatt å gå veldig høyt på banen når det gjelder kabotasje, nettopp fordi den arbeidsgruppen har vært i arbeid. Vi har gått veldig høyt på banen på en del andre områder som kabotasjegruppen ikke bearbeider, nettopp fordi det er viktig at vi gjør enkelte lovendringer, enkelte forskriftsendringer og enkelte praksisendringer, sånn at vi kan få bedre ressursutnyttelse både i Vegvesenet og i politiet, som fører kontroll med dette.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2014-04-02:
Jeg er helt enig i de bekymringene som tegnes. Jeg har selv vært med og framført dem i Stortinget da vi satt i opposisjon. Nettopp fordi dette har vært en utvikling som har skjedd over lang tid, og der vi har sett at for lite har blitt gjort, har det hastet for oss å komme i gang med masse grep. Derfor har vi reist til utlandet, vi har reist i innlandet, vi har hatt høringsmøter, og vi har snakket med alle aktørene i bransjen om hvordan de ser på problemet, og hva som gjøres. Derfor har vi allerede satt i gang denne kontrollvirksomheten, for det er ting man kan gjøre raskt. Vi har allerede sett at det har firedoblet effekten. Man må spørre seg hvorfor det ikke ble gjort før. Skal man sikre rekruttering til bransjen, må norsk ungdom se at dette er en bransje man kan få jobb i i framtiden. Derfor er det viktig at vi gjør disse grepene. Vi kommer til å jobbe med kabotasjeproblematikken, og vi kommer til å ha høringsinnspill fra mange ulike aktører for å få ordnet dette. En del grep for bransjen vil man kunne ta allerede nå i sommer, andre grep vil komme til høsten. Det er viktig at når vinteren kommer, skal vi vise at det er et helt nytt regime på plass innenfor denne næringen.
Tine Sundtoft (Høyre), 2014-04-02:
ESA kunngjorde i forrige uke at de går videre med saken mot Norge for brudd på luftkvalitetsdirektivet. Norge får også avslag på søknad om å utsette fristen for å nå grenseverdiene for NO2 for alle byer utenom Bergen, som fikk unntak fram til 1. januar 2015. Norge har fått to måneders frist på å besvare den grunngitte uttalelsen. Deretter vil ESA vurdere om de skal bringe saken inn for EFTA-domstolen. Luftforurensning er et stort miljømessig helseproblem i flere land i Europa og globalt. Kommisjonen har stort fokus på området og åpner sak mot flere EU-land som ikke oppfyller forpliktelsene i direktivet. Det har generelt vært en nedadgående trend i utslippsnivåene i Norge, og en rekke virkemidler og tiltak er gjennomført. Selv om det generelt har vært en nedadgående trend i utslippsnivåene i Norge, illustrerer ESA-saken at vi fortsatt har utfordringer på dette området. I Norge er kommunene ansvarlig myndighet for lokal luftkvalitet. Dette innebærer at det er kommunene som har ansvaret for å utarbeide handlingsplaner etter forurensningsforskriften og iverksette tiltak for å bedre luftkvaliteten. Klima- og miljødepartementet har bedt Miljødirektoratet følge opp og bistå byene mer aktivt i dette arbeidet framover. Videre er vi helt avhengige av at kommunene tar i bruk alle eksisterende virkemidler. Staten har en viktig rolle i å tilrettelegge for at kommunene har tilstrekkelig handlingsrom til å gjennomføre tiltak. Staten har bidratt indirekte ved å gi kommunene anledning til å innføre virkemidler som køprising, forhøyede bompenger på dager med høy luftforurensning, miljøfartsgrense, midlertidig trafikkregulerende tiltak ved fare for overskridelser av grenseverdiene, f.eks. datokjøring, samt vedta piggdekkgebyr. Noen kommuner har fulgt opp dette arbeidet. I Kristiansand og Trondheim har man innført rushtidsavgift. I Bergen og Oslo har man innført piggdekkgebyr. Videre må staten fortsatt tilrettelegge for kjøp av lavutslippskjøretøy. Miljødirektoratet har avholdt møter med de berørte byene. Vi foretar nå en grundig gjennomgang av tilbakemeldingene fra ESA og vil sørge for at dette følges opp på best mulig måte. Med bakgrunn i innspillene fra byene vil jeg se på behovet for å innføre ytterligere virkemidler – i samarbeid med de berørte byene og samferdselsministeren.
Tine Sundtoft (Høyre), 2014-04-02:
Jeg er helt enig med representanten Holmås i at dette er et stort problem både globalt og i Norge. Det var 15 EU-land som fikk samme beskjed fra ESA om at dette ikke er godt nok. Vi vet at luftkvaliteten er blitt bedre de siste årene, og nå er det heldigvis stort sett i de store byene at det er grenseoverskridelser. Miljødirektoratet har også framlagt et forslag til innskjerping av grenseverdiene for svevestøv, og vi følger opp sammen med Helse- og omsorgsdepartementet og Samferdselsdepartementet. Det er viktig for oss at vi er i nært samarbeid med kommunene om å få løst dette problemet. Det er også viktig at kommunene selv bestemmer hvilke virkemidler de vil ta i bruk. Nå har vi to måneder på oss til å gi et godt svar til ESA og vil følge dette opp sammen med kommunene, herunder også Oslo.
Tine Sundtoft (Høyre), 2014-04-02:
Jeg er helt enig med representanten Holmås i at dette er en alvorlig problemstilling. Det vi har fått fra ESA, er alvorlig. Det er heller ikke noe nytt fra ESA, men vi har hatt flere runder om dette, som også den forrige regjeringen er godt kjent med. Vi må ta dette på alvor. Vi vil i nært samarbeid med kommunene få fram hvilke virkemidler kommunene har for å få bedre luftkvalitet. Satsingen på mer kollektivtrafikk i storbyene er også viktig og rett og slett å legge til rette for at man i større grad kan gå eller sykle i storbyene. Det å få på plass Fornebubanen er også viktig for utviklingen framover i Oslo og for å få bedre luftkvalitet. Vi tar dette på høyeste alvor og har et nært samarbeid med de berørte byene om denne viktige problemstillingen.
Pål Farstad (Venstre), 2014-04-02:
«Reiselivsnæringen er en av verdens raskest voksende næringer, og Norge har alle forutsetninger for å ta del i veksten. Skal reiselivet kunne utnytte sitt potensial, trengs en sterkere profesjonalisering og omstrukturering av næringen. I strategi «Destinasjon Norge», vedtatt i forrige stortingsperiode, ble det lagt gode føringer og målsettinger for dette arbeidet. Hva vil statsråden gjøre for å sikre at reiselivsstrategien blir fulgt opp, og at tempoet i sammenslåingen av destinasjonsselskapene holdes oppe?»
Pål Farstad (Venstre), 2014-04-02:
Jeg takker for svaret, og jeg er glad for at man ønsker å videreføre hovedtrekk i det som ligger der fra tidligere storting. Samtidig er det slik at så lenge man ikke viser at man bidrar med økonomiske incitamenter – og der mener jeg regjeringen bør være tydeligere på at man ønsker å gjøre noe – er jeg redd for at man mister momentet i den videre prosessen. Det er definitivt slik at det er næringen som må drive den fram, det er næringen som skal være den entusiastiske part, men fra regjeringens side er man nødt til å vise at man bidrar økonomisk. Mitt spørsmål er: Hva konkret kan man fra regjeringens side tenke seg å gjøre med dette?
Pål Farstad (Venstre), 2014-04-02:
Jeg ønsker å høre fra statsråden at det er god dialog og tett samarbeid mellom norsk næringsliv og regjeringen. Det er statsråden litt inne på her nå. Jeg har lyst til å tilføye noe før siste spørsmål. Jeg har i løpet av de siste ukene møtt mange representanter fra norsk reiseliv, både her i Oslo, i Nord-Norge, på Vestlandet og i fjellregionen, og i tillegg til mer overordnede strukturspørsmål som vi er inne på her nå, har temaer som tidsrammer for skjenkebevilling, regelverk knyttet til bruk av kort i forhold til kontant betaling mv. og arbeidsgiveravgift – ikke minst – vært viktige. Det konkrete spørsmålet er: Spilles det godt på lag? Har man den dialogen som bør til?
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2014-04-02:
Regjeringen ser alvorlig på de nye tallene fra SSB som viser at antall barn som lever i fattigdom, øker. Å leve i fattigdom påvirker evnen til å fungere i hverdagen og til å mestre skolen, og det øker risikoen for helsebelastninger. For barn i Norge handler det å leve i fattigdom ofte om ikke å kunne få lov til å bidra på fritidsaktiviteter, reise på ferier eller delta på sosiale arenaer. Den viktigste faktoren som kan bedre barnas situasjon på sikt, er å bedre familieøkonomien. Derfor har regjeringen store ambisjoner om å få flere i arbeid. Vi må bidra til et arbeidsliv som inkluderer flere, og samtidig føre en politikk som sikrer flere arbeidsplasser. Tallene fra SSB viser at nyankomne flyktninger og asylsøkere er overrepresentert i statistikken. Et viktig arbeid for regjeringen er å øke andelen som går over i arbeid etter endt introduksjonskurs. Vi ønsker derfor et tettere samarbeid med næringslivet for å styrke arbeidsrettingen av introduksjonsprogrammet, og vi trenger å øke fokuset på språkopplæring sterkt for å bidra til at flere kvinner med innvandrerbakgrunn kommer ut i arbeidslivet. Å leve i fattigdom påvirker også evnen til å bo godt. Trygge, gode, stabile boforhold er svært viktig for barnefamiliene. Likevel vet vi at det er vanskeligstilte familier som flytter mest. Stadig å bli flyttet fra skole, nærmiljø og venner gjør det vanskeligere å lykkes på skolen og på sosiale arenaer. Regjeringen lanserte derfor i forrige uke en nasjonal strategi for boligsosialt arbeid. Det viktigste tiltaket for å løfte mennesker ut av lavinntekt og hindre fattigdom er å sørge for at flest mulig har en tilknytning til arbeidslivet. Det er viktig at det alltid skal lønne seg å arbeide. Det er et viktig arbeid som blir gjort i flere departementer som skal være med og bidra til dette. I 2013 ble det også startet et arbeid med å utvikle et program for oppfølging av fattige familiers behov og levekår. Formålet er å fremme overgang til arbeid for foreldrene, samtidig som barna ivaretas. Nå forberedes det også flere pilotprosjekter ute på det enkelte Nav-kontor. Regjeringen setter arbeidet med bekjempelse av barnefattigdom høyt. Flere regjeringer har prøvd å bidra med dette arbeidet uten at en har lyktes. Det viser disse tallene. I statsbudsjettet for 2014 finnes det flere tilskudds- og støtteordninger som går direkte til tiltak som skal bidra til at barn og unge får deltatt på fritidsaktiviteter, får reise på ferie og deltatt på sosiale arenaer: Nasjonal tilskuddsordning mot barnefattigdom, på 105 mill. kr, storbymidlene og tilskudd til Ferie for alle i regi av Røde Kors.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2014-04-02:
Da vil jeg benytte anledningen til å informere representanten om kvalifiseringsprogrammet, som er et viktig tiltak for bekjempelse av fattigdom. Programmet skal bidra til å bedre arbeidsmarkedstilknytningen og levekår for personer som står langt fra arbeidsmarkedet, og mange programdeltakere har psykiske problemer og har ikke fullført utdanningen. Kvalifiseringsprogrammet har gode resultater og har bidratt til å oppnå bedre levekår for mange, også for barnefamilier. Så har jeg lyst til å nevne Jobbsjansen, som er en permanent ordning, der hjemmeværende innvandrerkvinner som ikke er avhengige av sosialhjelp, er en prioritert målgruppe. Det viser seg at dette har stor effekt når det gjelder å få innvandrerkvinner, som er en del av denne gruppa, ut i arbeid.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2014-04-02:
Jeg registrerer at bekjempelse av barnefattigdom har vært et satsingsområde for den foregående regjeringen uten at man har lyktes, slik tallene nå viser. Det å ha fokus på barnefattigdom kommer til å bli en viktig oppgave for denne regjeringen. Flere tiltak skal gå direkte til dette, f.eks. storbymidlene og satsingen på 105 mill. kr til fattigdomsbekjempelse, som kommer til å bli viktig for de barna det gjelder. Samtidig er det viktig å ha fokus på at skal vi lykkes med dette, må vi få folk ut i arbeid og få personer som trenger det, til å få arbeid og en arbeidsinntekt. Det har nå kommet statistikk som viser at den gjennomsnittlige fruktbarheten for alle innvandrerkvinner holdt seg stort sett på 2,5 barn før årtusenskiftet, og tallet har nå sunket: I 2012 fikk innvandrerkvinner 2,1 barn per kvinne, og det gjennomsnittet er det samme som hos etnisk norske kvinner.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2014-04-02:
«En del land har innført aldersgrense for kjøp av energidrikker. I Norge annonserer enkelte dagligvarekjeder med en anbefalt aldersgrense. Etter at energidrikker ble tillatt i Norge i 2009, har barn og unge under 18 år blitt en stor forbrukergruppe av såkalte energidrikker, til tross for at blandingen av koffein, sukker og andre tilsetninger ikke er beregnet på barn. Vil statsråden vurdere tiltak for å begrense reklame for energidrikker rettet mot barn i Norge?»
Ketil Kjenseth (Venstre), 2014-04-02:
Jeg takker for svaret. Jeg er enig i at selvjustis i bransjer er viktig, men så har vi som myndigheter et spesielt ansvar for barn som en sårbar forbrukergruppe. Idrettsarrangementer – idrettshelter – og dataspillmesser er aktiviteter hvor energidrikker annonseres ganske aggressivt, og det deles til og med ut i store mengder gratis. Dataspillmessen The Gathering på Hamar i påskeuka er jo kjent som et stort arrangement som retter seg mot ungdom, og dette er en attraktiv arena for å dele ut energidrikker i store mengder. Og det er vanskelig å regulere målrettingen mot barn når det står Red Bull på lua til idrettsutøverne. Ser statsråden at det kan være aktuelt å regulere den typen annonsering?
Ketil Kjenseth (Venstre), 2014-04-02:
Jeg takker for det. Det er vel den såkalte kinderegg-forskriften statsråden refererer til. Det er klart at det er krevende å gå inn i sånne reguleringer. Nå begynner det å komme en del konsekvenser av bruk av energidrikker som fører til alvorlig sykdom. Det er klart at vi må skaffe oss mer kunnskap om dette, og også om sammensetningen og innholdet i disse produktene. Andre land, bl.a. vårt naboland, har innført en aldersgrense for energidrikker. Ser statsråden det som et aktuelt virkemiddel?
Bent Høie (Høyre), 2014-04-02:
Regjeringen mener det er viktig at barn og ungdom ikke utsettes for markedsføringspress. Barn og ungdom er i stor grad beskyttet mot markedsføring etter dagens lovgivning, bl.a. gjennom markedsføringsloven, kringkastingsloven, opplæringsloven, privatskoleloven og matloven. Jeg er kjent med saken hvor en gutt på 14 år kollapset under et datatreff på Otta nylig. Legene forklarer foreløpig kollapsen med det store inntaket av energidrikk og jobber med å avdekke hvilke av stoffene i energidrikkene som kan ha utløst sykdommen. Dette ser jeg alvorlig på. Mat- og helsemyndighetene anbefaler et begrenset inntak av energidrikker for barn og ungdom. Jeg er videre kjent med at mat- og drikkevarebransjen har utviklet et nytt og forbedret selvreguleringssystem våren 2013, som skal beskytte barn og unge mot markedsføring av visse mat- og drikkevarer, inkludert energidrikker. Etter retningslinjene skal markedsføring ikke være særlig rettet mot barn under 13 år. Ved markedsføring som er særlig rettet mot ungdom, skal det tas hensyn til og vises aktsomhet overfor alder og utvikling. Mat- og drikkevarebransjen har lagt ned et betydelig arbeid med å utvikle tydelige retningslinjer og med etablering av Matvarebransjens Faglige Utvalg, MFU, som bl.a. skal behandle klager og tolkningsspørsmål knyttet til retningslinjene. Jeg har tro på det holdningsskapende arbeidet som gjøres på området, og arbeidet som bransjen har gjort så langt. Jeg mener at selvreguleringssystemet vil kunne bidra til å begrense markedsføringspresset av energidrikker mot barn og ungdom, og i tiden framover vil jeg følge utviklingen på dette området tett.
Bent Høie (Høyre), 2014-04-02:
Jeg vil da minne om at sommeren 2012 sendte den daværende regjeringen et forslag til forskrift ut på høring om forbud mot markedsføring av visse mat- og drikkevarer. Dette var en forskrift som skapte ganske sterke reaksjoner, bl.a. fra nåværende regjeringspartier. Jeg klarer ikke huske hva Venstre mente om det forslaget den gangen, men det viste seg iallfall at den type regulering fikk ganske mange merkelige utslag, og det ble ganske fort bred politisk enighet om at det var en bedre vei å gå å jobbe sammen med bransjen om en form for selvregulering. Denne er nylig kommet på plass, og vi vil selvfølgelig følge med på hvordan den ordningen fungerer framover og se om den fungerer etter hensikten.
Bent Høie (Høyre), 2014-04-02:
Norge må jo også følge de reglene som er knyttet til omsetning av mat og drikke i Det europeiske fellesskapet. Så vil vi følge med på den reguleringen, den selvreguleringen, som bransjen her har knyttet til markedsføring spesielt rettet mot barn og unge. En absolutt aldersgrense er ikke noe som regjeringen har til vurdering nå.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-04-02:
«Det er ikke mulig å skape tilnærmet like lønns- og arbeidsvilkår i norsk transportnæring uten at tariffavtalene innenfor gods og turbil blir allmenngjort. I dag ser vi eksempler på at utenlandske transportselskaper lønner sine sjåfører 30 kr i timen. Vi ser også at norske selskaper lønner utenlandske sjåfører til dumpede priser. Er statsråden enig i at det haster med å få allmenngjort tariffavtaler på disse områdene?»
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-04-02:
Det sentrale som statsråden nå sa, var hvilken anstendighet en skal ha i transportbransjen. Det er enighet om at anstendigheten blir mindre. Hvor mye mindre, er det uenighet om. Lønnsvilkårene for de som har tariffavtale, er for buss 145 kr per time, uten noe tillegg når en blir eldre. For de som kjører gods, er det fra 152 kr til 158 kr når en har jobbet seks år. Tariffavtalen er altså ikke mye å betale regningene med. Det kjøres til langt lavere priser, og dette presser det hele, og det regner jeg med at statsråden er enig i. Det er et problem. Den forrige regjeringa sa at dette var et prioritert område. Er det noen andre områder som er mer prioritert for allmenngjøring enn transportområdet, etter statsrådens vurdering?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-04-02:
Mitt spørsmål går ikke på ulovlig kabotasje. Det som er ulovlig, skal bli lovlig, og det må myndighetene sikre. Samferdselsministeren har her tidligere redegjort for hva han ønsker å følge opp videre når det gjelder den gruppa som tidligere statsråd Arnstad satte ned. Det som er det interessante i forbindelse med den gruppa, er at de som produserer tjenester, mener én ting, enten de er sjølstendig næringsdrivende, ansatte eller NHO Transport, mens de som kjøper tjenester, synes det er greit. Dette er utrolig vesentlig, men spørsmålet mitt gikk på allmenngjøringa: Holder regjeringa med dem som produserer tjenester, eller holder dere med dem som kjøper tjenester, slik konfliktene nå er i transportnæringa i Norge?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2014-04-02:
La meg aller først få lov til å påpeke at norsk arbeidsliv i hovedsak er preget av ryddighet, og arbeidstakerne er fornøyd. Ni av ti arbeidstakere er fornøyd, gleder seg til å gå på jobb og har gode og trygge arbeidsforhold. Når det gjelder spørsmålet om allmenngjøring, har jeg lyst å si: For det første ønsker regjeringen å videreføre allmenngjøringsordningen. For det andre: Dersom det haster spesielt å allmenngjøre tariffavtaler, vil jeg få lov til å vise til at det først og fremst er partene i arbeidslivet som må fremsette krav om det. Deretter vil det bli behandlet i tariffnemnden, som vedtar om det skal allmenngjøres. Det grunnleggende er at kravet må fremsettes av én av partene, enten arbeidsgiversiden eller arbeidstakersiden, som har en tariffavtale innenfor det tariffområdet som man ønsker allmenngjort. Det er gangen, og per dags dato har vi ikke fått noe krav, som jeg kjenner til, fra noen av partene om allmenngjøring av dette. Jeg vil også benytte anledningen til å si at både jeg og myndighetene har spesielt fokus på utsatte bransjer. Transportsektoren er én av de bransjene hvor man ser tilstander som ikke er ønskelige. Vi ønsker å ha målrettet innsats mot de useriøse, og vi ønsker å heie frem de gode og seriøse. Jeg har veldig tro på at man må få på plass gode bransjeavtaler for å ta de useriøse. Det har vi sett innenfor andre sektorer også, med gode resultater. Det har ført til at man har fått et mer anstendig arbeidsliv. Derfor er det viktig for meg at man også innenfor transportsektoren klarer å få til en god bransjeavtale, der arbeidsgiversiden og arbeidstakersiden sammen blir enige om hvilken anstendighet man skal ha i den næringen, og at man kan luke ut de useriøse på en rask og effektiv måte, slik at vi får en god og robust transportnæring i Norge.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2014-04-02:
For det første er jeg helt enig med representanten Lundteigen i at det vi ser av ulovlig kabotasje på norske veier, er uakseptabelt. Det er noe man skal slå hardt ned på. Det gjør også at vi har uanstendige arbeidsvilkår og lønnsvilkår innenfor en næring der de seriøse blir utkonkurrert. Det er ikke en ønsket situasjon, derfor vet jeg også at Samferdselsdepartementet er godt i gang og jobber systematisk med hvordan man skal angripe problematikken rundt ulovlig kabotasje. Der pågår det et arbeid, og det kommer også en rapport rett over påske om hvilke tiltak som skal iverksettes. Det andre gjelder noe som går på mitt departement og er noe som undertegnede er i gang med, nemlig å sørge for at vi får på plass et godt trepartssamarbeid, med en god bransjeavtale. Vi har ambisjoner om å få på plass det innen 01.01.2015.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2014-04-02:
Regjeringen holder med å støtte opp under et seriøst arbeidsliv, og det må være toveis. Det er flere parter i et arbeidsliv, og det skal være seriøsitet på begge sider. Regjeringen har sagt at den viderefører allmenngjøring, men jeg tror vi må ha respekt for at dersom man ønsker å allmenngjøre noe, er det en rekkefølge for hvordan det skjer, og det må komme fra næringen selv i første omgang – de må ta det initiativet. Jeg tror ikke man løser alle problemer med allmenngjøring, for vi ser at det er innenfor de sektorene som allerede er allmenngjort at man ser størst innslag av sosial dumping. Derfor må det også noen andre ting til. Allmenngjøring løser i seg selv ikke problemet, men bedre tilsyn og bedre kontroll viser seg å være det mest effektive bidraget for å ta de useriøse og heie frem de seriøse i arbeidslivet.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2014-04-02:
Spørsmålet mitt er: «Kor mange born er dei siste fem åra vorte tilbakeført til Noreg, som direkte følgje av dom i Haag-sak, og kor lang tid har det teke i snitt frå det vart starta opp Haag-sak til borna var tilbake på norsk jord? Eg vil presisera at eg her siktar til dei tilfella der det er gjennomført fullbyrding av ein rettskraftig dom i Haag-sak, ikkje der foreldra har kome til semje undervegs, eller der private sikkerheitsselskap var involvert.»
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2014-04-02:
Eg takkar for svaret. I oppfølginga av dette lurar eg på kven statsråden meiner har ansvaret for at norske barn kjem tilbake til Noreg etter rettskraftig dom i Haag?
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2014-04-02:
Eg har forståing for at statsråden peikar på bortføraren og på landet som barnet vert bortført til. I nokre situasjonar erfarer ein likevel at bortføraren motset seg det, og at landet ikkje prioriterer det. Eg er glad for at statsråden seier at han gjerne vil at norske myndigheiter skal hjelpa til for at dette skjer og skal vera ein pådrivar for at dette skjer. Eg lurar på kva statsråden konkret vil gjera for å vera den typen pådrivar i denne typen saker – der bortføraren motset seg det og landet ikkje prioriterer det?
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-04-02:
La meg først få takke representanten Tajik for at hun tar opp et viktig spørsmål om en veldig viktig problemstilling. Før jeg går nærmere inn på statistikken, vil jeg si at departementet legger inn en betydelig innsats i internasjonale barnebortføringssaker for å bidra til at de skal løses så raskt som mulig. Det er imidlertid slik at når et barn er bortført fra Norge til et annet land og en sak etter Haag-konvensjonen igangsettes, må en forholde seg til prosessen i det landet som barnet er bortført til. Erfaringene er at prosessen går raskt i de fleste land, mens det i noen land går altfor lang tid før en sak blir løst. Vi gjør det vi kan for å øve påtrykk for at sakene skal behandles så raskt som mulig og i tråd med formålet om rask retur. Over til statistikken: Hvert halvår publiseres statistikk over sivile barnebortføringssaker. Dette gjelder både saker der barnet er ført bort fra Norge og saker der barnet er ført til Norge. Utfallet av sakene publiseres også, så langt utfallet er kjent, i samme statistikk. De siste fem årene, fra og med 2009 til og med 2013, er 252 barn i totalt 177 saker bortført fra Norge til utlandet. Dette gjelder bortføringer både til land som Norge har konvensjonssamarbeid med, og til land vi ikke har et konvensjonssamarbeid med. Av disse 177 sakene gjaldt 136 saker etter Haag-konvensjonen. I statistikken publiseres ikke avslutningstidspunktet for hver enkelt sak fortløpende, men status oppdateres ved vår halvårlige oppdatering. Det innebærer at statistikken for tiden viser hvor mange saker som er avsluttet per 31. desember 2013. Av 136 Haag-saker i perioden 2009–2013 var 116 avsluttet per 31. desember 2013. 64 av disse endte med at barnet ble registrert returnert, altså ca. 55 pst. Vår statistikk skiller ikke på hvor mange barn som er returnert som direkte følge av en dom i Haag-sak, men viser om barnet er returnert eller ikke. Jeg er mest opptatt av at det blir retur, og ikke hvordan returen kommer i stand. En løsning i disse sakene vil ofte være et samspill med mange medvirkende faktorer, f.eks. er et første stadium i en Haag-sak å oppfordre barnebortføreren til å returnere frivillig. Videre er megling mellom foreldrene noe som forsøkes i mange Haag-saker. Både der bortfører returnerer frivillig og der foreldrene blir enige ved megling, løses Haag-saken uten å være resultat av en dom. Det at sakene løses forut for en dom, gjør at de løses raskere enn ved domstolsbehandling og på en måte som innebærer mindre konflikt mellom foreldrene. I disse tilfellene vil en domstolsbehandling etter Haag-konvensjonens regler uansett fungere som et ris bak speilet. En kan derfor ikke hevde at Haag-konvensjonen som sådan ikke er effektiv fordi det ikke ender med retur etter en dom.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-04-02:
I utgangspunktet er det jo barnebortføreren som har ansvaret for å returnere et barn som er bortført i strid med Haag-konvensjonen, og så er det myndighetene i det landet som barnet er bortført til, som må gjennomføre de handlingene som er nødvendige i eget land for å sikre at barnet kommer tilbake til Norge. Samtidig mener jeg at vi har et ansvar for å bistå dem som utsettes for denne typen utrolig krevende situasjoner, og departementet er aktivt og fremoverlent for å sikre en sånn bistand. Vi har også hatt en arbeidsgruppe som har sett nærmere på hvordan departementet har arbeidet med disse sakene, for å se om det er forbedringspotensial. Et av forbedringspotensialene som jeg synes det er viktig å jobbe videre med, er at departementet på en mer effektiv måte kan bidra til at megling skjer, og at man ikke overlater det utelukkende til domstolen.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-04-02:
I de sakene, som ofte er de mest konfliktfylte sakene, og som ofte skaper store problemer for barna, er vårt viktigste virkemiddel å presse på myndighetene i hjemlandet. Vi gjør det i stor grad, samtidig som vi kan bidra til at en kanskje i større grad enn det som er tilfellet i dag, kommer i meglingsposisjon. Utfordringene med disse sakene er jo ofte at barnebortføreren aktivt jobber for ikke å bli funnet av eget lands myndigheter. De sakene er veldig kompliserte, og det viser også kompleksiteten i disse sakene. Vår jobb er i første rekke å arbeide veldig aktivt overfor hjemlandets myndigheter for å sikre at de sakene blir prioritert og å jobbe sånn at de får den bistanden som vi kan yte i den forbindelsen, men håndhevelsen av dommen blir uansett barnebortførerlandets arbeidsoppgave. Jeg er veldig opptatt av at vi i enda større grad enn i dag skal forsterke vår innsats for å legge til rette for at retur skal skje raskt og bidra til å presse på lokale myndigheter.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-04-02:
Jeg er takknemlig for at representanten adresserer en viktig utfordring, som også har fått mediedekning de siste ukene. Politiet er antakelig den mest attraktive arbeidsplassen for nyutdannede jurister. Samtidig er det en utfordring at en del jurister slutter i politiet etter relativt kort tid, noe f.eks. inspeksjoner de siste tre årene ved Grønland politistasjon har vist. Det er jo i veldig stor grad situasjonen ved Grønland politistasjon som har vært gjenstand for en del av den mediedekningen vi har sett de siste ukene. Jeg tror det er viktig at vi tar det på alvor, men også at vi ser at Grønland politistasjon nok er i en litt spesiell situasjon. Et opphold på Grønland politistasjon skaper en veldig attraktiv jurist, fordi sakstilfanget er veldig stort, man blir erfaren veldig raskt, man får mange saker i domstolen, og man blir attraktiv både for internt opprykk og for eksterne advokatfirmaer. Jeg tror nok bildet er noe mer nyansert enn det som blir skapt med utgangspunkt i de kontrollene som har vært gjort akkurat på Grønland politistasjon. Det gjør ikke at det ikke er en utfordring, men jeg tror det må nyanseres noe. Politijuristenes arbeidssituasjon er en del av etterforskningssituasjonen og straffesaksoppfølgingen i politiet, og Riksadvokaten har tidligere, også i rapportering til departementet, gitt uttrykk for bekymring for etterforskningssituasjonen og straffesaksbehandlingen. Allerede i oktober i fjor, kort tid etter regjeringsskiftet, ga jeg Politidirektoratet, i samråd med Riksadvokaten, i oppdrag å fremlegge en rapport før årsskiftet om etterforskningssituasjonen. Den rapporten foreligger. Den peker på store utfordringer i deler av politiets etterforskningsarbeid, og den fyller også opp et viktig hull i politianalysen. I utviklingsarbeidet fremover ønsker vi å ha mer oppmerksomhet rettet mot straffesaksarbeidet enn det som lå i politianalyseutvalgets utredning. Samtidig ser jeg det som helt avgjørende for å sikre et fremtidsrettet og helhetlig politi at etterforskningen behandles innenfor en helhet av politiets virksomhet. Det er også viktig å understreke viktigheten av at en skal fokusere på alle politiets tre hovedoppgaver: forebygging, etterforskning og beredskap, og at ikke fokuset på beredskap – vi har naturligvis hatt et veldig sterkt fokus på beredskap etter terrorangrepet mot Norge – går på bekostning av de andre viktige oppgavene til politiet. Økningen i antallet henleggelser på grunn av manglende kapasitet har jeg også tatt opp med Riksadvokaten i et eget brev. Det viser at det er en utfordring når hver politijurist i snitt har 75 uløste saker eldre enn tre måneder. Det er viktig å se alle disse utfordringene i sammenheng, og vi adresserer den problemstillingen tydelig.