Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2010-03-25:
Jeg vil ikke takke saksordføreren for samarbeidet. Jeg vil takke representanten Wickholm for at han på en god måte har sørget for at vi fått en innstilling til behandling i salen i dag. Men jeg har i hvert fall ikke opplevd noe utpreget behov fra posisjonens side for å lytte til forsøk på gode innspill fra høyresiden. Men som sagt: Takk til saksordføreren for at han har gjort en god jobb for å få innstillingen inn i salen. Samarbeidet tror jeg vi får jobbe videre med. Det er klart at det vi diskuterer i dag, har enorm betydning for velferdssamfunnet Norge i tiårene som kommer. Helt uavhengig av hva vi skal konkludere med når det gjelder Lofoten og Vesterålen, er det dette grunnlaget og det som kommer ut av det vi vedtar i dag, vi skal leve av i framtiden. Jeg må si – apropos Lofoten og Vesterålen – at jeg har savnet energi- og miljøkomiteen enkelte ganger underveis i denne prosessen. Der er det svart og hvitt – enten er man for ulv, eller så er man mot, enten er man for åpning i Lofoten og Vesterålen, eller så er man mot. Men kunnskap oppfatter jeg at alle er for. Så er det veien fram til mest mulig kunnskap som det er noe større grad av uenighet om. Den stortingsmeldingen vi i dag debatterer, har jeg også tidligere fra Stortingets talerstol kalt «alle skolepolitiske stortingsmeldingers mor». Det står jeg fast ved. Jeg mener den på en grundig måte går gjennom situasjonen i skolen og UH-sektoren i dag, de utfordringene som er der, de nasjonale og internasjonale trendene som vil påvirke og utfordre situasjonen, og hvordan det vil kunne påvirke kunnskapsøkonomien og kunnskapsforvaltningen i det norske velferdssamfunnet i tiårene som kommer. Men med tanke på de utfordringene som blir beskrevet i meldingen, er jeg ikke trygg på at vi har gått veldig konkret til verks. Vi vet at Norge bruker 40 pst. mer på utdanning enn gjennomsnittet i OECD. Samtidig får vi 20 pst. dårligere resultat. Da må jeg si at fraværet av konkrete tiltak er noe urovekkende. Flertallet av det man kan si likner på konkrete tiltak, synes jeg heller ikke er gode. Det skal jeg komme tilbake til ved en senere anledning, også til de tingene som jeg tror er riktig. Jeg skal ta et tilbakeblikk på historien. Jeg opplever at norsk utdanningspolitikk siden 1970-tallet har vært styrt av ideologi. Det har vært store reformer som har vært som bautaer over kunnskapsstatsråder – den ene etter den andre med forskjellige navn og titler. Det har ført til at vi har hatt store endringer i norsk skole med skoleledere som har god pedagogisk kompetanse, men ikke nødvendigvis endringskompetanse. Resultatet har vært at de endringene man har vedtatt, så vidt har vært halvferdig implementert før man har satt i gang med en ny reform. Jeg sier ikke nå at dette er venstresidens feil. Jeg har lyst til å bruke et eksempel fra en dekan som jeg møtte i forbindelse med en av fraksjonens reiser. Denne dekanen sa at norsk skole har vært utsatt for ideologisk fyllekjøring fra grøft til grøft. Det synes jeg er en god beskrivelse av de reformene som norsk skole har vært utsatt for. Dette er ille, fordi man vet fra internasjonal forskning at de landene der man har parlamenter og partier som er enige om de store linjene i utdanningspolitikken og prioritering av skole, utdanning og forskning, er de landene som lykkes best. I lys av dette mener jeg faktisk at både St.meld. nr. 44 for 2008–2009 og komiteens behandling i noen grad må sies å være positiv. Jeg opplever at det er mindre grad av ideologi denne gangen enn det har vært ved tidligere skolepolitiske korsveier i denne salen. Det anser jeg for å være et godt tegn. I SVs program fra 2005 står det: «På bakgrunn av et stadig økende internasjonalt samfunns- og næringsliv mener SV det er viktig å tilrettelegge slik at alle» – min understreking – «studenter skal ha lik rett til å ta kvalitetsutdanning i utlandet, både hel- og delgradsstudier, uavhengig av økonomisk og sosial bakgrunn. For å sikre bred internasjonal kompetanse mener SV det er viktig at flere studenter får muligheten til å ta gradsstudier i ikke-engelskspråklige land.» På slutten av mitt innlegg vil jeg forhåpentligvis komme på å fremme et forslag bl.a. om dette. Det er ikke mange av SVs programformuleringer jeg helhjertet støtter, men denne formuleringen jeg nettopp leste opp, støtter jeg helhjertet. Det er synd at SV i dag kommer til å stemme mot dette forslaget, som jeg vil fremme på vegne av hele opposisjonen. Konsekvensen vil være at det også i framtiden vil være få studenter som reiser til Brasil, Russland, India og Kina – de store vekstøkonomiene i verden. Det vil være sønner og døtre av de bemidlede som vil studere ved de beste amerikanske universitetene også i framtiden, fordi folk med vanlig økonomi ikke kan reise og ta et freshman year i USA. Da får vi nok et eksempel på at vi sitter her på Stortinget og vedtar en politikk som forsterker de sosial forskjellene i samfunnet. Det er slik at vi i Norge tror at vi har den beste skolen i verden. Statsråd Halvorsen har tidligere sagt at jeg er veldig pessimistisk – det er mye bra i den norske skolen også. Jeg har lyst til å sitere fra Vildanden. Hedvig i Vildanden hadde en villand, og det brukte Ibsen som et bilde på livsløgn. En av karakterene i Vildanden sa: «Tar De livsløgnen fra et gennemsnittsmenneske, så tar De lykken fra ham med det samme.» Troen på at vår skole er forberedt på å takle de utfordringene som de neste 100 årene vil gi velferdssamfunnet, er en livsløgn. Jeg har tatt for meg de store tallene i forhold til OECD. Jeg har lyst til å si at jentene gjør det dårligere enn gjennomsnittet i OECD, marginalt dårligere enn snittet. Guttene gjør det mye dårligere, og trenden er fallende. Unntaket er lesing, så slipper jeg å bli utfordret på det, men trenden er ikke veldig optimistisk. Jeg tror at en av grunnene til det, i tillegg til at vi krangler for mye – vi kjører altså denne skolepolitikken fra høyregrøfta til venstregrøfta – er at vi lar skolen si at om 4.-klassingene ikke når kompetansemålene sine, er det greit. Hvis man ikke gjør det i 6. klasse heller, er det greit, for det ordner seg sikkert i 8. klasse, og når elevene da kommer i 9. klasse, setter man inn tiltakene. Når kompetansen når det gjelder ingeniørfagene i Norge går ned, sier vi det samme: Det er fordi videregående gjør en for dårlig jobb. Og når frafallet i videregående øker, handler det om at vi gjør for lite i grunnskolen. Jeg tror nøkkelen er tidligere tiltak i større grad enn i dag. Jeg tror formelle karakterer og måling av oppnåelse av kompetansemålene så tidlig som i 5. klasse er en del av veien å gå. Jeg tror også at veien å gå for å endre på frafallet i videregående skole er å gjøre noe med måten man underviser på. Det er fortsatt tre sentrumspartier i spørsmålet om Kunnskapsløftet. Men jeg opplever for så vidt at kanskje Fremskrittspartiet og Høyre har byttet plass. Jeg tror ikke vi skal ha yrkesfagarbeidere som går ut av yrkesfaglig utdanning uten også å kjenne det samfunnet de skal være en del av. Men jeg fikk et kjempegodt eksempel i går. Hvorfor ikke undervise yrkesfagelevene i hvordan deres fag har opptrådt i historien? Hva hadde den franske revolusjonen vært uten læresvennene som gikk ute på gaten med høygafler osv? Det tror jeg kan være en måte å vekke entusiasmen og forståelsen på når det gjelder hvordan også faget deres står i den europeiske kontekst, for de aller fleste fag står i en vesteuropeisk historisk kontekst. Kanskje man til og med da kan vekke interessen for at murer- og bakersvenner også ønsker å lære fransk. Jeg ønsker i hvert fall at de skal ha muligheten til å gjøre det. Men det er åpenbart at dette må tilpasses de enkelte fagene. Så går tiden overraskende fort når man snakker om noe viktig. Jeg har ikke kommet så mye inn på ungdomsbølgen som jeg hadde håpet. Jeg skal komme tilbake til den senere, men jeg har bare lyst til å si at ungdomsbølgen er en gavepakke til Regjeringen. I tillegg til at vi må styrke fagskolen – som Wickholm var inne på – ikke gi den til fylkeskommunene, men ta den tilbake til staten, kan vi gjøre en del ting. Vi kan redusere forskningen i UH-sektoren, vi kan ta inn færre studenter, eller vi kan gå i fella fra 1990-tallet: Vi kan ta inn flere studenter uten å gi mer midler. Det er tre alternativer jeg mener er dårlig. Den gode løsningen er mer penger til høyre utdanning og forskning. Da avslutter jeg med nok et Ibsen-sitat: «Ikke tusind Ord sig prenter som en Gjernings Spor.» Handling teller mer enn ord. Jeg tar herved opp de forslagene som Fremskrittspartiet står alene om, og de forslagene som Fremskrittspartiet er medforslagsstiller til.