trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2014-10-07:
Bare veldig kort: Jeg skjønte at SVs parlamentariske leder skulle ønske at jeg var litt mer ydmyk, særlig da SV tillot seg å sette spørsmålstegn ved hva vi hadde oppnådd. Vel, man er sikkert ikke alene om å ønske at jeg skal være mer ydmyk, noen i eget parti synes jeg er altfor ydmyk, så det er litt ulike synspunkter på det. Men det er klart at når man fra SVs side, gjennom Torgeir Knag Fylkesnes, sier at vi etter valget gjorde et «skammeleg» – og det er sitat – valg av samarbeidspartnere, tror jeg også SV i rettferdighetens navn må tåle en respons.
Iselin Nybø (Venstre), 2014-10-07:
På vegne av representantene Abid Q. Raja, Ola Elvestuen, Terje Breivik og meg selv vil jeg sette fram forslag om muligheten til å reservere parkeringsplasser til bildelingsordninger. På vegne av representanten Trine Skei Grande og meg selv vil jeg sette fram forslag om økt rekruttering av lærere og redusert byråkrati.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2014-10-07:
På vegne av stortingsrepresentantene Heikki Eidsvoll Holmås, Karin Andersen, Torgeir Knag Fylkesnes og meg selv har jeg gleden av å sette fram forslag om å følge anbefalte tiltak for å nå Norges klimamål innen 2020.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2014-10-07:
Da var det slutt på støttereplikkene! Jeg har lyst til å gi statsministeren en utfordring om klima, for trontalen var full av fine ord, men ingenting konkret om klimapolitikken. Jeg er jo glad for at statsministeren har begynt å snakke om klima etter ett år, men vi lurer nå på hvor lenge vi skal vente før hun begynner å handle. I vår kom Miljødirektoratet med en rapport der de går gjennom hva som skal til for å nå de målene vi har satt oss innen 2020. Derfor har SV lagt fram en rekke forslag til behandling i Stortinget i dag, siden regjeringen ikke har kommet med en plan. Statsministeren har sagt, og gjentok nå, at målene blir vanskelige å nå. Jeg skulle ønske vi fikk høre en statsminister som istedenfor ville si at målene skal nås. Og det er min første utfordring: Kan vi få høre statsministeren si at målene skal nås? Og vil regjeringen støtte det forslaget SV legger fram i dag, om et nytt mål om at ni av ti nye biler som selges i 2020, skal være nullutslippsbiler?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2014-10-07:
Det var et innlegg fra representanten Eidem Løvaas fra Høyre som gjorde at jeg tegnet meg på nytt, og det har føyd seg inn i rekken av en rekke innlegg fra Høyre der man også tyr til usannheter om hva andre mener, på en lite stilig måte. Jeg vil be Høyre slutte å si ting som ikke er sant, og det som ikke er sant, er at SV skulle ha gått imot forslag om lavere barnehagesatser for de aller fattigste. Alle som har hørt det jeg har sagt i denne debatten og i debatter i media, har fått med seg hva vårt budskap har vært: Ja til lavere barnehagesatser for de fattigste, men nei til å øke prisene for alle andre, fordi det ikke bare undergraver målet om å gjøre barnehagen mer tilgjengelig for alle, men også vil ramme mange fattige familier, godt illustrert av Klassekampens oppslag i dag. Når det i tillegg, ifølge en lekkasje som nå nettopp har kommet ut på aftenposten.no, er slik at de aller fattigste vil få dyrere barnehage før de får billigere, ville jeg gått svært stille i dørene hvis jeg var Høyre-representant og skulle snakke om omfordeling fra denne talerstol. Vi har fått noen nyttige avklaringer rundt asylbarna i denne debatten. Både justisministeren og statsministeren har vært tydelige på at det regelverket de har sendt ut på høring, ikke er godt nok og har langt på vei gitt høringsinstansene rett i at de borgerlige partiene har kommet fram til et regelverk som vil stramme inn, istedenfor å gi flere barn muligheter til opphold i Norge. Jeg setter pris på at statsministeren understreket at det er noe regjeringen ønsker å gjøre noe med, men det er samtidig klart at det vil ta tid. Derfor er jeg skuffet over at det nå ser ut til at støtten til SVs forslag om stans i utsendingene er så beskjeden her i salen. Forrige gang det ble gjort en stor avtale om asylbarn, i 2007, var man også enig i at man måtte stille sakene i bero, slik at barna faktisk fikk behandlet sakene sine etter nytt regelverk. Jeg mener at Kristelig Folkeparti og Venstre – selv om vi deler engasjementet i denne saken – gjør en strategisk bommert hvis de ikke krever det nå, og ikke går inn for vårt forslag om det. Og jeg er skuffet over at Arbeiderpartiet, som har så sterk vilje til fornyelse i andre saker, ikke er villig til engang å være med på å gi disse barna en sjanse til å få prøvd sakene sine etter nytt regelverk. Behandlingen av asylbarna er nettopp en sak der det virkelig kunne være behov for en nyorientering fra Arbeiderpartiets side. Det tror jeg hadde blitt møtt med stor glede blant mange venstreorienterte mennesker i Norge.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2014-10-07:
Som jeg sa i mitt innlegg, har jeg betydelig respekt for den jobben Kristelig Folkeparti og Venstre gjør for asylbarna. Jeg heier på Kristelig Folkeparti og Venstre når de forhandler med Høyre og Fremskrittspartiet, og jeg er fullstendig klar over at hovedutfordringen for å få en rausere politikk overfor barn er at det er et flertall i denne sal – Arbeiderpartiet, Høyre og Fremskrittspartiet – som ikke ønsker det. Men jeg tror likevel at representanten Syversen kunne kledd litt mer ydmykhet, og at vi som står sammen i den saken, skal være litt rausere med hverandre. Det er også sånn at det største forliket og den største endringen når det gjelder asylbarn i Norge, kom under rød-grønn regjering i 2007. Mer enn 1 000 barn fikk bli bare i månedene etter det vedtaket. Hva vi kunne fått til i denne perioden, får vi aldri vite, men vi vet hva Kristelig Folkeparti og Venstre fikk til, og det må være lov til å si at det til nå ikke er imponerende – en veldig begrenset engangsløsning og et utkast til varig løsning som viste seg å være en innstramming. Da må også Kristelig Folkeparti finne seg i at det blir satt spørsmålstegn ved den strategien en har valgt, særlig når en samtidig som det ikke er stilt noen krav om berostillelse av sakene, har akseptert en sterk økning i uttransporteringstempoet som med nødvendighet gjør at mange barnefamilier blir sendt ut av landet. En av de mest interessante rundene i denne debatten har vært den om Norges klimamål. Jeg må si at selv om jeg gleder meg over at regjeringen i trontalen og også statsministeren i sitt innlegg i dag snakker om klima – for det er helt åpenbart en framgang for en sak som det ikke har vært snakket om, plutselig å bli snakket om – så synes jeg det er rart at statsministeren ikke kan si høyt og tydelig at Norge skal nå klimamålene i 2020. Jeg er for edruelighet, men det bekymrer meg at statsministeren er mer opptatt av å understreke at hun er edruelig, enn at hun er offensiv. Det vi trenger når det gjelder klimamålene, er en offensiv statsminister som sier at førsteprioritet i årene fram mot 2020 er å oppfylle klimaforliket, og at målet skal nås. Jeg vil nok en gang utfordre statsministeren til å si det, før denne debatten er over, istedenfor å si at det hadde vært kjekt å nå målene – jeg vil gjerne høre en statsminister som sier at de målene skal nås, og så får vi ha en konstruktiv debatt sammen i Stortinget om hvordan vi klarer det.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2014-10-07:
Jeg merker meg at statsministeren er uvillig til å gå på talerstolen og si at klimamålene skal nås. Det synes jeg er interessant og alvorlig. Jeg vil gjenta oppfordringen om å komme på talerstolen og si det. Det er et avgjørende signal til Stortinget og vil være en positiv begynnelse på den dugnaden vi trenger for å diskutere hva slags tiltak vi må gjennomføre for å komme i mål. Men det var en annen ting som gjorde at jeg tok ordet nok en gang, og det var statsministerens raljering med forrige regjering i spørsmålet om etter- og videreutdanning og lærersatsing. Jeg vil vel anbefale statsministeren å være noen hakk mer forsiktig i sin omgang med historien, og særlig når hun kombinerer det med kritikk av andre for kreativ historiefortelling. Den forrige regjeringen økte statens andel av regningen til etter- og videreutdanning. Det første året etter den omleggingen økte antallet lærere som tok etter- og videreutdanning, med 20 pst. Det har vært en systematisk oppbygging av dette tilbudet. Det er bra at denne regjeringen gjør mer av det, men det er altså ikke dette store, helt nye, til og med historiske lærerløftet som regjeringspartienes representanter beskriver. Det er ingenting nytt i Lærerløftet. Det er litt mer av det som forrige regjering gjorde, og det er bra. Men det som virkelig trengs nå, er flere lærere, mer tillit til skolen og mindre byråkrati, som Trine Skei Grande etterlyste i går. Det er det ingenting av i dette lærerløftet. Det illustrerer litt av denne regjeringens problem. Jeg synes denne debatten har vist veldig tydelig at det regjeringen snakker mest om, ikke er det regjeringen gjør mest av. Det er i det hele tatt litt smått, sånn som denne barnehagesatsingen som altså nå viser seg tvert imot å gjøre regningene til de fattigste familiene større de første månedene neste år, og rabatten mindre enn budsjettlekkasjene tilsa, eller innsatsen mot fattigdom som – altså ifølge lekkasjene – vil vise oss i morgen at det kommer kutt i overgangsstønader, som barnetillegget i uføretrygden, sånn at de fattige blir fattigere. Det snakkes mye om den typen saker samtidig som det nesten ikke snakkes om det regjeringen gjør mest av, nemlig store skattekutt. Det er jo det som er den store satsingen til denne regjeringen. Men det snakker Høyre og Fremskrittspartiet nesten ingenting om, og jeg tror det er fordi de vet at det ikke er så veldig populært der ute. Det er interessant å se det gapet mellom hva regjeringspartiene sier er viktigst, og hva de viser er viktigst. Jeg frykter vel at den kontrasten blir tydelig når budsjettet kommer i morgen.
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2014-10-07:
På vegne av stortingsrepresentantene Christian Tynning Bjørnø, Ruth Mari Grung, Trond Giske, Martin Henriksen, Tove Karoline Knutsen, Audun Otterstad, Freddy de Ruiter og meg selv har jeg gleden av å fremme forslag om en bedre skolehelsetjeneste.
Erna Solberg (Høyre), 2014-10-07:
Jeg mener det viktigste for å motvirke forskjeller i samfunnet, er å bygge den skolen som gjør at alle kan bruke mulighetene sine. Vi vet at ved siden av familiebakgrunn er skolen den viktigste arenaen for å kunne nå folk og for å kunne skape sosial mobilitet. Vi er ganske gode, men vi er ikke gode nok på å skape sosial mobilitet i Norge gjennom skolen. Vi har et godt stykke å gå før vi når det vi vet vi kan gjøre, nemlig å sørge for å motvirke det som er sosial bakgrunn og la alle leve ut talentene sine. Det dreier seg om de grepene denne regjeringen gjør på kunnskap, og som den forrige regjeringen ikke gjorde – de grepene som gjør at vi nå systematisk sørger for at alle lærere i fremtiden skal opp på et høyere kompetansenivå, noe den forrige regjeringen sa nei til, og det at vi sørger for å følge opp kravene med etter- og videreutdanning, noe den forrige regjeringen ikke økte pengene til. Det dreier seg om at vi sørger for at vi nå har en femårig lærerutdanning fremover som skal lage rammen rundt den nye lærersatsingen. Vi gjør masse for noe av det viktigste vi kan gjøre for å motvirke ulikhet i Norge, nemlig å løfte norsk skole.
Erna Solberg (Høyre), 2014-10-07:
Min viktigste grunn til å synes at vi skal redusere formuesskatten i Norge, er at jeg ønsker norsk nasjonalt tilstedeværende eierskap. Jeg ønsker at de som eier norske bedrifter, faktisk skal være en del av lokalsamfunnet de bor i, og ikke være institusjonelle eiere, utenlandske eiere eller flytte ut av landet. Jeg tror at solidariteten med norske arbeidsplasser, viljen til å satse mer, nettopp er å sitte i samme lokalsamfunn, å sitte i samme idrettsstyre, å ha den nærheten og det synet for de andre som er avhengige av dine investeringer. Den politikken den forrige regjeringen førte, var å få flere av dem til ikke å ville være med i lokalmiljøet sitt, men å trekke seg mer ut og sørge for at eierskapet ble flyttet til andre. Derfor er det urimelig å tro at vi på lang sikt skal ha investeringer som virkelig bidrar til de nye omstillingene, for det er ofte ikke kvartalskapitalismen som vinner, men det langsiktige private eierskapet som tør å stå gjennom en storm, og som skaper de nye arbeidsplassene. Derfor mener jeg at skal vi sørge for mindre forskjeller, sørge for fremtidsoppgavene, ja, så bør formuesskatten faktisk både reduseres og endres og helst i fremtiden fjernes.
Erna Solberg (Høyre), 2014-10-07:
En av de utdanningene vi har noen av de lignende frafallstallene på i Norge, er lærerutdanningen. Det er stort sett matematikkgrunnlaget som gjør at mange sliter. Det er en av grunnene til at vi har ønsket å øke inntakskravet, men jeg registrerte i går at det møtte relativt stor motstand fra Arbeiderpartiet. Det er interessant. Men når det gjelder yrkesfagløftet, er jeg glad for at Arbeiderpartiet nå ser behovet for dette. Det Jonas Gahr Støre har sagt i de senere debattene, tilsvarer akkurat det samme vi sa i 2010, da vi fra Høyres side lanserte yrkesfagløft. Da sa vi at det ikke bare er frafallsspørsmålet som er viktig. Det er også egenverdien til yrkesfagene, for flere må løftes opp. Derfor er vi opptatt av at vi skal sørge for at tekniske allmennfaglinjer fortsetter å videreutvikles. Derfor skal vi ha flere løp gjennom yrkesfagene og gjøre det mer strukturert. Derfor skal vi sørge for at kvaliteten på yrkesfaglærere også fremover blir høyere, og vi kommer med mange gode tiltak. Jeg er glad for at Arbeiderpartiet nå ser at dette ikke bare er et frafallsspørsmål, men også et statusspørsmål for yrkesfagene.
Erna Solberg (Høyre), 2014-10-07:
Det er interessant at Jonas Gahr Støre bruker eksemplene på dagens ordninger og skademeldinger, for de er knyttet til innleie av arbeidskraft. Det har ikke Arbeiderpartiet foreslått skal være forbudt. Vi foreslår heller ikke noen utvidelse av innleie av arbeidskraft. Men vi har altså på høring et forslag om å øke midlertidige ansettelser noe, særlig for å gjøre terskelen inn i jobber bedre. Vi har det på høring, og så skal vi se på rammene rundt det. Men jeg mener at det er godt dokumentert at det er vanskelig for en del grupper som står utenfor og trenger å bevise sin arbeidskapasitet overfor arbeidsgiverne, å komme inn i dagens arbeidsmarked. Vi tror at en liten økning i midlertidige ansettelser vil bidra til at flere arbeidsgivere tør å ansette funksjonshemmede, ungdom som har hatt en litt broket fortid, og personer som de er redd for kan ha et stort sykefravær, som i dag ikke får jobb i det hele tatt. Det synes vi vil være viktig å satse på, nettopp for å gi muligheter for alle. Mange parkeres varig utenfor arbeidslivet, vi bør forsøke flere tiltak for å få dem inn.
Erna Solberg (Høyre), 2014-10-07:
Det ligger også i den høringsuttalelsen argumentene for hvorfor vi mener at det vil være bra å gi en lettere inngang i arbeidslivet for mange grupper som står varig ute. Nå er det sånn at ja, vi skal slåss mot grov arbeidslivskriminalitet. Det er en viktig jobb for regjeringen, og det gjør vi i et samarbeid med arbeidslivets parter. Vi ser at det er mafialignende tilstander i enkelte deler av arbeidsmarkedet. Vi ser at organisert kriminalitet blander seg inn i et arbeidsmarked som er mer globalisert enn tidligere. Og vi vet at det er mange mennesker som er sårbare i arbeidsmarkedet, nettopp fordi de ikke kommer inn i ordinære jobber. Det kan jo være, hvis det er mulighet til å prøve disse uten samme beskyttelse ved oppsigelse som det er ved fast ansettelse, at det vil være litt færre som organiserte kriminelle og mafialignende organisasjoner kan utnytte hvis de hadde hatt en lettere tilgang inn i arbeidslivet.
Erna Solberg (Høyre), 2014-10-07:
Jeg vil gjerne bekrefte at vi både skal jobbe raskt med dette og at barnets beste skal tillegges større vekt. En av de tingene regjeringen gjorde for inneværende år, var å endre tildelingsbrevet til UDI, som i 2013 stadfestet at man skulle prioritere å sende ut lengeværende barn, mens vi i 2014 sa at man skal prioritere å sende ut barn, men ikke legge vekt på dem som var lengeværende, nettopp fordi vi har en avtale. Det at vi har returnert flere barn i år, er bl.a. fordi vi har returnert mange innenfor Dublin-konvensjonen. Det er ikke barn som har vært her lenge, det er barn som har vært her relativt kort. Vi skal legge vekt på den avtalen vi har, og vi jobber på spreng for å få på plass en varig ordning.
Erna Solberg (Høyre), 2014-10-07:
Jeg er helt enig i at vi er avhengig av mange av de frivillige ideelle organisasjonene i velferdssamfunnet. Det er også de som på mange områder har startet mange av de velferdsløsningene vi ser i dag, og fortsatt er det de som ofte utvikler nye velferdsløsninger og ivaretar nye hensyn før det offentlige kommer på banen. Så vet man at dette er en sak vi jobber med. Jeg kan ikke gi en tidsfrist for når vi er ferdig, for det er bl.a. et spørsmål om hvordan vi tar hensyn til det i fremtidige kontrakter. Når det gjelder tidligere kontrakter, har utfordringen vært at de for noen organisasjoner er vunnet i et anbudssystem, hvor altså de andre da har tapt en konkurranse, og da må man tenke på likebehandlingen av disse. For andre er de en del av et avtaleløp, da er det enklere å finne løsninger. Men jeg tror man skal være klar over at regjeringen er veldig opptatt av at vi ikke skal komme i en situasjon hvor viktige aktører ikke mestrer sine forpliktelser.
Erna Solberg (Høyre), 2014-10-07:
Jeg har registrert at også de fagforeningene som representerer de barnevernsansatte, har ment at man skal ha mer robuste miljøer. Jeg tror det er ganske innlysende at hvis man har en halv stilling i en kommune – slik man har i noen kommuner – og skal ha bredden og kompetansen og samtidig den juridiske kompetansen som er knyttet til det som kanskje ender opp i tiltak hvor man fratar foreldre omsorgen for sine barn, trenger man både forståelse av den juridiske siden og forståelse av den barnefaglige siden. Det er vanskelig å få til, og det er vanskelig å tilby kvinner – og jeg sier kvinner fordi det er flest kvinner som er utdannet innenfor dette – halvdagsstillinger systematisk rundt omkring i landet for å fylle opp dette behovet. Det er en fremtidsfremskrivelse som vi har sett. Jeg har registrert at de som jobber med dette, har vært enig med oss i at det er behov for å skape mer robuste miljøer. Noen kommuner kompenserer dette godt gjennom interkommunalt samarbeid, men da mister man ofte linken mellom det som er kommunen for øvrig, og det arbeidet som skjer i barnevernet. Da svekker det på en måte sammenhengen i en kommune.
Erna Solberg (Høyre), 2014-10-07:
På mange områder har de små kommunene bedre og flere tjenester enn større kommuner, rett og slett fordi de har mer penger. Det er en del av det inntektssystemet vi har, hvor i sum per hode små kommuner har betydelig mer penger enn det større kommuner har. På ett fagområde i Kommune-Norge er det gjennomført utrolig mye interkommunalt samarbeid. Det er på barnevernsområdet – nettopp fordi man har sett at det blir for sårbart alene. Det å sitte alene med en beslutning hvor man fremmer forslag om å frata foreldre ansvaret for å ta vare på barna sine, er en tung beslutning i et lite samfunn. Derfor har veldig mange kommuner i løpet av de siste 15–20 årene sett at man trenger å bygge dette opp i større interkommunale løsninger. Jeg skjønner at Senterpartiets løsning er å flytte mer og mer ut av kommunene og opp i ikke-politisk styrte organer og interkommunalt samarbeid. Vi tror det er bedre at helhetsansvaret ligger i én linje, og at man har én felles kommune som har ansvar for dette, enn f.eks. – som en del kommuner er inne i – 50 til 60 interkommunale samarbeid.
Erna Solberg (Høyre), 2014-10-07:
Trontalen viser til tre viktige hovedtrender som vi er nødt til å ta tak i. Klima og klimautfordringene er en av de tre hovedtrendene. Befolkningsøkningen var heller ikke et satsingsområde. Trender er noe annet enn det som har vært hovedsatsingsområdene. Jeg har kontinuerlig vært opptatt av at klima er en gjennomgående rammebetingelse for samtlige av de satsingsområdene vi har. Det vi gjør, skal hele tiden være rettet inn mot det målet vi har, at vi som nasjon skal være klimanøytral i 2050, noe som etter min mening er hovedmålet i klimaforliket og den retningen vi skal jobbe i. På alle de satsingsområdene vi har, må tiltakene være klimarettet. Dette er ikke en stor anerkjennelse, for den erkjennelsen har jeg hatt lenge. Den ligger i grunnlaget for innledningsteksten til den avtalen som vi har med de fem partiene, og den ligger som innledning til og grunnlag for Sundvolden-plattformen.
Erna Solberg (Høyre), 2014-10-07:
En av mine grunnteser som politiker er at det er lurt å være ærlig. Og jeg tror vi skal være ærlige om at de målene vi har satt oss innen 2020, er vanskelige å nå. Det krever mye. Noen av de store handlingspunktene vi er blitt enige om i klimaforliket, er punkt som i stor grad kommer til å bli realisert mellom 2020 og 2030, f.eks. den store kollektivsatsingen. Så vi må på en måte kunne si at en del av virkemidlene våre gir effekt etter 2020. Så er min ambisjon å være fremoverlent og komme med nye tiltak. Vi har allerede forsterket klimaforliket på noen av de områdene som ikke var med, og vi kommer til å komme med flere tiltak der vi kan nå målene raskt. Men jeg tror vi skal være edruelige nok til å si at når vi bruker milliarder på milliarder på satsing f.eks. på kollektiv av hensyn til klimaet, som står ferdig litt etter 2020, er ikke det å være tilbakelent, men det er faktisk å si at det er noen utfordringer med tidslinjene som vi må tenke over.
Erna Solberg (Høyre), 2014-10-07:
Jeg skjønner at etter åtte år i regjering er SV nå utrolig ivrig etter at det skal skje noe på klimaområdet. Det er jeg også, så jeg skal være enig med representanten i at vi skal være ambisiøse og mer fremoverlente enn man har vært tidligere. Så har jeg gledet meg over å lese de tidligere trontalene, for jeg merket meg Heikki Holmås’ innstendige uttalelser på Twitter om at trontalen var så dårlig på klima. Så fant jeg ut at det var vel ikke så mye som sto om det de forrige årene heller. For to år siden skulle dere legge frem en melding til Stortinget om virkemidler. I fjor skulle dere oppfylle den meldingen og også gjøre litt mer på skogsatsing. Trontalen forteller ikke om alle virkemidlene. Det kommer en del virkemidler i forbindelse med budsjettet. Og så er jeg helt sikker på at SV fremmer gode forslag. Noen av disse forslagene kommer vi også til å være enig i og fase inn. Jeg er helt sikker på at mange av de tiltakene som vi alle nå tenker på i forbindelse med klima, er tiltak vi kan være enige om å finne en god måte å fase inn på.
Erna Solberg (Høyre), 2014-10-07:
Litt av den spenningen tror jeg vi må vente med til vi legger frem budsjettet for noen av områdene. Men jeg har lyst til å si at vi har gjort noe. Vi har f.eks. hatt en betydelig oppfølging av det opposisjonen var enig om når det gjelder å styrke fondet for å kunne investere i miljøteknologi og forskning på dette. Det kan høres veldig kjedelig ut, men det er det som skal til – at vi kan hjelpe de bedriftene som skal gå fra å bruke fossil brensel til å bruke mindre av det eller over til å bruke elkraft. Når man i Tyssedal nå jobber med helt ny teknologi for å få mye mindre utslipp – å kutte det stort – så er det viktig at dette fondet har nok midler til å bære det over. Når Karmøy skal få store penger for å få en stor pilot til å fungere, så er dette de viktige endringene. Skal vi få til miljøteknologiendringene, ja, så må staten være en partner i det arbeidet. Hvis ikke kommer det til å gå for sakte. Så har vi betydelig større investeringer, f.eks. på kollektiv og jernbane, nå enn vi hadde tidligere. Og fortsettelse følger i morgen.
Erna Solberg (Høyre), 2014-10-07:
Jeg merker meg at representanten Trond Giske anklager regjeringen for å ha for lave ambisjoner for gjennomføringen på områder den rød-grønne regjeringen aldri hadde ambisjoner om å gjøre noe på. Vi har altså lagt frem et lærerløft som bidrar til at alle elever i hele Norge skal få muligheten til å møte en kompetent lærer, en lærer som har faglig fordypning i de viktigste kjernefagene. Så har vi sagt at det er et problem at svært mange kommuner har mange lærere som underviser i fag uten at de har faglig fordypning, og det vil ta en viss tid – uten at det skal gå for sterkt ut over de elevene som går i skolen – å få løftet den kompetansen fremover. Vi har laget en plan for å løfte alle elever i Norge, for hvordan vi skal løfte hele Skole-Norge fremover. Og var det én ting som ble dokumentert under de foregående åtte årene – ikke på grunn av den rød-grønne regjeringen, men på grunn av ulike ambisjoner hos kommunepolitikerne – så var det at det var blitt store forskjeller i Skole-Norge, avhengig av om man hadde en Høyre-ledet, god, ambisiøs lokalpolitiker eller om man hadde noen som var mindre ambisiøse, ofte fra andre partier, og som ikke satset på skole. Da fikk man en utfordring. Vi løfter alle. Vi mener at alle barn i Norge fortjener å møte en skole hvor lærerne har god kompetanse, og de lærerne som er i skolen, skal få muligheten til å undervise i de fagene de faktisk er gode på, og lære de fagene de må undervise i, men som de ikke er så gode på, enda bedre for fremtiden. Så til elendighetsbeskrivelsen: Nei, det var ikke noen elendighetsbeskrivelse, men det var en virkelighetsbeskrivelse av de omstillingsutfordringene vi står overfor. Er det noe som har slått meg i denne debatten, så er det at store deler av opposisjonen ikke har sett at vi står foran omstillingsutfordringer. De sier at de registrerer hva vi sier, f.eks. at vekstkraften for oljenæringen kommer til å være mindre, men har vi hørt deres oppskrift på fornyingen av den norske økonomien, de nye arbeidsplassene, hvordan vi skal jobbe fremover? Nei! De har ikke sagt et ord om det. Representanten Jonas Gahr Støre nevnte ikke et ord om hvordan vi skal skaffe dynamikken i norsk økonomi som skaper de nye arbeidsplassene fremover. Stort sett har Arbeiderpartiets budskap i denne debatten vært å være imot endringene som bidrar til at omstillingene går bedre, og at vi raskere kommer i gang med de nye arbeidsplassene. Jeg mener det er utrolig viktig at vi er ærlige om utfordringer. Det er masse flott i det norske samfunnet – det unnslår jeg aldri når jeg holder innlegg – men det er også viktig, av hensyn til at vi skal ta vare på dette landet for fremtidens generasjoner, at vi tør å være ærlige om at det ligger noen utfordringer foran oss, og at vi er kommet sent inn i det. Når man da ser på hva OECD anbefaler, hva andre land anbefaler, for å ha strategier mot ulikhet, så er det én ting de sier er det viktigste – å skape det gode, likeverdige skolesystemet. Det gjør regjeringen.
Erna Solberg (Høyre), 2014-10-07:
I sånne debatter er det alltid fristende å forsøke å slåss for egen ære og egen historie. Jeg vil få lov til å begynne med å si at det er selvfølgelig sånn at Fremskrittspartiet har mange gjennomslag i norsk politikk. Proffboksing har de altså ikke stått alene om i Stortinget, det er faktisk et bredt flertall på borgerlig side som har ønsket det. Fremskrittspartiet har fått gjennomslag på mange viktige områder innen eldreomsorg. Derfor kan det være vi er nærmere å nå Arbeiderpartiets egne mål. Denne regjeringen har økt antall tilsagn, men også beløpene som kommunene får for å bygge ut sykehjemsplasser, fordi vi har et engasjement for å sikre at eldre får en verdig omsorg. Når jeg tok ordet, var det først og fremst fordi jeg har et lite behov for, én gang for alle, kanskje, å si noe om Stortingets mest kreative historieforteller. Trond Giske er en fascinerende politiker. Han forteller mange gode historier – ikke alle med like godt belegg. Å fortelle at det var Arbeiderpartiet som løftet kunnskapssatsingen på etter- og videreutdanning, stemmer nok ikke helt. Det var en integrert og viktig del av Kunnskapsløftet. Derfor foreslo den forrige borgerlige regjeringen for første gang et stort statlig løft på 375 mill. kr til etter- og videreutdanning i tilknytning til Kunnskapsløftet – et nivå som det omtrent har stått på siden da. Så skal jeg gjøre en innrømmelse overfor den rød-grønne regjeringen: De kunne ha kuttet det ut da den treårsperioden som det var lagt opp til for innføring av Kunnskapsløftet, var ute. Men allerede da hadde jo flere av oss andre foreslått enda kraftigere satsing på etter- og videreutdanning i Stortinget, og jeg synes det var klokt at den rød-grønne regjeringen da valgte å videreføre det. Men det vi ser når vi ser på historien, er at det løfter seg under en borgerlig regjering, og gjør et nytt løft under en ny borgerlig regjering, fordi det er en så viktig satsing. Dette tror jeg er siste gangen jeg kommer til å snakke om det fra talerstolen, men jeg synes det er greit at man ikke forsøker seg på altfor mye kreativ historiefortelling fra Arbeiderpartiets side. Det synes jeg blir litt usmakelig, for å være helt ærlig.
Erna Solberg (Høyre), 2014-10-07:
Etter innstendige oppfordringer fra Audun Lysbakken skal jeg selvfølgelig bekrefte at regjeringen jobber hardt hver dag for å bidra til at vi skal oppnå de målene vi har satt oss for å redusere klimautslippene i Norge, både innen 2020 og innen 2050. Når jeg har tillatt meg å si at det kan være vanskelig, er det bl.a. fordi noen av de store satsingsområdene, som vi faktisk alle er enige om at skal være en viktig del av klimaforliket, f.eks. de store kollektivsatsingene, ikke kommer til å være ferdig til 2020. Det betyr at en del av de sektorene kommer til å gi gode resultater på områder på mellom 2020 og 2030, men akkurat rundt 2020 er det ikke sikkert vi har nådd i havn på dem. Jeg mener vi skal jobbe godt kreativt for å finne de gode nye tiltakene. Vi har foreslått noen som ikke var en del av klimaforliket allerede, vi har foreslått mer penger til klimateknologifondet, vi har signalisert nye tiltak som vi kommer til å gjennomføre for å forsterke klimaforliket, og vi kommer fortsatt til å ha et stort engasjement i skogsatsingen internasjonalt. Vi annonserte det bl.a. i løpet av generalforsamlingsuken og klimatoppmøtet, hvor vi i to veldig viktige land når det gjelder å bevare både biologisk mangfold og regnskog, nå går inn med et stort engasjement. Men jeg har lyst til å si at vi ikke må være blinde for at tiden er knapp. Derfor har regjeringen også skjøvet frem noen av prosjektene og vært veldig klar på at de virkemidlene vi var enige om i forbindelse med klimaforliket, ikke er nok til å nå målet. Jeg gleder meg til å se listen som SV tidligere i dag har sagt de skal fremme eller foreslå. Jeg er helt sikker på at det der vil være tiltak vi er enige om, tiltak vi er uenige om, og tiltak vi kan ha mye politisk debatt om. Felles mener jeg at dette er noe vi skal jobbe sammen om. Vi har hatt en ganske stor og bred enighet om det. Jeg må få lov å si at jeg nå har sett to forskjellige ytre karakteristikker av hva jeg har sagt her inne. Den ene, fra enkelte klimahold, er at det er veldig oppløftende, og den andre, fra andre hold, er at det er veldig dårlig. Da betyr det vel at det er god, konservativ politikk i sum.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2014-10-07:
La meg slutte meg til statsministerens siste kommentar: Vi står alle bak den innsatsen som nå må gjøres mot denne forferdelige epidemien som kan bli varig og veldig alvorlig. Så til trontalen: Den bør handle om morgendagens store oppgaver. Men handlet den egentlig om det? Statsministeren sier mye som vi kan nikke til: om å se den enkelte, om å investere for fremtiden og ta de store fremtidsspørsmålene på alvor. Men etter å ha hørt på trontaledebatten i går, spør jeg meg: Var det egentlig det vi snakket om? Fikk vi egentlig en veibeskrivelse av hvordan vi kan møte flere eldre fra 2020 og utover? Kom det signaler om håndtering av klimautfordringen – både vårt eget klimaforlik og det internasjonale? Vel, en regjering er kommet i gang. Den har levert rundt 40 pst. av snittet på antall saker nye regjeringer leverte etter 2001og 2005. Det merker vi her i Stortinget. Jeg opplever at det er en regjering som i høyeste grad prioriterer skattekutt fremfor andre ting. Skattekuttene fører til forskjeller. Hva er statsministerens syn på de forskjellene som en moderne tilnærming til å løse problemer i et moderne samfunn?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2014-10-07:
Likevel er det slik at i det budsjettet som gjelder for i år, brukte dere ti ganger mer på skattekutt enn det kom mer til skole, politi og sykehus. Det er den suverent viktigste investeringen, og den det snakkes ganske lite om. Vi venter at noe tilsvarende kan komme i morgen. Spørsmålet er da: Kunne man brukt de pengene bedre, brukt de pengene bedre til å investere i skole, gjøre det lærerløftet som hele Stortinget er enig om, satse på en plan, slik at vi kommer til å få nok heldøgns omsorgsplasser for eldre fra 2020? Det er i morgen. Det tar fem år å planlegge å bygge en ny sykehjemsplass, gjøre investeringer i den infrastrukturen vi trenger i de store byene osv. Jeg er enig i vekten på skole, men er statsministeren ikke lydhør for de internasjonale budskapene som kommer, advarslene mot økte forskjeller, mot forskjeller som gjør at et samfunn mister øye for hverandre? Folk ser ikke likheten og det fellesskapet de trenger for å løfte sammen.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2014-10-07:
Da er vi altså uenige. Men la meg ta opp en annen utfordring når det handler om å bygge landet, og det er spørsmålet om hvem som skal bygge landet. Statsministeren nevnte i sin tiltredelseserklæring i fjor behovet for et yrkesfagløft, og det var også nevnt i trontalen. Men hva gjør regjeringen på det området? Vi kommer til å mangle 100 000 fagarbeidere her til lands om en 10–20 år, og det er nøkkelkompetanse vi trenger. Det som skjer når vi mangler de fagarbeiderne, og ungdom velger bort disse fagene, er at det blir mer innleie av midlertidig arbeidskraft utenfra. Det er dårlig for norsk arbeidskultur, og det er også dårlig for norsk produktivitet. Det bidrar til sosial dumping, og det bidrar til mangelfull kunnskap i vårt arbeidsliv. Mitt inntrykk er at vi er nødt til å ta tak i de utfordringene nå om vi skal klare å svare på de utfordringene om en 10–20 år. Hadde vi hatt lignende frafallstall innen f.eks. medisin, så hadde vi ropt nasjonal alarm. Hva er statsministerens grep, og hvilken handlingsplan har hun for å ta tak i dette alvorlige problemet?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2014-10-07:
Dette har altså med forholdene i arbeidsmarkedet å gjøre, og jeg vil rette et spørsmål til statsministeren angående arbeidsmiljøloven. Det er forslag på høring om endringer i arbeidsmiljøloven, og det interessante her er at under overskrifter som at det skal bidra til et trygt, fleksibelt og familievennlig arbeidsliv og et gode for ansatte og funksjonshemmede og skilte familier, sier de ansattes organisasjoner nei, og de funksjonshemmede takker også nei. Nå kommer høringsuttalelsene. Arbeidstilsynet har gjennomgått regjeringens forslag og viser til at 30 pst. av alle skader i bygg og anlegg som ble behandlet ved Trondheim kommunes legevakt, var av de midlertidig ansatte, selv om de bare utgjorde 5 pst. av arbeidsstokken. Tilsynet viser til internasjonale undersøkelser, som hevder at arbeidstakere i midlertidig arbeid ikke melder skader fordi de frykter å miste det neste oppdraget. Er det veien å gå i et arbeidsliv som opplever økt press fra sosial dumping, useriøsitet og tiltakende kriminalitet, når de ansattes organisasjoner så klart er imot?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2014-10-07:
Hvis det var et forventet utfall, skulle man jo tro at arbeidstakernes organisasjoner ønsket dette velkommen, og at de funksjonshemmede syntes dette var fint. Men det internasjonal forskning viser, er at økt midlertidighet ikke nødvendigvis fører til at flere uten jobb kommer inn i midlertidighet, det fører til at flere som er i fast jobb, blir midlertidige. Det har vi sett i Sverige. De har dobbelt så mange midlertidige som i Norge, de har også dobbelt så høy ledighet og enda høyere blant de unge. Jeg mener dette er et tiltak som også må ses i sammenheng med et annet fenomen i arbeidsmarkedet, nemlig den økte, tiltakende sosiale dumpingen, arbeidslivskriminaliteten, som statsministeren nå ser ut til å ta på alvor, og at det er en sammenheng mellom disse to. Jeg synes også det er interessant at i høringsbrevet fra departementet ligger det en lang rekke advarsler mot hva disse forslagene til endringer i arbeidsmiljøloven kan føre til i det norske arbeidsmarkedet. Det er å håpe at regjeringen lytter både til sine egne fagmyndigheter og til de innspillene som kommer fra de mest berørte, når de skal vurdere de endelige forslagene.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2014-10-07:
Til representanten Nordby Lunde: Jeg skal ikke snakke om Monty Python, men det var et program på norsk radio en stund som var en suksess, som het: «Har De hørt den før?» Det var en repetisjon av gode slagere. Og vi har hørt den før en del i dag, fra regjeringspartiene, om glansperioden 2005–2013. Den har kommet til heder og verdighet igjen som argument for alt og mot alt i politikken. Jeg sier at jeg stiller gjerne opp og snakker om den perioden når som helst og hvor som helst, for den er jeg stolt av, men det er altså slik at utfordringene må ligge foran og ikke bakover. Jeg synes statsministeren tydde til en elendighetsbeskrivelse av det landet hun overtok ansvaret for i 2013 da hun holdt sitt innlegg. Realiteten er at aldri hadde en regjering overtatt en økonomi i bedre stand. Det var skapt 350 000 nye arbeidsplasser, flere tusen nye bedrifter, ledigheten var lav, tilbakegangen i norsk skole var snudd til framgang. Det kom delegasjoner fra en hel verden til Norge for å studere hvordan vi løste moderne samfunnsutfordringer – innen skole, innen familiepolitikk, innen næringsliv, nyskaping og på en lang rekke områder. Denne regjeringen, da den tiltrådte, brukte honnørordene fra det samfunnet som argument for hva den ønsket å oppnå: små forskjeller, tillit og samarbeid. Men denne regjeringen reiser andre steder for å hente sine eksempler, sender delegasjoner ut for å finne oppskriften for de største grepene, og det viktigste er at vi nå kaster oss på en politikk for store skattekutt. Det er altså slik at dette er hovedvalget i prioriteringen regjeringen gjør. Det er umoderne, det øker forskjellene. At det oppstår forskjeller innenfor skole og andre deler av samfunnet, er ikke et godt argument for å innføre store forskjeller som følge av fordeling. OECD, IMF – ikke akkurat sosialdemokratiske tenketanker – advarer mot en politikk i den retningen. Norge velger det, etter at Sverige har ført den politikken i åtte år, inntil Fredrik Reinfeldt sa at nå var det slutt. Da lå Sverige over Norge i skatt. Vi skal privatisere innen skole. Vi skal reise til Sverige og Storbritannia for å få eksempler på privatisering av jernbane, som ikke har gått bra. Vi skal på byråkratisk vis privatisere innenfor helse, og vi gjennomfører endringer i arbeidsmiljøloven som de ansattes organisasjoner sier vil føre til mer brutalisering. Honnørordene må da erstattes med andre. Vi er på vei mot et samfunn med økte forskjeller, sentralisering, et arbeidsliv som blir mindre seriøst, slipper mer til de tilstandene vi aktivt bør bekjempe, og vi kommer til å få tegn på todelt skole og helsevesen. Det er et annet Norge. Vi får se når budsjettet kommer i morgen. Vi kommer, som jeg sa i mitt innlegg, fra Arbeiderpartiets side til å markere støtte der vi mener det tar Norge i riktig retning, men markere ganske klar motstand, tydelig motstand, der hvor vi mener det tar Norge i en feil retning, mot beskrivelser som ikke er dette landet verdig.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2014-10-07:
Det går jo an å ha ulike syn på historien, også innen kunnskapsfeltet. Videreutdanning og etterutdanning er to ulike typer satsinger. Jeg synes det er litt spesielt at statsministeren kaller en motdebattant for usmakelig når det er andre syn som jeg tror er veldig godt dokumentert. Representanten Helleland snakket om at vi gjør det vi lovet velgerne på vegne av regjeringsflertallet. Vel, vi får se hvordan velgerne reagerer på det etter et år og etter morgendagen. Det første som skjedde, var at man la bort en lang rekke løfter fra begge partiene. Jeg mener representanten Kolberg peker på ganske vesentlige trekk ved Fremskrittspartiet, som har lagt bort løfter. Så får vi se hvordan velgerne nå reagerer når de opplever at de f.eks. får dyrere barnehager – en satsing som vi har gjort til et vesentlig poeng i familiepolitikken. Man selger ut at nå blir det jo billigere barnehage for de aller fattigste, og så viser det seg at den reformen også har visse sider ved seg når vi får se den i fulltekst. Mer får vi se i morgen. Vi får se hvordan velgerne reagerer når vi ser at de aller rikeste får store lettelser i skatt, og at forskjellene i Norge øker. Arbeiderpartiet er ikke mot endringer i skatt, vi foretok endringer i både nivå og innretning gjennom åtte år, og det vil vi også foreslå i fortsettelsen, for at skattesystemet skal være effektivt, rettferdig, omfordelende og stimulere til gode investeringer. Også det grønne skiftet er vi for. Vi får se hvordan velgerne reagerer når rådmennene gjør det vi nå får rapporter om fra hele landet, nemlig kutter i velferd. Jeg er enig med representanten Arnstad, som sier at testen ligger jo her i kommuneøkonomien. Det er det som er den enkelte hverdagen vi møter når vi mottar de aller viktigste og mest sårbare velferdstjenestene som betyr noe for oss. Vi får se hvordan velgerne reagerer når arbeidstakere opplever at et historisk vern som er en fleksibel ordning, som gir stort rom for fleksibilitet og avtaler når det gjelder arbeidstakers beskyttelse, arbeidsmiljøloven, blir svekket. Og igjen, som jeg har sagt flere ganger: Hadde dette vært slik arbeidsministeren lover oss – til arbeidstakernes beste, familienes beste og skilte foreldres beste – hadde jo de kanskje nikket til dette. Og funksjonshemmede hadde nikket til det. Men innenfor nyord og honnørord presenteres dette som noe som er godt. Og vi får se hvordan velgerne også reagerer på denne veldige iveren etter å selge ut norsk næringsliv, uten strategiske betraktninger om hva som er viktig for Norge i en globalisert tidsalder hvor eierskapet også betyr noe for hvor det er arbeidsplasser, verdiskapning og hovedkontor. Så alt det skal vi følge fremover og ha debatt om, og kunne ha en debatt som også har betydelig uenighet uten at motstanderens synspunkter er usmakelige av den grunn.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2014-10-07:
På vegne av Arbeiderpartiet skylder jeg å gjøre oppmerksom på at vi vil stemme for forslaget fra Senterpartiet og mot forslaget fra SV. Til justisministeren kan jeg love – som jeg sa i mitt første innlegg – at vi vil være kreative og konstruktive. Vi imøteser arbeidet i Stortinget med politireformen som kommer. Men la meg også si, på vegne av justiskomiteens leder og min gode kollega, Hadia Tajik, som har bedt om debattmøte med justisministeren siden i fjor høst og fått nei konsekvent, at et godt råd vil være å ta den debatten i et radiostudio, offentlig, så vi får følge debatten mellom Arbeiderpartiet og regjeringen på dette viktige området. Representanten Heggelund vil jeg tilrå å oppsøke forlagsverdenen. Hvilken form han vil velge, skal ikke jeg si – jeg tror kanskje tegneserier er en god idé. Der er det bl.a. mange gode karikaturpublikasjoner, og der tror jeg han vil gjøre det godt. Hvor mange kjøpere han får, vet jeg ikke, for jeg tror folk heller leser hard vare som omhandler realitetene. Skattepolitikk står i Arbeiderpartiets program. Vi har et skattenivå for perioden 2013–2017 som vi vil følge om vi regjerer. Vi er for endringer i skatt, vi er for å gjøre skattene grønnere, mer effektive, mer rettferdige, mer omfordelende og å stimulere til produktive investeringer. Kontantstøtte: Arbeiderpartiet er mot. Vi har arbeidet mot i mange år, vi har program på at vi er mot. Det jeg har tatt til orde for, er at vi må åpne øynene og se at barnefamilier med barn på tolv måneder kan ha behov for en fleksibilitet inntil de har en barnehageplass. Skolepolitikk: Arbeiderpartiet har en lang liste med forslag vi ønsker å innføre for å styrke skolen, styrke lærerne. Vi har denne høsten invitert til et bredt forlik om det vi er enige om, for vi er enige om veldig mye. Så får vi ta debatten om det vi er uenige om på andre områder. Når det gjelder arbeidsmiljøloven, følger vi opp det alle ansatteorganisasjoner og de funksjonshemmede, som tas til inntekt for dyptgående endringer, sier til den reformen, nemlig nei. Representanten Heggelund sa at jeg burde bruke mer tid på å snakke med dem som meldte seg ut – jeg går ut fra at han viser til situasjonen i Bergen. Jeg kan godt bruke tid på den. Så vidt jeg har lest – hvis det er riktig – var det to som meldte seg ut. I løpet av året var det 200 som meldte seg inn. Representanten Heggelund kan gjerne snakke med dem – jeg snakker på vegne av de hundretusener i norsk arbeidsliv som siden 1970-tallet har hatt et vern som har vært fleksibelt. Det kan bare måles på det at Norge har det kanskje mest omstillingsdyktige næringslivet i Europa, skaper nye arbeidsplasser, nedlegger når bedrifter ikke lykkes, men utvikler seg videre. Karikaturer mener jeg er det representanten Heggelund her driver med, men det er også interessant lesning, og jeg ser fram til å lese når han gir ut på eget forlag.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2014-10-07:
Kristelig Folkeparti har i en årrekke arbeidet for at de ideelle aktørene skal ha en mulighet til å fortsette med sine gode tjenester innenfor helse- og omsorgsarbeidet. De ideelle ble i sin tid pålagt offentlige like tariffordninger for å få driftsavtaler med det offentlige. De har derfor nå i ryggsekken kjempestore pensjonsutfordringer som truer deres driftsgrunnlag, og de opplever at de ikke klarer å konkurrere på lik linje med alle andre når det gjelder å få anbud og avtaler med det offentlige. Hva vil regjeringen gjøre for å sikre like konkurransevilkår for de ideelle og deres utfordringer med de historiske pensjonsutgiftene som de har i ryggsekken? Når kan vi vente en løsning på det, for vi er helt avhengig av dem i et velferdssamfunn?
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2014-10-07:
De siste ukene har Aftenposten gjennom serien Kvinneliv skrevet sterke artikler om kvinner som vokser opp utenfor Norges grenser. I en rekke land er det å være kvinne eller jente synonymt med slit, diskriminering, overgrep og vold. En av de historiene som har gjort sterkest inntrykk på meg, var saken fra India, hvor 7 000 jentefostre sorteres vekk hver eneste dag. I mange deler av landet regnes jenter som en utgift, mens gutter er de som skal ta slekten videre og gi familien nødvendige inntekter. Leger reiser fra landsby til landsby med bærbare ultralydapparater for å finne jentefostre og ta dem vekk, til tross for at lovverket sier at det er forbudt å bruke ultralydapparater for å påvirke kjønnssammensettingen i familien. I serien i Aftenposten har vi også lest om voldelige menn globalt sett, at det er en større trussel for jenter og kvinner enn kreft, malaria, trafikkulykker og krig til sammen. I Sør-Afrika blir tre kvinner drept hver eneste dag av partneren sin, og hver tredje jente blir voldtatt før hun fyller 18 år. Totalt bor 603 millioner kvinner i land hvor vold i hjemmet ikke er forbudt. Verden har fortsatt en lang vei igjen å gå mot likestilling. Sortering på bakgrunn av kjønn og vold mot kvinner er totalt uakseptabelt. Norge må arbeide internasjonalt for å fremme likestilling og likeverd mellom kjønnene. Kristelig Folkeparti vil med utgangspunkt i FNs kvinnekonvensjon inkludere hensynet til likestilling i all norsk utenrikspolitikk, særlig i utviklingspolitikk, og særlig prioritere innsatsen for å sikre jenters rett til utdanning. Dette er det viktigste vi kan gjøre for at kvinner skal få innflytelse, for at kvinner skal få lov til å være med, og for at vi skal klare å løfte dem til de plassene de fortjener. Men også i vårt eget land i 2014 opplever vi diskriminering på grunnlag av kjønn. En spesielt viktig likestillingsutfordring i Norge er vold og mishandling. Kvinner er mer utsatt for grov vold fra partneren og er også utsatt for voldtekt. Derfor må ikke det politiske arbeidet for likestilling stoppe opp i vårt eget land. Det er store lerret å bleke både nasjonalt og internasjonalt, og vi må være med i den kampen, i det viktige arbeidet for kvinner.