trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Helge André Njåstad (Fremskrittspartiet), 2013-06-19:
Når ein snakkar om kommunesektoren og inntekter fekk eg behov for å teikna meg, for det er noko som interesser meg mykje. Eg kan òg opplysa statsråden om det ikkje lenger er 430 kommunar i Noreg, men eit par færre sidan han sat i kommunalkomiteen. Det er òg feil som statsråden sa at hensikta her er at ein skal auka skattelegginga. Det er snakk om ei omfordeling mellom kommune og stat, der det blir mindre til stat og meir til kommune. Det er noko heilt anna enn skatteauke. Så trur eg heller ikkje det er riktig å omtala dette som populisme av beste sort. Kommunepolitikarar som er opptekne av dette, har stort sett bestemt seg for kva for parti dei skal stemma på til hausten. Eg trur ikkje dette er noko som vil prega resultatet av stortingsvalet i alle fall. Det som er viktig her, er at ein har eit nokolunde likt prinsipp mellom ulike naturressursar i Noreg. Det opplever kommunesektoren at det er det ikkje. Me har to typar kommunar som har klart meir inntekter enn andre kommunar. Det er dei som har store ilandføringsanlegg knytt til olje og gass, og som har eigedomsskattinntekter på dei, og det er vasskraftkommunane, som har vore nemnt. Så har me andre typar naturressursar for nokre kommunar som har vindkraft og oppdrettsanlegg som dei har stilt areal til. Dei har betydeleg mindre inntekter. Det er det skeive forholdet som eg oppfattar at forslagsstillarane ønskjer at ein skal setja seg ned og sjå på, slik at ein kan få eit liknande prinsipp. Eg skal ikkje snakka for mi sjuke mor her, for Austevoll kommune valde for nokre år sidan å seia nei til vindkraft utifrå ei totalvurdering der ein la større vekt på miljø og landskap enn inntekter til kommunekassa. Nabokommunen i sør, Fitjar, gjorde eit anna val. Viss ein ser på Fitjar, har dei fått 44 vindmøller det siste året og har inntekter frå dei på 8,5 mill. kr i året i form av eigedomsskatt. Det er temmeleg lite samanlikna med dei naturinngrepa som er gjorde i Fitjarfjella. Dei har stilt store areal til rådvelde for at ein skal produsera miljøvennleg energi, og dei får 8,5 mill. kr i året i kompensasjon eller i eigedomsskattinntekter. Går ein nokre mil lenger inn i fylket til Modalen som har ein annan type naturressurs, nemleg vasskraft, kan ein lesa i årsmeldinga til Modalen kommune at dei hentar 47,6 pst. av inntektene sine i rekneskapen for 2012 frå konsesjonsavgift, naturressursskatt og eigedomsskatt. Det er meir i inntekt frå dei tre enn frå rammetilskotet frå staten. Det er det som gjer at kommunar som er rike på andre ressursar, som Fitjar på vind og areal til vindkraft, føler at dei burde fått ein større del av verdiskapinga når ein ser på kor mykje meir vasskraftkommunane får. Eg ønskjer ikkje ta frå vasskraftkommunane noko, men eg ønskjer å sjå på eit regime som kan vera meir likt.
Nikolai Astrup (Høyre), 2013-06-19:
Det hadde vært en fordel om statsråden faktisk leste innstillingen før han inntok talerstolen med den – hva skal man si – frimodige holdning overfor forslagsstillernes forslag. Der står det: «Disse medlemmer vil understreke betydningen av at dette regelverket ikke medfører en økt økonomisk belastning for utbyggerne av vindkraft.» Hvordan statsråden da kan stå på denne talerstolen og hevde at intensjonen med forslaget er å øke beskatningen på vindkraft, er for meg uforståelig. Så er det helt riktig som statsråden påpeker – det skal jeg gi ham – at det er ingen grunnrente på vindkraft i dag, så det burde stått et annet ord der, naturressursskatt eller annet. Men hensikten med dette forslaget er å se på om man kan ha noen insentiver for kommunene til å legge til rette for lokal verdiskaping. I Høyre mener vi at man bør ha det uansett ved at en større del av selskapsskatten kan tilfalle kommunene, slik den gjorde før. Da vil også behovet for eiendomsskatt ikke bli så sterkt. Det må lønne seg å stille arealer til disposisjon for å skape arbeidsplasser lokalt. Når det gjelder vindkraft bør det også gjøre det. Det eneste vi har bedt om, er at det nedsettes et utvalg for å se på denne problemstillingen. Er det noe vi kan gjøre for å gjøre det mer attraktivt? Så har statsråden helt rett i at dette vil jo ikke bidra til at det blir bygget masse vindkraft i Norge, for utfordringen ligger ikke i hvordan skatteinntektene skal fordeles. Utfordringen ligger i at det ikke er noen skatteinntekter å fordele veldig mange steder, fordi det ikke er lønnsomt å bygge ut så veldig mye vindkraft i Norge med så lav kraftpris som vi har nå, dessverre. Det er der utfordringen ligger. Da må vi heller se på hvordan vi skal anvende den kraften vi nå får gjennom de grønne sertifikatene, f.eks. ved å øke utvekslingskapasiteten med utlandet, f.eks. ved å fase ut fossil energi og erstatte med fornybar energi der det er hensiktsmessig, og f.eks. ved å legge til rette for miljøvennlig energiproduksjon slik at det blir lønnsomt å produsere ny fornybar energi, slik at vi får brukt denne ressursen og tatt landet i bruk, slik representanten Sande også var inne på. Da er det mange ting som må gjøres. Det handler ikke bare om pris. Det handler også om å få fortgang i utbygging av nett både innenlands og mellomlandsforbindelser til andre land. Der ser vi at ambisjonsnivået under denne statsråden er over halvert sammenliknet med ambisjonsnivået under den forrige statsråden, som var fra samme parti. Så her det mye å ta tak i. Et godt sted å begynne er i hvert fall å lese innstillingen.
Nikolai Astrup (Høyre), 2013-06-19:
I motsetning til statsråden innrømmer jeg det gjerne når jeg tar feil. Det er slik at dette forslaget kunne vært formulert mer presist. Det er helt åpenbart. Det kunne f.eks. stått «en andel av verdiskapingen» i stedet for «en andel av grunnrenten». Men det endrer ikke det faktum at vi ønsker at det skal lønne seg for kommunene å legge til rette for verdiskaping, også vindkraftproduksjon. Så sier statsråden at jeg er enig i hans analyse av at det er lønnsomheten som er utfordringen. Ja, lønnsomheten er utfordringen. Men som representanten Skumsvoll var inne på, er ambisjonen at vi skal ha en teknologiutvikling på dette området som gjør at vindkraftindustrien står seg uten subsidier, og at det vil være en verdiskaping som kommer til fordeling på sikt. Når den verdiskapingen kommer til fordeling, bør det lønne seg for kommunene å legge til rette for det. Derfor mener Høyre på generelt grunnlag, at kommunene bør beholde en større andel av selskapsskatten enn det de gjør i dag, fordi det i dag ikke lønner seg å legge til rette for den verdiskapingen. Jeg tror ikke statsråden og jeg er så uenige om akkurat det aspektet. Det som er positivt med de grønne sertifikatene, er at det nettopp er en teknologinøytral støtteordning, som gjør at vi får frem ny fornybar energi, men politikerne plukker ikke vinnerne. Likevel er det et faktum at Norge har blant de beste vindressursene i Europa. Jeg tror vi har en felles ambisjon i denne salen om å bruke våre naturressurser på en slik måte at det skaper verdier for det norske samfunn, og som gjør at vi tar vare på miljøet. Så det er et potensial som jeg håper vi klarer å utnytte på sikt, men det vil kreve teknologisk utvikling. De grønne sertifikatene er på mange måter en hjertestarter – eller en pacemaker, som noen kanskje ville si – som forhåpentligvis vil gjøre at denne næringen på sikt vil kunne stå på egne ben og at det vil være en verdiskaping å fordele. Hvem vet – kanskje vil det også på lang nok sikt være en grunnrente som vil komme til fordeling. Har vi da hatt et ekspertutvalg som har sett på hvordan verdiskapingen kan fordeles på en slik måte at det lønner seg å legge til rette for vindkraftproduksjon, mener jeg vil være en fordel. Det er synd at ikke også regjeringspartiene ser verdien i det.
Nikolai Astrup (Høyre), 2013-06-19:
Jeg beklager å ta ordet så ofte, men jeg ble så inspirert da jeg hørte landbruksdebatten tidligere i dag, der var det så mange som var taletrengte. Representanten Sande sa at dette ikke er tiden for å sette ned et slikt utvalg. Jeg mener at dette nettopp er tiden for å sette ned et slikt utvalg. Nå har bransjen syv år på å lukke vinduet for grønne sertifikater, og så får de støtte i 15 år etter det. Da er det viktig å begynne nå å tenke på hvordan vi skal tilrettelegge for at kommunene kan sitte igjen med en andel av verdiskapingen i tiden etter 2020, nettopp for å skape incentiver for kommunene til å tilrettelegge for den type virksomhet, også når de grønne sertifikatene ikke lenger er en drahjelp for produsentene. Det er en kjensgjerning i dag at det er stor lokal motstand mot mange vindkraftprosjekter, og jeg tror nok økonomiske incentiver vil være et bidrag til at kommunene vil være mer positive i mange tilfeller.
Nikolai Astrup (Høyre), 2013-06-19:
Riksrevisjonen hadde i 2008–2009 en forvaltningsrevisjon av oppfølgingen av de kulturminnemålene vi i denne salen har satt oss. Riksrevisjonen konkluderte veldig bestemt med at sentrale forutsetninger for å nå 2020-målene ikke var på plass. Nå har vi fått en ny kulturminnemelding, Framtid med fotfeste, og den inneholder forbausende få nye virkemidler. Vi har altså Riksrevisjonen, som har konkludert med at vi mangler virkemidler, og så kommer denne meldingen uten noen særlig nye virkemidler. Det er mye som skal vurderes, utredes og videreføres, men det er veldig lite nytt. Er dette, etter statsrådens mening, nok for å nå de målene denne salen har satt seg?
Nikolai Astrup (Høyre), 2013-06-19:
Regjeringen har med denne meldingen levert en god beskrivelse av de utfordringene vi står overfor. Dessverre gir den ikke mange av de svarene som er helt nødvendige, nemlig en avklaring av ansvarsforholdene mellom ulike direktorater, departementer og offentlig forvaltningsnivå. Men jeg skal ikke spørre om det. Jeg skal spørre om det faktum at NVE har konkludert med at det er 120 kommuner som må prioriteres for faresonekartlegging for ulike skredtyper. Men med dagens bevilgninger er NVE i stand til å gjennomføre faresonekartlegging i to til fem kommuner i året. Mener statsråden at det er godt nok?
Nikolai Astrup (Høyre), 2013-06-19:
Det er godt å høre at statsråden er enig med Høyre, Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet i at det er behov for å trappe opp bevilgningene til flom- og skredforebygging i de kommende årene – slik han akkurat sa – for regjeringspartiene sluttet seg ikke til den merknaden i innstillingen. Så sier statsråden at denne meldingen svarer på de utfordringene som vi står overfor, og at det ikke er én myndighet som skal ha ansvaret. Jeg er helt enig i at det ikke er én myndighet som skal ha ansvar, men ansvaret må jo plasseres. Regjeringen sier her at man må komme tilbake til hvor det ansvaret skal plasseres. Men her legger man altså frem en stortingsmelding om klimatilpasning. Hvilken bedre anledning har man til nettopp å plassere ansvaret der det skal være, enn i denne stortingsmeldingen? De erfaringene vi har gjort oss nå med store flommer de siste årene, viser jo at det er behov for en rask avklaring av dette spørsmålet. Så spørsmålet er: Hvorfor har man ikke gjort dette tidligere?
Nikolai Astrup (Høyre), 2013-06-19:
Statsråden sa i og for seg mye i sitt innlegg som det er verdt å ta tak i, men en av de tingene han sa, var at det er for tidlig å vedta at vi skal videreføre fritak for veibruksavgift for alternative drivstoff til 2020. Hvor lang forutsigbarhet mener egentlig statsråden at vi skal ha for de aktørene som produserer alternative drivstoff, for de aktørene som ønsker å ta den i bruk – f.eks. norske kommuner som kanskje vurderer å etablere biogassanlegg? Er det rimelig med et halvt år, ett år, to år, tre år? Eller er kanskje syv år en ganske god horisont for den typen investeringsbeslutninger? Nå vet vi jo fra biodiesel-saken at regjeringen liker kortere tidshorisonter enn det. De åpner anlegg i mai og innfører nye rammevilkår i september eller oktober. Men hva mener statsråden om dette? Hvor lang forutsigbarhet skal vi ha?
Nikolai Astrup (Høyre), 2013-06-19:
Statsråden sa at det var en rekke tiltak i transportsektoren han ikke kunne gå for, fordi vi hadde et mål om 85 g CO2/km for nye personbiler i 2020 i klimaforliket. Men er statsråden enig i at offentlig sektor har et ansvar for å gå foran og bidra til å skape et marked for miljøvennlige alternativer ved at f.eks. kommuner, fylkeskommuner og statlige instanser benytter miljøvennlige kjøretøy som går på CO2-fritt eller CO2-nøytralt drivstoff? Og hvis han er enig i det, hvorfor kan ikke da regjeringen være med på et forslag om at man nettopp innfører krav til offentlige instanser om at nye kjøretøy som de anskaffer, skal gå på denne typen miljøvennlig drivstoff innen utgangen av 2018?
Nikolai Astrup (Høyre), 2013-06-19:
Jeg registrerer at representanten Egeland kaller Høyre en klimaversting. Dette kommer altså fra et parti som sitter som en del av en regjering som har flertall til å legge frem akkurat det de vil, og få det gjennomført etterpå. Og «akkurat det de vil» er åpenbart ikke så veldig mye, for de har lagt frem to stortingsmeldinger. Begge to ble slaktet av en samlet miljøbevegelse fordi de var tannløse, lite ambisiøse, lite forpliktende og inneholdt få konkrete tiltak som faktisk ville føre til reelle utslippsreduksjoner. Da blir det ganske spesielt å høre representanten Egeland kalle Høyre en klimaversting – vi som har vært pådrivere gjennom to klimaforlik, og vi fikk faktisk på plass tiltak som nå bidrar til at utslippene er langt lavere enn det de ellers ville vært. Ta f.eks. regnskogsatsingen! Hvem var det som foreslo den? Jo, det var Høyre. Og på mange andre områder er det vi som har fått til forpliktende tiltak, som å trappe opp miljøteknologifondet raskere. Vi foreslo å øke avkastningen – det fikk vi ikke gjennomslag for – for å videreføre fordelene for nullutslippsbiler til 2017 og 50 000 biler. Det var opposisjonen som fremmet disse forslagene, regjeringen kom ikke med dette selv. Så det å høre at vi skal være lite ambisiøse og at vi er en klimaversting fra et parti som åpenbart ikke har klart å levere en ambisiøs miljøpolitikk i løpet av de åtte årene de har hatt muligheten til å gjøre det, faller på sin egen urimelighet. Det hjelper faktisk ikke å si fra talerstolen, slik representanten Egeland gjør, at man er for intensjonen i alle forslagene. Man må faktisk stemme for dem også, og det er det Fremskrittspartiet sier at de vil gjøre for åtte av de 16 forslagene, mens jeg registrerer at verken representanten Egeland eller andre fra hans parti eller regjeringspartiene vil støtte noen av disse forslagene. Dermed er det faktisk ikke noen tvil om hvem som drar landet i en grønn retning, og hvem som er drivankeret i denne prosessen. Vi – Høyre – er pådrivere. Vi har gjort denne regjeringen grønnere enn det den ellers ville vært. Vi ønsket å gå lenger i dag. Jeg registrerer at vi ikke får noen støtte for det, men som miljøvernministeren sa: Klimaforliket er et gulv. Vel, vi ønsker å heve det gulvet. Det er åpenbart ikke regjeringspartiene villig til å være med på i dag, men kanskje ved en annen korsvei.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-19:
Eg synest det er ein interessant tanke, så eg skal ikkje avvise at vi skal sjå på det. Eg trur dette er eit område der vi må erkjenne at det ikkje er ei enkel oppgåve å sikre den nødvendige kompetansen og handverket. Det er ikkje noko ein kan gje løyve for å kome seg ut av, for det krev mykje. Det kan vere eitt svar. I denne meldinga varslar vi nokre andre, bl.a. ei styrking når det gjeld vidare- og etterutdanning gjennom samarbeid med næringane og Vox. Det trur eg kan vere eit viktig bidrag for folk som er handverkarar, og som vil spesialisere seg og ta noko ekstra. Vi varslar arbeid med ei bachelorutdanning, altså på eit enda høgare nivå. Men det er ingen tvil om at vi må finne grep som sikrar at vi kan behalde og av og til finne tilbake igjen den kunnskapen som ein hadde i fortida, og som er viktig for å ta vare på kulturminna. Eg trur eg vil seie det sånn at eg tar med meg alle innspel og synspunkt med interesse.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-19:
Dette legg eit godt grunnlag for å nå måla i 2020, men vi vil vere heilt avhengige av ei årleg oppfølging. Lat meg først nyansere biletet av situasjonen. Det er riktig at det er formidable utfordringar for å nå måla, men det er òg gjort betydelege framskritt. Dersom ein går gjennom tala, ser ein f.eks. at delen av private bygningar der det er eit stort behov for å gjere noko, har gått ganske kraftig ned dei seinare åra. Eg meiner å hugse at representanten Astrup sjølv var innom stavkyrkjene i sitt innlegg – der har det vorte gjort ei betydeleg forbetring. Det er òg framsteg på andre område, sjølv om det ikkje er like stort. Kva må til for å nå måla? For det første må vi klare å få til ein systematisk auke i løyvingane. I budsjettet for i år auka vi feltet med 40 mill. kr til bevaringsprogrammet. Eg meiner å hugse at det var rundt 12,5 pst., altså betydeleg over det dei fleste områda fekk. Men i tillegg til løyvingar vil kompetanse, kunnskap, vere viktig. Vi lanserer nettopp no nye grep som kan få meir dreis på det feltet.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-19:
Eg veit ikkje om representanten Skei Grande er klar over det, men frå 1. januar 2013 tok ein ny heimel til å gjelde – det er riktignok kommunal- og regionalministeren sitt område – for kommunane, med høve til å gi pålegg og be om utbetring av bevaringsverdige bygningar. Noko av bakgrunnen for det er å gi kommunane eit tøffare maktmiddel i dei tilfella det kan dokumenterast. Så vil eg seie at det er eit nyansert bilete, men mitt inntrykk er at hovudbiletet er at private eigarar – og andre som har ansvar for kulturminne – har stort engasjement og interesse for det, og at det er mogleg å finne ut av det med dialog. Det var likevel riktig, etter vår oppfatning, å gi kommunane den moglegheita til å påleggje utbetring som dei no har fått.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-19:
Eg vil berre få seie at det var jo den bekymringa som var bakgrunnen for den heimelen til kommunane som vi tidlegare ikkje hadde. Mi oppfatning er at det er eit maktmiddel som dei vil kunne ta i bruk. Eg vil oppfordre kommunane til å gjere det i dei tilfella der ein ser at det faktisk er aktørar som ikkje følgjer opp lovverket, og som fjernar kulturminne. Eg trur at det vil vere eit verkemiddel som kan fungere, og som kan gjere noko med dette problemet. Så vil eg likevel leggje til at eg trur ikkje det er hovudbiletet. Eg trur hovudbiletet er eit anna, og at det er mangel på tilgjengeleg kompetanse og ein ressurssituasjon, som vi gradvis forsøkjer å betre, som er det viktigaste verkemiddelet.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-19:
Det trur eg er fleire ting, men viss eg skal nemne noko, vil ein veldig avgjerande faktor vere, trur eg, å styrkje kunnskapen om effekten av klimaendringane, ikkje minst når det gjeld havforsuring. Det er ein kraftig undervurdert effekt av klimaendringane, som heldigvis no får meir merksemd, også innan forskinga, om korleis det systematisk kan påverke, endre og flytte artsmangfaldet. Det vil vere svært viktig for oss. Det kan få store konsekvensar for våre havområde. Vi ser for oss at vi skal kunne gjennomføre pilotprosjekt og tiltaksanalysar, som ytterlegare tiltak for å forbetre miljøtilstanden i områda i Nordsjøen og Skagerrak, og at vi skal kunne vidareutvikle eit samordna overvakingssystem for dei ulike områda, og det kan vere eit viktig grunnlag for framtidige forvaltningsplanar. Det er i alle fall blant dei sentrale tinga.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-19:
Vi kjem ikkje til å støtte det forslaget. Representanten ler – det er kanskje ikkje så overraskande; eg er einig i det, men dette her er ein forvaltningsplan som etter vår oppfatning gjev eit godt grunnlag for å forvalte områda nær land. Ulike område i Noreg er ulike. Vi har betydelege område der det er ei 35-kilometersgrense utan petroleumsverksemd; ei ytterlegare grense med avgrensingar. Så har vi betydelege havområde der det ikkje er opna nær land, i realiteten ein langt større avstand. Og så har vi dei områda der det ikkje er ei slik grense. Eg meiner at i sum gjev det forvaltningsplanane vi har no, eit godt grunnlag for å forvalte dei kystnære områda, men det er ingen tvil om at risikoen knytt til oljeverksemd nær land er stor. Det er derfor viktig å ikkje opne Skagerrak no, og at vi ikkje tilrådd noko på Mørebanken, osv.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-19:
Til det siste: Så vidt eg hugsar, står det vel vurdere behovet for eller noko i den retninga. Det kjem vi til å gjere, for å seie det sånn, så det skal eg kome tilbake til igjen. Når det gjeld det første, er Noreg, som eg var innom i stad, eit ekstremt langstrekt land, og utfordringane nær land er veldig forskjellige. Det er stor forskjell frå dei nordlegaste områda der vi har ei 35-kilometersgrense – vi har område der vi i realiteten har langt større område som ikkje er opna – til lenger sør der vi har enkeltområde som ikkje er opna, men inga generell grense. Det er det som er grunnlaget for det eg meiner. Gjennom dei tre forvaltningsplanane har vi ei robust forvaltning, sjølv om det ikkje er tvil om at risikoen, viss det skulle vere petroleumsverksemd nær land, er stor.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-19:
Det stemmer at dei gjeldande tala er baserte på ein rapport som Bjerknessenteret fekk utarbeidd i 2009. Dei seinara åra er det publisert ei rekkje nye, både nasjonale og internasjonale, studiar om framtidig havnivåstiging, med litt ulike resultat. Eg kjenner til ein av dei – den frå Kartverket – som det spesielt er referert til i innstillinga. Eg trur det nærmaste vi kan kome ein status som alle er einige om, vil vi få om ikkje lang tid, når IPCC legg fram sin neste hovudrapport, som vil gi ei oppsummering av den totale forskinga på dette området – og gi oss eit bilde av kvar vi står. Vi har referert ein av dei seinare autoritative kjeldene, men eg er heilt einig i at ei breiare oppdatering er nødvendig. Då eg smilte, var det litt på grunn av den rørande omsorga representanten Amundsen hadde for at ikkje det aller siste på forskingsfeltet for klima var godt nok representert. Eg vil be han om å ta med seg den omsorga til alle framtidige klimadebattar.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-19:
For det første meiner eg at denne meldinga avklarer viktige ansvarsforhold – varslar prosessar for å avklare andre som det er komplekst å finne ut av korleis vi skal handtere – og i tillegg gir nye verktøy for dei som skal jobbe med det ulike stader. Eg vil understreke at det ikkje er eit felt der ein kan tenkje seg at ei myndigheit har ansvar. Det er eit felt som er prega av at alle må ha eit ansvar dersom det skal fungere, og det er ofte meir komplekst. Så til det siste: Det er ingen tvil om at det er store utfordringar på det området. Bevilgningane til NVE sitt arbeid med flaum- og skredsikring og kartlegging er auka dei seinara åra, men det er behov for å styrkje det arbeidet, òg i det vidare – det er eg einig med representanten i.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-19:
Vi varsla at vi om kort tid skal kome tilbake til det koordinerande ansvaret, som i dag førebels har vore lagt til DSB. Det er fordi det er så ekstremt mange etatar og nivå involvert. Det er komplekst korleis vi skal få til ei best mogleg samordning av det, og kva for endeleg løysing vi vel. Men viktige spørsmål rundt samordning og korleis vi skal plassere ansvar elles, går langt utover det. Når det gjeld korleis kommunane skal klare å handtere sitt planleggingsarbeid, varsla vi verktøy for nokre planretningslinjer og auka styrking på kunnskapssida. Den problemstillinga som eg nok sjølv blei overraska over i arbeidet her, var kor lite merksemd det var på mengda overvatn. Det er eit akutt behov for å gå igjennom eit komplekst lovverk og styrkje det. Så på ei rekkje område er vi nøydde til å klare opp. Så vil vi raskt kome tilbake med den endelege avklaringa av kor regjeringa meiner at koordineringsansvaret bør liggje i framtida.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-19:
Det peikast her på dei tre kanskje viktigaste underliggjande etatane i det arbeidet – det er andre òg, men iallfall tre av dei aller, aller viktigaste. Alle har betydelege ansvarsoppgåver innanfor dette feltet i dag. Men eg meiner at den største utfordringa no eigentleg ikkje er å tenkje kva for ein boks vi skal putte ting inn i, men korleis vi får dette grunnleggjande spørsmålet, som vil prege nesten all samfunnsplanlegging i det neste hundreåret, til å bli ein dagleg del av arbeidet på alle nivå. Det må prege plan- og bygningsetatar i alle norske kommunar, helsemyndigheiter sitt arbeid og dei neste nasjonale transportplanane som skal leggjast fram. Ein kan gå igjennom nesten sektor for sektor. Korleis får ein kompetansen til å gjennomsyre alle? Det er kjerneutfordringa, ikkje akkurat kva for boksar ein skal putte ting i – sjølv om alle dei etatane sjølvsagt er veldig viktige.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-19:
Eg er tilhengar av edruelegheit, det kan eg seie. Så er det freistande for meg å føreslå å inngå ein avtale med representanten Amundsen. Eg lovar å ta inn over meg den kunnskapen han tek med seg opp på Stortingets talarstol og spør meg om – i dette tilfellet kjende eg ikkje til den, i førre tilfellet, for ei kort veke sidan, kjende eg til den, og lèt den prege meg – viss han lovar å ta kunnskapen i den neste hovudrapporten til IPCC inn over seg når den kjem om få månader. No nikkar han, og eg vel å tolke det som om han er einig med meg i at det er ein slags intensjonsavtale mellom oss.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-19:
Først vil eg seie at det er positivt at det er ei grunnleggjande semje i komiteen om at klimaforliket vert følgt opp og at det skal følgjast opp vidare. Eg trur ein kan dele forslaga som ligg på bordet – i alle fall slik eg ser det – i fire kategoriar. Ein del av dei – den største kategorien – er saker som er omtala i klimaforliket, som er under arbeid, men som ikkje er ferdige: biogass, klimalov, belønningsordning, landstrøm, for å nemne nokre eksempel. I ein liknande kategori, men ikkje heilt lik, er det semje om retninga i klimaforliket, men der er det fremja forslag i tillegg. Eksempel på det er fleire av forslaga om køyretøy, der vi har eit 85-gradersmål. Her vert det fremja forslag om enkeltverkemiddel innanfor ramma av det, men òg forslag som går på verkemiddel for utskifting av oljefyr. Der er eg litt usikker på tolkinga, men eg forstod det som om ein ønskte meir enn det som er lagt fram, men det er mogleg at representanten Ropstads innlegg skal tolkast på ein annan måte. Så er det to kategoriar til. Den eine gjeld langsiktige pålegg fram mot 2020. Eg og regjeringspartia meiner at det er for tidleg å gjere det nå. Spørsmålet om vegbruksavgifta skal evaluerast. Om ho skal stå til 2020, meiner eg er for tidleg å avgjere nå. Det same gjeld om vi skal seie nå at fangst og lagring av CO2 skal stå klart til 2020. Eg synest det er for tidleg å vedta det i Stortinget nå. Så er det eit par punkt med reell usemje. Spørsmålet om skattefritak har allereie vorte nemnt frå talarstolen. For å seie det sånn: Det er eit relativt kjent eksempel på usemje mellom høgre- og venstresida i politikken om kva for verkemiddel som fungerer best. Det gjeld òg spørsmålet om CO2-rensing på Svalbard: Ikkje nødvendigvis om det er riktig, men om det er riktig å vedta det nå, all den tid vi har sett Gassnova til å gjere eit arbeid med å gå gjennom ein del potensielle moglegheiter. Eg meiner det ville vere feil å vedta det før den studien er ferdig, og før vi har det nødvendige faglege grunnlaget. Så vil eg berre kort seie at sidan toppåret i 2007 er bildet at norske klimagassutslepp går ned – ein klar nedgang sidan det. Vi har nå det lågaste nivået sidan 1995, bortsett frå finanskriseåret. Det er realistisk å nå målet i 2020, men det vil krevje ein enda større årleg nedgang. Men med det som ligg i klimaforliket, er det eit realistisk mål. Sidan det er semje om at klimaforliket er eit golv og ikkje eit tak, så er vi òg samde om at vi kan gjere enda meir om det er behov for det. Vi oppfyller altså Kyoto-avtalen – til punkt og prikke – gjennom EU-kvotar og eigne tiltak i Noreg. Det vi gjer utover det av CDM-kvotar, kjem på toppen av vår oppfylling av Kyoto-avtalen.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-19:
Eg meiner først og fremst at vi skal gjennomføre den evalueringa vi held på med, og ha kunnskapsgrunnlaget på bordet før vi tek ei avgjerd om vidareføring. Vi har jo hatt ei ordning nå som har gitt ein tidshorisont, akkurat som vi nå har ei ordning for elbilar til 2017. Når ein innfører slike ordningar, trur eg det er viktig at det ikkje vert ein automatikk i at alle støtteordningar eller fritak vi har, alltid skal vare evig. Poenget her er å drive fram innovasjon og endring – lat oss kalle det eit introduksjonstilbod. Det kan vere gode argument for å halde fram med ordninga, men eg meiner at vi skal gjennomføre den grundige evalueringa som er varsla, før vi tek ei endeleg avgjerd om det. Eksakt tidspunkt for når det skal skje, trur eg vi får kome tilbake til. Det er for øvrig naturleg å se det i samanheng med eit budsjett.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-19:
Svaret på det siste spørsmålet er at klimaforliket vart vedteke i Stortinget – eg meiner å hugse det var i juni i fjor. Når det så var ferdig, måtte ein lage det faglege grunnlaget for korleis det ville slå ut osv. Perspektivmeldinga og arbeidet med ho gjekk føre seg den same hausten og vart lagd fram i vinter – det var vel i februar eller noko sånt. Det betyr at verken statsbudsjettet for i år eller perspektivmeldinga har innarbeidd det faglege grunnlaget. Det er eit betydeleg og stort arbeid som SSB og andre er involverte i. Så er det viktig å vere klar over at det som har skjedd dei siste åra, er at vi systematisk har brote med forventningane og referansebanane i trua på oppgangen. Vi ligg nå mykje lågare. Etter framskrivingane skulle vi liggje høgt – langt høgare enn der vi ligg i dag. Det er å bryte den trenden som er heile spørsmålet. Eg er glad for at ein er fornøgd med støtteordningane. Eg hugsar veldig bestemt at vi debatterte dette i fjor, og at vi nettopp varsla at det ville kome da. Det var derfor det ikkje låg i statsbudsjettet, men no har det kome.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-19:
Eg brukte heller ikkje ordet «tilfreds», men eg sa kva som er fakta. Fakta er at norske klimagassutslepp steig og steig og steig fram til 2007, f.eks. gjennom heile det tiåret Kristeleg Folkeparti styrte og dominerte Noreg. Så har det gått ned sidan det. Det var ein ekstra nedgang i finanskriseåret, så opp igjen, men tendensen har vore nedgang etter det. Men som eg òg sa i mitt innlegg: Det må ein sterkare årleg nedgang til dersom vi skal nå måla våre i 2020 – ikkje massivt sterkare, men noko sterkare. Det er dei faktiske forholda om dette. Det er etter alt å døme grunnlag for at vi skal nå måla fordi vi har vedteke nye, sterke tiltak i klimaforliket. Men for oss som meiner at dette er eit av vår tids største spørsmål, bør ambisjonane vere så store kutt i norske klimagassutslepp som mogleg og nødvendig. Derfor er f.eks. kva vi kan få til ytterlegare på transport- og petroleumsprotokollen òg viktige spørsmål.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-19:
I dei forslaga vi vedtok i klimaforliket i fjor, og i meldinga og i det vi gjer på klima, så rullar milliardane – for å seie det slik – fordi det er viktig pengebruk. SV, og regjeringa, er tilhengar av både masse tiltak som kostar mykje pengar, og dei som drar inn pengar. Eg meiner at representanten Amundsen snudde det på hovudet. For tvert imot er det slik at Framstegspartiet gjennomgåande vegrar seg mot alle tiltak som kan påføre ein ekstra kostnad, men er tilhengar av tiltak som gjer at ein kan kutte skattar eller betale ut meir pengar. Og det vi veit verker i klimapolitikken, er kombinasjonen av ting som set ein pris på utslepp, altså tiltak som aukar kostnadene ved å sleppe ut CO2, kombinert med å støtte incitamentet for omstilling – enten det er til fornybar energi eller til annan type transport. Det er den kombinasjonen som er nødvendig å bruke viss ein vil ha resultat.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-19:
Eg synest det er heilt strålande det arbeidet som faktisk vert gjort i dag i ganske mange kommunar rundt omkring i Noreg, i statlege etatar og andre stader for å skaffe nullutsleppskøyretøy, enten det er elbilar eller plug-in-hybridar eller hybridar eller ein kombinasjon av dette. Og eg vil leggje til: I privat sektor er det nå fleire eksempel på at ein tenkjer systematisk i denne retninga, og det er viktig og riktig. Så poenget mitt var meir at det vi vart einige om i klimaforliket, og som låg i meldinga, er at det er eit overordna mål å nå ned til 85 gram i snitt. Eg trur at det aller viktigaste er at det må vere eit breitt sett av verkemiddel som tek oss dit, og antakeleg er det slik at dei som er mest effektive, dei som er raskast – og med minst pengebruk og størst klimaeffekt – kan ta oss dit, og at vi ikkje heilt veit og heller ikkje bør styre i detalj kva for verkemiddel dette er. Det viktigaste vi gjer frå staten si side, er avgiftssystemet, som vi ser har gitt enorme resultat berre dei fem–seks siste åra.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2013-06-19:
Kulturminne er ein viktig del av kulturarven, identiteten og historia vår. Derfor skal vi ta vare på viktige kulturminne for framtida, slik at komande generasjonar kan lære av fortida. For å oppnå dette må vi ta vare på ein representativ del av kulturminna i ulike delar av landet. Den beste måten å gjere dette på, er å synleggjere kulturminna og sørgje for at dei er i aktiv bruk. For å skape respekt for kulturminne og forståing for at det er viktig å ta vare på dei, må det vere samsvar mellom målsettinga om å ta vare på kulturminne og kostnader og ulemper som følgjer av dette. Dette gjeld ikkje minst for arkeologiske utgravingar. I dag er det dessverre slik at mange opplever at arkeologiske utgravingar er svært kostnadskrevjande og byråkratiske, og at det tek lang tid å få frigjort areal. I slutten av januar besøkte eg Hole Traktor & Maskin på Byrkjelo i Gloppen kommune. Der ønskte eigaren å utvide verkstaden sin, men møtte store vanskar på grunn av at det blei gjort funn under arkeologiske føregranskingar, og det var sett krav om arkeologiske utgravingar før området blei frigjeve. Det måtte gravast ut to felt på dyrka mark ved sida av verkstaden, som skulle utvidast. Kostnaden for utgraving av lokalitet nr. 1 var 473 756 kr, og kostnaden for lokalitet nr. 2 var 497 709 kr. Totalt ville dette koste nærmare 1 mill. kr, og bedrifta måtte ta alle desse kostnadene. For eigaren av Hole Traktor & Maskin er dette svært urimeleg. Dersom ein må betale 1 mill. kr før ein i det heile kan starte med utbygging, seier det seg sjølv at dette blir vanskeleg. Det må vere lov til å stille spørsmål om korleis det kan vere mogleg at det skal koste så mykje for å grave ut eit så lite område, og om ikkje utgravinga kunne organiserast på ein langt enklare måte. Eit anna spørsmål er om det er rett at den same etaten som skal føreta utgraving, også er den som set vilkåra for kva som skal gravast ut, og korleis det skal gjerast. Her kan det lett bli bukken og havresekken. Høgre meiner det er viktig at ein kan lette på vernet for kulturminne det er mange av, f.eks. dyregraver og kolgroper. Høgre meiner også at meir ansvar skal overførast til lokal forvaltning av kulturminne. Høgre meiner i tillegg at staten må ta eit større finansielt ansvar for kostnadene som er knytte til arkeologiske utgravingar. Høgre føreslår at det bør utgreiast ein modell for prioritering og finansiering av arkeologiske utgravingar som gjev betre balanse mellom avgjerd om utgraving og kostnader og finansiering av utgravinga. Det er merkeleg at regjeringspartia ikkje er med på dette framlegget. Representanten Egeland forstår ikkje kva som ligg i dette, men eg hadde trudd at kanskje Senterpartiet forsto betre kva som ligg i eit slikt forslag, og at dei også ville støtte det forslaget som kjem frå Høgre og Kristeleg Folkeparti.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-19:
Som de fleste har nevnt, har alle havområdene nå en helhetlig forvaltningsplan. Vi husker hvordan situasjonen var før forvaltningsplanenes tid. Det grepet som ble tatt i stortingsmeldingen Rent og rikt hav, var helt avgjørende for å komme ut av en situasjon som var svært vanskelig, hvor kunnskap sto mot kunnskap, sektor sto mot sektor. Vi hadde ikke et helhetlig kunnskapsgrunnlag som Stortinget kunne forholde seg til. Nå har vi sluttført det store arbeidet. Forvaltningsplanen har allerede fått en oppdatering. Det gjelder Lofoten og Barentshavet. Norskehavet ble behandlet i forrige periode, og denne blir behandlet her i dag. Det betyr at vi har et helhetlig grep. Forvaltningsplanene kjennetegnes egentlig først og fremst av å være store kunnskapsprosesser, hvor alle sektorer deltar, hvor vi ser på påvirkningene i sammenheng, og hvor vi ser på økosystemets beskaffenhet i havet. Det disse prosessene legger opp til, gjør at vi som politikere kan fatte beslutninger med det best tilgjengelige kunnskapsgrunnlaget som er å oppdrive. Det er en styrke, og det er en stor styrke at vi klarer å organisere slike prosesser på tvers av sektorene. Det er riktig som statsråden sier, at dette har blitt lagt merke til i utlandet. Sågar EUs havmiljødirektiv er inspirert av det arbeidet som har skjedd med forvaltningsplanene. Det som blir viktig framover, er at all forvaltning skal skje innenfor rammene av de forvaltningsplanene som Stortinget har vedtatt. Ingen nye tiltak som ikke finner sin plass innenfor de overordnede rammene som legges her, skal kunne skje, for da bryter vi med prinsippet fra meldingen Rent og rikt hav om at én sektor kan gjøre én ting, og en annen sektor kan gjøre noe annet, og så får vi ikke noe helhetlig grep. Hvis vi skal beholde det helhetlige grepet vi nå sluttfører, er det ualminnelig viktig at ingen nye områder f.eks. kan åpnes for oljeleting uten en oppdatering eller revisjon av en forvaltningsplan i forkant. Da beholder vi det grepet som forvaltningsplanene var tenkt å gjøre, og som man mente å gjøre med Rent og rikt hav, og som har vært fulgt fram til i dag. Jeg håper det er en politikk som vil fortsette, og at dette helhetlige grepet vil bli verdsatt. Så langt har det vært til beste for våre havområder.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2013-06-19:
I stortingsmeldingen legger man til grunn det som åpenbart er foreldet forskning når det kommer til havnivåstigning. Vi vet, som et faktum, at havnivåstigningen ikke kommer til å bli så dramatisk – uansett fremtidsscenario – som man tidligere har operert med. Fra departementets side innrømmer man også at man har lagt til grunn forskning fra 2008, delvis justert fra 2009, istedenfor å ta hensyn til ny kunnskap. Den nye kunnskapen dreier seg om landheving etter siste istid – ikke minst landheving på grunn av en effekt som det ikke er blitt regnet på i det hele tatt tidligere, men som har vært kjent kunnskap lenge, nemlig at gravitasjonen også har innvirkning på hvordan vannet fordeler seg på vår planet. Hva er årsaken til at man velger å se bort fra ny viten? Er det fordi den ikke er så dramatisk som tidligere forskning tydet på?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2013-06-19:
I fjor kom IPCC med en rapport som het «Managing the Risks of Extreme Events and Disasters to Advance Climate Change Adaptation». Det som er interessant med denne spesialrapporten, er at den klart og tydelig signaliserer at de neste 20–30 årene vil ekstremhendelser som følge av klimaendringer ha sin årsak og opprinnelse i naturlige klimatiske variasjoner. Dermed er det heller ikke noe grunnlag for å trekke de ekstremvariantene av fremtidige klimaendringer som man ofte gjør, og som jeg tror dessverre feilaktig preger debatten og kanskje skremmer folk mer enn man har godt av. Ja, man skal planlegge for det verste, men man bør kanskje ha litt edruelighet i det hele. Er statsråden enig i det?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2013-06-19:
Som eneste parti, var ikke Fremskrittspartiet med på klimaforliket. Det var ikke vårt valg, det var de rød-grønne partienes sterke ønske som førte til at vi ikke fikk være med. Men jeg hører man refererer til forslagene og debatten rundt menneskeskapte klimaendringer, og da fremstilles Fremskrittspartiet som et problem, at det vil være helt umulig å forholde seg til Fremskrittspartiet – som ikke tror nok på menneskeskapte klimaendringer, etter enkelte representanters syn – i en ny regjeringskonstellasjon etter neste valg. Dette er, med respekt å melde, helt feil, for da ser man jo ikke i dokumentet. Her ligger det riktignok et dokument med 16 forslag, men av de 16 forslagene støtter altså Fremskrittspartiet – som tidligere i debatten er blitt fremstilt som om vi ikke tror på menneskeskapte klimaendringer – åtte av disse forslagene, fordi vi mener at det er fornuftige tiltak. Åtte av 16 forslag, halvparten, støtter vi, mens de som virkelig tror på menneskeskapte klimaendringer – ja, mest av alle, hvis man skal tro dem selv – partiet SV, ikke støtter noen av disse forslagene. Det forteller meg for det første ganske mye om den skinndebatten man har rundt menneskeskapte klimaendringer, men også om viljen til å komme frem til gode løsninger. Jeg synes dette dokumentet – vi var ikke medforslagsstiller på det, det var de øvrige borgerlige partiene – illustrerer på en god måte at det er fullt mulig å komme frem til gode løsninger på den borgerlige siden. Men vi som ikke tror nok på menneskeskapte klimaendringer, ifølge særlig SV, klarer å være med på fornuftige og gode klimatiltak. De som tror mer på menneskeskapte klimaendringer enn alle andre – mest av alle – de støtter altså ingen av forslagene. Jeg bare registrerer det, og det sier kanskje litt om hvordan denne klimadebatten til tider utvikler seg. Hvis det er slik at man virkelig tror på SVs, skal vi si, apokalypseliknende beskrivelse av fremtidsvisjoner som følge av menneskeskapte klimaendringer, hvorfor er man da ikke villig til å sette inn flere tiltak? Det er her en stor avstand mellom ord og handling som er vanskelig å begripe fra utsiden. Men jeg regner med at SV sikkert har gode forklaringer på det, som de bruker å ha på alt mulig annet. Jeg vil med dette ta opp forslagene som Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti har i innstillingen.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2013-06-19:
Jeg merker meg at statsrådens motstand – og det sa han for så vidt også i sitt innlegg – gjerne er mot den type tiltak som handler om skattelette, bl.a. er man også mot tiltak som handler om å videreføre unntak for veibruksavgiften for alternative drivstoff frem til 2020. Altså: Det er en type tiltak man er imot som har provenybetydning for den norske stat. Og da stiller jeg meg spørsmålet: Man understreker hele tiden at dette er den viktigste enkeltsaken for verden, den største utfordringen vi står overfor. Men kanskje er det sånn da at dette bare er den nest viktigste, fordi den viktigste – hvis en skal ta dette på alvor – handler om å sikre statens inntekter? For den type forslag man er imot, er altså den type forslag som reduserer statens inntekter, men som ville gagne klimaet. Kan statsråden gi en vurdering av det?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2013-06-19:
Jeg følte meg tvunget til å ha et innlegg til før jeg returnerer til Neptun litt senere i dag. For å si det ganske enkelt: Fremskrittspartiet er ofte i sentrum av politiske debatter. Som regel er det en veldig god grunn til det. Men det skjer av og til at vår rolle blir noe overdrevet av andre politiske partier. I dag har vi hatt en debatt som vitner om det siste eksemplet, hvor man forsøker å lage en debatt der man blir invitert til å diskutere 16 klimatiltak som er fremmet. Men så forsøker man fra regjeringspartienes side å gjøre det til en debatt om Fremskrittspartiet, og at Fremskrittspartiet ikke tror nok på menneskeskapte klimaendringer. Det er for øvrig en svært interessant diskusjon, men i dag skulle vi altså diskutere disse 16 tiltakene. Jeg skjønner hvorfor både Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet har en interesse av å diskutere oss, for de har en så vanvittig – jeg vet ikke om det er uparlamentarisk, president – en så veldig dårlig sak når de skal forsvare sine standpunkter. Det er, som jeg påpekte tidligere i debatten, et enormt hav av avstand som ligger mellom den politiske retorikken man fører på den ene siden, og de tiltakene og gjennomføringsevnen man har, på den andre. De manglende koblingene, de manglende sammenhengene, blir så åpenbare i nettopp den typen debatter vi har i dag. SV har flere ganger i debatten gjentatt at dette er den største utfordringen menneskeheten står overfor. Ja vel, men man er ikke villig til å gå inn på forslag som ville være med på å imøtekomme den virkelighetsbeskrivelsen. Fremskrittspartiet støtter åtte av disse 16 tiltakene. Vi støtter halvparten. SV, Arbeiderpartiet og Senterpartiet støtter null. Det blir litt underlig når Fremskrittspartiet, som blir fremstilt som klimafornekterpartiet i dagens debatt, klarer å bli enig om åtte tiltak som regjeringspartiene ikke klarer å stille seg bak. Det viser mangelen på sammenheng mellom retorikk på den ene siden og politikk på den andre, og det sier noe om den totalt manglende troverdigheten regjeringspartiene har på dette feltet.
Irene Johansen (Arbeiderpartiet), 2013-06-19:
Først: Når det gjelder kåringer, så er faktisk jeg og en representant fra Høyre kåret til Stortingets mest miljøvennlige representanter – bare så det er sagt! Skal jeg komme med en betraktning: I dagens debatt synes jeg det er ganske utrolig å høre på Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti – nå som de ønsker å komme i regjering sammen – hvordan de har dempet retorikken og kritikken av Fremskrittspartiet i klima- og miljøpolitikken i forhold til tidligere, for tilsynelatende å framstå som enige før valget. Jeg hadde aldri trodd jeg skulle høre representanten Trine Skei Grande, eller representanten Ropstad, så ydmyke i forhold til Fremskrittspartiet og deres klimapolitikk som i dagens debatt. Ja, de forsvarer faktisk Fremskrittspartiets standpunkter. Venstre og Kristelig Folkeparti, som ønsker å framstå som miljøpartier, har gitt miljø og klima på båten for å få regjeringsmakt. Hvis Fremskrittspartiets politikk ikke er så gal, ja, så er vel heller ikke regjeringens perspektivmelding det, slik representanten Skei Grande framhevet det tidligere. Til slutt vil jeg returnere takken fra komitélederen for et godt samarbeid og for gode debatter i komiteen så lenge jeg har vært med.
Åge Starheim (Fremskrittspartiet), 2013-06-19:
Det herskar ikkje tvil om at vass- og avløpstenestene i Noreg er regulerte gjennom lover og forskrifter, noko som går fram av vårt representantforslag. Framstegspartiet har merka seg at så vel statsråden i sitt brev til komiteen av 14. mai 2013 som komiteens fleirtal meiner at klimaendringar og auka nedbørsmengder fører til auka press på avløpsnettet. I lys av desse opplysningane meiner Framstegspartiet at det er oppsiktsvekkjande at betring av drikkevatnforsyninga og forbetring av avløpsnettet ikkje har vore prioritert høgare dei siste åra. Framstegspartiet har merka seg at det er vorte foreslått å opprette eit offentleg utgreiingsutval som skal vurdere gjeldande regelverk og eventuelt kome med forslag. Framstegspartiet meiner at dette tiltaket kan oppfattast som å bere preg av ansvarsfråskriving og manglande handlekraft. Det er ei kjensgjerning at mesteparten av vass- og avløpsrøyr rundt om i landet er over 100 år, og i Bergen vert det sagt at nokre av desse røyra framleis er av trevirke. Framstegspartiet har på bakgrunn av dei faktiske forholda omkring norske vass- og avløpstenester forslag der vi ber regjeringa fremme forslag om ein samla plan for fornying og oppgradering av vassforsyning og avløpsnettet, og vi har med fleire punkt der vi beskriv kva for virkemiddel som bør takast inn i planen. Eg tek opp desse forslaga.
Åge Starheim (Fremskrittspartiet), 2013-06-19:
Eg har berre behov for å kome med ei stemmeforklaring: Framstegspartiet kjem til å støtte Venstres forslag nr. 4, nr. 5, nr. 6 og nr. 7.