Leif Lund (Arbeiderpartiet), 2003-12-17:
Først må jeg få lov å kommentere et innlegg som SVs forsvarspolitiske talsmann hadde. Han innledet med å si at SV var for et forsvar som skulle forsvare Norge, og viste til havområdene våre, til dette territoriet. Og da forbauser det meg at hver gang vi skal investere i Sjøforsvaret i Norge, går SV imot. Så det var litt forunderlig å høre innledningen på det innlegget. Det er mange store uløste oppgaver i verden. Og av og til virker det også som om disse problemene slett ikke lar seg løse, men det er ikke alltid riktig. Mange internasjonale problemer lar seg løse. I løpet av de siste årene har eksempelvis situasjonen på Balkan vist en langsom, men klar forbedring. Det norske bidraget i KFOR vil på grunn av dette bli redusert, i likhet med bidragene fra andre NATO-land. Ut fra redegjørelsen til forsvarsministeren ble det gjort klart at det fremdeles vil bli opprettholdt norsk innsats i området. Dagens infanteristyrke i Kosovo vil videreføres fram til sommeren 2004, og i andre halvår 2004 vil det bl.a. bli tilbydd et mindre antall helikoptre. En slik utvikling på vårt eget kontinent er gledelig, men vi må også være fullt klar over at andre kontinenter også trenger å finne stabile og gode løsninger. FN har siden opprettelsen spilt en viktig rolle i norsk utenrikspolitikk. På ulike måter har vi støttet FN, og innenfor det politikkområdet vi diskuterer i dag, har vi ofte deltatt i FNs internasjonale fredsbevarende styrker. Og la oss heller ikke glemme at nettopp FNs fredsbevarende styrker fikk Nobels fredspris i 1988. Selv om antallet nordmenn som tjenestegjør med blå beret, er redusert, deltar Norge også i dag med stabsoffiserer og militære observatører til FN. Norges militære bidrag i utlandet ivaretar slik den legitimitet som operasjoner under FNs godkjennelse gir. Det spesielle forholdet mellom Norge og FN kom til overflaten da Stortinget diskuterte Norges medlemskap i FNs sikkerhetsråd. Under denne debatten ble det vektlagt at fredsarbeid i Afrika skulle være ett av tre prioriterte innsatsområder. Arbeiderpartiet vil fremdeles understreke at støtten til FN-oppdrag i Afrika er i tråd med norske tradisjoner, og samtidig i tråd med oppfordringen fra FN om at rike land må bære en større del av byrden ved FNs fredsbevarende operasjoner. En sentral målsetting for norsk deltakelse i Sikkerhetsrådet var å sette Afrikas utfordringer i fokus. Slik jeg ser det, kommer Afrikas utfordringer klart fram i Afrikas størst land, Sudan. Derfor tror jeg at det vil bli flere som undres dersom Norge, som har spilt en aktiv rolle i den kommende fredsavtalen, ikke er villig til å stille opp for å beskytte denne freden. Utenkelig er det vel ikke at en slik holdning kan skade norsk anseelse. Norge stiller i dag med et antall observatører i FNs militære misjon i Etiopia–Eritrea. Jeg kan da legge til at Sudan heller ikke er uberørt av denne konflikten på Afrikas horn, ettersom flyktningproblemene fra denne konflikten også er en del av det totale bildet i Sudan. Og vi vet fra media at konflikten i Sudan mellom muslimer i nord og kristne opprørsgrupper i sør stadig påfører landets innbyggere lidelser. Og ettersom dette skaper uro også i nabolandene på grunn av flyktningproblemene konflikten medfører, er det svært viktig å stabilisere forholdene, slik at landet kan se framover mot en positiv politisk og økonomisk utvikling. Jeg vil derfor legge til at jeg er glad for de presiseringer som både utenriksministeren og forsvarsministeren kom med i sine redegjørelser, ettersom det gir grunnlag for en bred politisk støtte til en eventuell framtidig norsk militær kontingent i Sudan.