Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 1999-05-11:
St.meld. nr. 27 for 1996-97 om statens forhold til frivillige organisasjoner ble utarbeidet av regjeringen Jagland, og St.meld. nr. 44 for 1997-98 er en tilleggsmelding fra regjeringen Bondevik. St.meld. nr. 27 for 1996-97 har, som det står i innstillingen, «som utgangspunkt at et aktivt og levende sivilsamfunn er en grunnleggende forutsetning for ytterligere utvikling av velferdssamfunnet». Meldingens innhold poengterer hvor viktige de frivillige organisasjonene er for det frivillige samfunnet. Komiteen vil understreke at intensjonene i begge meldingene først og fremst er å styrke lokalleddene i det frivillige organisasjonsarbeid, samtidig som det er viktig å nå mindre lokale organisasjoner/lag uten tilknytning til nasjonale ledd. Og dette er det selvsagt en samlet komite som står bak. Videre trekker St.meld. nr. 27 for 1996-97 opp noen prinsipper for fremtidig statlig politikk overfor frivillig virke, bl.a. tre ulike former for frivillig virke, som er medlemsbasert virke, verdibasert virke og tjenestefri velferdsproduksjon. Komiteen mener denne tredelingen synliggjør at frivillig virke har ulike former. Og forhåpentligvis vil disse tre kategorier frivillig virke, medvirke til en noe mer samordnet tildeling fra de ulike departementene. Disse ulikhetene er også blitt påpekt av flere organisasjoner gjennom høringene. De forskjellige partier har i sine merknader pekt på denne problematikken, og at dagens tildeling innebærer ulik behandling, uoversiktlighet og delvis urettferdig økonomisk støtte. Dette medfører at man ikke får det ønskede mangfoldet på lokalt plan, og at man ikke når den ønskede politikk i meldingene i forhold til de frivillige organisasjonene. Det som imidlertid har opptatt det meste av komiteens tid ved behandlingen av frivillighetsmeldingene, er hvilken tildelingsmodell som vil være å foretrekke for på best mulig måte å kanalisere midlene ned til det lokale plan. Regjeringen har i St.meld. nr. 44 for 1997-98 foreslått en modell som innbefatter både primærkommunen og fylkeskommunen. Komiteen finner både fordeler og svakheter ved den foreslåtte ordningen, men en ting kan man slå fast med sikkerhet: Regjeringens modell ville ha ført til en ulik praksis, kanskje også med hensikt, da det er ulike behov/ønsker avhengig av hvor man befinner seg. I denne sammenhengen ville kanskje Regjeringens modell virke positivt i forhold til den lokale kjennskapen til frivilligheten. Man kan kanskje også mene at Regjeringens modell på en bedre måte ville ivareta den uorganiserte frivilligheten, men et flertall, bestående av Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, Høyre og SV, vil her vise til at de organisasjonene som har fordelt statlige tilskuddsmidler til lokal aktivitet, har utført denne oppgaven tilfredsstillende og med gode resultater, også til de organisasjonene og de tiltakene som ikke har medlemskap, som bl.a. Norsk Musikkråd, LNU og Norsk Amatørteaterråd. Og i motsetning til etter Regjeringens foreslåtte ordning gjorde de dette uten at de brukte store deler av midlene til økt byråkrati, noe som er et av de negative trekkene ved Regjeringens modell. Fremskrittspartiet vil i tillegg uttrykke stor skepsis til at en skal involvere ytterligere politisk føring inn i de frivillige organisasjoners virke. Det samme flertallet går imot en slik tildelingspraksis. Disse partier ønsker å videreføre tilliten til at de frivillige organisasjonene også vil utføre denne fordelingen på en måte som vil tilfredsstille det frivillige virke på lokalt plan. Dette flertallet fremmer derfor forslag om at Regjeringen iverksetter en tildelingsmodell hvor midlene kanaliseres gjennom organisasjonenes sentralledd. Flertallet vil her påpeke at noe annet ville være å undergrave den organisasjonsstrukturen som en har bygd opp i Norge til nå. En må fortsatt kunne stole på at organisasjonene fungerer som demokratiske sammenslutninger. Jeg vil her presisere at forslaget inneholder et ønske om at det legges nødvendige føringer som sikrer at midlene når fram til grunnplanet. Regjeringen foreslår også en øvre aldersgrense på 18 år for den nye ordningen. Et annet flertall, bestående av Arbeiderpartiet, Høyre og SV, ønsker derimot at etablert praksis med 25 år fortsatt blir gjeldende. Fremskrittspartiet støtter Regjeringen her, og mener det er riktig å sette inn tiltakene der hvor forfallet av ungdom oppstår, nemlig ved 14-15-årsalderen. Et slikt ønske kom også fram fra forskjellige idrettskretser under høringene og ikke minst på idrettstinget i Ålesund sist helg. Staten overfører gjennom ulike departementer betydelige økonomiske midler til de frivillige organisasjonene. I 1995 utgjorde faktisk dette beløpet så mye som 4,7 milliarder kr. Majoriteten av disse midlene gikk til frivillige organisasjoner som utfyller det offentlige når det gjelder velferds- og tjenesteproduksjon, eksempelvis skole, barnehager og bistandsarbeid. Men det er viktig, som også komiteen viser til, at det offentlige tilskuddet for noen utgjør en forholdsvis liten andel, mens det for andre er helt avgjørende. Her er det viktig at en tar hensyn til hvem som er mest tjent med grunnstøtte, og hvem som har behov for prosjektstøtte. Når det gjelder støtteform, vil Fremskrittspartiet presisere at det er grunnstøtten som er ryggraden i de frivillige organisasjonenes suverenitet. Aktivitetsstøtte og prosjektstøtte bør kun anvendes i liten grad, for å unngå indirekte styring av organisasjonene. Fremskrittspartiet mener de to siste støtteordningene bør rettes mot den uorganiserte frivilligheten. Det er også viktig å presisere at den nye statlige ordningen for organisasjonenes lokale lag og foreninger skal komme i tillegg til dagens ordninger, og at inntektene skal komme fra den skisserte finansieringsordningen med sammenslåing av spill. Fremskrittspartiet mener det bør settes ned et samordningsorgan bestående av departementene og valgte representanter fra de frivillige organisasjonene. Organet bør virke i to år og ha som mandat å evaluere statens forhold til de frivillige organisasjonene på bakgrunn av St.meld. nr. 27 for 1996-97 og St.meld. nr. 44 for 1997-98, med det mål å oppnå en mer samordnet fordelingspolitikk. Det er ikke tvil om at det bevilges midler på ulike vilkår, og at de forskjellige departement bevilger midler til samme innsatsområde. Jeg har tidligere vært inne på at det bevilges og har blitt bevilget mye penger til drift og støtte av organisasjoner og aktiviteter. Det er også dette oppmerksomheten blir rettet mot, og beklageligvis ikke mot det momentet at staten har tatt over og monopolisert større og større deler av organisasjonenes inntektsgrunnlag gjennom statlige spill. Nå ser vi også at internasjonale store organisasjoner, bl.a. innenfor miljø og bistandsarbeid, ser på den norske givergleden som et interessant marked. Alle disse momentene bidrar til å støvsuge de frivillige lag og organisasjoners muligheter til å skaffe seg inntekter. Når folk har gjort sin handel, levert lottokupongen/tippekupongen og puttet den siste klingende mynt i automaten, er det ikke lenger noen som kjøper lodd hos det lokale ungdomslaget eller idrettslaget ved utgangen av butikken. Vi må derfor også se på de frivillige lag og organisasjoners muligheter for å starte opp spill. Her ønsker et mindretall, bestående av Fremskrittspartiet og Høyre, at Regjeringen på nytt vurderer søknaden om oppstart av BingoLotto. Her vil frivilligheten få en mulighet til selv å ta del i det markedet som skaffer til veie livsgrunnlaget, som er grunnstenen til mangfoldet. Her er det også viktig at man ser på de økonomiske rammebetingelsene for de frivillige lag og organisasjoner. Det er ikke omhandlet her, men komiteen har registrert at Regjeringen har til hensikt å sende ut et forslag som berører dette, våren 1999. Komiteen imøteser en utredning om det fra Regjeringen. Fremskrittspartiet mener også at Regjeringen må avvente virkningene av iverksatte tiltak i spilleautomatmarkedet før nye tiltak vurderes. Det kan være at allerede iverksatte tiltak som konstant nivå på antall automater, øvre grense på antall automater en organisasjon kan utplassere, og kriteriene for hvilke automater som kan godkjennes, kan redusere inntektene for de frivillige organisasjonene. Her vil jeg vise til Samarbeidsutvalget for Norsk Humanitær Automatvirksomhet sine uttalelser. Et annet moment som er aktuelt, er frykten for at kommunene vil redusere eksisterende midler til frivillige lag og organisasjoner. Her vil jeg bare bemerke at kommunene ikke er lovpålagt noe som helst, og at det er prioriteringene i den enkelte kommune som avgjør dette. Uansett mener jeg den problemstillingen som her er framsatt, vil komme uavhengig av modell. Det eneste vi som komite og storting kan gjøre her, er å henstille til kommunene og presisere at dette er en ny ordning.