Michael Tetzschner (Høyre), 2013-06-20:
Hvordan vi bor, legger i stor grad grunnlaget for hvordan vi som enkeltmennesker opplever vår sosiale situasjon. Det er ganske interessant for oss som har deltatt i boligpolitikken over noen år, at denne meldingen ikke inneholder noen programerklæring eller overordnet visjon for boligpolitikken i Norge. Ja visst, den inneholder mange flotte ord om hvor fint det er å bo trygt, men det behøvde vi vel ikke en stortingsmelding for å bli minnet om. Tidligere opererte boligpolitikken med et nasjonalt mål for hvor stor del av f.eks. disponibel gjennomsnittsinntekt som skulle gå med til å dekke utgiftene ved å bo. Hvis jeg skulle formulert en målsetting for boligpolitikken, ville den blitt omtrent slik: Boligpolitikkens mål er å legge til rette for at alle kan skaffe seg en tjenlig og trygg bolig som kan finansieres gjennom vanlig inntekt, ved at boligmarkedet kan levere en variasjon av boligtyper som passer den enkelte husstand og livssituasjon, og at offentlige boligløsninger og boligsubsidier bør brukes mer målrettet for å hjelpe svakstilte grupper bedre. Noe av det som denne meldingen preges av, er at staten ikke helt har avklart sine styringsambisjoner. Jeg tror det er veldig viktig at staten retter sine styringsambisjoner mot det som politikken er til for å styre, nemlig samordnede beslutninger knyttet til fremføring av veier, av bane, av arealplanlegging i stort. Så kan man spille på en markedsdrevet boligproduksjon med ansvar på de partene som deltar der, og faktisk også med noe større forbrukerinnflytelse ved at de selv gjør sine preferanser om hvilke kvaliteter de ønsker ved sin bolig. Et eksempel på at staten henger seg opp i mange underordnede og detaljerte forestillinger om hvordan Norge skal bygges ut, er jo den store bruken av innsigelser. Jeg viser her til kommunenes organisasjon, KS, som har hatt en bredt anlagt undersøkelse som viste at det knapt er noen større arealplan som ikke er blitt møtt av statlige innsigelser. Derfor må statlige etater redusere bruken av innsigelser, og de må koordineres og begrenses tematisk. Brukerne av innsigelse må minnes om grunnen til at man har innsigelsesinstituttet. Det skal altså bare brukes hvis det er av nasjonal betydning eller av sterk regional interesse. Høyre mener at for å nå et mål om lavere boligpriser er det vesentlig at byggenæringen kan kutte sine kostnader. Byggenæringen må også selv bidra til en mer rasjonell produksjon. I dag kan f.eks. 22 000 boliger bygges på ferdigregulerte tomter bare i Oslo. Likevel er mange utbyggere tilbakeholdne fordi den statlige politikken inneholder tvetydige signaler, som gir dem usikkerhet. Byggenæringen har et ønske om å bygge flere boliger raskere. Daglig møter imidlertid næringen utfordringer som står i veien for næringens behov. Bedriftenes hverdag – slik det meldes inn til oss gjennom høringer og annet – preges av at man har et gjennombyråkratisk felt dominert av skjemaer, søknadskrav fra en rekke offentlige organer som ikke er samkjørte. Dette gjelder både små og store prosjekter, og særlig gjør det seg gjeldende for store og viktige prosjekter i og rundt byene. Denne meldingen kommer jo helt på tampen av en stortingsperiode – og helt på slutten av den åtteårsperioden som de rød-grønne har styrt landet – og vi må konstatere at denne regjeringen ikke har hatt noe særlig hastverk med å få frem denne meldingen, noe som dessverre også passer inn i det allmenne inntrykket av at en ikke har ført en aktiv boligpolitikk. Det kommer også til uttrykk en betydelig avstand mellom det man oppnår i form av boligproduksjon, og det som meldes om behovet for boliger. Det er selvfølgelig fint at vi endelig har fått en stortingsmelding om boligpolitikken, men den kommer altså for sent. Dessuten er meldingen veldig utydelig om hva man vil, og for en stor del består jo disse tiltakene i å gjennomføre nåværende politikk. Det varsles nesten ingen konkrete tiltak for å løse boligspørsmålet. Jeg vil reflektere litt – som representanten Hagesæter gjorde – rundt meldingsformen. Det har jo vært mange representantinitiativ her i salen som nettopp har forskuttert boligmeldingen. Vi har hatt forslag f.eks. om å endre reglene om at reguleringsplanene går ut på dato etter fem år, hvilket er med på å skape usikkerhet rundt finansiering av prosjekter. Da ble det selvfølgelig mottatt som interessant og notert til dels som et innspill som man hadde en velvillig holdning til – og så ble det vist til boligmeldingen. Og så kom jo boligmeldingen, og svaret er akkurat det samme, at dette er interessant, dette skal man se videre på. Da blir jo spørsmålet: Hva bruker man egentlig disse meldingene til? Jeg tillater meg også å trekke inn en annen melding, Barn på flukt, som egentlig gikk ut på å berolige nervøse regjeringspartnere, mer enn å fortelle om man ville ha en ny politikk på dette feltet. Så jeg må nesten være så frimodig å si at en del av meldingene har det klare formål å ikke varsle om hvor man kommer til å ta nye initiativ, men heller å berolige og si at i grunnen er alt såre vel og vi kommer ikke til å gjøre noe særlig med det. Det minner jo litt om samtaleterapi – om man ikke får gjort noe med de underliggende problemene, er det ofte fint å få snakket om dem i alle fall. Jeg må også si at under denne regjeringen har vi også andre som driver boligpolitikk. Finanstilsynet ledes av en person som personlig mener at vi nå er i en boligboble, og som i offentlig skrift har trukket inn parallellen til Irland, et land som er preget av en høy grad av arbeidsinnvandring. Da konjunkturene snudde i Irland, flyttet mange naturlig nok tilbake og etterlot seg da et hull i boligmarkedet, noe som førte til press på prisene. Dette er samme person som – med et slag – økte egenkapitalkravet med 50 pst., i desember 2011, uten – så vidt jeg forstår – at regjeringen var informert om dette, eller at man i hvert fall hadde den respekt for fagstatsråden at hun var involvert i dette. Så byråkratiet styrer Norge, og de gjør det på en måte som har effekter for boligspørsmålet – mens regjeringen da ikke styrer dette. Særlig egenkapitalkravet er et godt eksempel. For å ta ut etterspørselen av noe av markedet rettet man virkemiddelet mot dem som var førstegangsetablerere. For egenkapital er jo ikke noe problem for dem som skal kjøpe sin andre bolig, for de har frie verdier i den gamle når markedet stort sett går oppover. Så dette var rett og slett et «masseødeleggelsesvåpen» beregnet nettopp på førstegangsetablerere, som vi fra før av vet nettopp etterspør de eldste, de billigste og de minste boligene i markedet, og som således ikke er den gruppen som presser prisene oppover. Dette har det vært nesten umulig å få en dialog med statsråden om, men jeg vil komme tilbake til dette senere i debatten. Så det er ikke bare å si at man er ansvarlig for boligspørsmål – man må faktisk også styre de parameterne som virker mye sterkere inn på boligetterspørselen enn stortingsmeldingene, som vi bruker tid på her i Stortinget. Det minner meg om et annet godt forslag som vi har spilt inn i merknadene og i forslagene, nemlig at vi ønsker at regjeringens ansvar tydeliggjøres ved at man legger plan- og boligspørsmålene i ett departement, så vi slipper den ansvarstransporten som vi også har sett ved enkelte anledninger her når vi har spurt om sammenhengende boligpolitikk. Høyre har med noe uro merket seg språkbruken i meldingen om hvordan den videre skattleggingen av boliger og annen fast eiendom blir. Jeg tror vi bare skal understreke her i dag at boliginvestering er noe av det viktigste vi gjør i våre liv, og at det er svært viktig for folks trygghet at disse rammebetingelsene ligger fast, så man kan stole på dem over år, og at man altså ikke da skur opp beskatningen av bolig, at våre hjem ikke blir et yndet skatteobjekt. For øvrig har vi sammen med Fremskrittspartiet fremmet syv forslag i saken. Blant dem er noe av det viktigste en presisering i plan- og bygningsloven om at man bare skal holde seg til spørsmål av nasjonal interesse når man har innsigelser. Det er også et forslag om forbedring av BSU-ordninger og annet. Jeg vil dessuten varsle at vi vil støtte de forslagene som er fremlagt av Venstre i salen i dag.