trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per-Kristian Foss (Høyre), 2012-04-24:
Jeg er enig med statsråden i at det er enkelte grensehindre som ikke skal fjernes. Særlig eksport av trygdeytelser er viktig, for det kan gi overslag i forhold til EØS og gi en uheldig vridning i forhold til ikke-ønsket arbeidsinnvandring. Mye er ønsket, men eksport av trygdeytelser er kanskje ikke det beste virkemidlet vi har. Så det er jeg enig i. Men det er andre ting jeg stusser litt på. Rundskrivet av 2008 er et utmerket rundskriv, men hvor mye virker det egentlig i praksis? Her er et par eksempler: Det slår meg at innføring av datalagringsdirektivet i ulike land slett ikke er gitt en lik implementering av EØS-direktiv, og innføring av nye regler for kjernekapital i bankene har gitt sterk konkurranseforskyvning mellom ulike banker i nordiske land. Dette er særlig viktig for Norge, for vi har et stort innslag av utenlandskeide banker. Hva er statsrådens kommentar til det?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2012-04-24:
Jeg har bare lyst til å kommentere Bendiks H. Arnesens kommentarer til Høyres tre forslag. Jeg er litt overrasket over at nestlederen i delegasjonen til Nordisk råd innfører en ny ordning, nemlig at alle grensehindre som skal bekjempes, ikke skal koste noen penger. Det er et nytt prinsipp. Forslag nr. 6 kan koste noen penger, men det forutsetter at alle de nordiske lands ungdommer kommer til Norge for å studere – hvis det ikke er en gjensidig fordel. Ved å fjerne grensehindringer på dette området kan vi norske borgere ha en fordel i andre land og nordiske borgere også ha en fordel i Norge. Jeg er overrasket over at man er så forsiktig med å be sin regjering vurdere et forslag som kan koste noen penger, men som kan gi fordeler til unge borgere. Når det gjelder kommentarene til forslag nr. 8, tror jeg de skyldes mangel på kunnskap om ordningen. Jeg har selv sendt et skriftlig spørsmål til finansministeren som ble besvart i forrige uke. Der redegjøres det ganske riktig for at saksbehandlingstiden har gått ned, men det er fortsatt stor reiseavstand til de fleste skattekontor hvor dette kan løses. Det har man begynt å lage en ordning for som jeg synes er fornuftig. Ordningen går ut på at fremfor at du skal reise til skattekontoret, kan skattekontoret komme til deg, f.eks. til Sør-Varanger, noen dager i uken for å ta unna der hvor det er ganske store mengder med andre arbeidstakere. Tilsvarende ordninger kan man innføre andre steder. Jeg ber altså om at man gjør mer av det man har begynt på i den rød-grønne regjeringen, men selv det er man tilbakeholdne overfor. Med en slik holdning til å fjerne grensehindre tror jeg intet blir gjort. Intet blir gjort – det er altså regjeringspartiets ståsted. Jeg beklager det, men jeg registrerer at man ikke engang vil be sin egen regjering om å vurdere å fjerne grensehindringer på dette området.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2012-04-24:
Forslag nr. 6 er jo et henstillingsforslag. Jeg har full tillit til at regjeringen er i stand til å utrede. Er det noe jeg har tillit til når det gjelder denne regjeringen, er det at de i alle fall er i stand til å bruke tid på å utrede. Jeg gjør oppmerksom på at man i henhold til en tidligere inngått nordisk avtale – mellom de nordiske land, naturlig nok – har erkjent retten til å studere i hverandres land. Jeg trodde at det skulle omfatte alle folk og ikke bare de som hadde råd til å gjøre det uten å få studiestøtte. Jeg forutsatte at studiestøtte var en del av det nordiske systemet, slik jeg har lært at sosialdemokratiet, i alle fall i gamle dager, tenkte. Hvis dette er en rett som skal forbeholdes dem som kan finansiere sine studier uten offentlig støtte, må jeg si at jeg har oppfattet politikken fra regjeringen noe annerledes.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2012-04-24:
Jeg vil først takke statsråden for en god redegjørelse, som viste både utfordringer og dilemmaer omkring temaet. De nordiske statsministrene besluttet i 2007 å «med alle midler rydde vekk de vanskeligheter som innbyggerne kan støte på i det nordiske forholdet». Det er altså forankret hos statsministrene. Spørsmålet mitt til samarbeidsministeren er: Ser ministeren noe verktøy – noen virkemidler – som står ubrukt i dette viktige arbeidet?
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2012-04-24:
Ord som «historisk» og «enestående» har vært brukt om debatten som gjennomføres her i Norge i dag og i de andre nordiske landene enten før eller etter oss. Temaet skaper engasjement og viser utålmodighet når det gjelder urimelige grensehindre. Jeg har noen få kommentarer til Høyres tre forslag. Jeg har forståelse for bekymringene til Bendiks H. Arnesen for at forslag nr. 6 kanskje er for dyrt, og spørsmålet om forslag nr. 8 er nødvendig. Likevel velger Kristelig Folkeparti å støtte forslagene fra Høyre. Dette er henstillinger til regjeringen om å vurdere, og det må være uproblematisk, mener jeg, å få en vurdering av disse hindringene fra regjeringen.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2012-04-24:
Vi er blitt klar over et problem med at fedre ikke får rett til permisjon når de får barn, hvis ikke moren har opparbeidet denne retten i Norge. Jeg synes det er synd at regjeringen ikke vil se på det spørsmålet, for dette kan jo også gjelde norske menn som har jobbet i Norge i alle år, som har fått barn med en svensk dame, men som ennå ikke har flyttet til Sverige. De får altså ingen rett til å være hjemme med barna sine. Jeg vil stille et par spørsmål: Hva mener statsråden hvis det er omvendt, nemlig at den svenske mammaen jobber i Norge: Vil da den svenske pappaen, som bor i Sverige, få den permisjonsordningen gjennom hennes opparbeidelse? Og hva med de homoseksuelle som får baby: Hvordan kan de opparbeide seg rett til å være hjemme med det lille barnet, hvis det kun skal knyttes til morens inntekt? Ville det ikke være mer riktig å knytte det til inntekten til den som skal ha permisjonen?
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2012-04-24:
De nordiske landene har få innbyggere, og det er viktig å få til et bedre samarbeid innenfor helsesektoren. Spesielt gjelder kanskje dette dem som har sjeldne sykdommer. Velferdsutskottet har hatt oppe en sak hvor de har oppfordret til å danne et kompetansesenter for å kunne utveksle erfaringer og gi raskere diagnose og et bedre behandlingstilbud til pasienter med sjeldne sykdommer. Dette er en sak som det haster med, for det gjelder personer hver eneste dag som ikke får den helsehjelpen de trenger. En annen ting er transportordninger og brukerstyrt personlig assistanse, som var nevnt her. Der er det ikke bare grensehindringer mellom landene, der har vi grensehindringer mellom de norske kommunene. I Oslo er det også grensehindringer mellom de ulike bydelene: Flytter man fra en bydel til en annen, mister man retten til brukerstyrt personlig assistent og må søke på nytt. Så det er nok et problem som Norge må løse nasjonalt før man kan forvente at det kan løses gjennom de nordiske land. Jeg håper at det skjer. Når det gjelder autorisasjoner, som Sonja Mandt tok opp her, tror jeg det også er viktig. Naprapatene, som var nevnt, har vært autorisert siden 1994 i Sverige. Det er også en offentlig utdanning i Finland. Det er over 900 naprapater i Sverige og nærmere 400 i Norge nå. De behandler flere tusen pasienter hver dag, og de oppnår ikke autorisasjon og får heller ikke samarbeide med det offentlige helsevesenet eller med Nav-kontorene i Norge. Det hindrer de svenskene som har muligheten til å jobbe i det offentlige helsevesenet i Sverige, i å ta jobb i det offentlige helsevesenet i Norge. Jeg tror det er sendt inn en søknad om autorisasjon i Norge, og jeg håper også at de andre nordiske landene godkjenner de utdanningene, som vil utvide behandlingstilbudet innenfor den sykdomsgruppen mange rammes av i våre nordiske land, nettopp muskel- og skjelettsykdommer. Så er det håndhevelse av straffer. Jeg har tatt opp en sak i Nordisk råd, men jeg har fremdeles ikke fått svar fra de ulike regjeringene. Spørsmålet ble sendt inn 18. januar, det er tre måneder siden, svarfristen skal være seks uker. Det gjelder mennesker som har blitt fratatt retten til å holde dyr, og som flytter til et annet land og får lov til å holde dyr der. Jeg mener at her bør man kunne samordne seg innenfor Norden på samme måte som man gjør når man mister sertifikatet, f.eks. på grunn av fyllekjøring – da har man ikke lov til å kjøre i de andre landene heller. Mister man retten til å holde dyr på grunn av grov mishandling eller vanskjøtsel, bør man heller ikke kunne ha den retten i de andre nordiske landene. Jeg er spent på svaret når det kommer. Jeg vil minne om at det kommer veldig mange utenlandske arbeidere til Norge for tiden. Komiteen var og snakket med Skatt vest i forrige uke, og de kunne fortelle at det var 2 500 nye søknader om skattekort fra utlendinger bare i februar. Det er en stor utfordring både å ivareta våre trygdeordninger og å ivareta likebehandling av dem som kommer hit for å jobbe.
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2012-04-24:
Grenseoverganger i Norge er et stort problem. Man stenger dem når det er helligdager, og man har nattestengt. Vi kan ta tollstasjonsovergangen over Bjørnfjell bare i forbindelse med påsken: Da man åpnet denne etter påsken, sto det nærmere 80 vogntog og ventet, og noen hadde ventet i opptil flere dager, Dette skaper en del trafikkaos og andre problemer for næringen – på toppen av at lakseeksporten, som veldig ofte går over her, ikke var til stede, for de var klar over at denne tollstasjonsovergangen var stengt. Dette gjør at næringslivet taper ufattelig mye penger, tid og annet, så jeg vil spørre statsråden om hun nå vil garantere at hun vil gå inn og få ryddet opp i dette, slik at næringslivet og flyten mellom grensene kan være sånn som det skal være i et samfunn.
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2012-04-24:
Jeg kan ikke forstå at statsråden sier at dette ikke er et grensehinder. Når det kommer varer som sendes fra hele verden, spesielt til Norden fra Baltikum og skal over til Vest-Europa, som blir stående, gjør det at kvaliteten forringes, og man får mindre betalt når man ikke kan kjøre over grensen. Det er tross alt en jobb for Norge å holde grensen åpen. Da må også Norge gjøre det sånn at vogntog fra Sverige, Danmark og ellers får det de trenger for å komme over grensen, og ikke blir stoppet der. Det er jo faktisk verre å komme seg over denne grensen enn å komme seg over grensen til Russland. Det kan jo ikke være sånn i Norden. Hvis statsråden mener at det ikke er et grensehinder, ber jeg statsråden spesifisere og forklare meg hvordan man kan si at det ikke er et grensehinder.
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2012-04-24:
Bare en kort merknad til statsrådens kommentar om at hun har sjekket ut om Bjørnfjell, at man skulle se på åpningstider i høytidene. Med all respekt er det bra hvis man klarer å få det åpent i høytidene, men det er jo stengt der hver natt 365 dager i året. Næringslivet er ikke bare avhengig av å ha det åpent i høytidene, derfor ber jeg statsråden om at hun tar med dette inn i regjeringen. Vi har registrert at debatten om grensehindre i Norden ikke er viktig nok til at statsministeren selv kommer hit, han har vel andre oppgaver som er viktigere, tydeligvis. Det synes jeg er beklagelig, at man ikke har mer trykk fra statsministerens side. Statsministeren er ikke ofte i denne salen, det har vel aldri skjedd at en statsminister har vært så lite i denne salen som det vi har opplevd i denne perioden. Jeg vil i alle fall be statsråden ta med seg inn i regjeringen at det hjelper ikke bare å ha åpent i høytidene – næringslivet er faktisk på jobb 365 dager i året. Da er det vi politikere som må legge rammebetingelsene, slik at næringslivet får drive med det de skal, og betaler skatter og avgifter til samfunnet som vi kan bruke på andre måter.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2012-04-24:
Dette har så langt vært en meget god debatt, som jeg håper setter større fart i arbeidet med å fjerne grensehindre. Jeg er glad for at alle partiene har samlet seg om fem konkrete forslag som regjeringen blir bedt om å vurdere. I tillegg til de fem forslagene lå det i dag på våre bord forslag fra Høyre, som jeg vil kommentere. Når det gjelder forslag nr. 6, fra Høyre, er dette både omfattende og, vil jeg tro, meget kostbart å gjennomføre, fordi EØS-landene blir en del av dette. Rekkevidden av dette må da bli, etter det jeg forstår, ganske enorm. Derfor blir det vanskelig å vedta å be regjeringen vurdere noe som vi egentlig vet svaret på allerede nå. Jeg håper statsråden kanskje kan si litt om dette i et avslutningsinnlegg senere. Jeg vil så langt be regjeringspartiene om å gå imot dette forslaget fra Høyre, fordi det er så omfattende som det er. Når det gjelder Høyres forslag, nr. 7, synes jeg dette er et viktig forslag som vi må kunne stille oss bak alle sammen. Når det gjelder forslag nr. 8, stiller jeg spørsmål ved om forslaget er nødvendig. Tidligere var vel saksbehandlingstiden på over tre måneder, mens den nå er nede i tre uker. Jeg føler at det er vanskelig å komme lenger ned enn det, og synes at tre ukers behandlingstid må være akseptabelt. Så jeg ber om at Høyre vurderer det forslaget, om det i det hele tatt er nødvendig å fremme det, eller om de kan trekke det. Jeg håper statsråden kan si litt om disse tingene i sitt sluttinnlegg. Jeg synes det er bra at det i debatten er kommet fram så mange klare eksempler på grensehindre som folk føler skaper problemer for mobilitet over grensene og muligheter for arbeid og studier. Jeg synes det siste innlegget, fra Tor-Arne Strøm som refererte et brev fra en svensk pendler, forteller veldig mye om hva vi egentlig står overfor. Vi har vel alle fått en del slike henvendelser i årenes løp. Dette gjelder etter mitt syn livskvalitet, økonomi og bosetting, og det gjelder verdiskaping i de nordiske landene. Jeg er sikker på at statsråden vil ta med seg eksemplene og innspillene som er kommet i debatten, i det videre arbeidet for å fjerne flere unødige grensehindre i tiden som kommer.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2012-04-24:
Bare en kort merknad: Jeg har selvfølgelig ikke til hensikt å stoppe arbeidet med grensehindre fordi det koster penger. Det vi går for i dag, koster penger, det må vi ikke være i tvil om, men vi har vel alle sans for at det skal gjøres. Når det gjelder forslag nr. 6 og de øvrige forslagene, står det ikke at det henstilles å vurdere, det står at det henstilles å gjøre det. Så hvis Høyre mener at det er «vurdere» som skal stå der, så må det rettes opp. Slik det står i alle tre forslagene nå, står det at man henstiller til regjeringen å gjøre det.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2012-04-24:
Eg er av dei som har jobba mye for å få internasjonalt samarbeid i Norden om forsking og utdanning. Eg har bl.a. jobba med forskarskolar på tvers av universiteta i dei nordiske landa, som Nordisk råd er med på å finansiere. Men det å ta eit sånt forslag utan at vi har noko meir grunngjeving, synest eg blir litt krevjande. Så vidt eg veit, har bl.a. Sverige no vedteke at dei skal innføre skolepengar på universiteta – noko vi ikkje har i Noreg. Betyr det at nordmenn skal kunne studere i Sverige utan å betale skolepengar? Det er ein del sånne komplikasjonar som eg føler at ingen har svart over bordet på. Det er ingen vond vilje, men det er ikkje så dumt å vite kva ein vedtek – sjølv ikkje i Stortinget.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2012-04-24:
Eg vil takke interpellanten for eit veldig viktig og interessant spørsmål. Investeringar på tvers av landegrensene er viktige for å skape utvikling og vekst. Det gjeld generelt, men det gjeld ikkje minst i utviklingsland og i dei framveksande økonomiane. Det har blitt stadig større forståing for betydninga av investeringar for å få økonomisk vekst i utviklingslanda. Det har vore ein periode kor det i utviklingsdebatten har vore fokus på å hjelpe dei aller fattigaste. Etter kvart har det blitt meir og meir forståing for å skape ein levedyktig økonomi. Å lyfte heilskapen i økonomien er ein viktig føresetnad også for å lyfte dei aller fattigaste. Difor er den forståinga som no finst for at norsk næringsliv, som har eit høgt teknologisk nivå, og som har ein lang internasjonal tradisjon, også driv investeringar i framveksande økonomiar – både for å styrkje seg sjølv og samtidig for å styrkje utviklinga i dei framveksande økonomiane og utviklingslanda – veldig positiv. Difor er det fullt ut forståeleg at investorane er opptekne av beskyttelse av sine investeringar. Men her er det, som ministeren peikar på, veldig mange kryssande omsyn som vi må vere observante på og ta med i vurderingane. Vi må balansere omsynet til kapitalinteressene opp mot omsynet til nasjonal sjølvråderett og nasjonalt demokrati. Vi kan ikkje fråta dei framveksande økonomiane – eller oss sjølve – retten til å drive ein uavhengig miljøpolitikk og ein uavhengig skattepolitikk. Det er det som faktisk er tilfellet her. Vi kan få internasjonale juristar, som ikkje har noko forankring i nokon nasjonalstat, som skal overprøve om vi skal kunne setje avgrensingar for kor store oppdrettsmerdar vi skal ha i Noreg, for å ta eit enkelt eksempel. Der er nokre balansegangar som det er viktig at vi tek inn over oss. Vi skal også hugse litt på maktforholda i det internasjonale samfunnet. Det er ikkje alltid slik at investorane er små og statane er store. Vi har ein del tilfelle kor det motsette er tilfellet – kor små utviklingsland med eit dårleg utvikla apparat for skatteinnkrevjing og andre ting må halde seg til store, internasjonale og globale konsern som har ganske sterke krefter – både økonomiske og juridiske – til å drive gjennom sine krav. Her er det mange omsyn vi må ta, om vi verkeleg skal gjere det som er best for utviklinga – både i dei framveksande økonomiane og i vårt eige land. Difor er eg glad for at ministeren seier at vi skal følgje nøye med i dei debattane som foregår internasjonalt, og så skal vi gå vidare derifrå.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2012-04-24:
Det var en grundig og interessant redegjørelse fra samarbeidsministeren, hvor hun synliggjorde og tydeliggjorde en del av utfordringene når det gjelder grensehindringer. Etter at det danske Folketinget, som første parlament, gjennomførte en tilsvarende debatt forrige fredag, følger nå alle de andre nordiske landene opp. Etter mange år i Nordisk råd håper og tror jeg at dette kan være en god vitamininnsprøytning for det samarbeidet som vi alle ønsker så sterkt. Til tross for det omfattende arbeidet som er gjort for å identifisere og løse nordiske grensehindringer de siste årene, er det fortsatt noen temaer som er gjengangere – for ikke å si verstinger – på området. Dette gjelder spørsmål knyttet til utdanning, skatt og næring og ikke minst sosial- og arbeidsmarkedsspørsmål. Det er gledelig at denne problematikken, som potensielt risikerer å ramme grupper som allerede er svakere stilt på nasjonalt nivå, nå får oppmerksomhet, slik vi f.eks. har sett gjennom den ekspertgrupperapporten som ble offentliggjort så sent som i forrige uke. Dette er en grundig rapport som på en god måte går til kjernen av aktuelle problemstillinger knyttet til arbeid og sosiale ytelser, både på nasjonalt nivå og i EU/EØS-perspektiv. Jeg forutsetter at funnene og løsningsforslagene benyttes aktivt i det videre arbeidet i Nordisk ministerråd. Ikke minst gjelder dette arbeidet med å redusere grensehindringer for funksjonshemmede. Ekspertgruppens rapport peker på en rekke praktiske og formelle hindringer som fortsatt bidrar til å legge store begrensninger på den enkeltes muligheter til å forflytte seg fritt i Norden, med samme muligheter til livsutfoldelse som funksjonsfriske. I et internasjonalt perspektiv har alle de nordiske landene et godt tilbud til innbyggerne med funksjonshemninger, men på nordisk nivå mangler det fortsatt noe. Flere av disse hindringene har vi kjent til i årevis og er påpekt av Grensehinderforum og andre, og det er på tide å finne løsninger. Dette gjelder såpass ulike spørsmål som bruk av førerhund ved reiser, rett til personlig assistent ved flytting over grensene, å kunne ta med seg et tilpasset kjøretøy eller flytting for personer ved institusjon. Hvert enkelt spørsmål rammer kanskje ikke mange, men er viktig og kan være sterkt begrensende for den enkelte. Enkelte spørsmål, som muligheten til å flytte mellom institusjoner i de nordiske landene, går også til kjernen av muligheten for valgfrihet for individer og familien og i siste instans på personlig verdighet. Nettopp derfor burde det også være mulig å finne gode løsninger på denne typen saker. I ekspertgruppens rapport pekes det på en mulig fremtidig revidering av dagens nordiske konvensjon om sosiale tjenester som en løsning for å fange opp disse problemstillingene. Det er en mulighet jeg håper at de nordiske regjeringene vurderer. Som sagt håper jeg de funnene og løsningsforslagene som ekspertrapporten skisserer, nå brukes aktivt i arbeidet i Nordisk ministerråd og i Nordisk råd.
Torfinn Opheim (Arbeiderpartiet), 2012-04-24:
Først vil jeg takke statsråden for hennes redegjørelse, som jeg syntes var veldig god og fyllestgjørende, og som føyer seg inn i rekken av andre gode redegjørelser fra de andre i regjeringen. Når det gjelder debatten om grensehindre, viser det seg at det er svært få politiske skillelinjer. Det er et felles nordisk ønske om å bygge ned flest mulig hindre. I Nordisk råd er det unison enighet om at dette er et område som vi må fokusere på, og det er derfor fantastisk flott at alle de nordiske parlamentene klarer å sette opp en debatt om akkurat dette temaet nesten samtidig. Dette gir et klart signal til nordiske borgere om at vi ønsker å ta fatt i dette i enda større grad enn tidligere. Rent parlamentarisk er det også bra fordi regjeringene ser at parlamentarikerne er utålmodige, og at de har støtte til å arbeide aktivt med dette. Bakgrunnen for debatten i dag er enkel: Vi ønsker at det skal være god mobilitet mellom landene. Dette stimulerer et godt arbeidsmarked, samtidig som samkvemmet mellom de nordiske landene alltid har vært godt. Dette ønsker vi skal fortsette. Samarbeidsministeren pekte i sin redegjørelse på flere områder der det er grensehindre mellom landene. Jeg vil likevel trekke fram et område som i noen tilfeller fører til grensehindre: tradisjon. I de forskjellige nordiske landene er det ulike tradisjoner som også befester seg i regler. Slike regler kan føre til grensehindre. Derfor må også denne dimensjonen inn i de vurderingene som blir gjort for å fjerne hindre. I slike tilfeller må regjeringen være en god partner for bransjer for å legge til rette for at slike hindre også kan fjernes. Dette tror jeg vil bli fulgt opp i arbeidet med bl.a. å definere hva grensehindre er. Jeg har vært i kantinen her på Stortinget og drukket kaffe med kollegaer der grensehindre har vært et tema. Det har selvfølgelig vært diskutert uformelt – og dette er en tid siden. Det som slo meg, var at noen trekker på skuldrene og sier at ja, sånn er det, det er vanskelig å gjøre noe med – dette har vi diskutert mange ganger før. Det er altså en slags oppgitthet. Derfor er det nå veldig bra at samarbeidsministeren så klart sier at regjeringen i hvert fall ikke har en sånn holdning, snarere tvert imot, vil jeg si. Det er en proaktiv holdning til at man skal arbeide for at når det skal foretas ny lovgivning, skal denne vurderes også i et grensehinderperspektiv. En skal systematisk gå gjennom gjeldende lover, regler og forordninger for å se på muligheter for å fjerne grensehindre. Kort sagt synes jeg redegjørelsen fra regjeringen viser at neste gang jeg drikker kaffe og grensehindre er et tema, er det jeg som med et skuldertrekk kan si at ja, dette er saker som nå er løst.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2012-04-24:
«Men vi kan jo ikke se den grense under vann» er en av de udødelige replikkene til Heide-Steen jr., og han mente kanskje at det var et konkurransefortrinn for russiske u-båter så lenge de ikke gikk på grunn. Det nordiske samarbeidet går selvfølgelig ikke på grunn, men det er til hinder for utveksling – og for utveksling av arbeidskraft over grensene. Vi har alt fra de store hindrene, som Per-Kristian Foss var inne på i replikkvekslingen her når det gjelder bank, hvor man nå faktisk tolker et felles regelverk på en slik måte at norske banker framstår som svakere enn de skulle gjøre, til tross for at de har strengere regulering enn sine nordiske kollegaer – det er så alvorlige problemstillinger at det kommer til å få fokus uansett – og helt ned til de små, irriterende hindrene for enkeltmennesker. Jeg bor selv rett ved grensen. Dette dreier seg om jobb, det dreier seg om skole, slik som man har vært inne på i debatten, og det dreier seg om ergrelser for enkeltmennesker, slik som Høybråten så godt beskrev det. Det er sånn at det ikke alltid får så veldig mye oppmerksomhet, men det fortjener stor oppmerksomhet, for det er klart at i grensetraktene er dette en viktig del av det å skape vekst og utvikling – det dreier seg om utveksling begge veier. Det var bra at representanten Sønsterud tok opp det med samferdsel. Det er klart at det at vi ikke er medlem av EU, gjør at det ofte er en hvit flekk på kartet på den andre siden av grensen. Ved planlegging av samferdselsprosjekter og utveksling bør man i hvert fall vite hva som er på den andre siden av grensen. Samferdsel må alltid ha fokus. Jeg synes også det med konsekvensutredninger når man innfører nye regler, er viktig. D-nummeret har jeg hatt oppe med finansministeren tidligere. Det dreier seg om at man personlig må møte opp på et skattekontor for å få D-nummer. Jeg hørte en historie i dag om en sjåfør fra Sunne som skulle begynne hos et transportselskap i Eidskog. Han må altså bruke én dag for å reise til Lillestrøm for å få det D-nummeret ved personlig frammøte. Så her har Høyres forslag veldig mye for seg. Det går også andre veien. Hvis en nordmann som bor på Flisa, mitt hjemsted, reiser til Sysselbeck, som er fem–seks mil unna, tar seg jobb og flytter, må han også, når han skal flytte tilbake, dra til Hamar eller Lillestrøm for å få bekreftet sin identitet for å komme tilbake til Norge. Det mener jeg er uønskede hindringer. Jeg hadde håpet at alle partiene kunne støtte de forslagene Høyre har lagt fram, for det gjelder å fokusere på de små hindringene og få rettet opp de hindringene som faktisk ergrer folk daglig.
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2012-04-24:
Det er en spennende debatt som nå pågår i alle de nordiske landene – nesten parallelt, og jeg synes det er flott å være en del av den. Takk til samarbeidsministeren for en god innledning til denne debatten. Jeg synes hun viser mange av de utfordringene vi står overfor, også mulige løsninger. Grensehinder er vel kanskje noe av det som det nordiske samarbeidet bør klare å gjøre noe med. Det finnes på mange felt. Debatten viser også at det er omfattende og spennende. Det dreier seg om folks hverdag. Ett av hindrene som vi sosialdemokrater i Norden har snakket mye om, er grensehinder når det gjelder yrkesutdanning, altså forslag nr. 4, der det henstilles til regjeringen å finne en nordisk løsning for rett for yrkesutdannede til å arbeide i sine yrker i de nordiske landene på basis av sin nasjonale yrkesutdannelse. For det er jo slik at ikke alle nordiske land godkjenner andre nordiske lands utdannelser, også med begrunnelse i lovverket og at andre ting ikke er i samsvar. En mulighet som er skissert, er å innføre suppleringskurs, slik at en raskt kan få på plass det som kreves. Det er også noe som Nordisk grensehinderforum har anbefalt. Jeg har lyst til å komme med et par eksempler. En islandsk elektriker kan oppleve ikke å få autorisasjon i Norge, dersom han ikke har arbeidet i to år i hjemlandet sitt. Spørsmålet er: Er utdannelsen så ulik? Er det ikke samfunnsmessig dyrt hvis vi setter slike begrensninger i et marked som skal være ett? Og vi har jo bruk for kompetansen. Det finnes også grensehinder innenfor helse og autorisasjoner. Et eksempel jeg vil dra fram, er naprapater. Naprapat er en autorisert tittel i Sverige, men ikke i Norge. Det kan ha konsekvenser for pasientsikkerheten i Norge. En person som fratas sin autorisasjon på grunn av dårlig arbeid i Sverige, kan fritt jobbe her i Norge, som ikke krever den samme autorisasjonen. Det forslaget som vi vedtok på sesjonen i Nordisk råd sist høst om et felles nordisk register for helsepersonell, er derfor viktig å få på plass. Uten det kan man ikke fange opp slike situasjoner, fordi det trengs en autorisasjon som kan mistes dersom en gjør en dårlig jobb og misligholder yrket sitt. Uten det registeret på plass har det vist seg å være fritt fram. Hvis vi ikke har en lik praksis i forhold til autorisasjoner innenfor helse, kan vi se at det kan gå ut over pasientsikkerheten. Mobiliteten i arbeidskraften i Norden har utfordringer, og vi trenger hverandres arbeidskraft. Det er enkelt å flytte rundt – språk, kultur og samfunn er ganske likt. Da må vi ikke lage rigide ordninger som hindrer at vi bruker hverandres kunnskap og kompetanse. De utfordringene jeg skisserer, og som er skissert her, kan la seg løse ved samarbeid om utdannelse og autorisasjonskrav. Jeg synes en debatt som dette kan vise oss disse utfordringene og sette dem på den politiske dagsordenen. Så skal vi løse dem.
Svein Flåtten (Høyre), 2012-04-24:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg velger å tolke ham positivt. Jeg er enig med ham i at dette ikke er enkelt. Hadde det vært det, hadde det vært gjort for lenge siden, uansett regjeringer. Men jeg synes også at han kanskje problematiserer forhold som man tydeligvis ikke problematiserer i andre land. Som jeg nevnte i innlegget mitt, har jo alle sammenlignbare land, inklusiv EU, gått i en annen retning. De har inngått atskillig flere avtaler. Nå sier statsråden at også de er i ferd med å se problemene – om de ser det litt annerledes, er jeg mer i tvil om. På meg virker som om f.eks. EU har flyttet dette opp på et høyere nivå for å øke tempoet i dette. Jeg tror det er helt riktig at man skal være forsiktig med reguleringer på andre lands territorium, som griper inn i det – det er jo heller ikke meningen. Men det er helt opplagt at det er fullt mulig å få til dette når man har gjort det andre steder. Jeg er også litt forundret over at fremstillingen av disse studiene som har vært gjort, viser at denne ikke har særlig stor betydning. Jeg tror nok at jeg gjerne ville se det litt bedre beskrevet. Så er det ikke slik at jeg med denne interpellasjonen mener at det ikke gjøres noe for norsk næringsliv i utlandet. Det gjøres mye arbeid med frihandelsavtaler, WTO og døråpning, som statsråden selv bedriver i relativt stor utstrekning, men her snakker vi om jusen og sikkerheten for verdiene for hvert enkelt selskap. Det er helt opplagt at når dette bringes inn i styrerommene for en endelig beslutning – skal vi gå inn i det landet, skal vi gå inn på dette prosjektet – vil man se på risikoen for egen økonomi. Slik er det overalt, og jeg har også lyst til å understreke at ikke minst våre egne, og med det mener jeg statens egne selskaper, veldig ofte faktisk kommer i denne situasjonen. Norsk Hydro er et godt eksempel på selskap som investerer ute. Da gjelder det skattebetalernes penger. De er minst like viktige som de private bedriftenes egenkapital.
Svein Flåtten (Høyre), 2012-04-24:
Det eneste argumentet fra statsrådens side som er viktig, og som kan tillegges vekt her, er dette med overprøvingen av norsk rett, som jeg var inne på i mitt hovedinnlegg. Det har med forholdet til Grunnloven å gjøre. Da den nåværende modellavtalen ble utformet i 2006, ble et par professorer bedt av Utenriksdepartementet om å se på forholdet til Grunnloven og til Grunnloven § 26, når det gjelder avgivelse av kompetanse som er forbeholdt norske domstoler. Da sa disse professorene, Alvik var den ene, at gitt visse forutsetninger – og det nevnte jeg også i innlegget mitt – var det ikke problematisk å inngå nye investeringsavtaler og å utvide modellen. Forutsetningene er at man begrenser avtalene til erstatning og folkerettslig prøving. Nå har den ene av disse to herrene, professor Alvik, i en ny rapport gitt en ny vurdering, hvor han først og fremst vurderer den nåværende modellavtalen og dens mangler – jeg pekte for så vidt på noen av dem i mitt innledningsinnlegg – men også på nytt forholdet til Grunnloven. Dette var et arbeid som ble gjort i fjor sommer. Når statsråden henviser til at man skal følge utviklingen – det å følge utviklingen betyr også å se på om det dukker opp noe nytt – mener jeg at det er en utvikling her, langs to linjer: Det ene er rapporten til Alvik, og så vidt grundig som han nok en gang går inn på forholdet til Grunnloven, det andre er utviklingen i forhold til verden rundt oss. Også statsråden sier at det er en utvikling, og at vi må følge med i hva andre land gjør. Hvis regjeringen vil være noe mer aktiv når det gjelder dette, tror jeg man kan gjøre norsk næringsliv en stor tjeneste – enda større enn ved å henvise til, som det er gjort her i dag, at Innovasjon Norge gjør en god jobb, og at vi gjør en god jobb gjennom internasjonale avtaler osv. Det er riktig, men veldig ofte koker det ned til den juridiske avveiningen til slutt. Og hvis vi kan få til den på en bedre måte enn i dag, og samtidig ta hensyn til Grunnloven, mener jeg at regjeringen bør være mer aktiv med det. Takk ellers til alle som har deltatt i debatten.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2012-04-24:
Hvis dette hadde vært enkelt, hadde det vært enkelt. Men dette er altså noe som regjeringer av alle farger har stridd med fra midten av 1990-tallet – både Brundtland-regjeringen, Jagland-regjeringen, Sentrumsregjeringen, så en Stoltenberg-regjering, en regjering hvor Høyre har vært med, og så igjen en Stoltenberg-regjering. Dette har vært diskutert under mange næringsministre, og man har ikke funnet en enkel løsning som avveier alle disse hensynene. Også for Høyre må det være et dilemma at man lager konstruksjoner som i verste fall overprøver norsk rettsvesen og Norges Høyesterett. Dette er en toveisavtale. Det er ikke slik at den bare sikrer norske investorer mot urimelige inngrep i andre land, den skal også sikre utenlandske investorers rettigheter i Norge. Men hvor langt de rettighetene går når det gjelder vår selvråderett og vårt rettssystems suverenitet, er et vanskelig dilemma. Vi prøver å ha en pragmatisk innfallsvinkel til dette – ikke en dogmatisk, verken på den rene investeringsbeskyttelsessiden eller på den rene handelsskeptiske siden. Vi prøver å finne gode løsninger som sikrer investorers rimelige krav til beskyttelse, samtidig som man respekterer både norsk og samarbeidslandets rett til å bestemme innenfor egne grenser. Det tror vi er fullt mulig med de avtalene som vi forhandler om, eller med de prosessene vi har på gang. Så skal vi selvsagt også følge utviklingen i EU nøye, for EU sliter med nøyaktig de samme avveiningene. Så det EU gjør, vil også være noe vi kan lære av, trekke erfaringer av og ta med i vårt videre arbeid.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2012-04-24:
La meg først starte med å takke interpellanten for å ta opp et viktig og krevende tema. Jeg tror det er nyttig å få det diskutert og belyst i denne sal, fordi det er en sak som har mange sider, og som krever diskusjon for å finne gode løsninger. Og som alltid når det står motstridende hensyn mot hverandre, er ikke alltid løsningen å velge det ene eller det andre, men å prøve å finne en gyllen middelvei som ivaretar både hensynet til selvråderett og til norske politiske og rettsmessige beslutningsmyndigheter, og også legge til rette for godt investeringsklima i Norge for utenlandske bedrifter, men også i andre land for norske bedrifter. Det er helt riktig som interpellanten sa i sitt første innlegg, at vi fra regjeringens side veldig aktivt ønsker å støtte opp under norske bedrifters investeringer og utvikling av handelssamarbeid med andre land. Vi ønsker at bedriftene også ser utover vårt eget kontinent, og er med på den fantastiske økonomiske utviklingen som foregår i de framvoksende økonomiene. Det er jo også derfor vi forhandler handelsavtaler med mange av disse landene. I noen av disse forhandlingene er investeringsspørsmål også et tema, og vi vil ivareta de hensynene som interpellanten og deltakerne i debatten har vært inne på, hvor vi avbalanserer investorenes krav på og behov for å bli beskyttet med de demokratiske spilleregler som gjelder i de land som vi investerer i. Det er denne vanskelige balansegangen vi hele tiden prøver å gå, og det å ha en kontinuerlig debatt om det, og ikke minst minne om hvor viktige rammeverkene rundt handel og investering er, er nyttig. For jeg tror også det er en påminning til dem som er opptatt av fattigdomsbekjempelse og utvikling i fattige land, at vi aldri lykkes med å skape den velstanden som vi drømmer om at alle skal ta del i, hvis ikke næringslivet spiller en aktiv rolle, hvis ikke vi investerer i næringsutvikling og bidrar til gode handelsforbindelser. Det er mange eksempler på det. En vellykket investering i et fattig land fra et norsk selskap bidrar av og til med mer skatteinntekter for vedkommende land enn det vi gir i bistand. Det viser flere eksempler. Derfor er det viktig å støtte opp under den utviklingen, og det skal vi gjøre på en god og balansert måte.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2012-04-24:
Jeg takker interpellanten for at han tar opp et viktig tema, som kanskje ikke er så ofte oppe i debattene. Desto viktigere er det at det blir tatt opp her i dag, og at man gjennom denne interpellasjonen får klargjort en del synspunkter og får avklaringer rundt dette temaet. Det er en kjensgjerning at norske bedrifter investerer stadig mer i utlandet, og dette er positivt. På lik linje investerer utenlandske firmaer i Norge, i tillegg til oppkjøp av bedrifter eller deler av disse. Dette er en naturlig utvikling, og noe vi skal være både fornøyd med og stolt av. Dette skaper konkurranse, som i de fleste tilfeller gjør oss bedre, og dermed kan vi enda sterkere stå imot den konkurransen vi har med utlandet på like produkter. Det er også en kjensgjerning at vi, dvs. Norge, i økende grad også investerer i land som det tidligere av flere årsaker ikke var naturlig for oss å investere i. Dette er i utgangspunktet relativt fattige land, og land hvor demokratiet kanskje ikke har kommet like langt som i vestlige land. Det skjer imidlertid mye positivt i disse landene, og derfor er det interessant for mange bedrifter å investere her. Men ofte er dette langsiktige investeringer, hvor det også hviler en usikkerhet ved hvordan sluttresultatet vil bli. Det er nye arenaer, og disse må modnes. Mange utviklingsland ønsker også mer kontakt med bl.a. Norge for å få investeringer i sitt land, i form av økonomiske plasseringer, men også mer konkret ved at det etableres bedrifter/fabrikker etc., slik at det skapes nye arbeidsplasser med de positive ringvirkninger dette gir for landet. Men for at flere norske kroner, dvs. investeringer, skal skje i disse landene, må det være tilnærmet like sikkert for norske investorer som for investorer i våre naboland og EU. Norske bedrifter ønsker selvfølgelig at deres investeringer ikke får dårligere forhold enn andres. Konkurranse er viktig, men den må i størst mulig grad være rettferdig og lik. Fremskrittspartiet er kjent med at det foreligger noen avtaler, men ifølge deler av de norske bedrifter som har investert, eller kan tenke seg det, er avtalene for dårlige. Fremskrittspartiet tror at med bedre avtaler vil også investeringene bli større, og dermed mer langsiktige. Da vil det å investere resultere i bedre produkter og at man også tør å investere i installasjoner som bygninger og fabrikkutstyr etc. Det vil føre til at de lokalt ansatte blir i bedriften lenger og dermed bygger seg opp kompetanse, noe som igjen kan bidra til at deres eget lands velferd og utvikling vil øke i et raskere tempo enn nå. Avslutningsvis: For at norske bedrifter og investorer skal kunne øke sitt engasjement i utviklingsland, er et bedre regelverk og ikke minst bistand og dermed et bedre vern et unisont ønske fra næringen. Hvis de får det, vil dette gagne alle, ikke minst utviklingslandene selv, på en positiv måte.
Arve Kambe (Høyre), 2012-10-17:
På vegne av representantene Elisabeth Aspaker, Svein Harberg, Henning Warloe, Elisabeth Røbekk Nørve, Ine M. Eriksen Søreide og meg selv har jeg gleden av å fremme et forslag om en styrket maritim utdanning i Norge.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2012-10-17:
Jeg vil gjerne få rette et spørsmål til finansministeren: «Jeg har fått opplyst fra norske pensjonister som har flyttet til Sverige etter at den nordiske skatteavtalen trådte i kraft, at de må betale skatt både til Norge og til Sverige. Er statsråden enig i at det er noen pensjonister som er blitt dobbeltbeskattet, og vil han i så fall sørge for en løsning i samarbeid med svenske myndigheter som løser problemet og som fjerner denne form for grensehindring mellom Norge og Sverige?»
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2012-10-17:
Jeg takker for et svar som var mye i samsvar med det jeg egentlig hadde forventet. Jeg har også inntrykk av at dette er et problem som først og fremst er rotfestet i for svak informasjon om hva som var endringen i skatteavtalen i 2008. Men det forhindrer ikke at det nå er mange minstepensjonister som sitter med ganske betydelige skatteregninger fra svenske myndigheter. Det dreier seg om 150 000–200 000 kr, og for en minstepensjonist er det et betydelig beløp. Hvis det er sånn at det skyldes for dårlig informasjon – jeg har også oppfattet at mye av påtrykket for endringer i avtalen i 2008 kom fra andre land enn Sverige – kan det jo være at Sverige rett og slett ikke var forberedt på det som andre land ønsket. Da mener jeg at det kan være et godt initiativ fra finansministerne rett og slett å ta initiativ overfor svenskene sånn at man finner praktikable løsninger for de pensjonistene dette dreier seg om.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2012-10-17:
Jeg tror ikke jeg har noen oppfølging. Når det er tatt opp på det nivået, forventer jeg at da finner i hvert fall svenskene løsninger som kan tilfredsstille også norske pensjonister der borte. Det er viktig å fjerne denne typen grensehindringer for landene i Norden sånn at vi har fri bevegelse av folk og gir dem mulighet til å tilpasse seg som de selv ønsker. Men når det er tatt opp på det nivået, regner jeg med at da finner man også løsninger.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-10-17:
Det er riktig at norske pensjonister som flytter til Sverige etter en bestemt dato, må betale skatt av sin pensjon både til Norge og Sverige. Dette følger av bestemmelsene i en protokoll til den nordiske skatteavtalen. Denne protokollen trådte i kraft per 1. januar 2009. Protokollen medførte ingen endringer i den norske beskatningsretten til pensjon som utbetales fra Norge til en person bosatt i et annet nordisk land. Ifølge artikkel 18 i skatteavtalen hadde Norge som utbetalingsstat beskatningsretten til slik pensjon før 1. januar 2009, og den er i behold også etter denne datoen. Protokollen medførte imidlertid endringer i den svenske og finske beskatningen av slik pensjon. I Sverige innebærer endringene at pensjonister som var bosatt i Sverige og som mottok pensjon fra Norge per 4. april 2008, som var datoen for undertegningen av protokollen, bare skal betale skatt til Norge av slik pensjon, dvs. ingen skatt til Sverige. Pensjonister som har bosatt seg i Sverige etter den datoen, 4. april 2008, skal betale skatt av sin norske pensjon både i Norge og i Sverige. Hovedregelen i all internasjonal beskatning er at det er skattyterens bostedsland som skal sørge for at en inntekt ikke blir dobbeltbeskattet. Den nordiske skatteavtalen har derfor en bestemmelse om hvordan man skal avhjelpe den dobbeltbeskatningen som vil oppstå ved at både Norge og Sverige skattlegger den samme inntekten. Etter skatteavtalen skal slik dobbeltbeskatning avhjelpes ved at Sverige – der de bor – gir fradrag i den svenske skatten for den skatten som er betalt i Norge. Fordi det svenske skattenivået på pensjon er høyere enn det norske, vil en skattyter vanligvis få fullt fradrag for den norske skatten i Sverige. Det betyr at unngåelse av dobbeltbeskatning innenfor Norden er tilfredsstillende løst ved bestemmelser i den nordiske skatteavtalen. Finansdepartementet har som flere andre mottatt en betydelig mengde henvendelser fra pensjonister om dette. Jeg kan derfor opplyse om at disse pensjonistene er korrekt lignet i Norge, og at ingen av dem har klaget på den norske beskatningen. Derimot er det den svenske beskatningen de er misfornøyd med. I Sverige er disse pensjonistene skattlagt i tråd med svenske regler og i overensstemmelse med den nordiske skatteavtalen. Svensk beskatning av pensjon er ikke et norsk anliggende så lenge beskatningen i Sverige er i overensstemmelse med den nordiske skatteavtalen. Det er slik at verken jeg eller norske myndigheter derfor kan ta opp med svenske myndigheter en korrekt gjennomført svensk beskatning av personer som er bosatt i Sverige.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-10-17:
Jeg er ikke i stand til å finne ut av hvordan informasjonen var før, men jeg har også vært i kontakt med de pensjonistene det angår, bl.a. i forbindelse med det nordiske finansministermøtet som var her i juli. Jeg kan også opplyse om at de norske pensjonistene i Sverige sto på dagsordenen til det nordiske embetsmannsmøtet i Bergen i august i år. Der uttalte svenske myndigheter at dette var en sak som utelukkende vedrørte Sverige, og at man ikke forventet at man fra norsk side skulle gjøre noe som helst for å løse opp i den situasjonen som norske pensjonister i Sverige var kommet opp i. Saken har altså for så vidt vært på dagsordenen, men vi har fått klar beskjed fra svenske myndigheter om hvordan den står.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-10-17:
Jeg kan også for så vidt opplyse om at den svenske finansministeren er godt kjent med saken og problemstillingen, og jeg viser her til svar som han har gitt på to skriftlige spørsmål i Riksdagen, henholdsvis fra 1. og 22. mars i år, med nummer 421 og 467. Jeg la kopi av det til referenten, så det er også mulig for representanten Gundersen å få se det svaret fra den svenske finansministeren, som jeg mener er ganske utfyllende både når det gjelder forholdet til informasjon og hvordan svenske myndigheter ser på saken.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2012-10-17:
«I en mulighetsstudie oversendt Forsvarsdepartementet blir sammenslåing av Forsvarets spesialkommando(FSK) på Rena og Marinejegerkommandoen(MJK) på Haakonsvern drøftet. Det synes åpenbart at Marinejegerkommandoen sine lange tradisjoner, nærhet og kompetanse på operasjoner i vårt sjøterritorium taler for en opprettholdelse og styrking av Marinejegerkommandoen sin rolle når det gjelder maritim terrorberedskap. Det reises likevel spørsmål om dette, og derfor er det viktig at forsvarsministeren skaper ro og klart tilbakeviser en nedleggelse eller flytting av Marinejegerkommandoen fra Vestlandet/Nord-Norge. (FSK) (MJK) Er statsråden enig i dette?»
Øyvind Halleraker (Høyre), 2012-10-17:
Jeg vil takke for svaret. Mulighetsstudien er relativt tydelig på fordelene med en sammenslåing og flytting til Rena, med resultat lengre responstid og sterk svekkelse av det totale marinefaglige miljøet på Haakonsvern. NUPI uttaler seg svært kritisk til 22. juli-kommisjonens rapport og poengterer at terrorberedskapen utenfor Østlandsområdet er elendig. MJK har til tross for sin faglige styrke og strategiske plassering ikke fått noe beredskapsansvar mot terror – snarere tvert imot. Nå skal det ytterligere svekkes. Dette skjer altså til tross for overlegen nærhet, kompetanse og responstid til olje- og gassinstallasjonene. Omorganiseringen stiller som formelt krav at den nye avdelingen skal beordres innen 24 timer. Da kan det være grunn til å spørre: Har man ingenting lært om konsekvensene av for lang responstid etter 22. juli? Spørsmålet mitt blir da: Støtter den rød-grønne regjeringen og forsvarsministeren denne tilrådingen fra forsvarssjefen, som vil svekke det marinefaglige miljøet og føre til lengre responstid?