Bent Høie (Høyre), 2010-06-09:
Når en hører historien om det norske velferdssamfunnet, kan en av og til få det inntrykk at det er staten som har gått foran når det gjelder å bygge opp velferdssamfunnet vårt. Det er et inntrykk som en prøver å skape gjennom en historiebeskrivelse som ikke er riktig. Det er de private frivillige ideelle organisasjonene, Kirken og andre typer organisasjoner utenfor staten som i realiteten alltid har gått foran når det gjelder å bygge opp nye velferdstilbud i vårt samfunn. De har kontinuerlig – stort sett – alltid tatt fatt i de gruppene som samfunnet som fellesskap ikke har tatt godt nok vare på, ikke hatt et tilbud til, og utviklet nye tilbud. De har også stort sett alltid vært tidligst ute med å ta i bruk nye behandlingsformer og ta i bruk ny teknologi. Og så har det offentlige kommet etter. Det betyr at det offentlige veldig ofte har tatt over ansvar som frivillige private først har etablert. Det er det ingenting galt i. Det som er den store faren, er hvis en etter hvert utvikler rammebetingelser som gjør at vi framover ikke vil oppleve den samme utviklingen, nemlig at private ideelle og kommersielle institusjoner har muligheten til å etablere tilbud ved siden av det offentlige. Det er ikke slik at vi har nådd et stadium der det ikke er behov for andre på siden av det offentlige. For utviklingen har ikke stoppet opp, det er fortsatt grupper i samfunnet som vi som stat og fellesskap ikke tar godt nok vare på, og som har behov for at private ideelle og kommersielle ser behovet og etablerer et tilbud. Det vil også kontinuerlig være behov for private ideelle og kommersielle som ser nye behandlingsmetoder, som ser ny teknologi, og tar den i bruk for å være spydspiss, slik at det offentlige også kan lære av dette. Det er det denne saken dreier seg om for Høyres del, nemlig å etablere gode nok, trygge nok, forutsigbare nok rammebetingelser for at vi også i framtiden skal sikre at vi har noen på siden av det offentlige som kan stille spørsmål, som kan gå foran, og som kan løfte opp nye grupper som flertallet og staten ikke nødvendigvis ser. Et eksempel på en privat kommersiell aktør som har gjort dette – og på en diskusjon vi har hatt i Stortinget flere ganger – er Capio Anoreksi Senter i Fredrikstad, som på et kommersielt grunnlag, med en kommersiell eier, har tatt fatt i og etablert et unikt tilbud til en pasientgruppe som det offentlige ikke har et godt nok tilbud til. Når vi allikevel er med på å fremme et forslag om at det skal være et utvalg som jobber spesielt med de frivillige ideelle organisasjonenes vilkår, er det bl.a. på grunn av erfaringene fra Sverige, der en ser at disse kan ha behov for en type rammekontrakt som definerer deres arbeidsbetingelser. Men erfaringene fra Sverige er veldig tydelige på at denne kontrakten ikke skal virke konkurransevridende i forhold til andre private aktører. Det er også grunnen til at vi er veldig opptatt av i forbindelse med det forslaget som fremmes av Høyre, Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet, at også de private kommersielle aktørene skal være med i utvalget, nettopp for å skape trygghet om at dette ikke er et virkemiddel for å etablere en konkurransevridning. Når en hører regjeringspartiene snakke om denne saken, kan det virke som om en ønsker å bruke denne typen argumentasjon, denne typen utvalg, for å lage en ekstra skvis mot de private kommersielle. Det er en utvikling som jeg vil advare veldig sterkt imot. For eksempel vil det være slik at når det gjelder en del av de rammebetingelsene som en beskriver at de private ideelle har f.eks. knyttet til pensjonsutgifter og investeringsutgifter som knytter seg til avtaler med det offentlige, f.eks. på den tiden fylkeskommunene hadde ansvaret for spesialisthelsetjenesten, vil en finne nøyaktig den samme situasjonen for private AS-selskaper som også driver innenfor det samme området. Det er utgangspunktet for at Høyre er med på dette forslaget, som fremmes av Kristelig Folkeparti, Høyre og Fremskrittspartiet.