trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2014-02-27:
I politikken er det resultatene som teller. Det er konsekvensene for folk vi må se for oss for å fatte kloke vedtak. Å være uønsket gravid er et svært privat anliggende, og man kan ha behov for å drøfte det med noen man har kjent hele livet. For mange kan fastlegen være en sånn person. La oss nå se vekk fra byrden med å bytte fastlege, se vekk fra byrden med å holde tett om det for familien sin. Dagen er kommet. Man sitter på et fremmed legekontor og venter på sin konsultasjonstime. Der sitter det òg en venn av familien, som spør om familien og jenta har byttet fastlege. Hva foreslår representanten Bollestad at den jenta skal svare?
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2014-02-27:
Jeg ber om lov til å gjenta spørsmålet. Dagen er kommet. En jente sitter på et legekontor hos en fremmed lege. På venterommet møter hun en annen person som er en venn av hennes familie, og som vet at hun har en annen fastlege fra før. Denne personen spør jenta om også hun og hennes familie har byttet fastlege. Hva foreslår representanten Bollestad at denne jenta skal svare?
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2014-02-27:
Representanten Bollestad har svart bekreftende på at hun mener det er greit at enhver jente skal ta diskusjonen om sin pasientrettighet på legekontoret. Det noterer jeg meg. Men jeg har respekt for Kristelig Folkepartis engasjement for rettferdighet og samvittighet. På radioen i dag kunne man høre representanten Bollestad snakke fint om de prinsippene. Men ut fra hvordan denne ordningen er lagt opp, må jeg spørre representanten: Synes hun det er riktig at det bare er samvittigheten som skal henge så høyt og som skal være så viktig å verne om for Kristelig Folkeparti; at det bare er samvittigheten til leger i større byer og et kommunestyre som mener det samme som dem, som det er viktig å forsvare?
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2014-02-27:
I dag finnes det ingen mulighet for henvisningsnekt for leger. Det er det mange grunner til. Det som derimot finnes, er folk som bryter loven, og lovbrudd er lovbrudd – med legefrakk eller uten. Og når man som politiker står overfor lovbrudd, har man to valg: 1) justere loven etter lovbryternes ønske og 2) rydde opp i situasjonen for å unngå at det skjer. Å velge å gjøre det første – å lage en ordning til fordel for noen leger som ikke vil gjøre jobben sin, og pålegge pasienten en omvei – er ingenting annet enn å lage en omvei. Da holder det ikke å si at pasienten skal stå i sentrum, som helseministeren har gjentatt flere ganger i denne debatten. Det holder ikke, fordi det ikke er sant, og det blir ikke mer sant av at man gjentar det mange ganger. Det er ikke å føle seg i sentrum å bytte fastlege, fra en du har kjent hele livet. Det er ikke å stå i sentrum å måtte høre på en debatt om at det du har gjort eller må gjøre, er så forkastelig at politikerne skjønner at noen leger ikke vil hjelpe deg. Når man lager en ny ordning som involverer at jenter må arbeide mer, argumentere mer og reise lenger for å få oppfylt sin pasientrettighet, er pasienten verken i sentrum eller først; da er pasienten sist, og det er jeg imot. Jeg mener at politikken er til for dem som trenger den mest. Hver gang Høyre får et krevende spørsmål om denne ordningen, sier de at de vil finne løsninger sammen med Legeforeningen, men mens Høyre sitter sammen med Legeforeningen og tegner kartet med omveiene kvinnene må gå for å få den hjelpen de har rett til, sitter det noen i den andre enden av denne saken og ikke blir hørt – snarere tvert imot. Det er kvinnene det gjelder. De får ikke sitte ved noe bord for å diskutere sine rettigheter. De sitter på galleriet, og de får beskjed om at de mangler folkeskikk. Da føler man seg ikke så mye i sentrum. Nå er forslaget sendt ut på høring – for syns skyld. De aller fleste ordførere, også fra Høyre, sier at de er imot å lage en ordning som gir leger muligheter til å reservere seg mot å gjøre jobben sin. Det er veldig bra. Men samtidig er det slik at det vil være negative konsekvenser ved å sende saken over til kommunene, for runder med lokal valgkamp der abort er tema, gjør livet vanskeligere for alle som havner i en situasjon der de må ta abort. Det legges også et press på fastleger fra miljøet som vil at de skal reservere seg, og det unner jeg dem ikke. Representanten Bollestad har sagt at dette er et demokratispørsmål for Kristelig Folkeparti. Jeg er helt enig i det, men vi har ulik konklusjon, for det kommer en time i enhver politikers dag der du må spørre deg selv hvilken side du står på. Svaret til Arbeiderpartiet vil alltid være de som trenger oss mest. Det er ikke legen i dette spørsmålet.
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2014-02-27:
Jeg tar ordet for å kommentere noe som Heidi Nordby Lunde sa i sitt innlegg etter at hun hadde henvist til sin tolkning av legeeden. Heidi Nordby Lunde sa at det er dette saken handler om, saken handler om legers samvittighet. Det illustrerer hele debatten i dag og hele forskjellen mellom oss som er for å beholde dagens situasjon, og dem som er for reservasjonsrett, reservasjonsmulighet eller hva man vil kalle det. Vi mener ikke at denne saken handler om å forvalte en følelse hos leger som har godt betalt og god mulighet til å finne seg en annen jobb enn fastlege. For oss handler denne saken om kvinners udelte muligheter til å få sine pasientrettigheter som de har krav på, uten å argumentere for det, uten å reise noe sted, og uten å måtte se ned når de skal snakke om dette til noen. For oss handler dette om det, og det viser hele forskjellen.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2014-02-27:
Det er vel egentlig på sin plass å gratulere Kristelig Folkeparti, som kan være i ferd med å få gjennomslag for et syn som de egentlig er helt alene om å ha i Stortinget. Det er en ærlig sak. Det er Høyre som har lurt sine velgere, ikke Kristelig Folkeparti. Kristelig Folkeparti er imot abortloven, og det er naturlig for Kristelig Folkeparti å gå inn for ethvert forslag som kan svekke den retten til abort som norske kvinner har i dag. Men mitt spørsmål til representanten Bollestad går på hva som vil skje etter at en sånn reservasjonsadgang eventuelt er vedtatt, for i dag praktiseres det jo reservasjon på ulike grunnlag. Det er vanskelig å forstå det prinsipielle i at Helsedepartementet skal si at motstanden mot abort er et høyverdig grunnlag for reservasjon, mens f.eks. motstanden mot prevensjon ikke er det. Kan Kristelig Folkeparti love at de ikke vil jobbe for at det skal bli reservasjonsadgang også for f.eks. prevensjonsutskriving i framtiden?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2014-02-27:
Det er veldig uvant for meg å være uenig med representanten Kjersti Toppe i en sak i helsekomiteen, for hun er en representant jeg har den største respekt og stor sans for, så jeg tenkte jeg måtte benytte anledningen. Det er riktig, som det ble sagt i innlegget, at Senterpartiet har valgt å fristille sin gruppe siden Senterpartiet er ett av de partiene i Stortinget der det er ulike syn på saken, mens det er ett felles syn i en del andre grupper. Derfor, siden det er ganske nær kjernen av det som til slutt kommer til å avgjøre dette spørsmålet i Stortinget, kunne jeg godt tenke meg å høre Senterpartiets begrunnelse for hvorfor det er riktig å fristille gruppen sin i en sak som dette.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2014-02-27:
Den åpenheten er en papiråpenhet som ikke kommer til å hjelpe en eneste av de kvinnene som blir møtt med avvisning på legekontoret. Sannsynligvis blir det mer reservasjon og ikke mindre når stortingsflertallet eventuelt legitimerer det. Det er ikke et argument for å tillate lovbrudd at en til nå ikke har klart å få det vekk. Den regjeringen vi satt i, gjorde et forsøk på det gjennom et rundskriv i 2011, der en presiserte hvordan loven skal forstås, og hva en forventet av kommunene. Jeg merker meg at det sittende flertallet nå prøver å bruke det at det ikke har fjernet reservasjonen, som et grunnlag for å legitimere reservasjon, istedenfor å gjøre det som burde være flertallet og helseministerens jobb, nemlig å sørge for at norsk lov blir håndhevet i hele landet.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2014-02-27:
Jeg synes det er noe ukledelig over politikere som prøver å ta monopol på å representere etikk og moral. Vi har alle et etisk og moralsk utgangspunkt for våre syn. Vi har alle dyp respekt for samvittighetsfriheten, men vi er uenige om hvem som er den svakeste part i denne saken. Flertallet mener tydeligvis at det er legen i sitt møte med staten. Vi mener at det er kvinnen i sitt møte med legen. Derfor er ikke dette snakk om flertallets tyranni eller å gi blaffen i mindretallet, det er spørsmål om hvem vi mener først og fremst trenger storsamfunnets hjelp og beskyttelse. Det er det vi ser ulikt på. Jeg har stor respekt for de legene som av samvittighetsgrunner ikke vil henvise til abort, men det er ikke sånn at noen tvinges til å være fastlege i Norge. Det er et frivillig valg, og når en tar det frivillige valget, er det også naturlig å forvente at en er villig til å gjøre alle de oppgavene som ligger i den rollen. Så enkelt er det, og det er ingen grunn til å påberope seg Grunnloven hvis man er mot det.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2014-02-27:
I Norge er det heldigvis sånn at det er full mulighet til å praktisere samvittighetsfrihet. Spørsmålet her er bare hva som skal være arenaen for den politiske kampen rundt hvor disse grensene – f.eks. i spørsmålet om abort – skal gå. Skal det være den offentlige samtalen? Det er ingen her som har foreslått å nekte fastleger å skrive avisinnlegg mot abort, stille til valg for Kristelig Folkeparti, argumentere mot abortloven. Men legekontoret skal ikke være arena for en sånn politisk kamp. Har en bestemt seg for å ta oppdraget som fastlege, skylder en også dem som kommer dit å tilby dem alt det loven sier at pasientene har krav på. Det er det det handler om. Det er ingen som nekter noen friheten til å mene hva de vil om abort i Norge. Jeg har den største respekt for de legene som er sterkt mot abort, men det er heller ingen som tvinger dem til å ta den typen jobber i helsevesenet der en får noen berøring med abortspørsmål.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2014-02-27:
Jeg har jo foretatt et grundig studium i gode sitater og artikler fra Bent Høie. Og det er ikke sånn at i det Bent Høie skrev i 2012, var det moderate og forsiktige vendinger om dette spørsmålet. Det var tvert imot en tydelig oppfatning av at hvis en fastlege ønsker å reservere seg, må han enten slutte med det eller finne seg en annen jobb. Det interessante med artikkelen fra februar 2012 og alt det Bent Høie sa om det, er at ordet «reservasjonsmulighet» aldri ble nevnt. Skal helseministeren virkelig ha oss til å tro at han har ment det samme hele tiden, når han aldri snakket om reservasjonsmulighet før etter flere uker i forhandlinger med Kristelig Folkeparti?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2014-02-27:
Det er påfallende at Bent Høie, som nå påstår å ha hatt den samme overbevisningen hele tiden, aldri lanserte dette som en løsning da debatten var framme for to år siden. Det er også sånn at Legeforeningens vedtak kom i god tid før valget. Så hvis det var det som var utløsende, og ikke forhandlingene med Kristelig Folkeparti, hvorfor informerte Høyre da ikke sine velgere i valgkampen om at de ville gå inn for den løsningen Legeforeningen foreslo?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2014-02-27:
Jeg forsto det sånn at representanten Heidi Nordby Lunde etterspurte SVs kompetanse når det gjelder det å inngå kompromiss. Den deler jeg veldig gjerne, for vi har øvd oss en del på det. Når en iblant må akseptere ting som en ikke er for, fordi en ikke har flertall for det, vil min første anbefaling være til dem som nå skal sitte i regjering en stund, å være ærlig. Velgerne forstår at Høyre ikke egentlig mener det Høyre nå plutselig står og argumenterer for. Vær heller ærlig om det. Reservasjonsmulighet dukket aldri opp i Høyres vokabular før etter uker med forhandlinger med Kristelig Folkeparti. Og veldig få, verken av oss som er mot det i denne sal eller folk der ute, tror at den overbevisningen kom av seg selv fra Høyre, uten noen påvirkning fra Kristelig Folkeparti. Det er en ærlig sak å si det. Jeg synes at det er viktig å gå litt inn i det som har blitt fikenbladet til høyresiden i denne debatten, nemlig forskjellen mellom reservasjonsrett og reservasjonsmulighet. La meg bare peke på det representanten Wilhelmsen Trøen sa i sitt første innlegg i dag. Det handlet om hvorvidt fastleger skulle ha den samme rett til å reservere seg som personell på sykehus, og representanten Wilhelmsen Trøen svarer ja. Det er det beste eksempel på hvor uklart dette er, at ikke engang Høyre selv i sine innlegg i denne debatten klarer å skille mellom mulighet og rett, men sammenligner dette med den reservasjonsretten som helsepersonell på sykehus har. Da er det kanskje mye forlangt at alle de kvinnene som skal håndtere dette systemet på et tidspunkt når det blir implementert, skal se den forskjellen. Hvorfor er det ingen forskjell av betydning på det som nå foreslås, og det Bent Høie var mot i 2012? Jo, fordi det er utopisk å tro at informasjon i brev og på en nettside skal nå alle som kommer til å komme til fastlegen sin og be om henvisning til abort, fordi det ikke er realisme i at dette ikke skal bli en utfordring i distriktene, der fastlegeknappheten er stor, og fordi det er sannsynlig at flere leger enn før vil reservere seg når dette legitimeres. Så er det blitt en vanlig øvelse å skylde på forrige regjering i alle spørsmål. Det gjøres også i dag, istedenfor å ta ansvaret selv. Forrige regjering ga kommunene en klar oppfordring om å rydde opp i dette. Når vi nå ser at det ikke har skjedd, må den sittende regjeringens svar være å gjøre noe med det. Hva slags realisme er det i at den skal få kontroll på dette etter en lovendring, når den ikke engang prøver å få kontroll på det i dag? Det praktiseres ulovlig reservasjon, og helseministeren gjør ingenting med det. Hvis flertallet vil bli trodd på at de har gjennomføringskraft, så vis det nå.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2014-02-27:
Jeg leser på Dagbladets nettside at ingen fritak gis i Høyres stortingsgruppe. Det vil si at vi som har fremmet forslaget om å stanse dette reservasjonsforslaget, kommer til å havne i mindretall i dag. Men jeg vil gjerne til slutt si at dette ender ikke her. Dette er bare begynnelsen på en lang politisk debatt, som vi vet vekker et stort engasjement, og som kommer til å fortsette helt til regjeringen eventuelt kommer med et lovforslag til Stortinget. Jeg vet at veldig mange har fulgt denne debatten rundt om i landet i dag. Jeg vil oppfordre dem til å mobilisere framover. Til flertallet i denne salen vil jeg si: Det er sånn at de borgerlige partiene har fått et flertall de kan bruke til nær sagt det de vil de neste årene. Men den som leder, gjør også klokt i å lytte. Jeg håper at det som i dag er flertallet i denne sal, vil reflektere over at det er mindretallet i denne sal som har flertallet av folket i ryggen.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2014-02-27:
Det seier seg eigentleg sjølv. Når det er saker som gjeld religionsfridom, etiske saker og samvitssaker, har vi god tradisjon i Senterpartiet for å fristilla våre representantar. Det har ikkje vore diskutert om vi skulle binda våre representantar i denne saka. Eg har ikkje noko anna svar enn det. Eg synest det er veldig bra at Senterpartiet har sånne haldningar i sånne saker, og det skulle kanskje andre parti hatt òg. Eg trur òg SV hadde gjort det same. Der er det kanskje full semje, men eg trur òg at SV hadde fristilt sine representantar, sånn som eg kjenner SV.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2014-02-27:
Eg vil kort kommentera nokre ord som fall i replikkvekslinga mellom representanten Micaelsen og statsråd Høie. Ein kunne forstå statsråden slik at Senterpartiet var pressa og knebla i den raud-grøne regjeringa i denne saka, men var fristilt no først etter valet. Det er feil framstilling. Eg erfarer at rundskrivet som kom frå departementet, kom etter kritikk mot legar som ikkje ville gi tilvising til assistert befruktning. Det var det som var saka politisk. Då departementet sitt rundskriv og konsekvensane for fastlegar som av samvitsgrunnar ønskjer å reservera seg mot tilvising til abort, vart gjort kjent i 2012, uttalte eg meg tidleg og tydeleg om standpunktet mitt, som var det same i 2012 som det er i dag, og som eg gjorde greie for i innlegget mitt tidlegare i dag. Eg var òg medarrangør for eit seminar på Stortinget i januar 2013 saman med Høie, Dåvøy og Gåsvatn frå respektive Høgre, Kristeleg Folkeparti og Framstegspartiet, nettopp for å belysa denne saka betre etter at rundskrivet hadde kome. Eg meinte altså prinsipielt akkurat det same i 2012 som i dag, og eg synest det blir feil å seia at vi vart knebla. Vi meinte det same før valet som etterpå. Eg høyrer at det ikkje vert sagt om Høie, men det vert jo hans problem.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2014-02-27:
For Venstre er det viktig å presisere at debatten om reservasjonsadgang henviser til en særavtale mellom Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti og er ikke en del av samarbeidsavtalen mellom de fire partiene. For Venstre er hensynet til pasienten viktigst. For oss er det viktig at pasienter som ønsker råd og veiledning på veien til et lovlig inngrep, møtes med respekt og kompetanse, ikke med byråkrati og flere terskler. Det er de unge kvinnene som skal møtes med muligheter og ikke umuligheter. Noen av disse kvinnene møter det offentlige helsevesenet for første gang alene. Noen er kanskje psykisk syke, noen har til og med kanskje ikke lært seg språket tilstrekkelig enda, og noen kan ha vært utsatt for overgrep. Det er disse kvinnene som er den svake part i denne saken, og som trenger vår oppmerksomhet. I lys av dette blir debatten om samvittighetsfrihet for noen få i én yrkesgruppe både eksklusiv og snever. Her står vi i fare for å vikle oss inn i en spiral av mulige reservasjoner både for leger, for andre yrkesgrupper og i møte med ulike pasientgrupper. Vi gjør det best for pasienten, og faktisk enklest for oss selv som politikere, ved å ha en førstelinje i helsevesenet helt uten forbehold. Vi har andre grupper i helsevesenet som med rette kunne kreve reservasjonsrett. Helsesøstre og jordmødre kan i dag foreskrive p-piller. Hva sier vi hvis de ønsker en reservasjonsadgang? Og hva hvis en jordmor nekter å skrive ut Subutex til en gravid? Jeg savner debatten om ansvar og plikter i legegjerningens førstelinje like mye som den om samvittighetsfrihet. Å utdanne en lege koster samfunnet i dag 2,3 mill. kr. Fastleger tjener svært godt, og det er faktisk helt frivillig å starte som selvstendig næringsdrivende som fastlege. Det er førstelinja vi diskuterer i dag. Derfor står Venstre sammen med Arbeiderpartiet og SV i denne saken: Vi skal ha en førstelinje i helsetjenesten som er helt uten forbehold.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2014-02-27:
Takk for spørsmålet. Det har vi ikke gjort så grundige vurderinger rundt. Dette er vurderinger som Høyre og Fremskrittspartiet har måttet ta i sine forhandlinger med Kristelig Folkeparti. Vi har akseptert at det er framforhandlet en særavtale her og legger til grunn at den ikke er så viktig at den går på bekostning av den samarbeidsavtalen de fire partiene har. Det er en avtale som skal styre landet, og hvis denne særavtalen på et tidspunkt skulle bli viktigere enn å styre landet, blir det en debatt for Venstre, men per i dag lever vi fint med at tre partier har inngått denne avtalen. Men vi beklager det, det er jo ikke et standpunkt vi er enig med de tre partiene i.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2014-02-27:
Som et liberalt parti er samvittighetsfrihet viktig. Det er en viktig verdi. Spørsmålet her er hvor i et offentlig tjenestetilbud den verdien slår inn. For oss er kvinnens rettigheter i dette tilfellet langt viktigere enn at noen leger skal få reservere seg mot å gjøre en jobb som samfunnet har forpliktet dem til. Vi anerkjenner den enkelte yrkesgruppes samvittighetsfrihet. Når det ikke er snakk om å bidra til et inngrep i dette tilfellet, men om å veilede og å bidra med sin kompetanse, anerkjenner vi ikke den samvittighetsfriheten.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2014-02-27:
Kristelig Folkeparti trekker opp en demokratidebatt, og det er en viktig debatt i seg sjøl. Spørsmålet er hvordan en angriper den. Det å skulle regulere et anarki blant noen, er noe annet enn å ta en prinsipiell debatt om demokratiske spilleregler. Jeg forstår ikke hvorfor fastlegenes samvittighet er mer edel og samvittighetsfull enn andre yrkesgruppers, og hvorfor vi ikke da tar en større debatt – hvis det er demokratiutfordringer i helsevesenet vi skal løfte. For dette angår i stor grad langt flere yrkesgrupper enn fastlegene. Og når det er uproblematisk for Kristelig Folkeparti at jordmødre og helsesøstre i stor grad skal skrive ut prevensjonsmidler, skjønner jeg ikke hvorfor vi ikke tar med den dimensjonen og disse gruppene i helsevesenet. Hvis vi ser inn i den glasskula som representanten Olaug Bollestad etterlyser i denne debatten, kommer vi til å stå framfor et vell av teknologiske utfordringer. Det er da jeg peker på denne reservasjonsspiralen som vi er i ferd med å lede oss inn i, ved ikke å ha en mer prinsipiell holdning til hva førstelinja i norsk helsevesen skal gjøre. Da er det tross alt demokratisk noe lettere å forholde seg til en debatt om ikke å ha noen forbehold, og heller snakke om reservasjonsmulighetene i spesialisthelsetjenesten, når det faktisk er inngrep eller teknologi som utfordrer oss, vi skal diskutere. Men nå diskuterer vi altså hva som skal være tilbudet i førstelinja. Og når det skal være mulig å reservere seg mot kompetanse og det å bidra til å gi råd og veiledning for å ta en beslutning, er vi ute i en vanskelig demokratisk debatt. Det synes jeg er en krevende del av denne debatten som jeg oppfordrer Kristelig Folkeparti til å ta med seg videre – og være forsiktig med å skyve grupper foran seg med det formål å oppnå en politisk seier.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2014-02-27:
Jeg støtter fullt opp om representanten Freddy de Ruiters siste innlegg her, om hvor fokuset i debatten skal være, å støtte og verne om svake grupper. Grensen for hva helsepersonell kan avstå fra, er jo også noe vi diskuterer her i dag, og ikke bare de svake kvinnenes posisjon. Når jeg hører det vi snakker om i dag knyttet til demokrati, men også til byråkrati, så er jeg veldig bekymret for at vi skal utforme en form for «samvittighetsdomstol» for noen få, eksklusive leger, og at en skal bruke byråkratiet og energi i debatten på dette. Jeg er veldig skeptisk til at vi skal gå i den retningen.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2014-02-27:
Jeg vil først benytte anledningen til å takke Venstre for det standpunktet Venstre har tatt i denne saka. Og takk for et veldig godt innlegg. Der var det mange gode momenter som en del av oss andre helt sikkert kommer til å plukke fra, når vi skal holde våre innlegg litt senere i debatten. Det jeg lurer på, er hvilke vurderinger Venstre gjør – for Venstre har jo vært konsekvent og hatt det samme standpunktet både før og etter valget – av den snuoperasjonen som Høyre og Fremskrittspartiet har foretatt i denne viktige verdisaka.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2014-02-27:
Det er en del snodigheter med denne debatten. En av de snodighetene er de bildene som særlig Høyre her i salen prøver å skape – en prøver å dele inn dem som representerer ulike synspunkter, i tre. Det er tilsynelatende ofrene, som er reservasjonslegene og Høyre, Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet. Så er det, ifølge noen representanter her, vi som representerer flertallstyranniet – det er da venstresiden. Jeg vet ikke om Venstre føler seg så bekvem med den typen karakteristikker, men jeg tenker at vi andre får i hvert fall tåle det. Og så er det dem som ikke har forstått. Det er mediene, befolkningen, kvinnene – og Høie i 2012. Denne debatten preges også, særlig fra regjeringspartiene og støttespillerne til dette forslaget – med unntak av dem som alltid har hatt det, la meg si det – av tåke og retorikk, en tåkelegging av dette med reservasjonsrett og reservasjonsmulighet, og de prøver å fortelle befolkningen at da setter en kvinners rettigheter først. Det er noe som tydeligvis verken vi eller befolkningen forstår noe som helst av, for det er nemlig ingen forskjell her, så vidt vi kan se, og det å lovliggjøre ulovlig praksis er da en veldig spesiell politisk øvelse. Nå vet jeg at Fremskrittspartiet er for å øke fartsgrensene, men hvis det kjøres i 150–200 km/t gjennom E18 på Vestfold, setter en da heller opp noen fotobokser og øker politikontrollene framfor å si at det er greit, vi øker fartsgrensen til 150 eller 200 km/t. Men det som er alvorlig her, er at en må stille noen kritiske spørsmål. Er dette et tema som er egnet for politisk hestehandel? Vi mener absolutt nei. Det er greit å ha synspunktene sine, men det er ikke egnet for politisk hestehandel, og her har Høyre gått på en blemme. Til Fremskrittspartiet vil jeg si at jeg beklager – dette var jeg ikke klar over. Det har vært lite framme i debatten at dere har vært på barrikadene for disse reservasjonslegene. Jeg hørte ingenting om det i valgkampen. Jeg registrerer at dere ønsker det, men dere burde kanskje ha vært litt tydeligere på nettopp det standpunktet. Jeg er ikke så sikker på at velgerne deres hadde satt så veldig stor pris på det. Ellers vil jeg bare si at Arbeiderpartiet selvfølgelig stiller seg bak kvinnene – pasientene. For oss handler dette om et verdivalg, et veivalg. Jeg vil slutte helt opp om det Kjenseth sa i sitt innlegg – vi trenger en førstelinjetjeneste uten forbehold. Det er det denne saken handler om.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2014-02-27:
Det er blitt forsøkt mye i denne debatten, både av retoriske grep og tåkelegging, men det den dypest sett handler om, er å velge side. Denne debatten handler om å velge side. Denne debatten handler ikke om å gjøre noen av de mest ressurssterke menneskene i vårt samfunn til ofre, og det handler heller ikke om at det er synd på Høyre, Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet her. Denne saken handler om rettighetene til kvinner i en sårbar situasjon. Når en da prøver seg på filosofiske, retoriske grep, slik f.eks. representanten Nordby Lunde gjorde, så føler i hvert fall jeg meg veldig trygg på at vi i Arbeiderpartiet – sammen med de øvrige partiene som støtter dette forslaget – tar kvinnens perspektiv. Vi legger til grunn verdier som like muligheter, like rettigheter og det å alltid stå på de mest sårbare sin side når en må velge. Det er jeg veldig stolt av her i dag, og jeg føler meg veldig trygg på at det er et riktig valg. Og la det være dét som er debatten også i tiden framover. For dette er et verdivalg, dette er et retningsvalg, og jeg håper at en gjennom høringen finner ut at det er fornuftig å snu.
Morten Wold (Fremskrittspartiet), 2014-02-27:
Det er verdt å huske på at et demokratis fremste kjennetegn er måten det behandler sitt mindretall på. I denne saken kan vi slå fast at et fåtall av norske leger er med i dette mindretallet og også har krav på å bruke menneskerettigheten til å uttrykke hva de mener, til tross for at et flertall kan mene noe annet. I denne saken har venstresiden vist at deres toleranse for disse legene ikke finnes, men begrenser seg til mennesker som mener og tror det samme som de selv. I et år da vi skal feire Grunnlovens 200-årsjubileum, synes jeg dette er litt trist å registrere. Det er derfor betimelig å spørre representanten Lysbakken om hvordan han mener leger som ønsker å benytte reservasjonsmuligheten, skal få oppfylt retten til å gjøre sitt syn kjent, dersom de ikke innvilges denne muligheten.
Morten Wold (Fremskrittspartiet), 2014-02-27:
Det er en spesiell og vanskelig sak vi debatterer i dag. Den handler bl.a. om følelser, rettigheter, etiske problemstillinger og det ufødte liv. Det har vært harde fronter og sterk ordbruk i media, hvor venstresiden har syntes å fremstå med monopol på sannheten. Det har den selvfølgelig ikke, og Freddy de Ruiters antydning om at Fremskrittspartiet har snudd i denne saken er ikke riktig. Vi landet på dette standpunktet for ett år siden. Det er grunn til å understreke at reservasjonsmuligheten ikke strammer inn abortloven. Faktisk slås det fast at kvinners rettigheter veier tyngre enn legers ønske om å reservere seg. Abortloven ligger fast, og det er bra. For dersom det skulle oppstå situasjoner der kvinners rett til rask henvisning til abort kommer i konflikt med legers ønske om å reservere seg, er det kvinnens rettigheter som er overordnet. Leger på sykehus har rett til å reservere seg mot å utføre eller assistere ved abort. Leger i kommunehelsetjenesten får kun mulighet til å reservere seg mot å henvise til abort hvis det ikke går ut over kvinnens rett til rask henvisning til sykehus, når hun ønsker å ta abort. Informasjon gjennom skolegang vil være viktig når unge jenter, som fortsatt er i utdanningsløpet, blir uønsket gravide. De har tilgang til helsesøstre og helsestasjoner som gir råd om hvordan man kan stå frem i en slik situasjon, dersom jentas fastlege har benyttet seg av reservasjonsretten. Helsestasjonene vil veilede jenta til direkte kontakt med sykehus for å få foretatt det inngrepet hun ser seg nødt til. Da slipper hun også å gå veien om fastlegen. Det er dessuten slik i dag at de aller fleste jenter gjennom tilgjengelig informasjon selv vil orientere seg om hvordan de bør gå frem, når de vet at fastlegen har benyttet seg av reservasjonsmuligheten – noe de vil bli informert om når og om det skjer. Jeg har selv en datter på 17 år og har forsikret meg om at hun kjenner til både helsestasjon og helsesøster. Jeg venter gjerne litt med å bli bestefar. Jeg understreker at fastlegenes mulighet til å ivareta sin samvittighets- og religionsfrihet skal være begrenset av pasientens rettighet. Derfor er det kun fastleger i kommuner som har annen ledig kapasitet, som får muligheten til å reservere seg. I de over 40 årene vi har hatt abortloven i Norge, har helsepersonell reservert seg mot å delta i abortinngrep, uten at dette har svekket kvinnens rettigheter til å få utført abort. Det er nøyaktig det prinsippet forslaget om reservasjonsmulighet for fastlegene bygger på.
Morten Wold (Fremskrittspartiet), 2014-02-27:
Jeg blir litt oppgitt når Freddy de Ruiter fremstiller det som om vi som støtter reservasjonsmuligheten, mener at det er legene som er ofre i denne saken. Det er virkelig ikke det det er snakk om. Kvinners mulighet til abort blir ikke redusert. La meg derfor bare minne om følgende: For det første: Kvinner med fastlege som reserverer seg, skal få tilbud om konsultasjon hos annen lege i nærheten innen neste virkedag. For det andre: Fastleger som benytter seg av reservasjonsmuligheten, må dokumentere at de har inngått avtale med lege i nærheten som forplikter seg til å ta konsultasjoner som omhandler abort. Dernest: Reservasjonsmuligheten skal bare omfatte abort. Fastlegene skal fortsatt ha plikt til å gi kvinner prevensjon og henvise til assistert befruktning. Og: Fastleger som benytter seg av reservasjonsmuligheten, skal umiddelbart informere alle pasientene sine, i brevs form, og pasientene får rett til å bytte fastlege som en følge av dette. Når det gjelder kommunene, kan de bare inngå avtaler om reservasjon med en fastlege dersom kvinnene på legens liste vil få tilbud om henvisning til abort på en annen måte og uten urimelig ulempe. Kommunene har ansvar for at det er tilstrekkelig tilgang til fastleger som ikke har reservert seg. Norge har en reservasjonsrett i dag som alle partier har støttet. Den gjelder for helsepersonell som jobber i spesialisthelsetjenesten. Den er en del av abortlovgivningen. Helsepersonell kan i dag reservere seg mot å delta i utførelsen av abort. Denne reservasjonsretten bygger nettopp på prinsippene i Den europeiske menneskerettighetskonvensjonens artikkel 9: Den enkelte skal ha mulighet til å gi uttrykk for sin tanke, sin religion og sin samvittighetsfrihet så lenge det ikke går ut over andres helse og rettigheter.
Bent Høie (Høyre), 2014-02-27:
Derfor legger også forslaget opp til å sikre at denne unge kvinnen i Finnmark uansett skal ha muligheten til tilgang til en fastlege, hvis det er det kvinnen ønsker, og få den samtalen med fastlegen, uten noe opphold. Men det er sånn at et flertall av kvinnene i Oslo velger å gå til sykehuset direkte selv. Det er viktig for meg som helseminister å gi beskjed om at kvinner i Finnmark skal ha nøyaktig den samme valgfriheten som kvinner i Oslo når det gjelder muligheten til å gå direkte til sykehusene. Derfor har jeg – i motsetning til hva den forrige regjeringen gjorde – sendt et brev til landets sykehus som klargjør rettigheten den enkelte kvinne har, uansett hvor en bor i landet, til å kunne oppsøke sykehuset direkte, og ikke minst at de også har muligheten til å få dekket sine utgifter, selv om de må fly. Det skal ikke være sånn at en kvinne i Oslo har andre rettigheter enn en kvinne i Finnmark.
Bent Høie (Høyre), 2014-02-27:
Det er en helt klar og vesentlig grunn til at ordet «reservasjonsmulighet» ikke var nevnt i den debatten, og det var at det var ikke det debatten den gang handlet om. Den handlet om en egendefinert reservasjonsrett, der den enkelte lege, uten noen som helst reguleringer, kunne reservere seg mot hva som helst – alt fra spiral og utskriving av p-piller til henvisning til abort og assistert befruktning, der en også kunne diskriminere mellom lesbiske par og heterofile par. Det er det denne regjeringen rydder opp i. Reservasjonsmuligheten oppsto som begrep etter Legeforeningens landsstyrevedtak, der de kom fram til et kompromiss. Det kompromisset tar utgangspunkt først og fremst i kvinnens behov, og deretter vurderer en de lokale forholdene. Det kompromisset gjorde det også mulig for Høyre å kunne inngå et kompromiss med Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti, som i utgangspunktet hadde ønsket en annen ordning.
Bent Høie (Høyre), 2014-02-27:
Høyres utgangspunkt var at man var imot en reservasjonsrett. Da vi forhandlet med Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet om dette spørsmålet, gjorde vi det på samme måte som da vi forhandlet med de samme partiene pluss Venstre. I de sakene vi var uenige, var det ikke sånn som gjerne preget den rød-grønne regjeringen, at du får den, og så får vi den. Det var ikke tonen – det var faktisk å prøve å finne fram til hvordan disse partiene kunne prøve å finne en løsning i sum, som alle kunne stå inne for, og som vi synes er bedre. Det klarte Høyre og Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti å gjøre gjennom den samtalen, basert på det kompromisset som da var gjort i Legeforeningen. Det som kom ut av det, mener jeg er en bedre løsning enn det som hadde vært alternativene, enten å innføre en generell reservasjonsrett eller videreføre den ordningen som den rød-grønne regjeringen sto for. Nå viser det seg at ikke hele den rød-grønne regjeringen heller sto for den ordningen som de sto for, og som i realiteten ikke fungerte i praksis.
Bent Høie (Høyre), 2014-02-27:
Representanten Micaelsens framstilling er ikke korrekt. Både Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet mente dette også før valget. Opposisjonen prøver å framstille det som om dette er et særstandspunkt for Kristelig Folkeparti, fordi det passer inn i deres strategi om å framstille dette som en omkamp om abortloven. Dette er et standpunkt som også Fremskrittspartiet delte, og nå viser det seg at når Senterpartiet har kommet ut av den rød-grønne regjeringens tvangstrøye, har også Senterpartiet mulighet til å mene dette – i alle fall store deler av Senterpartiet. Så jeg må stille spørsmålet: Hvorfor mente ikke halve Senterpartiets gruppe dette da de satt i den rød-grønne regjeringen? Kanskje dette ble diskutert og forhandlet om, men Senterpartiet fikk ikke lov til å mene dette da de satt i regjering med de rød-grønne. Dessuten er det verdt å minne om at Arbeiderpartiets helseminister så sent som i 2009 sendte brev til Legeforeningen, der en sa at den gamle praksisen der den enkelte lege selv fant ut av dette, var en fullt ut akseptabel løsning. Så det man bruker sterke ord mot i dag, var Arbeiderpartiets egen politikk så sent som i 2009.
Bent Høie (Høyre), 2014-02-27:
En av Arbeiderpartiets representanter sa tidligere i et replikkordskifte at det som var viktig, var hvordan dette fungerte i praksis. Det er jeg helt enig i. Den tilnærmingen som Arbeiderpartiet står for, har en forsøkt siden 2011 uten å lykkes. Det fungerer ikke i praksis. Kvinner møter fortsatt leger som reserverer seg, på legekontorer i dag. Da tror jeg det er lurt å tenke på hvordan man kan gjøre dette på en annen måte, som faktisk fungerer i praksis for de kvinnene det gjelder. Det er det jeg er mest opptatt av. Det er grunnen til at vi nå regulerer dette på en sånn måte at vi først og fremst ivaretar kvinnene for å få dette til å fungere i praksis, og ikke gå inn på en modell som Arbeiderpartiet har stått for siden 2011, der en kan si veldig tydelig: Nei, dette er vi imot, men likevel vet en utmerket godt at dette foregår i kommunene. Det fungerer ikke i praksis. Denne modellen har jeg tro på, og jeg håper også at den skal kunne fungere i praksis for de kvinnene det gjelder.
Bent Høie (Høyre), 2014-02-27:
Det har vært en del innlegg om den ordningen som regjeringen har sendt på høring, og også en del innlegg som prøver å trekke opp noen veldig prinsipielle skiller. Jeg skal ikke svare på hvert enkelt innlegg, men bare redegjøre for at vi i dag har en reservasjonsrett for helsepersonell som jobber i spesialisthelsetjenesten. Jeg har ikke registrert at noen politiske partier har foreslått å avskaffe den retten. Det betyr at vel utdannede leger på de offentliges regning, som ikke en gang jobber privat, men som er ansatt i det offentlige, har en reservasjonsrett i dag på utøvelse av abort i spesialisthelsetjenesten. Den ordningen bygger på to bærende prinsipper. Det ene er at man ønsker at ansatte i helsetjenesten i den typen samvittighetsspørsmål skal ha muligheten til å reservere seg. Det andre er at den reservasjonen ikke skal gå ut over pasienten. Man blir altså nødt til å organisere arbeidet på sykehuset sånn at det ikke går ut over pasientens muligheter og rettigheter til å få utført abort. Det er nøyaktig det som også er prinsippene i reservasjonsmuligheten til fastlegene. Grunnen til at en ikke da kan ha en rett i fastlegeordningen – men må ha en mulighet – er at det veldig mange steder i landet er så få fastleger at det reelt sett ville ha gått ut over pasienten hvis man hadde innført en rettighet. På sykehus er det mange som jobber. Der kan man organisere arbeidet på en sånn måte at det ikke går ut over pasienten. Hvis man hadde innført en rettighet i fastlegeordningen, ville det gått ut over pasienten. Derfor innføres det en mulighet som tar utgangspunkt i de lokale forholdene. Det er kun når man kan organisere helsetjenesten på en sånn måte at det ikke går ut over pasientens mulighet til å få oppfylt sine rettigheter, at den enkelte lege vil få en reservasjonsrett. På den måten ser man at det er en veldig klar sammenheng mellom balansen i disse to viktige forholdene og ordningen som jeg oppfatter at alle partiene er for, som er i spesialisthelsetjenesten, og den ordningen som vi nå foreslår i fastlegeordningen. Da faller veldig mange av de såkalte prinsipielle, veldig tydelige argumentene som har vært i denne debatten, faktisk bort, med mindre de samme partiene nå tar til orde for å avskaffe den reservasjonsmuligheten som finnes i spesialisthelsetjenesten.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2014-02-27:
Alle vi som har en fastlege, vil at legen skal være der for oss, spesielt når vi trenger det mest. Ikke minst da er den legen vi er blitt fortrolig med, viktig, enten vi bor i store eller små samfunn. I Aftenposten 13. februar i år sier helseministeren følgende: «En ung kvinne i Finnmark skal kunne ringe et sykehus og ta fly neste morgen uten å tenke på økonomi.» Med tanke på at en ung kvinne i Finnmark, som alle andre steder, mest av alt trenger medmenneskelighet, fortrolighet og varme når hun er blitt uønsket gravid, forstår helseministeren at et tilbud om flybillett i den sammenheng kan oppleves som noe respektløst av en abortsøkende kvinne, når det hun trenger først og fremst, er en fastlege hun kjenner, som ikke avviser henne?
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2014-02-27:
Det representantforslaget vi diskuterer i dag, tar utgangspunkt i regjeringas bebudede forslag om å gi fastleger reservasjonsrett for henvisning til abort. Forslaget, som har skapt stor bekymring, åpner for at leger ut fra hensyn til egen samvittighet kan nekte kvinner lovfestet helsehjelp. Det er et forslag som høyst sannsynlig vil bidra til å skape større forskjeller her i landet, f.eks. mellom byer og distriktskommuner. Helseministeren bruker ofte som argument at en form for reservasjon har man jo holdt på med i noen år – riktignok i dølgsmål, men det har kommet få klager fra kvinner på denne praksisen, hevder regjeringa. Det er en syltynn argumentasjon. Å fremme en klage er neppe det første en abortsøkende kvinne tenker på etter å ha opplevd en ydmykende avvisning om hjelp fra sin fastlege, dersom hun i det hele veit at hun har rett til å klage. Et annet uholdbart argument fra regjeringa er at en kvinne som veit at fastlegen vil reservere seg mot å henvise til abort, bare kan dra til en annen lege. Det holder heller ikke. Vi bor i et langstrakt land med mange små kommuner, som svært ofte bare har én eller få leger. Helseministeren påstår at den foreslåtte reservasjonsretten er av hensyn til kvinnene, slik at hun som søker abort, skal slippe å møte ufyselige og nedlatende fastleger med avvisende kroppsspråk. Det er et høyst snodig resonnement, som nærmest legitimerer at man skal kunne oppføre seg sånn. Jeg for min del forventer og har tillit til at norske leger møter sine pasienter med respekt, verdighet og likebehandling – uansett hva de måtte komme med av plager og lidelser – i tråd med den yrkesetikk leger er forpliktet på. Man skal ha respekt for at mennesker av samvittighetsgrunner ønsker å handle på bestemte måter. Derfor har helsepersonell hele tiden hatt rett til å reservere seg mot direkte å delta eller assistere ved svangerskapsavbrudd på sykehus. Denne retten står fast. Dette er uproblematisk fordi en slik reservasjonsrett aldri vil komme i berøring med de kvinnene dette gjelder. Fastlegene derimot, er blant de viktigste aktørene i helsetjenestens førstelinje. De aller fleste som skal ha helsehjelp, kommer først til fastlegen. Grunnmuren i fastlegeordninga er at vi som pasienter – nettopp når livet er vanskelig, når vi har behov for en lege vi kjenner og har tillit til – kan komme til denne legen og ikke bli avvist og sendt til en lege vi ikke kjenner. Derfor blir det uakseptabelt når regjeringa med viten og vilje legger opp til en så dramatisk forskjellsbehandling av pasienter. Det er ingen menneskerett å bli fastlege. En lege som opplever at sider ved fastlegegjerningen er etisk vanskelig, bør fortrinnsvis søke andre oppgaver. Det er et stort behov for leger i mange deler av helsetjenesten, f.eks. i eldreomsorgen. Rett til helsehjelp derimot – med basis i lovbestemte tjenester – skal gjelde for oss alle. Det er den retten som nå settes i spill med regjeringas forslag.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2014-02-27:
Dette er egentlig en uvirkelig sak. Regjeringa åpner altså i fullt alvor opp for at folk som har fått den mest påkostede utdannelsen samfunnet kan gi og den mest ansvarsfulle jobben med å være døråpner for oss alle inn til helsetjenestene, skal kunne nekte å gi sine pasienter en lovpålagt helsetjeneste. Ja, det skal til og med være mulig å nekte å undersøke og rådgi en kvinne som vurderer å ta abort. Denne saken handler først og fremst om verdier og ikke om bruk av ord og begreper. Regjeringa er villig til å sende pasienter, f.eks. unge, sårbare kvinner ute i distriktene, ut i en runddans for å finne ut av hva slags praktiske reisemuligheter som måtte forefinnes, eller hva slags helsetilbud som måtte være der ute, som kan gi den hjelpen man har krav på. Var det noen som snakket om byråkrati og forenkling? Denne saken reiser egentlig to viktige spørsmål: Hvilken side står vi på når det står mellom pasientene og legene? Og det andre: Skal det være lov for en lege å nekte å utføre de oppgavene som tilligger den jobben man helt frivillig har tatt på seg? Det er en fjellvettregel som godt også kan gjelde for regjeringa, og den går som følger: Lytt til folket – det er ingen skam å snu!
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2014-02-27:
Jeg skjønner veldig godt at helseministeren har behov for et retorisk halmstrå, men jeg ber om at han ikke later som om det er det samme å ha reservasjonsrett i spesialisthelsetjenesten på et sykehus, som å være fastlege. Hvis jeg kommer til et sykehus, er det avdelingslederen som har ansvaret for at bemanningen er sånn at jeg får hjelp. Jeg ser ikke de legene som har reservert seg, eller er på ferie eller har permisjon. Noe helt annet er det hvis jeg som pasient kommer til fastlegen, den fastlegen som jeg hadde tenkt skulle hjelpe meg når jeg trenger det mest. Det er det store problemet – ikke at noen kan ha samvittighet til å velge sånn eller sånn. Men når du av full, fri vilje tar på deg en jobb som er beskrevet slik og slik, kan du ikke reservere deg fra å utføre den jobben når det så til de grader går ut over pasientene som det gjør i denne saken. Det er dette det handler om.
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2014-02-27:
Etter at regjeringen meldte at den ville sende på høring et forslag om å gi reservasjonsmulighet for fastleger, har vi hatt en mediedebatt som mangler sidestykke, med skremselspropaganda om at abortloven står for fall. Det må heves over enhver tvil at regjeringens forslag om fastlegers reservasjonsadgang i spørsmålet om liv og død overhodet ikke rokker ved retten til sjølbestemt abort eller innebærer noen form for endring av abortloven. Tvert imot synliggjør det og strammer inn en praksis som har eksistert i strid med regelverket i mange år. Det er verdifullt for samfunnet at fastlegen har høy etisk bevissthet og reflekterer over etiske spørsmål. Samfunnet er tjent med at det er rom for ulike overbevisninger og at fastleger ikke skal føle seg tvunget til å handle i strid med sin samvittighet, så lenge det ikke går ut over kvinnens rett til å bli ivaretatt på en god og trygg måte. Debatten som har gått, viser at dagens generelle henvisningsplikt skjuler at leger reserverer seg mot å henvise til abort. Dette er lovstridig, og det burde vært ryddet opp i for lenge siden. Spørsmålet er om det er mulig å forene to hensyn – om det går an å kombinere kvinners lovfestede rett til sjølbestemt abort med legers samvittighetsfrihet i spørsmål som angår liv. Jeg mener at vi, med regjeringens varslede forslag, skaper større åpenhet rundt hvilke leger som av samvittighetsårsaker ønsker å reservere seg. Med det gir vi kvinner som ønsker det, anledning til å velge seg en annen fastlege. Samtidig som regjeringen er opptatt av at fastleger ikke skal måtte handle i strid med sin samvittighet, er vi minst like opptatt av at kvinnen skal oppleve støtte og trygghet den dagen hun havner i en slik sårbar situasjon som det er å måtte vurdere å ta abort. Da er samtalen mellom lege og pasient av stor viktighet. Kvinnen skal forlate legekontoret i trygg forvissning om at hun har fått god veiledning og støtte for det valget hun tar. Samtidig er det viktig med et mangfold av tilbud for kvinner som havner i en situasjon der de er usikre på om de skal ta abort eller ikke. I tillegg til fastlegen kan nevnes helsesøstertjenesten og gynekologisk poliklinikk ved sykehuset, om en ønsker å kontakte sykehuset direkte. Det kan kvinnen gjøre i dag, og det vil hun også kunne gjøre i fremtiden.