trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2012-05-31:
Jeg kommer sikkert til å bruke taletiden min – jeg skal ikke ned på operataket. Dette er ikke bare et sunnmørs- eller et romsdalsprosjekt. Dette er et nasjonalt viktig veiprosjekt. En svært stor andel av den trafikken som går på denne veistrekningen – der man nå vil få kortere kjøretid – er eksport som skal ut til Europa. Det vil skape enda mer inntekter til nasjonen Norge gjennom økt skatt for selskapene. Samtidig gjør det veien tryggere. På denne veistrekningen har det vært altfor mange ulykker, også en rekke dødsulykker. Det er gledelig at dette er enstemmig, og jeg gjentar, slik at det ikke er noen tvil om det: Det er et enstemmig storting som i dag sier ja til dette prosjektet. Så hva er da den store forskjellen? Jo, den store forskjellen går på om hvor stor regning bilistene og næringslivet skal måtte betale. Statsråden står og viser til at det er regjeringen som bevilger disse pengene. For det første: Regjeringen bevilger ingen penger, det er Stortinget som bevilger penger. Det må også statsråden ta inn over seg. I tillegg skriver man at det er en 50/50-løsning – 50 pst. bompenger og 50 pst. statlig medfinansiering. Ja, men det er jo da det begynner å bli underlig, når vi ser på rentekostnaden og innkrevingskostnaden. Den reelle summen som bilistene skal betale, er ikke 50 pst. av 1 310 mill. kr, som er kostnadsrammen. Hvis man legger statsrådens egne tall til grunn, og proposisjonen til grunn, med 6,5 pst. rente, skal ikke bilistene betale 50 pst. av 1 310 mill. kr, nei, de skal alene betale 1 140 mill. kr. Da begynner denne 50/50-løsningen å bli relativt underlig, særlig når denne regjeringen og statsministeren gang på gang, når man snakker om å flytte penger fra verdiplassering og finansplassering i utlandet til realkapital i Norge, sier: Ja, men vi har da penger nok – vi trenger da ikke å låne pengene. Jeg er helt enig med statsministeren. Problemet er jo at statsministeren ikke klarer å gjennomføre dette i praksis. For praksis er at vi skyver en enda større del av denne regningen over på næringslivet og over på befolkningen. Det å ta 6,5 pst. rente av befolkningen – og skattebetalernes allerede betalte penger – for denne statlige kapitalen er ågerrente. Det er ikke en velmenende hånd til innbyggerne.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2012-05-31:
På ett punkt er jeg svært enig med statsråden: Det er åpenbart at ikke alle har fått med seg alt i saken. Når det gjelder lånespørsmålet: Det er ingen som har hevdet at staten har et lånekontor. Men jeg tror også statsråden skal ta inn over seg at det faktisk heter Statens pensjonsfond utland. Når det gjelder Statens pensjonsfond utland, som er statens penger, som er hentet inn gjennom enten oljeinntekter eller skatter og avgifter, er det staten som gjennom dette fondet kjøper statsobligasjonene, som igjen kan brukes. Det fastsettes da en rente på dette. Så man har den muligheten. Til grunn for proposisjonens tall – jeg sier ikke at det er det som blir det endelige – ligger 6,5 pst. Så får man håpe at man kan forhandle fram dette tallet til å bli betydelig lavere. Men det som er mitt utgangspunkt, er at staten burde vært på banen og sørget for at man hadde fått finansiert hele prosjektet – fordi det er samfunnsøkonomisk lønnsomt. Det gir færre ulykker. Det gir kortere reiseavstand. Det gir mindre utslipp. Det gir, som sagt, bedre konkurranseevne. Problemet er at staten gjennom denne finansieringsordningen er med på å inndra noe av den ekstra gode konkurranseevnen som dette ville gitt, gjennom å øke kostnadene for bedriftene i forbindelse med transport. Vi er alle enige om at dette er et kjempegodt prosjekt. Jeg er enig med representanten Røbekk Nørve, som sier at det man burde benyttet seg av, som også Fremskrittspartiet har tatt til orde for, er å finansiere hele prosjektet, fra Ålesund til Opplands grense. Men OPS er ingen trylleformel. OPS er bare en måte å finansiere dette på. Samtidig bruker man jo bompenger også her. Ja, Fremskrittspartiet bruker pengene annerledes. Men hvis statsråden hadde lest Fremskrittspartiets forslag til statsbudsjett for inneværende år, hadde hun sett at Fremskrittspartiets pengebruk ikke er så veldig forskjellig fra regjeringens når det gjelder midler. Men det er helt korrekt: Vi bruker pengene betydelig mer fornuftig.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2012-05-31:
Jeg vil slutte opp om det saksordføreren sa i saken. På mange måter dekker det innholdet i avtalen. Jeg må bare slutte meg til det. Viktigheten ved at vi inngår disse avtalene, er at handel i seg selv er positivt. Det skaper relasjoner, det skaper inntekter og et godt næringsliv. Samhandlingen med Hongkong er på ca. 2,4 mrd. kr. Av dette er den norske eksporten til Hongkong på 1,4 mrd. kr, så det er ikke den aller største handelspartneren vår. Men det er en viktig handelspartner. Det som på mange måter er det mest imponerende med denne avtalen – der forhandlingene for øvrig er ført av EFTA-landet Sveits – er rett og slett tidsaspektet, tiden man har klart å få dette til på. Man startet forhandlingene 1. januar 2010, og man hadde sluttforhandlet avtalen 4. mars 2011. Så er spørsmålet: Hvor har ting blitt av underveis, i og med at vi nå skriver 31. mai 2012 før vi har den til endelig behandling i Stortinget? Det kan man jo bare spekulere i. Men jeg kunne ha tenkt meg å utfordre statsråden, ikke nødvendigvis på denne avtalen, men på en avtale som gang på gang har vært tatt opp i denne sal, og som vi enda ikke har ratifisert. Så jeg kunne godt tenke meg at statsråden sier noen få ord om hvor Colombia-avtalen står. Det er en annen handelsavtale som er framforhandlet, som man har skrevet under, men som man ikke har ratifisert. Hvis statsråden bare kan si litt om det, så benytter jeg denne anledningen til å stille spørsmål om en annen handelsavtale – hvis statsråden kan tenke seg å gjøre det.
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2012-05-31:
Det er, som alle andre talere før meg har sagt, en gledens dag i dag. Jeg må få lov til å slutte meg til innledningen til Nesvik – resten kan vi diskutere – men sannheten er faktisk den at E136 Ålesund–Dombås er en av landets viktigste eksportveier. Det som skjer her i dag, er viktig for verdiskapingen i et av landets største verdiskapingsfylker. Når vi vet at verdiene og det vi får inn av de verdiene vi skaper, skal fordeles på hele landet, ergo er dette en viktig dag for hele landet. Jeg er forundret over at ikke noe har skjedd tidligere, men nå får vi bare være glade for at vi er der vi er. Som tidligere fylkes- og lokalpolitiker fra Møre og Romsdal på 1990-tallet vet jeg hvor mange år det har vært kjempet for denne veistrekningen. Jeg er utrolig glad for at jeg i dag får lov til å være med og banke gjennom nettopp disse to prosjektene. Men jeg skulle gjerne ha sett at vi i dag også kunne ha banket gjennom igangsettelsen av en opprustning av hele strekningen Ålesund–Oppland grense, helt i tråd med det som undertegnede og en tidligere stortingsrepresentant, som også var leder av samferdselskomiteen, sammen med resten av Høyres stortingsgruppe, foreslo allerede i 2006, og slik også Øyvind Halleraker fra Høyre tidligere har orientert om i sitt innlegg her i dag. Nå får vi være glade – veldig glade – for det som skjer, men vi har en jobb å gjøre videre. Vi vet hvor trailerne står på tvers i bakkene: på Ørskogfjellet og i Romsdalen – i bratta og på glatta. Vi vet også at innfartsveien til Ålesund og til den store havna, med eksporten derfra, er en farlig, trang flaskehals med mange private nedkjørsler inn på Lerstadveien, som går fra Breivika til Ålesund. Vi har alle her i dag en jobb å gjøre for å videreføre denne strekningen, fullføre hele strekningen Ålesund–Oppland grense.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2012-05-31:
Som medlem av finanskomiteen blir jeg litt overrasket over at statsråden kan stå på Stortingets talerstol og påstå at det er feil at Norge – altså Statens pensjonsfond utland – låner bort pengene sine, eller kjøper obligasjoner i Tyskland til 1,8 pst. rente. Det har både finansministeren, statsministeren og sentralbanksjefen faktisk bekreftet, og vi har hatt høring om akkurat dette i finanskomiteen. Det var det som var svaret. Jeg ser at statsråden nå ber om ordet, men det er altså en feil opplysning. Når det er et replikkordskifte i Stortinget, bør man være korrekt og ikke prøve å vri seg unna med ting som faktisk er galt. Det er slik at man finansierer norske veiprosjekter ved å låne penger, gjerne i Kommunalbanken – nå kjenner ikke jeg dette prosjektet konkret – men til en langt høyere rente enn man låner ut. Med andre ord: Man selger billig og kjøper dyrt. Det er en dårlig strategi, dårlig bruk av penger, det er ikke veldig klokt økonomisk sett, og det er ingen ansvarlig økonomisk politikk. Ja, vi har så mye penger at vi kan kaste dem ut av vinduet, men vi behøver ikke å gjøre det så åpenlyst som det vi gjør i slike prosjekter. Så har jeg bare en kommentar til representanten Siri Hov Eggen, som snakket om at man under finanskrisen visstnok kjørte mindre på E18. Da var det én av fem som ikke kjørte bil, og dermed bekreftet man det som de rød-grønne mener, at mange kjører bil unødvendig. Ja, hva skal folk når de kjører bil, hvis de ikke skal et sted? Kjører de for moro skyld? Kjører man f.eks. barna til barnehagen, eller skal man ta bussen med barna til barnehagen? Hvorfor kjører folk bil? Spør naboen, spør deg selv om hvorfor du kjører bil. Jeg har ikke møtt noen som setter seg inn i en bil for å kjøre for moro skyld. Det er slik at du kjører bil fordi det er praktisk og fornuftig, du kommer fortere fra A til B, og det er noe som gjør ditt liv bedre og mer trivelig, og som øker din egen livskvalitet. Det er ikke slik at man istedenfor kan sette seg på en buss eller spasere fra Asker til Oslo.
Ingjerd Schou (Høyre), 2012-05-31:
Innledningsvis har jeg lyst til å minne om at FRA-loven som vi her snakker om, er en svensk lovgivning, og til dem som er veldig opptatt av forkortelser, kan jeg si at FRA står for Försvarets radioanstalt, og Försvarets radioanstalt får etter den svenske lovgivningen anledning til å spane på all kabelbåren trafikk, som det heter i forklaringen til forkortelsen. Saksordføreren har redegjort grundig for saken og også begrunnelsen for forslaget fra Høyre og Kristelig Folkeparti. Jeg skal nøye meg med å synliggjøre Høyres syn. Vi er kjent med at det er kontakt mellom norske og svenske myndigheter i denne saken. Nå ble det i foregående innlegg sådd tvil om det, og jeg regner med at statsråden kan oppklare den situasjonen, fordi dette er viktige opplysninger også for Høyre. For oss er det viktig å understreke at det er hensiktsmessig at norske myndigheter gjennom regulære samarbeidskanaler holder seg fortløpende informert om svenske myndigheters praktisering av denne loven, og at Stortinget også blir orientert om eventuelle forhold av vesentlig betydning. Høyre er også kjent med at Post- og teletilsynet og Datatilsynet i 2008 gjorde en vurdering av den svenske FRA-loven og dens betydning for norske borgere. Spørsmålet var i hvilken grad loven ville føre til registrering av innholdet i norske borgeres elektroniske kommunikasjon når denne passerer grensen til Sverige. Vi har merket oss at rapportene fra de to tilsynene viste at elektronisk kommunikasjon mellom Norge og utlandet i hovedsak krysser grensen til Sverige, og at kommunikasjonen i denne forbindelse vil kunne registreres i medhold av nettopp den svenske FRA-loven. I noen tilfeller vil også elektronisk kommunikasjon mellom borgere i Norge kunne finne veien via Sverige og følgelig bli gjenstand for mulig registrering. Det er viktig av hensyn til personvernet at personvernet blir ivaretatt når folk bruker elektronisk kommunikasjon, og det gjør vi i stadig større grad. Datatilsynet konkluderer med at FRA-loven har virkninger for personvernet, og at den potensielt vil kunne ha en dempende effekt også på frimodigheten og dermed også ytringsfriheten, som vi legger til grunn som en verdi i vårt samfunn. Sett fra Høyres side er vi kjent med at det er kontakt mellom norske og svenske myndigheter i denne saken, og vi vil oppfordre til systematisk og god myndighetsdialog. Det er viktig og nødvendig at Stortinget holdes orientert på egnet måte, fordi sakens karakter gjør det nødvendig med tett kontakt nettopp mellom norske og svenske myndigheter. Jeg regner med at statsråden vil redegjøre for den lille usikkerhet som nå ble skapt om denne nødvendige kontakten, og at det i lys av personvernet og selve sakens alvorlighet blir oppklart av statsråden. Forslaget er tatt opp tidligere.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-05-31:
Dette er jo ikke av de store sakene som virkelig endrer verden, men det er litt av hverdagen for mange folk, som opplever irritasjon over å ha fått parkeringsgebyr når de kommer tilbake kort tid etter at parkeringstiden har gått ut. Jeg er veldig glad for at statsråden legger vekt på skilting og alt dette. Det var også ivaretatt i Fremskrittspartiets forslag. Jeg er glad for de positive signalene som har kommet fra mange. Det er likevel slik at jeg klarer ikke å slå meg til ro med at regjeringen sier at dette jobber den med. Vil statsråden kunne si til det norske folk hvor lenge en faktisk har jobbet med dette? Dette har en jobbet med i ganske mange år uten å ha levert noe. Det ene er hvor lenge en har jobbet med det. Det andre er: Når kommer det noe? Det er derfor jeg fra Fremskrittspartiets side har følt behov for at Stortinget pusher litt på dette. Det får være måte på hvor lenge en regjering skal jobbe med noe uten at det materialiserer seg i en endring – eller en forskriftsendring.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2012-05-31:
La meg først si at jeg setter pris på komiteens tilslutning til ratifikasjonen av en frihandelsavtale mellom EFTA og Hongkong og en avtale om handel med landbruksvarer mellom Norge og Hongkong. Det er en viktig avtale, fordi Hongkong i seg selv er en viktig samarbeidspartner, men også fordi Hongkong virker som en viktig inngangsport til Fastlands-Kina, hvor veksten fortsetter å være stor, og hvor vi vet at den økonomiske tyngden i framtiden kommer til å ligge i større grad enn i dag. Vi vet også at slike handelsavtaler bidrar til forutsigbarhet for norske bedrifter, og er det én ting man trenger når man skal gjøre investeringer og satse i andre land, er det å vite hva rammebetingelsene blir over lang tid. Vi har også i denne avtalen tatt opp de nye kapitlene om handel og miljø. Når det gjelder arbeidstakerrettigheter, er situasjonen slik at Hongkong ikke har selvstendig kompetanse i ILO-saker, men representeres av Kina. Dermed var det ikke mulig å få det inn i denne avtalen. Jeg er likevel godt fornøyd med at vi har klart å framforhandle en særskilt avtale om arbeidstakerrettigheter, som formelt sett er separat fra frihandelsavtalen, men hvor det er direkte koblinger mellom frihandelsavtalen og denne avtalen. Vi jobber aktivt med mange handelsavtaler for øyeblikket. Det er riktig at avtalen med Colombia ligger klar. Samtidig vet vi at menneskerettighetssituasjonen, og situasjonen for tillitsvalgte og fagbevegelse i Colombia, er svært kritisk. Vi har sagt tidligere – og jeg kan gjenta det her – at vi arbeider med å prøve å få til en bilateral avtale med Colombia om disse spørsmålene, og på bakgrunn av det også ratifisere handelsavtalen. Vi vet at USA har fått til lignende ting med Colombia. Sveits har også en egen bilateral avtale mot Colombia, og det er det vi ønsker å få til også fra norsk side. Så det er dialog mellom Norge og Colombia rundt dette, og la meg si det sånn: Det står ikke på oss å få dette ferdigstilt og på plass slik at vi raskest mulig kan ratifisere avtalen.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2012-05-31:
Vi skal nok ikke stikke under stol at én grunn til at veldig mange nystartede bedrifter forsvinner, er at grunnlaget for bedriften ikke er til stede, enten fordi man har en ineffektiv produksjonsprosess, eller at man rett og slett selger noe som det ikke er nok etterspørsel etter – for å sørge for en lønnsom drift. Det er på en måte bra, for det er et uttrykk for at det er mange flere som prøver seg enn det som det er grunnlag for, og det er et bevis på idérikdom og pågangsvilje, som vi trenger. Det må jo ikke bli slik at det å prøve seg og mislykkes blir oppfattet som noe negativt. Det er jo ofte slik at de som har lyktes med å skape store, vellykkede virksomheter, en del ganger har prøvd seg på ting som ikke ble så vellykket. Men så er det om å gjøre at de som har livets rett, får gode vekstmuligheter. Det gjør vi ikke bare gjennom kapitaltilførsel, gjennom forenkling og gjennom å legge til rette for ulike tilskuddsordninger, men at vi også i en vekstfase nå f.eks. har styrket Investinor med 1,5 mrd. kr, slik at man skal følge de mest vellykkede bedriftene videre.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2012-05-31:
Jeg tror det er litt viktig å skille disse støtteordningene ut fra hvilken fase bedriften er i. Jeg tror at i en veldig tidlig fase skal terskelen for å få støtte være ganske lav – byråkratiet skal være ganske lite, søknadsskjema og rapportering skal være ganske enkelt, og summene skal være ganske lave, slik at mange får en mulighet. Etter hvert som støttesystemene blir mer avanserte, støttebeløpene blir større og bedriften blir mer moden, tror jeg man skal ha et mer kritisk øye på de støttebeløpene som man gir. Et viktig, fundamentalt prinsipp mener jeg er en delt risiko. Når private satser sine egne penger, er sannsynligheten for at dette er noe interessant å gå etter, større enn om det er gratispenger fra staten. Det stimulerer også kanskje til ekstra innsats. Men målet med Innovasjon Norge-meldingen er jo å forenkle både antall støttesystemer, støttesystemet i seg selv og søknads- og rapporteringsprosedyrer.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2012-05-31:
Det er riktig at kvinner er underrepresentert blant entreprenører og i næringslivet generelt. Kvinner har i Norge høy yrkesdeltakelse, og det er et sterkt ønske om at vi også gir kvinner en større rolle både som entreprenører og i næringslivet for øvrig. Derfor lanserte regjeringen i 2008 en egen handlingsplan for økt entreprenørskap blant kvinner. Målet er at andelen nye entreprenører – altså den kvinnelige andelen – skal være på 40 pst. innen 2013. Målet følges opp med en rekke konkrete tiltak. Et av disse tiltakene er å styrke velferdsordningene for selvstendig næringsdrivende, bl.a. rett til svangerskapspenger og foreldrepenger. Det gir økt sosial trygghet, noe som vi vet stimulerer for så vidt både menn og kvinner, men kanskje spesielt kvinner til å etablere egen virksomhet. Den handlingsplanen skal vi følge opp, og vi deler ambisjonen om å få flere kvinnelige gründere.
Svein Flåtten (Høyre), 2012-05-31:
Stortingets flertall har jo i denne saken på sett og vis vært en kontrollmekanisme for at man ikke bruker statens penger – eller skattesubsidierer privat kapital – på prosjekter man kan være usikker på, eller som kan være dårlige. Det er jo en effektiv og kjapp kontrollmekanisme. Nå har statsråden selv fremhevet veldig mye av det som bevilges ellers – gjennom Innovasjon Norge, til tilskudd og kompetansebygging og hva det måtte være. Mener statsråden at vi har et like effektivt innsyn i de bevilgningene, som kan hindre at offentlig kapital, som også er skattebetalernes penger, brukes riktig, og at vi hindrer de dårlige prosjektene – også der – på en tilstrekkelig måte? Når man leser meldingen om Innovasjon Norge, fremgår ikke det veldig klart, egentlig.
Svein Flåtten (Høyre), 2012-05-31:
Bare helt til slutt – før sikkert mange skal gjøre festligere ting – til komitélederens påstand her om at det blir helt feil å vedlegge dette protokollen. Hvis man går tilbake og ser hvordan Stortinget håndterer denne typen saker hvor det er gode intensjoner, men hvor det er umulig å stemme for det materielle – for realitetene – synes jeg egentlig det ble en litt merkelig unnskyldning man kom med for ikke å ha fått lov til å være med og vedlegge dette protokollen. Det er absolutt bare en nyanse. Jeg tror aldri det ville bli brukt mot noen. Jeg oppfatter i hvert fall ikke at noen vil komme til Høyre og si at nå har dere forpliktet dere på en haug med milliarder i det neste budsjettet – det har vi slett ikke. Det er nettopp det jeg har stått her og sagt at vi ikke har. Jeg skjønner at Aasland har behov for å lovprise det som foregår i norsk næringsliv – det er det mange grunner til på en del områder – men les også NHOs økonomibarometer i dag som kanskje heller litt malurt i begeret når det gjelder deler av virksomheten. Jeg skulle ønske at man i stedet for å si at det er feil å fremme et slikt forslag eller å stemme for det, heller hadde vurdert sterkere å stemme for det selv.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2012-05-31:
Framleggsstillaren til dette private framlegget ønskjer ein næringskultur og rammevilkår som stimulerer til verdiskapande entreprenørskap, og eit mangfald av innovasjonar som banar veg for at stadig fleire norske bedrifter vil lykkast i ei open og dynamisk verd. Intensjonen i framlegget er vi nok samde om alle her i salen i dag. Men derimot om den føreslåtte medisinen er riktig, er det slett ikkje semje om. Det er ingen tvil om at næringskomiteen er oppteken av innovasjon og entreprenørskap. Alle sakene frå regjeringa på området og alle private framlegg viser det til fulle. Når framlegget ikkje får støtte frå ein samla komité, er det bl.a. fordi fleirtalet finn det vanskeleg å sjå at ei rettigheitsbasert ordning er rett veg å gå. Det er berre Framstegspartiet som har gått inn og støtta denne linja. Når vi raud-grøne ikkje ønskjer at framlegget skal vedtakast, går det nettopp på at ei utfordring med rettigheitsbaserte ordningar er at dei kan verte svært dyre, og at mange av prosjekta som vert finansierte, uansett ville vorte gjennomførte. Vi raud-grøne meiner at langsiktige og føreseielege rammevilkår og trygg økonomisk styring er dei viktigaste berebjelkane for å skapa og halda ved lag arbeidsplassar. Det faktum at det er skapt nær 300 000 nye arbeidsplassar sidan 2005, av desse 200 000 i privat sektor, og at Noreg ligg heilt på topp når det gjeld å halda arbeidsløysa låg, syner at regjeringa sin politikk verkar. Arbeidarpartiet, SV og Senterpartiet er opptekne av å stimulera til entreprenørskap og framvekst av vekstbedrifter. Dette er viktig for å sikra framtidig verdiskaping, gode arbeidsplassar og framtidig velferd. Gode og føreseielege rammevilkår, bl.a. eit enkelt, oversiktleg regelverk, gode system for rapportering, føreseielege skatte- og avgiftsnivå og tilgang til kompetent arbeidskraft, er viktige faktorar her. Dette er faktorar det kontinuerleg vert jobba med å betra. Både SIVA og Innovasjon Norge har ordningar for å stimulera til entreprenørskap, bl.a. ein tilrettelagd infrastruktur og ordningar som etablerartilskot og innovasjonslån. Alle desse ordningane stiller sterke krav til innovasjonshøgd. Vi har no til handsaming i Stortinget stortingsmeldinga om evalueringa av Innovasjon Norge og SIVA. Denne evalueringa er lenge etterspurd av opposisjonen. Målet for meldinga er å leggja til rette for eit offentleg verkemiddelapparat som er tilpassa næringslivet sine behov i åra som kjem. Dagens verkmiddelordningar varetek også omsynet til det private initiativet ved at f.eks. Innovasjon Norge ikkje fullfinansierer prosjekta, men krev at private gründerar eller bankar er med og delar risikoen. Dermed får ein også ekstern vurdering av det enkelte prosjekt. Eg er heilt samd med representanten frå Høgre som seier at ein må vera forsiktig med å kompensera med meir offentleg kapital eller auka grad av skattesubsidiering, viss forklaringa på manglande finansiering er at prosjektet ikkje er godt nok. Temaet opptek oss alle her i næringskomiteen, og vi kjem nok mange gonger også i framtida til å diskutera kva medisin, og i kva mengd, som er best, og – som sagt – målet er vi alle samde om.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2012-05-31:
Det skapes ca. 50 000 nye bedrifter i Norge hvert år. Men dessverre er det kun ca. en tredjedel av disse som overlever etter de første fem årene. Det store spørsmålet er hvorfor så mange som ca. 70 pst. av de nye bedriftene forsvinner i løpet av den første femårsperioden. Fremskrittspartiet har mange av svarene på dette, men det hadde vært interessant å høre statsrådens begrunnelse og svar på hvorfor såpass mange forsvinner. Det er klart at når såpass mange forsvinner i løpet av en femårsperiode, må det være et eller annet som ikke fungerer. Det kan selvfølgelig være mange ting. Men noe annet som det også er verdt å legge merke til, er at de som overlever, forblir ofte små, de utvikler seg ikke noe særlig videre. Dermed skapes det heller ikke nye arbeidsplasser.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2012-05-31:
Dette forslaget løfter en viktig sak, nemlig myndighetenes mulighet til å legge forholdene til rette for at bedrifter kommer seg igjennom den vanskelige oppstartsfasen. Eller sagt på en annen måte: Dette handler om grobunnen i såkornfasen. Innovasjon og nytenkning er det som driver Norge framover. Kristelig Folkeparti mener derfor at det er viktig at staten legger til rette for å gi nye innovative og nytenkende selskaper en god start. Det er nettopp innovasjon og nytenkning som er den største pådriveren for å utvikle samfunnet vårt. Vi har i dag tjenester og produkter vi knapt kunne drømme om for bare 30 år siden. Dette kan vi takke smarte gründere og oppmerksomme investorer for. Men det er også vår jobb som politikere å sikre at denne utviklingen får fortsette å blomstre. Kristelig Folkeparti mener at verdiskaping er grunnlaget for velferden. Vi trenger bedrifter som skaper verdier, og vi trenger innovative bedrifter. Derfor er jeg skuffet over at ikke regjeringspartiene er mer positive til dette forslaget. Kristelig Folkeparti mener at næringslivet må bygges nedenfra, og at politikernes viktigste rolle er å legge til rette for gode og forutsigbare rammevilkår for verdiskaping. På denne måten kan næringslivet gi trygge arbeidsplasser og overskudd til fordeling til viktige fellesskapsgoder. Det er ikke tvil om at manglende kapitaltilgang er et av hindrene for innovasjon – og dermed et hinder for utviklingen i samfunnet. Derfor prioriterer Kristelig Folkeparti i vårt alternative statsbudsjett for 2012 mer midler til innovasjon. Vi økte støtten til innovasjonstiltak gjennom BIA, opprettholdelse av Innovasjon Møbel, forsknings- og teknologiutvikling i havbruksnæringen, verdiskapingstiltak i landbruket og såkornfond for nyinvesteringer – for å nevne noe – slik at nye prosjekter i små og mellomstore bedrifter kan sikres finansiering. Kristelig Folkeparti mener også at økt satsing på forskning, innovasjon og god offentlig infrastruktur er sentrale suksesskriterier for et verdiskapende næringsliv som skal bære kostnadene for kommende generasjoner. Kristelig Folkeparti ønsker derfor et skattesystem som legger til rette for entreprenørskap, innovasjon og vekst i næringslivet. For i Kristelig Folkeparti har vi en enkel visjon: Norge skal være verdens mest innovative land. Da må vi ha et regelverk, et skattesystem og et virkemiddelapparat som legger til rette for innovasjon og nyskaping. Dette vil vi komme tilbake til når behandlingen av stortingsmeldingen om Innovasjon Norge og SIVA skal debatteres i denne sal.
Borghild Tenden (Venstre), 2012-05-31:
I mitt innlegg pekte jeg på at det er særlig andelen kvinnelige gründere som er markant redusert. Venstre har i flere sammenhenger foreslått en del sosiale ordninger og rettigheter for gründere. Er statsråden like bekymret som Venstre over at det nå virker som om det er færre kvinner som ønsker å satse på gründerskap?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2012-05-31:
Det var noen som var litt forundret over at regjeringspartiene ikke ga sin tilslutning til forslaget, eller i hvert fall gikk inn for et vedtak om at saken skulle vedlegges protokollen. Jeg skal prøve å begrunne det, men aller først en takk til saksordføreren for et veldig godt og nyansert førsteinnlegg. Det er en klar problemstilling knyttet til det forslaget som er framsatt av Venstre – som det ble sagt her – ved at man står i stor fare for å komme i en situasjon hvor en skattesubsidierer dårlige prosjekter eller dårlige ideer. Jeg har lyst til å understreke bare veldig kort: Vi er alltid på søken etter gode støtteordninger til de gode ideene. Vi er alltid på søken etter gode ordninger for bedrifter som er små, og som kan ha en vekstkraft i seg. Vi er på søken etter gode ordninger for tilførsel av kapital, sammen med den private, inn mot norsk næringsliv. Derfor har vi i revidert nasjonalbudsjett lagt fram to landsdekkende såkornfond. Så vi er veldig opptatt av det forslaget tar opp i seg som problemstilling, men vi er ikke for løsningene. Da er det galt å vedlegge forslaget protokollen i denne sammenhengen. Men – som jeg understreket: Det er mye som er veldig bra i Norge. Første kvartal 2012 ble det etablert over 7 000 nye aksjeselskap. Da sto det i Finansavisen – det er jo ikke akkurat noen partiavis – at Giskes tiltak virker. Det er jo et uttrykk for at det går ganske godt i norsk næringsliv. I disse debattene, hvor vi er på søken etter ytterligere forbedringer, tror jeg vi skal ta med oss at det er særdeles mye som er bra i dette landet når det gjelder mulighetene for både å starte og drive næringsvirksomhet. Det er ingen – skal vi si – avvisende vilje til problemstillingene som gjør at regjeringspartiene er kommet til den konklusjon at forslaget ikke bifalles, tvert imot, det er at vi ikke tror på akkurat det tiltaket som er foreslått.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-11-15:
Debatten har avklart at det er ingen grunn til å bekymre seg for om EØS-avtalen vil ligge til grunn også i kommende perioder og for kommende regjeringer. Forsøket, særlig fra Høyres side, med å gjøre debatten til et problem og si at det vil skape usikkerhet, kan altså tilbakevises. Debatt er viktig. Det er fravær av debatt om vårt forhold til Europa som er farlig. Fordelene blir da, når vi aldri snakker om dette, til selvfølgeligheter. Vi glemmer hvorfor vi inngikk avtalen, og vi glemmer hva den gir oss, f.eks. at man kan kjøpe seg ferieleilighet i Spania og bo der så mye man vil uten å spørre noen, og bli behandlet som en spanjol. Det er når det går i glemmeboken at tankene om alternativer dukker opp, når det kommer forslag og regelverk som utfordrer viktige sider av norsk virkelighet – som hjemfallsretten, som differensiert arbeidsgiveravgift, som vår arbeidslivsmodell. Da blir oppmerksomheten fokusert på problemene – og de mange fordelene som vi har. Vi kan da forledes til å tro at det har vært en del av skaperverket fra tidenes morgen, og ikke skyldes nettopp EØS-avtalen – eller det nordiske samarbeidet, for å ta et annet eksempel. Når Skovholt Gitmark er så langt inn i valgkampmodus at han kan påstå at regjeringen er «regjeringsudyktig» i Europa-spørsmålet fordi den ivaretar nasjonale interesser i forhold til nytt regelverk, tror jeg ikke han helt ser forskjellen på servilitet og aktivitet i europapolitikken. Debatten her hjemme er jo bølgeskvulp i forhold til debatten i mange EU-land. I Sverige reises nå krav om en juridisk sosialprotokoll som skal sikre faglige rettigheter, som representanten Laila Gustavsen også pekte på, og i Storbritannia presses altså statsministeren nå til å gå i retning av å få en ny folkeavstemning om medlemskap. Da tror jeg både vi og EØS-avtalen tåler godt en debatt. Ellers merker jeg meg at Skovholt Gitmark presiserte at han mener regjeringen er regjeringsdyktig på alle andre områder. Det noterer vi oss med en viss interesse. Så reiste Ivar Kristiansen spørsmålet: Hva er alternativet til EØS-avtalen? Jo, det er to alternativer. Det er et medlemskap, eller det er en utdatert frihandelsavtale. Vi vet svaret på det. Med dagens entusiasme for medlemskapsalternativet blant folk der ute er det – dessverre, synes jeg – en lite realistisk variant, men det er akkurat like lite realistisk for dem som her i denne salen ønsker å få flertall for en annen avtale, altså en handelsavtale istedenfor EØS-avtalen. Jeg tror det er viktigere å diskutere f.eks. hvordan Norge skal forholde seg til den fordypning av samarbeid som nå skjer for å overvinne den økonomiske krisen, ikke minst i forhold til sterkere samordning også av landenes budsjettpolitikk. For øvrig synes jeg Fremskrittspartiets ønske i sitt nye partiprogram om å ha en løpende vurdering av Schengen-avtalen, er like krevende og like alvorlig som å vurdere EØS-avtalen.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-11-15:
Det var representanten Skovholt Gitmarks løfte om en mer aktiv europapolitikk, hvis Høyre igjen kom inn i regjeringskontorene, som fikk meg til å ta ordet. Det vil jo gjenstå å se, og det ville i så fall vært hyggelig, for sist gang Høyre var i regjeringskontorene, var det ikke mye aktivitet. Det var kutt i bevilgningene til Europa-informasjon på Utenriksdepartementets budsjett. Det var ingen halvårlige redegjørelser i Stortinget om europapolitikken. Det kunne man gjort. Det ville ikke kostet noen ting, hvis det var budsjettet man var bekymret for. Det var den nye regjeringen som la fram en stortingsmelding om aktiv europapolitikk, som bl.a. har ført til at vi nå har disse halvårlige debattene, som har ført til at Stortinget har en medarbeider i Brussel, og at det er en mye større aktivitet. Det var denne regjeringen som sørget for at vi fikk Europautredningen, som altså Høyre og alle andre nå bruker som en viktig oppslagsbok.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2012-11-15:
Først vil jeg få lov til å si at jeg synes det er litt underlig at utenriksministeren bruker hele sin taletid til i utgangspunktet å ta tak i ett innlegg og én hovedproblemstilling. Men jeg skal bore litt i noe annet som bekymrer om dagen, og det er situasjonen i Russland, med hensyn til frivillige organisasjoner og enkeltpersoner som også Norge har hatt til dels godt samarbeid med, hvor ny lovgivning gjør det vanskelig å finansiere f.eks. deres aktivitet i Russland, og hvor de til dels blir utsatt for rettsforfølgelse og problemer i hjemlandet. Kan utenriksministeren forsikre at man tar opp de forholdene med russiske myndigheter og sørger for nødvendig assistanse til de partnere som man har jobbet med over mange år?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2012-11-15:
Fremskrittspartiet er en varm tilhenger av EØS-avtalen. I fravær av å være et klart EU-parti på ja- eller nei-siden har vi vært et av de partiene som har omfavnet EØS. Alle er nå enige om at handlingsrommet må utnyttes. Samtidig vet vi at EØS-avtalen snart går inn i sitt 20. år. I den perioden har EU forandret seg. Det juridiske – det traktatmessige – har endret seg, og geografisk har EU endret seg. Det har også hatt betydning for EØS. Det har skjedd mye i Norge og i Europa på de 20 årene. Nå har vi – og jeg må berømme det som har skjedd de senere år – en åpen og relativt fordomsfri debatt om nye direktiver, stillingtagen osv. Fremskrittspartiet har valgt å gå imot direktiver, men veldig ofte er vi – der vi er politisk enige – for direktivene. Så har jeg bl.a. argumentert i denne sal, i flere år, for at vi bør se på en oppdatering, en oppgradering av avtalen. Det gjelder mye det tekniske. Men det er jo ikke unaturlig at man også kan ha ambisjoner med tanke på det materielle innholdet, det som for så vidt ikke ligger inne i det traktatmessige, men som er en del av hele avtalen. Så må vi jo se hvor langt vi kommer. Vi sier ikke i noe programforslag at vi sier opp EØS-avtalen, og så begynner vi å forhandle om noe nytt. Vi ønsker å se på sider tilknyttet avtalen – se hvor langt vi kommer – og så må vi kunne ha ambisjoner. Tidligere ble man advart mot en strategi hvor man åpnet opp EØS-avtalen. Det var en Pandoras eske, og man kunne bli møtt med så mange motkrav at man kunne risikere å bli satt på sidelinjen. Vi tror Norge er relevant for EU på mange måter. Vi tror vi er en samtalepartner og en samarbeidspartner som EU vil sette seg seriøst ned med, hvis vi har et mandat til å snakke med EU. Det er jeg sikker på at vi, etter en bred diskusjon, klarer å få fremforhandlet. Så det er bakgrunnen for vår tenkning. Det er riktig at det er nevnt sider ved avtalen i vårt programutkast som vi ønsker å diskutere. Det er ikke mer dramatisk enn det. Om vi evner å komme i mål med eventuelle samarbeidspartnere, og så med EU, gjenstår å se. Og det er opp til styrkeforholdene, ikke minst etter det kommende stortingsvalget.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2012-11-15:
Jeg ser på den norske offentlige utredningen Utenfor og innenfor som et oppslagsverk. Jeg mener at den meldingen som Stortinget ble presentert i etterkant, er for dårlig, men samtidig med et moteord, og det er «handlingsrom» – eller begrepet «bruke handlingsrommet». La meg gi Høyres støtte til å bruke handlingsrommet, til å være med på å påvirke, til å komme tidlig inn i prosesser og til i mindre grad å diskutere spørsmål om veto, men å se til at det norske politiske miljøet, med statsråder i spissen, er i Brussel for å påvirke så tidlig som mulig for å få gjennomslag. Når jeg kritiserer regjeringen for å være regjeringsudyktig i europapolitikken – og det er en viktig presisering – så er det på grunn av at denne regjeringen er passiv, den er unnfallende, og den har for mange interne uenigheter i europapolitikken.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2012-11-15:
Det er dramatisk å se flere europeiske land som har betydelige problemer. Det gjør inntrykk å se arbeidsledighet på 20- og 30-tallet. Det gjør betydelig inntrykk når ungdomsarbeidsledigheten når 50 pst. i enkelte land. Det gjør også inntrykk å se streik og uro, å se land med resesjon som vedvarer. Men dette er problemer som først og fremst skyldes nasjonal politikk og nasjonale politiske mangler. Når land som Hellas, Spania og Irland fikk sine renter på statslånene redusert betraktelig som følge av eurosamarbeidet, ja, så er ikke det noe vi skal skylde på EU for. Det var noe som var utelukkende positivt for alle disse landene. Men de brukte ikke handlingsrommet de hadde, de brukte ikke de pengene de sparte på rentebetalinger, til å gjøre de riktige politiske valg. De levde over evne, og det er det vi først og fremst ser konturene av nå. Det er grunnen til at vi ser en rekke europeiske land som nå spinker og sparer for å nå sine sparetiltak. Men for Høyre er EØS-avtalen en avtale som har tjent oss godt. Den sikrer adgang for våre eksportbedrifter og gir dermed levedyktige arbeidsplasser i Norge. EU er det viktigste politiske og økonomiske fellesskapet i vår del av verden, og EØS-avtalen og de andre avtalene med EU er vår livline inn i det fellesskapet. EØS-avtalen har åpenbare svakheter, og den binder oss til EU uten å gi oss full innflytelse, men den er samtidig helt nødvendig for at norske bedrifter skal kunne konkurrere på like vilkår i Europa. Det er dette som er kjernen i Høyres politikk. Vi erkjenner at det økte omfanget av internasjonale reguleringer binder Norges handlefrihet, men EØS-avtalen inneholder ikke mekanismer for å ta deler av avtalen ut, og det er heller ikke en à la carte-meny som enkelte synes å tro, som vi bare kan plukke fra. Jeg forstår godt den skepsisen som finnes i det norske folk for et EU-medlemskap, når vi ser situasjonen ute i Europa som den er i dag, men EØS-avtalen kan og må ikke knyttes til det. Så sa jeg heller ingenting om regjeringens dyktighet i andre spørsmål. Jeg nevnte bare regjeringens udyktighet i europaspørsmål. La meg avslutte med en viktig sak for historien. Når dagens regjering tar med den differensierte arbeidsgiveravgiften som en av deres store europapolitiske seire, er det det å si at avtalen var ferdig forhandlet med EU i august 2005, det var kun underskriften som dagens regjering sto for. Jeg vil gratulere regjeringen med en så stor seier, som har skrevet under på et så viktig dokument, men den ble faktisk fremforhandlet av kommunalminister Erna Solberg i 2005.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2012-11-15:
Det vil være betydelige forskjeller på en europapolitikk ledet av Høyre og den europapolitikken vi ser med dagens regjering. Hovedforskjellen går på at vi ønsker å være inne tidlig i prosesser, vi ønsker å være med når politikken utvikles, ikke komme i etterkant og bare kunne svare ja eller med veto. Det er et politisk valg. Når vi ser at norske statsråder ikke ønsker å bruke Brussel som et politisk verksted, ikke ønsker å være til stede i Brussel når viktige saker for Norge diskuteres, er det et politisk valg. Da velger man den interne uenigheten her og bruker ikke de muligheter som finnes. Allerede i dag har Høyre en aktiv europapolitikk. Vi er til stede i alle de organene vi kan, spesielt knyttet til Europaparlamentet og EPP-gruppen. Vi er nære samarbeidspartnere og deltakere i EPPs ulike fora, og det gjør at vi også har gjennomslag som parti i det partigruppen gjør. Til syvende og sist handler dette om politisk vilje. Den viljen har Høyre, og det skal vi bruke til å påvirke.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2012-11-15:
Voteringsanlegget hos meg fungerer ikke.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2012-11-15:
Voteringsanlegget fungerer fortsatt ikke.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2012-11-15:
Det er fremdeles ikke i orden.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2012-11-15:
Takk for stolleken, president!
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2012-11-15:
Voteringsanlegget fungerer nå.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-11-15:
Jeg slutter meg til representanten Astrup: Jeg vet ikke hva jeg synes om kvaliteten på debatten, men det har nå vært en debatt. Det som slår meg, er at de som kanskje høyest i denne salen sier at de ønsker mer europadebatt, helst ikke vil ha det. Når det kommer meninger eller refleksjoner som høyresiden ikke slutter helt opp om, er det farlig, og det skaper uro. Jeg tror enkelte fra Høyre har vært opptatt av å karakterisere regjeringens indre liv og hatt det som hovedfokus i diskusjonen, og det har til og med blitt sagt at SVs programforslag skaper usikkerhet for Norge og Europa. Selv om lederen av programkomiteen, Inga Marte Thorkildsen, er til stede og riktignok er statsråd, er kanskje det å ta litt hardt i. Vi har erfaring med å diskutere Europa i Norge. Det er en bra ting, og det tror jeg ikke vi tar skade av. Jeg tror fokuset som Høyre spesielt har lagt seg på i denne debatten – ikke i så stor grad Fremskrittspartiet, for der har du både EU-tilhengere og EU-motstandere – bunner i det faktum at Høyre står for en faglig politikk og en arbeidslivspolitikk som ligger nærmere sine partikamerater i Europa enn det vi har bygd veldig mye av det norske fellesskapet på, og det vil komme tydeligere til syne enten med Norge i EU eller med Høyre i regjering. Så det er fristende, uten å skulle sette i gang en helt ny debattrunde nå, for det tror jeg ingen vil ha, å spørre opposisjonen tilbake, hvis man er så opptatt av avklaringer partier imellom på motsatt fløy: Er det sånn at en ny regjering der Høyre inngår, vil trosse et klart folkeflertall og søke EU-medlemskap? For mange av Høyres politikere er jo det livets mål og mening. Eller vil Høyre love at de ikke vil søke norsk EU-medlemskap i neste periode? Det hadde det vært veldig interessant å høre et tydelig svar på, både fra Høyre og fra de andre borgerlige partiene og hva de mener. Til å være så glad i EØS-avtalen som enkelte fra høyresiden i dag har sagt at de er, er det interessant å høre hvor stygt de snakker om EØS-avtalen når de reiser rundt i Europabevegelsen og argumenterer for norsk EU-medlemskap, nærmest med den ene grunn alene at EØS-avtalen er det minst demokratiske instrumentet Norge noen gang har vært en del av – det er så fælt at vi må se å melde oss inn og få litt innflytelse med en gang.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-11-15:
Astrup mente at postdirektivet var et utilstrekkelig eksempel på denne regjeringens engasjement i Europa. Da kan et annet eksempel være mer relevant for de utfordringen representanten Gustavsen nettopp kom med. Regjeringen sa at Monti II-forordningen – som fastslo at kampskritt skal stå i forhold til mål og være i samsvar med EU-regler, som det heter – ikke var noe vi skulle bøye oss for i Norge. Det kunne vært interessant å høre om Høyre ville stått på siden til europeisk og norsk fagbevegelse i det spørsmålet, eller på siden til sine søsterpartier, som de har snakket mye om i denne debatten, som ønsker å innføre denne forordningen. Det hadde vært en god test på Høyres kamp mot sosial dumping. Utfordringen fra Gustavsen fikk vi imidlertid ikke svar på, og det tror jeg ikke er tilfeldig. Ei heller fikk jeg svar på om en ny borgerlig regjering der Høyre inngår, vil søke EU-medlemskap eller ikke. Det er ikke bare et spørsmål som er interessant i denne salen. Det tror jeg det overveldende flertallet av den norske befolkningen som er imot EU-medlemskap, snart vil ha et svar på.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-11-15:
Det er noen i denne salen som ikke har hørt hva vi har sagt i denne debatten, og jeg vil bare gjenta det: Vi står fast ved de avtaler vi har inngått. Det gjelder i dag, og det gjelder i framtiden. Jeg er helt enig med Svein Roald Hansen som sier at debatt er viktig, fravær av debatt er farlig. Derfor har vi fra Senterpartiet ønsket velkommen denne viktige debatten om EU og EØS-avtalen, ikke minst i lys av de store, de enorme utfordringene man har i EU i den økonomiske politikken: Hvordan skape en bedre framtid for alle folk og alle mennesker på dette kontinentet, i denne regionen? Flere har nevnt handelspolitikk og sagt at det er et eksempel på ytterligere proteksjonisme. La meg da gjenta et par ting som folk bør merke seg. Når man snakker om artikkel 19 i EØS-avtalen, hevder man at man bryter intensjonene i denne artikkelen fordi det står der at man skal arbeide for ytterligere liberalisering. Men det man elegant glemmer, er at det står at en skal arbeide for en ytterligere liberalisering innenfor partenes eksisterende landbrukspolitikk, «partenes eksisterende landbrukspolitikk». Det betyr selvsagt at vi skal ivareta også norske interesser når vi jobber med artikkel 19-avtalen. Det er inngått en ny artikkel 19-avtale. Det er nylig foretatt en liberalisering som trådte i kraft 1. januar i år. Den har jeg selv vært med å forhandle fram i en tidligere fase. Den gir et grunnlag for økt handel, økt import av ost og kjøtt og andre varer, faktisk for økt eksport av norske landbruksprodukter, så her er det ivaretatt. Utviklingen over tid er jo en betydelig økning av handel mellom EU og Norge. Vi importerer i dag over 50 pst. av den maten vi fortærer til enhver tid. I tillegg er de tollendringene som er gjort, innenfor den WTO-avtalen som alle partiene i denne sal har stemt for tidligere. Det er et kjempestort paradoks at man ikke tar med seg at man har vært med på dette løpet tidligere, og nå tar avstand fra det. Det synes jeg er en litt merkelig måte å jobbe med politikk på. Vi er opptatt av å ivareta nasjonale interesser. Vi er opptatt av å ivareta norske bønders interesser, men vi er også opptatt av å skape aktivitet som gir mulighet for vekst i Norge og i Europa gjennom mer samhandling i framtiden. Så vil jeg bare si at når man så udiskutabelt går imot det forslaget på toll som nå er skissert fra regjeringen, betyr det at man må stemme for et annet vedtak, at man fortsatt skal ha kronetoll. Da går man imot norske interesser, og det er alvorlig.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2012-11-15:
Jeg vil fortsette å dvele litt ved handlingsrommet og utnyttelsen av det, men da i en regional sammenheng. De nordiske land har ulike tilknytningsformer til EU, men vi forholder oss til det samme regelverk for det indre marked bl.a., og det skjer fra tid til annen at vi tilpasser oss dette regelverket på ulike måter. Da oppstår det nye forskjeller mellom nordiske land som skaper plunder og heft for borgere som har virksomhet i mer enn ett av de nordiske landene, bor i et annet land enn det de arbeider i, osv. Spørsmålet er: Hvilke ambisjoner har regjeringen og den nye utenriksministeren – om jeg fortsatt kan få kalle ham det – når det gjelder nordisk samordning i tilpasning til EU-regelverk, og i hvilken grad vil man utnytte handlingsrommet til slik koordinering?