trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2020-12-04:
Takk til komiteen for eit godt samarbeid. Det er jo sånn at den debatten vi har i dag, står litt i kontrast til debatten vi hadde i går, og eg tenkjer kanskje det òg eigentleg er ein styrke. Vi diskuterer no korleis vi skal forvalte summar som er så store at eg må innrømme at eg har problem med å uttale tala. Eg trur òg det har vore mange som før i dag frå talarstolen har peika på kor på viktig det er at vi klarar å stå saman om mykje av det. Difor er det på sin plass å takke komiteen for eit godt samarbeid og spesielt takk til saksordføraren for å ha leia det på ein god måte. Denne meldinga her – eller vent litt, la meg knyte ein refleksjon til ein av dei føregåande talarane som starta med eit sitat, for representanten Slagsvold Vedum sa at det er godt å ha «pæeng på bok». Eg blei sitjande og tenkje litt på det, for poenget med måten vi forvaltar pengane på, og poenget med mykje av einigheita som ligg her i dag, er ikkje berre at det er kjekt å ha pengane på bok, men det er òg viktig korleis vi forvaltar dei pengane vi har spart oss opp. Eg trur eit av dei enklare sitata som forklarar noko av det vi prøver å gjere, er frå Francis Bacon. Han har sagt at pengar er som møkk, dei gjer nytte for seg viss ein spreier dei. Det trur eg òg er litt riktig med ein del av dei grepa Stortinget faktisk skal vurdere å gje si tilslutning til, som Finansdepartementet og forvaltarane av Statens pensjonsfond har lagt opp til no, når vi sørger for at vi òg endrar referanseindeksane noko, sånn at nokre av midlane, der ein i dag har ei større vekting av referanseindeksen i Europa, skal flyttast til Amerika. Det same gjeld òg for Statens pensjonsfond utland når ein skal vurdere uttak, og dette er noko ein vil jobbe med vidare framover. Mykje av bakteppet for innstillinga i dag handlar om at etikkutvalet har levert innstillinga si, og at vi har fått NOU 2020: 7, Verdier og ansvar – det etiske rammeverket for Statens pensjonsfond utland. Dette har kome og har vore på høyring. Regjeringa varslar at dei tek sikte på å leggje fram vurderingane sine av forslaget frå utvalet i fondsmeldinga til våren. Det har fortsatt vore sånn at då komiteen hadde si høyring, var det mange gode innspel der som kom i forventingar om kva som burde vurderast ut frå etikkutvalets forslag til endringar. Eg ser fram til å få Finansdepartementet sine vurderingar der. Eg meiner vi har ei god innstilling som ligg føre. Saksordføraren har gjort godt greie for dei grepa som ein samla komité ber om vurderingar av, og peikar framover. No er det sånn at vi har denne fondsmeldingsdebatten på eit litt annleis tidspunkt enn vi pleier å ha det. Vanlegvis er det på våren. Eg trur vi kjem til å måtte førebu oss på ein litt lengre debatt når neste fondsmelding kjem. Det er forventingar til at fleire av dei grepa som ein no ber om vurderingar på, skal bli innfridde, og at vi kan få betra ein del av det etiske rammeverket rundt korleis vi forvaltar desse store summane.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-12-04:
Begeistringen i departementet er ikke jeg kjent med, for jeg var ikke finansminister på den tiden. Men det er klart at det i mange av disse spørsmålene er diskusjoner mellom regjering og storting, mellom partiene i Stortinget, i ulike fagmiljøer og også i organisasjonslivet. Det mener jeg er bra. Jeg synes det er en styrke at vi har en åpen debatt og diskusjon rundt forvaltningen og hvilke rammeverk det skal være. Men når man har brukt formuleringen «kan», forstår i hvert fall ikke jeg det som noen omkamp, og det er ikke ment sånn, i hvert fall ikke fra min side eller fra regjeringens side. Det handler om at dette er et rammeverk og skal bidra til at de kan investere, og så har Norges Bank nå vært tydelige på at de bygger opp denne kompetansen, og at de tilnærmer seg dette markedet gradvis. Det er mange aktører i det. Jeg føler meg trygg på at Norges Bank og NBIM kommer til å følge opp dette på en tillitvekkende måte.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-12-04:
Jeg tror nok ikke representanten gikk glipp av noe knyttet til denne problemstillingen konkret, for jeg kommenterte den ikke direkte. Det har sammenheng med at dette ikke er en problemstilling som har vært diskutert/vurdert i den fondsmeldingen som nå er til behandling. Men jeg kommenterte den indirekte ved at jeg uttrykte at etikkutvalgets utredning, høringsuttalelsene og Stortingets innstilling vil være bidrag i våre videre vurderinger. Jeg tror nok at en slik forhåndsfiltrering vil ha noen problematiske sider ved seg, og at det kanskje også kan skape en form for falsk trygghet, selv om jeg veldig godt forstår tanken bak det, og derfor vil Finansdepartementet selvsagt vurdere dette spørsmålet nøye og komme tilbake til Stortinget, slik komiteen ønsker.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-12-04:
Det er jo mange utfordringer knyttet til det å gå inn i fremvoksende markeder. Vi er opptatt av åpenhet. Vi er opptatt av det institusjonelle. Så det er mange problemstillinger her vi er nødt til å vurdere i det videre oppfølgingsarbeidet, og da vil vi selvsagt også følge opp det komiteen skriver i innstillingen.
Runar Sjåstad (Arbeiderpartiet), 2020-12-04:
Det er vel aldri et år at det nærmer seg jul uten at vi har denne type debatter i denne salen. Det er kanskje greit nok, for rovvilt og rovviltforvaltning angår mange, det opptar mange, og det er delte meninger. Det har vi også sett her i salen i dag. Frontene er her, meningsforskjellene er her, men noen har nok kanskje et lite behov for å prøve å gjøre debatten mer spennende og reell enn den er. De prøver å gjøre forskjellene litt større enn de er. Når representanten Dale forteller at Arbeiderpartiet har levert et forslag, og at det er litt vanskelig å forstå hva vi mener, for vi endrer forslaget fra time til time, må jeg bare si at Arbeiderpartiet ikke nødvendigvis er for en hastebehandling. Vi mener at vi skal være veldig forsiktige med det. Det skal være unntaket og ikke regelen. Når vi likevel støttet hastebehandling i denne saken, mente vi det var rett. Det er rett ut fra den praksisen man har lagt seg på, det er rett ut fra de vedtakene som har vært gjort tidligere, og det er rett med hensyn til at det omhandler jakt som allerede er påbegynt. Jeg reagerer likevel når representanten Dale forteller at hvis Arbeiderpartiets forslag blir vedtatt, får vi et uklart og ubrukelig vedtak, men hvis vi vedtar forslaget fra Senterpartiet og Fremskrittspartiet, blir alt så mye tydeligere. Det blir også litt merkelig, når de siste dagene har vist at vi blir kritisert for at de er veldig like, og spurt om hvorfor vi ikke har samordnet dem. De reelle forskjellene er kanskje ikke så store. Jeg skal ikke på noen måte forskuttere hvordan voteringen går i denne saken, når vi en gang kommer så langt. Men jeg har bare lyst til å si at når Arbeiderpartiet støtter en hastebehandling, er det ikke hasten som er viktigst, men at vi får en forsvarlig behandling. Det mener vi at vi har gjort. Vi har behandlet dette i AU, vi har behandlet det i styret, vi har behandlet det i gruppen. Når gruppen vår på Stortinget var ferdig med sin behandling på onsdag, var vi også veldig åpne om det forslaget vi satt igjen med. Vi har gjort én liten endring, som det er redegjort for fra denne talerstolen i dag, ellers har vi stått på samme forslaget hele veien. Så var statsråden inne med et spørsmål og lurte på om dette betyr at vi aldri vil tillate at man unntar enkelte områder fra fellingsjakt utenfor ulvesonen for å bevare genetisk viktige ulver. Det betyr det ikke, men det betyr at vi har et klart standpunkt når det gjelder denne utvidelsen.
Runar Sjåstad (Arbeiderpartiet), 2020-12-04:
Jeg skal ikke forlenge debatten unødig, men jeg har bare lyst til å si at det ikke akkurat inviterer til samarbeid stadig å hevde at vi har så utydelige og mange forskjellige forslag. Vi har hatt ett forslag hele veien, med en endring, mens det vi egentlig behandler her i dag, er et forslag som ikke lenger finnes – til tross for at vi hastebehandler det. Så de store endringene har vært på Senterpartiets side og ikke på vår.
Lene Westgaard-Halle (Høyre), 2020-12-04:
Det å rope ulv, ulv har blitt en årlig foreteelse fra Senterpartiet før jul. Det blir liksom ikke helt jul uten. Så satt vi i energi- og miljøkomiteen i forrige uke og så november ebbe ut, uten det årlige ulveforslaget, og vi begynte å bli litt bekymret. Kanskje var det sånn at fordi rovviltnemndene i år har fått lov til å skyte alle dyr de ba om utenfor ulvesonen i lisensjakten, så var det ikke mer å lage konflikt om? Eller var det sånn at Senterpartiet rett og slett hadde sovet litt i timen? Men frykten var ubegrunnet. Det blir jul i år også, Senterpartiet har nemlig funnet en ulv ingen har bedt om å skyte, og ber oss på Stortinget om å skyte den likevel. Det som imidlertid er nytt av året, er at forslagsstillerne ikke bare vil at vi skal individbehandle en enkelt ulv i Stortinget, som ingen har bedt oss om å ta ut. De vil også overkjøre komiteen og en regulær behandling av saken, lenge før noe som helst haster. Hvorfor? Jo, fordi man søker å finne nye metoder å lage mest mulig støy på. Det er åpenbart for de fleste i denne saken. Egentlig er det ganske synd, for selv om Senterpartiet nok tjener på dette, gagner det verken dem som bor med ulv rundt seg, eller de næringsdrivende som taper på en lite seriøs håndtering av rovdyrsaker. Det skaper mer konflikt. I denne saken ber altså Senterpartiet Stortinget om å overkjøre lokaldemokratiet. Vi skal ikke bare nekte å lytte til hva rovviltnemndene ber oss om lokalt. Vi skal også gripe inn og gjøre noe de ikke ber om i det hele tatt – alt for å skape en konflikt som gagner eget parti. Det synes jeg er trist, og helt ærlig, ikke så rent lite uansvarlig. Når det er sagt, mener jeg det er viktig at vi lytter til dem som faktisk har skoene på lokalt, lytter til og tar på alvor det rovviltnemndene løfter. Det har også statsråden gjort. Departementet og rovviltnemndene er enige i denne saken. Så når nemndene i tillegg ber oss om å vurdere flytting av ulven, bør vi faktisk vurdere det. Men når denne julegaven fra Senterpartiet gjør at vi likevel debatterer ulv, hvor ulvesonen skal gå og ikke, ønsker jeg å være klinkende klar: Det er helt uaktuelt for Høyre å utvide ulvesonen. Vi står fast ved rovdyrforliket. Vi står fast ved enigheten om stortingsmeldingen om ulvesonen fra 2015, hvor det ble fastsatt en nasjonal ulvesone i tråd med de vedtakene som vi fattet i denne salen da. Vi har ikke tenkt å «snikutvide», som Senterpartiet så raust og konfliktdempende omtaler det, ulvesonen. For øvrig vil jeg være like tydelig på at regjeringen må jobbe for å holde bestandsmålene i rovdyrforliket. En ansvarlig rovdyrpolitikk betyr å ta hensyn både til rovdyrene og til dem som bor og jobber i områder med rovdyr. Særlig viktig er det at rovdyrbestanden holdes på det nivået vi var enige om i rovdyrforliket.
Lene Westgaard-Halle (Høyre), 2020-12-04:
Dette stuntet, som Senterpartiet selv kaller det, er ganske merkelig. Representanten Enger Mehl står her på talerstolen og snakker om hvor lite tillitvekkende det er at rovviltnemndene blir overkjørt, i en sak hvor Senterpartiet foreslår å valse over rovviltnemndene. Det er jo det forslaget gjelder, det er det vi diskuterer her i dag, at Senterpartiet vil overkjøre dem lokalt. Det er ikke regjeringen Senterpartiet angriper her, selv om jeg ser at Senterpartiet prøver å selge inn dette ved å si at dere i regjeringen ikke gjør ditt og gjør ikke datt – det er ikke regjeringen som angripes her, det er lokaldemokratiet. Senterpartiet angriper lokaldemokratiet med sine forslag. De angriper rovviltnemndene, og de angriper de lokale ønskene. Representanten Slagsvold Vedum driver en ganske kreativ historiefortelling fra talerstolen her i dag, med karakterisering av politiske motstandere og insinuasjoner han ikke under noen omstendighet har dekning for, nesten uten å snakke om det saken faktisk dreier seg om. Det er egentlig ganske betegnende både for denne debatten og for de fleste debatter Senterpartiet løfter om dagen, særlig om rovdyr. Senterpartiet angriper regjeringen. Regjeringen har ikke foreslått det de angriper dem for. Det skaper både et virkelighetsbilde og en konflikt som ikke egentlig eksisterer. Hvorfor velger Senterpartiet å kalle rovviltnemndene i regionene 4 og 5 for forvaltningen i denne debatten? Vi som sitter i salen her, skjønner jo det. Det er fordi det er lettere å forsvare at man overkjører forvaltningen enn at man overkjører rovviltnemndene. Å lytte til rovviltnemndene kun når de er enige med Senterpartiet, er en måte å drive politikk på som vi har sett i fire år i et ganske mye større land litt lenger vest for oss. Det er heldigvis over nå den 20. januar. Det er respektløst, det undergraver demokratiet, og det øker konflikten igjen. Jeg har ikke hørt én representant i salen her i dag ta til orde for å utvide ulvesonen. Likevel debatterer vi det. Likevel skyggebokser Senterpartiet med en fiende som ikke finnes, for å skape konflikt. Jeg må innrømme at jeg er ikke enig med Fremskrittspartiet i denne saken, men Fremskrittspartiet klarer iallfall å forholde seg til både saken og sannheten, noe jeg tror er helt avgjørende for å finne løsninger og dempe konflikter i rovdyrsakene. Sonen skal ikke utvides, men vi skal lytte til rovviltnemndene, vi skal sikre rovdyrene, vi skal sikre dem som bor i ulvesonen, og vi skal sikre beitenæringen.
Lene Westgaard-Halle (Høyre), 2020-12-04:
Selvfølgelig er det en reell konflikt i rovdyrdebatten, men det er jo ikke det denne debatten handler om. Dette er en konstruert konflikt; det er ikke den klassiske rovdyrdebatten. Representanten Slagsvold Vedum kjører det samme, gamle retoriske, litt slitte, trikset: Han snakker om noe annet enn det som er saken, og så angriper han det – en klassisk måte å drive Senterparti-politikk på. For eksempel er nominasjonsprosessen i andre partier veldig lite relevant for ulvedebatten. Heller ikke regionreformen i Nord-Norge er spesielt relevant for ulvedebatten. Jeg lurer for øvrig lite grann på hva Senterpartiet mener om regionreformen og Vestfold og Telemark. Der har Senterpartiet fylkesordføreren, så jeg gleder meg til å se dem be oss splitte opp det. Det jeg også lurer lite grann på, og som jeg håper noen i Senterpartiet kan svare meg på, er: Hvorfor vil Senterpartiet overkjøre de lokale rovviltnemndene i denne saken?
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2020-12-04:
Eg vil starte med å seie at no er det ingen av dei forslaga vi behandlar, og som kjem til votering, som eksplisitt omhandlar å skyte den særskilt verdifulle ulven som statsråden viste til i sitt innlegg. Alle forslaga som omhandlar det, er altså tekne vekk som voteringstema. Statsråden er inne på at i fjor vart det etablert ei slik buffersone, og då gjorde Stortinget ingenting. I år er det føreslått å gjere noko med det. Det er nettopp heile poenget. Dette kjem til å førekomme årleg i mange år framover ved at buffersona vert etablert i eit område Stortinget aktivt gjennom ulveforliket har sagt nei til skal vere ein del av ulvesona. Då er spørsmålet til statsråden: Ser ikkje statsråden at det er nettopp den gjentakingseffekten som no er i ferd med å skje, og som openbert er i strid med vedtaket frå 2016, som er heile kjernen i utfordringa med årets vedtak?
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2020-12-04:
Eg og statsråden er nok einige om at det ikkje er eit mål, men no er det ein realitet. Det er ein realitet at vi for andre år på rad, og antakeleg også i komande år, basert på ei fast etablering, får buffersone på utsida av ulvesona – i strid med stortingsvedtak frå 2016. Då er det full anledning, uavhengig av kva vedtak Stortinget vil gjere i denne saka, til å flytte ulven om ein meiner at det er mogeleg, men ein kan ikkje etablere ei fast buffersone. Oppfølgingsspørsmålet er difor: Ser ein ikkje, når statsråden seier i sitt eige innlegg at ein er oppteken av å forvalte ulveforliket, at dette er kjernen i det – at dei som faktisk er i beiteprioriterte område, kan vere trygge på at det også gjennom ein lisensfellingsperiode vert forvalta med utgangspunkt i det, spesielt i lys av at terskelen er høgre for å felle i ulvesona?
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2020-12-04:
Når det gjeld det siste, gav eg ganske klart uttrykk for i mitt innlegg at det er ein annan situasjon. Det vi snakkar om no, er ei etablering av buffersone knytt til ei ulvesone. Berre så det er heva over ein kvar tvil. Så er det greitt å vite at om ein slit med å finne ulven, burde Venstre stemt for vårt forslag om f.eks. å GPS-merkje all ulven, så vi kunne hatt kontroll på dei og kunne handtert desse situasjonane effektivt. Det har ein valt å ikkje gjere. Det er eit faktum at vi har sett at terskelen for å felle i ulvesona – alle juridiske vurderingar tilseier det – er høgre enn på utsida. Når ein då etablerer ei buffersone på utsida av ulvesona, som ber preg av å verte meir eller mindre permanent i lys av at det vert etablert eit revir, ser ein ikkje då at for alle som bur, oppheld seg og driv næring i dette området, framstår det som ei tilsniking og faktisk utviding av ulvesona, i strid med Stortingets vedtak?
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2020-12-04:
I motsetning til førre representant greier ikkje eg å la meg provosere veldig over at statsråden føler behov for å opplyse Stortinget i ei sak vi hastebehandlar. Det synest eg vi må vere såpass rause, sjølv i ei sak som dette, at vi gjev rom for. Det er trass i alt slik vi er sette opp til å skulle handtere denne typen saker. Når det er sagt, synest eg både statsråden og andre representantar går vel langt. For eksempel seier representanten Elvestuen at det ikkje vert mogleg å handtere dyr på streif. Jo, ordlyden i desse forslaga handlar om ei utviding av ulvesona. Det er heilt klart kva dette omhandlar, så ein treng ikkje forsøkje å dra dette til noko det ikkje omhandlar. Dersom argumenta hadde vore gode nok til å kunne stoppe dette, hadde det vore ei anna sak, men det vi seier no, er at det forsøket som no skjer, og som vil skje år etter år, på å flytte ulvesona ut, i strid med vedtaket frå 2016, i strid med anbefalingane frå Venstre i 2016, om ein vil, aksepterer vi ikkje – ryddig og greitt. Det som er det store problemet etter å ha følgt denne debatten ein times tid, er at fordi Arbeidarpartiet no gjev inntrykk av at dei skal vere faste i fisken, men koker rundt med nokre forslag for seg sjølve som vert endra nærmast frå time til time, risikerer vi å stå utan fleirtal for noko som helst – fordi Arbeidarpartiet koker rundt i kålen. Det er det som er hovudproblemet i den situasjonen vi akkurat no er i – det handlar om den langsiktige tilliten og respekten for den todelte målsetjinga. Framstegspartiet erkjenner at gjennom ulveforliket har vi eit spesielt ansvar for å vareta nokre spesielle rovdyr med spesielt viktig genetisk materiale. Vi erkjenner det. Politikken er tilpassa det i ulveforliket, på akkurat same måte som at det ikkje er etablert ei buffersone på utsida av ulvesona i ulveforliket. Poenget vårt er jo heilt openbert: Dersom regjeringa skal kunne forvente at stortingsfleirtalet held seg til ulveforliket i eitt og alt, må regjeringa også sørgje for at forvaltninga held seg til ulveforliket i eitt og alt. Det er ikkje vanskelegare, ikkje meir komplisert – det er ikkje andre, skjulte agendaer – enn det faktum at når Stortinget står ved sitt forlik, må regjeringa sørgje for at vi gjennomfører det.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2020-12-04:
Dei som lurer på kvifor det er nødvendig med eit presiserande vedtak om etablering av buffersone på utsida av ulvesona i dag, kan berre spole tilbake i feeden og høyre på representanten Elvestuen, som i sitt innlegg aktivt argumenterer for ei buffersone på utsida av ulvesona, i strid med ulveforliket. Det er grunnen til at vi står her. Så vert det dratt inn korleis dette påverkar domen i saka som går for Høgsterett no. Til det vil eg berre seie at om domen frå Høgsterett i den rettslege prøvinga av ei sak som har vore gjennom domstolane tidlegare, ut frå eit vedtak i 2017, blir påverka av eit nytt vedtak i Stortinget i desember 2020, då skjønar eg ingenting. Naturlegvis er det vi gjer no, berre å fastsetje korleis ein må forstå ulveforliket, gjennom eit særeige vedtak forvaltinga kan leggje til grunn for ettertida.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2020-12-04:
Når det gjelder denne genetisk viktige ulven, er det så vidt jeg forstår, et mål for regjeringen at den skal yngle og få valper. Hvis en genetisk viktig ulv nå har laget så mye trøbbel som vi har sett – den har blitt flydd rundt med helikopter, den har gjort store skader på beitedyr, og nå har den til slutt slått seg ned utenfor sonen og fått en egen ulvesone, noe som har skapt masse konflikt – hva kan vi da forvente av alle de valpene som potensielt kommer ut av dette? Hvis det ikke er plass til én genetisk viktig ulv innenfor ulvesonen fordi ulvesonen er så full, kan vi heller ikke regne med at det er plass til x antall valper i tillegg innenfor ulvesonen. Da vil jo kanskje de måtte vandre videre ut av ulvesonen, og da risikerer vi at vi får et enormt område som plutselig blir buffersone eller skjermet for å verne de valpene som jo også må ha viktig genetikk. Hva er planen til statsråden å gjøre med eventuelle ynglinger som kommer ut av dette?
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2020-12-04:
Jeg håper statsråden kan ta et nytt innlegg etterpå og svare på spørsmålet mitt, som var om han vil utvide ulvesonen enda mer for å gjøre plass til ynglingene. Men jeg har et annet spørsmål, og det gjelder at vi egentlig behandler to forslag her – et fra Fremskrittspartiet og Senterpartiet, som går ut på at man skal oppheve utvidelsen av ulvesonen fra 15. desember. Jeg mener at det ikke kan misforstås. Det betyr at jakt, lisensfelling, må komme i gang fra og med 15. desember i det området som nå er avsperret fra lisensfelling. Så har Arbeiderpartiet fremmet et annet forslag, som er at man omgående skal følge opp soneforvaltningen for ulv osv. Jeg regner med at statsråden har lest forslaget. Spørsmålet er: Hvis Arbeiderpartiets forslag skulle bli vedtatt, når er det statsråden mener at lisensfelling vil komme i gang i det området som nå er unntatt fra lisensfelling, gitt at det forslaget får flertall? Og vil lisensfelling være i gang 15. desember med forslaget til Arbeiderpartiet?
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2020-12-04:
Jeg registrerer at de som tar til orde for ikke å støtte forslaget, først og fremst er to statsråder fra Venstre, som har gjort alt de kan for å trenere jakt på ulv – tidligere statsråd Ola Elvestuen og nåværende statsråd Sveinung Rotevatn. Rotevatn bruker ikke så mye tid på å diskutere innholdet i forslaget, han diskuterer mest hvordan Stortinget har valgt å behandle forslaget, noe han bør ha respekt for at Stortinget selv kan bestemme i plenum. Det er en grunn til at det er en åpning i forretningsordenen § 39 c for å hastebehandle saker. Det er nettopp når det haster med å få gjort en endring, som det gjør nå, fordi lisensfelling allerede er i gang, og uten at det er i tråd med rovviltforliket, er områder unntatt fra lisensfellingen. Rotevatn har vært utfordret konkret på de forslagene som ligger i salen, uten at han har klart å kommentere dem nærmere, fordi han savner en innstilling. Her har ikke statsråden en innstilling, men han har løse forslag, som ligger i salen, han har det dokumentet som er et representantforslag, han har debatten, og det må han forholde seg til. Så sier også statsråden ting som er feil. Han har f.eks. sagt både i møte med oss i går og gjentatt i salen i dag at i fjor ble det også en buffersone rundt Elgå-ulven, men da var det ingen som protesterte. Det sa jeg fra om i går: Det er feil, det var protester. Og jeg vil sitere fra nrk.no. Overskriften var: «Denne ulven stoppet ulvejakta før den startet». Ingressen var: «Denne ulven satte en stopper for ulvejakta i deler av Hedmark før den hadde startet. Jegerne raser og vil ha et møte med miljøministeren mandag.» Dette var nrk.no 1. desember 2019. Det var en diskusjon om en buffersone rundt akkurat den samme ulven. Det har tydeligvis statsråden glemt nå, ett år senere. Så har vi en annen sak – vi kan spole fram til i år. Den 1. desember 2020 står det på nrk.no, igjen: «Da rovviltnemndene for Hedmark, Oslo, Akershus og Østfold i høst skulle bestemme hvor mange ulver som kunne skytes under lisensjakta ble derfor den genetisk viktige ulven tema. Grunnen er at den har gjort stor skade på beitedyr utenfor ulvesona, i Rendalen.» Rovviltnemndene foreslo overfor Klima- og miljødepartementet at hannulven og tispa skulle flyttes ut av Deisjøreviret. Også Innlandet Venstre sendte en henvendelse til sin partifelle miljøminister Sveinung Rotevatn om det. Og så er det: «Det hadde jo vært angrep på dyr i området. Derfor mente vi at det var nødvendig å enten flytte den eller skyte den.» Det sier leder av Innlandet Venstre, Sjur Skjævesland. Så mitt forslag er at statsråden begynner å delta i debatten på bakgrunn av det materielle innholdet vi diskuterer, og hører på sine egne i Innlandet Venstre.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2020-12-04:
Måten Venstre og Høyre bruker nemndene på i dette spillet, er veldig uredelig når vi vet at grunnen til at vedtaket om buffersonen endte opp som det gjorde, er at nemndene har bedt om å få flyttet de ulvene. Det trenerer regjeringen. Man sier at man har det oppe til vurdering. Så bli ferdig med den vurderingen og bare gjør det! I spørsmålsstilling til departementet har man bedt om det er mulig å få fellingstillatelse på Deisjø-paret. Det har blitt avvist. Da står man igjen med ett handlingsalternativ, som i realiteten er presset fram av regjeringen. Det høres ikke ut som om verken Westgaard-Halle, Rotevatn eller noen andre her har tatt seg tid til å ta en telefon til f.eks. Stein Tronsmoen, som er leder i rovviltnemnda i region 5. Dere har tydeligvis tatt dere tid til å søke fram hva de heter. Jeg ville ringt og spurt: Er dette et forslag i strid med det dere mener er riktig? Jeg tror dere ville fått et svar som overrasker – at vi har støtte for dette.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2020-12-04:
Som innledning vil jeg nå be dere om å rette blikket mot Nord-Østerdalen i denne førjulstida. Snøen laver ned, det er dype skoger, det er hvite vidder, det er i ferd med å bli iskalde netter. Fullmånen viser seg snart. Det er eksotisk og mytisk. Tenk deg at du ser en slede på tur innover i det landskapet. Der ser du representanten Emilie Enger Mehl, og ved siden av henne sitter Kevin Costner. Vi leder blikket og hukommelsen mot «Danser med ulver». Det er en sånn regi vi opplever. Dessverre er det ikke premieren på «Danser med ulver versjon etter eller annet» vi er vitne til her i dag, det er en sedvanlig sesongpremiere på en stadig dårligere versjon av «Alene hjemme». Det er manglende respekt for et rovviltforlik, som slett ikke er et svakt kompromiss, slik representanten Emilie Enger Mehl hevder. Det er manglende respekt for forvaltning. Det er manglende respekt for Stortinget. Haster det med å skyte denne ulven? Nei, det er jakt til forbi påske. Har rovviltnemndene bedt om det? Nei, det har de ikke. Og som representanten Arne Nævra var inne på: Er det en genetisk viktig ulv? Ja, svært viktig. Har det noe å si? Ja, det er flere av den typen vi trenger. Det er også viktig for dem som er motstandere av ulven. Dette roer situasjonen i betydelig grad, det å ikke få en formering av mange individer basert på få genetiske ulv. Så av mange grunner er det viktig at vi fortsetter å holde på det rovviltforliket vi har, og den forvaltningen det også er en etablert praksis for, og at vi ikke stadig skal utfordre på sviktende og svakt grunnlag for å drive denne skyttergravskrigen som vi nå holder på med. Det er beklagelig at vi skal gjennom disse øvelsene hver eneste desember og utover vinteren. Det er en viktig politisk debatt, det er det, men jeg ber om at Senterpartiet har respekt for at det rovviltforliket vi har, ikke er skjørt, og det er vårt felles ansvar å forvalte det.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-12-04:
Eg vil starte med å seie at det at det forslaget som vart fremja, og som det var enormt viktig å få hastebehandla – og som riktig nok vart vedteke av Stortinget i plenum etter innstilling frå presidentskapet – ikkje eingong vert fremja i salen, seier noko om det eigentlege behovet for å hastebehandle det. Så til spørsmålet frå representanten Dale. Det er på ingen måte slik at det er eit mål å ha ein situasjon der ein får buffersoner som grensar til ulvesoner. Når vi no er i ein situasjon der rovviltnemdene har sett det som nødvendig for å ta vare på eit genetisk verdifullt individ som har slått seg til der, må vi rette oss etter det. Det rovviltnemndene likevel har gjort, er å be meg om å sjå på om det er mogeleg å flytte dette paret. Det er ei oppmoding som eg vurderer, og som vi ikkje har teke nokon avgjerd på. Det er heller ikkje gjeve, som representanten legg til grunn, at det i alle år framover vil verte eit fast behov for å etablere ei buffersone. Det må ein sjå på frå år til år.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-12-04:
Eg vil minne om at dette genetisk verdifulle individet allereie har vorte flytta ein gong, så det er ikkje slik at vi er verken avskorne frå eller vegrar oss for å flytte ulv dersom det er sett som nødvendig. Og som sagt er det kome ei oppmoding om å gjere det også i dette tilfellet, og det har vi til vurdering. Så skal det seiast at det ikkje berre er å vedta å flytte ulv. Det må også vere mogeleg ute i felt med tanke på observasjonar, sporingsforhold etc. Det er som sagt noko ein har til vurdering. Det vil i så fall vere ein måte å løyse den situasjonen som har oppstått, på. Det eg vil åtvare mot, er å leggje fast føringar frå Stortinget om at det under ingen omstende i framtida kan opprettast buffersoner for f.eks. å skjerme eit genetisk viktig individ, ein streifulv, som er utanfor sona på vandring. Dersom det skulle vere meininga med forslaga, og eg må innrømme at det er mogeleg å lese dei slik, er det ei ganske anna sak.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-12-04:
Nei, eg er ikkje einig i at det rovviltnemndene her har bestemt, er ei tilsniking eller utviding av ulvesona. Dei har fastsett ei buffersone i samband med årets jakt. Det er ingenting nytt med det. Det har vorte gjort i ulike situasjonar før, og så vidt eg har oppfatta det, har ikkje Stortinget meint at det var feil før no. Når det er sagt, ser eg, som eg var inne på i mitt første svar, også problemstillinga når ein får ei fast reviretablering med eit potensial for ei såkalla fast buffersone. Eg ser at det er ei problemstilling, og det er grunnen til at eg også har fått ei oppmoding og vurderer ei mogeleg flytting av desse ulvane det her er snakk om. Eg har ingen problem med å sjå at det er noko som nokre kan reagere på og meine er eit problem, men at det er ei utviding av ulvesona, det er det ikkje. Det er det Stortinget som har mandat til å gjere.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-12-04:
No veit ikkje eg kva kunnskap representanten Enger Mehl har om biologi, men eit genetisk verdifullt individ har jo ikkje nokon verdi viss det ikkje ynglar. Det er jo, må vi tru, poenget. Og det er ikkje slik at det berre er regjeringa sitt mål, slik det her vert sagt. Det er Senterpartiets mål, for det står i rovviltforliket at det er viktig å beskytte genetisk verdifulle individ. Med mindre Senterpartiet har gått vekk frå det, vil eg anta at det er Senterpartiets mål. Det står også i avtalen mellom Noreg og Sverige som vart signert under den raud-grøne regjeringa, med Senterpartiet, at det er viktig å ta vare på genetisk verdifulle individ. Viss Senterpartiet har gått vekk frå det, er det ei anna sak, men dette har eg trudd det har vore politisk einigheit om, bl.a. hos partane i rovviltforliket. Det er mange problemstillingar i dette, som eg var innom i diskusjonen med representanten Dale, og det kan godt hende at det er fornuftig å flytte ulvar i ein slik situasjon, men viss Senterpartiet meiner at det ikkje er viktig å ta vare på genetisk verdifulle ulvar, er det vanskeleg å sjå at premissane for rovviltforliket, for det partiet sin del, framleis kan liggje faste.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-12-04:
Eg trur nesten vi må vente og sjå kva Stortinget faktisk vedtek, og kva som vert sagt i debatten, all den tid det verken finst ei innstilling her eller eit Dokument 8-forslag som tek omsyn til dei forslaga som faktisk er fremja. Så eg lyttar godt. Men eg vil sjølvsagt rette meg etter alle forslag som Stortinget vedtek. Og dersom Stortinget skulle vedta at ein ikkje kan ha ei buffersone i dette området etter ein gjeven dato, vil vi måtte ta høgd for det gjennom f.eks. å forsøke flytting, slik vi også har til vurdering.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-12-04:
Det er jo eit godt spørsmål, for avtalen som ligg føre mellom Noreg og Sverige, vel å merke frå 2012, og som vart inngått då Senterpartiet var i regjering, seier at vi skal ta vare på genetisk verdifulle ulvar. Han utelukkar ikkje å felle dei, men han seier f.eks. at dersom ein skal felle, må ein ha vurdert alle andre løysingar først – i motsetning til det eine forslaget som låg i Dokument 8-forslaget frå Senterpartiet. Det er klart at vi må ha god dialog med Sverige om dette, for vi forvaltar ei felles ulvestamme. Det som ligg i botnen for heile diskusjonen, er jo ganske enkelt, som representanten sjølv beskreiv godt i eit tidlegare innlegg, at dersom ein ikkje får inn ny genetikk i ulvestammen i Sør-Skandinavia med jamne mellomrom, så må den stammen ganske enkelt vere mykje større for at han skal kunne vere levedyktig. Eg oppfattar ikkje at det er eit mål stortingsfleirtalet deler, og det er vel også difor stortingsfleirtalet gjentekne gongar har sagt at det er viktig å få inn ny genetikk i ulvestammen med jamne mellomrom.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-12-04:
Eg har ikkje refsa nokon som helst, men i starten av innlegget mitt fann eg grunn til å rette kritikk mot både presidentskapet, som innstiller, og Stortinget, som vedtek hastebehandling av ei sak som ingen i løpet av debatten har klart å grunngje kvifor skal hastebehandlast. Grunnen til at eg gjer det, er at eg har opplysningsplikt overfor Stortinget. Så skal Stortinget gjere vedtak, men eg må forsøkje å leggje til rette for ei god behandling. Det er krevjande for meg når forslaga først ligg føre den dagen ein debatterer og det ikkje finst ei innstilling å halde seg til eller vi har fått moglegheit til å seie noko om dette. Det var grunnen til det. Så meiner eg også at debatten har vist nettopp behovet for å ha ei ordentleg behandling, for her vert det rett og slett sagt veldig mykje feil. Representanten Emilie Enger Mehl seier at nemndene har bedt om felling av det aktuelle ulveparet. Det er feil. Representanten Sandtrøen seier at det er masse ulv i det aktuelle området. Så vidt eg har klart å få kunnskap om, vart det kanskje observert ein ulv der i sommar. Det er ikkje bekrefta, og sidan det er det ingen bekrefta observasjonar av ulv i det området. Representanten Myhrvold seier at dette med «genetisk viktig ulv» er eit eller anna omgrep som eg, eller regjeringa, har funne på. Men dette står jo i både rovviltforliket, i ulveeinigheita og i einigheita med Sverige. Og Senterpartiet har vore med på alt. Så at eg skal ha funne på det, er litt vanskeleg å forstå. Representanten Trygve Slagsvold Vedum seier at tilliten til ulveforvaltninga er låg, og at det visstnok er ein eller annan tenketank i Oslo som har funne på dette. Det vedtaket vi snakkar om, er gjort av dei lokale rovviltnemndene. Han seier at det er eg, statsråd Rotevatn, som driv og overkøyrer rovviltforliket på Stortinget. Dersom ein først skal nemne namn her, kunne ein kanskje nemnt nokre andre namn, f.eks. Stein Tronsmoen, Mari Gjestvang, Dagfinn Sundsbø. Eg vil tru at det er namn som representanten Slagsvold Vedum kjenner igjen, for dei er medlemer av Senterpartiet, og dei sit i rovviltnemndene som har gjort dette vedtaket. Vi kan gjerne vere ueinige om det vedtaket er klokt eller ikkje, men vi skal ikkje gje inntrykk av at dette er noko som eg eller regjeringa eller Klima- og miljødepartementet har bestemt. Dette er det rovviltnemndene som har bestemt. Og det var faktisk ikkje ein einaste klage på det vedtaket som var grunngjeve i den buffersona. Den einaste klagen som kom, var frå miljøorganisasjonane. Så at det no har oppstått ein stor konflikt rundt det, er ikkje heilt lett å skjøne – når vedtaket er gjort og forankra lokalt og ingen har klaga på det. Det har ikkje vore nokon konflikt rundt det før Senterpartiet vel å skape ein konflikt rundt det i Stortinget. Det er ikkje godt for tilliten til norsk rovviltforvaltning, og eg vil seie at det er uklokt også med tanke på tilliten til den lokale forvaltninga.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-12-04:
Representanten Slagsvold Vedum har lært seg eit debattriks, og det er eitt av dei eldste triksa i boka. Det er at når ein ikkje har noko godt svar på det som vert sagt, lèt ein som om det som vart sagt, var noko heilt anna, og så argumenterer ein mot det. Det er det vi kallar å setje opp ein stråmann. I dette tilfellet vart det sagt både frå meg og andre. Og det har ikkje vore nokon konflikt rundt dette vedtaket all den tid det er fatta lokalt, av rovviltnemndene, og ingen har klaga på det. Det vel representanten å høyre som at vi seier at det finst ingen konflikt i ulvepolitikken generelt. Det har ingen sagt, og det trur eg ingen meiner. Då følgjer dei i alle fall dårleg med. Men det var kanskje det som måtte til for å ha noko å seie når han kom på talarstolen etterpå. Eg vil seie tydeleg at eg synest dei ulike forslaga her ikkje er kloke, men det er sjølvsagt slik at dersom Stortinget skulle fatte vedtak, rettar eg meg etter dei. Det er vanskeleg å ta omsyn til dei når ein ikkje har ei innstilling og dermed ei forklaring på kva som er meint, men eg vil seie at debatten har vore klargjerande, og at det har vorte sagt frå fleire representantar kva dei legg i innhaldet i forslaga sine. Det har eg notert meg, og det er godt. For eksempel er det tydelegvis ingen som har meint at det skal vere noko totalforbod mot å ha ei buffersone dersom det er behov for det, f.eks. når verdifull streifulv kjem inn. Så er det i begge forslaga sett ein frist til 15. desember, og eg vil berre knyte ein kort kommentar til det. Dersom Stortinget fattar desse vedtaka og ønskjer at eg med det skal flytte ulv, vil eg sjølvsagt gjere det omgåande. Det er til vurdering også, for det har nemndene bede om. Men eg vil også leggje til at sjølv om vi gjer alt i vår makt for å klare det, og sjølv om eg styrer over Meteorologisk institutt, styrer eg ikkje over vêret. Det er også nokre faktorar der som er viktige når ein skal klare å finne ulv og flytte dei. Men vi vil sjølvsagt følgje dei fristane Stortinget set, og forsøkje alt som står i vår makt for å gjere dei kloke vedtaka som Stortinget alltid fattar. Til sist: Det vert stadig gjenteke at det har skjedd ei utviding av ulvesona her. Det er ikkje riktig. Det er Stortinget som bestemmer utbreiinga og kor stor ulvesona skal vere. Det er ingen ueinig i, så vidt eg har fått med meg her. At nemndene frå tid til anna meiner at det er behov for buffersone når ein skal ha ordinær lisensjakt, er det nemndene som bestemmer. No ønskjer nokon å overstyre dei på det, og det må ein jo forsøkje å rette seg etter, men eg vil seie veldig tydeleg at regjeringa her ikkje føreslår at ulvesona skal utvidast. Det gjer heller ikkje nemndene. Det er eigentleg ingen som har sagt noko om det, andre enn Senterpartiet sjølv. Det trur eg ikkje at Senterpartiet er for, og då treng ein heller ikkje å argumentere mot det.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-12-04:
Det er litt krevjande for meg å behandle hypotetiske fellingsløyve frå talarstolen i Stortinget. Det er også grunnen til at eg ikkje har kommentert det spørsmålet så mykje. Lat meg likevel forsøkje å antyde nokre linjer om det, sidan det har vorte veldig etterspurt av representanten. Dersom det ulveparet det er snakk om her, får kvalpar – det får vi håpe, det er jo heile poenget med å ta vare på genetisk verdifull ulv – får vi for det første håpe at dei i så fall vert verande i ulvesona. Meir sannsynleg er det at dei vil ta vegen til Sverige. Det er ofte det som skjer når dei får kvalpar. I alle tilfelle – og dette har eg også sagt tidlegare – er det ikkje noko totalforbod mot å felle genetisk verdifull ulv. Det er mogleg å gjere det, men det vil heilt klart vere ein høgare terskel. Det vil vere ei konkret vurdering, og ein skal, som det står i rovviltforliket, som Senterpartiet har signert, forsøkje alle andre ting først, f.eks. flytting. Eg registrerer at Senterpartiet har valt å forsøkje ingenting anna først, men å føreslå direkte for Stortinget at ein skal felle. At dei ikkje oppfattar det som eit brot på rovviltforliket, synest eg er merkeleg, men det er i alle fall ikkje eit forslag dei enda opp med faktisk å fremje i salen, trass i at dei meinte det var viktig å hastebehandle det. Det er bra. I det siste representanten seier, verkar det å vere ei openbar misforståing, for her vert det antyda at fordi ulvestammen er innavla, må ein felle meir. Men realiteten er – nær sagt dessverre – det motsette, nemleg at jo meir innavla ulvestammen er, jo større vil den stammen måtte vere for å kunne vere levedyktig. Difor er ein i dei ulike rovviltforlika einige om at det er viktig å få inn genetisk variasjon, slik at stammen ikkje er større enn nødvendig. Eg trur ikkje at Senterpartiet ønskjer at ulvestammen skal vere større enn nødvendig, og då er det rart at dei legg opp til ein politikk som vil føre til nettopp det. Eg synest det er rart at ingen har reflektert over det i løpet av debatten, men ein får gå heim og gjennom helga eventuelt tenkje litt godt over nettopp det poenget.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2020-12-04:
Som representanten Sjåstad fortalte, har Arbeiderpartiet vært med på å vedta soneforvaltning og bestandsmål for ulv i Norge. Den 16. mars 2016 la regjeringen og daværende statsråd Helgesen fram et forslag om en betydelig utvidelse av ulvesonen nordover og inn i Rendalen. Dette behandlet Stortinget i Innst. 330 S for 2015–2016. Den 6. juni 2016 fattet Stortinget et klart vedtak, og bak det vedtaket sto Arbeiderpartiet, Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet. I vedtak romertall én ble det helt uomtvistelig avklart, ved behandling av dette kartet, hvilket område som Stortinget sa nei til å inkludere i ulvesonen. Det er grunnen til at vi nå har en sak til behandling. Det er dette området som nå blir forsøkt unntatt fra den ordinære lisensfellingen. Det har altså vært et klart og tydelig flertall på Stortinget – nasjonalforsamlingen i demokratiet vårt – som har vedtatt hvor ulvesonen ikke skulle utvides. Det handler bl.a. om at Stortinget har klare mål for samisk kultur og reindrift. For det er kort vei fra dette området nord i Rendalen, som er veldig nært der jeg bor, og over til Femunden, hvor vi har sørsamisk bosetting i Norge. Vi har hatt møter med flere av de samiske familiene, som de siste årene har hatt problemer med ulv på grunn av at de har kommet utenfor sonen, og som nå vurderer å slutte med reindrift. Likeledes er dette et område med kort vei over til Gudbrandsdalen, hvor det er mange beitedyr, og hvor Stortinget bevisst har vedtatt at vi ønsker å ha bærekraftig matproduksjon med økt bruk av utmarksbeite, som er både naturvennlig og klimavennlig. Dette området ble feilaktig påstått å være det «vesle området», men området som nå er unntatt, er på 1 500 km2. Nå kommer dagens viktigste poeng, som er følgende: I dette området er det langt flere dyr, så den enkeltulven oppholder seg bare på et område som nå sannsynligvis er innenfor sonen, mens det er alle de andre dyrene som kan etablere flokker og dermed presse både beitenæring og sørsamisk reindrift i året som kommer og videre framover. Derfor har vi fremmet et forslag, og det lyder: «Stortinget ber regjeringen omgående og senest innen 15. desember 2020, følge opp en tydelig soneforvaltning av ulv ved ikke å tillate at områder utenfor ulvesonen unntas fra lisensfelling så lenge Stortingets vedtatte bestandsmål for ulv er oppnådd.»
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2020-12-04:
Representanten Dale hadde en rolig og fin tone i innlegget sitt, og nå skal jeg ta en rolig og fin gjennomgang av kartet, for det er det som er hele grunnlaget for saken vi behandler.(Representanten holder her opp en mobiltelefon og viser et kart.) Representanten Elvestuen mente det var problematisk å ha lisensfelling inntil ulvesonen, men det gjennomførte jo representanten selv da han var statsråd. Det er det som er faktum langs hele grensen ved ulvesonen i Innlandet – det er lisensfelling. Så hvis det var etisk forkastelig, har jo representanten selv bidratt til noe som høres veldig tvilsomt ut. Grunnen til at tidligere statsråd Elvestuen gjorde det og hadde lisensfelling langs grensen i mange mil, er jo at det er det som er hovedregelen, fordi Stortinget har vedtatt en tydelig soneforvaltning. (Representanten holder her opp en mobiltelefon og viser et kart.) Hvis vi da går tilbake til kartet, lurte representanten Westgaard-Halle på det reelle innholdet i saken, og det er at det er 1 500 km 2 som er unntatt fra den ordinære lisensfellingen. Det er det vi behandler i dag. Det er et så stort område at det utgjør opp mot 67 pst. av Vestfold, hvor representanten Westgaard-Halle er valgt inn fra. Så det sier seg selv at dette er ganske store områder, som har betydelige konsekvenser for både sørsamisk bosetting og annen beitenæring i et stort område også utenfor dette feltet dersom vi får flokker som etablerer seg og tar i bruk nye, større områder. Det er også bakgrunnen for at vi i Arbeiderpartiet har fremmet et så tydelig forslag, som sier at vi må få lisensfelling «omgående» i Rendalen. Det er innholdet i forslaget: Det må skje «omgående», og med virkning senest 15 desember. Det er et forslag som er lett å forstå på norsk språk – «omgående» betyr ifølge ordboka umiddelbart, med en gang eller øyeblikkelig. Og det har jo kommet fram fra statsråden at han vil følge opp de vedtakene som Stortinget gjør.
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2020-12-04:
I stad tok representanten Kjenseth oss med på en vinterreise til Østerdalens snødekte vidder, der kvikksølvet i gradestokken synker. La oss gå noen måneder fram, også til Østerdalen, på de grønne jordene og de små setergrendene med sauebjeller, og med villrein som faktisk er innom innimellom. Det er også Østerdalen, hvor en har skaffet seg et levebrød av de ressursene som finnes. Det er det også viktig å ha med seg, ikke bare når kvikksølvet har sunket lavt ned på gradestokken og sauene står trygt inne i fjøset. Norsk rovdyrpolitikk er konfliktfylt. Det gjør at de som forvalter Stortingets vedtak, skal være uhyre forsiktige med å utfordre de vedtakene som gjøres. Noen ganger er det derimot slik at Stortinget etterlater seg et stort tolkningsrom. Det kan vi ikke si er tilfellet i denne saken. Her ser det ut som forvaltningen rett og slett har utvist uforstand når de velger å utfordre Stortingets definisjon av hvor ulvesonen er, med såkalte buffersoner. For i både 2004 og 2016 slo Stortinget ettertrykkelig fast at det ikke skal være ulvesoner i Rendalen og Stor-Elvdal. Da er det ikke rart at det vekker skarpe reaksjoner når forvaltningen velger å utvide sonen uten å spørre Stortinget. Rendalen og Stor-Elvdal representerer både samiske tamreinområder og tunge beiteområder for husdyr, og det er ikke forenlig med ulv. For å si det som Høyre sa: Vi skal lytte til dem som har skoa på. Den utvidelsen av ulvesonen vi nå har sett, er et brudd på de vedtak Stortinget har fattet for tilholdssted av ulv i Norge. I denne saken er det hensynet til såkalt genetisk viktig ulv som er årsaken til det jeg vil kalle en illegitim utvidelse av sonen. Dessverre er «genetisk ulv» et begrep forvaltningen stadig bruker, og det virker nesten som en gjør det fordi det er vanskelig å argumentere mot. Det er ingen hemmelighet at Senterpartiet gjerne skulle hatt en strengere ulvepolitikk, og at vi har vært kritiske til den ulvepolitikken flertallet har stått for. Vi er likevel opptatt av at de grensene Stortinget faktisk har dratt opp, skal overholdes. For det er tungt for lokalbefolkning, beitenæring og reindriftsnæring å måtte sloss for sine rettigheter, gang på gang, både før jul og før sommeren. I dag har Senterpartiet og Fremskrittspartiet et forslag som ikke er annet enn at det inviterer Stortinget til faktisk å slå fast vedtatt politikk gjennom å lukke muligheten for tolkning og slå fast hvor ulvesonen er, uavhengig om ulven er utenfor eller innenfor, genetisk eller ikke-genetisk viktig. Sonen er sonen.