trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 2003-06-18:
Eg har fyrst lyst til å gjenta eit spørsmål som Oddbjørg Ausdal Starrfelt stilte i sin replikk, og som eg ikkje oppfatta at statsråden kommenterte, nemleg ferjeavløysing. Slik eg forstår det, har vi når denne kvelden er omme, gjort dei nødvendige vedtaka i Stortinget. Då skal vi ha alt på plass, slik at vi skal kunne starte opp og gjennomføre prosjekt med ferjeavløysingsmidlar. Eg vil gjerne utfordre statsråden til å kommentere om ikkje ho oppfattar det på same måten. Og så eit spørsmål til, og det går på Posten og utbytepolitikken. Vi har fått opplyst gjennom denne saka her at Regjeringa står fast på at Posten Norge AS skal betale 54 mill. kr i utbyte i år, sjølv om Posten hadde underskot i fjor. Mitt enkle spørsmål er: Har Regjeringa lagt seg på ein ny utbytepolitikk i forhold til det som har vore praksis tidlegare?
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 2003-06-18:
Det som fekk meg til å be om ordet på nytt, var statsråden sitt svar på replikken om ferjeavløysingsprosjekt. No har statsråden i siste innlegget sitt vore litt klarare på at modellen var på plass, for det kunne ein verkeleg lure på i svaret på replikken tidlegare. Eg har oppfatta at komiteen har hatt ein god dialog med statsråden i arbeidet med å få dei siste brikkene i modellen på plass. Då kan vi ikkje, slik som statsråden har gjort fleire gonger i denne debatten, begynne å stille spørsmål ved om vi her har ein modell som inneber overkompensasjon for enkeltprosjekt. Sjølvsagt må ein rekne på kvart enkelt prosjekt, men det må vere som ledd i arbeidet med finansieringsplanen for prosjektet, ikkje fordi modellen er uklar. Eg har lyst til å streke under, som andre òg har gjort, at det er ein samla komite som står bak innstillinga om alternativ bruk av ferjesubsidiar. Merknadene frå komiteen er difor Stortinget sin beskjed til statsråden om kva som skal skje. Eg forventar at vi om ikkje lenge får dei fyrste prosjekta, der vi tek i bruk modellen som ein del av finansieringsplanen for ferjeavløysing.
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 2003-06-18:
Eg skal ikkje gjere debatten særleg mykje lengre. Eg har berre lyst til å streke under at det er positivt med alle forslag som er innspel i debatten om tryggleik i trafikken. Fleire av forslaga i det Dokument nr. 8-forslaget som vi debatterer no, kan det så absolutt vere verdt å vurdere nærare. Til dømes vil forslag som fører til ein yngre bilpark, gi oss ein tryggare bilpark enn den bilparken med høg gjennomsnittsalder som vi har i dag. Men så kan vi alltid diskutere kva tiltak som er dei mest effektive i trafikktryggleikssamanheng. Difor meiner eg at trafikktryggleiksforslag bør vurderast i full breidd. Vi kan ikkje ta opp enkeltforslag etter kvart som dei måtte bli sette fram. Når vi kjem til rullering av Nasjonal transportplan om ca. eit halvt år, er det naturleg å vurdere dette Dokument nr. 8-forslaget.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2003-06-18:
Som tidligere sagt, har behandlinga av innstillinga vært en god prosess, og det har også vært et smidig politisk arbeid når det gjelder avlastningsvegen, som representanten Ringstad var inne på. Likevel har representanten Ringstad en ekstra bekymringsmerknad, der man i grunnen kan lese at man nødig går inn på det alternativet som er valgt. Nå kommer Jorunn Ringstad og jeg fra en valgkrets der det til tider er langt mellom de tilfredse. Komiteen har vært på en reise i 14 andre fylker, der forventningene har vært spent langt utover mulige flertallsløsninger. Mitt spørsmål til representanten Ringstad er: Skulle vi ikke i all enkelhet bare glede oss over at vi kan innfri de lokale ønskene i Trondheim?
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-06-18:
Det var mange spørsmål, og jeg skal prøve å komme inn på så mange jeg kan. Når det gjelder såkalte narkometer, har Justisdepartementet tatt initiativ til å sette i gang et prøveprosjekt med uttesting av narkometer. Det er altså satt i gang et arbeid med dette, og det er viktig å følge det videre opp. Jeg vil likevel advare mot at vi bruker den type tekniske metoder og stoler på at det hjelper oss videre. Det er mange utfordringer, og vi må angripe denne problemstillingen på bred front. Narkometer kan være én ting. De erfaringene man har så langt, viser at denne type måleinstrumenter ikke klarer å måle alle typer stoffer. Vi klarer kanskje å ta enkelte, men ikke alle. Kjøpsavtalen med NSB er det naturlig at vi går gjennom. Jeg synes faktisk at det er en god idé å gå gjennom den i hovedsak i forhold til Stortinget. Når vi skal konkurranseutsette, kommer vi til å måtte gå inn på flere detaljer ved mange sider av dette.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-06-18:
Jeg lurer litt på om representanten Kenneth Svendsen og jeg snakker om samme sak. Vi har en innstilling her som omhandler en lang rekke prosjekter som starter opp nå, til betydelige verdier, og som betyr arbeidsplasser for svært mange mennesker. Det er slik at vi midt i denne problemstillingen står overfor det at vi bygger veier og ønsker å bygge veier også ute i distriktene, slik at vi kan ta hele landet i bruk, og det er viktig. Men da står vi også overfor den utfordringen at vi ikke må få et sånt press i økonomien at konkurranseutsatt virksomhet, langs kysten spesielt, rett og slett går konkurs. Det har vi nå flere eksempler på. Da kan vi ikke bygge veier, for å si det slik, med den ene hånden for så å risikere at vi må legge ned virksomheter med den andre fordi vi ikke viser ansvarlighet i økonomien. Jeg kommer til å gjøre mitt for at vi skal ha en god samferdselspolitikk og en god økonomisk politikk her i landet.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-06-18:
Jeg kan ikke si annet enn at det er brukt 200 mill. kr på GSM-R, sikkerhet på jernbanen. GSM-R skal ikke brukes på veg, skal ikke brukes i luften, det skal brukes på jernbanen, dvs. det er et solid bidrag i revidert nasjonalbudsjett. Det viser også litt av den innsatsen denne regjeringen har tenkt å bidra med når det gjelder kollektivtrafikken. Den betyr mye for oss. Nattog er ingen detalj. Nattog er et vesentlig tilbud for mange her i landet. Jeg har aldri sagt det er en detalj, det er et viktig spørsmål, og det er et viktig spørsmål for flere av partiene her på Stortinget, også for det partiet jeg tilhører. Men jeg godtar ikke at vi fører forhandlinger med NSB gjennom aviser eller den slags. Vi er i dialog med flere selskaper bl.a. som er interessert i å se på kjøringen av disse togene.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-06-18:
Ferjeavløsningsprosjekter er et tema denne regjeringen er svært opptatt av, og det er derfor vi har tatt opp temaet. Det som Stortinget nå har lagt fram, går på detaljer når det gjelder modeller som skal brukes. Det må vi komme tilbake til når vi har de konkrete prosjektene. Jeg har stor forståelse for det som er lagt inn. Jeg er også opptatt av, slik som Stortinget er opptatt av, at dette ikke er måten vi regner kapitalkostnader på. Det skal ikke gå ut over ferjetilbudet for andre, og det er det jeg er opptatt av. Jeg er veldig ivrig etter at vi skal få til ferjeavløsningsprosjekter basert på dette, men vi må også sørge for at det ikke går ut over ferjetilbudet generelt. Det er dårlig distriktspolitikk. Men jeg er helt sikker på at vi skal finne fram til gode prosjekter. Når det gjelder Posten, og når det gjelder utbyttepolitikken generelt, vil jeg selvfølgelig komme tilbake til den i eierskapsmeldingen.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-06-18:
Jeg synes spørsmålet om Drammensbrua og Kleivenetunnelen er helt legitime spørsmål. Det er viktige strekninger på en stamveg her i landet, og det er naturlig at vi ser det i sammenheng. Vi har planmessig kommet mye kortere med Kleivenetunnelen. Det er realiteten vi står overfor, og det jeg har sagt, er at vi må sørge for å komme videre med det planarbeidet, og det jobbes det videre med. Jeg vil også minne om at Stortingets kontrollkomite nylig enstemmig understreket behovet for kvalitetssikring av store prosjekter. Dette er store prosjekter, og derfor er det viktig at vi har nettopp den prosessen som Stortinget har bedt om at vi skal ha. Det betyr ikke at vi er imot prosjektene som sådanne, men vi må kjøre en riktig prosess.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-06-18:
Når det gjelder ferjesubsidier og den saken som behandles her, må jeg bare minne om at jeg tilhører et parti som har vært veldig opptatt av dette, og at jeg tilhører en regjering som er opptatt av det Jeg kommer til å legge til grunn det Stortinget sier i innstillingen. Jeg plikter også å si fra dersom det blir problematisk i forhold til det totale budsjettet for ferjene. Jeg har lyst til å si at jeg er veldig ivrig etter å få erstattet en del ferjer med fastlandsforbindelser, med broer, tunneler eller hva det måtte være. Det er det Regjeringen har foreslått. Vi har rett og slett brukt sunn logikk. Det er det jeg føler at Stortinget har fulgt opp. Vi må bare passe på at vi gjør dette på en ryddig og ordentlig måte. Vi ønsker at dette skal bli til et gode for distriktene. Men da må vi også være klare på at vi ikke ønsker at det skal gå ut over det vi har igjen til ferjer andre steder der man blir sittende igjen med ferjeløsningene sine. Jeg har registrert tidligere i debatten at flere har vært opptatt av det, og det har jeg satt stor pris på. Jeg gleder meg til å jobbe med den første saken som vi kan legge fram for Stortinget om dette, for det tror jeg faktisk mange er tjent med. Jeg har ikke tenkt å ta omkamp, vi må bare sikre oss slik at vi får en god politikk – helhetlig –for dem som er avhengige av ferger, og for dem som ønsker fergeavløsing. Så har jeg lyst til å si litt om jernbanen – jeg ble utfordret til det. Gjør vi egentlig noe for at jernbanen skal overleve? Da vil jeg si at det å bruke 6 milliarder kr i år på jernbanen, er et solid bidrag – for vi ønsker noe ut av jernbanen. Hvis jeg ikke hadde hatt tro på at jernbanen betydde noe, hadde jeg brukt pengene på noe annet. Jernbanen er viktig. Vi bruker 1,4 milliarder kr til kjøp, det har flere vært inne på. Det er mer enn den forrige regjeringen brukte. Vi har nå gått inn med 200 mill. kr på sikkerhetstiltak gjennom GSM-R. Det er viktig for framtiden til jernbanen. Vi har vært opptatt av å få til konkurranseutsetting på jernbanen fordi vi ønsker å sikre innbyggerne i dette landet – som har muligheten til å reise med jernbanen – et godt tilbud. Vi tror at konkurransen kan bidra til et godt tilbud. Det krever også at vi bruker tiden fornuftig når vi forbereder dette, for det er store utfordringer her. Vi ønsker ikke å legge til rette for en konkurranse for å ødelegge for jernbanen, men rett og slett for at jernbanen skal bli vellykket i dette landet. Det er motivasjonen vår, og det kommer vi til å jobbe videre ut fra.
Petter Løvik (Høyre), 2003-06-18:
Representanten Kenneth Svendsen sa at eg hadde kome med eit formidabelt angrep på Framstegspartiet. Det er mogleg det er råd å sjå det på den måten, men frå mi side var det eit forsøk på ei oppklaring og det å vise at ei sak vanlegvis har minst to sider. Representanten Svendsen sa også at det varierer litt om vi skuldar dei for ikkje å ha dekning, eller skuldar dei for den dekninga dei har. Ja, begge delar er faktisk sant, for i dei fleste tilfella vil ikkje Framstegspartiet vise korta, kva dette skal gå ut over. Men i budsjettet i haust viste dei korta, bl.a. ved prioriteringane når det gjeld sjøsikkerheit, jernbanesikkerheit og andre ting som eg nemnde, som var kostnaden ved auke på andre område. Det synest eg er viktig å få fram, så det ikkje blir ståande at Framstegspartiet sitt alternativ ikkje skal koste noko. Vi kan gjerne drøyme. Eg drøymer også om mykje større vegløyvingar. Det skulle berre mangle at ein som samferdselspolitikar ikkje gjer det. Men det er dei reelle pengane som kjem ut til reell vegbygging, som til sjuande og sist betyr noko, og som gir resultat som våre veljarar og innbyggjarar veit å setje pris på. Så snakka Framstegspartiet og Svendsen også om Høgre si manglande satsing og Regjeringa si manglande satsing. Hittil i perioden har vi fått til iallfall 1,8 milliardar kr meir på vegsektoren totalt over to år, enn om vi hadde hatt same nivået som i budsjettet frå 2001. Eg synest at dette er ei betydeleg satsing. Då snakkar eg om drift, vedlikehald og investeringar. Om Framstegspartiet vil finansiere endå meir ved å bruke framtida sine pengar, bruke renta – altså setje i fare den politikken vi fører, ved at renta går opp – eller om dei omprioriterer slik dei gjorde i år i budsjettet, det får bli Framstegspartiet si sak, men uansett har dette ein pris. Det trur eg representanten Svendsen også veit inst inne, og det trur eg det er viktig at vi får fram i desse debattane. Så til det som er sagt om ferjesubsidiar. Det er sagt klart frå frå Stortinget si side at dette ikkje skal føre til overkompensasjon, men at det skal vere full kompensasjon. Både regjering og storting har prøvd å vurdere dette. Vi veit ikkje sluttresultatet, kor godt vi treffer, før i etterkant, men eg er nokså overtydd om at den summen vi har lagt inn – og det er korrekt som det er sagt her, det er ganske presise tilvisingar for korleis dette skal gjerast – vil føre til at både lokalsamfunn og også staten på lang sikt vil få stor økonomisk gevinst av dette.
Hans Gjeisar Kjæstad (Høyre), 2003-06-18:
Glitrende suksess vil knapt være brukernes karakteristikk av dagens norske jernbane. NSB makter ikke å holde på kundene sine. Siste problem ut var trafikken på den tradisjonsrike Bergensbanen. NSBs rolle i nedgangen er vanskelig å vurdere utenfra. Kanskje gjør NSB en god jobb, kanskje gjør de det aldeles ikke. Poenget er at vi har intet referansegrunnlag å sammenligne NSBs samlede aktivitet med. Bevilgende myndigheter famler i blinde: Vi vet ikke. Det er ikke sunt for noe transportselskap å operere inne i en osteklokke, skjermet fra opponenter. Derfor ønsker regjeringspartiene å åpne for tilbudsleverandører på jernbanen, slik at brukernes ønsker kan vurderes fra mer enn én operatør. Det er bra også for NSB at jernbanen blir oppvartet av flere idemakere, analytikere og praktikere. Jo flere og bedre ressursgrupper det er som arbeider med jernbanespørsmål, jo bedre jernbane får vi. Så logisk og så enkelt! Selv om fremdriftsplanen for konkurranse på jernbanen med dette utsettes noe, står denne jernbanefilosofien fast. Vi ønsker bedre kvalitet og flere passasjerkilometer for togmilliardene våre. Så til Mosseveien. Den delen av E18 som ligger mellom Sørenga og Fiskevoll i Oslo har lenge vært en problemstrekning. Den planlagte kanaliseringen av trafikken gjennom E6 har ikke vært vellykket. Presset på Mosseveien fortsetter med kødannelser, eksepsjonelt høye ulykkestall og gjennomkjøring av bomiljøer som resultat. Behovet for Mosseveien i tunnel ble slått fast gjennom planlegging av Oslopakke 1, men planen led den vanskjebne ikke å bli realisert. Tunnelen er samfunnsøkonomisk lønnsom, og gjennomføring av planen som OPS-prosjekt byr ikke på vesentlige problemer. Finansiering kan dekkes gjennom bompenger alene. Innkrevning bør ses i sammenheng med fremtidig trafikantbehandling i Oslo og Akershus. Mosseveien i tunnel er en naturlig fortsettelse av en underjordisk trafikkåre innerst i Oslofjorden sammenknyttet med Fjellinjen og Bjørvikatunnelen. Firefelts tunnel med kollektivtraseer åpner for byutvikling på byens fineste boligtomter, og for allmennheten åpnes tilgangen til sjøen. Det er etablert bred støtte i Stortinget for dette, som jeg ikke nøler med å kalle et miljøprosjekt. Jeg er overbevist om at dette politiske trykket representerer det lys i tunnelen som gjør at Mosseveien i fire felt realiseres som OPS-prosjekt.
Hans Gjeisar Kjæstad (Høyre), 2003-06-18:
I samferdsel står rask trafikkavvikling høyt på rangstigen. Så stor pris setter vi på effektivitet i transportsystemer at noen av oss, de ærede representanter fra Fremskrittspartiet, har utviklet et eget rullebåndsystem for forslag om veiprosjekter. Raskt og effektivt mates nye veiprosjekter inn mot velgerne i et tempo som får rotasjonspressen i VG til å virke stillestående, og aller helst mot valgkamptider. Det finnes ikke den avkrok, grend eller hovedstad som ikke Fremskrittspartiets arkivskap har smykket med et honorært bånd av asfalt i x filer, midtdeler og fagre kantelinjer. Det tjener partiet til stor beundring at veiforslagene er konsekvente, kjemisk renset for konsekvensanalyser, kostnadsoverslag og sammenligning med andre veiprosjekt, hvilket har den åpenbare fordel at forslagene kan produseres raskt og billig. Kvalifisert arbeidskraft er som kjent mangelvare, uten at jeg her ønsker å analysere hvor mangelen på arbeidskraft er mest prekær. En ytterligere fordel med fremskrittspartimetoden er at den ikke trenger tidkrevende fordypning, ei heller farefull tindebestigning av kunnskapens steile massiver, der sammenheng, logikk, ressurstilgang og helhet rår grunnen. I Fremskrittspartiet har vi veivenner endelig fått vår skinnende ridder i drabelig kamp mot vindmøller. Ridderen må bare unngå å heve visiret. Da vil han bli blendet av summen av alle hans løsrevne prosjekter. Hans steinalderbudsjettering ville knuse sykehus, eldrehjem, skoler og arbeidsplasser. Derfor hører Fremskrittspartiets budsjettprosedyre hjemme nettopp der, i steinalderen. Norsk veibygging fortjener bedre.
Hans Gjeisar Kjæstad (Høyre), 2003-06-18:
Representanten Nistad tok ikke helt poenget mitt. Poenget er ikke hvorvidt vi er for eller mot veiprosjekt. Poenget vårt er at Fremskrittspartiet ikke tør å ta veidebatten, nemlig gjennom å sammenligne prosjekt mot prosjekt. Det er den eneste vettuge måten å få mer vei igjen for pengene på. Så lenge Fremskrittspartiet ikke tør å ta en sammenligning prosjekt for prosjekt, blir det helt tilfeldig hvorledes vi bruker de helt nødvendige investeringsmidlene vi trenger for å bygge flere meter vei.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2003-06-18:
Jeg vil nevne to forhold som Stortinget tar stilling til i denne saken, og som vil ha meget positiv betydning for bl.a. for Møre og Romsdal. Åpningen for bruk av ferjesubsidier til bygging av broer og tunneler kan vise seg å bli et meget positivt virkemiddel for å erstatte ferjer. Mange øysamfunn kan nå få fastlandsforbindelse, og øysamfunn kan bli bundet sammen, slik at de i framtiden kan bli sterkere enheter for sikring av bosetting og næringsliv, kulturell utveksling, bedre og mer fornuftig oppbygging og drift av administrasjon, både innenfor offentlig og innenfor privat sektor m.v. I mitt fylke er det flere samband som nå vil finne sin løsning. Utviklingen av Kristiansund som baseby for olje- og gassvirksomheten utenfor norskekysten vil bli kraftig forbedret ved at ferjer får avløsning. Den gassbaserte virksomheten på Tjeldbergodden vil kunne få et løft med bedre tilknytning til et regionsenter. Internkommunikasjonen mellom flere kommuner blir bedre og åpner for et felles og mer fleksibelt arbeidsmarked. I denne sammenheng er realiseringen av Imarsundsambandet meget viktig, og nå kan spaden snart settes i jorda. Averøytunnelen knytter Kristiansund og nabokommuner sammen. Muligheten for samspill mellom de to store gassbehandlingsanleggene på Tjeldbergodden og det kommende anlegget på Aukra bedres radikalt. Nordøyveganlegget i den sørlige delen av fylket blir stadig mer realistisk med vedtaket som Stortinget fatter i dag. Og mulighetene åpner seg også for flere samband. Dagens vedtak, som selvsagt mange andre og også komitelederen har vært inne på, åpner for det endelige klarsignalet for Eiksundsambandet, som knytter to regioner sammen, Norges tyngste maritime miljø på skips- og utstyrsleverandørsiden, representert ved bl.a. Ulstein, og de folkerike kommunene Ørsta og Volda. Det betyr også bedring av forbindelsen både sørover og østover, ut og inn av fylket. Det forløsende for å komme i gang med dette prosjektet allerede i 2003 var at Arbeiderpartiet foreslo og fikk vedtatt 10 mill. kr. til oppstart i budsjettet for 2003. Dette har sikret anleggsstart mot slutten av dette året og start på tunnelen i 2004.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-18:
Jeg stemte feil.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2003-06-18:
President! Jeg antar at jeg har stemt feil.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2003-06-18:
President! Jeg antar at jeg har stemt rett.(Latter i salen) (Latter i salen)
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2003-06-18:
Jeg stemte feil.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-06-18:
Senterpartiet ynskjer også å støtta forslaget.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-06-18:
frå salen): Senterpartiet ynskjer også å støtta forslaget.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2003-01-23:
Jeg foreslår Gunnar Halvorsen og Oddbjørg Ausdal Starrfelt.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2003-01-23:
Vi får jo anledning til å diskutere helheten i dette på et senere tidspunkt. Det er det flere av oss som har vært inne på i dag. Med det statsråden nå sa, understreker hun jo behovet for et tydelig ansvar som et viktig utgangspunkt. Staten skal ha de spesialiserte helsetjenestene. Statsråden slipper vel katta ut av sekken i dag når hun sier at Regjeringen legger opp til at de sosialfaglige institusjonene skal bli et kommunalt ansvar. Med alle mulige forbehold om selvfølgelig å lese hele proposisjonen når den kommer, må jeg si at noe av det jeg frykter, er at vi med det systemet man nå legger opp til, får en situasjon der f.eks. en heroinmisbruker som kan være en potensiell deltaker i f.eks. et metadonprosjekt, blir pasient. Vedkommende får pasientrettigheter. Vedkommende blir et statlig ansvar. Vedkommende kommer innenfor et system med en klar finansiering og en tydeligstilt økonomi. På den andre siden har man en blandingsmisbruker, en ungdom som går på partydop, extacy, som trenger langvarig behandling i sosialfaglig institusjon, en behandling der f.eks. en medisin som metadon ikke vil hjelpe. Vedkommende vil ikke bli pasient. Vedkommende vil ikke få pasientrettigheter. Vedkommende vil ikke komme inn under et klart statlig økonomisk ansvarsområde, men skal forholde seg til svært trange kommunebudsjett. Jeg frykter et A-lag og et B-lag, der foreldre med stort alvor bør studere hva deres barn er avhengig av. Er det heroin, har staten ansvaret. Er det extacy, gå på sosialkontoret og håp på bedre tider!
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2003-01-23:
I denne debatten tror jeg mange flere ganger har sagt at den reformen som Odelstinget behandler i dag, innebærer at nå får også spesialisthelsetjenesten et klart og tydelig ansvar overfor rusmiddelmisbrukere. Det sies på en slik måte at man nærmest kunne ane en undertone av at spesialisthelsetjenesten ikke har hatt ansvar for mennesker med et rusproblem fram til i dag. Det er jo ikke tilfellet. Spesialisthelsetjenesten har selvfølgelig også i dag ansvar for å behandle rusmiddelmisbrukere, kanskje ikke for deres rusmiddelmisbruk, men for de sykdommer som ofte påføres rusmiddelmisbrukere. I Aftenposten i går var det et ganske stort oppslag om en ny rapport om rusmiddelmisbrukere som Aftenposten valgte å kalle «Rett fra sykehuset til gaten». Det påpekes i rapporten at sykehus tar inn de rusmiddelmisbrukerne som er sykehustrengende, men terskelen er svært høy. Etter sykehusinnleggelse skrives rusmiddelmisbrukere rett ut til gaten uten oppfølging eller medisinsk tilbud. Fastlegen opplever en maktesløshet i forhold til de massive behovene som rusmiddelmisbrukere har, og Legevakten behandler mange rusmiddelmisbrukere for akutte medisinske plager, men har ikke kontroll med den nødvendige oppfølging av behandlingen. Dette er jo ikke hyggelig lesning på noen som helst måte. Mitt spørsmål til helseministeren er positivt og åpent i den forstand at her er det ikke bare et spørsmål om å klargjøre ansvar gjennom lov, men vel også om en holdning, et syn på rusmiddelmisbrukeren som man ikke greier å rydde opp i gjennom lov, men gjennom en betydelig aktivitet. Hva slags planer har helseministeren i så måte?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-01-23:
Selv om Fremskrittspartiet og jeg skulle ha ønsket at denne proposisjonen var en helhetlig proposisjon så man kunne få vite det faglige innholdet i fremtiden, er jeg særdeles glad for at vi nå virkelig er i gang med å overføre det helsemessige ansvaret fra sosiallovgivningen til helselovgivningen. Det har tatt lang tid. Allerede i 1992 fremmet jeg det første forslaget i så måte her i Stortinget. Det har gått smått, men nå øyner jeg målet. Jeg håper at målet skal heve de narkomanes menneskeverd. Hittil har de vært en pariakaste, ikke bare i samfunnet, men også i hjelpeapparatet, det være seg innenfor både helse og sosial. Mitt spørsmål til statsråden går på kapasitet. Når man nå skal forhandle med fylkeskommunene, vet vi i utgangspunktet at det har vært for dårlig kapasitet på behandling i fylkeskommunene. Det har ført til store problemer for den enkelte som i øyeblikket er motivert for behandling, men som ikke kan skaffes plass. Vil departementet i forhandlinger med fylkeskommunene nå sørge for å påse at kapasiteten blir god nok der man ser at det ikke er nok plasser? Og vil man i den sammenheng også inkludere enkelte private institusjoner i et forsvarlig og godkjent behandlingsapparat på helsesiden?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-01-23:
Jeg synes det var veldig mye positivt i helseministerens tale nå med tanke på fremtiden og den praktiske gjennomføring av reformen i forhold til denne pasientkategorien. Lav terskel, lett tilgjengelighet, og så vil jeg føye til – det var også helseministeren inne på – holdninger i helsevesenet. Den skrekkhistorien som representanten Bjarne Håkon Hanssen refererte til, føyer seg inn i et tusentall av lignende forhold som vi har registrert opp igjennom årene. Jeg er glad for at det allerede er tenkt igjennom hvilken kompetanse som må skaffes til veie i helseforetakene for å forberede denne overgangen. Jeg er glad for at det er gjennomtenkt. Så vil jeg tilbake til – og det er egentlig det spørsmålet mitt går på – innlegget til representanten Olav Gunnar Ballo når det gjelder fastlegenes rolle i dette. Det er klart at vi må ha et system hvor også fastlegene tar sin del av ansvaret. Jeg har nok registrert at det har vært en del motstand mot dette, i hvert fall i pressen. Men skal man få et skikkelig faglig forsvarlig opplegg, må man følge de samme rutinene som vi gjør i andre sammenhenger når det gjelder behandling av andre pasienter: Man må innom fastlegen, man må ha en foreløpig utredning hvis resultatet skal bli det beste, og hvis man ikke skal spille for mye tid. Da er mitt spørsmål til helseministeren: Har man tatt eller har man tenkt å ta kontakt med Den norske lægeforening i denne sammenheng for å forberede denne reformen i forhold til fastlegenes ansvar i dette?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-01-23:
Jeg registrerte at representanten Olav Gunnar Ballo gav uttrykk for at når en representant fra regjeringspartiene hadde holdt et innlegg, var det i grunnen unødvendig for ham å holde noe innlegg. Hvis det kan bli praksis i alle saker som har med gen- og bioteknologi å gjøre, sparer det tid for oss andre. Men det ligger et paradoks i dette, og det gjelder abortloven – jeg skal ikke si mer om det. I Regjeringens lovforslag er næringsvirksomhet bygd på forskningsbiobanker utelatt i formålsparagrafen. Det skrives dog i proposisjonen at dette ikke er til hinder for kommersiell utnytting av biobanker. Hva mener egentlig helseministeren med ikke å ta næringsvirksomhet med i formålsparagrafen, samtidig som det anføres at kommersiell utnyttelse av biobanker kan skje? Dersom man etter min mening skal sikre størst mulig grad av forutsigbarhet for fremtidig forskning og næringsutvikling, bør dette området åpenbart være med i formålsparagrafen, slik utvalget innstilte på. Så langt jeg vet, er dette med i loven både i Storbritannia og i Sverige. Vil helseministeren gi meg en kommentar og en bedre forklaring på hva som er den egentlige grunnen til at man ikke har tatt næringsutvikling med i formålsparagrafen?
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2003-01-23:
Samarbeidsregjeringen tar nå viktige grep for at rusmisbrukere endelig skal ha rett og tilgang til spesialiserte helsetjenester på lik linje med andre pasientgrupper. Proposisjonen representerer første del av en svært omfattende reform av forskjellige tiltak for rusmiddelmisbrukere. Andre del er alt ute på høring, og vil bli behandlet av Stortinget i løpet av våren. Samarbeidsregjeringen vil styrke alle sider ved rusomsorgen. Det skal forebygges bedre, det skal kontrolleres, behandles, og ikke minst rehabiliteres. Det er allerede igangsatt omorganisering og tilpasninger på flere plan. Regjeringen mener at viktige innsatsområder som tiltaksplan mot fattigdom, utredning av felles etat for arbeid, trygd og sosiale tjenester, opptrappingsplan for psykiatri og statlig overtakelse av barnevernet må ses i sammenheng med rusmiddelpolitikken for at man skal lykkes. Her handler det slett ikke om en stykkevis og delt reform, slik Arbeiderpartiets Bjarne Håkon Hanssen uttaler. Tvert imot handler det om en reform som er nøye gjennomtenkt, og der flere tiltak alt er satt i gang. Rettslig sett er det i dag ingen forskjell på rusmiddelmisbrukernes rett til spesialisthelsetjenester og øvrige pasienters rett. Likevel opplever vi at rusmiddelmisbrukere ofte ikke får de spesialisthelsetjenestene som de trenger og har krav på. Dette er svært uheldig, og derfor haster det med å ta nødvendige grep. Samarbeidsregjeringen ønsker derfor å endre både lovverket og organiseringen av dagens rusomsorg. Staten har i dag ansvaret for spesialisthelsetjenestene innen somatikk og psykiatri. Regjeringen vil også overføre ansvaret for de spesialiserte helsetjenestene som i dag ytes til rusmiddelmisbrukere av fylkeskommunen med hjemmel i sosialtjenesteloven, til staten ved de regionale helseforetakene. Private som i dag har avtaler med fylkeskommunen, skal kunne videreføre sine avtaler med de regionale foretakene. Det er svært viktig å utvikle varierte tiltak innen psykisk helsevern for rusmisbrukere, da denne pasientgruppen ofte har alvorlige psykiske lidelser i tillegg til sitt rusmisbruk. Institusjoner for rusmisbrukere innen helsevesenet skal ha tilstrekkelig kompetanse og tilbud på spesialistnivå, samtidig som en bred tverrfaglig orientering er nødvendig. Det er viktig at det tilrettelegges for et godt samarbeid med førstelinjetjenesten i kommunene. Rusreform II, som nå er ute på høring, vil legge grunnlaget for et slikt viktig samarbeid. Målet er et framtidig samarbeid på tvers av alle tidligere grenser, fjerning av gråsoner, raskere behandlingstilbud, og ikke minst et bedre behandlingstilbud til rusmisbrukere.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2003-01-23:
Jeg oppfatter at det å kunne hjelpe rusmiddelmisbrukere ofte blir et spørsmål om de rent konkrete tiltakene i den aktuelle situasjonen for å kunne nå dem og for å kunne gi hjelp raskt. Det betyr at henvisningspraksis faktisk har veldig stor betydning. Det vi ser i dag, er at når et lokalt sosialkontor skal stå for en henvisning, gjør de det så godt de kan, men medisinskfaglige vurderinger vil da helt mangle i et slikt henvisningsskriv. Man vil f.eks. ikke på forhånd ha tatt blodprøver av pasienten eller undersøkt pasienten med hensyn til somatisk eller mental tilstand. En slik henvisning vil ikke være forankret i en faglig, helhetlig vurdering av hva slags medisinske tiltak som vil være riktige. Det betyr jo at når man skal gå inn og endre i forhold til praksis, blir det faktisk viktig å vurdere hvordan man sikrer den primære, faglige vurdering. Spørsmålet blir altså: Hva slags rolle skal sosialetaten i framtiden spille i forhold til henvisninger? Tenker man seg at sosialetaten fortsatt skal kunne henvise, men at det i så fall må foreligge en legeerklæring? Eller tenker man seg at sosialetaten i sin helhet ikke skal ha noen rolle når det gjelder henvisninger, og at dette fullt ut skal ligge hos primærhelsetjenesten? Jeg kunne godt tenke meg å høre sosialministerens vurdering her, rett og slett fordi jeg tror det har praktisk betydning. Hvis man ikke blir opptatt av den faglige siden, kan det bety at pasienter som burde hatt behandling umiddelbart, ikke får det. De må vente lenge, og i verste fall vil man rett og slett få dødsfall som en konsekvens av at behandlingen utstår for lenge i tid.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2003-01-23:
Mitt spørsmål går litt i samme retning som komitelederens, som jeg synes var en konstruktiv tilnærming til hele spørsmålsstillingen når det gjelder å ivareta det faglige, og også når det gjelder henvisninger. Det man registrerer i forhold til rusmidler, og ikke minst når det gjelder nye rusmidler, er at det er vanskeligheter knyttet til diagnostikk. Nye partydop er vanskelig å finne ut av, fordi de gir atypiske symptomer, i motsetning f.eks. til alkohol, der man godt vet virkningene, og som er doserelatert. Det man ser, er at fagfolk ofte famler i blinde. Det vi også registrerer, er at det er litt tilfeldig hva slags fagfolk som blir opptatt av rusmiddelfeltet. En del psykiatere, som Fekjær i Oslo f.eks., har blitt opptatt av det. Vi har sett at noen indremedisinere blir det. Det kan være kirurger som gjennom transplantasjonskirurgi blir det. Men det er vanskelig å se at man har tatt noe overordnet grep der man har en type spesialitet knyttet til rusmiddelfeltet. I dag har man jo innenfor medisinen en rekke subspesialiteter etter at man først har en type spesialitet. Derfor tenkte jeg også i samme retning som komitelederen, at det måtte være nærliggende å diskutere med Lægeforeningen når man skal styrke fagfeltet omkring rusmidler og se på dagens spesialiteter: Hvordan fanger man dette opp på en sånn måte at psykiateren som psykiater har nok kunnskaper om det, og at indremedisineren har det? Eller man kan rett og slett tenke seg at det er muligheter for å gå videre innenfor feltet og ha en type spesialitet relatert til det, samtidig som man selvfølgelig må forvente at både fastlegen, en psykiater, en indremedisiner eller en kirurg har basiskunnskaper på området. Så jeg er også litt spørrende i forhold til hvordan helseministeren tenker seg at fagligheten rent konkret skal sikres i den videre utviklingen, uten at jeg her og nå forventer svar på alle spørsmål. Det er jo omfattende spørsmål som stilles.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2003-01-23:
Saksordføreren gav en grei redegjørelse for hva saken gjelder. Jeg merket meg også saksordførerens avsluttende bemerkning om at denne saken knyttet til naturlegemidler og naturmidler nå må komme på skinner. Jeg vil virkelig håpe at det blir på skinner som ikke fører inn på et blindspor, for det virker jo som om det er der saken har vært i årevis. Sosialkomiteen var i forrige periode i Kina og så en del på naturlegemidler den gang. Vi ventet senere i spenning på Aarbakke-utvalgets utredning. Vi har også flere ganger etterlyst en gjennomgang av alternative behandlingsformer, ikke ut fra en slags bred forståelse av at enhver alternativ behandlingsform nødvendigvis har en dokumentert effekt, men ut fra et behov for å rydde opp i feltet, slik at forbrukerne skal vite hva de har å forholde seg til. For når det gjelder ulike produkter som i dag selges i helsekostforretninger, må det være svært vanskelig for forbrukere å kunne orientere seg i det eksisterende markedet. Jeg registrerer at det har vært en korrespondanse mellom Bransjerådet for Naturmidler og Statens legemiddelverk, og at man også har sendt en del brev til helseministeren for å informere om ulike enkeltsaker. Når man går inn i den korrespondansen, må jeg si at jeg overraskes over hvor lang tid mange av de sakene har tatt. Jeg overraskes også over den rollen som Statens legemiddelverk ser ut til å spille, fordi man først blir en førstehåndsinstans som skal vurdere, og så blir også en vurderingsinstans i forbindelse med en eventuell anke. Her virker det som om det er et stort behov for å rydde opp. En rekke produsenter som skal selge sine produkter i markedet, opplever uforutsigbarhet, at de blir motarbeidet i forhold til å få klargjort premissene for salg av disse produktene og kanskje også økonomisk ruin. Det må være mye bedre at man har klare retningslinjer som gjør at den ulike produsent og selger av produktene på forhånd vet hva man har å forholde seg til, enn at man underveis oppdager at her har man enten gjort investeringer eller ønsker å selge produkter, og så er premissene endret, og man vil ikke kunne få til det som man hadde tenkt. Både ut fra den korrespondansen jeg har sett når det gjelder Bransjerådet for Naturmidler, og også den kontakten sosialkomiteen har hatt i forbindelse med høringer, opplever jeg at Bransjerådet har et ønske om at det ryddes opp i disse forholdene. Jeg klarer ikke med min beste vilje å se at det skulle være noen motstrid mellom det og politiske ønsker om det samme. Fra SVs side vil jeg understreke at vi nå forventer at Regjeringen tar tak i de spørsmålene komiteen står samlet om, på en slik måte at man kommer videre, og at vi ikke på nytt må ha stadig nye runder, f.eks. knyttet til statsbudsjett eller senere saksbehandling, fordi vi ser at man i departementet, eventuelt på administrativt nivå, trenerer disse spørsmålene. Vi må kunne forvente at det blir en snarlig avklaring i tråd med det som ikke bare er flertallets innstilling, men faktisk en enstemmig sosialkomites innstilling, for å få klare kjøreregler og forutsigbarhet for bransjen når det gjelder salg av naturlegemidler og naturmidler.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2003-01-23:
Det er statsrådens soleklare plikt å forsvare sitt eget embetsverk. Siden Stortinget i prinsippet bare kjenner statsråden, er det klart at riktig adressat for kritikk må være statsråden, dersom det ikke skjer noe i saken. Men det kan jo også være greit for embetsverket å være klar over at den kritikken med stor sannsynlighet vil komme, dersom ikke saken blir fulgt opp. Jeg har lyst til å sitere fra et brev fra Bransjerådet for Naturmidler. Brevet er datert 29. oktober 2002 og er adressert til Helsedepartementet ved statsråd Høybråten. Jeg har mottatt en kopi av brevet. Det står der: «Bransjens rettssikkerhet oppleves som nullitet da det ikke er uvanlig at vår oppfølging av myndighetenes reaksjoner blir trenert i årevis. Resultatet er at produkter blir umulig å markedsføre om man skal følge myndighetenes saksbehandling. I tillegg opplever vi at de faglige vurderinger knyttet til en anke mangler habilitet ved at departementet som klageinstans anvender førsteinstans, Statens legemiddelverk, som faglig referanse ved departementets ankebehandling.» Så er det gitt en del eksempler. Jeg har også sett andre brev om det. Jeg må si etter å ha lest den korrespondansen, at jeg langt på vei er enig med bransjen selv. Når man først bes om å dokumentere forhold og så underveis i prosessen plutselig skal dokumentere helt andre forhold som ikke var trukket inn i første omgang, kan det virke som at det blir et poeng for enhver pris å skulle hindre at det produktet kan markedsføres. Jeg mener at det må være realt ikke å gi godkjenning, hvis produktet ikke svarer til det som er forventningene, eller det man skaper inntrykk av. Men da må premissene ligge klart på forhånd. Det må ikke være slik at man endrer spillereglene underveis, slik at det for bransjen blir umulig å skulle forholde seg til Legemiddelverket og for den saks skyld departementet. Jeg synes det er rimelig å forvente at statsråden rydder opp i de forholdene, i tråd med det som en enstemmig komite har sagt.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2003-01-23:
Med bakgrunn i det innlegget som ble holdt av Bent Høie her, ser ikke jeg noe behov for å snakke i ti minutter, for de resonnementene som Høie la til grunn på vegne av Regjeringen, er SV helt enig i. Det er slik at Regjeringen og SV står sammen i forhold til loven om biobanker og er enige om resonnementene som ligger til grunn. Vi har sett når det gjelder en rekke lover de siste årene at individets ukrenkelighet har vært satt i fokus, og man har fått individbaserte rettigheter. Bioteknologiloven er jo en helt åpenbar lov i så henseende som skal sikre, i forhold til biologisk materiale, at den enkeltes rettigheter tas vare på, og at individet beskyttes. For noen år siden opplevde vi det samme når det gjaldt lov om helseregistre. Og man får prinsipielle avveininger i forhold til samfunnets interesser på andre områder, f.eks. når det gjelder næringsvirksomhet og når det gjelder individets rettigheter. SV er veldig glad for at det er et flertall i Stortinget som lander på at individets rettigheter skal være overordnet på en del områder, f.eks. næringsutvikling, men at man likevel ivaretar næringsutviklingens muligheter, da ut fra en formålsparagraf der det ikke tas inn. Det er en betraktning SV er helt enig i. Og vi er veldig glade for at Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiets syn akkurat på det området ikke fikk flertall. Vi har fått en pasientrettighetslov som veldig sterkt betoner at pasientene i helsevesenet har rettigheter, og med loven i hånd kan vise til de rettighetene. Det er elementer av det samme både i helsepersonelloven og i loven om spesialisthelsetjenester. Vi ser det samme når det gjelder biobankloven. Noen har ment at denne loven er unødvendig. I SV har vi landet på at det er den ikke. Man kan se på andre områder f.eks. når det gjelder informasjonsteknologi i dag, at det er så komplisert når det gjelder forskjellig lovverk at det kan være vanskelig å få en oversikt over hva slags lover, forskrifter og regler som gjelder. Den oversikten får man jo gjennom lov om biobanker. SV ser med spenning fram til nye runder på andre områder som berører biologisk materiale og individbaserte rettigheter knyttet til det. Ikke minst gjelder det fornyet gjennomgang i forhold til lov om bioteknologi. Vi mener at de avveiningene som her er gjort, på en god og balansert måte sikrer at individet beholder sine rettigheter i forhold til eget arvestoff, i forhold til eget biologisk materiale, uten at man samtidig lager systemene så tungvinte at det blir umulig å nyttiggjøre seg det materialet både til forskning og – etter søknad og ut fra at loven også ivaretar muligheter for det – til næringsutvikling. SV er glad for å kunne være med og bestemme at loven får den utformingen som den her har fått.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2003-01-23:
Grunnen til at jeg trakk fram Høies innlegg, er at det er en prinsipiell argumentasjon som gir forutsigbarhet med hensyn til hvor man lander i andre saker knyttet til biologisk materiale. Det er jo ikke noen grunn til å markere uenighet når man er enig i resonnementet. Jeg synes det er grunn til å gi ros til statsråden for at man i en regjering der man kanskje skulle tro at standpunktene var forskjellige, har klart å lande på ens standpunkter, slik at det blir flertall som en konsekvens av det. Jeg prøvde å tenke gjennom hva som skulle være det mest ytterliggående motsatte av en tilnærming der man er opptatt av å ivareta – skal vi si – biologisk materiale ut fra at det på en måte er unikt, og at man ikke skal kommersialisere det, gjøre det allment tilgjengelig, ut fra rene næringsmessige betraktninger. Det motsatte standpunkt måtte da være at man gir patentrettigheter på det materialet. Og det er mitt spørsmål til statsråden. Vi vet at i disse dager forbereder Regjeringen patentdirektivet, der Kristelig Folkeparti, så langt jeg har kunnet registrere, klart har markert at man er imot at biologisk materiale skal kunne patenteres, at noen skal ha et slags eierskap til det, som om de har funnet det opp. Mitt spørsmål til statsråden blir da: Står Regjeringen også her samlet i sitt syn i forhold til håndtering av biologisk materiale, og vil Regjeringen samlet gå imot EUs patentdirektiv?
Magne Aarøen (Kristelig Folkeparti), 2003-01-23:
Samarbeidsregjeringa sitt framlegg om å overføre sektoransvaret for spesialiserte tenester for rusmiddelmisbrukarar, som høyrer inn under spesialisthelsetenesta, til staten, er ei naturleg oppfølging av den statlege overtakinga av sjukehusa. Det er også Kristeleg Folkeparti si haldning, trass i at vi var imot den statlege overtakinga av spesialisthelsetenesta. Dei spesialiserte helsetenestene må drivast av dei same føretaka. Dette vil vere med på å gjere rusmiddelmisbrukaren til ein «normal» pasient, for å bruke eit slikt ord, og ikkje ein som er stigmatisert og nedprioritert. Rusreforma vert fremja i to delar. Det hadde vore enklare å handsame heile reforma samla, men vi synest det er sterk ordbruk å seie at det er «svært uheldig for tilbudene» å dele reforma i to, slik Arbeidarpartiet, SV og Senterpartiet skriv i ein merknad. Det er ikkje dekning for slik ordbruk. Eg synest også at representanten Bjarne Håkon Hanssen gjekk veldig langt i ein kritikk som eg såg som lite underbygd. Når han refererer til tida det tok å få gjennomført ei statleg overtaking av sjukehusa, var det vel i Stortinget rimeleg sterk kritikk frå eit mindretal med omsyn til den tida ein nytta i den samanhengen. Det kunne ha vore ein fordel å nytte litt lengre tid. Men lat det liggje likevel, for det er semje om konklusjonane. Med rusreform I får vi på plass det statlege ansvaret i lovs form og kan setje i gang den praktiske overføringa av institusjonar og eigedomar frå fylkeskommunen til staten. Rusreform II vil verte ei oppfølging av ansvaret på kommuneplan. Rusomsorg er eit vanskeleg område. Rusproblema er ofte så samansette og grip så djupt inn i det einskilde menneske sin situasjon, psykisk og fysisk, at det kan verke håplaust å rå bot på dei vanskane ein er komen i. Det er viktig for Kristeleg Folkeparti å minne oss alle om at vi ikkje har og ikkje skal ha noka nedre «verdigheitsgrense» for at rusmiddelmisbrukaren skal få hjelp med sine problem. Ved sida av dei offentlege spesialistinstitusjonane som staten etter dette framlegget får hand om, er det for Kristeleg Folkeparti viktig å streke under det heilt naudsynte supplementet som dei private institusjonane står for. Organisasjonar som Blå Kors, Evangeliesenteret og mange andre står for ei oppfølging av heile mennesket på ein mønsterverdig måte. Det er difor særs viktig at staten ved overtakinga av helseføretaka syner god forstand og stor respekt for dei private institusjonane sin eigenart når dei skal gå inn i avtalar som fylkeskommunane har i dag. Den åndelege dimensjonen, som fleire av dei private institusjonane har som sentrale element i si omsorg, har for mange synt seg som avgjerande for å kome ut av rusmiddelproblema og som eit avgjerande fundament for eit verdig liv. Ein samrøystes komite seier seg samd med departementet i at regelverket i arbeidsmiljølova kap. 12 A må gjelde for dei tilsette når institusjonane vert overdregne til staten. Også når det gjeld pensjonsordningar er komiteen samd i departementet sine framlegg.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2003-01-23:
Jeg er så vant til at jeg har den siste replikken at jeg trodde det var god tid til å be om replikk. Så til det jeg skulle ha sagt i innlegget mitt, og som ble utelatt. Det er litt viktig for konklusjonen, men det ble dårlig med tid. Det gjelder det å ta endelig standpunkt til nivå og helhetlig løsning. På samme måten som Arbeiderpartiet sier vi at vi vil ha en helhetlig vurdering når Rusreform II kommer, og vi vil ta endelig standpunkt da til nivå og konsekvenser av denne rusomsorgen. Så til spørsmålet til sosialministeren som poengterte tverrfaglig innsats og kvalitet og mangfold i hjelpeapparatet. Jeg er noe bekymret for, ut fra den definisjonen som sosialministeren viste til når det gjelder institusjoner som nå skal gå inn i statens eie og få statlig driftsansvar, at det blir lagt for mye vekt på den helsefaglige biten og for lite vekt på den brede sosialfaglige biten i arbeidet med rehabilitering og tilbakeføring til et mest mulig normalt liv. Vi har både i fylkeskommunal regi og ikke minst i samarbeid med private og gjerne ideelle institusjoner en del gode institusjoner som arbeider med sosialfaglig rehabilitering. Jeg vil bare spørre sosialministeren: Hvilke av disse institusjonene kan hun garantere blir med over i dette tomodellsystemet og blir et statlig ansvar? Det er veldig viktig at vi også får med institusjoner som har bred sosialfaglig rehabiliteringsinnsats som hovedmål og -oppgave, og at det ikke bare blir det medisinske tilbudet som det blir lagt vekt på, slik at vi får en slagside den veien.