Børge Brende (Høyre), 2007-05-15:
Jeg tror temperaturen i denne saken er litt lavere. Det skyldes også at vi har fått et, etter min mening, godt dokument på bordet knyttet til en offensiv og internasjonalt rettet kjemikaliepolitikk. Det er ikke noen tvil om at de tre virkelig store miljøutfordringene vi står overfor, er knyttet til klima, dramatisk tap i artsmangfold, og det er slik at den mengden av miljøgifter og andre helse- og miljøfarlige kjemikalier vi omgir oss med, er av en slik både karakter og mengde at det føyer seg inn sammen med de to andre utfordringene. Miljøgiftene kjenner ingen landegrenser og utgjør faktisk et ikke ubetydelig globalt problem. Norge og nordområdene er spesielt utsatt for miljøgifter som kommer med hav- og luftstrømmer fra andre land og verdensdeler. Igjen hjelper det lite med strenge forbud her hjemme, så lenge vårt sårbare Arktis fungerer som verdens utslagsvask for giftstoffer. Dette er med andre ord også en viktig global utfordring. Mange av de miljøproblemene vi sliter med i dag, skyldes tidligere tiders uvitenhet. PCB, DDT og kvikksølv ble lenge brukt uten at noen kjente skadevirkningene. Slike gamle miljøsynder finner vi i dag i forurenset grunn og i forurensede sedimenter i fjordene. Det er faktisk slik at det er kostholdsrestriksjoner i 27 av våre fjorder, hvor det ikke er anbefalt å spise skalldyr og lignende. Det er også slik at når vi i dag diskuterer opprydding i forurenset grunn og i tidligere miljøsynder, var det på 1950- og 1960-tallet ikke noen stor diskusjon rundt bruken av PCB og DDT. Det som da er viktig i denne meldingen, er at vi nå også ser for oss hva som blir de fremtidige miljøgiftene, der faktisk noen om 20 år kan si: Hvorfor sa dere ikke nei til dette i 2007? Vi må være mer forutseende, og det er rammeverket rundt et slikt regelverk vi i dag er bedt om å ta stilling til. Miljøgiftene hoper seg opp i næringskjeden og skaper problemer for dyr og mennesker. Det er faktisk slik at i måseegg i Nord-Norge er det målt så høye PCB-verdier at det ikke er anbefalt å spise mer enn ett måseegg i året, og dette er et av de områdene som vi tror er renest i verden. Barn og kvinner i fruktbar alder rådes til helt å unngå måseegg. Forskere har også mistanke om at tvekjønnethet hos isbjørner på Svalbard kan skyldes høye PCB-nivå. Hvorfor lever f.eks. isbjørner på Svalbard så mye kortere enn de tilsvarende isbjørnene som man har i den nordlige delen av Canada? Det kan være noe med luftstrømmene som er annerledes. Mer av miljøgiftene havner på grunn av de spesielle luftstrømmene oppe i våre arktiske områder. Vi må, som jeg sa, unngå at vi skaper tilsvarende problemer for senere generasjoner ved å bruke kjemikalier som kan vise seg å bli fremtidens miljøgifter. Et slikt eksempel kan være bromerte flammehemmere. De siste 20 årene er det registrert en kraftig økning av disse stoffene i morsmelk. Erfaringene med PCB viser at når miljøgiftene først slipper ut i naturen, er det svært vanskelig og dyrt å rydde opp etterpå. Dette er altså et område der føre var-prinsippet både økologisk og økonomisk er å foretrekke. Samtidig kan vi vanskelig se for oss et moderne samfunn uten utstrakt bruk av kjemikalier i produkter og arbeidsprosesser. Bare på det europeiske markedet er det i dag 50 000 kjemikalier i bruk. Det er i første rekke de farligste kjemikaliene, miljøgiftene, som vi ønsker å skjerme oss helt imot. Disse kan forårsake, som jeg nevnte i sted, stor skade på sikt. Blant de aller mest kjente giftstoffene finner vi bly, kvikksølv, PCB, kadmium og bromerte flammehemmere. De farligste miljøgiftene er ikke bare farlige ved direkte kontakt. De har i tillegg den egenskapen at de klatrer oppover i næringskjeden. Det hjelper lite å forby et stoff her hjemme når vi importerer varer fra andre land som er mindre strenge enn oss. Det hjelper lite å stille strenge krav til produksjonen av nye produkter hvis vi ikke samtidig har et godt grep om sortering av farlig avfall her hjemme. Komiteen har jobbet grundig med denne saken og har faktisk også vært enig i at det er et viktig arbeid vi nå står foran med å etablere et giftfritt miljø og en tryggere fremtid. Komiteen understreker at «kjemikaliepolitikken må være konsistent og forutsigbar, og ha et langsiktig perspektiv. Kjemikaliepolitikken må heller ikke bidra til at viktige industriarbeidsplasser forsvinner ut fra Norge, og at selskapene etablerer seg i land med lavere miljøstandard. Det taper både Norge og miljøet på». I tillegg er det nå slik at man innenfor EU har fått etablert et nytt kjemikalieregelverk. EU er også på dette området den store globale miljøaktøren som er mest på offensiven. Det er jo interessant å merke seg at i klimaforhandlingene nå er det EU som er ute og setter ambisiøse målsettinger. Vi kommer etter i Norge. Når det gjelder biologisk mangfold, er EU den førende drivkraft globalt, og Norge ville f.eks. ved et EU-medlemskap måttet skjerpe en god del av sin naturforvaltningspolitikk på grunn av et strengere regelverk der. Innenfor kjemikaliepolitikken har også EU tatt et stort ansvar. Det er derfor interessant at det er en samlet komite som sier: «Med sine omfattende krav til tester, informasjon om bruk og eksponering oppover og nedover i forsyningskjedene, er REACH i en global sammenheng svært ambisiøst. Komiteen imøteser implementeringen av REACH-forordningen i norsk lovgivning så snart som mulig.» Jeg vil også utfordre statsråden til i sitt innlegg å si noe nærmere om når statsråden ser for seg at REACH-direktivet kan tas inn i det norske lovverket. Jeg forstår at det nå er en høring på gang, og at det er komplisert å si et eksakt tidspunkt. Men det en samlet komite sier, og også med SVs utmerkede representant om bord, er at vi bør få en avklaring raskt, og at vi også bør ta inn REACH-direktivet raskt. Jeg synes at statsråden i et svarbrev til komiteen understreker både hvilke konsekvenser det vil få for norske arbeidsplasser, og faren for at en del av industrien da flytter ut av Norge til områder med lavere miljøstandarder, hvis vi ikke er raskt ute med å ta inn REACH-direktivet i norsk lovgivning. Statsråden sier i sitt svar, som er referert på side 12 i innstillingen: «REACH har stor betydning for norsk næringsliv og da særlig norske leverandører av kjemiske produkter. Så lenge REACH ikke er del av EØS-avtalen vil norske leverandører kunne anses som eksportører fra tredjeland, og kundene i EU får da status som importører med de omfattende plikter dette medfører(…) Dette vil dermed kunne medføre at kunder i EU foretrekker leverandører innen EU.» (…) Vi må for all del unngå at på grunn av sen implementering av REACH i Norge får vi en situasjon hvor viktige norske arbeidsplasser forsvinner ut, f.eks. den store malingsprodusenten Jotun o.l. Dette er avgjørende, for det ligger ingen miljøgevinst i at disse eventuelt skulle forsvinne. Det som nå også er vesentlig, og der jeg vil etterlyse et større engasjement og mer konkrete initiativ fra Regjeringen, er når det gjelder opprydding i sedimentene. Jeg nevnte de 27 fjordene som har så mye miljøgifter i sedimentene at man har innført kostholdsrestriksjoner. Man har begynt et viktig arbeid – man har gjennomført det i Sandefjord, man er på gang i Oslo, og man har gjort det i Trondheimsfjorden – for å rydde opp i disse gamle miljøsyndene. Her etterlyser jeg faktisk et mer konkret handlingsprogram fra Regjeringens side, og iallfall som opposisjonsparti beklager vi at Regjeringen i år reduserte bevilgningene til opprydding i fjordene med 6 mill. kr. Det var riktignok etter en økt innsats i budsjettet for 2006. Men på et område som er så utrolig viktig, var det dumt med kutt for inneværende år. Der er det også interessant å høre hvilke tanker statsråden og departementet har. Var det et arbeidsuhell at man kuttet med, jeg tror det var 6 mill. kr eller 7 mill. kr for inneværende år? Behovene er jo kjempestore. Behovet er ikke bare et titalls millioner. SFT har i en tidligere rapport slått fast at det er snakk om milliarder. Men dette er investeringer for å rydde opp i gamle miljøsynder. Hold gjerne dem ansvarlige som er ansvarlige, men mange av dem er ikke søkegode. Det gjelder altså forurensning fra så mange år tilbake i tid at staten må gå inn og ta et ansvar. Gjennom denne stortingsmeldingen tror jeg Norge nå etablerer en offensiv kjemikaliepolitikk. Vi har internasjonalt og nasjonalt også hatt det i mange år. Vi har hatt noen av de strengeste kravene. Men ved å ta REACH-direktivet inn i norsk lovverk på toppen av dette får vi et enda bedre og mer effektivt regelverk. Så får vi håpe at vi får internasjonalt gjennomslag for at også mye av dette regelverket kan bli et globalt regelverk, for det hjelper lite hvis vi har strenge regler, og Kina ikke har det, og mye av dette ender i Arktis.