trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2006-06-16:
Over ganske lang tid har vi fått dokumentert at den såkalte enhetsskolen i Norge reproduserer sosiale forskjeller – ikke bare reproduseres forskjellene, men de forsterkes og utdypes også i løpet av skolegangen. Derfor har Høyre i sin store skolepakke og satsing på forskning og utdanning i sitt alternative opplegg til revidert budsjett, lagt inn en stor pott på 50 mill. kr ekstra til leksehjelp på skolene. Det er rett og slett for å sikre alle barn like muligheter, og sikre at ingen blir så avhengig av hjemmebakgrunnen sin at de får dårligere muligheter til å fullføre og gjennomføre en skolegang i Norge. Jeg oppfordrer jo selvfølgelig regjeringspartiene til å være med på den satsingen, og til å stemme for det forslaget. Men mer alvorlig enn at det sannsynligvis ikke blir flertall for det forslaget, er at vi opp gjennom de siste syv–åtte månedene med den rød-grønne regjeringa har sett et formidabelt kutt i satsing på forskning. Det er ikke bare jeg som har reagert på det. Universitets- og høyskolerådet uttalte nylig at reduksjonen i Forskningsfondet er en klar svekkelse av forskningsambisjonene som lå i forslag til statsbudsjett for 2006. På noen få måneder har statsråd Øystein Djupedal og resten av hans regjeringskollegaer satt seg i gjeld til forskningen med nærmere 1 milliard kr. Dels ble økningen i fondskapitalen kuttet med 25 milliarder kr i det ordinære budsjettet. Det alene betyr ca. 900 mill. kr mindre å forske for i 2007. I tillegg kom revidert nasjonalbudsjett 12. mai i år. Heller ikke der ble forskningen spart. Der ble 100 mill. kr såkalt omdisponert fra langsiktig grunnleggende forskning i Forskningsrådet til gaveforsterkningsordningen. Det er én viktig ting å si om gaveforsterkning: Det er bra at det kanaliseres penger dit. Det er hele poenget med ordningen. Men forutsetningen har jo hele tiden vært at det skulle komme nye penger inn for å finansiere et løft på gaveforsterkningen. Norge er avhengig av forskning og utvikling, både for å sikre velferden vår i framtida og for å kunne kurere sykdommer. Da er det slik at den offentlige forskningsinnsatsen, i likhet med den private, er nødt til å økes, ikke reduseres. Det vi derimot har sett nå, er jo at SV løper fra sine løfter i valgkampen om at det skulle tilføres mer penger i raskere tempo i Forskningsfondet, og ikke minst harmonerer de kuttene som man nå har sett, veldig dårlig med det daværende opposisjonspolitiker Øystein Djupedal sa til Aftenposten 26. september i fjor: «Det vi vil få til, får vi til.» Det er fristende å spørre om det er viljen det står på, eller hva det er som gjør at forskningen stadig vekk nå utsettes for kutt. Jeg oppfordrer selvfølgelig Regjeringa til å reversere kuttpolitikken den har lagt seg på når det gjelder forskning og utdanning. Jeg håper vi ser et mer offensivt budsjett neste år. Det er ikke fordi jeg som opposisjonspolitiker nødvendigvis alltid vil være i opposisjon, men det er fordi vi er avhengige av penger til forskning og utdanning for at Norge skal ha en levevei i framtida.
Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2006-06-16:
Også i revidert nasjonalbudsjett viser Regjeringen at den har ambisjoner om å være et foregangsland når det gjelder miljøpolitikk. Vi ser av årets reviderte budsjett at vi bl.a. skal få avgiftsfritak for hydrogenbiler, vi skal ikke ha avgift på drivstoff hvor bioetanol utgjør en hovedbestanddel, vi tar sikte på å innføre avgift på NOx-utslipp, store beløp – 60 mill. kr – til CO2-rensing, og vi ønsker å øke bevilgningen til planlegging av nye jernbaneprosjekter. Videre vil det bli brukt 8 mill. kr til å opprettholde framdrift av arbeidet med å bekjempe lakseparasitten Gyrodactylus salaris. Det vil bli økte bevilgninger til rovviltnemndene, økte bevilgninger til innkjøp av forsvarseiendommer til offentlig formål og økte bevilgninger for å utbedre stormskadde laksetrapper og gyrosperrer. Men for en som bruker en stor del av tiden mellom stortingssesjonene på vidda, med stang på skulderen, er det to ting som gleder spesielt. Det ene er at Norge som det eneste land i Europa, har inntakte høyfjellsøkosystemer med bestander av villrein. Det innebærer selvfølgelig et særskilt norsk ansvar for villrein at det nå blir opprettet to sentre for villrein. Som ivrig sportsfisker varmer det ekstra godt at vi har fått rettet opp det kuttet som den forrige regjeringen hadde lagt inn i forbindelse med bevilgning til kalking. Vi vet jo at hvis slik kalking stopper opp og ikke blir gjort kontinuerlig, er veldig mye av de investeringene som er gjort over mange år, bortkastet. Et slikt kutt ville ha hatt dramatisk negativ effekt på kalkingsvirksomheten, og i realiteten ville det ha medført fiskedød i form av avslutning av allerede pågående prosjekter. Kuttet ville ramme hardest de mindre lokale prosjektene i innlandsvassdragene. I tillegg var kuttforslaget så omfattende at også noen av de større nasjonale laksevassdragene faktisk stod i faresonen. For eksempel ville laksebestanden i Kvina gått dukken, noe som Fylkesmannen i Vest-Agder beskrev slik: Stans i kalkingen vil imidlertid være svært uheldig for laksen og det øvrige biologiske mangfoldet som nå er etablert. Vi forventer at laksestammen vil dø ut. Dagens kalkingsvirksomhet er basert på en solid handlingsplan utarbeidet av Direktoratet for naturforvaltning. Det finnes lite annen virksomhet i norsk natur som er bedre dokumentert enn kalkingsvirksomheten, og de positive effektene er uomtvistelige – et tiltak som også er dokumentert samfunnsøkonomisk lønnsomt.
Dag Ole Teigen (Arbeiderpartiet), 2006-06-16:
Norge er et land med fantastiske muligheter. Valgkampen i fjor handlet om hvordan mulighetene skal tas i bruk. Jeg hørte at opposisjonen kritiserte revidert nasjonalbudsjett fordi det var kjedelig. Jeg vet ikke helt hva de forventet – om de håpet at vi skulle sende opp fyrverkeri – men så vidt jeg kan se er det eneste kjedelige med revidert at det er så gjennomført solid at det må være vanskelig selv for opposisjonen å kritisere det. Det blir økte rammer til helse, økte rammer til samferdsel, økte rammer til barnehager, økte rammer til velferd. Det er å ta mulighetene i Norge i bruk. Den økonomiske politikken sikrer lav kronekurs og lav rente, som igjen sikrer konkurranseutsatt industri. Siden årsskiftet har det blitt 10 000 færre ledige i Norge, og i de forrige fire årene var arbeidsledigheten aldri så lav som nå. Rentenivået vil ikke stige på grunn av vår politikk, til beste for alle med boliglån. Samtidig med revidert nasjonalbudsjett debatterer vi i dag et privat forslag om tilleggsbevilgninger til de underfinansierte regionale helseforetakene. Stortinget har anerkjent at det eksisterer en skjevdeling mellom de fem helseregionene. En slik skjevdeling er uakseptabel, og må rettes opp. Regjeringspartiene har sagt at skjevdelingen skal rettes opp raskere enn det som lå til grunn i St.meld. nr. 5 for 2003-2004. Regjeringen starter dette arbeidet med å finne rom for en tilleggsbevilgning på 100 mill. kr i revidert budsjett, som blir fordelt mellom Helse Vest og Helse Midt-Norge. Samtidig har stortingsflertallet gitt tydelige signal om at vi ikke bare akter å rette opp i fordelingen mellom helseregionene – vi skal også heve det generelle nivået. Allerede i år kan det behandles 20 000 flere pasienter i Norge enn det den forrige regjeringen la opp til. Det er noe som kalles for «Loven om den omvendte omsorg»: Sosiale helseforskjeller gjør at de lavtlønte er de som oftest er syke, og som har størst behov for helsetjenester. Samtidig rammer egenandeler de fattigste hardest. Å holde egenandelene lave er derfor en viktig politisk målsetting for en sosial helsepolitikk. Siden vi fikk et nytt flertall, er egenandelstak 2 senket fra 3 500 kr til 2 500 kr, og egenandelen på fysikalske tjenester er fjernet. Det nye flertallet utgjør en forskjell. Men selv om vi allerede nå utgjør en forskjell, har arbeidet nettopp begynt. Mange har ennå ikke fått føle virkningen av endringene som er gjort. Vi har fortsatt store utfordringer framfor oss. Revidert nasjonalbudsjett er en fortsettelse på veien mot fornyelse, en vei vi må fortsette på ved å skape flere og bedre arbeidsplasser, styrke sykehusøkonomien og skape mer velferd i form av en tryggere alderdom og et mer rettferdig utdanningssystem. Det er å ta i bruk mulighetenes Norge.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2006-06-16:
Regjeringen har, som statsministeren sa i sin tale, nå regjert i åtte måneder, og norsk økonomi går godt. Men det har også vært åtte måneder preget av uroligheter internt i Regjeringen og i Regjeringens forhold til Stortinget. Jeg skal innrømme én ting, og det er at en av de statsrådene jeg hadde største tro på, var justisministeren. Han lovet mye både i opposisjon og i valgkampen, og er vel den statsråden som har vært høyest på banen i dette året med løsninger i justissektoren. Det var derfor med stor optimisme Fremskrittspartiet så fram til revidert, for virkelig å se om justisministeren hadde klart å riste noen ekstra kroner ut av finansministeren. Og – sannelig – det hadde han klart! Men det er på langt nær nok. Statsministeren sa i sitt innlegg at Regjeringen satser på fengselsplasser. Men med de utfordringene vi nå står foran når det gjelder kriminalomsorgen og soningsplasser, er ikke en satsing på 100 nye åpne plasser nok. Vi trenger lukkede plasser, og vi trenger det fort. I likhet med statsråden er også Fremskrittspartiet bekymret over soningskøene, men framskutt prøveløslatelse og økt bruk av samfunnsstraff er ikke løsningen. Det står i dag over 250 personer i kø for å sone samfunnsstraff. Det er alvorlig. Flotte ord og planer er ikke løsningen. Hvis Halden fengsel – til 1 milliard kr – skal stå ferdig i 2009, som statsministeren sa i dag, ser vi fram til budsjettet til høsten, for der må det komme mye penger hvis dette skal bli en realitet. Politiet har i dag 220 ledige stillinger på landsbasis. Dette er urovekkende, når vi vet at norsk politi er svært lavt bemannet i forhold til politiet i våre naboland. I tillegg har landets politi et stort behov for modernisering av verneutstyr og våpen. Fremskrittspartiet har registrert at justisministeren har uttalt at en må gå til innkjøp av nye våpen. Men hvor er pengene? Det må ikke bli opp til det enkelte politidistrikts økonomi om – og når – en prioriterer dette. Til slutt: I dag gjør Stortinget et enstemmig vedtak som går ut på å gi Haugaland og Gjøvik tingretter fullmakt til å inngå leieavtaler. Staten vil her pådra seg forpliktelser i framtidige budsjettår. Likevel nekter nå Domstoladministrasjonen å signere slike avtaler fordi de ikke får direkte lovnader om penger. Jeg vil be om at Regjeringen følger opp denne saken, slik at Stortingets vedtak om framdrift i domstolstrukturen blir fulgt opp, slik at vi ikke får de forsinkelsene som Domstoladministrasjonen nå varsler.
Lars Egeland (Sosialistisk Venstreparti), 2006-06-16:
Representanten Nesvik etterlyste mer engasjement i helsedebatten. Det er mye som kunne sies, ikke minst om det å få politisk kontroll med helseforetakene. Det er ingen grunn etter min mening for regjeringspartiene å skjemmes over dette budsjettet. Men jeg skal konsentrere meg om kun én sak. SV ønsker et mer rettferdig helsevesen – et helsevesen som ikke bidrar til den onde sirkelen av sosial ulikhet, hvor du er sjuk hvis du er fattig, og du blir fattig hvis du er sjuk. Et av elementene for å utjamne sosial ulikhet er selvfølgelig egenandeler. Egenandelen på fysioterapi var en egenandel som nærmest var laget øremerket for å ramme sosialt urettferdig, som rammet kronikere og de med lavest inntekt. Det var en egenandel som verken Regjeringa eller regjeringspartiene kunne være bekjent av. At egenandelen var foreslått innført av regjeringa Bondevik, og at Stoltenberg-regjeringa begrenset de verste utslagene ved å innføre et tak, gjorde saken noe bedre, men ikke god nok. En regjering med ambisjon om sosial rettferdighet og utjamning kan ikke måles mot en høyreregjering som ønsket større ulikheter. Regjeringa må måles mot sine egne ambisjoner. Derfor var det mange som var skuffet, og som i dag har grunn til å juble over at egenandelen på fysioterapi trekkes tilbake fra 1. juli. Presset for å få bort denne egenandelen var stort fra brukerorganisasjonene, fra enkeltpersoner, fra aktive politikere i flertallspartiene, som ikke kunne akseptere denne skatten på sjukdom. Den rammet opp mot 250 000 nordmenn – folk med multippel sklerose, cerebral parese, reumatiske lidelser, slagpasienter, lymfeødem og kvinner med bekkenløsning. Bondevik-regjeringa argumenterte for at statens utgifter på dette feltet – behandling av kronikerne – hadde økt for mye. Jeg vil nesten si det motsatte. Fysioterapi for disse gruppene er nyttig og god behandling, og sannsynligvis har vi å gjøre med et fortsatt underforbruk fordi det mange steder er mangel på fysioterapeuter som har kapasitet, kompetanse og avtale. Selvfølgelig er det mange som kan ha råd til betale 50 kr for en fysioterapitime, men denne egenandelen rammet stort sett mennesker med uføretrygd som gikk og fikk behandling kanskje flere ganger i uka. Det er befriende at denne egenandelen nå blir kuttet. Vi kan gratulere hverandre, ikke minst alle de utenomparlamentariske aktivistene som har jobbet for dette. I Soria Moria-erklæringa står det at egenandelen i helsetjenesten skal reduseres. Vi veit at Helse- og omsorgsdepartementet jobber med en stortingsmelding om sosial ulikhet i helsetjenesten. Fjerninga av denne egenandelen har brakt oss over i angrepsposisjon, hvor målet nå må være å fjerne flere egenandeler og redusere dem.
Kåre Fostervold (Fremskrittspartiet), 2006-06-16:
Dokument nr. 8-forslaget fra Fremskrittspartiet om å fjerne særavgiften på sjokolade- og sukkerholdige varer er oppskriften på hvordan Stortinget kan drive en aktiv næringspolitikk gjennom bruk av skatte- og avgiftslovgivningen. Ikke bare er avgiften konkurransevridende, men også totalt uforståelig når man ser nærmere på de grenseoppgangene som lovverket har medført. La meg ta noen eksempler, så kanskje vi får gleden av å høre statsråden forklare oss dette nærmere. Hvorfor er det slik at en halv kilo marsipan på tube ikke er avgiftsbelagt, mens et ferdig marsipanlokk til kake – altså den samme marsipanen i kjevlet versjon – er avgiftsbelagt? Eller hvorfor er det slik at kjekssjokolade med samme innhold sukker og sjokolade som sjokoladekjeks behandles ulikt? Hvorfor er det av betydning om sjokoladen er utenpå, inni eller dekker 50 pst.? Det kan bli artig å høre statsråden besvare noen av disse spørsmålene. Samtidig skal vi huske på at dette er blodig alvor for sjokoladefabrikkene. Denne avgiften utgjør en ekstrakostnad fordelt pr. arbeidsplass på 400 000 kr. Det er en stor utfordring for bransjen, og jeg reagerer litt når jeg leser svarbrevet fra statsråden til komiteen, der det står at avgiften legges på produktet og er derfor ikke konkurransevridende. Med all respekt, da er det på tide å komme seg ut av regjeringskvartalet og ta en titt på verden rundt seg. Er det noe næringslivet er flink til, er det å tilpasse produktene sine på en slik måte at man slipper å betale norske særavgifter. Når sjokoladefabrikkene er bekymret, er det fordi konkurrentene lager produkter som i stor grad er identiske med de norske, men som på grunn av utseende eller innpakning slipper avgift. Samtidig ser det ut til at statsråden glemmer den omfattende grensehandelen. Ernæringsmessig har denne avgiften ikke noe for seg, da produkter med like mye sunt eller usunt innhold avgiftsbelegges likt. Det er et faktum at produkter som er sukkerfrie, heller ikke slipper avgiften. Det er unødvendig å påpeke flere momenter, men man må bare ut fra forslag til vedtak fra sosialistene trekke den konklusjonen at man fortsetter å føre en planløs næringspolitikk. Jeg må bare poengtere at etter en lang valgkamp, der sosialistene varslet en ny kurs innen næringspolitikken, er det nå, etter snart ett år, tydelig at de ikke visste hva de pratet om, og at de ikke hadde noen idé om hva de skulle gjøre hvis de kom til makten. Det eneste nye som er kommet fra sosialistene innen næringspolitikken, er praksisen med å opprette fond og nedlegge arbeidsplasser. Å gi rammevilkår som forhindrer nedleggelse, har sosialistene ingen planer eller visjoner om. Det er ingen aktiv næringspolitikk. Det er en destruktiv næringspolitikk.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2006-06-16:
Jeg synes det er gledelig at arbeidsmarkedstiltakene har fått så stor oppmerksomhet i denne debatten. Jeg tolker det som en brei støtte til Regjeringen når den i stortingsmeldingen nok en gang slår fast at det skal føres en aktiv arbeidsmarkedspolitikk her i landet. I de nye NAV-kontorene skal stat og kommune jobbe intenst, målrettet, hånd i hånd for å bryte fordommer, kvalifisere, motivere og bistå både arbeidssøkere og arbeidsgivere. For å få til det må mest mulig penger ut i aktive tiltak, minst mulig til administrasjon. Der vi før gav passive ytelser, skal vi nå gi aktiv kvalifisering, og det er et riktig valg. Det er derfor også et riktig valg å øke antall plasser for yrkeshemmede, og når flere kommer i jobb, er det jo nettopp de som trenger en ekstra innsats, vi er nødt til å konsentrere oss mest om. Og en viktig endring til: Det er ikke lenger lov å føre penger fra yrkeshemmede over til andre grupper. Mye taler for at det er fornuftig å vri ressursbruken for yrkeshemmede mer i retning av formidlingsrettede tiltak, som Regjeringen foreslår, hvis det gjør at flere får jobb. Men vi må vokte oss vel for å styre så ensidig mot det målet at vi glemmer at mange yrkeshemmede fortsatt har store bistandsbehov. Det er derfor en viktig og riktig presisering når komiteen åpner for fleksibilitet i forhold til tiltaksarrangørene, heller enn å styre monomant i retning av et fastsatt måltall, selv om det kan bety at antall plasser kan bli færre. Det viktigste er at det blir kvalitet i de tiltakene vi faktisk tilbyr, og så må vi i NAV-reformen utvikle gode resultatmål som i tillegg til antall plasser på aggregert nivå, også reflekterer kvalitet og resultater på individnivå. Dagens debatt har vist at det er nødvendig, for den har bare dreid seg om antall og kroner, og flertallet har fått pepper for å kutte i kroner og lite honnør for å øke i antall. Men etter valget har det i opposisjonen vært et kappløp om å overby Regjeringen. Hør bare: Alminnelige plasser: Bondevik II-regjeringen, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre, 10 400 plasser. Da tilleggsproposisjonen sa pluss 2 500, sa de det òg, mens Fremskrittspartiet sa minus 4 600. Når revidert budsjett fortsatt sier 12 500, sier Kristelig Folkeparti pluss 90, Høyre minus 1 400, Venstre minus 2 000, mens Fremskrittspartiet nå er enig med Regjeringen. For yrkeshemmede før valget sa Høyre, Venstre, Kristelig Folkeparti 26 300. Da tilleggsproposisjonen sa OK, sa Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti pluss 400, Fremskrittspartiet sa 500. Og når revidert da sier pluss 1 000, sier Høyre 2 000, Kristelig Folkeparti 3 000 pluss, mens Venstre har ramlet ned på 400. Men fortvil ikke, for Fremskrittspartiet går nå inn for – ikke pluss 500 som i budsjettet, men topper altså statistikken med 3 100. Dette er lite seriøst. Her må alle konstellasjoner ta en runde med seg selv, og innen budsjettet for 2007 kommer, har vi fått stortingsmeldingen om arbeid, velferd og inkludering, og da får vi en ny sjanse til å gjøre en god jobb alle sammen.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2006-06-16:
Helt på tampen av debatten vil jeg si noen ord om Forsvaret. Forsvaret må tilpasse seg et moderne trusselbilde. Nye og mer sammensatte trusler øker behovet for et fleksibelt forsvar, et forsvar som kan håndtere et bredt spekter av ulike oppgaver. Vi må ha tilgjengelig operativt personell til innsats i kriser, konflikt og krig – ute og hjemme. Forsvaret skal ivareta vår nasjonale sikkerhet og trygge vår territoriale suverenitet. Samtidig må Norge som et rikt land bidra til fred og sikkerhet internasjonalt. Når det gjelder den vedtatte langtidsplanen, er det, som vi vet, en ubalanse mellom struktur, oppgaver og økonomiske rammer. Det er en utfordring for oss. At det er ubalanse mellom ambisjonsnivå og ressurser, er en situasjon vi ikke kan leve med på sikt. Derfor har Arbeiderpartiet programfestet at vi skal være en pådriver for å oppnå balanse mellom struktur, oppgaver og ressurser. I revidert skjer det en del fornuftige omprioriteringer, fra materiellinvesteringer til nødvendige EBA-investeringer og vedlikehold av festningsverk. I tillegg er det gledelig at kommunene har fått utvidet forkjøpsrett ved avhending av militære eiendommer. Regjeringen mener at angrepet på stabiliseringslaget i Meymaneh i Nord-Afghanistan krever at det blir iverksatt tiltak for å styrke sikkerheten der. Arbeiderpartiet er opptatt av å styrke sikkerheten til våre soldater maksimalt. Derfor etablerer vi ny leir, egen vakt- og sikringsstyrke samt at vi tilrettelegger for stasjonering av et kompani fra den afghanske hæren i Meymaneh. Disse nødvendige tiltakene koster 150 mill. kr. Jeg er glad for at vi i år har klart å finansiere dette ved omprioriteringer innenfor Forsvarsdepartementets budsjett. Norge bør som et rikt land bidra til fred og sikkerhet internasjonalt. Deltakelse i internasjonale operasjoner innebærer betydelige utgifter. Vi lever i en usikker verden, der det alltid vil være en risiko for at Norge på kort varsel må delta internasjonalt, uten at dette er planlagt. Ofte vil det i slike sammenhenger være avgjørende å handle raskt. Det er ikke mulig å budsjettere for uventede kriser og nye operasjoner. For å kunne ha den nødvendige handlefrihet til å delta i slike operasjoner i framtiden vil jeg understreke viktigheten av at merutgifter knyttet til ikke-planlagte operasjoner må baseres på tilleggsfinansiering. Det har vært den vanlige praksisen i Stortinget, og slik må det også være framover.
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2006-06-16:
I motsetning til representanten Nesvik ser vi i Arbeiderpartiets helsefraksjon at i revidert budsjett er det en del gode helsesaker. Én av dem, som har vært nevnt flere ganger, gjelder arven fra Bondevik. Den har vi betalt, den har vi kvittert ut, nemlig egenandelen på 50 kr på fysioterapi. Alle de som engasjerte seg og opplevde den som urettferdig, kan nå få en bedre hverdag. Vi snakker fra denne talerstolen bestandig om de store beløpene, men jeg har lyst til å nevne styrkingen av det lokale folkehelsearbeidet, dvs. partnerskap for lokalt folkehelsearbeid, som ble styrket med 5 mill. kr. Å bedre folkehelsa er å forebygge. Det er god politikk. Det er tiltak der folk bor, og som er rettet spesifikt mot helsa. Fylker som bl.a. Hedmark, Telemark og Vestfold får nå styrket den bevilgningen som de fikk for 2006. Nå kan de få med flere kommuner inn i ordningen. Målet vårt er at alle fylker og kommuner skal være med. Som et eksempel fra Vestfold og min egen by, Larvik, kan jeg nevne at man har montert vannautomater med kaldt vann på skolene. Det gjør at ungdom drikker mer vann og mindre brus. Tilbud om røykestopp med ulike måter å slutte å røyke på er også gode folkehelsetiltak. En liten sum – men den har god effekt. Når det gjelder forebygging, kan man gjøre veldig mye med lite penger. En annen god sak i revidert er oppfølgingen av det vi rød-grønne har sagt om kvinnehelse. Ved å bevilge 10 mill. kr til et kompetansesenter ved Kvinneklinikken ved Rikshospitalet-Radiumhospitalet kan vi sørge for å få mer kunnskap om og kompetanse på hva kjønn og kjønnsforskjeller gjør for helse og utvikling av sykdom. Det er et viktig felt, og der vi trenger mer forskning og mer kompetanse. De tre nevnte saker er alle viktige helsesaker som kan bidra til færre innleggelser – som jo koster mye mer – og dermed lavere sykehusutgifter.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2006-06-16:
Kristelig Folkeparti konstaterer at det ikke er noen stor miljøsatsing i Regjeringens forslag og heller ikke i dagens innstilling fra flertallet. Tar jeg på meg brillene til dem som kommer etter oss, er det med tristhet jeg registrerer dette. Hvorfor? Jo, fordi miljøet trenger kontinuerlig å stå høyt oppe på det politiske kartet hvis vi skal møte utfordringene og klare å gjøre de endringer som må til. Det er vel som 20 års-jubilanten Bellona sa det på dagens mottakelse: Det begynte med å grave opp gifttønner, nå skal vi være med og grave ned CO2. Bellona har klart denne utviklingen gjennom faglighet og et stort engasjement. Kristelig Folkeparti har i dagens innstilling fremmet forslag om bl.a. en omlegging av oppvarmingen av hus allerede fra fyringssesongen 2006–2007. Kristelig Folkeparti utfordret tidlig Regjeringen til å komme med en omlegging av nettopp dette i RNB, slik at de positive miljøkonsekvensene dette ville få, kunne komme miljøet til gode, samt at dette kunne være et positivt tiltak i forhold til den utfordringen vi står overfor i Midt-Norge. Men dessverre – Regjeringen har ikke tatt denne oppfordringen på alvor slik at denne omleggingen kunne startet allerede nå i sommer og fått konsekvenser for fyringssesongen vi går inn i. På søndag kom Regjeringen med tre budsjettlekkasjer angående sin satsing på alternativ energi. Regjeringens styrte overskriftslekkasje vil Kristelig Folkeparti bruke for å fylle de store manglene på subsidier og system som ligger under overskriftene som ble tilgjengelige for oss på søndag. For Kristelig Folkeparti er det avgjørende at den nye innmatingsordningen som det nå legges opp til fra Regjeringens side, er forutsigbar, og at den gir mest mulig ny fornybar energi. Jeg er glad for å lese i Agderposten i dag at staten har gått med på å betale 210 000 kr til strandperlen Kibbevika. Det er fint at Regjeringen setter av noen midler til å kjøpe strandsone i pressområder i distriktene. Jeg regner da med at Regjeringen også er glad for denne betalte regningen og for denne satsingen i Kommune-Norge, og at de også vil stemme for forslaget til Kristelig Folkeparti som går nettopp på denne saken.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2006-06-16:
Representanten Micaelsen angrep Fremskrittspartiet for veldig mye – han brukte vel hele sitt innlegg på å snakke om Fremskrittspartiet. En av de tingene han beskyldte oss for, var at vi ikke hadde bevilget midler til CO2 -håndteringsprosjektet på årets reviderte budsjett. Det er litt interessant å høre, for han snakket om at kostnadene er 4–5 milliarder kr. Da vi fremmet forslaget i Stortinget, kommenterte bl.a. statsminister Stoltenberg forslaget på den måten at dette var overhodet ikke nødvendig, for CO2 -håndteringsprosjektet var lønnsomt. I dag sier altså Torgeir Micaelsen at det koster minst 5 milliarder kroner. Det har jeg notert meg. Og jeg er nok mer enig i Micaelsens virkelighetsbeskrivelse enn i Regjeringens virkelighetsbeskrivelse i den saken. Så har jeg lyst til å mimre litt om behandlingen av budsjettet før jul, hvor Fremskrittspartiet sa at å kutte i bevilgningene til kalking av forsurede vassdrag fra 100 mill. kr til 70 mill. kr ikke var god og forsvarlig miljøpolitikk. I håp om å få med oss et flertall påpekte vi den gang at 88 mill. kr var et minimum for å få til en håndterbar nedtrapping av kalkingen i Norge. Dette tallet – 88 mill. – kjenner jeg nå igjen i det reviderte budsjettet. Det er artig å se at Miljøverndepartementet følger våre råd både når det gjelder kalking og gyrobekjempelse, og vi er også veldig fornøyd med villreinsentrene. Så vil jeg innstendig be finansministeren og Regjeringen om å legge merke til Fremskrittspartiets merknad om Trillemarka og Rollag-massivet og det vernet som der vil bli gjennomført i løpet av høsten. Lokale krefter, grunneiere og lokalpolitikere var imot vern til å begynne med, men har nå snudd og akseptert et vern og lagt fram et forslag om hvordan det nye verneområdet bør se ut. Da er det min og Fremskrittspartiets anbefaling at Regjeringen følger det rådet lokalpolitikere og grunneiere gir. Hvis ikke vil jeg gå så langt som til å hevde at alt pratet til Regjeringen om lokaldemokratiets store betydning blir tomt prat. Om ordningen for å styrke ny fornybar strøm i Norge, som skulle være så mye bedre enn grønne sertifikater, er det å si at det ikke vil føre til noen som helst ny produksjon av strøm før Regjeringen kommer med et klarere signal om hvor de vil hen i den saken.
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2006-06-16:
Unnskyld president, jeg stemte feil.
Trine Skei Grande (Venstre), 2006-06-16:
President! Jeg stemte feil. Jeg stemte for, men skulle ha stemt imot.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2006-06-15:
Statsråden gav en grundig og solid redegjørelse for de tiltak som departementet har satt i verk og vil sette i verk, og de vurderinger som nå gjøres i UDI når det gjelder oppfølgingen av denne viktige og alvorlige saken. Det jeg vil spørre statsråden om, er knyttet til en merknad som komiteen har på side 13 i innstillingen, der en enstemmig komite sier: «Det må gis et klart oppdrag til direktoratets ledelse, og departementet må over en periode følge opp dette oppdraget tettere enn det som er vanlig i en løpende driftssituasjon.» Jeg vil gjerne at statsråden overfor Stortinget bekrefter at han ikke bare vil gi oppdrag, men at han og departementet også vil ha en tett og nøye rapportering og tilbakemelding fra UDI, og en oppfølging av den tilbakemeldingen i en periode, til man er forsikret om at de forhold som er avdekket, er ryddet av veien.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2006-06-15:
La meg først takke for den anerkjennelse som er blitt meg som saksordfører til del fra alle partier i denne saken, men først og fremst for den brede enighet som er demonstrert om det som er en enstemmig innstilling. Jeg konstaterer at vi ikke helt unngikk å få en innvandringspolitisk debatt, det har både Fremskrittspartiet og SV bidratt til. La meg da si at jeg for min del føler behov for å understreke at det at et direktorat er krevende å lede – og jeg vet litt om ledelse av krevende direktorater – er ingen unnskyldning for brudd på informasjonsplikten. Det er ingen unnskyldning for at man unnlater å rette opp feil som en statsråd formidler til Stortinget i god tro. Det er ingen unnskyldning for at man bevisst tøyer grenser i et politisk følsomt område uten å vurdere hvor grensene går. Det er ingen unnskyldning for at man trår inn i det som er politikernes domene. Jeg er derfor svært opptatt av at statsråden forsikrer seg om at det blir luftet skikkelig ut i UDI, og at statsråden sørger for at hele UDIs organisasjon forstår alvoret i denne saken og forstår at det har konsekvenser for måten UDI skal drives på framover. For hvis en i framtiden ser tendenser til å bagatellisere alvoret i denne saken, vil det virkelig være krise for UDI. Jeg har den tiltro til statsråden, med det alvoret han har lagt i denne saken, at han vil gjøre sitt ytterste for å oppfylle disse forventninger fra Stortingets side.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2006-06-15:
Mitt første spørsmål er: Hvordan kan statsråden hevde at det skulle være i strid med EØS-avtalen når det i Del III Fri bevegelighet for personer, tjenester og kapital, Kapittel 1 Artikkel 28 punkt 4 står: «Bestemmelsene i denne artikkel skal ikke anvendes på stillinger i den offentlige administrasjon.» – altså at man skal likebehandle. Den gjelder ikke for stillinger i offentlig administrasjon. Mitt andre spørsmål er om statsråden vil ta noe initiativ eller kan klargjøre hvilken praksis UDI nå har når det gjelder behandling av saker hvor man er i tvil. Stein Wik sa i høringen: «Jeg kan i den forbindelse si – det var vel noe som ble tatt opp i høringen her tidligere – at man ikke skulle bruke for lang tid på sakene. Hvis man var i tvil om å si ja eller nei, var beskjeden klar. Våre medlemmer oppfattet den beskjeden som soleklar. Var man i tvil, så ja. Hvis man mente noe annet, kunne man på en måte risikere å få beskjed om at det kanskje ikke var det man burde mene – for å si det slik.» Er dette en praksis som statsråden mener bør videreføres, eller har statsråden tatt nødvendig initiativ til at denne praksisen er endret?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2006-06-15:
Jeg har forståelse for at det ikke er mulig for statsråden å svare på ett minutt på en replikk, så han skal få en sjanse til på det andre spørsmålet mitt. Det dreide seg om noe han sa i sitt innlegg, om at det var viktig å se på UDIs skjønnsutøvelse og praksis på en rekke områder, og det er jeg glad for at statsråden vil gjøre; det ble også avdekket i høringen. Det var i alle fall inntrykket fra juristenes tillitsvalgte, og jeg refererte til noe Stein Wik sa. Spørsmålet må jo være politikken, om man har en snill eller en streng innvandringspolitikk. Vi har fått nok av eksempler også i denne debatt på at Fremskrittspartiet står for en streng innvandringspolitikk, mens andre står for hva man kan kalle en snill innvandringspolitikk. Spørsmålet er om det er saksbehandlerne i UDI som skal styre dette, eller om det er vi politikere som skal gi en klar politisk instruks. Den foregående UDI-direktør hadde sagt at hvis man var i tvil og man hadde kort tid til saksbehandling – hvis man var i tvil – skulle man si ja til søknadene. Hva er statsrådens og Regjeringens syn på dette? Skal man si ja, eller skal man si nei?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2006-06-15:
Det kom noen påstander som jeg bare må få lov til å dokumentere. Vi har prøvd å undersøke litt. Når det gjelder EØS-avtalen, som flere har vært opptatt av, står det ordrett i Del III Fri bevegelighet for personer, tjenester og kapital, Kapittel 1 Artikkel 28, som omhandler disse spørsmålene. Det står bl.a. i punkt 2: «Den frie bevegelighet innebærer at all forskjellsbehandling av arbeidstagere fra EFs medlemsstater og EFTA-statene på grunnlag av statsborgerskap skal avskaffes når det gjelder sysselsetting, lønn og andre arbeidsvilkår.» Men så heter det i punkt 4 i Artikkel 28: «Bestemmelsene i denne artikkel skal ikke anvendes på stillinger i den offentlige administrasjon.» – Relativt klart! Så til Norden. Dette er hentet fra Nordisk Ministerråd: «Krav på medborgarskap för offentliga anställningar och uppdrag i Sverige». Der står det: «Enligt regjeringsformen(…) får endast den som är svensk medborgare inneha eller utöva:» – og så står det åtte–ni strekpunkter. (…) Videre står det: «Enligt lagen om offentlig anställning(…) får endast svenska medborgare ha anställning som: - åklagere eller polis - militär.» (…) Og så står det: «Regjeringen ges även befogenhet att föreskriva eller för särskilda fall besluta att vissa kategorier av anställninger skall förbehållas svenska medborgare. Dessa kategorier omfattar:» – og så er det tre omfattende strekpunkter. Det står videre når det gjelder Finland: «Krav på medborgarskap för offentliga anställningar och uppdrag i Finland. Enligt statstjänstemannalagen kan man utnämna endast finska medborgare til följande tjänster» – og så 14 strekpunkter. Det står også henvist til vår grunnlov § 92 når det gjelder en del ting om Norge, altså krav om statsborgerskap for offentlige stillinger og oppdrag i Norge, og de omfattende bestemmelser som er der. Det står også tilsvarende under punktet om krav om dansk statsborgerskap ved ansettelser i staten – en lang rekke ting som er der. Når man henviser til nordisk samarbeid, kunne man altså tatt seg bryderiet med å gå til informasjoner som vi har hentet ut fra Nordisk Ministerråd, fra www.HalloNorden.org, og så ville man funnet at Fremskrittspartiet har helt rett. Det er Norges storting og Norges regjering som beslutter hvilke stillinger som vi ønsker skal forbeholdes norske statsborgere. Jeg aksepterer at det kan være uenighet om hvilke stillinger det bør være. Vi vil fastholde vårt syn, at UDI er i en særstilling. Det er jo for så vidt bekreftet, bl.a. av Per-Kristian Foss, som sa at av forsiktighetshensyn i UDI sørger man for at ingen saksbehandler som er utlending, behandler søknader fra en som kommer fra det samme landet som vedkommende er statsborger i. Man har allerede gjort visse ting – da har man erkjent visse ting. Da er det jo bare et spørsmål om en grensedragning: Hvor streng skal man være? Vi fastholder vårt forslag, som er i samsvar med alle våre internasjonale forpliktelser, inkludert Nordisk Råd.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2006-06-15:
Først til Inge Lønning: Hvis man hører saksordførerens innlegg, Svein Roald Hansens innlegg og i hvert fall mitt innlegg, og kanskje et par til, vil det være helt klart at det hadde vært grunnlag for å reise avskjedssak mot direktør Trygve Nordby hvis han fortsatt hadde innehatt stillingen. Det er i hvert fall min mening etter at jeg har hørt på alle disse innleggene. Om vedkommende hadde vært embetsmann, hadde ikke det vært noen hindring for fjerning i dette tilfellet. Det andre, det som var hovedgrunnen til at jeg bad om ordet, var at statsråden benyttet en juridisk vurdering fra noen jurister i departementet som grunnlag for sine synspunkter. Jeg tillater meg bare å spørre om vi i vår gruppe kunne få en kopi av den juridiske betenkningen han benyttet som grunnlag for det han sa fra Stortingets talerstol.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2006-06-15:
Som ny medlem i kontroll- og konstitusjonskomiteen har eg lyst til å understreka at Riksrevisjonen si melding om verksemda i 2005 gir eit godt og interessant innblikk i ein institusjon som altfor få eigentleg kjenner til. Med omdømmeverdiane objektiv, uavhengig og kompetent og samspelverdiane lagånd, openheit og respekt er målsetjingane høge. Riksrevisjonen har og skal ha ambisjonar. Dokumenta frå Riksrevisjonen får ulik oppfølging frå Stortinget si side. Mange hamnar i kontroll- og konstitusjonskomiteen som eigne saker, som t.d. neste sak, Dokument nr. 3:7. Frå Senterpartiet si side har vi med stor interesse motteke to rapportar, Administrativ rapport nr. 1/2005, om fastlegeordninga, og Administrativ rapport nr. 2/2005, om Riksrevisjonen si undersøking av forvaltninga sitt arbeid med utforminga av EØS-relevant regelverk. Den fyrste av desse vart følgd opp av Helse- og omsorgsdepartementet. Den andre er ein viktig reiskap for ei regjering som vil føra ein meir aktiv europapolitikk utan EU-medlemskap, og som dette året har arbeidd med ein handlingsplan for akkurat det. Senterpartiet er einig i at Riksrevisjonen si internasjonale verksemd gir kompetanse og kunnskap. Eg ser gjerne at Riksrevisjonen vurderer korleis erfaringa, t.d. med revisjon av EFTA og NATO, kan meldast til Stortinget. NATO er jo elles fyldig og informativt dekt i Observasjonsposten nr. 2 for 2006, Riksrevisjonen sitt høgst leseverdige blad. Lat meg til slutt understreka det gledelege i at òg Riksrevisjonen driv utviklingsarbeid. Det er gitt fleire døme på det i årsmeldinga – i Zambia, i Malawi og i samband med Indonesia si deltaking i oppbygginga av Ache-provinsen etter tsunamien. Styrking og effektivisering av riksrevisjonar i utviklingsland og i andre land der det går føre seg demokratibygging, er heilt klart eit viktig instrument for å sikra utvikling og kjempa mot korrupsjon. Det er bra at den norske Riksrevisjonen òg engasjerer seg på det feltet.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-06-15:
Til det første: Det er ikke sånn at man i henhold til EØS-avtalen kan si at man kan forlange norsk statsborgerskap for alle stillinger i offentlig forvaltning. Nei, det er det ikke. Uansett hvor mye Carl I. Hagen nikker, så er det ikke sånn. EØS-avtalen åpner for at man i noen spesielle stillinger kan velge å diskriminere EØS-borgere. Men den generelle forståelsen av EØS-avtalen, slik den forstås både av oss og av Europa, er at det vil være diskriminerende. Derfor er vår vurdering helt klar, at det forslaget som Fremskrittspartiet har fremmet, vil være i strid med EØS-avtalen.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-06-15:
Jeg tror at det absolutt er i våre interesser å etablere en tettere oppfølging og dialog med direktoratet i en normal situasjon. Min opplevelse er at direktoratet selv er interessert i å få det på plass. Jeg tror både vi og direktoratet har like stor interesse av at departementet og direktoratet ikke skal komme i en tilsvarende situasjon igjen. Det er mye dyktige folk både i direktoratet og i departementet som har opplevd det som en veldig krevende sak vi nå har vært gjennom. Heldigvis tror jeg at vi nå i fellesskap velger å se framover og er opptatt av å finne systemer, kontrollrutiner og tilbakemeldingsrutiner som sørger for at vi ikke igjen skal komme dit vi har vært. Derfor er det som komiteen anbefaler, helt i tråd med det vi tenker selv.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-06-15:
Først vil jeg slutte meg til de forbehold som flere så langt har vært inne på, at dette ikke er en gjennomgående beskrivelse, og heller ikke en påstand dokumentert av Graver-utvalget at det har vært en slik praksis. Jeg synes også at det er en noe kunstig innfallsvinkel til en beskrivelse av politikk. Politikk må handle om på hva slags grunnlag skal du få et opphold. Først og fremst: Er du utsatt for forfølgelse? For det andre: Har du sterke menneskelige grunner? Vi driver nå og definerer det noe nærmere gjennom arbeidet med ny utlendingslov. Så vil det være saksbehandlers oppgave å vurdere saken. Dersom det er slik at det er et grunnlag for opphold i tråd med disse forskriftene, skal man få det, og dersom det ikke er grunnlag for opphold i tråd med forskriftene, skal man ikke få det. Det vil sikkert være tvilstilfeller, men det må jo være hva som heller mest i retning av ja eller nei, som er avgjørende.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-06-15:
Jeg skal på ingen måte gi meg ut for å være noen EØS-rettsekspert. Men jeg har vært med såpass lenge og prøvd å forstå EU-rett og EØS-rett at det å lese opp bare én artikkel og dermed tro at man har det hele og fulle bildet, i hvert fall ikke er en innfallsvinkel som jeg normalt vil anbefale som den totale juridiske forståelsen av ulike bestemmelser. Vi har forelagt det spørsmålet som Carl I. Hagen her er opptatt av, for de juristene som jobber med arbeidsrettsspørsmål, bl.a. i Arbeids- og inkluderingsdepartementet. Deres konklusjon er helt klar på at dersom man fra norsk side forsøker å gå til saksbehandlere i administrasjonen, altså i forvaltningen, og foreta et skille, gjøre folk ikke-ansettbare fordi de ikke har norsk statsborgerskap, men f.eks. svensk, så vil det være et brudd på EØS-retten. Jeg vil holde fast ved at det er vår vurdering av det spørsmålet. Det aner meg jo at vi skal skrive noen notater om dette etter hvert, med basis i dagen i dag. Jeg skal ikke forlenge debatten med å ta opp alt som sies, men jeg føler behov for å presisere noe i forbindelse med innleggene fra Heikki Holmås og Karin Andersen. Det stemmer jo at det skjer et veldig viktig skille i styringen av forvaltningen når departementet får instruksjonsmyndighet utover lov og forskrift. Men så er det også viktig å være klar over at også i den forrige regjeringens periode kunne jo statsråden og regjeringen instruere UDI, men da gjennom forskrift. Hvis UDI la opp til en praksisendring, kunne man instruere gjennom forskrift. Men fundamentet må jo uansett være at departementet og regjeringen er klar over at UDI legger opp til en praksisendring. Det er heller ikke slik at UDI i det forrige systemet kunne gjøre hva de ville innenfor lovens skjønnsrom. Derfor har det hele tiden ligget klart at praksisendringer måtte varsles, slik at departementet kunne benytte sin styringsrett gjennom lov og forskrift. Endringer av det styringsinstrumentet er først og fremst knyttet til at det å måtte styre bare gjennom lov og forskrift kan være krevende, og derfor har man forenklet det til også å kunne gjelde instruks.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-06-15:
Det som fikk meg til å ta ordet, var det siste innlegget fra Carl I. Hagen. Det er åpenbart at Carl I. Hagen aldri har ledet et departement, hvis han tror at all dialog og rådslagning mellom embetsverk og statsråd foregår gjennom skriftlige notater. Dette er altså et spørsmål som jeg har tatt opp med mitt embetsverk, vi har diskutert det, vi har sett på ulike sider av lovspørsmålet, og jeg har redegjort for den konklusjonen jeg har formidlet i møter med mitt embetsverk. Derfor har jeg ikke noen kopi av noe notat som kan deles ut til Carl I. Hagen, og i den grad jeg hadde hatt et internt notat om det, hadde jeg heller ikke delt det ut til Carl I. Hagen. Men jeg skal lage et notat om det, som jeg skal oversende til Fremskrittspartiets stortingsgruppe.
Inge Lønning (Høyre), 2006-06-15:
Innstillingen fra komiteen er gledelig enstemmig når det gjelder hovedprinsippet, som fastslår den nedarvede forståelse i norsk statsskikk i forholdet mellom forvaltning og politisk ledelse. Det synes jeg er gledelig. Når jeg fant behov for å be om ordet, er det fordi de tre mindretallsforslagene fra Fremskrittspartiet for meg fremstår som gåtefulle. Jeg kan ikke se at noen av disse forslagene er svar på noen av de problemene som er avdekket i Graver-rapporten eller i komiteens innstilling. Forslag nr. 1 vil erstatte én uholdbar praksis med den motsatte enda mer uholdbare praksis – nemlig ved å si at alle tvilstilfeller skal behandles på samme måten, men i dette tilfelle til ugunst for den enkelte søker. Det er i strid med all rettstradisjon i alle siviliserte samfunn. Jeg kan ikke skjønne at det kan være gjennomtenkt i det hele tatt. Når det gjelder forslag nr. 2, som vil gjøre direktørstillingen til embetsstilling, må man spørre seg: Hva ønsker man å oppnå med det? Hvis man leser Grunnloven, ikke bare § 92, som det vises til, men også §§ 21 og 22, vil man oppdage at det eneste man oppnår med det, er å gi direktøren et rettsvern som han i dag ikke har. Han vil nemlig bli uavsettelig. Etter Grunnloven § 22 vil det eneste tilfelle hvor en regjering eventuelt vil kunne avsette en UDI- direktør, være når vedkommende faller for aldersgrensen. Hvordan det kan være et svar på de problemene som er avdekket i denne saken, går langt over min begripelse. Når det gjelder det tredje forslaget, er det ikke bare at det har et meget anstrengt forhold til prinsippene i EØS-avtalen, men det er jo loddrett på kollisjonskurs med det nordiske arbeidsmarkedet, som vi har hatt traktatfestet mellom de nordiske landene i mange tiår. Man kan da ikke mene at man ved et pennestrøk kan begynne å sette til side slike avtaler og innføre spesialregler som innskrenker det prinsippet som vi har i forholdet mellom de nordiske landene. Jeg må si at det er meget lenge mellom hver gang man leser forslag i en komiteinnstilling fra Stortinget som er så lite gjennomtenkte som disse forslagene åpenbart er.
Inge Lønning (Høyre), 2006-06-15:
Jeg finner det nødvendig å kommentere det siste innlegget fra representanten Hagen. Jeg har ikke trukket i tvil at det er adgang for partigrupper eller enkeltrepresentanter i Stortinget til å fremme lovforslag som gjennom lov fastsetter bestemte regler av den typen som Carl I. Hagen hadde røsket sammen fra våre nordiske naboland, men da må det skje gjennom lovvedtak. De lovvedtakene må være i samsvar med Grunnloven, selvfølgelig. Det spesielle i denne sak er at man har fremmet anmodningsforslag til Regjeringen i en innstilling om en helt spesiell sak, nemlig den kritikk som er rettet mot saksbehandlerpraksis i UDI. Derfor blir det en avsporing hvis man begynner å diskutere hva som måtte stå skrevet på .org her eller der. Mitt grunnleggende spørsmål er: Hvilke av de saksforhold som en enstemmig komite har kritisert, ville ha kommet i en annen stilling dersom ett eller flere av Fremskrittspartiets forslag hadde vært realisert? Svaret på det er, så vidt jeg kan skjønne, at det eneste som hadde kommet i en annen stilling, var at direktøren i UDI i så tilfelle hadde vært uavsettelig, og at man i tilfelle måtte ha reist rettssak mot direktøren, fordi han da ville hatt et stillingsvern som bare embetsmenn har etter norsk statsrett. Og hvordan det skulle være et svar på de kritikkverdige forhold som man her peker på, går langt over min begripelse. Det er rett og slett ingen saklig, substansiell sammenheng mellom det denne saken dreier seg om, og de demonstrasjonsforslagene som man har funnet det opportunt å henge på saken.