trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Rune E. Kristiansen (Arbeiderpartiet), 1999-12-15:
I forhold til det som har blitt sagt når det gjelder Forskningsfondet, vil jeg spørre statsråden: Hvis han allerede nå har tanker om å bruke av fondet til flere enn de fire prioriterte områdene, vil han da vurdere å komme tilbake til Stortinget med en slik sak? Det kunne virke som om det var noe uklarhet i de svarene som ble gitt. Det andre området jeg vil ta opp i dette replikkordskiftet, er det jeg tidligere i dag tok opp overfor Marit Tingelstad om budsjettsamarbeidet. Jeg registrerer at statsråden er fornøyd, til og med svært fornøyd, med den avtalen som nå foreligger, og det budsjettet vi nå har til behandling her i dag. Statsråden er vel kjent med at Arbeiderpartiet alltid har en langsiktighet i de grep vi foretar oss, og jeg vil spørre statsråden om ikke også han vil se langsiktig på skolepolitikken og ut fra årets budsjettavtale finne det naturlig å videreføre samarbeidet også inn i år 2000? Ser han seg ikke best tjent med at det er Arbeiderpartiet som er den naturlige samarbeidspartneren når det gjelder skolepolitikk og fordelingspolitikk?
Anneliese Dørum (Arbeiderpartiet), 1999-12-15:
Representanten Reikvam var inne på et viktig poeng i innlegget sitt, nemlig kommunenes rolle for utviklingen av grunnskolen. Det er kommunene som har ansvaret for grunnskolen, og det er egentlig kommunalbudsjettet som er det viktigste budsjettet for grunnskolen og det viktigste bidrag staten gir til grunnskolen. Nå har jeg nylig sett en rapport som er utarbeidet av Norsk Lærerlag, en annen enn den Reikvam refererte til, hvor man har sett på hva rådmennene har foreslått for neste års skolebudsjett. Det viser seg at over 60 pst. av kommunene reduserer driftsmidlene til grunnskolen også neste år. Det har de gjort i flere år, så dette er en veldig bekymringsfull situasjon. Jeg har merket meg at SV ønsker å øke midlene til kvalitetsutvikling i grunnskolen, selv om midlene til neste år er fordoblet i forslaget fra Regjeringen. Det er bra, det er viktig å utdanne lærere. Men også her kreves det kommunale egenandeler. Og som komiteflertallet sier, det viktigste vi på kort sikt kan gjøre for å bedre forholdene i grunnskolen, er å «øke kommunenes frie inntekter». Men kan man være sikker på at kommunene bruker midlene til skolen? Det kan vi ikke være fordi det er så mange andre skrikende behov. Jeg bare lurer på om SV har tro på de folkevalgte i kommunene når det gjelder å stå opp for skolen.
Anneliese Dørum (Arbeiderpartiet), 1999-12-15:
For Arbeiderpartiet er det viktig å ha en åpen og inkluderende folkekirke hvor alle føler at de er velkomne. Staten har et ansvar for ressurssituasjonen i Kirken, og ikke minst når det gjelder arbeidsforholdene for de som jobber der. Vi har fått mange signaler om at arbeidsbelastningen er stor, og at det er mangel på personell i Kirken. Arbeiderpartiet er derfor glad for at samarbeidet mellom oss og regjeringspartiene har ført til at Kirken nå får tilført flere stillinger – det gjelder diakoner og prester. Det vil i hvert fall være et skritt på veien til å bedre situasjonen. Så har jeg en kommentar til Inge Lønning, som antagelig ikke har oppfattet flertallets merknader når det gjelder Opplysningsvesenets fond. For flertallet er selvfølgelig klar over at avkastningen av fondets midler skal gå til kirkelige formål. Det står klart i loven. Men vårt poeng er at en større del av avkastningen skal gå til kirkelige formål – en større del. Det har altså ikke Inge Lønning fått med seg, men slik er det nå. I dag er det nemlig slik at dette fondet akkumulerer verdier. Vi vet at det er ganske stor nød i Kirken, den trenger mer ressurser, og fondet kan bl.a. brukes til å ruste opp kirker. Nå er det altså flertall for at fondets midler skal kunne gå til Nidaros domkirke, som er den eneste kirken i landet som får direkte statstilskudd, og da kan man jo frigjøre disse midlene til andre kirkelige formål. I budsjettet som behandles i dag, er det vel mellom 22 mill. og 23 mill. kr som går direkte til Nidaros domkirke. Vi mener også at midler fra fondet skal kunne gå til de andre kirkebygningene som trenger sårt til opprustning. Vi vet jo at vi har mange gamle, verneverdige bygninger med inventar som forfaller. Dette er en kulturskatt som vi må ta vare på. Stortinget har bedt om å få en oversikt over den totale økonomien i Kirken, og i den forbindelse også en vurdering av hvordan Opplysningsvesenets fond kan brukes. Og da ønsker vi også å få vite nøyaktig – hvis det er mulig, men det har jeg inntrykk av er meget vanskelig – hvilke verdier som egentlig ligger der, for det er jo snakk om store verdier i form av eiendommer, tomter osv.
Anneliese Dørum (Arbeiderpartiet), 1999-12-15:
Først vil jeg forsikre statsråden om at tomtespørsmålet for Høgskolen i Akershus er klart. Kommunen har stilt tomt til rådighet, og jeg forutsetter derfor at Statsbygg umiddelbart erverver tomten, slik at man kan få fortgang i dette prosjektet. Så til representanten Lønning. For det første sier Lønning at 100 pst. av overskuddet til Opplysningsvesenets fond er brukt til kirkelige formål. Da vil jeg be ham lese budsjettproposisjonen hvor det fremgår at 40 mill. kr er avsatt til fonds. Når det gjelder fondets eiendommer, går det også fram av budsjettproposisjonen, og jeg er selvfølgelig klar over det som står der. Men jeg tror statsråden er enig med meg i at verdsettelsen av fondets over 600 eiendommer, som har et samlet areal på over en million dekar, er uklar, det er ikke verdsatt skikkelig. Det er viktig at det blir gjort. Når det gjelder kontantene, er det helt klart hva som er der, det er 1,2 milliarder kr.
Helene Falch Fladmark (Venstre), 1999-12-15:
Først til dette om hvem sentrumspartiene velger å samarbeide med. Det er slik at vi syns vi har en god politikk, og Venstre mener vi har fått godt gjennomslag for vår utdanningspolitikk i Regjeringen. Vi er interessert i hvem som gir oss mest tilslutning til den politikken. Når man ved årets budsjettbehandling har flyttet mindre midler enn noen gang tidligere på 1990-tallet, så kan man spørre hvem som flytter på hvem. Ved årets budsjettbehandling har vi fått flere penger på budsjettet til Kirke-, utdannings og forskningsdepartementet, noe som Venstre er svært fornøyd med. Vi er veldig godt fornøyd med noen av prioriteringene som er gjort, nemlig frie midler til universitetene, mer penger til studentboliger, og vi er også fornøyd med at familieøkonomien blir styrket gjennom økt tilskudd til SFO. Dette er også prioriteringer Venstre står bak. I tillegg har vi fått til omprioriteringer i komiteen som vi også er svært fornøyd med, nemlig penger til Urbygningen, økt tilskudd til voksenopplæring for innvandrere og bedring av Kirkens økonomi. Alt dette er saker som Venstre står helt og fullt bak, og som er våre prioriteringer. Når representanten Løvik insinuerer at vi ikke burde være fornøyd med dette, så er det helt feil.
Helene Falch Fladmark (Venstre), 1999-12-15:
Nå er det vel slik at Rune Kristiansen ikke redegjorde for alt som har skjedd. Det som nå ligger i innstillingen, er et forslag til vedtak fra Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet som i sterk grad innskrenker formålene til Forskningsfondet i forhold til det Stortinget gav sin tilslutning til ved behandlingen av revidert budsjett i år.
Helene Falch Fladmark (Venstre), 1999-12-15:
For det første så vil jeg gjerne igjen si, så det er klart, at Venstre syns det er en riktig prioritering å ta ut penger fra dette senteret og prioritere frie midler til universitetene og til Urbygningen. Jeg vil lese merknadene som et komiteflertall av Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre står bak når det gjelder hvordan vi skal håndtere «Center of Excellence» på Fornebu i forhold til andre slike sentre. «Flertallet viser til at spørsmålet om å innføre et eller flere «Center of Excellence» vil bli drøftet i forbindelse med Stortingets behandling av forskningsmeldingen. Flertallet mener det er gode argumenter for å innføre en slik ordning, men vil be om at midlene bevilges over Forskningsrådets budsjettområde, slik at man kan få vurdert hvilken form slike sentre skal ha.» Det er viktig at de pengene som gjenstår til et «Center of Excellence» på Fornebu, blir sett i en sammenheng, og at Forskningsrådet får råderetten over hvordan dette skal skje.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-12-15:
Fyrst vil eg gjerne få lov å stadfeste at det er viktig at dei organa som skal arbeide med ting, arbeider med dei. Og når det gjeld forhandlingar om løn, er det klart at det skal skje i tilknyting til årets lønsoppgjer. Kva statsråden meiner – og forskinga viser – om lønsutviklinga for lærarar, går fram av stortingsmeldinga om rekruttering. Så til det spørsmålet som representanten Grete Knudsen tek opp når det gjeld forhandlingsansvaret. Det er rett at vi har eit partssamansett utval som forhandlar om lokal lønsfastsetjing, om ein del forhold rundt dei lokale oppgjera, som så langt har lege i Kyrkje-, utdannings- og forskingsdepartementet. Og sjølv om eg sjølvsagt har stor tillit til den kompetansen vi har der, og den klokskapen vi utøver, vil eg seie at det ikkje er naturleg at lokale forhandlingar vert førte der. Når det gjeld det detaljerte innhaldet i dei forhandlingane, finn eg det ikkje rett å gå inn i det. Det er, som sagt, oppretta eit partssamsett utval som vi reknar å finalisere rundt årsskiftet, og då vil òg den endelege konklusjonen i forhold til forhandlingsansvaret kome. Eg har merka meg komiteleiarens klargjering av kva som er Arbeidarpartiets standpunkt i forhold til forhandlingsansvaret. Når det gjeld Forskingsfondet, så held eg meg sjølvsagt til det som står i komiteinnstillinga, og vedtak som har vorte fatta, men samstundes er det òg eit vedtak frå fjorårets oppretting, så eg vil rekne med at Stortinget kjem tilbake til dette ved behandlinga av forskingsmeldinga.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-12-15:
Når det gjeld læremiddel til blinde og svaksynte, er det dessverre rett det som representanten Ulf Erik Knudsen seier, at dei ikkje var ferdige ved skulestart. Eg vil likevel framheve og rose dei som har arbeidd med den enorme produksjonsauken ein har klart å gjennomføre, den er nemleg over fordobla frå eitt år til det neste, og det er imponerande. Men det er likevel grunn til å seie at vi hadde undervurdert at den auken skulle kome så kraftig som han gjorde. Og det er no føreteke tiltak i departementet som gjer at vi kjem til å setje alle krefter inn på at når neste skuleår startar, skal vi vere mest mogleg à jour. Når først Stortinget har bestemt og Regjeringa har sagt at ein òg skal ha læremiddel for blinde og svaksynte og andre funksjonshemma grupper, så er det ikkje tilfredsstillande og godt nok det som har skjedd i år. Det tek eg ansvaret for, og vil setje i gang tiltak slik at det vert betre til neste skuleår. Når det gjeld det kuttet som er føreteke, har vi sett på det i denne samanhengen òg. Dersom ein ser på institusjonen Nasjonalt læremiddelsenter, er det svært mange område den skal dekkje. Vi har vore gjennom ein reformperiode både med vidaregåande skule og med grunnskulen, med ei dramatisk gjennomføring av nye lærebøker på alle område. Det er no gjennomført, dvs. at ein kan skyve ressursar over på andre område i høve til det som har vore tidlegare. Difor er det forsvarleg det som Stortinget gjer her, etter at vi har gått gjennom det, og eg står altså fast på at det vert sett i gang tiltak som skal betre situasjonen for blinde og svaksynte frå neste skuleår.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-12-15:
Når det gjeld forskuttering av forskingsmeldinga, så snakka eg om volum, og då viser tala som er stadfesta frå NIFU, klart at det er 7 pst. vekst. Då forskingsmeldinga vart lagd fram, vart det understreka frå meg at eg tok sikte på å gjennomføre det i sin heilskap etter at Stortinget hadde behandla det. Likevel la vi inn stor vekst, men det er heilt rett at den veksten ikkje kom på universiteta og høgskulane, men på andre delar av forskinga. Så dei tala som er stadfesta, er slik som eg sa i mitt innlegg, og difor er det i samsvar med sanninga og ikkje modifikasjonar. Det er derimot klart at det er område innafor forskingsmeldinga som ikkje er dekte, men eg snakka om volum. Når det gjeld forståinga av merknaden om Musikkhøgskulen, har dette området tidlegare vore regulert til utdanningsformål, offentlege formål. Innvendinga som ligg der, har gått på heile området. I dei forhandlingane som er no, skal ein finne ei løysing for Musikkhøgskulen slik som komiteen ber om, og då skal ein frafalle innvendinga, slik at området kan byggjast ut med bustader. Men rekkjefølgja av faktorane er vel ikkje heilt likegyldig her, og difor er det viktig at vi får løyst dette. Vi har eit arbeid på gang kor resultatet av utgreiingane skal kome midt i januar, og vi reknar med å ha klar ei avgjerd i løpet av januar. Og så vil heile området, slik som NRK og Oslo kommune ynskjer, kunne byggjast ut med bustader.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-12-15:
Fyrst til Kunsthøgskulen. Eg ser sjølvsagt alvorleg på at eit styre trekkjer seg. No er det eit styre for ei avdeling av Kunsthøgskulen som er oppnemnt av hovudstyret for Kunsthøgskulen, som har trekt seg, og det er sjølvsagt ei plikt som hovudstyret for Kunsthøgskulen har, å få oppnemnt eit nytt styre og å syte for at dei studentane som er tekne inn, får den undervisninga dei skal ha. I siste instans ligg det ansvaret sjølvsagt på meg, og det vil difor verte følgt opp. Komiteen og Stortinget handsama i fjor høgskulane og høgskulereforma/samanslåing. Ein hadde ikkje hatt nokon realvekst, ein hadde hatt ein viss liten realnedgang. Kunsthøgskulen i Oslo har hatt ein realvekst pr. student på ca. 5 pst., men etter eit år med dårleg økonomistyring kom ein veldig dårleg ut. Ein kom ut med eit minus som det delvis er vorte bøtt på, men som er ei medverkande årsak til den situasjonen ein er i. I departementet arbeider vi med å prøve å finne ein felles ståstad i forhold til å forstå tala, for vi har litt problem med å klare å definere dei likt. Det kjem vi til å arbeide vidare med for å kome fram til ei semje. Elles vil vi gjennomføre dei utgreiingane som Stortinget har bedt om når det gjeld totaliteten for Kunsthøgskulen. Når det gjeld spørsmålet om lærlingar, er det heilt rett at dei her vert stilte på line med andre studentar og kan søkje Lånekassa om reisetilskot, men då etter dei reglane som Lånekassa har, der m.a. løn vil vere avgjerande for om ein får tilskot eller ikkje. Når det gjeld rammetimetalet, vil eg kome tilbake til det i mi utgreiing til Stortinget på bakgrunn av dei tilbakemeldingane som vi har fått frå utdanningsdirektørane. Tala frå Lærarlaget er alarmerande, men vi må gå djupare inn i dei før eg kommenterer dei meir konkret.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-12-15:
Eg vil fyrst kommentere spørsmålet om fondet. Der har vi eit vedtak å halde oss til frå opprettinga av fondet. Vi har presentert ei stortingsmelding og eit budsjett, og vi har fått ei tilbakemelding gjennom innstilling og vedtak. Det er ikkje usemje om dei fire prioriterte områda. Dei er slik som vi har gjort framlegg om det i forskingsmeldinga. Når det gjeld den andre biten, den langsiktige, grunnleggjande forskinga, har eg òg oppfatta at Arbeidarpartiet og fleirtalet i dag, som er saman med Framstegspartiet, òg er opptekne av det same. Eg kjem sjølvsagt til å følgje det som står i budsjettvedtaket, men før desse prioriteringane endeleg vert sette ut i livet, vil eg vente på Stortinget si behandling av forskingsmeldinga. Eg meiner det er viktig at ein ser alle desse tinga i samanheng, og eg vil, som eg sa i innlegget mitt, følgje opp dei fire prioriterte områda, men ut frå det Stortinget tidlegare har sagt, og ut frå det eg òg har oppfatta frå fleirtalet, er det viktig med den langsiktige, grunnleggjande forskinga generelt. Så nokre få ord om samarbeid. No er det ikkje slik at enkeltstatsrådar for eigen kjøl uttrykkjer kven Regjeringa skal samarbeide med. Eg rettar meg etter det forliket som har vore no, som Regjeringa er godt tilfreds med. Innanfor vår sektor er eg godt tilfreds med det samarbeidet. Det som er viktig for meg, er at vi tenkjer langsiktig når det gjeld dei store linjene i utdanningspolitikken.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-12-15:
Eg kan ta det siste fyrst. Sjølvsagt vil eg halde meg til det Stortinget har sagt når det gjeld prosjekteringsmidlar til desse tre høgskulane. Dei ligg ulikt an i dag. For nokon er tomtealternativet klart, og for nokon er det det ikkje. Men sjølvsagt vil det for alle tre verte sett i gang eit arbeid i forhold til dette. Det som eg vidare har oppfatta, er at dei hovudprioriteringane som departementet hadde, nemleg at Høgskulen i Østfold og Høgskulen i Stavanger skulle ha fyrsteprioritet, òg har fått tilslutning. Dei er komne noko lenger, og der vil vi bruke midlar frå Statsbygg sitt disposisjonsfond for å få prosjekteringa ferdig. Difor kan eg stadfeste det som Odd Holten spurde om, nemleg om det er framdrift i Halden. Ja, når det gjeld prosjekteringa, er det framdrift. Vi er innstilte på at det skal vere klart til å setje spaden i jorda til neste budsjettbehandling. Så var det ein ganske sterk kritikk frå representanten Morten Olsen. Den må eg ta heilt avstand frå. Det er nemleg slik at det ikkje var lovt at bygging skulle setjast i gang, men at arbeidet skulle vidareførast. Det har skjedd. Det er ingen parti på Stortinget som har gjort framlegg om at ein skulle setje i gang byggjearbeid på nokon høgskular i år. Det vedtaket om byggjearbeid som er gjort, gjeld Urbygningen, og det er bra. Vidare er det gjort vedtak tidlegare etter framlegg frå Regjeringa om Universitetet i Tromsø, og det arbeidet går sjølvsagt vidare. Difor er det ikkje noko parti på Stortinget som har fremja forslag om at ein skal setje i gang bygging i år. Kvifor? Eg går ut frå at dei er einige med Regjeringa i at ein frå det offentlege ikkje skal overopphete meir enn det som allereie er. Men eg håpar at desse høgskulane ikkje må vente for lenge, for det er heilt rett det Morten Olsen og Odd Holten sa når det f.eks. gjeld Østfold og det behovet som er der i forhold til dei kontraktane som ligg føre. Så til representanten Inge Lønning sitt spørsmål om dagens oppslag er rett. Nei, vi har ikkje teke stilling, men vi har forhandlingar med lærarorganisasjonane der vi vil sjå korleis vi kan organisere dette under forskjellige føresetnader. Så vil det verte teke ein endeleg konklusjon. Når det gjeld komiteleiaren, representanten Grete Knudsen, er det ikkje rett det ho seier, at før har ikkje internasjonale forskingsprogram, bygg osv. vore med. Sjølvsagt er det vesentleg for forskinga at realfagbygget i Trondheim er proppfullt av nytt vitskapleg utstyr. Det har alltid vore rekna av NIFU sine kalkylar kor høgt nivå forskinga har. Vidare er det rett det som representanten Reikvam seier, at vi klarer ikkje å kome nærare OECD, men for fyrste gong på mange, mange år held vi stillinga. Og kvifor går vi ikkje ytterlegare fram? Jo, det er fordi brutto nasjonalprodukt på grunn av oljeprisen aukar så kraftig som det gjer. Elles hadde vi teke innpå i år. Det er ein vekst på 7 pst., og den er reell. Så må eg be om ordet igjen, for eg synest eg må yte representantane rettferd ved å svare på ein del spørsmål.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-12-15:
Representanten Eirin Faldet heldt eit spennande innlegg i forhold til behova til kyrkja, arbeidssituasjonen til prestane i kyrkja. Ho har sjølvsagt veldig rett i det ho sa. Kyrkja har, saman med mange statlege organ, ein viss mangel på føreseielegheit. Ein har ikkje eit ordinært sjukmeldingssystem og ein ordinær måte å få vikar på. Ein er i gang med eit arbeid for å endre dette, ikkje berre for kyrkja, men òg for mange statlege verksemder. Vi håpar det skal bli meir føreseieleg enn det er no. I forhold til kunsthøgskulen, som representanten Grete Knudsen spurde om, har vi prøvd å gjere greie for kva som er situasjonen, og det er faktisk den av dei offentlege høgskulane som har fått størst auke i dei seinare åra. Difor meiner vi at det delvis er økonomistyringa som gjer at ein er komen i denne situasjonen. Men samstundes må sjølvsagt styret for høgskulen syte for at det vert undervist etter fagplanane, og det er mitt ansvar i siste instans at det skjer. Vi har ein dialog med høgskulen for at vi skal få ei felles forståing av faggrunnlaget som ligg føre. Så vil eg gjere slik som Stortinget har bede om, at vi i samband med revidert nasjonalbudsjett kjem med ei sak der ein gjer grundig greie for dette, og òg går gjennom den biten som har med fusjonen å gjere. Har den svara til forventingane? Har den ført med seg at ein har brukt mykje pengar på administrasjon i staden for på det som er hovudoppgåva, undervisning? Det vil vi då prøve å svare på, slik komiteen har bede om. Så til Vidar Kleppe og skuleskipa. I Kulturdepartementet sin proposisjon er dette omtala, slik det var varsla frå fungerande kulturminister i det svaret som representanten Kleppe siterte frå. Vidare er vi i gang med eit arbeid der vi no har godkjent eit utdanningsopplegg på «Christian Radich» etter privatskulelova. Vi ventar òg på søknader frå dei to andre i forhold til det same. Så vi arbeider med det. Det som har vore føresetnaden, er sjølvsagt å finne fram til – og det er viktig – ordningar for desse nasjonale smykka som representanten Kleppe snakka om.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-12-15:
Når eit svar ikkje gjev nødvendig oppklaring, kan det ha to årsaker. Årsaka kan vere svarets karakter. Det finst ei moglegheit til, og det går på mottakaren. I dette tilfellet skal eg nok erkjenne at eg trur årsaka kanskje låg hos statsråden. Det er ikkje mogleg å gje eit fullgodt svar på det ein faktisk fører forhandlingar om. Når det gjeld det å dele ansvar, kan det vere eit problem, men samstundes er det ikkje så få institusjonar i vår nasjon og elles der ein har delt ansvar, og det går dersom det er godt definert og ansvarsforholdet er godt klarlagt, men då har ein måtta definere det skikkeleg på førehand. Det er difor mitt tidlegare svar som står fast, at dette er ei sak me aktar å vere ferdige med tidleg i det nye året for at den skal kome i god tid før neste års forhandlingar. Så til forskingsfondet, der det har vore ein del att og fram i forhold til komitemerknaden og det vedtaket som vil verte gjort her. Eg viser til det eg sa i innlegget mitt og som svar på replikkane frå representantane Grete Knudsen og Rune Kristiansen, men eg viser òg til komiteleiaren sitt innlegg der ho klargjorde at ho såg det som naturleg at ein no avventar òg behandling av forskingsmeldinga i Stortinget. Det er ein arbeidsmåte som statsråden er godt tilfreds med. Då vil ein på ein måte ha fått ein heilskap i forskingspolitikken framover, som eg håper er klart definert for mange år framover, slik at det ikkje vert slik som representanten Lønning var redd for, at ein år etter år skifter her så miljøa ute ikkje veit kvar dei står. Men for meg er det greitt å halde meg til det som komiteleiaren sa, at vi i alle fall ikkje set i verk bruken av den eventuelle delen før Stortinget er ferdig.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-12-15:
La meg si det slik at jeg føler meg stolt av å være med i Stortinget når forskningskomiteen, som vi kaller den, behandler budsjettet. Og jeg syns at den arbeidsdelingen som Stortinget har gjort, har vært med på å løfte den marine forskningen opp på samme nivå som all annen forskning i landet. Når det så gjelder spørsmålet knyttet til Forskningsfondet, vil jeg si at vi har et så godt samarbeid i Regjeringen og er så samstemte på den satsingen som det er lagt opp til i forskningsmeldingen, at jeg i utgangspunktet egentlig ikke føler noe pålegg fra Stortinget til Regjeringen om å framheve marin forskning. Det samarbeidet som har vært mellom Fiskeridepartementet og Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet på det området, syns jeg har vært veldig flott. Det kommer jo til uttrykk både i forskningsmeldingen og ellers i budsjettene som er lagt fram fra Regjeringen, der marin forskning er framhevet. Jeg vil si det slik: Det er viktig også for marin forskning at det satses på grunnforskning, og det er jo universitetene som er grunnlaget for den. Det er veldig viktig for oppfølgingen av forvaltningsforskningen og FoU-forskningen innenfor fiskerinæringen at man har resultater fra grunnforskningen som man kan se på når man skal videreføre en utvikling. Men jeg er selvfølgelig tilfreds, og jeg tror nok at statsråd Jon Lilletun heller ikke er misfornøyd med at Stortinget har sagt det de sier om anvendelsen av forskningsmidlene. Jeg vil bare understreke at det ofte er veldig få skiller mellom det som gjelder marin forskning og annen forskning, for det er et bredt kompetansefelt det dreier seg om når det gjelder den marine sektoren. Så det bør egentlig ikke være konflikter mellom fagområdene. De griper veldig mye inn i hverandre. Når det gjelder samarbeidet mellom Tromsø og Bergen, forholder jeg meg til styrene ved de institusjonene, og direktørene. Det fins ingen konflikter på det nivået. Om det skulle være uro, er det på underliggende nivåer innenfor institusjonene, men det kan bygge på misforståelser. Det er et godt samarbeid, og det er et pålagt samarbeid mellom de to institusjonene i Tromsø og i Bergen.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-12-15:
: Da sikkerhetsopplæring for fiskere ble innført, var det noe nytt og noe nødvendig. Det ble lagt opp til at samtlige noen og tjuetusen fiskere over få år skulle gjennomgå sikkerhetskurs. Det gikk vel relativt fort for en del av de deltakende fiskerne, men det har stoppet opp litt. Og det var kanskje ikke meningen at fiskerinæringen i all framtid skulle være særbehandlet i forhold til andre næringer når det gjelder hvem som skulle bære kostnadene ved sikkerhetsopplæringen. Jeg ser det slik at det vel ikke er urimelig å stille et krav til fiskerinæringen om at de også bærer en del av kostnadene ved det som har med sikkerheten å gjøre – slik andre maritime næringer sjøl må ta alle sine kostnader. Jeg tror også det kan frambringe en større bevissthet for at de når kravet ligger der om at sikkerhetsopplæring skal være gjennomført for dem som skal bemanne et fiskefartøy, må ta en del av kostnadene sjøl. Det blir en bedre rasjonalitet over det, og fiskerne blir mer bevisst på å få det gjennomført. Det er jo ikke slik at det nødvendigvis må være den enkelte fisker som skal betale kostnadene. Det er et rederansvar, og et ansvar for skipperen på det enkelte fartøyet, at det mannskapet han har med seg, har gjennomgått sikkerhetskurs. Det kan fiskerinæringen løse slik andre næringer gjør det, ved at rederne må ta ansvaret for at mannskapet som de har om bord, fyller de kravene som stilles til opplæring og sertifikater. Så får vi se hvordan vi kan få et press på næringen til å gjennomføre den pålagte sikkerhetsopplæringen for mannskapet. Når det så gjelder rekrutteringen, er det klart at fiskerinæringen står overfor et helt nytt tidsskille i og med innføringen av Reform 94, hvor det i framtiden utelukkende skal rekrutteres fra videregående skole. Der har nok næringen et problem. De har ikke vært flinke nok til å fokusere på de mulighetene som næringen har, og som de kan tilby nyutdannet ungdom. Men vi arbeider med det i Fiskeridepartementet, og det ligger også en del i den meldingen om evaluering av videregående opplæring som er til behandling i Stortinget, som skal gi en større mulighet for fiskeflåten spesielt.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-12-15:
Nå er det jo slik at det gis sikkerhetsopplæring ved forskjellige institusjoner over hele landet, og vi har den mobile ordningen ved den maritime høyskolen i Tromsø. Jeg vet at det er enkelte av de videregående skolene som driver med sertifikatrettet utdannelse mot fiskeflåten, og som har sikkerhetsopplæring. Man har utarbeidet et konsept hvor man kan tilby komplette sikkerhetskurs for et samlet båtmannskap på det fartøyet de er ansatt på. Så det kan være mange løsninger som kan komme fram nå når fiskerne sjøl kanskje må ta en del av kostnadene, og de ser at det er den mest rasjonelle måten å imøtekomme kravene til sikkerhetsopplæring på. Men det er klart at det vil bli fulgt nøye med i utviklingen som skjer, både fra Fiskeridepartementet og fiskeriministeren, og jeg vil garantere også fra kirke-, utdannings- og forskningsministeren. Vi skal ha samtaler om det og se hva som skjer, for å sikre det som er viktigst: at det blir gjennomført kurs, og at fiskerne følger opp og tar de kursene som de er pålagt å ha for å delta som mannskap i fisket.
Odd Holten (Kristelig Folkeparti), 1999-12-15:
På slutten av en omfattende og innholdsrik debatt om norsk skole vil jeg spesielt rette oppmerksomheten mot et viktig enkeltområde: samlokalisering og bygg knyttet til universiteter og høyskoler. Statsråd Lilletun har i budsjettet for 2000 signalisert at høyskolene i Østfold og Rogaland er blitt klart prioritert med hensyn til sitt samlokaliseringsbehov, noe som jeg er helt ut enig i. Behovet for samlokalisering når det gjelder Høgskolen i Østfold, ved Remmenanlegget i Halden, har vært påpekt i svært mange år, og et mangeårig grundig arbeid er gjort for å få gjennomført samlokaliseringen fra Statsbygg og administrasjonen ved Høgskolen i Østfold sin side. Mye prosjektarbeid er utført. Nå er det behov for en oppstartsbevilgning for å komme videre. Jeg håper derfor at statsråden i nært samarbeid med Statsbygg viderefører dette arbeidet i 2000, for en har ikke tid til noe stopp i disse samlokaliseringsarbeidene, da inngåtte leieavtaler for midlertidige undervisningslokaler i Halden går ut allerede i 2001 og 2002. Da må nemlig nye lokaler være klare til bruk. Kan statsråden bekrefte at en slik fremdrift vil kunne gjennomføres fra Statsbyggs side når det gjelder Høgskolen i Østfold? Ifølge flertallsmerknadene på side 40 i Budsjett-innst. S. nr. 12 har Østfold og Rogaland blitt prioritert i så måte, noe jeg forstår at representantene for Arbeiderpartiet er innforstått med. Det er umulig å vente lenger nå på en videreføring av disse to høyskolene, og jeg håper det her er mulig å få en bekreftelse.
Morten Olsen (Arbeiderpartiet), 1999-12-15:
Sterke høyskolemiljøer er viktig for utviklingen av konkurransedyktige sentra i hele landet. Høyskolene vil bli et stadig viktigere element med hensyn til kompetanseutvikling i næringsliv og offentlig forvaltning i årene som kommer. Høyskolen i Østfold utgjør i så måte ikke noe unntak. Samlokaliseringen av høyskolemiljøet i Østfold og Halden er særdeles viktig, ikke bare for elever, lærere og øvrig administrasjon, men for hele regionen og planene for videre utvikling av læringsmiljøet i Halden. Jeg er glad for at departementet og komiteen har prioritert denne samlokaliseringen, og at statsråd Lilletun kanskje kan få realisert sin komitemerknad fra sin tid i kirke-, utdannings- og forskningskomiteen. Samlokaliseringsprosjektet har stått i forskjellige budsjettinnstillinger fra tidlig på 1990-tallet og er pr. dags dato klart for igangsetting. Meg bekjent har Finansdepartementet godkjent kostnadsrammen, men det mangler handling. Jeg finner det naturlig å minne om hva statsråden uttalte i spørretimen 17. desember 1997: «Både lærarutdanninga og den tidlegare distriktshøgskulen må i alle høve ha meir plass enn dei har no. Dette vert difor ei stor byggjesak.» Og videre sier han: «Derfor vil det innan kort tid verte gjeve klarsignal frå departementet i saka, og då vil prosjektet kunne vidareførast.» At begrepet «kort tid» er relativt i politikken, har jeg etter hvert avfunnet meg med. Men nå er tålmodigheten på hell. Jeg velger å oppfatte dette som et løfte, som statsråd Lilletun ikke har holdt. Det er meget skuffende at departementet kopierer fjorårets budsjettinnstilling og argumenterer med høyt press i byggemarkedet for ikke å gi tilskudd til en startbevilgning. Dette presset i byggebransjen oppleves ikke i Nedre Glomma-regionen. Tvert imot blir det uttalt at oppdragene uteblir og aktiviteten synker. Etter hvert som de øvrige samlokaliserings- og utvidelsesprosjektene som er meldt inn til departementet, blir klargjort, finner jeg lite som tyder på at situasjonen vedrørende økonomiske ressurser skulle endre seg til det bedre. Dette vil jo bare bety at flere prosjekt må vente på startbevilgning. På toppen av dette registrerer jeg at statsråden skaper store forventninger i sin dialog med nye berettigede samlokaliserings- og ombyggingssøkere. På bakgrunn av dette må jeg få uttrykke frustrasjon, utålmodighet og skuffelse over fremdriften i saken. Det heter i innstillingen at prosjektene er under kontinuerlig behandling, og at enkelte av prosjektene derfor vil kunne endre plassering i forhold til prioriteringene til departementet. På bakgrunn av dette ber jeg statsråd Lilletun bekrefte at samlokaliseringsprosjektet vedrørende Høgskolen i Østfold har høyeste prioritet i departementet.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-15:
Eg trur det er riktig som representanten frå Arbeidarpartiet påpeika, at sentrumsregjeringa kom med eit svært dårleg skulebudsjett til Stortinget, og at Arbeidarpartiet klarte å plussa på nokre millionar. Det er eg glad for. Men det er langt derfrå og til det behovet som er i skulen i dag. Skulen må ta til takke med knappar og glansbilete i forhold til ein del andre budsjettområde. Lat meg nemna eit par døme, f. eks. frå forsvarsbudsjettet. Me har ikkje nokon aktuell fiende, men fleirtalet brukar 25 milliardar kr på Forsvaret. Av dei går t.d. 0,5 milliardar kr til militær etterretning, altså til å leita etter ein fiende som ikkje finst. Når det gjeld dei investeringane som me skal gjera i Forsvaret, går 12 milliardar kr til nye fregattar og 11 milliardar kr til nye jagarfly. Skulen blir ikkje prioritert når ein ser det opp mot dette. Det same gjeld i forhold til den skattepolitikken ein fører i dette landet. Ein tillèt at talet på millionærar veks med kolossal fart, samtidig som skuleløyvingane ikkje held mål. Ein piner på eit oljefond som nærmar seg 300 milliardar kr og seier at det kan me ikkje bruka til investeringar i skulen. Noko av dette må kunne brukast. Rolf Reikvam var i innlegget sitt inne på den manglande styringa som me har hatt i forhold til oljeverksemda. Me har Åsgard som me skal behandla her i morgon, som altså har 18,1 milliardar kr i overforbruk fordi ein ikkje har vilja styra verksemda skikkeleg. Av dette er det 11 milliardar kr mindre i inntekt til det norske folk. Og dersom ein berre tenkjer litt på det beløpet, svarar det til 22 500 kr til kvar einaste elev i barne- og ungdomsskulen. Ein kan kjøpa ein pc til kvar einaste elev og i tillegg bruka 1 500 kr i året til reiser og andre ting i ti år på rad. Det er noko som ikkje stemmer her. SV får kjeft fordi me ønskjer å gå frå svart oljeøkonomi til grøn kunnskapsøkonomi, fordi vi vil bruka 1,5 milliardar kr til å satsa på ungdomsskulen, fordi me har pengar til alt, heiter det. Nei, faktisk har SV prioriteringar som gjer at me har råd til å satsa på utdanning. Og det burde andre parti på Stortinget òg læra seg å gjera.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 1999-12-15:
Som representant for et parti som er utdanningssektorens beste venn, må jeg stille statsråden et spørsmål. Jeg håper at statsråden følger med, og at han tar seg tid til å svare konkret på dette. Vi i Fremskrittspartiet er veldig opptatt av at vi skal ha et godt samarbeid sektorene imellom. Vi vet at både kultursektoren og undervisningssektoren har et ansvar for våre tre «seilende ambassadører», «Christian Radich», «Sørlandet» og «Statsraad Lehmkuhl» – dette er nærmest fra den ene statsråden til den andre. Jeg vil bare ha en bekreftelse fra statsråd Lilletun på at det som ble sagt i debatten fredag den 19. mars 1999, om et forslag som Fremskrittspartiet tok opp om å finne en varig ordning for våre tre seilskip, blir fulgt opp. I den diskusjonen ble det nemlig sagt følgende av statsråd Meltveit Kleppa, som da var vikar for kulturministeren: «Eg skal ta med meg det engasjementet som no har kome til uttrykk i salen. La meg òg forsikra Stortinget om at ved å visa til innstillinga som i dag ligg føre, vil Kulturdepartementet fylgja opp denne saka gjennom samrådingar med Kyrkje-, utdannings- og forskingsdepartementet og Norsk museumsutvikling og drøftingar med dei tre stiftingane» – altså de tre stiftelsene for våre «seilende ambassadører» – «og deretter melda attende til Stortinget gjennom budsjettproposisjonen.» Nå har vi fått budsjettproposisjonen. Og da må jeg spørre statsråd Lilletun, som har ansvaret for dette: Hvor er det blitt av avtalen med de tre stiftelsene, der statsråd Lilletun skulle få på plass en varig ordning som gikk på utdanning som disse tre seilskutene skulle ta seg av? Det håper jeg at jeg får et svar på, for det fortjener de som står bak disse tre stiftelsene, og alle som legger sin sjel i å bevare de tre «seilende ambassadørene».
Lars Gunnar Lie (Kristelig Folkeparti), 1999-12-15:
Eg vil kort gjera merksam på ein feil i tabellen under samandraget frå proposisjonen på side 30 i innstillinga. Rett tal i andre kolonne for Prosjektinvesteringslån i Den nordiske investeringsbank skal vere 2 786 408 000 kr, dvs. 1 milliard kr meir enn det som står i tabellen.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-15:
Jeg skal ikke forlenge debatten, bare ta opp de forslag som SV har fremmet i innstillingen.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-15:
Dette er en del av forliket mellom regjeringspartiene og Arbeiderpartiet som også SV går imot.
Per-Kristian Foss (Høyre), 1999-12-15:
Ja.
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 1999-12-15:
Jeg har en mistanke om at det samme var tilfellet i sak nr. 2. Fremskrittspartiet skulle ikke ha stemt imot komiteens innstilling under Rammeområde 22, men for – presidenten hadde fått feil opplysning der også.
Odd Jostein Zazzera (Fremskrittspartiet), 1999-06-03:
Fremskrittspartiet og Høyre mener at de fremlagte endringer i industrikonsesjonsloven og vassdragsreguleringsloven tydelig viser at hele konsesjonslovgivningen generelt står i veien for en effektiv utnyttelse av kraftressursene, spesielt for opprettelse av mindre kraftverk, samtidig som den utestenger privat kapital og i mange tilfeller også direkte hindrer realisering av ellers lønnsomme utbyggings- og opprustingsprosjekter. De foreslåtte lovendringer vil også redusere kommunenes, fylkeskommunenes og lokale kraftselskapers mulighet til å inngå langsiktige avtaler og samarbeid med hverandre og med norske og utenlandske investorer. Fremskrittspartiet og Høyre vil derfor stemme imot de foreslåtte endringer.
Odd Jostein Zazzera (Fremskrittspartiet), 1999-06-03:
: Regjeringens intensjon med endring i produktkontrolloven er i utgangspunktet positiv. Bakgrunnen for forslaget er at Regjeringen ønsker å styrke prosjektet bærekraftig utvikling. Problemet med lovendringen er at det er stor fare for at man i stedet for en bærekraftig utvikling får en negativ og diskriminerende utvikling for norske produkter på det norske markedet, fordi importørene blir fritatt for vurderingsplikten og handlingsplikten. Dette vil kunne gi en konkurransevridning mellom norske produsenter og importører. Fremskrittspartiet kan ikke akseptere at norsk næringsliv skal bli diskriminert og utsatt for en unødvendig negativ konkurransevridning. Vi har derfor fremmet et alternativt forslag i saken, som vil løse disse problemstillingene på en tilfredsstillende måte, og da spesielt for sluttbrukerne, noe som også er helt i tråd med Regjeringens kommentar i saken. Jeg tar herved opp Fremskrittspartiets forslag i innstillingen.
Odd Jostein Zazzera (Fremskrittspartiet), 1999-06-03:
Jeg synes det er merkverdig at Høyre nå kan bruke departementet og byråkratene i departementet som sannhetsvitner for at dette ikke vil medføre konkurransevridning for norsk næringsliv. Og når man viser til store økonomiske konsekvenser, vil jeg gjerne vite hva som ligger i store økonomiske konsekvenser. Går det an å få konkretisert hva som ligger i det?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 1999-06-03:
Den endringen av produktkontrolloven vi behandler i dag, legger til rette for mer miljøvennlig bruk av kjemikalier. Substitusjonsprinsippet innebærer at den som har med farlige kjemikalier å gjøre, skal vurdere om en kan nå målet sitt like godt med mindre farlige kjemikalier eller med en annen metode. Prinsippet er et supplement til myndighetenes arbeid med begrensning av og forbud mot de aller farligste kjemikaliene i samfunnet og har som mål å redusere den unødvendige risiko ved bruk av farlige kjemikalier. Det kan videre vises til FNs handlingsplan for det 21. århundre, Agenda 21, som framhever substitusjon som en klassisk metode for risikoreduksjon. Den samme tankegangen er nedfelt nasjonalt og internasjonalt gjennom prinsippet om best tilgjengelig teknologi, eller det noe videre begrepet best tilgjengelige teknikker, som legges til grunn for utferdigelse av konsesjon til forurensende aktivitet, og i EUs direktiv om integrert forurensningskontroll, som Norge er forpliktet til gjennom EØS-avtalen. I norsk rett har substitusjonsprinsippet vært en del av eldre og nyere lovgivning når det gjelder vern av arbeidstakernes helse. Det kan sies å ha vært en mangel i norsk miljølovgivning at prinsippet ikke har vært lovfestet med hensyn til skader på det ytre miljø. Dette blir nå endret. Det understrekes at en ikke venter vesentlig økt økonomisk belastning som følge av at substitusjonsprinsippet innføres. Reglen krever ikke fare- eller risikovurdering, eller gjennomføring av substitusjon om dette medfører urimelig kostnad eller ulempe. Det er gledelig at det er et bredt flertall som støtter endringen. Fremskrittspartiet står alene om sitt endringsforslag.
Jan Tore Sanner (Høyre), 1999-06-03:
Bare la meg ganske kort presisere at når Høyre og flertallet i komiteen ikke har gått inn på Fremskrittspartiets forslag, betyr ikke det at flertallet ikke er opptatt av å sikre at loven ikke skal ha en konkurransevridende effekt. Flertallet er opptatt av å sikre likebehandling, og jeg viser til merknaden fra en enstemmig komite, hvor det er understreket at det ikke kreves substitusjon «dersom det medfører «urimelig kostnad eller ulempe ». Dette skal sikre at endringen ikke får konkurransevridende effekt særlig mellom norske og utenlandske virksomheter. » Det Fremskrittspartiet er opptatt av, blir understreket spesielt fra komiteens side, men for å være på den aller sikreste siden har komiteen i tillegg bedt departementet om å følge utviklingen nøye dersom endringen likevel skulle vise seg å ha en slik effekt. Jeg vil på denne bakgrunn avvise påstandene fra Fremskrittspartiet om at dette vil kunne ha en konkurransevridende effekt.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-06-03:
La meg først få si at jeg er glad for at et så bredt flertall i komiteen har sluttet seg til Regjeringens forslag om å innføre substitusjonsplikten. Vi står overfor store utfordringer når det gjelder helse- og miljøfarlige kjemikalier, og vi er helt avhengig av at alle aktører er seg bevisst sitt ansvar hvis vi skal greie den oppgaven vi står foran, og da er det ikke minst viktig at produsentene også har et klart og tydelig definert ansvar. En viktig del for å komme dit vi ønsker når det gjelder helse- og miljøfarlige kjemikalier, er at vi hele tiden søker etter å bruke det minst farlige alternativet ved å bytte ut de mer farlige kjemikaliene med mindre farlige alternativer der det finnes. Men som representanten Sanner tydelig sa fra denne talerstolen, har vi selvsagt lagt vekt på at norske produsenter ikke skal komme i en uheldig situasjon. Derfor har man også tatt inn bestemmelsen om at dette skal skje med mindre det er unødig store konsekvenser og kostnader knyttet til det. Jeg har også lyst til å si at jeg tror man kanskje hvis man går imot dette, undervurderer det konkurransefortrinnet som også kan ligge i at denne plikten innføres. Vi står både i Norge og i europeisk sammenheng i stadig større grad overfor et publikum og forbrukere som søker etter mer miljøvennlige produkter. Jeg er ikke i tvil om – og som bransjen også selv sier – at det er viktig å kunne tilby produkter som er mer miljøvennlig. Jeg tror at substitusjonsplikten, som et bredt flertall her slutter seg til, vil være et viktig bidrag.
Siri Frost Sterri (Høyre), 1999-01-28:
For å ta det siste først: Jeg merket meg at utenriksministeren var noe i tvil om i hvilken grad Blankenborgs ønske representerte et flertalls ønske i Stortinget når det gjaldt en redegjørelse om en mulig Europol-tilknytning. På Høyres vegne kan jeg understreke at også vi står bak et ønske om å få en redegjørelse i Stortinget om slike initiativ. Men for øvrig vil jeg komme inn på redegjørelsen til utenriksministeren, der han tar til orde for at vetoretten er fremforhandlet for å kunne brukes. Selv om han legger til at bruk av denne retten ikke er en problemstilling som egner seg for teoretisk diskusjon, unnslår allikevel ikke utenriksministeren seg for å ramse opp en rekke direktiver og problemsaker Norge har med EU, og antyder at i flere av disse sakene kan det være aktuelt å ta i bruk vetoretten. Og som om ikke dette er nok, leser vi i en av dagens aviser at heiagjengen fra sidelinjen, Harald Hove fra Venstre, uttaler at en regjering som tør å bruke vetoretten, sikrer norske interesser i EØS-samarbeidet. Ja, er det så aldeles åpenbart i ethvert henseende? Jeg synes at når utenriksministeren rasler med å ta i bruk vetoretten, er det all grunn også for Regjeringen til å diskutere mulige utfall av å ta denne vetoretten i bruk. Det er riktig at Norge kan velge å opprettholde norsk lovverk, men EU har også rett til å iverksette mottiltak dersom vårt nei bryter med de forpliktelsene vi har påtatt oss i EØS-avtalen. Jeg vil ikke med det på noen måte underkjenne betydningen av artikkel 102, men jeg synes jo, selv om jeg skjønner at dette er mest egnet til indremedisinsk bruk i Regjeringen, at man i ansvarlighetens navn også kan kreve en redegjørelse for konsekvensene fra utenriksministerens side.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 1999-01-28:
Jeg har hele den tiden jeg har vært statsråd, snakket om Norges viktige rolle som en stor energiprodusent. Det er sjølsagt noe som opptar en statsråd som har ansvar for olje- og energisiden i dette landet. Når det gjelder videre drøftinger omkring gassdirektivet, har Regjeringen sagt at Regjeringens mål er at direktivet bør kunne innlemmes, dersom vi også kan være trygge på mulighetene til å ivareta et fullverdig ressursforvaltningssystem. Det er det vi nå ønsker å gå inn i drøftinger med EU om. I den sammenheng har jeg sagt at når en går inn i den type drøftinger, kan ingen opsjoner utelukkes, heller ikke veto. Men det betyr ikke at Regjeringen på dette tidspunkt har tatt stilling til et slikt spørsmål. Det vi nå ønsker å gjøre, er å gå inn i drøftinger med EU med sikte på å få en klargjøring av direktivet som sikrer en fullgod ressursforvaltning på norsk sokkel framover. Jeg nevnte tre eksempler i mitt innlegg, som jeg synes er viktige eksempler på en fullgod ressursforvaltning. Jeg nevnte forsyningskontrakter, jeg nevnte allokeringsprosessen, og jeg nevnte også de sidene ved norsk ressursforvaltningssystem som vi hele tiden har som løpende avveining, f.eks. når det gjelder uttak fra et gassfelt som Troll. Dette er ting som jeg synes er viktige, og som for så vidt ikke har noe med at EU liberaliserer sitt eget gassmarked å gjøre, for det må EU sjølsagt ha frihet til å gjøre. Men det har med hele vårt integrerte produksjonssystem å gjøre, altså den oppstrømsvirksomheten som foregår fra ilandføringsterminal på kontinentet opp til de norske oljefeltene.