Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-12-06:
Forslagsstillerne har satt et viktig tema på dagsordenen, som jeg er veldig opptatt av, og som regjeringen derfor arbeider tett med. Jeg har nylig møtt kreftspesialister fra Norge og representanter fra den danske Sundhedsstyrelsen for å lære om bedre og raskere kreftbehandling. I den ferske OECD-rapporten som vi har omtalt flere ganger, sammenlignes overlevelse etter livmorhalskreft, brystkreft og tykktarmskreft i OECD-landene. Det er godt å kunne konstatere at Norge skårer svært godt på behandling av disse kreftformene. Slike overlevelsestall – sammen med data for screening – vurderes som nøkkelfaktorer for å bedømme hvor effektivt behandlingstilbudet er i det enkelte land. Men det betyr ikke at alt er såre vel. Representanten Høie nevnte Helsetilsynets rapport, og den rapporten var nettopp en av grunnene til at jeg satte krav til forløpstider for pasientforløp på kreftbehandling. Også i Norge opplever altfor mange mennesker med mistanke om kreft at det tar for lang tid før utredning og behandling kommer i gang. Tall fra Norsk pasientregister viser at det fortsatt er mange pasienter som må vente mer enn 20 virkedager fra henvisning er mottatt, til behandlingen kommer i gang. Best er situasjonen for kvinner med brystkreft, der 64 pst. får behandling innen 20 dager etter mottatt henvisning. Jeg vil også si at det er mange sykehus som har gjort en kjempejobb for å komme i mål, og som er i mål med hensyn til anbefalingene allerede. Med utgangspunkt i faglige anbefalinger fastsatte jeg i sommer tidsfrister for sykehusenes utredning og behandling av kreft. Innenfor en ramme på 20 virkedager skal henvisningen vurderes innen fem dager, pasienten utredes innen ti dager og behandling starte innen 20 dager. I oppdraget til de regionale helseforetakene for 2012 vil det være et krav at 80 pst. av kreftpasientene skal få tilbud innenfor disse tidsfristene. Videre er det et krav at pasienter som henvises med mistanke om kreft, får utnevnt en egen kontaktperson på sykehuset. Kontaktpersonen skal informere om rettigheter og ventetider og holde orden på hva som skjer når. Kontaktpersonen skal også kunne gripe inn ved forsinkelser og avvik. Helsedirektoratet vil få i oppdrag å måle sykehusenes oppfølging av tidsfristene for pasienter med brystkreft, lungekreft og tykktarmskreft. Flere kreftformer skal føyes til senere. Det er mye som kan og må gjøres bedre på kreftområdet. Kortest mulig tid fra mistanke om kreft til diagnose er stilt, er overordnet viktig for de fleste pasientene, dernest også raskest mulig behandling. Det er avgjørende at fastlegen og sykehuset samarbeider om å stille riktig diagnose. Når fastlegen har mistanke om alvorlig sykdom, må dette stå helt klart i henvisningen til sykehuset. Sykehuset må svare raskt på henvisningen, slik at pasienten kan utredes uten unødig opphold. Det er opp til det enkelte sykehus hvordan de vil organisere tjenestene for å oppfylle tidsfristene og kravene til kvalitet i kreftbehandlingen. Erfaringene med brystdiagnostiske sentre er gode, men det er i utgangspunktet ikke gitt at samme modell for organisering er brukbar på alle områder av kreftbehandlingen ved alle sykehus. Norge kommer svært godt ut i internasjonale sammenlikninger av overlevelse etter kreftbehandling. I Norden er vi helt i tet på flere områder. Men vi må og kan bli enda bedre. Derfor er det viktig at sykehusene nå har fullt trykk på å oppfylle tidsfrister og gi god kvalitet i kreftbehandlingen. Diagnosesentre og ikke minst gode pasientforløp er viktige tiltak. Men jeg er overbevist om at kreftbehandlingen blir best ved at vi – som politikere – bevilger og stiller krav, mens Helsedirektoratet gir retningslinjer, og sykehus og fagfolk organiserer behandling og pasientforløp. Verken ukritisk markedsstyring eller politisk detaljstyring vil gagne pasientene. Grunnen til at vi har så gode resultater i norsk kreftbehandling, er at kreftlegene har frihet til å gjøre jobben sin i en sterk og velorganisert offentlig helsetjeneste. Jeg kan love at jeg fortsatt skal stille tøffe krav og gi legene mulighet til å arbeide med det de er best til.