Michael Tetzschner (Høyre), 2010-12-02:
Jeg vil bare få bemerke at hva Oslo-benken mangler i fremmøte, det tar vi igjen i engasjement og kvalitet. Ellers vil jeg innledningsvis si at Ib Thomsens anliggende i interpellasjonen er en presis beskrivelse av de kortsluttede prosesser, som fra et demokratisynspunkt lar meget tilbake å ønske. Det var også representanten Trine Skei Grande inne på. Jeg har observert denne saken delvis fra mitt ståsted som leder i Oslo Høyre og også med en viss tilknytning til byens politiske ledelse, og sett at Lae i hvert fall har vært flinkere til å forankre beslutningene i det politiske miljøet i Oslo, i Oslo bystyre. Han er også en person som av legning får frem langt bredere samarbeidsallianser, slik at byen har stått bak de grep man har tatt sammen med statsråd Huitfeldts forgjenger, fordi den også har løst andre problemer – som lokaliseringen av Munch-museet og andre viktige forhold for byen. Jeg tror ikke man bør la seg friste inn på å reversere de hovedgrep som er gjort. Men jeg synes det blir altfor lettvint av statsråden å vise til, som hun har blitt sitert på i Aftenposten i dag, at opposisjonen bare kunne stemt imot ved gitte anledninger, som i nasjonalbudsjettet og statsbudsjettet. Det er klart at Stortinget burde hatt alle disse faglige argumentene i en sammenfattet saksfremstilling, så Stortinget kunne foretatt en informert beslutning og ikke bare bli møtt av en oppbinding ved de prosessene. Jeg er litt skuffet over at statsråden så til de grader ser ut til å internalisere Giskes arbeidsform og synes den er forbilledlig. Det hadde vært interessant å høre om det kunne være et snev av selvkritikk for at disse prosessene fra et demokratisk synspunkt ikke har løpt helt perfekt – i hvert fall ikke på statens hånd. Så vil jeg bruke den siste delen av innlegget til å rette blikket fremover. Jeg ble ikke veldig betrygget av statsrådens svar på den videre utviklingen. Man har altså en tempoplan for å tømme og rømme Nasjonalgalleriet. Jeg kan bare si at Oslo Høyre er veldig for at bygget fortsatt kan ha en publikumsfunksjon som byens befolkning kan forholde seg til og ikke bli stengt ute fra. Når statsråden beskriver at her skal Statsbygg være førende når det gjelder den kreative byutvikling, må jeg si at det beroliger meg ikke. Det hadde vært fint hvis politisk ledelse ikke bare hadde definert seg som handlekraftig i forhold til å overkjøre demokratiske organer, men også stilte seg foran byråkratiet og anga noen retninger. Det er altså slik at Tullinløkka i dag ikke fremstår slik den bør gjøre, i et så sentralt byområde. Jeg vil utfordre statsråden på en liten lakmustest på sin egen handlekraft. Jeg har i dag snakket med byrådsleder Stian Berger Røsland, og han sier at fra kommunens side kan man legge til rette for å treffe de vedtak som er nødvendig for å etablere en midlertidig park mens man utreder og utvikler områdene rundt – Treider-kvartalet, Historisk museum – og tenker på trafikksanering. Oslo kommune kan veldig raskt treffe de beslutninger som skal til for at det etableres en midlertidig park som står ferdig til universitetets 200-årsjubileum neste år. Hvis man ikke får til det, ser jeg det som et uttrykk for manglende politisk handlekraft hos statsråden. Hvis man får det til, skal vi spise i oss en del av den kritikken som ligger, mens man altså utreder videre. Så forutsetter jeg at man får disse demokratiske prosessene på skinner igjen, og at man nærmer seg Stortinget med en litt annen holdning, for det kan være at Stortinget også har et hjerte for hvordan denne byen skal utvikles, og ikke bare overlater det til – skal vi si – teknokratiske instrumenter som Statsbygg. Med all respekt, det er jo ikke de som skal ha visjonene, det er det politikerne som skal ha.