Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-05-07:
Så er vi der igjen: En ny runde om en sak som skaper høy temperatur i hele landet vårt – og godt er det, for dette er et veldig viktig spørsmål som berører de aller fleste i Norge. Det som forundrer meg, er at vi gang på gang ender i en diskusjon om en valgfrihet som ikke tar høyde for virkeligheten, en valgfrihet som er uavhengig av maktstrukturer, tradisjoner, kjønnsroller og økonomi. Jeg har aldri hørt om en sånn valgfrihet – det er en skrivebordsvalgfrihet. Det er bare teori og har ingen rot i virkeligheten. Det er sånn at vi møtes med forventinger. Forventingene er knyttet til kjønnsroller, de er knyttet til tradisjoner, de er knyttet til kultur, og noen ganger er de knyttet til religion også, og de er knyttet til økonomi, makt og posisjoner. Det jeg i hvert fall er helt sikker på, er at jeg er veldig glad for at vi i Norge – på grunn av at vi har hatt en aktiv likestillingspolitikk som har vært drevet fram av politisk engasjerte mennesker på både utsida og innsida av politiske organer – har fått større frihet til å definere vårt kjønn, vår kultur og hvordan vi ønsker å leve livene våre, og forventningene og påtrykket utenfra har fått mindre spillerom. Det er utelukkende et gode for vårt samfunn. Det er bra for kvinner, det er bra for menn og det er bra for barn. Jeg har sagt det før, og jeg sier det gjerne igjen: Jeg husker hvordan det var – eller det vil si, jeg husker det ikke, men jeg er blitt fortalt hvordan det var – den gangen jeg ble født. Min far var en som var til stede under fødselen. Det var helt oppsiktsvekkende den gangen. Han ble intervjuet av Kvinner og Klær, eller var det Aftenposten – det strides de om fortsatt, men i hvert fall var det oppsiktsvekkende, for det var ikke vanlig at menn var til stede under fødselen. Det var heller ikke vanlig at menn trillet barnevogn. Så begynte det å bli gradvis mer vanlig. Etter hvert, på grunn av at kvinner var for det, og fordi menn kjempet for det, fordi de så at det var verdifullt å være til stede for barna sine, fikk man et press for å få en fedrekvote – som ble innført i 1993 med daværende barne- og familieminister Grete Berget. Så begynte menn å ta den uka som de da fikk, og de ønsket seg mer. Da vi, den rød-grønne regjeringa, overtok i 2005, hadde fedre fem uker. Det var ikke så mye. Med dette vedtaket som vi fatter i dag, får menn 14 uker. Vi tar nye skritt i retning av å bringe barn og fedre sammen, i retning av å gjøre det lettere for fedre å stå imot press fra konservative arbeidsgivere eller arbeidsgivere som selvsagt også har økonomiske motiver for sine ønsker, og i retning av å hindre at fedre holdes borte fra den kontakten på grunn av mødre som av ulike grunner ønsker hele permisjonstida sjøl – det kan være gode og mindre gode grunner til det. Kvinner får også en sterkere posisjon på arbeidsmarkedet gjennom at vi bryter med de konservative forventningene som gjør at arbeidsgivere når de ser kvinnelige og mannlige arbeidstakere foran seg, har forskjellige ideer i hodet. Når de ser en kvinnelig arbeidstaker, tenker de: Hun skal sikkert ha barn, hun kommer til å være borte og det blir plunder og heft. De har ikke de samme tankene i hodet når de ser en mannlig arbeidstaker – sånn er det. Med disse endringene som vi gradvis har gjennomført, klarer vi å få brutt med det. Å framstille det som en jammerdal, som det ofte blir gjort fra høyresida – det klarer jeg bare ikke å forstå. Jeg er helt enig i at vi ikke har et perfekt system i dag. Det er sider ved permisjonsordningene som er urettferdige, og som oppleves som blodig urettferdige for enkeltpersoner. Det er også sider ved barnehagereglene våre som vi ønsker å få gjort noe med. Men jeg er også veldig stolt av de endringene vi har gjort når det gjelder barnehager, for jeg husker også – det husker jeg – hvordan det var før, da vi overtok regjeringsmakta, og særlig før SV tok initiativ til barnehageforliket. Da var det nesten umulig å få barnehageplass veldig mange steder i dette landet. I dag er det en rettighet. Så må vi styrke denne retten og sikre at den gjelder alle barn, men da skal vi også ha god bemanning, for som barneminister er jeg opptatt av at ettåringene i barnehage skal ha trygge voksne som er stabile, og som er til stede for dem. Vi skal ikke måke masse nye ettåringer inn, gjennom å ha f.eks. to opptak i året, uten at vi har sikret den bemanningsnormen. Men den er også høyresida imot – så det er store forskjeller i norsk politikk, for dem som trodde noe annet.