Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2001-02-27:
Siden det har gått en tid siden redegjørelsen den 18. januar, har jeg bedt om å få holde et kort innlegg der jeg sier noe om status, herunder de tiltak som er iverksatt samt de problemstillinger det har vært mest fokusert på i ukene etter at redegjørelsen ble holdt. En årsakssammenheng mellom bruken av ammunisjon med utarmet uran og helseskader har fortsatt ikke latt seg dokumentere. Omfattende undersøkelser har vært gjennomført i mange land, både i og utenfor NATO. Det er derfor ikke noe grunnlag for å endre hovedinnholdet i min redegjørelse slik den ble gitt den 18. januar – det er ikke grunnlag for korreksjoner. Men ut fra føre var-prinsippet, og for at de berørte skal føle seg trygge, blir det nå gitt tilbud om en helseundersøkelse for alt personell som har tjenestegjort i internasjonale operasjoner etter 1. januar 1990. Dette er i henhold til hva jeg lovet i min redegjørelse. Undersøkelsene vil bli meget grundige, og Kreftregisteret, Statens strålevern, Statens institutt for folkehelse og Statens arbeidsmiljøinstitutt er involvert i dette arbeidet. Forsvarssjefens omfattende tiltaksplan for å følge opp personellet er etter det jeg forstår, blitt godt mottatt av alle berørte parter. Aktive forundersøkelser i aktuelle innsatsområder er av særlig betydning. Forsvarssjefen har også besluttet å opprette et helseregister som vil være et viktig og avgjørende verktøy i oppfølgingsarbeidet. For å sikre at denne type tiltak også gjenspeiles i vanlige rutiner, har jeg bedt forsvarssjefen om at det etableres fullgode helseundersøkelser før, ved avslutning av og ett år etter at personellet har avsluttet internasjonal tjeneste. Jeg har fått opplyst at det personell som skal ut i tjeneste i KFOR 4, er tilfreds med den informasjonen og de tiltak som er blitt lovet. Personellet i Kosovo er også fornøyd med situasjonen. Det er besluttet at luftmålingene i norsk område skal videreføres samt at det skal deles ut dosemålere til alt personell. Jeg holder meg løpende orientert om hvordan disse tiltakene blir fulgt opp. Jeg har påpekt at informasjonsflyten både innad i NATO og her hjemme ikke har vært god nok. Dette er kritikkverdig, og rutinene legges nå om for å sikre at all tilgjengelig informasjon formidles i forkant og under en internasjonal operasjon. Det har de seneste ukene vært spørsmål om eventuell forekomst og bruk av våpen med utarmet uran i Norge. Jeg gjentar at det ikke er lagret eller produsert DU-ammunisjon i Norge. Utarmet uran er heller ikke montert som ballast på norske militærfly som F-16 og C-130. Jeg har i de seneste ukene undersøkt om det f.eks. i forbindelse med COB-avtalen kan ha forekommet lagring av DU-ammunisjon for allierte fly. Det har jeg ikke funnet indikasjoner på. DU-ammunisjon har aldri vært brukt av norske styrker eller på våre skytefelt. Det er heller ikke planer om bruk av utarmet uran i våre skytefelt verken fra norsk eller alliert side. Jeg har likevel i et brev til Forsvarssjefen av 16. februar understreket at dersom spørsmål om slik bruk noen gang skulle komme opp i forbindelse med øvelser eller testskytinger, forutsetter dette politisk klarering. Tilsvarende gjelder for alle andre typer ammunisjon som nå eller i framtiden kan oppfattes som kontroversielle eller forbundet med helsefare. Jeg har fått spørsmål om utarmet uran kan ha blitt brukt utenfor skytefeltene. I media er det blitt spekulert over voldsomme eksplosjoner ved våre nedlagte kystartillerifort. Jeg kan forsikre om at dette kun dreier seg om konvensjonelt sprengstoff, om enn av kraftigere sort enn vanlig dynamitt. Utarmet uran er således aldri blitt brukt militært på norsk territorium, verken av norske eller allierte styrker. Jeg anser det derfor som usannsynlig at det er sammenheng mellom krefttilfeller blant sivilt ansatte ved kystartillerifortene og stråling fra utarmet uran. Jeg ser for øvrig med det største alvor på selve spørsmålet om det er, eller har vært, økt kreftrisiko for ansatte på fortene. Sjøforsvaret er nå i ferd med å iverksette omfattende undersøkelser for å kartlegge mulig sammenheng mellom arbeidsmiljø og sykdom. For øvrig viser jeg til mitt svar til representanten Øyvind Korsberg i spørretimen 31. januar. Jeg understreker at informasjonen om mulig forekomst av uran-236 og plutonium i ammunisjon med utarmet uran var helt ny for meg, og for Regjeringen for øvrig, da den dukket opp i media. Det var heller ikke mulig å bringe på det rene hva disse opplysningene innebar før jeg holdt min redegjørelse 18. januar. Jeg ser det imidlertid ikke som dramatisk eller kritikkverdig at vi ikke tidligere har vært orientert om muligheten for at det kunne være uran-236 og plutonium i utarmet uran. Forekomstene er så små at de ikke har hatt nevneverdig innvirkning på strålingsnivået fra DU-ammunisjonen. Med like mengder utarmet uran og plutonium vil strålingen fra plutoniumet være et par hundre tusen ganger mer intens enn strålingen fra uranet. NATO har i en pressemelding av 18. januar 2001 framhevet at det dreier seg om noen få milliarddeler plutonium – da gir selv to hundre tusen ganger mer intensitet en svært beskjeden stråleeffekt. Vi bør imidlertid ikke trekke endelige konklusjoner før vi har foretatt ytterligere undersøkelser. Verdens Helseorganisasjon legger om noen dager fram en rapport om utarmet uran og andre forekomster av tungmetall i Kosovo. Rapporten vil inneholde en risikovurdering og – om nødvendig – forslag om tiltak for å hindre videre eksponering av disse giftstoffene. Jeg tillegger denne rapporten stor vekt i den videre behandling av spørsmålet om utarmet uran. Avslutningsvis noen få ord om spørsmålet om repatriering av flyktninger fra Kosovo. Vår tilstedeværelse på Balkan er først og fremst begrunnet i at vi vil skape trygge og sikre levekår for lokalbefolkningen. Jeg har merket meg at mange har uttrykt bekymring for de kosovoalbanske flyktningenes situasjon – at den vil bli forverret i en situasjon med tilbakevending grunnet usikkerheten i området. Og mange spør seg om det er trygt å sende dem tilbake, med bakgrunn i de forhold som også er tatt opp i redegjørelsen. Jeg har i denne forbindelse lagt vekt på at det ikke er mulig å dokumentere årsakssammenheng mellom bruken av ammunisjon med utarmet uran og helseskader. Ut fra et føre var-prinsipp bør man imidlertid være varsom med å oppholde seg i nærheten av vrak etter stridsvogner og annet materiell som er beskutt med denne type ammunisjon. Sivilbefolkningen på stedet er godt orientert om hvilke områder dette gjelder, og hvordan de skal forholde seg for å unngå å bli utsatt for mulige helseskader. Jeg ser derfor ingen grunn til å advare noen mot å reise til Bosnia eller Kosovo, verken soldater eller sivile. Dersom jeg skulle få nye opplysninger om helsefare som tilsier en mer restriktiv praksis, vil jeg selvsagt straks orientere Utenriksdepartementet og Kommunal- og regionaldepartementet samt sørge for at denne informasjonen blir tilgjengelig for offentligheten.