Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 1999-03-23:
Dette er kanskje en av de få årsmeldingene det ikke er så veldig mye krutt i – for første gang. Det kan jo være greit på tampen av dagen. Da årsmeldingene for kringkasting og dagspresse i sin tid ble innført, var det i utgangspunktet for å få et bedre styringsverktøy i mediepolitikken og en mer løpende oversikt over utviklingen. Nå har det vist seg etter hvert at det er ganske vanskelig å få fram disse meldingene slik at de kommer til rett tid, og dermed har de endt opp med å bli behandlet i Stortinget opp til over et år etter det året det rapporteres fra. Dermed har ikke disse meldingene blitt så aktuelle som vi hadde håpet på. Nå har Regjeringen foreslått, etter initiativ fra komiteen, å erstatte disse med en egen redegjørelse fra statsråden, noe en samlet komite for så vidt støtter. Nå er det en forutsetning at det i så fall blir en redegjørelse som kommer på vårparten, slik at det blir en mer dagsaktuell behandling enn det en melding medfører. Så er det åpenbart at det blir flere mediesaker som blir fremmet som egne saker, og muligheten for komiteen til å gripe tak i saker på egen hånd vil bli mindre. Derfor vil jeg understreke at dette skal være en prøveordning, som vi etter en tid får vurdere om blir et mer effektivt styringsverktøy. Jeg har som saksordfører benyttet anledningen til å prøve å foreta en mer prinsipiell oppgang av hvor langt den politiske styringen av mediene skal gå. Når vi gir særfordeler og konsesjoner, har vi også satt krav til programprofil og krav om allmennkringkasting. Derfor gjelder det å ha tungen rett i munnen for ikke å tråkke over grensen for innblanding i det som er redaktørinstituttets ansvar. Derfor blir de vurderingene som gjøres av Allmennkringkastingsrådet, også viktig og rådgivende for de vurderingene som skal gjøres av en konsesjonærs evne til å fylle opp en konsesjons krav. Allmennkringkastingen som virkemiddel i fordelingspolitikken har ikke vært spesielt fokusert, men Allmennkringkastingsrådet peker på at medieutviklingen kan bidra til å øke forskjellene fordi den øker informasjonskløften. Kunnskap vil være viktig for å nå viktige fordelingspolitiske mål i framtiden, og et flertall i komiteen peker også på det ansvaret allmennkringkasterne har for å være informasjonsleverandører. Så til slutt til to spesifikke saker: Et flertall har uttalt seg om lokalradioenes mulighet til å drive bingo. Det er ingen tvil om at det har vært en avgjørende inntektskilde – og en av de inntektskildene Stortinget tidligere har pekt på som mulig – for mange av de små lokalradioene. Nå har vi opplevd i den senere tid at det har vært en del usikkerhet knyttet til at det ble innført en ny praksis rundt omkring ved mange av landets politikamre, bl.a. som følge av et rundskriv som ble sendt ut. Nå sier flertallet klart ifra at vi ikke ønsker endringer i praksisen når vi vet at vi også snart får lotteriloven til behandling. Da bør praksisen videreføres inntil det eventuelt er vedtatt noe nytt. Det siste punktet jeg skal bruke litt tid på, er situasjonen for døve og hørselshemmede. Fjernsynet begynner etter hvert å bli en svært betydelig faktor i den politiske debatten og dermed også i det demokratiske systemet vi har bygd opp. Derfor er det lite tilfredsstillende at det er 400 000 mennesker som har problemer med å følge den løpende debatten. Til nå har vi ventet på en utvikling av teknikken slik at direkteteksting skulle bli mulig. Nå begynner stortingsflertallet etter hvert å bli litt utålmodig. Vi vet at andre lands allmennkringkastere har maktet å gi et godt tilbud til disse gruppene. Derfor har stortingsflertallet også endt opp med å be om at Regjeringen vurderer å lovfeste tekstingen av direktesendte programmer dersom man i løpet av rimelig kort tid ikke klarer å finne fram til gode løsninger.