Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2007-12-13:
Flere nasjonale og internasjonale undersøkelser har de siste ukene vist oss at hver femte elev ligger under kritisk grense for lesing og skriving. Noen sier at det finnes så mye annet som er viktig i skolen. Det er jeg uenig i. Skolens aller viktigste oppgave er å lære barn og unge å lese og skrive og å bruke språket vårt. Holdningen hos enkelte, at det ordner seg uansett for alle, for noen er teoretiske og andre er praktiske, holder ikke i spørsmålet om lesing og skriving. Det er de som ligger under kritisk grense for lesing, som dropper ut av videregående, faller ut av arbeidslivet i ung alder og blir uføre tidlig. Vi regner med at 3–5 pst. av elevene har lese- og skrivevansker, men våre tall ligger langt over dette nivået. Høyres tidligere utdanningsminister la skylden på Arbeiderpartiet da tilsvarende resultater kom fram for fire år siden. Til tross for at Høyre og Kristelig Folkeparti i sju av de siste ti årene har hatt statsråden på utdanningsområdet, har jeg ikke tenkt å følge hennes eksempel ved å skylde på Høyre, men snarere appellere til alle partier om å legge sine kjepphester til side, klare å prioritere og ikke rope på handlingsplaner på alle områder før vi har ordnet opp i dette. Tusenvis av handlingsplaner fører til handlingslammelse. Skolen trenger ikke flere kreative mål, skolen trenger politikere som over tid klarer å holde fast ved noen viktige politiske målsettinger. Derfor vil jeg invitere alle partiene til en avtale hvor vi sier at dette målet er viktigere enn alle andre mål i skolen. Regjeringen styrker arbeidet med lese- og skriveopplæring i første klasse. Og jeg må jo si at jeg undrer meg over Kristelig Folkeparti og Venstre, som hyllet timetallsutvidelsen i forrige periode, men som nå plutselig er imot. Men, men – dette løftet kommer aldri til å bli reversert. Vi er nå på vei mot heldagsskolen. Tidlig innsats er viktig, fordi vi vil gi barna mulighet til å lære mens de er mest motiverte. Og vi vil bruke lengre tid, slik at barna lærer å knekke lesekoden. Vi innfører frukt og grønt på ungdomstrinnet. Vi viderefører arbeidet med gratis læremidler. Vi styrker rådgivningstjenesten ved å dele den i en karriererettet og en sosialpedagogisk del og gjennom å opprette karrieresentra i alle yrker. På alle disse områdene spriker opposisjonen. At Fremskrittspartiet er på siden, er for så vidt ingen nyhet, men de tidligere regjeringspartiene er veldig ulike i sine prioriteringer i dette budsjettet; de har ingen felles plan for hvordan de skal styre utdanningspolitikken i en ny retning. De er støttespillere og motstandere av Regjeringen på ulike satsingsfelt. Mest tydelig er det at Høyre ikke lenger har en lederrolle, noe vi overhodet ikke fikk svar på av representanten Eriksen Søreide i replikkordvekslingen i sted. Dette budsjettet innebærer også en kraftig styrking av forskningen. Det har aldri vært brukt så mye penger på forskning, og vi har utviklet programmer på vesentlige områder: Vi styrker forskning på nordområdene, vi har en styrking når det gjelder helse i forhold til sykefravær og utstøting, kvinnehelse, maritim sektor og forskningsbasert innovasjon og nyskaping. Dette budsjettet inneholder også en betraktelig opptrapping av antall stipendiater. 350 nye stipendiater er med på å styrke forskerrekrutteringen. Den forrige regjeringen var aldri i nærheten av et tilsvarende tall. Vi skal også legge fram en stortingsmelding om rekruttering av flere forskere. I motsetning til den forrige regjeringen, som aldri viste noen vilje til å prioritere studiefinansiering, følger vi opp og justerer studiestøtten år for år. Det betyr at vi følger opp løftene med hensyn til studiefinansiering, i motsetning til det som var tilfellet under den forrige regjering. Vi styrker også Forskningsfondet dobbelt så mye som det den forrige regjeringen gjorde i hvert enkelt av sine statsbudsjetter. Vi vil også øke kvaliteten i lærerutdanningen. Derfor bevilger vi midler til en del prosjekter, og vi kommer tilbake med forslag til endringer av lærerutdanningen senere. Økt kvalitet i lærerutdanningen er en forutsetning for å øke antall søkere til denne typen utdannelse. God skoleledelse og gode etter- og videreutdanningsmuligheter må også være til stede for at lærere skal bli stående i yrket. Noen universiteter og høyskoler sliter med økonomiske problemer. Opposisjonens forslag svarer ikke på disse utfordringene. Kuttene på en del institusjoner er langt større enn det opposisjonen her i dag er villig til å bevilge. Vi vil gå inn i disse problemene. Vi satser uansett på en realvekst innenfor universitets- og høyskolesektoren. Det er en realvekst på 2 pst., mot en realnedgang i fjor på 1 pst. Den store saken i tiden som kommer, er utviklingen i statskirken. Det innebærer et bredt kompromiss i Stortinget. I budsjettinnstillingen sier man at det er viktig at vi ser at prostereformen følges opp, at trosopplæringsreformen følges opp, og at kirken får en bedre økonomi på grunnlag av at kommuneøkonomien styrkes. Jeg leser med forundring Høyres merknader i dette budsjettet om at styrkingen av kommuneøkonomien startet i regjeringen Bondeviks tredje år. Da har man kanskje finlest budsjettet, men de politiske realitetene er at Bondevik-regjeringens tredje år var det ene året da Bondevik-regjeringen ikke inngikk budsjettavtale med Fremskrittspartiet, men tvert imot gikk til Arbeiderpartiet. Det var et forslag om styrking av kommuneøkonomien dette året på 1,8 milliard kr. Men resultatet etter budsjettforlik med Arbeiderpartiet i Stortinget var 3,8 milliarder kr. Så å ta æren for denne økningen er toppen av frekkhet. Siden den gang har vi sett at det i 2005 var en nedgang i kommuneøkonomien. Da var det igjen budsjettforlik med Fremskrittspartiet, mens vi har sett en opptrapping siden den nye regjeringen, den rød-grønne, tok over. Jeg er veldig glad for at Arbeiderpartiet slipper å forhandle med Høyre for å redde stumpene i kommuneøkonomien gjennom budsjettforlik her i Stortinget, men at vi har flertall i stortingssalen sammen med våre venner fra Senterpartiet og SV for en god kommuneøkonomi som styrker skolen og utdanningspolitikken for alle.