trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 2001-05-16:
Eg har eit spørsmål til samferdselsministeren. Posten Norge BA er no i gang med å leggje om til mange fleire Post i Butikk i staden for dei tradisjonelle postkontora som vi har vore vane med hittil. Dette er positivt i den grad det for enkelte vil føre til lengre opningstid i høve til tidlegare. Men det hjelper lite med utvida opningstid dersom postkundane ikkje får utført dei tenestene dei ynskjer og har bruk for. Og no kjem meldingane frå mange plassar i landet om at svært mange av dei Post i Butikk som har blitt etablerte, har svært avgrensa tenestetilbod. Ein får f.eks. ikkje sende pakke til utlandet, ein får ikkje utført finansielle tenester, ein får ikkje sende uadressert C-post til alle husstandar i ein kommune, ein får ikkje tilgang til ordninga med billettservice – for å nemne nokre få av dei tenestene som postkundane har blitt nekta ved Post i Butikk. Meiner statsråden at Posten Norge BA oppfyller konsesjonskrava når desse tenestene ikkje er med i Post i Butikk?
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 2001-05-16:
Det er positivt med ei utvida opningstid, men det hjelper ikkje når ein møter ein postfunksjonær som ikkje kan hjelpe ein med dei tenestene ein ber om. Då denne saka vart debattert i Stortinget, sa fleirtalet i samferdselskomiteen klart frå: «Flertallet slutter seg til departementets vurdering om at det ikke er aktuelt å lempe på servicekravene, slik det er fastsatt i konsesjonen til Posten. Komiteen legger til grunn at Posten også etter omleggingen må oppfylle konsesjonskravene.» Og i konsesjonskrava står det som eitt punkt: Post til/frå utlandet inntil 20 kg. Kva er då grunnen til at den tenesta ikkje er med i alle Post i Butikk? Her er andre punkt òg som høyrer med til det som er basistenester for Posten, f.eks. massesendingar. Då må det vere urimeleg at enkelte Post i Butikk ikkje har dei tenestene. Kva vil statsråden gjere for å syte for at tenestene oppfyller krava som er sette i konsesjonen?
Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 2001-05-16:
Da fokus ble rettet mot ledigheten i anleggsbransjen i mars, ble det påvist at vi har ganske mange veiprosjekter i dette landet som står med gjenspikrede tunneler, og broer som ender i åkeren uten veitilknytning. Da sa statsråden at man skulle se på dette i revidert budsjett og prøve å gjøre noe med situasjonen og få ledige hender i arbeid. Når det er 3 000 ledige anleggsarbeidere, når det står en maskinpark til flere hundre millioner kroner parkert, og når vi har ufullendte veiprosjekter over hele landet, hvordan kan det da være samfunnsøkonomisk forsvarlig å holde arbeidere på ledighetstrygd mens maskinparken står og ruster ned, samtidig som hele landet skriker etter mer samferdselsmidler? Er det ikke et behov for å opprettholde kompetanse på veibygging totalt i Norge, ikke bare innenfor Statens vegvesen, men også i det private næringsliv?
Rigmor Kofoed-Larsen (Kristelig Folkeparti), 2001-05-16:
Jeg vil gjerne stille et spørsmål til statsråd Terje Moe Gustavsen. Jeg skal sitere fra Aftenposten den 12. mai, hvor det står at Jernbaneverket innrømmer at togene ikke tålte høy fart: «Manglet kunnskap Aftenposten har dokumentasjon som viser at togets understell i en rekke svinger på Dovrebanen har blitt utsatt for større belastninger enn det er konstruert for, forutsatt at Signatur-togene kjører i den hastigheten som Jernbaneverket hittil har bestemt gjennom skiltingen.» NSB har ansvaret for togmateriellet. Jernbaneverket har ansvaret for infrastrukturen. Et samarbeidsorgan ble faktisk etablert for flere år siden, nettopp for at den helt nødvendige samkjøringen og samordningen mellom disse skulle gli godt etter delingen som vi fikk mellom NSB BA og Jernbaneverket. Kan statsråden gi en vurdering av det som har skjedd? Kan det dreie seg om manglende kommunikasjon, samkjøring, nettopp mellom NSB og Jernbaneverket? Det virker jo som om dette samordningsorganet ikke helt fungerer etter intensjonen, dessverre, når man kan gå til innkjøp av tog(presidenten klubber) som nettopp skal ha høye hastigheter, men som ikke kan bruke den eksisterende skinnegangen(presidenten klubber) fordi det blir for store belastninger. Hva mener statsråden bør gjøres for å få dette samordningsorganet til å fungere? (presidenten klubber) (presidenten klubber)
Rigmor Kofoed-Larsen (Kristelig Folkeparti), 2001-05-16:
Takk!
Rigmor Kofoed-Larsen (Kristelig Folkeparti), 2001-05-16:
Jeg takker for svaret så langt. Men for NSB er jo infrastrukturen helt avgjørende for å være konkurransedyktig. Det vet vi mye om. Det betyr at prioriteringen i NSB og Jernbaneverket faktisk bør samkjøres. Det må samkjøres for at man skal få en riktig, god effekt av det materiellet som skal kjøres på linjen. Det nytter lite å satse på nye, hurtige tog på én strekning samtidig som Jernbaneverket kanskje prioriterer en helt annen strekning. Hvordan mener statsråden dette bør ivaretas? Er samordningsorganet det som da bør komme inn her? Så må jeg samtidig stille et spørsmål om skillet i ansvaret for infrastruktur og materiell er hensiktsmessig og optimalt. Vi har en enkelsporet skinnegang over det meste av nettet vårt, som ikke akkurat er særlig velegnet for konkurranse på sporet, slik som dette skillet egentlig i utgangspunktet muligens var beregnet for. Hvordan skal man best få til samordningen, slik at man kan oppnå best mulig resultat?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-05-16:
Jeg har et spørsmål til landbruksministeren. Tradisjonen tro gjennomfører bøndene aksjoner i samband med jordbruksoppgjøret. Vi har tidligere vært vitne til en rekke ulovlige aksjoner, f.eks. Malvik-aksjonen og Dovrefjellaksjonen, som var skattenektingsaksjoner. Vi vet også at aksjonister blant bøndene har vurdert kjør sakte-aksjoner, de har vurdert å kjøre møkkspredere ut på veiene, blokkere meierier osv. Det som er nytt i år, er at to ledere i Rogaland Bonde- og Småbrukarlag har stilt seg som ledere i aksjoner fra Dalane og Jæren. De fratrer sine verv som ledere fordi det er fredsplikt under forhandlingene ved jordbruksoppgjøret. Hvilke reaksjonsformer mener statsråden man bør iverksette for den type aksjoner?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-05-16:
Det statsråden da sier, er at han aksepterer at høyt plasserte personer i Bondelaget og Bonde- og Småbrukarlaget – ja, kanskje helt opp til ledelsen som deltar i forhandlingene – kan fratre sine verv og delta aktivt i aksjoner. Mener statsråden virkelig at det er akseptabelt? Bondelaget har jo tidligere tatt avstand fra ulovlige aksjoner selv om de har hatt forståelse for hva medlemmene bedriver. Men etter et eventuelt brudd i jordbruksforhandlingene har de ikke stilt seg negative til aksjoner. Mener ikke statsråden at det er et betenkelig standpunkt å innta? Dette vil vel kunne forsure forhandlingene ganske meget, antar jeg.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-05-16:
Som østfolding vil jeg kavere for at Kari og Ola østfolding vil fortsette å valfarte til Sverige hvis vi ikke gjør noe med de store prisdifferansene, og jeg ser frem til den undersøkelsen som nå skal komme. Kåre Gjønnes innledet jo dette arbeidet med å se på alle ledd i verdikjeden for å se hvem som tok ut større marginer. Det som vi vet, er at vi nå på grunn av det gjennomregulerte norske landbrukssystemet begynner å få underskudd på kjøtt. Og det betyr at prisene stiger, at man tar ut målprisene. Nå har også Norsk Kjøtt og andre varslet at de – kanskje først etter valget – vil øke sine priser en del. Men ved mangel på kjøtt kunne det ikke da være en idé at vi snart begynte å importere kjøtt igjen – vi importerte jo fra Finland før vi fikk den siste stoppen på grunn av BSE – for å få litt mer trykk i dette systemet og muliggjøre at prisene ikke går oppover.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-05-16:
Jeg har et spørsmål til landbruksministeren: «Arbeiderpartiet har i to år gitt løfter om at matvareprisene skal reduseres med 15–20 pst. Kjøttprisene stiger stadig, og dette vil fortsette blant annet fordi Norsk Kjøtt har varslet betydelige prisøkninger. Mange forbrukere forventer at løftene om lavere matvarepriser innfris. Hvilke tiltak vil statsråden iverksette, og når kan vi regne med lavere priser til forbruker?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-05-16:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er mulig det kan være misforståelser ute og går når det gjelder statsrådens og Arbeiderpartiets uttalelser om lavere matvarepriser. Jeg har i hvert fall sakset noe fra mediene, men vi vet jo at det kan være misforståelser – alle har vi vel blitt feiltolket i mediene. Ifølge mediene skal statsråden ha sagt den 16. juni 1999 – da som landbrukspolitisk talsmann – at maten må bli mellom 15 og 20 pst. billigere. Han sa også i november 1999 at EU skal gjennom Agenda 2000 redusere matvareprisene med 15–20 pst. i løpet av fem år, og gapet skal ikke øke. Og han sa i mars 2000 at maten skal bli billigere fra sommeren av. Jeg er veldig opptatt av og engasjert i disse tingene. At svenskene nå har hatt visse problemer, tror jeg er et forbigående fenomen, for svenskene er nemlig profesjonelle. Der har de en helt annen debatt når det gjelder matvareprisene, og befinner seg i en helt annen verden. Det de er opptatt av, er at matvareprisene er 20 pst. høyere enn gjennomsnittet i Europa. Og forbrukerne i Norge, også i Østfold, merker i hvert fall ikke at prisforskjellene har blitt mindre mellom Sverige og Norge – foreløpig.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-05-16:
Hvis vi ser på svensk landbruk, har de utrolig ren mat, der også Norge scorer høyest i klassen – «highly unlikely» – av EUs vitenskapskomite. Men som en god toer kommer Sverige og noen andre land, slik at østfoldingen er ikke redd for å spise svensk kjøtt. Og man er heller ikke redd for maskinelt jordbruk i Sverige, så den konkurransebiten vil ligge der åkkesom. Jeg vil komme litt inn på VGs matbørs. Hvis den er riktig, så avslører den en prisstigning på 36 pst. fra Norsk Kjøtt fra januar 2000 til februar 2001. Så selv om vi nå får halvering av matmomsen, noe som innebærer en senkning på 9 pst. hvis man tar den fullt ut i lavere matvarepriser, skal man jo lykkes med ganske mange andre virkemidler for reelt å kunne ta inn den prisdifferansen vi har til Sverige og andre land. Jeg håper derfor at statsråden nå med de tiltakene som varsles, vil følge nøye med, gå inn med argusøyne her, slik at vi ser at vi virkelig får prisreduksjoner.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Min umiddelbare reaksjon på det representanten Hedstrøm her tar opp, er at jeg ikke planlegger eller vurderer noen som helst reaksjoner i forhold til den type aksjoner. Det må jo være politimyndighetene rundt omkring som vurderer hvorvidt innbyggerne av dette landet begår ulovligheter eller ikke. Det ville ha vært svært kunstig for en landbruksminister med loven i hånd å vurdere hvorvidt traktorkjøring, møkkspredning eller hva det nå skulle være, er brudd på ulike lover. Jeg tror nok jeg først og fremst vil konsentrere meg om at spredeareal osv. overholdes.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Jeg må faktisk bare innrømme at jeg har brukt veldig lite energi på akkurat disse aksjonene. Det jeg har brukt energi på, er å forsøke å komme opp med et så godt tilbud som mulig som et grunnlag for forhandlingene, og så har jeg brukt alle krefter på å få de forhandlingene til å gå i riktig retning. Jeg har selvfølgelig også registrert at både lederen av Småbrukarlaget og lederen av Bondelaget – nasjonalt – har sagt at de er opptatt av at man har en fredsplikt mens forhandlingene pågår. Men å finvurdere hvorvidt to medlemmer i Rogaland overholder fredsplikten eller ikke ved å kjøre traktor til Lyngdal, det har jeg rett og slett ikke hatt tid til i disse dager.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Det som har vært problemstillingen knyttet til det å undersøke det som har skjedd fra januar 1999 og fram til i fjor høst, da jeg tok dette initiativet første gang, er at målprisene, som Lilletun sier, har gått ned. Engrosprisene har gått ned, mens forbrukerprisene ikke har gått ned. Det har da oppstått et gap mellom forbrukerprisnivå og det bonden får for sine produkter, og det har vært viktig for meg å prøve å kartlegge hvem det er som har tatt økte marginer. Det er også riktig som Lilletun sier, at jeg har hatt en ganske enkel analyse, men dog en analyse, knyttet til at min mistanke har gått i retning av dagligvarebransjen. Men jeg har hele tiden understreket at det er tre ledd mellom engrosnivå og forbruker. Det er skjærebedriftene, det er foredlingsbiten på kjøttsiden, og det er dagligvarebransjen. Alle tre er potensielle syndere. Det vi da har bala med, er å få innsikt i prisdannelser mellom engros- og forbrukerprisnivå. Omsider, etter mye om og men, greide vi å få innsikt i dette tallmaterialet på en del viktige grensehandelsprodukter, fordi jeg har særlig fokusert på grensehandel. Norsk institutt for landbruksøkonomisk forskning, NILF, har i samarbeid med ECON brukt de siste månedene til å gå inn i tallmaterialet, og denne rapporten som skal avdekke hva som har skjedd, er ferdig på tirsdag i kommende uke og vil da bli offentliggjort. Jeg kjenner ikke innholdet, men vil først få den overlevert som oppdragsgiver, og så vil det bli offentlig utover tirsdag ettermiddag.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Så lenge det er liv, er det vel håp. Det er det selvfølgelig. Samtidig er jeg veldig opptatt av at det er viktig også i forhold til landbruksnæringen at framtidstroen er tuftet på et realistisk fundament, slik at vi ikke fra politisk side maler framtiden rosenrød, men prøver å tegne et korrekt bilde av de utfordringer næringen står overfor. Da er det klart at også Stortinget gjennom behandlingen av St.meld. nr. 19 for 1999–2000 i fjor var ganske så realistisk med hensyn til f.eks. hva mulighetene knyttet til inntekt er i framtiden, ved å vise til at det var mangfold, god utnytting av markedsmuligheter, strukturelle endringer osv. som først og fremst ville danne inntektsmulighetene. Det er viktig at vi tegner er ærlig bilde, men at det skal være preget av optimisme, er jeg selvfølgelig enig i.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Jeg tror det er vanskelig her å operere med garantier. Men la meg understreke at for meg er den viktige målsettingen at prisforskjellene skal reduseres, og da særlig i forhold til Sverige, og særlig i forhold til den type produkter som er utsatt for grensehandel. Det er jo ikke slik at nordmenn reiser til Sverige og handler alle typer landbruksbaserte produkter, det er noen få produkter som er særlig utsatt for grensehandel. Og det er et sett av virkemidler som må brukes for å nå mål. Jeg vil si at jeg er optimist med tanke på at for en god del av disse viktige grensehandelsproduktene vil summen av de tiltak som har vært iverksatt de to siste årene, føre til, enten vi snakker om 1. juli eller for den del 1. desember, at det nå vil være mindre lønnsomt å dra til Sverige og handle enn det var før vi startet dette løpet.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Dette er en veldig vanlig innfallsvinkel fra representanten Lund. Det som er mitt poeng med å sammenlikne direkte prisbildet i Norge og Sverige, er det faktum at nordmenn velger å dra til Sverige og handle hvis de finner det lønnsomt, helt uavhengig av hvorvidt svenskene relativt sett bruker mer av sin lønn til mat enn nordmenn. Sånn tenker ikke innbyggeren i Østfold. Han sier at vel, kotelettene er billigere i Sverige, da kjører jeg dit og handler det. Det betyr at for hver eneste kotelett man kjøper i Sverige, får norske bønder solgt færre koteletter. Det betyr reduserte inntekter for norske bønder, og det skaper et problem ved at markedet forsvinner for det norske landbruket. Derfor må vi altså være fokusert på at nordmenn kjøper sine koteletter i Norge, og da får vi solgt flere koteletter. Vi får litt mindre pr. kotelett, men får altså solgt flere i sum. Det gir økte inntekter for norsk landbruk. Jeg synes ikke dette er spesielt komplisert, men det er i hvert fall tenkningen.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Hvis situasjonen blir den at det blir mangel på kjøtt i det norske markedet, vil vi foreta administrative tollnedsettelser som gjør at vi kan importere kjøtt. Dette er en situasjon som overvåkes hele tiden, og forutsetningen er at det skal være nok norsk produksjon. Det er akseptabelt at man tar ut målpris, men det er helt klart at hvis vi får inntrykk av at man her prøver å begrense produksjonen slik at man skaper underskuddssituasjoner i norske markeder, vil det legges opp til administrative tollnedsettelser slik at man får import. Pr. i dag har vi ikke en slik situasjon i markedet, men dette er det viktig at vi følger opp hele tida. Samtidig er det viktig å erkjenne at Norsk Kjøtt selvfølgelig har lov til å legge opp en prispolitikk som gjør at man tar ut de målprisene Stortinget faktisk har vedtatt – det må være tillatt.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
At Hedstrøm har et engasjement i forhold til dette spørsmålet, er jeg klar over. Det samme har jeg. Og poenget mitt er ikke å ta avstand fra de uttalelsene fra meg som Hedstrøm kommer med, dem vedstår jeg meg fullt ut. Men det som har skjedd i ettertid, er jo at Europa har opplevd en rekke matskandaler som gjør at mine kollegaer rundt omkring i Europa nå sitter og drøfter Agenda 2000. Og de sier: Hva skal kugalskapskrisen og hva skal munn- og klovsykeproblemene føre til i forhold til Agenda 2000? Og flere av dem sier da at det er klart at det å forsterke produksjonspresset ved å presse råvareprisene 15–20 pst. synes som en lite aktuell politikk. Det betyr ikke at utfordringene for norsk landbruk forsvinner, men de blir mer overkommelige. Så vil jeg vil slutt bare også oppfordre Hedstrøm til å sjekke prisene litt nærmere i Sverige, for uttalelsene hans om at det er så fantastisk mye billigere, kan jeg nok legge en god del dokumentasjon på at faktisk ikke er tilfellet.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Jeg kan ikke gå god for de tallene som det refereres til i forhold til Norsk Kjøtt. Jeg har ikke nok innsikt i akkurat det. Men det som er utgangspunktet mitt, er at når vi nå måler en del prisforskjeller – og det er ganske viktig at vi gjør dette ordentlig – ser vi at på viktige grensehandelsprodukter, f.eks. koteletter og farseprodukter av storfe, er de norske prisene svært sammenliknbare. Hvis Hedstrøm vil besøke meg på mitt kontor, kan jeg legge fram ganske mye dokumentasjon på det. Den fokuseringen som Hedstrøm har bidratt til på prisforskjeller, har vært viktig. Jeg sier ikke at det nå er slutt på prisforskjeller, men på en del viktige produkter er vi faktisk i ferd med å lykkes. Får vi til momsreformen – og det er jo planen vår – er vi faktisk billigere enn Sverige på en del produkter. Det må vi forsøke å få fram for folk både i Østfold og ellers i landet.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Den konkrete saken som etterspørres, gjelder import av økologisk barnemat fra Danmark. Landbruksdepartementet har i den forbindelse vært i kontakt med Statens landbruksforvaltning som forvalter tollvernet på landbruksvarer. Statens landbruksforvaltning opplyser at de ikke har mottatt noen henvendelse fra den angjeldende importør om import av den økologiske barnematen. Økologisk barnemat kan i utgangspunktet importeres uten søknad med tollsats fastsatt i henhold til WTO-avtalen. Dersom det er tvil om tarifferingen av produktet, skal saken forelegges Tollvesenet for avgjørelse. Tollvesenet mottok den 23. februar 2001 en søknad fra importøren om tariffering av det aktuelle produktet. Tollmyndighetenes svar til importøren ble sendt den 20. april 2001. Normal saksbehandlingstid er om lag en måned. I dette tilfellet tok det noe lengre tid, altså litt under to måneder, fordi produktet måtte sendes tollaboratoriet for nærmere undersøkelser. For et produkt som økologisk barnemat kan det i enkelte tilfeller fastsettes lavere tollsats enn den WTO-bundne tollsatsen. Frihandelsavtalen med EU og det norske importregelverket åpner for slik nedsatt tollsats. Noen søknad om dette har som nevnt ikke Statens landbruksforvaltning mottatt. Statens landbruksforvaltning opplyser at normal saksbehandlingstid for søknader om nedsatt tollsats er fem–sju dager. Statens landbruksforvaltning har for øvrig inngått en samarbeidsavtale med Toll- og avgiftsdirektoratet for å bedre den samlede servicen overfor næringsliv og annet publikum. På bakgrunn av det som er nevnt ovenfor, må jeg si at jeg ikke helt skjønner problemstillingen, i den forstand at vi mener ikke å ha mottatt noen søknad, som det vel ligger i spørsmålet at vi har gjort. Men det er en viktig sak. Økologisk barnemat er et spennende produkt, og jeg vil tilrå at angjeldende importør tar kontakt med Statens landbruksforvaltning for å få saken avklart så raskt som mulig.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Jeg har lyst til å si at jeg i prinsippet er enig i det Foss sier nå. Det har i mitt arbeid med svaret som følge av spørsmålet fra Foss slått meg at det vil være viktig at vi fra Landbruksdepartementets side i tilknytning til denne samarbeidsavtalen reiser spørsmålet om hvorvidt den rådgivning folk får ved første gangs henvendelse, er god nok. Det er jo et ganske komplisert system å nærme seg – det tror jeg ikke man skal prøve å legge skjul på i det hele tatt. Det er viktig at vi hele tiden skjerper oss, slik at den som tar kontakt, kunden, skal få best mulig service. Jeg skal følge opp det. Det kan jeg love.
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-16:
Det er til samferdselsministeren. På en konferanse i Tromsø i går kom samferdselsministeren i ei bisetning inn på ei tilstandsvurdering av jernbanen, som fortsatt lider under unnlatelsessynder fra 1960- og 70-tallet, sa han – den gangen hadde jernbanen kun impotente elskere. Det meste av tida på 1960- og 70-tallet og tida etterpå har Arbeiderpartiet hatt ansvaret for jernbanepolitikken i landet. Som familiens overhode holder det ikke å skylde på impotente elskere når jernbanen ikke er kommet på sporet. Og ifølge samferdselsministerens kollega Kosmo, som har tatt toget fra 1985, er det ikke blitt noe bedre, det er blitt dårligere og dårligere ut mot årtusenskiftet. Og da er det, når man ser på satsinga ute i Europa, man lurer på med bakgrunn i transportplanen: Mener samferdselsministeren at de tiltakene som foreslås der, er tilstrekkelige til at han kan love sin kollega Kosmo bedringer i framtida, slik at han kan begynne å ta toget igjen og kan anbefale andre å gjøre det? Eller er det for puslete det som foreslås der, til å få toget på sporet? – Bare sånn at man ikke må leve i all framtid kun med impotente elskere.
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-16:
Jeg vil gjerne stille tilleggsspørsmål til arbeids- og administrasjonsminister Kosmo. Ministeren har hørt svaret fra statsråd Moe Gustavsen. Var det ting der som Kosmo mener kan føre til at jernbanen virkelig får et løft, at man ikke bare må omgi seg med impotente elskere, men har fått en politisk ledelse som satser slik at Kosmo trur at han kan begynne å ta toget igjen, og anbefale andre å gjøre det samme? Eller er dette egentlig å gå på lunk framover, slik at man skal leve med fortidas synder også i framtida når Kosmo skal reise inn til byen? Jeg håper jo at han ikke skal slutte allerede til høsten, sjøl om meningsmålingene ikke er helt bra.
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-16:
Da får vi snart et nytt brev!
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-16:
Jeg har følgende spørsmål til samferdselsministeren: «I innstillinga til Nasjonal transportplan er overføring, så vel person- som godstransport, fra veg til jernbane nevnt en rekke ganger som målsetting. For tida reduserer NSB Gods sitt tilbud på mange strekninger. Det medfører en utvikling i motsatt retning av hva regjering og stortingsflertall ønsker. Hvilke tiltak, eventuell endring i rammebetingelser, vil Samferdselsdepartementet foreslå for å forhindre reduksjon av gods på jernbane og oppnå målsettinga om økt godstransport på bane?»
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-16:
I innstillinga fra samferdselskomiteen om transportplanen tror jeg dette med overføring av trafikk fra veg til bane står nevnt ca. et tjuetalls ganger, også i hovedmerknadene fra Arbeiderpartiet, hvor det bl.a. står: «Det er derfor nødvendig å få mer av godstransporten over fra veg til bane og sjø.» Dette blir bare ønsketenkning, fordi man ikke har virkemidler. Det blir en Peer Gynt"sk holdning: «Ja, tænke det; ønske det; ville det med; – men gjøre det! Nei, det skjønner jeg ikke.» Jeg har da lyst til å stille et veldig konkret spørsmål. Det var nevnt at investeringsavgiften skulle bort neste år. Hvorfor utsetter man å endre en avgift som er absurd? Lastebilnæringa har aldri hatt denne avgiften, luftfarten har den ikke. Hvorfor skal dette utsettes i påvente av en reform, når dette er den eneste transportformen som har den type avgift, og man ønsker at denne transportformen skal bli seierherre?
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-16:
Det å skille ut gods i et AS gir ikke sikkert mer gods på bane, men det gir definitivt mindre politisk styring. Statsråden nevnte kjørevegsavgiften i sitt forrige svar. Dersom den fjernes, er det også en ting som kan gjøre at NSB blir mer konkurransedyktig. Den ble fjernet på kombitransporter for noen år siden, og det er et av de områdene hvor det går bra. På en del av det som fraktes på jernbane, kan kjørevegsavgiften utgjøre opptil 5–6 pst. av kostnadene. Hvis man ønsker å gjøre noe med rammebetingelsene som vil føre til at man når de målsettingene som vi er enige om, er det å fjerne kjørevegsavgiften én måte å gjøre det på. Det jeg forventer av statsråden, er at han har konkrete forslag til rammebetingelser. Jeg forventer ikke at han skal instruere NSB om hvilke laster de skal kjøre, men at han endrer rammebetingelsene slik at det blir lønnsomt for dem å vinne mest mulig gods.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Nei, så langt er det ikke fra Skoppum til Oslo! For øvrig anser jeg meg faktisk som en potent elsker av NSB. Jeg er veldig opptatt av at NSB skal være i stand til å yte et transporttilbud særlig rundt de store byene som gjør at vi kan ha et godt kollektivtransportsystem. Alternativet til dette vil være at vi drukner i biltrafikk, og det tror jeg ikke er i noens interesse. Jeg føler ganske bestemt at de tiltakene som etter hvert nå iverksettes på bakgrunn av samferdselsministerens initiativ, innebærer at vi kanskje får en vending av situasjonen som gjør at jeg også i framtiden skal være i stand til å anbefale folk å ta toget. Jeg skylder å gjøre oppmerksom på at det var det som var utgangspunktet – ikke om jeg tok toget eller ei, men om jeg anbefalte mine nærmeste venner å ta toget.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2001-05-16:
Mitt oppfølgingsspørsmål går på det som under betegnelsen «energi» – jeg velger å bruke en litt annen metafor – forener statsrådene Kosmo og Moe Gustavsen, nemlig Vestfoldbanen. På hvilket tidspunkt kan man regne med at det glitrende dobbeltsporet som nå ligger aldeles ubrukt – helt jomfruelig – forbi Sande, nesten helt til Holmestrand, kan bli tatt i bruk, i den forstand at det signalanlegg som skulle vært i stand for lenge siden, begynner å fungere? Da tror jeg at man også kan lette statsråd Kosmos angst for at toget ikke holder mål i tilbudet inn til Oslo. Når det dobbeltsporet kommer i gang, blir det bedre på Vestfoldbanen. Når skjer det?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2001-05-16:
Mitt spørsmål går til samferdselsministeren. I forbindelse med Nasjonal transportplan ble det beskrevet i departementets framlegg for Stortinget at en også så på organisatoriske grep for rett og slett å få mer penger eller mer resultat ut av de pengene som ligger i kollektivtransporten. Et av disse grepene som var beskrevet i dokumentet, gjelder situasjonen i Oslo-området. Her har vi i praksis et meget stort bo- og arbeidsmarkedsområde, men det er ikke organisert slik at kollektivtransporten utnytter det. Selv kjenner jeg til det arbeidet som er gjort bl.a. for å tenke Oslo, Akershus, Østfold og Buskerud som en helhet, der fylkeskommunene kommer inn, men også staten. Vil statsråden ta initiativ til at vi får et slikt statens samordningsorgan for kollektivtransport i Oslo, Akershus, Østfold og Buskerud, der fylkeskommunen har flertall, men der staten er inne på en slik måte at når de går inn i et rom, er det dårligste som kan skje, at tingenes tilstand forblir som de var når man kommer ut, men det beste som kan skje, er at man forbedrer innsatsen for å få mer valuta for pengene? Vil et slikt initiativ bli tatt?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2001-05-16:
Jeg ser dette som et positivt skritt videre, så jeg vil da ha fokus på penger. Det er vel kjent at det største kollektive transportsystem, i hvert fall det største skinnegående kollektive transportsystem i Norge, er T-banen i Oslo med 70 mill. passasjerer i året. Jeg tar det for gitt at bystyret før sommeren kommer til å gå inn for den nødvendige Oslopakke 2, som vil bringe inn penger for å bidra til kollektivopprustningen, men like fullt vil man stå overfor et meget omfattende problem som ligger i å fornye T-banevogner til en samlet verdi av 4–4,5 milliarder kr. Dette vil kreve et utradisjonelt samarbeid mellom flere. Trafikanter må gjøre sitt, Oslo kommune må gjøre sitt, men også staten. Vil statsråden på prinsipielt grunnlag være villig til å inngå i drøftinger også med kommunen, gitt at man fra kommunens side og gjennom trafikantbetaling gjør sitt for å lage et samlet spleise- og dugnadslag for å fornye dette? For resultatet av ikke å fornye det vil bli dårligere standard, og det vil bli et økt press på de veikravene som allerede er omfattende i denne delen av landet.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2001-05-16:
Det synes som, når man leser om Cuba, at man enten er i den ene eller den andre grøften: Enten er alt svart, eller så er alt bra. Dette er et land som det er all mulig grunn til å ha den type kontakt med som utenriksministeren har beskrevet. Men dette er også et land med diktatur som det ikke er noen som helst grunn til å skjønnmale. Norge har kontakt med andre diktaturer fordi vi tror vi kan påvirke dem. Vi handler med dem – jeg skal ikke navngi de statene. Så den linjen som utenriksministeren har trukket opp, med bred kontakt og dialog, og med forståelsen av at ingen er tjent med den embargoen som USA praktiserer, er en linje Venstre støtter. Men når det er sagt, forutsetter jeg at det er et likeartet trykk fra alle deler av Arbeiderpartiet – enten det nå er regjeringsapparatet eller andre – når man har kontakt og dialog med Cuba, at man sier utrolig klart fra om de menneskerettighetsbrudd som finner sted, som f.eks. mangel på ytringsfrihet, ettpartisystemet, det at man ikke kan få utreisetillatelse uten å betale staten skyhøye beløp, at det er partigodkjenning av studenter og en rekke andre tiltak. Det finnes en rad av Amnesty-rapporter som beskriver dette. Jeg er helt enig med representanten Lisbet Rugtvedt når hun sier at boikotten, embargoen, er et kjempeproblem, den burde ikke vært der. Men ved siden av det er det et politisk og økonomisk system som i seg selv hindrer at man kan ta i bruk de mulighetene som faktisk fins i dette landet – de menneskelige ressurser og annet. Så man kan ikke bare skylde på USA. Det er viktig å ta et oppgjør med den amerikanske boikottpolitikken, men det er like viktig å ta et oppgjør med den politikken som Castro-regimet representerer både økonomisk og politisk. Så jeg forutsetter at utenriksministeren stadfester at Norge er like aktiv når det gjelder å si fra om dette i den kontakten og dialogen man har, som man er når det gjelder å fremme fornuftig kontakt på alle de praktiske områdene som utenriksministeren beskrev. Når det gjelder poenget med å gi fredsprisen til Castro, oppfatter jeg det som en makaber spøk. Og jeg har i grunnen ikke noe å legge til utover den omtale som representanten Lisbet Rugtvedt hadde av det. Det at det ikke alltid har vært holdt en ren linje når det gjelder hvem som har fått denne prisen, er i seg selv ikke en oppfordring til å fortsette å dyrke fram diktatorer som mottakere av prisen. Venstres linje kan oppsummeres på følgende måte: Ja til en aktiv dialog og kontakt, slik utenriksministeren har beskrevet det, og at vi gjør det vi kan for at boikotten skal falle bort, men også aktivt trykk på å si fra om og bekjempe alle menneskerettighetsbrudd av enhver karakter som fins i dette regimet, for det er også nødvendig for at Cuba skal kunne utvikle seg og frigjøre seg som nasjon.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-16:
Mitt oppfølgingsspørsmål går til samferdselsministeren. Det er jo fristende å melde seg på når det er noen som mener de er potente elskere, og til og med av NSB, og så vises det til Nasjonal transportplan, som da skal være, for å si det slik, redningen for dem som frustrerte står igjen. Jeg vil minne om at f.eks. på kjøp av togtjenester ligger nivået i Norge langt under nivået i Europa, og langt under det som man må forvente skulle kunne tilbys kunder – hvis man skal regne med at de fortsatt vil ta toget, og at kanskje noen, som Kosmo, vil komme tilbake igjen og ta toget. Er det slik at ministeren mener at det som ligger i Nasjonal transportplan, er tilstrekkelig, eller mener ministeren at det er et minimum? Og er ministeren villig til å inngå samarbeid i neste periode som kan bedre denne situasjonen?
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2001-05-16:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: I 1999 ble det påbudt med sikkerhetsbelter i alle nye busser, og norsk lov sier at der det er belter, skal disse brukes. I Bergens Tidende leser man at påbudet om bruk av belter i alle nye busser har blitt en fiasko. Folk gir blaffen, og politiet har ikke bøtelagt noen siden påbudet kom i 1999. Vegvesenet, som er den andre instansen som har rett til å bøtelegge, vil så snart som mulig begynne å straffe passasjerer uten bussbelte med en bot på 750 kr. Politiet finner det imidlertid meningsløst at sittende passasjerer som ikke er fastspent, skal bøtelegges, mens det samtidig er tillatt å stå i bussene. Regelen strider mot folks rettsoppfatning. Vegvesenet er uenig med politiet, og Statens vegvesen i Hordaland vil ha bøtelegging nå. Hvordan ser statsråden på dette?
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2001-05-16:
Jeg takker for svaret. Vegvesenet har besøkt bussene jevnlig for å varsle om faren for bot og lære folk å ta på sikkerhetsbeltet. Det har vært snart tre år med bortkastet arbeid. «Passasjerene ser rart på oss når vi ber dem å ta på sikkerhetsbeltene. De er ikke vant med dette.» Dette sier lederen for utekontrollen i Statens vegvesen i Hordaland, Tom Børsild, til Bergens Tidende. Han sier videre: «Så snart vi har fått avklart om direktoratet støtter vårt syn, vil vi utstede gebyr. Vi har ikke kapasitet til å bøtelegge alle, men vil dele ut gebyr til to-tre personer i hver buss.» Nå er det slik at på lengre busstrekninger ber enkelte sjåfører passasjerene om å feste sikkerhetsbeltet i forbindelse med at man orienterer om reisen. Men det er vanskelig å gjøre det samme på de vanlige rutebussene. Da hadde man måttet repetere den beskjeden ganske mange ganger i løpet av en busstur. Samferdselsdepartementet har hatt reglene ute på høring og arbeider med nye forskrifter. Departementet signaliserer at det kan komme en lovendring. I så fall kan bruk av bussbelte bli en frivillig sak. Når kommer forslaget om lovendring?
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2001-05-16:
Mitt spørsmål går til landbruksministeren. Fyrst vil eg gje uttrykk for at eg er svært glad for det som kom fram i svaret på eit tidlegare spørsmål, frå representanten Hedstrøm, om korleis landbruksministeren disponerer tida, kva han brukar tida til i augneblinken. Det er ein ting som det ikkje har vore fokusert på i det siste, og det er prisutviklinga og kven som har skulda for at matvareprisane stig. Bøndene har ikkje fått høgare pris dei seinare åra. I liten grad mellomleddet, engrosleddet, men i stor grad kjedene har heilt tydeleg teke meir ut av desse prisane. Der har landbruksministeren teke eit fortenestefullt initiativ. Blant anna gjennom ganske store oppslag i VG har han forkynt krig mot matvarekjedene og vil sørgje for at prisane går ned. Eg har på vegner av Kristeleg Folkeparti lova full støtte, men kva skjer?
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2001-05-16:
Då takkar eg for svaret og ventar spent på både resultatet og tiltak for oppfølging. Eg har ein mistanke om at statsrådens noko enkle analyse har mykje for seg. Det er viktig at tiltak vert sett i gang, og det vil verte følgt opp frå vår side. Då skal eg skifte tema. Det gjeld landbruksnæringa framleis og optimismen, eller rettare sagt mangelen på optimisme ute i landbruket. Det er ein viktig jobb for oss alle, og ikkje minst for landbruksministeren, å få ungdom til å tore og ville satse i landbruket. Skal vi ha levande bygder, er landbruket grunnleggjande viktig. Då er mitt enkle spørsmål til ministeren: Er det eit håp om at den optimismen kan kome litt tilbake når desse dagane vi er inne i, er over og vi får eit resultat frå forhandlingane?
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2001-05-16:
Kristeleg Folkeparti vil kunne stille seg bak svært mykje av det som føregåande talar sa i høve til interpellasjonen og i høve til det som gjeld fredsprisforslaget. Men eg vil kommentere meir direkte det som er innhaldet i interpellasjonen. Kristeleg Folkeparti er samd med representanten Husøy i at det finst gode grunnar for eit meir aktivt engasjement i forhold til Cuba. Den noverande opptrappinga av samarbeidet starta allereie under regjeringa Bondevik. Men representanten Husøy skuffar når ho stort sett presenterer økonomiske argument for ei slik opptrapping. Og det er to grunnar til at eg synest det er skuffande. For det første teiknar ho eit sterkt overdrive bilete av dei endringane i den økonomiske politikken som skal finne stad på Cuba i dag. Ja, det har skjedd ei viss liberalisering innan ein del sektorar, men det er stykkevis og delt. Når internasjonale investorar for ein stor del skyr Cuba, er det ikkje berre på grunn av den amerikanske blokaden, der eg elles deler dei synspunkta som tidlegare er komne, men det har i minst like stor grad si årsak i Cuba sin eigen økonomiske politikk, som skapar usikre vilkår for investorar og næringsliv. Det finst mange eksempel på at styresmaktene endrar lover og reglar, eller tolkingane av desse, frå den eine dagen til den andre. Det er ikkje tilfeldig at det totale investeringsnivået på Cuba er og ser ut til å verte lågt framover. For det andre ignorerer Husøy fullstendig Cubas manglande respekt for fundamentale menneskerettar. Dette gjeld sjølvsagt som før befolkningas politiske og sivile rettar. Cuba krenkjer framleis desse rettane på ein systematisk måte. Det er i alle høve grunn til å nemne, spesielt i ljos av Husøys noko ubalanserte interpellasjon, det faktum at òg når det gjeld den delvise liberaliseringa som finn stad, så er det ein prosess som stengjer ute mange til fordel for dei få. Dette har med manglande økonomiske rettar å gjere. Og kven er desse få? Jo, i svært stor grad er det den politiske eliten i landet som brukar dei nye moglegheitene i bestemte sektorar, som turisme og visse industriar, til eigen fordel. Folk flest derimot er systematisk utestengde frå moglegheita til å drive fri økonomisk verksemd. Konsekvensen er at dei vert dårlegare og dårlegare stilte trass i ein viss økonomisk vekst i landet som heilskap. Konklusjonen er likevel: Berre tålmodig og langsiktig arbeid vil føre til resultat. Difor er den auken som har funne stad i samarbeidet, rett, og den har Kristeleg Folkeparti si støtte.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2001-05-16:
Hvorvidt optimismen kommer tilbake eller ei, vil vi vel snart kunne avlese på antall møkklass som er på vei til hovedstaden. Da vil en vel kanskje få en indikasjon i hvert fall. Men det som var Lilletuns opprinnelige spørsmål, var knyttet til prisløftet som Regjeringen har gitt, om at prisen på mat skal ned 10 pst. i løpet i dette året, og som er beskrevet delvis i revidert nasjonalbudsjett, om bl.a. halvering av matmoms og hvordan dette vil slå ut. Landbruksministeren har to motstridende, kan man si, hensyn å jobbe etter. For det første skal matvareprisene ned 10 pst. Økning av målpriser, som ifølge media vil skje i forbindelse med jordbruksforhandlingene, vil jo motvirke den muligheten. Det andre er at Stortinget enstemmig har sagt at prisforskjellene mellom Norge og våre naboland skal reduseres. Kan statsråden garantere at når vi f.eks. 1. september tar en målestokk på dette, har han oppfylt de betingelsene Stortinget har satt hva gjelder pris?
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-05-16:
Gevinstene skal nå fram til forbrukerne, sa Gunhild Øyangen i 1995, da bøndene ble fratatt flere milliarder i priser. Fortsatt har statsråden bare en mistanke om at kjedene tjener for mye, til tross for at rikdommen der ikke lar seg skjule, og til tross for at den dårlige økonomiske situasjonen i landbruket ikke lar seg skjule. Vi kan ikke i Norge få de laveste prisene, på grunn av lange transportavstander, annerledes klima, dyrevelferd, geografi og ikke minst vårt lønnsnivå, som selvfølgelig gjør det kostbart å drive norsk jordbruk. Vi har 12 pst. lavere matpriser i Norge sammenliknet med Sverige, hvis en tar utgangspunkt i lønnsnivået i de to landene. Og spørsmålet mitt er egentlig: Når vil statsråden bidra til å forklare hvorfor norske matpriser er nødt til å være på det nivået, hvorfor kan de ikke bli enda billigere enn i Sverige, slik vilkårene for norsk landbruk er?
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-05-16:
Jeg skal få stille følgende spørsmål til helseministeren: «Etter svært lang og kostbar planlegging av RIT 2000 mener statsråden at usikkerhet rundt kostnader, stedsvalg og hovedløsninger er så store at et nytt tomtealternativ må utredes. En utredning for å bli 100 pst. sikker på stedsvalget skal kunne gjøres i løpet av dette år og innafor en kostnad på 10 mill. kroner. Framtidig plassering av deler av universitet og høgskole skal inkluderes. Finnes eksempler på at beslutninger som berører så mange, er utredet innafor så trange rammer?»
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-05-16:
Jeg takker for svaret. Denne saken mener jeg er et bilde av sentralmakten som brøyter seg fram i forhold til dem som bor lokalt. Helsedepartementet har vært tett involvert i planleggingen under fire regjeringer. Man har godkjent og godkjent, og lokaliseringen på Øya har vært godkjent særskilt. Det er ikke mange måneder siden statsråden sa at det skal bygges på Øya. Jeg mener det er useriøst av Regjeringen å agere på denne måten. Det er ikke rart om det stilles spørsmål om en kan ha tiltro til Regjeringen når det gjelder det videre opplegg i denne saken, som omfatter og berører så mange. Det er 5 000 ansatte, det er helsetilbudet til Midt-Norge vi snakker om, det er en bydel i Trondheim. Framdriftsplanen var at i 2005 skulle halvparten av de medisinske sentra være ferdig. I 2010 skulle alle være ferdig. Spørsmålet er da følgende: Kan man garantere at dette er framdriftsplanen, eller er det kun tidsrammen, som går på at i 2015 hadde man tenkt seg at sykehusbydelen skulle være helt ferdig, man kan garantere for?
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-05-16:
Det var en dårlig garanti. Nettopp fordi prosjektet er så stort og viktig, har Regjeringen vært involvert hele tiden. Og Regjeringen har på et tidlig tidspunkt hatt mulighet til å gripe inn, ikke minst i forhold til stedsvalget. Sted og utforming har vært valgt ut fra at pasienten skal være i fokus. En har valgt en løsning med mindre og oversiktlige enheter – hjelpen skal komme til pasienten istedenfor omvendt. En har valgt tomt ut fra at en ønsker en trinnvis utbygging og nærheten til NTNU, en har valgt tomt ut fra at en ønsker å delta i den miljøvennlige, moderne byplanlegging som Trondheim kommune har lagt opp til. En ønsker at byen skal fortettes og vokse innover istedenfor at den skal vokse utover. Spørsmålet til statsråden er: Ser statsråden seg i stand til å overprøve disse grundige verdivalg som har vært gjennomført over så lang tid, gjennom en hektisk spontanutredning i løpet av syv måneder?
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2001-05-16:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til utenriksministeren: «I forkant av Verdenskonferansen mot rasisme i Durban 31. august–7. september 2001 vil håndteringen av det såkalte kompensasjonsspørsmålet stå sentralt. Utviklingslandene krever at den historiske urett som er begått mot millioner av mennesker gjennom slaveri, kolonialisme, okkupasjon og etnisk rensing, skal unnskyldes og kompenseres. Kravet møter betydelig motstand. Spørsmålet kan bli avgjørende for gjennomføringen av konferansen. Hvilke initiativ vil Norge ta i håndteringen av dette spørsmålet?»
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2001-05-16:
Ut fra utenriksministerens svar kan jeg ikke se at Norge har til hensikt å ta noe initiativ i forhold til spørsmålet jeg reiste, nemlig kompensasjonsspørsmålet. Hvis det er slik at dette faktisk kan torpedere konferansen, syns jeg at Regjeringen og Norge har et ansvar, sammen med andre vestlige land, for å ta initiativ for å forsøke å løse dette spørsmålet. Og det er faktisk en god grunn til at det reises. Norge har vært blant de land som har gitt kompensasjon for urett som er begått under krigen, jødebooppgjøret. Vi har gitt vår unnskyldning til minoriteter og til urfolk i Norge for vår behandling av dem. Og det skulle bare mangle om ikke det internasjonale samfunn skulle komme med en unnskyldning også for de overgrep som slaveriet og kolonialismen har betydd for folk i den tredje verden. Det som er viktig, er at dette spørsmålet er gjenstand for ordentlig diskusjon hjemme og i forhold til andre land vi kan samarbeide med, for nå å finne løsninger. Jeg vil gjerne utfordre utenriksministeren: Hvilke typer løsninger kan Norge se for seg at vi kan foreslå for å løse dette problemet og denne konflikten?
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2001-05-16:
Jeg kan informere utenriksministeren om at alle de regionale konferansene i den tredje verden har bedt om og stilt krav om at dette løses, altså regionene Asia, Afrika og Latin-Amerika. At enkeltland har gitt uttrykk for noe annet, får være så sin sak, men det er ingen tvil om at dette kommer til å være et meget sterkt krav. Det de krever, er ikke nødvendigvis en egen kompensasjonsordning i form av penger og økt bistand, men at man på ulike måter kompenserer for den uretten som er begått. Jeg vil vise til det franske parlamentet som nettopp har vedtatt en lov som betegner slaveri som en forbrytelse mot menneskeheten, og som ønsker å innarbeide i loven en moralsk fordømmelse av slaveri, der man også sier at man vil prioritere studier og forskning på dette tema, som et virkemiddel mot å glemme. Man sier også at man vil innføre en spesiell dag, en minnedag, der en minnes slaveriet. Dette er den type ordninger som også kan bidra til å løse kompensasjonsspørsmålet i disse forhandlingene. Og etter det jeg kjenner til, vil også utviklingslandene være åpne for den type forslag for å løse problemet. Jeg vil spørre utenriksministeren om han vil ta initiativ i forhold til disse spørsmålene.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Arbeidet mot rasisme – både i Norge og internasjonalt – er blant de spørsmål Regjeringen prioriterer aller høyest. Vi støtter derfor fullt ut opp om FNs verdenskonferanse mot rasisme og deltar for tiden aktivt i forberedelsene til konferansen. Fremdriften i det forberedende arbeid, som ledes av FNs høykommissær for menneskerettigheter, Mary Robinson, forsinkes imidlertid av enkelte særdeles omstridte spørsmål. Ett av disse er det spørsmålet som her tas opp, kompensasjonsspørsmålet. Så langt er det lite som tyder på at det kan oppnås enighet om dette før verdenskonferansen i Durban. Helt sentrale spørsmål, som hvem som skal gis kompensasjon for overgrep som har vært begått for inntil flere hundre år siden, hvem som skal betale for dette, og hvem som skal bestemme hva som utgjør en rimelig erstatning, er alle uløste. Norge vil i de videre forberedelsene til konferansen gjøre det vi kan for å finne en løsning på kompensasjonsspørsmålet. Det viktigste må imidlertid være å se framover. Mary Robinson har sterkt oppfordret deltakerlandene til å bidra til at konferansen blir fremadskuende og handlingsrettet. Vi deler fullt ut dette syn. Å komme til enighet om konkrete og effektive tiltak mot enhver form for rasisme og diskriminering må være vårt overordnede mål.