Tina Bru (Høyre), 2016-10-04:
Vi gikk til valg på å videreutvikle Norge som energinasjon, og de siste tre årene har gitt et taktskifte også i energi- og klimapolitikken. Vi har levert en energimelding som skal sikre konkurransekraften til norsk fornybar energi. Vi har utlyst konsesjonsrunder som gir tilgang på nye leteområder på norsk sokkel for første gang på mer enn 20 år, og ikke minst har vi satt fart på det grønne skiftet. Ofte hører vi at landet er bygd på rikdommen fra oljen og gassen vår, men vannkraften er bærebjelken som det moderne Norge ble bygd på. Dette var også det viktigste punktet for regjeringen i energimeldingen som ble lagt frem i vår. Budskapet fra regjeringen var tydelig: Norsk fornybar energi må også i fremtiden være lønnsom. Den brede borgerlige enigheten om energimeldingen viser at avstanden i energi- og klimapolitikken mellom partiene som utgjør dagens flertall, ikke er så stor som mange vil ha det til. Vi ble enige om viktige prinsipper for hvordan Enova skal styres. Vi ble enige om utslippsmål for transportsektoren, forenklinger i konsesjonsbehandlingen, avvikling av elsertifikatordningen og satsinger på hydrogen og biodrivstoff. I sum tror jeg derfor at energimeldingen og behandlingen av denne blir stående som et viktig dokument fra denne stortingsperioden. Klimatoppmøtet i Paris og gjennombruddet med avtalen som ble fremforhandlet, har preget det siste året. Norge var en pådriver i denne prosessen, og vi var også veldig raskt ute med både signering og ratifisering av avtalen. Dagens flertall har lagt grunnlaget for en klimavennlig utvikling i våre budsjettavtaler, som har styrket Enova, bevilget historisk mye til kollektivtrafikk, satset på grønn skipsfart og forsterket innsatsen med å utvikle fullskala karbonfangst og -lagring. De siste årene har også vært preget av konsekvensene av et dramatisk og vedvarende fall i oljeprisen. Dette har ført vår viktigste næring inn i en dyp bølgedal og gjort det nødvendig med umiddelbare tiltak for dem som har mistet jobben. Særlig mange i mitt hjemfylke, Rogaland, har merket denne nedturen på kroppen. Vi ser nå likevel konturene av at det verste er over, og at optimismen vender tilbake. Jeg noterer meg at Arbeiderpartiet ikke lenger snakker om en krise i norsk økonomi, slik mantra var i trontaledebatten i fjor. Kanskje er det slik at Arbeiderpartiets representanter har forstått at det folk på Vestlandet trenger, er målrettede tiltak som virker, ikke krisemaksimering og en større skatteregning fra politikere i Oslo. Lærdommen fra nedturen er nemlig at vi ikke kan gjøre noe med oljeprisen, men vi kan gjøre oss mindre sårbare for konjunktursvingninger. I en slik situasjon blir stabile og forutsigbare rammevilkår for næringen viktigere enn noen gang. Samtidig er vi helt nødt til å legge til rette for at det skapes flere arbeidsplasser i nye næringer. Valget neste år blir også viktig for retningen i energi- og klimapolitikken. Debatten i dag har gjort det tydelig at konsensus og viljen til å gjennomføre det grønne skiftet finnes blant de borgerlige partiene, men det er høyst uklart hva de rød-grønne kan bli enige om. På vår side har vi diskutert størrelsen på avgiftsøkninger på fossilt drivstoff og innretningen på avgiftslettelsene. Det har derimot ikke vært tvil om prinsippet om at det er forurenser som skal betale. Men hva er det vi hører fra rød-grønn side? Jo, vi hører et Senterparti som er uenig med seg selv om hvorvidt vi i det hele tatt skal øke avgiftene på det som forurenser, enten det er drivstoff eller flyseteavgift. Vi hører et Arbeiderparti som inviterer til et klimaforlik uten å ville si noe som helst om verken innretning eller nivå på avgifter som skal få utslippene ned. Så hører vi også et SV og et Miljøparti De Grønne som begge vil avvikle norsk oljenæring og øke drivstoffavgiftene kraftig. Det ble brukt mye tid før valget i 2013 på å advare mot klimakaos på borgerlig side. I dag står vi med fasiten i hånden og kan si at denne frykten har vært ubegrunnet. Derimot blir det mer og mer tydelig at det er i ferd med å utvikle seg et klimapolitisk kaos på rød-grønn side, og det er det grunn til å merke seg et knapt år før neste stortingsvalg.