Jan Olav Olsen (Høyre), 2004-12-13:
Skolenes viktigste oppgave er kunnskapsformidling. En skole hvor elevene ikke tilegner seg kunnskap, er redusert til et oppholdssted. Gjennom St.meld. nr. 30 for 2003-2004 har Regjeringen og stortingsflertallet gitt norsk skole de nødvendige rammebetingelser for igjen å kunne være den gode kunnskapsformidler i et godt sosialt og pedagogisk miljø. PISA-undersøkelsen som kom i forrige uke, bekrefter nødvendigheten av de tiltak som er vedtatt. Det er svært gledelig at vedtakene følges opp i statsbudsjettet, bl.a. gjennom den store satsingen på kompetanseheving for lærere. Bevilgningen til dette formålet er uten sidestykke i norsk historie. Det er også svært gledelig at det er utarbeidet en strategiplan for kompetanseutvikling i godt samarbeid med skoleeierne og organisasjonene. Det er nødvendig med en kompetanseheving for lærere for å gi norske elever den nødvendige kunnskap. Det er ikke tilfredsstillende at våre elever skårer langt under middels i internasjonale undersøkelser. Komiteens leder, representanten Reikvam, sa i et intervju at dette ikke gir grunn til bekymring. Da kan jeg si på Høyres vegne at vi er sterkt uenige. Det gir grunn til bekymring, og regjering og storting har allerede reagert gjennom vedtakene i vår. «Kultur for læring» er en reform som nå følges opp i budsjettet. Det er derfor vanskelig å forstå at Arbeiderpartiets leder, Jens Stoltenberg, i et intervju i etterkant av PISA-undersøkelsen etterlyste en snarlig kvalitetsreform. Har ikke Arbeiderpartiet fått med seg St.meld. nr. 30 og Kunnskapsløftet? Reformen er allerede vedtatt, og den følges opp i budsjettet. Virkningene av vedtakene og tiltakene fra statsrådens og Regjeringens side vil ikke kunne måles på flere år. PISA 2003 er derfor ikke en dom over Clemet-skolen, som enkelte har påstått. De som hevder dette, har ikke kronologien i orden. Undersøkelsen ble gjennomført i mai 2003, og meldingen Kultur for læring ble behandlet i Stortinget i juni 2004. Dette er en dom over 1990-tallsskolen og L97! Budsjettet har en sterk satsning på kompetanseheving for lærere og skoleledere. Det er nødvendig, og det er gledelig. Det er også viktig at disse midlene i stor grad skal styres av den enkelte skole og skoleeier. Fortiden har vist at kompetansemidler altfor ofte har vært brukt tilfeldig, nærmest etter innfallsmetoden, med liten eller ingen positiv effekt i skolen og i læringsmiljøet. Skal midlene få den ønskede effekt, må det være en plan som vektlegger behovene lokalt. Jeg er glad for at komiteen igjen har understreket viktigheten av landslinjene i videregående opplæring. Det er ikke første gang komiteen har reversert foreslåtte kutt. Særlig viktig er det at de kostnadskrevende landslinjene kan få opprettholdt sin status. Det er nødvendig for å gi disse tilbudene den nødvendige økonomi og forutsigbarhet. Landslinjene innenfor idrett og folkemusikk, som ikke er særlig kostnadskrevende, kan få en endret status i forbindelse med et forhåpentligvis positivt vedtak her i salen om fritt skolevalg på tvers av fylkesgrensene. Dette vil være i tråd med komiteens flertallsmerknad i fjorårets budsjettinnstilling, og jeg regner med at dette følges opp av departementet. La meg også kommentere kort voksenopplæringskapitlet. Både studieforbundene og fjernundervisningen har de siste årene fått til dels store kutt, og smertegrensen er nå nådd. Tilskuddsreduksjonen har til en viss grad vært positiv ved at studieforbundene har måttet satse på aktiviteter som gir inntjening utover statstilskuddet, men ytterligere reduksjon vil kunne være til stor skade. Jeg vil peke på komiteens merknad, der vi ber om at Stortinget får seg forelagt en gjennomgang av voksenopplæringsloven og voksenopplæringsprosjektets rapport fra juli 2003. Jeg vil også peke på situasjonen for kompetansesentrene og den uro som er innenfor feltet i forbindelse med den planlagte omorganisering. En samlet komite står bak forslaget om en gjennomgang av feltet i statsbudsjettet for 2006, og jeg forutsetter at vi da får rik anledning til å debattere den fremtidige organiseringen. Jeg vil bruke de siste minuttene på kirkebudsjettet. Jeg vil gi statsråden honnør og ros for den måten trosopplæringsreformen er fulgt opp på. 2005-budsjettet er nesten en fordobling i forhold til 2004. Det er svært positivt. På den måten kan antall forsøksmenigheter bli utvidet slik at underveisevalueringen kan bli reell og spenne over den nødvendige bredde av forsøksmenigheter. Verken antallet menigheter, 99 av Kirkens over 1 100 menigheter, eller tidsaspektet er tilstrekkelig til at reformen kan evalueres nå. Det er skuffende at Arbeiderpartiet ikke vil øke bevilgningene, men bare videreføre dagens nivå med tillegg av evalueringsmidler. I virkeligheten må dette leses som at Arbeiderpartiet vil stoppe trosopplæringsreformen og legge den død. Det er ytterst beklagelig. Jeg er derfor glad for at flertallet fremdeles står på konklusjonen fra behandlingen av trosopplæringen og ser viktigheten av dette store arbeidet.