Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2007-11-22:
Jeg vil innledningsvis få takke forslagsstillerne fra Høyre for tilliten. Høyre satt sjøl i regjering de fire foregående årene uten å legge fram noen ny stortingsmelding om landbrukspolitikken. Jeg må si det er med en viss tilfredshet jeg konstaterer at Høyre nå ber meg, på vegne av Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet, om å legge premissene for en ny landbrukspolitikk gjennom å legge fram ei stortingsmelding om saken for Stortinget, hvor disse partiene har flertall. Forslagsstillerne framhever nedgang i antall driftsenheter, forbrukerhensyn og internasjonale matvaremarkeder som betydelige nye utfordringer i landbrukspolitikken. Jeg er enig i at mye har endret seg når det gjelder matvareproduksjon og bruken av naturressurser nasjonalt og internasjonalt den siste tida. Jeg kommer sjøl rett fra generalkonferansen i FNs matvareorganisasjon, FAO, i Roma – jeg kom hjem derfra i går. I tillegg til å holde et meget tydelig innlegg der, som bad om forsterket innsats for å møte nettopp de utfordringene som blir diskutert i Stortinget nå, hadde jeg en rekke møter med mange av mine kollegaer fra ulike land og sentrale personer i FAOs ledelse om disse spørsmålene. Det er ingen tvil om, også ut fra hva som ble diskutert bl.a. i FN-systemene, at klimaendringenes betydning for landbruket og matvaresikkerheten nå legger nye premisser for den landbrukspolitiske debatten, globalt og i de enkelte landene. Vi må svare på disse utfordringene i forhold til utviklingen i landbruket også her i Norge. Det er et arbeid som jeg er i gang med, og som skal videreutvikles. Landbrukspolitikken skal legge til rette for et klimavennlig landbruk, et lavkarbonlandbruk og en matproduksjon som bygger på en langsiktig forvaltning av naturressursene. Jeg mener at Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet har tatt ansvar for å møte disse utfordringene gjennom det vi har gjort i jord- og skogpolitikken. Det vi nå ser, ikke minst internasjonalt, styrker meg i trua på at den veien vi har begynt på, er den rette å fortsette på. I det forslaget som foreligger, er det når vi kommer til hvordan vi skal nå de landbrukspolitiske målene, at forskjellene mellom regjeringspartiene og forslagsstillerne fra Høyre blir aller tydeligst. I innstillinga får forslagsstillerne støtte fra Høyres og Fremskrittspartiets representanter til at jordbrukssystemet bør avvikles, at distrikts- og strukturprofilen i tilskuddene bør bygges ned, og at rammevilkårene for store enheter må bli bedre. Jeg kunne sagt mye om hvilke konsekvenser dette ville kunne få for distriktsjordbruket i Norge. Høyre og Fremskrittspartiet har rett når de sier at jordbruksavtalene ikke har bidratt til å gi bøndene den samme inntektsutviklinga som andre grupper de ti siste årene før jeg overtok som statsråd, men det har ingenting med jordbruksavtalesystemet å gjøre. Det skyldes rett og slett den manglende politiske viljen som var til å satse nettopp på landbruket og sette inn virkemidler som kunne gitt en skikkelig inntektsutvikling i den perioden da Høyre satt i regjering. Den manglende politiske viljen til å satse på landbruket underbygges jo i de forslagene som har blitt presentert i forbindelse med budsjettbehandlinga her i Stortinget, og som representanten Ola Borten Moe på en god måte redegjorde for akkurat nå. Konsekvensene av disse forslagene, med milliardkutt i budsjettene fra Høyre og Fremskrittspartiet, ville jo rett og slett ha vært dramatiske for den enkelte bonde ute på bygda, hvis de skulle ha fått flertall i Stortinget når sakene kommer opp til votering her om ikke så lenge. Heldigvis så befinner Høyre og Fremskrittspartiet seg langt unna regjeringskontorene for tiden. Det tror jeg folk ute på bygda skal være særdeles glad for. Hvis den politiske situasjonen hadde vært annerledes, trur jeg faktisk at de forslagene som Høyre og Fremskrittspartiet legger fram om ny landbrukspolitikk, ville kunne fått betydelige konsekvenser i forhold til innvirkninga på satsingsviljen og investeringslysten i landbruket på grunn av den frykten det kunne gitt for hva som ble gjeldende politikk etter valget i 2009. Det ville vært en svært uheldig situasjon for norske bygder. Det ville ha vært negativt for matvareforsyninga og for muligheten til å etablere et klimavennlig landbruk. Så er det mye fokus på muligheten for å diskutere landbrukspolitikken helhetlig. Realiteten er jo at det for seks måneder siden ble lagt fram en egen proposisjon for Stortinget om landbrukspolitikken, jordbruksoppgjøret, og Stortinget behandla det. Der ble jordbrukspolitikken, landbrukspolitikken, grundig redegjort for. Det er en mulighet som Stortinget får én gang i året til en gjennomgående drøfting av landbrukspolitikken. Av de temaene som er blitt trukket opp i debatten så langt her i dag, er det ikke lett å få med seg hvilke Stortinget ikke har blitt invitert til å diskutere i forbindelse med nettopp jordbruksavtalen, som altså Stortinget sjøl hadde til debatt for noen måneder siden.