trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2010-12-13:
Jeg fikk et konkret spørsmål om hvordan det går med ESA-godkjenningen. Vi har meldt dette inn til ESA etter vanlig prosedyre. Vi har fått en del oppfølgingsspørsmål om mer detaljer og systemer i ordningen. Vi håper at ESA vil finne at dette er i overensstemmelse med EU-regelverket, at det ikke innebærer statsstøtte, men at det er en måte å organisere dette på som er akseptabel. Jeg må jo også si at i den debatten som var i 2005 – den husker jeg godt – var egentlig problemstillingen om det var mulig å gjøre noe, eller om det ikke var mulig å gjøre noe. Da var argumentet fra den den gang sittende regjering at i og med at vi nå var en del av EØS-systemet, var det ingen virkemidler igjen. Verktøykassa var tom. Det vi har funnet, er at det faktisk er mulig å gjøre noe. Denne garantiordningen er et eksempel på det. Det tror vi vil bidra til at industrien får gode og langsiktige kontrakter på akseptable vilkår. Av og til slår det meg at det vi diskuterer i denne salen, er litt fjernt fra den virkeligheten som mange rundt omkring i Norge faktisk opplever. Jeg har stor respekt for stortingssalen. Jeg har tilbrakt mine beste år her. Men det er jo noen av disse kontraktene som faktisk framforhandles mellom industrien og kraftleverandørene, som vil være fasiten på den diskusjonen som er her. Vi trenger verken representanten Nesvik eller Flåtten til å stå her og slå fast at dette er mislykket. Aktørene selv vil bevise om det er vellykket eller mislykket. Nå har vi gjort vårt. Vi har jobbet hardt for å finne en ordning i balanse, i skjæringspunktet mellom hva EØS-regelverket tillater oss, og hva vi ønsker å oppnå for vår industri, med den fantastiske muligheten vi har til å produsere ting på en miljøvennlig måte med vår vannkraftsforsyning. Vi tror at dette er en slik ordning, som både innfrir de kravene som et internasjonalt regelverk setter til oss, og samtidig oppfyller de ambisjonene vi har om å legge langsiktig til rette for en fortsatt industriutvikling i Norge. Jeg registrerer at noen har behov for å si at dette slett ikke er en slik tilrettelegging. Jeg håper og tror at hele Stortinget faktisk håper at dette legger til rette for vår industri, for det målet må vi i det minste være enige om.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2010-12-13:
Nå er debatten i ferd med å bli avsluttet, forhåpentligvis. Det er temaer som har vært diskutert en rekke ganger denne høsten, takket være mange forslag omkring temaene. Jeg synes det er verdt å merke seg det statsråden sa i sitt hovedinnlegg, at når det gjelder mange av de forslagene som nå er kommet opp, er det ikke sånn at en avviser dem, men at en vil vurdere ting videre i det kontinuerlige arbeidet som pågår for å legge til rette for enda bedre rammevilkår for å drive sysselsetting, verdiskaping osv. rundt omkring i mange tusen små og mellomstore bedrifter, men også i de store. Jeg tok ordet bare for å understreke et par elementer. Jeg må vel kanskje oppfatte dem som har vært på Småtinget, dit hen at en hører som regel det en vil høre. Det unisone kravet om å lette vilkårene knyttet til ansettelsesforhold får en definere ut fra hva som var oppspillet til NHO og Småtinget der oppe. Men jeg synes det er litt underlig at den debatten blir så framtredende i denne saken. For det første er det ganske god anledning til å foreta midlertidige ansettelser for bedrifter i Norge. Det er ganske god anledning til å bruke også innleide tjenester via vikarbyråer osv. Det er ganske god anledning til å teste ut arbeidstakere, om de er kvalifisert til den jobben de skal gjøre, gjennom prøvetider osv. Det er forholdsvis enkelt for en arbeidsgiver å håndtere en arbeidstaker. Men så er det satt noen rammer i lovverket som gjør at hovedregelen i et ansettelsesforhold primært skal knyttes til fast ansettelse. Og er det noe som er bedre i et velferdssamfunn enn at arbeidstakere har trygghet for at de har jobb ikke bare i morgen, men uken etter og uken deretter, år etter år, forutsatt at de skjøtter sine oppgaver på en ordentlig måte? De som angriper det, angriper noe grunnleggende for folk, etter min mening. Her føler jeg faktisk at en samlet opposisjon dessverre gjør det. Så til skattenivået. Ja, formuesskatten kan en diskutere. Arveavgiften kan en diskutere. En kan også diskutere eiendomsskatt eller moms, osv. Men resultatet er jo at den skatten er ikke bare noe en tar inn – skal vi si – av kjærlighetshensyn. Det er noe en tar inn fordi en ønsker å produsere noe grunnleggende for befolkningen, enten det er velferd via fellestjenester som skole, eldreomsorg, kulturtilbud, opplevelse eller hva det måtte være. Jeg har i hvert fall ikke hørt noe samklang i denne salen om at en skal fjerne det, samtidig som en fjerner en del av skattegrunnlaget. Og uten at de to tingene klinger sammen, blir det en litt meningsløs debatt det også.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2010-12-13:
Det var litt diskusjoner om enkelte merknader i flertallsinnstillingen. Det kan det være greit å følge opp. Det er ingen tvil om at den kraftforedlende industrien med sitt forbruk innenfor det norske kraftsystemet har en vesentlig rolle. Det burde være vel kjent for næringskomiteen. Det med stabil grunnlast er en forutsetning i det norske kraftsystemet. Det er ikke sånn at man faser det ut og inn etter eget forgodtbefinnende, men det er ganske planlagte mønstre for det. I tillegg er en viktig annen ting som blir realisert gjennom det, at man kan fase ut industrien i visse tilfeller hvor man har behov for ekstra kraft, og bl.a. er det også gitt anledning til det gjennom de sakstiltakene som Statnett kan forvalte i forhold til å oppnå tilstrekkelig forsyningssikkerhet. Så det er ikke helt uvesentlig det poenget som er omtalt i innstillingen fra flertallet i den sammenhengen. Det er ønskelig sett fra flertallet at den forutsetningen ligger der over tid. Derfor anstrenger vi oss også for å få på plass en ordning som gjør at man får bort noe av den risikoen som kraftselgere har uttalt i forhold til å binde seg til langsiktige avtaler i industrien. Både det som det nå legges opp til gjennom forskuddsbetaling og garantiordninger og eventuelle skatteposisjoner av det, bør tilfalle et formål, nettopp at en får inngått flere avtaler enn det som har vært tilfellet fram til nå. Så tror jeg at vi i denne sammenheng skal unnlate å diskutere forholdet mellom 2 øre over eller 2 øre under markedspris. Det er også grunn til å sette spørsmålstegn ved hva som er markedspris ut fra en vare som i utgangspunktet kanskje har en produksjonskostnad på 2 øre, 3 øre, 4 øre, og hvor markedet er særdeles svingende. Jeg tror ikke det tjener hensikten. Utgangspunktet er at man må få en ordning som avhjelper partene med hensyn til å inngå avtaler, og det er det man har sagt at man har fått på plass gjennom den ordningen som nå er etablert. Jeg tror kanskje ikke det avfeier enhver diskusjon i tiden framover, men det er i hvert fall et av flere viktige tiltak for å sikre den kraftforedlende industrien i Norge i tiden framover.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2010-12-13:
Når det gjelder kommentarene utenom det som går direkte på lovens innhold, har vi som sagt i innstillingen til denne saken omtalt noe vi mener påhviler kraftselger eller kraftprodusent. Det synes jeg er helt betimelig i en sak som denne. For det første er det jo grunn til å stille spørsmålet: Har det en betydning, eller har det det ikke, at vi har en grunnlast som industrien representerer? Det spørsmålet ignorerer jo Høyre og Fremskrittspartiet i denne debatten nå. Det er faktisk det vi påpeker, og det som er vesentlig i forhold til hvordan man har konstruert norsk kraftforsyning, er at det ligger mellom 35 og 40 TWh som er industrirettet som en stabil grunnlast. Det er det norsk kraftforsyning er konstruert opp om, og at vi er opptatt av i tillegg å framheve det som dimensjon i denne saken, synes jeg er ganske naturlig, i og med at man får på plass instrumenter nettopp for å prøve å motivere for at langsiktige kraftavtaler skal kunne inngås. Jeg synes ikke det på noen som helst måte er uvesentlig.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2010-12-13:
Jeg synes det var greit å avslutte, i hvert fall for min del, denne debatten med å si at vi selvfølgelig mener det vi skriver i innstillingen. Jeg ble kanskje litt ekstra glad da også statsråden bekreftet det. Hvis ikke hadde jeg vel blitt mer bekymret. Men vi mener det, for det er helt klart sånn at vi også oppfatter situasjonen dit hen at den ikke er ønsket. Derfor må en gjøre de vurderingene, de betraktningene og få på plass det som ligger i de flertallsmerknadene som framkommer gjennom denne innstillingen. Så har jeg lyst til å kommentere Bent Høies innlegg her i starten, hvor han sier at vi gjennomfører innkjøp «med bind for øynene». Jeg har også lyst til å understreke at for min del smerter det noen ganger å se at noen private aktører som har levert tjenester i mange år i mitt eget fylke og i min egen nærhet til befolkningen, mister anbudet. Men derimot er det litt merkelig at det kommer fra Høyre, som i enhver annen sak sier at det er anbud og konkurranse som – skal vi si – fremmer kvaliteten, og som er løsningen på omtrent ethvert spørsmål innenfor pleie- og omsorgssektoren. Det er merkelig at de kaller det for en politikk, eller et innkjøp, «med bind for øynene». Det må jo da kanskje heretter være et godt uttrykk å bruke når Høyre kommer med sine løsninger på eldreomsorg osv., og si at ja, ja, det er å betrakte som at Høyre snakker og tenker «med bind for øynene», for det er det Bent Høie til de grader understreker konsekvensene av anbud og konkurranse i forhold til. Så har ikke jeg på noen måte ment at vi i innstillingen hiver private ut. Vi har tvert om tatt hensyn til det forslagsstillerne påpeker, å ivareta ideell sektor i et ganske hardt konkurranseutsatt marked, og hvor de kommersielle aktørene blir hardere og hardere etter hvert som tiden går. Jeg synes også at uttalelsene til Kristelig Folkeparti nå i denne debatten understreket at vi, i hvert fall på en god startmåte, har klart å få til det gjennom den flertallsinnstillingen som foreligger.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2010-12-13:
Jeg tok ordet nå bare for kort å bemerke at det Bent Høie tar opp, har vi for så vidt kommentert fra flertallet. Vi skriver: «Flertallet viser til at helse-, omsorgs- og sosialsektorene er dårlig egnet for tradisjonelle anbudskonkurranser, der kortsiktige økonomiske kriterier oftest blir avgjørende. Konkurranseregimets innebygde dynamikk skaper fokus på pris framfor kvalitet, og kortsiktighet i stedet for langsiktighet.» Det jo egentlig representanten Bent Høie faktisk uttaler, har vi fra flertallet skrevet inn i vår innstilling, uten at Høyre er med på det. Konsekvensen av det Høie sier, burde vært at han som representant, og kanskje også det partiet han faktisk er medlem av, burde hatt en helt annen konklusjon i inngangen til dette, og det er at anbud og konkurranse ikke er egnet nettopp for denne sektoren, men kanskje muligens i andre sektorer.
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2010-12-13:
Innledningsvis vil jeg vise til det representanten Terje Aasland nå la fram, og slutter meg til de hovedtrekkene han kom med. Senterpartiet er opptatt av å legge til rette for kraftkrevende industri, og vi er tilfreds med at vi nå får etablert helhetlige og gode rammer for en garantiordning for langsiktige kraftavtaler med industrien. Jeg vil understreke betydningen av at formålet med garantiordningen, samt lovforslaget, er å gjøre det lettere for industrien å skaffe finansiering ved inngåelse av langsiktige kraftavtaler. Dette vil kunne skape økt likviditet i markedet for langsiktige kraftavtaler og vil være et viktig bidrag for å sikre at den kraftintensive industrien videreutvikler sine virksomheter i Norge. Jeg har over tid hatt kontakt med flere industribedrifter som er svært opptatt av denne saken. Blant disse er Finnfjord i Troms og Norske Skog i Nord-Trøndelag. Dette er en sak som har et stort engasjement i industrien. En rekke industribedrifter ønsker å inngå nye langsiktige kraftavtaler i årene som kommer. Dette henger sammen med utløpet av eksisterende kraftavtaler og planer for nyinvesteringer. Investeringer i den kraftintensive industrien har gjerne en horisont på 20–40 år, og langsiktige kraftavtaler vil være avgjørende for nye investeringer. Gjennom garantiordningen gis partene et instrument for å håndtere den motpartsrisikoen som forbindes med langsiktige kraftavtaler. Etableringen av garantiordningen har til hensikt å gi tilfredsstillende risikoavlastning for kraftselger. I den forbindelse vil jeg særlig understreke at det også bør påhvile kraftselger et særlig ansvar for å inngå langsiktige kraftkontrakter med industrien, bl.a. for å unngå vesentlige endringer i det nasjonale kraftforbruket over tid. Med det rammeverket som nå er lagt på plass, håper jeg at industrien lykkes i å forhandle fram langsiktige kraftkontrakter, som vil bidra til investeringer og trygge arbeidsplasser i norsk industri.
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2010-12-13:
Laila Dåvøy utfordret regjeringspartiene i saken, og det fikk meg til å ta ordet en gang til i denne debatten. Statsråden har gjort det klart at hun og regjeringen vil følge opp de felles merknadene som Kristelig Folkeparti og regjeringspartiene er enige om i denne saken. Det er veldig viktig, og det er gjentatt her på talerstolen. I dette ligger det også at det virkelig haster med å få etablert mer langsiktige og forutsigbare rammevilkår for de ideelle virksomhetene. Senterpartiet deler denne utålmodigheten, sammen med resten av flertallet som står bak disse merknadene i saken. Vi er opptatt av at dette blir fulgt opp i regjeringen. Jeg synes dette har vært en god debatt. Vi har fått fram klare skillelinjer i denne saken, og jeg ser fram til at vi både skal få oppfølging i saken, og at vi skal kunne debattere videre skillelinjer i andre saker der jeg er sikker på at regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti vil ha felles standpunkt.
Bent Høie (Høyre), 2010-12-13:
Regjeringen og de rød-grønne partiene er i innstillingen veldig opptatt av å lage et skarpt skille mellom private på den ene siden og private ideelle på den andre siden. Statsråden er jo selv fra Oppland og kjenner vel da til at Sølvskottsberget, som ble etablert i 1969 av Rikstrygdeverket, eies av private, at Tonsåsen, som ble etablert i 1881, og som har blitt drevet av familien Hovi siden 1980, eies av private, og at Fron Rehabiliteringssenter, som i 2006 fikk 6,5 mill. kr av Helse- og sosialdirektoratet for å omstille seg, er eid av private. Hva er det regjeringen har så imot disse institusjonene, siden de ikke skal få den omtanken og omsorgen som man nå åpenbart plutselig har fått for private ideelle, selv om det også der går forferdelig sent og det i realiteten ikke skjer noe? Hva er det som er galt med disse tre institusjonene, som gjør at disse ikke skal få en fremtid og kunne gi pasienter også i fremtiden et tilbud?
Bent Høie (Høyre), 2010-12-13:
Jeg hørte de rød-grønne partiene si i forbindelse med en tilsvarende innstilling 9. juni i år at det også hastet. For å si det sånn: 9. juni 2011 kommer ikke disse institusjonene til å være her lenger, så da haster det ikke lenger. Representanten Terje Aasland har åpenbart ikke fått med seg hva det betyr å kjøre anbud med bind for øynene. Det er fordi en nå har en regjering som prinsipielt er mot anbud på jernbanestrekninger, men lar helseforetakene og Bufetat gjennomføre anbud med bind for øynene når det gjelder barn, barnevernsbarn, rus, psykiatri og rehabilitering. Jeg skal forklare representanten Aasland hva anbud med bind for øynene er. Det er f.eks. når et helseforetak lar én stor aktør vinne et anbud. Neste gang er det ingen andre som kan delta i den konkurransen, alle de små er utradert. En har heller ingen mulighet som pasient til å velge mellom ulike tilbud. Det er anbud med bind for øynene, fordi en kunne i anbudet presisert at en ønsket å ta vare på et mangfold av tilbud, og hatt mulighet til det. Det er anbud med bind for øynene når en sier at kvalitetskrav skal gjelde 70 pst., pris 30 pst. Når en så får inn anbud, definerer en at alle tilbyderne tilfredsstiller kvalitetskravene. Dermed stiller alle likt når det gjelder de 70 pst.-ene. Da er det kun de 30 pst. på pris som betyr noe, altså i realiteten ingen kvalitetskrav. Det er anbud med bind for øynene når en f.eks. sier at alle rusinstitusjoner skal kunne ta imot LAR-pasienter. Det betyr de rusinstitusjonene som prinsipielt og faglig mener at det er feil å blande ruspasienter som er rusfrie, og ruspasienter som ruser seg på legemidler fra staten. De er da definert ut av anbudet umiddelbart – altså: Mangfoldet forsvinner. Det er anbud med bind for øynene når en har anbud innenfor psykiatrien der en ikke på forhånd definerer hvilke tilbud en har, slik at f.eks. Oslo Hospital åpenbart taper et anbud fordi de gir et tilbud til psykisk syke mennesker som har behov for en helt annen oppfølging – med andre ord en helt annen bemanning enn det de andre institusjonene som deltok i det anbudet, har behov for, og dermed taper anbudet på pris, fordi Helse Sør-Øst har gjennomført et anbud med bind for øynene. Representantene for regjeringspartiene sier at i merknaden sies det – i merknaden sies det. Ja, men fra regjeringens side gjøres det absolutt ingenting, fordi en lar både Bufetat og ikke minst de regionale helseforetakene få lov til å holde på med den praksisen. Det har de nå gjort i fem år, og konsekvensene er dramatiske.
Bent Høie (Høyre), 2010-12-13:
Jeg viser til at representanten Per Olaf Lundteigen understreket at de regionale helseforetakene ikke lever sitt eget liv, men i høyeste grad er styrt av statsråden. Så til representanten Terje Aasland: Jeg vil bemerke at mitt innlegg var en god beskrivelse av det som er rød-grønn anbudspolitikk, for det er altså en rød-grønn statsråd som har drevet disse helseforetakene de siste fem årene, og som etter representanten Lundteigens beskrivelse har god styring på måten de drives på. Men dette er ikke Høyres anbudspolitikk. Det er ikke slik at Høyre i denne saken har tatt til orde for at vi skal avskaffe og ikke bruke anbud. Men det går an å bruke anbud med hodet og dermed nærmest ha en plan for hva man ønsker som resultat. Da Høyre satt i regjering sist, gjorde man det. Det krevde veldig sterk politisk styring, ikke minst med helseforetakene, for systemet ønsker den politikken som den rød-grønne regjeringen nå fører. Derfor er det systemet som styrer dette landet, ikke regjeringen.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2010-12-13:
Helse Sør-Øst skal nå inngå en avtale, slik vi har forstått, med Oslo Hospital. Statssekretær Kåss var stolt over dette forleden, da det var aksjon utenfor her. Han slo fast at det var politikerne og regjeringen som styrte helsesektoren, og at Oslo Hospital skulle drives videre. Dette skal gjøres gjennom en selvstendig, separat direkteanskaffelse, het det i pressemeldingen fra Helse- og omsorgsdepartementet forleden. Også én gang tidligere gjorde Helse Sør-Øst en tilsvarende avtale, i russektoren den gangen, etter det jeg forsto var pålegg fra en tidligere helsestatsråd fra Arbeiderpartiet. Mitt spørsmål er om statsråden kan bekrefte at denne måten å inngå avtaler på faktisk er i tråd med reglene for offentlige anskaffelser.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2010-12-13:
Mitt innlegg vil i dag være dedisert regjeringen. Jeg har lyst til å takke og berømme regjeringspartiene i komiteen for de klare kravene som de stiller der. «Korleis kan 700 års historie vere over med eit pennestrok?» I Klassekampen på lørdag ble dette spørsmålet stilt. Historien handler om Oslo Hospital som ikke får avtale med Helse Sør-Øst, eller kanskje får en avtale de ikke kan leve med. Det er pasientene som rammes når institusjoner taper anbudskonkurranser. Dersom Oslo Hospital ikke får en avtale de kan overleve med, fører nedleggelsen til at 40 pst. av sengeplassene innen psykisk helse forsvinner for sårbare grupper i bydelene St. Hanshaugen, Grünerløkka og gamle Oslo. Jeg skulle ønske at det var noe i det jeg nettopp sa, som fikk det til å ringe en bjelle hos statsråden – for det første at tradisjonsrike institusjoner som behandler alvorlig syke, og som har kompetente og engasjerte ansatte, må ha mer forutsigbarhet enn at driften kan opphøre i løpet av et par måneder, det skjer i disse dager, og for det andre at helse-, omsorgs- og barnevernstjenester ikke egner seg for konkurranse. Dette er ikke næringspolitikk. Regjeringen skriver i Soria Moria II-erklæringen: «Ideelle og frivillige organisasjoner som bidrar til velferdsproduksjonen som leverandører til det offentlige skal få forutsigbare avtalevilkår og arbeidsforhold», osv. Det at regjeringen kaller tjenester til alvorlig psykisk syke, rusavhengige, de sykeste eldre og barnevernsbarn for produksjon, er litt spesielt. Det handler faktisk om å gi de menneskene det gjelder, god behandling. Det handler om vilje til å bruke de gode ideelle institusjonene og til å finne løsninger. Regjeringen kan ikke lenger gjemme seg bak anbudsregelverket. Mange titalls ideelle institusjoner har måttet avvikle eller er i ferd med å avvikle i disse dager nettopp på grunn av anbudspraksisen. Det er realiteten. Å sette ned et nytt utvalg som skal jobbe i flere måneder, fører bare til flere nedleggelser. Enten må statsråden si rett ut at regjeringen synes det er greit at ideelle organisasjoner utkonkurrerer hverandre, og at de helst vil ha alle tjenester i offentlig regi, eller så er det en rekke ting regjeringen må gjøre, nemlig endre regelverket, sikre langsiktige og forutsigbare avtaler og ikke minst sikre at størrelsen på anbudene tilsvarer ledig kapasitet. Dette siste er ikke minst viktig hva gjelder Oslo Hospital, som kanskje bare får fylt opp en tredjedel av sin kapasitet. Det kan ikke de leve med.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2010-12-13:
Det har tatt regjeringen fem år å ikke finne løsninger for ideell sektor. Også i forrige stortingsperiode lovet regjeringen å komme tilbake og se på både regelverk og annet, på hvordan vi kunne redde ideell sektor fra det som nå er i ferd med å skje. Når det gjelder EØS-regelverket, vil jeg spørre statsråden om hva det er som gjør at andre EU-land, land som til og med er medlem av EU, praktiserer anbudsreglementet på en helt, helt annen måte enn det vi gjør i Norge. Dette har vi snakket om i flere år fra Kristelig Folkepartis side. Så synes jeg det er bra at det presiseres fra regjeringspartiene i Stortinget at dette skal følges opp. De stoler jo på at det skal følges opp. Men jeg er bekymret når statsråden står her og snakker om et utvalg som skal settes ned, og at vi skal gå gjennom dette. Statsråden må veldig gjerne ta ordet én gang til, og da håper jeg å høre at det utvalget går på en mer langsiktig sak – om ikke langsiktig, så mer på hele frivillig sektor, og som er et litt annet bord enn det vi snakker om nå. Flere institusjoner vil bli nedlagt hvis man ikke gjør noe umiddelbart. Tusenvis av ruspasienter står fortsatt i kø. Ansatte er oppsagt, både i Oslo og på Vestlandet, ja til og med i min egen kommune – flotte institusjoner som har bygget opp rusomsorgen i mange tiår. Hadde det ikke vært pasienter som trengte dette, skulle jeg ikke sagt noe. Hadde det vært dårlig kvalitet på disse institusjonene, kunne vi heller ikke sagt noe. Men det står nesten 4 000 rusavhengige i kø, og haugevis av dem bor i Bergensregionen. Vi skal vel ikke vente på et nytt utvalg? Jeg må bare spørre regjeringspartiene i Stortinget: Vil de akseptere at det er et nytt utvalg som nå skal sitte og jobbe med dette? Vil de akseptere at så mange institusjoner som har sagt opp ansatte allerede, blir avviklet? Vil regjeringen akseptere det? Det må mer enn ord til. Det må faktisk handling til, akutt, for de ideelle som nå holder på å avvikle. Så kan man gjerne ha et utvalg for andre ting på sikt, men ikke for å redde de ideelle som i dag ikke vet sin arme råd. Det er pasientene som rammes, ingen andre.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2010-12-13:
Jeg stemte feil!
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2010-12-13:
Norge er i sterk forandring når det gjelder ideell institusjonsdrift. Under denne regjeringen har institusjon etter institusjon i regi av pionerene i helse- og omsorgssektoren måttet legge ned. Det gjelder rusinstitusjoner i regi av Blå Kors og Frelsesarmeen, det gjelder barnevernsinstitusjoner i regi av Kirkens Sosialtjeneste, det gjelder private tilbud innenfor psykiatri i regi av diakonale stiftelser, og enkeltstående sykehus som Oslo Hospital. Denne forandringen innebærer at pionerene innenfor helse- og omsorgssektoren, innenfor rus, barnevern osv. jages ut av sektoren, og mangfoldet blir dårligere. Og sist, men ikke minst: Det fører til at tilbudet til brukerne svekkes. På alle disse områdene er det mangel på tilbud. Det er køer. Brukerne innenfor russektoren blir henvist til statlige køer til erstatning for de ideelle institusjonstilbudene. Brukerne innenfor barnevern blir også i stor grad henvist til dårligere tilbud, og til ventetider innenfor det offentlige systemet. Ideelle institusjoner er under press fra to kanter, og jeg synes debatten her i dag illustrerer det meget vel. Fra den kommersielle sektor, og fra den offentlige sektor, kommer presset inn mot de ideelle institusjonene. Jeg er glad for at det er så bred forståelse for dette i innstillingen. Hittil har de politisk ansvarlige toet sine hender i forhold til den utviklingen som har skjedd. De har latt det skje, de har gitt inntrykk av at de ikke er enige, men i praksis har det skjedd, i stor grad. Nå er det sannhetens øyeblikk. Festtalenes tid er forbi, nå må vi få vite om det er handling bak disse ordene som representanten Aasland så utmerket klargjorde i slutten av sitt innlegg. Er det slik at regjeringen, i tråd med representanten Aaslands anmodning, vil legge til grunn de retningslinjer som flertallet trekker opp i denne innstillingen for sin politikk på dette området, for utviklingen av nye rammebetingelser for ideelle institusjoner, og for gjennomføringen av de pågående anbud? Det er det avgjørende å få svar på i denne debatten. Jeg ber om at statsråden konkret besvarer om det er slik at disse retningslinjer som flertallet i komiteen trekker opp, vil bli gjort om til instruks for helseforetakene, for Buf-direktoratet og andre som forvalter disse oppgavene i praksis. Det er det som avgjør om denne debatten har noen som helst betydning i dag.
Olemic Thommessen (Høyre), 2010-12-13:
Jeg tror representanten Syversen kan føle seg helt trygg på at regjeringen kommer til å komme tilbake til Stortinget. Den kommer til å komme tilbake til Stortinget med noe som kan vedtas, fordi Kristelig Folkeparti har lagt veien riktig åpen for et grep som regjeringen kommer til å gripe med stort begjær. Det begjæret handler om at Kristelig Folkeparti sørger for at vi en gang for alle skal bli kvitt de private institusjonene på dette området. Kristelig Folkeparti sørger for at det volumet som kommer til å være i helsevesenet, kommer til å bestå av offentlige og det som Kristelig Folkeparti kaller ideelle institusjoner. I mitt fylke er det fire familieeide rehabiliteringsinstitusjoner som har jobbet i et par generasjoner, og som har levert gode tjenester. Det kommer ikke til å være plass til dem – en er under nedleggelse, den neste er på randen av nedleggelse, og de to siste kommer til å bli nedlagt når Kristelig Folkeparti får det som de vil. Det kommer til å bli møtt med stor bitterhet og indignasjon, nettopp i forhold til Kristelig Folkeparti. Hva galt har de gjort, som skal behøve å bli utsatt for den type argumentasjon og den type tilnærming som Kristelig Folkeparti fronter? Jeg må nok si at årsaken til at jeg nå tok ordet, var utløst av representanten Dåvøys innlegg, hvor representanten Dåvøy bekymret seg så skrekkelig for pasientene – tenk det! Representanten Dåvøy bekymret seg for pasientene. Hvor hult kan ikke dette lyde? For meg er dette noe av det huleste jeg har hørt på utrolig lenge. Vi har en stor kapasitet som står der, som man kunne bidratt til å få effektuert. Man kunne hatt en større kapasitet hvis man ville det, men det vil man altså ikke, fordi man ønsker et grep der det bare er en viss type tilbud som fremstår som aktverdige for Kristelig Folkeparti, og som sånn sett skulle være gode nok for også å skulle ha en fremtid i det norske helsevesenet. Jeg kan ikke si annet enn at jeg er dypt, dypt skuffet over Kristelig Folkepartis grep, både i denne sammenhengen og i andre sammenhenger hvor vi har parallell problemstilling, og jeg tror jeg deler den skuffelsen med dem som har nedlagt et liv på å bygge opp institusjoner som innenfor den rammen som Kristelig Folkeparti ønsker, ikke har noen fremtid i vårt helsevesen.
Olemic Thommessen (Høyre), 2010-12-13:
Det gleder meg å høre at Kristelig Folkeparti også i fremtiden synes det skal være en plass for de private aktørene. Men da undrer det meg når jeg leser denne innstillingen, hvordan man med en pinlig nøyaktig stringens sørger for at de aktørene holdes utenfor. De holdes utenfor de endringene i anbudssystemet som man altså ønsker. Og så tenker jeg: Har man faktisk tatt inn over seg hvilket volum – vil det være penger igjen, etter at man først har fylt de statlige, for vi kjenner jo rekkefølgen med denne regjeringen? Først skal man fylle de statlige – de bygger man stadig opp – og så skal man altså da prioritere de ideelt eide. Hvilken plass er det da tilbake? Jeg undres på om de budsjettene vi har å holde oss til, faktisk vil gi noen særlig plass tilbake. Når jeg går såpass hardt ut mot Kristelig Folkeparti, er det fordi jeg opplever at Kristelig Folkeparti gir en slags legitimitet til det løpet regjeringen og de rød-grønne partiene ønsker å kjøre. Det blir lagt merke til. Jeg tror det er et løp som er et meget farlig eksperiment, fordi det i realiteten vil bety at mangfoldet kommer til å forsvinne – over tid. Vi har jo ennå i hvert fall tre år igjen med denne regjeringen, og da er det greit at representanten Syversen ikke vil ta ansvar for det han kaller «anbudshysteri». Jeg er helt enig i den beskrivelsen. Men representanten Syversen og resten av Kristelig Folkeparti bidrar altså til å legitimere en ny omdreining av skruen, for det er det som kommer til å være konsekvensen av det som Syversen vil få fremlagt fra denne regjeringen, som jeg skal garantere at han får. Så til anbud og representanten Lundteigen: Visst står vi inne for anbud, det står jeg oppreist i forhold til. Men man trenger ikke å være mer katolsk enn paven. Anbud er en måte å skaffe seg kunnskap og innsikt på, og så får man bygge et anbudssystem som også kan fungere. Det er det fullt mulig å gjøre. Dagens anbudssystem har gitt oss erfaringer som viser at det er en masse svakheter i dette, og det er klart at det går an å gjøre noe med det. Det er bare synd at det skal gjelde halvparten – eller kanskje litt mer enn det – av dem vi snakker om.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-03-19:
På vegne av stortingsrepresentantene Oskar Jarle Grimstad, Henning Skumsvoll og meg selv har jeg gleden av å fremme forslag om norsk vannkraftpolitikk.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-03-19:
Svaret er for så vidt greit nok, for det viser at statsråden også er opptatt av disse problemstillingene. Men samtidig illustrerer svaret hvor langt norsk energipolitikk er kommet i bakleksa. For i fire og et halvt år har opposisjonen på Stortinget etterlyst en helhetlig energimelding som tar hensyn til nettopp kraftbalansen på kort sikt, på lang sikt, forventninger til ny produksjon, forventninger til forbruk, hva som trengs av teknologiutvikling, hva som trengs av nettoverføringer, og hva som trengs av rammebetingelser og konsesjonsmyndigheter hos staten. Da har en blitt avvist av de rød-grønne partiene gang på gang med at det er rart at opposisjonen ønsker byråkrati gjennom papirarbeid framfor handlekraft. Så får vi EUs fornybardirektiv, som stort sett egentlig er mye mer omfattende enn en energimelding, for her skal en også ta inn over seg en del andre ting i transportsektoren o.a. for å kunne nå 2020-målene – en tar for seg hele energiforbruket i samfunnet. Derfor må en altså starte mange av de vurderingene som en energimelding kunne ha gitt. Hadde Regjeringen lagt fram en energimelding, hadde en der gjort de helhetlige vurderingene. Nå ser en at Regjeringen ikke kan svare særlig grundig på de spørsmålene som reises. De erkjenner at problemstillingen eksisterer, men noen svar og vurderinger på egen hånd som gir et hint til bransjen om hvordan en tenker, får en i veldig liten grad – jeg sier ikke at en ikke får det i det hele tatt, men en får det i veldig liten grad. Dermed blir bransjen sittende i uvisse. Det blir i realiteten også Stortinget, for selv om statsråden har sagt at Stortinget skal orienteres underveis, har det skjedd i veldig liten grad. Opposisjonen sendte et brev i desember i fjor og ba om å få en redegjørelse. Det skulle vi få, men det var ingen tidsangivelse. Nå er det altså gått fire måneder, og vi måtte ha en interpellasjonsdebatt for i det hele tatt å få reist temaet her. Det som blir et relevant spørsmål i denne sammenhengen, er om statsråden kan gi et hint når det gjelder den forventede nye kraftproduksjonen. Hvilke forventninger har statsråden til strømforbruket i Norge og i Norden? Hvilke forventninger har statsråden til nye kabelforbindelser til utlandet? Det vil være veldig relevant for denne balansen, og det vil være veldig relevant med tanke på om investorer tror at det vil være et poeng å investere i ny fornybar energi i Norge fram mot 2020. Selv om en får grønne sertifikater på ny produksjon, og det er med på å presse prisen på den eksisterende porteføljen, er det liten grunn til å tro at sertifikatprisen vil være så høy at en vil kunne tjene mer på den enn det en taper på en lavere markedspris på eksisterende portefølje. Da ender man opp med en sånn Catch 22-situasjon, hvor alle ser hvor en skal, men ingen tør gjøre noe, for det har allerede ført til presset pris. Jeg håper statsråden kommenterer det.
Torkil Åmland (Fremskrittspartiet), 2010-03-19:
På vegne av stortingsrepresentantene Ketil Solvik-Olsen, Henning Skumsvoll, Oskar Jarle Grimstad og meg selv har jeg gleden av å framsette forslag om å styrke lokal forvaltning av arealer i strandsonen.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2010-03-19:
I denne saka vert det bedt om at Regjeringa gjennom Stortinget sikrar at Telenors deleigde selskap VimpelCom ikkje skal etablera seg i skatteparadiset Bermuda. Historia bak denne etableringa er at det i lang tid var konfliktar og rettssaker mellom Telenor og russiske Altimo knytte til eigarstyring og vidare utvikling av Kyivstar, som var eit ukrainsk selskap, og VimpelCom, som var eit russisk selskap. Telenor og dei russiske medeigarane Altimo, som er Alfagruppens teleselskap, inngjekk den 5. oktober 2009 avtale om å slå saman mobilselskapa VimpelCom og Kyivstar til eit nytt selskap: VimpelCom Ltd. Denne avtalen, som inneheld bl.a. etablering i Bermuda, løyste den langvarige konflikten mellom Telenor og Alfa. Selskapet opplyser at etableringa på Bermuda ikkje er gjord av skattemessige årsaker, men for å sikra ei moglegheit til å få selskapet registrert i ein nøytral og velutvikla jurisdiksjon. Det nye selskapet vil som sagt vera registrert på Bermuda basert på amerikansk lovgiving, vera børsnotert på New York-børsen og ha hovudkontor i Nederland. Skattemessig soknar det nye selskapet til Nederland. Dette betyr at selskapet er underlagt dei strenge informasjonsreglane som gjeld etter amerikansk lovgiving. Selskapet betaler skatt på normal måte der verksemda skjer, f.eks. i Russland eller i Ukraina, medan skattespørsmål knytte til f.eks. utbytte vil verta etter nederlandske reglar. Ein samla komité er også kjend med at Noreg våren 2009 underteikna ein innsynsavtale med Bermuda som styrkjer transparensen og dermed svekkjer moglegheita til å kunna skjula verksemd i Bermuda. Ein samla komité viser òg til eigarskapsmeldinga, St.meld. nr. 13 for 2006–2007, og konstaterer at den aktive forretningsmessige forvaltninga av selskapet ligg i selskapet sitt styre og selskapet si leiing, og at selskapet har handla innanfor dei fullmaktene som følgjer av aksjelova sine avgjersler. Handsaminga av denne saka viser nok ein gong at staten opptrer ryddig og profesjonelt i sitt eigarskap. Ein samla komité ber derfor om at dokumentet vert vedlagt protokollen.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-19:
Det er eit viktig spørsmål representanten Rigmor Andersen Eide m.fl. tek opp. Den raud-grøne regjeringa har engasjert seg sterkt i kampen mot skatteparadis. Vi har dei siste åra hatt ei leiande rolle i det internasjonale arbeidet på dette området. Det er viktig å få eit ope system og sikre at statane kan få skatteinntektene sine. Skatteparadis undergrev fellesskapet og velferda i dei landa som misser rettmessige skatteinntekter. Miljø- og utviklingsminister Erik Solheim har peika på at eit system med skatteparadis rammar dei fattige landa spesielt hardt. Derfor er det ekstra viktig å motarbeide skatteflukt og skatteparadis. I juni 2009 mottok Erik Solheim rapporten Skatteparadis og utvikling. Her blir skadeverknadene av skatteparadis dokumentert. I rapporten er kombinasjonen av etablering i Nederland og Bermuda omtalt som skadeleg. Amanuensis Hugo Matre ved Universitetet i Bergen seier til NRK at kombinasjonen Nederland og Bermuda er ein klassisk måte å spare skatt på. I stortingsmeldinga om eit aktivt og langsiktig eigarskap har den raud-grøne regjeringa lagt stor vekt på samfunnsansvar. Eigarskapsmeldinga slår fast at statlege selskap, både heleigde og deleigde, skal vere leiande når det gjeld samfunnsansvar. I meldinga står det bl.a.: «Kjerneverdier i samfunnsansvaret er å verne om miljøet og sikre gode sosiale forhold, globalt så vel som lokalt.» Som tidlegare omtalt kan skatteparadis nettopp vere ei utfordring for sosiale forhold globalt. På denne bakgrunn er det overraskande at Telenor vel å etablere det nye selskapet i Bermuda kombinert med Nederland. Men det statlege eigarskapet har i hovudfokus klare og langsiktige styringssignal. Derfor er det ikkje aktuelt å støtte forslaget frå Kristeleg Folkeparti. SV sin strategi er å vere meir presis i våre krav i den neste eigarskapsmeldinga, slik at vi unngår uheldige enkeltsaker. Elles er det interessant å sjå den store spriken i eigarskapspolitikken blant opposisjonen. Kristeleg Folkeparti vil gripe inn i ei enkeltsak, og dei andre partia kritiserer Regjeringa for overdriven detaljstyring. Eg er redd Kristeleg Folkeparti hadde fått liten respons for sitt syn i eit eventuelt borgarleg regjeringsprosjekt.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2010-03-19:
Statlig eierskap må, som privat eierskap, ha som hovedmål å bidra til langsiktig verdiskaping og industriell utvikling i selskapene. Dette forutsetter at selskapene er konkurransedyktige over tid. Staten må utforme eierskapet sitt slik at denne nødvendige forutsetningen ikke blir svekket. Kristelig Folkeparti er kritisk til Regjeringens forvaltning av det statlige eierskapet. Det er blitt skapt et mønster med liten forutsigbarhet og tilfeldige handlinger, som kan svekke tilliten til staten som eier. Kristelig Folkeparti mener Regjeringen har opptrådt særlig kritikkverdig i forbindelse med oppkjøpet i Aker Holding og i forbindelse med salget av BaneTele AS til Bredbåndsalliansen AS. I tillegg har Regjeringen utvist et passivt eierskap når det gjelder spørsmål knyttet til etikk og bedrifters samfunnsansvar, herunder hensynet til miljø. Det gjelder bl.a. StatoilHydros investeringer i klimafiendtlig oljesand i Canada. I dag er det statens utøvelse av sin rolle som majoritetsaksjonær i Telenor som er utgangspunktet for debatten. Jeg viser til forslaget fra Kristelig Folkeparti om å sikre at Telenors deleide selskap VimpelCom ikke etablerer seg i skatteparadiset Bermuda. Det er viktig at Regjeringen går foran med et godt eksempel når det gjelder å bekjempe skatteparadiser. Skatteparadiser tilbyr hemmelighold, fiktivt bosted og nullskatt for å tiltrekke seg kapital og inntekter som egentlig skulle vært beskattet i andre land. Skatteparadiser gir generelt mindre gjennomsiktighet og åpenhet i næringslivet, og de skaper muligheter for korrupsjon og hvitvasking av penger. Skatteparadisenes hemmelighold gjør at de ulike investorene får ulik informasjon, noe som bidrar til markedssvikt. En viktig lærdom av finanskrisen er at ansvarlige myndigheter i ulike land må gå sammen om å bekjempe skatteparadiser, for å oppnå en bedre regulering av internasjonale finansmarkeder. Disse momentene var sentrale i rapporten fra det regjeringsoppnevnte Kapitalfluktutvalget, som la fram sin rapport i 2009. Økokrims høringsuttalelse til Kapitalfluktutvalget understreket betydningen av konsistent og aktiv bekjempelse av skatteparadiser: «ØKOKRIM vil framheve betydningen av konsistens i synet på skatteparadisene, slik at vi ikke benytter skatteparadisenes strukturer når det passer, samtidig som vi er opptatt av å bekjempe skadevirkningene av de samme strukturene.» Staten som eier må sette resultatmål for selskapene om langsiktig markedsmessig avkastning i de selskapene der staten primært har forretningsmessige mål. Dette er ikke til hinder for at staten som eier samtidig klargjør forventningene om at selskapene har et sterkt fokus på hvordan hensynet til bl.a. miljø, omstilling, mangfold, etikk, forskning og utvikling samt bekjempelse av skatteparadiser, kan følges opp i selskapets utforming og oppfølging av forretningsmessige strategier. På denne bakgrunn tar jeg opp følgende forslag, som ligger i innstillingen: «Stortinget ber regjeringen aktivt bidra til at heleide og deleide statlige selskaper ikke etablerer seg i skatteparadiser.»
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2010-03-19:
Det er en kjent sak at det over flere år har vært konflikter og rettssaker mellom Telenor og russiske Altimo knyttet til eierstyringen og videre utvikling av Kyivstar og VimpelCom. En sammenslåing av disse to selskapene er en mulighet til å løse konfliktene mellom Telenor og Alfa. Statens eierskapspolitikk er fastlagt i St.meld. nr. 13 for 2006–2007, der regjeringen legger til grunn at staten skal være en aktiv, langsiktig og forutsigbar eier i viktige norske selskap. I Senterpartiet har vi tillit til at et solid norsk selskap som Telenor greier å forvalte statens eierinteresse også om selskapet opererer internasjonalt. Regjeringen har et langsiktig perspektiv på sitt eierskap. Det innebærer en aktiv holdning også til selskapenes vekst og planer når det gjelder nyinvestering og satsing på forskning og utvikling. Staten som eier vil forholde seg aktivt til selskapenes soliditet og finansiering. Dette skjer gjennom å gi uttrykk for forventninger til avkastning og utbytte fra selskapene, men også ved å se dette i forhold til finansiering av framtidig vekst. Et aktivt eierskap innebærer at staten tar stilling til vesentlige vekstplaner enten det gjelder oppkjøp eller nyinvesteringer. Staten må ikke bli en eier som legger hindringer i veien for statlige eller delstatlige selskaper til å konkurrere med private selskaper på samme vilkår. Gjennom å konkurrere internasjonalt kan selskapene få økt kompetanse og større markeder, noe som også vil kunne være en viktig forutsetning for langsiktig, god industriell og verdimessig utvikling av selskapenes virksomhet i Norge. Våren 2009 undertegnet Norge en innsynsavtale med Bermuda som styrker transparensen og dermed svekker muligheten for å skjule virksomhet der. Senterpartiet mener det er viktig å vise et aktivt eierskap til sine selskaper, og mener det er riktig å følge med på selskapenes utvikling både nasjonalt og internasjonalt. Senterpartiet støtter komiteens flertall i denne saken.
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2010-03-19:
Jeg vil takke interpellanten for å ta opp denne saken, og jeg vil også takke statsråden for svaret som han ga. Senterpartiet er opptatt av å legge til rette for den kraftintensive industrien. Vi viser i den sammenheng til at Regjeringen har gjennomført en rekke langsiktige tiltak overfor denne industrien, som statsråden var inne på i sitt svar. For oss i Senterpartiet handler dette om å legge til rette for videreutvikling av lønnsomme arbeidsplasser. Jeg vil vise til at det er satt i gang flere tiltak som sikrer kraftbalansen og utbygging av ny kraft. Det er også planer om videre utbygging, bl.a. gjennom satsing på fornybar energi gjennom et felles elsertifikatmarked med Sverige. Siden etableringen i 2001 har Enova inngått kontrakter for over 13 TWh innenfor fornybar energi og energieffektivisering. Om lag 3,5 TWh av dette har kommet gjennom Enovas programmer rettet mot industrien. Til sammen har industrien fått tilsagn om støtte på rundt 890 mill. kr. Næringskomiteen besøkte tidligere i vinter en av bedriftene som har mottatt slik støtte, Finnfjord AS, under besøket i Troms. Bedriften fikk i fjor 175 mill. kr fra Enova til sitt store energigjenvinningsprosjekt, og de er i full gang med planlegging av prosjektet. Jeg har hatt gleden av å følge bedriftens planer over lang tid, og dette vil gi store virkninger, langt utover det bedriften har i dag, når den får fullført dette prosjektet. For å understøtte inngåelsen av kommersielle kraftavtaler etablerer Regjeringen nå en garantiordning for kraftintensiv industris kraftkjøp. Ordningen skal forvaltes av GIEK og er gitt en ramme på 20 milliarder kr i 2010-budsjettet. Ordningen vil være operativ så snart den er godkjent av ESA. Regjeringen har også fått på plass en tilskuddsordning på 40 mill. kr for industribedrifter som etablerer konsortier for felles innkjøp av kraft. Senterpartiet har tro på norsk industri og dens evne til omstilling i miljøvennlig retning. Vi vet at industrien har gjennomført miljøtiltak før. Jeg vil i denne sammenheng vise til at i perioden 1990–2008 reduserte industrien sine klimautslipp med 27 pst. Miljøkrav fokuserte på teknologiutvikling og energisparing. Dette er tiltak som i dag anses å være blant industriens fremste konkurransefortrinn. I Senterpartiet er vi opptatt av å gjøre det attraktivt å investere i langsiktige miljøteknologiprosjekter, slik at kraftintensiv industri kan mobilisere og satse. Vi er også opptatt av forutsigbare rammebetingelser for industrien og ser fram til at garantiordningen for kraftintensiv industris kraftkjøp blir operativ. Senterpartiet er opptatt av å få denne ordningen operativ så snart som mulig. Vi vet at det er stor utålmodighet i industrien, og det er viktig at vi får dette på plass så snart det overhodet lar seg gjøre.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2010-03-19:
Staten organiserer sitt eierskap på flere måter. Det gjøres bl.a. gjennom fondsbaserte løsninger. Vi har Statens pensjonsfond utland, som pr. i dag er medeier av – jeg holdt på å si eier av – ca. 1 pst. av verdens aksjer. Jeg regner med at det ikke er denne type portefølje representanten Rigmor Andersen Eide mener at man skulle gå inn i for å påvirke at disse selskapene ikke nærmer seg Bermuda. Bakgrunnen for at jeg tok ordet, er at statsråden i et brev han sendte til Stortinget den 25. januar 2010, redegjorde godt for hvorfor man ikke skal gå inn i denne prosessen. Jeg vil gi honnør til statsråden for måten han har håndtert det på. Det er helt i tråd med den rollefordelingen som man skal ha, det å være en profesjonell eier og det ikke å blande seg utidig inn i et selskaps indre anliggende. Jeg tror at det er relativt mange i denne sal som skal være veldig glad for at det delvis statseide selskapet Telenor nettopp har kunnet komme fram til den avtalen som gjelder VimpelCom. Hvis ikke hadde betydelige verdier kunnet stå på spill. Men jeg blir veldig bekymret når jeg hører representanten Holmelid. I sitt innlegg her argumenterer han på en helt annen måte enn det statsråden gjør i sitt brev til Stortinget. Statsråden opptrer på en svært ryddig måte på det forretningsmessige, som vi er nødt til å gjøre i disse sakene. Det er svært mange eiere også i Telenor – vi må ikke prøve å framstille det som om staten er eneeier i dette selskapet, det er svært mange aksjonærer, og det er folkeaksjer. Da blir jeg bekymret når jeg hører representanten Holmelid fra SV, for hva er det som skal være Regjeringens politikk framover? Derfor håper jeg statsråden kan bekrefte her i sitt innlegg at det er det som framkommer av brevet til komiteen, som er den gjeldende politikken, og ikke den underlige framstillingen som representanten Holmelid hadde fra denne talerstolen, som skaper tvil om hvordan Regjeringen kommer til å håndtere dette i tiden som kommer. Så jeg ser fram til statsrådens innlegg.