trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2019-10-23:
«Andelen utenlandsstudenter er altfor lav fra før, og går nå ned, trass i at statsråden har erklært et ambisiøst mål om at halvparten av norske studenter skal ha utenlandsopphold som del av studiene. Er de 15 millionene i statsbudsjettet nok til å tette det økende gapet mellom mål og realiteter, eller kommer regjeringen med ekstratiltak når studiemobiliteten synker?»
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2019-10-23:
Takk til statsråden for svaret. I Arbeiderpartiet er vi litt overrasket over at regjeringens selverklærte ambisjoner og den lenge varslede stortingsmeldingen om mobilitet følges såpass beskjedent opp i budsjett. Ikke nok med det: I går kunne vi i Dagens Perspektiv, under overskriften «Klarer ikke målet om studentutveksling», lese at den såkalte ABE-reformen gjør det vanskelig å oppnå målet om at langt flere skal reise ut. Sjefen i Diku, Direktoratet for internasjonalisering og kvalitetsutvikling i høyere utdanning, hadde forventet mer av statsbudsjettet. Dette er etter Arbeiderpartiets vurdering ett av flere eksempler på at regjeringen tar mye med den ene hånden og gir lite med den andre. Ser statsråden, som er opptatt av at man ikke må se isolert på ting, at flate, prosentvise kutt kan dra i motsatt retning av målet om å få halvparten av studentene ut?
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2019-10-23:
Takk til statsråden for dette svaret også. Når det gjelder Erasmus+-programmet, som EU-kommisjonen har lagt fram et forslag om ny versjon av, foreslås det en dobling av budsjettet for at flere skal kunne delta. Doblingen skal gjøre det mulig å gi støtte til tre ganger så mange som i inneværende periode. Et annet viktig formål er at nye Erasmus+ skal være mer inkluderende og bidra til lik tilgang til utveksling, uansett sosial bakgrunn og andre barrierer. Kan statsråden, som er utålmodig etter å komme i gang, si noe om hva den norske regjeringen kommer til å foreslå – i mobilitetsmeldingen eller ellers – for mer inkludering, altså tiltak for å bidra til at det å studere utenlands skal bli mulig for alle studenter?
Iselin Nybø (Venstre), 2019-10-23:
Andelen norske studenter som studerer i utlandet, er for lav i dag. Det er også bakgrunnen for at jeg nå jobber med en stortingsmelding om internasjonal studentmobilitet. Der legger jeg opp til et ganske ambisiøst mål om at halvparten av norske studenter i løpet av studietiden sin skal ha hatt et kvalitativt godt studie- eller praksisopphold i utlandet. Det vil åpenbart ta tid å nå dette målet. I dag reiser kun 16 pst. av studentene til utlandet, men jeg mener vi likevel må våge å ha ambisjoner. Min ambisjon er at vi skal legge til rette for en kulturendring i universitets- og høyskolesektoren, blant både institusjonene og studentene selv, for at mobilitet skal bli en fullt ut integrert del av alle norske studieprogrammer. Det må være et mål at utenlandsopphold skal være normalen, ikke unntaket. Hvordan vi skal få til en slik kulturendring, vil være et av de mest sentrale spørsmålene i stortingsmeldingen, som vi tar sikte på å legge fram for Stortinget i 2020. Jeg ønsker å starte arbeidet så raskt som mulig. Det er også bakgrunnen for at regjeringen allerede i statsbudsjettet for 2020 foreslår å bevilge 15 mill. kr til å lyse ut midler til tiltak for å øke internasjonal studentmobilitet og på den måten starte på dette viktige arbeidet. For at vi skal få til den ønskede kulturendringen, må en rekke ulike aktører jobbe sammen. Vi må legge til rette gjennom best mulig regelverk og incentiver, universitetene må jobbe for å gjøre det lettere å dra på utveksling og motivere studentene, og studentene selv må også motivere seg selv og hverandre til å reise ut. Bare gjennom et slikt felles løft kan vi klare å nå det ganske ambisiøse, men også nødvendige målet om å få flere til å reise ut. I den kommende stortingsmeldingen vil jeg presentere et helhetlig svar på hvordan vi skal få det til, både gjennom en ønsket retning på politikken og gjennom et sett av virkemidler. Midlene regjeringen foreslår å bevilge i 2020 til Dikus kvalitetsprogrammer, kan ikke ses isolert fra hva vi kommer til å fremme for Stortinget i vårsesjonen, men må ses på som en start på arbeidet hele universitets- og høyskolesektoren skal gjøre når stortingsmeldingen kommer.
Iselin Nybø (Venstre), 2019-10-23:
Jeg mener regjeringen har lagt fram et godt budsjett for universitets- og høyskolesektoren. De har et betydelig antall milliarder kroner til disposisjon, og jeg er helt sikker på at de skal få mye ut av de pengene i 2020. Når det kommer til Diku og deres kvalitetsprogrammer, er de pengene som skal brukes på internasjonalisering, en del av det vi legger fram i budsjettet. Vi legger også inn penger til praksis og det å utvikle praksis i helse- og sosialfagutdanningene gjennom en styrking av nettopp Dikus kvalitetsprogrammer. Så bildet rundt Diku ser litt annerledes ut enn disse 15 mill. kr isolert sett. Som jeg også sa i hovedsvaret mitt, tar vi sikte på å legge fram den stortingsmeldingen neste år. Da skal Stortinget få anledning til å diskutere dette i sin fulle bredde. Dette er slik sett en liten del av det. Det store arbeidet handler om en holdningsendring og en annen måte å jobbe på ute på universitetene og høyskolene.
Iselin Nybø (Venstre), 2019-10-23:
Jeg vil takke representanten Sandberg for å løfte dette viktige temaet og for at hun deler regjeringens utålmodighet i dette arbeidet. Erasmus+ er et av de viktigste tiltakene og det viktigste programmet vi har for utveksling. Mange, inkludert meg selv, har hatt stor glede av utveksling gjennom det programmet. Det er riktig som representanten Sandberg sier, at det nå jobbes med et nytt program. Det er noe av det jeg diskuterer med mine kollegaer i utlandet. Selv om vi ikke er en del av EU, har vi likevel noen uformelle arenaer hvor vi kan diskutere dette. Regjeringen vil på egnet tidspunkt komme tilbake til Stortinget med sine intensjoner med Erasmus+. Dette vil også være et budsjettspørsmål, som vi må ta i forbindelse med det aktuelle statsbudsjettet. Internasjonal studentmobilitet handler ikke om bare ett tiltak. Det er mye vi må se på i den forbindelse, og det er også derfor vi ønsker å legge fram en stortingsmelding. Men arbeidet må skje ute på institusjonene. Vi ønsker å oppnå en holdningsendring og en annen måte å jobbe på.
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2019-10-23:
«Vi kan lese i Klassekampen den 15. oktober at Kriminalomsorgsdirektoratet varsler at ABE-kuttene i kriminalomsorgen vil kunne føre til mer bruk av deltidsstillinger og at oppgaver kan utføres av andre etater eller frivillige organisasjoner. Representanter fra høyreregjeringa har tidligere hevdet at ABE-reformen ikke skulle gå ut over 1. linja og tjenestetilbudet. Mener statsråden nå at budsjettkuttene som er gjort i kriminalomsorgen, går ut over innhold og 1. linja i kriminalomsorgen?»
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2019-10-23:
Takk for svaret. Når statsråden trekker fram bevilgningene til kriminalomsorgen over budsjettposten, kan det være verdt å nevne at det å bygge nye fengsler ikke automatisk gir flere folk på «gølvet» og i arbeid i fengslene våre. Men er statsråden enig i påstanden om at ABE-kuttene i kriminalomsorgen ikke skal gå ut over førstelinjen og tjenestetilbudet?
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2019-10-23:
Jeg kan minne om at jeg tror også det offentlige nå er blitt vant til effektivisering. Jeg registrerer at statsråden ikke svarer på spørsmålet mitt om ABE-reformen i kriminalomsorgen skal gå ut over førstelinjen og tjenestetilbudet, så da lurer jeg på om statsråden nå kan forsikre Stortinget om at han vil sørge for at det også i framtiden skal være utdannede fagfolk, fengselsbetjenter utdannet ved KRUS, som utgjør førstelinjen i norsk kriminalomsorg.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-10-23:
Kriminalomsorgen skal gjennomføre straff på en måte som tar hensyn til formålet med straffen, som motvirker straffbare handlinger, og som er betryggende for samfunnet. Innenfor de rammene skal de innsatte sikres et tilfredsstillende innhold, og det skal prioriteres tiltak som bidrar til bedre rehabilitering og tilbakeføring av den domfelte. Jeg har forståelse for at avbyråkratiserings- og effektiviseringsreformen oppfattes som utfordrende for kriminalomsorgen. Samtidig forventes det at kriminalomsorgen gjennomfører tiltak for å bli mer effektiv. Reformen er ikke noe særegent for kriminalomsorgen, men gjelder alle statlige virksomheter. Det er et viktig steg i arbeidet med å få redusert kostnadene i Norge. ABE-kuttet er 0,5 pst. av budsjettet til den enkelte etaten. KDI, Kriminalomsorgsdirektoratet, hadde i 2013 et budsjett på 3,9 mrd. kr, mens budsjettforslaget for 2020 er på 5,2 mrd. kr. Jeg forventer at KDI ut fra 5,2 mrd. kr skal klare å effektivisere for 25 mill. kr. Justis- og beredskapsdepartementet følger med på hvordan regjeringens ABE-reform følges opp i kriminalomsorgen. Det har vært gjennomført en analyse av driftssituasjonen i kriminalomsorgen av eksterne konsulenter med vekt på konsekvensene av reformen. Rapporten ble ferdigstilt i mai 2018. Ifølge rapporten hadde ABE-reformen i analyseperioden til og med 2017 ikke vesentlige konsekvenser for sikkerhet og tjenestetilbud i kriminalomsorgen. Rapporten påpeker også at ABE-reformen i kriminalomsorgen i stor grad har blitt håndtert gjennom såkalte ostehøvelkutt, og at det ikke er utarbeidet en tiltaks- og effektiviseringsplan for etaten samlet eller på regionalt nivå knyttet til ABE-reformen. KDI har nå tatt tak i dette og er i ferd med å utarbeide en samlet plan for hvordan effektiviseringstiltak kan gjennomføres. Oppslaget i Klassekampen som representanten viser til, er basert på et uferdig arbeidsdokument i arbeidet med planen. Departementet mottok i juli i år forslag til innsparings- og effektiviseringsplan i kriminalomsorgen fra Kriminalomsorgsdirektoratet. Departementet har nå en dialog med direktoratet om utformingen av denne planen og om tiltak i den. Det er viktig at effektiviseringen gjennomføres uten at det får alvorlige konsekvenser for sikkerheten eller tjenestetilbudet i kriminalomsorgen.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-10-23:
Det å bygge nye fengsler gir ikke flere folk, men det gir en mer effektiv måte for å kunne drive med god kvalitet i fengslene. Hvis vi i Norge skal ha råd til å opprettholde den høye kvaliteten vi har i fengslene og innenfor veldig mange andre områder, når vi går mot en tid der f.eks. oljeinntektene kommer til å bli redusert, er vi nødt til å redusere kostnadene. Derfor er jeg opptatt av at vi skal finne gode effektiviseringstiltak som vi kan greie å gjennomføre uten at det går på bekostning av tilbudet til de innsatte. Jeg kommer fra det private næringslivet, og der er man vant til å effektivisere for å overleve konkurransen fra bl.a. Kina og andre lavprisaktører. Dette er en realitet som også det offentlige må ta inn over seg. Vi kan ikke bare sende regningen videre til skattebetalerne, for de har allerede tatt det effektiviseringskuttet.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-10-23:
KRUS kommer til å ha en veldig sentral rolle i kriminalomsorgen og for de ansatte som jobber i fengslene framover. Det er ikke slik at når jeg sier vi skal kunne effektivisere, betyr det at det skal gå ut over førstelinjetjenesten. Hele ambisjonen er å beholde den gode kvaliteten i førstelinjetjenesten samtidig som man klarere å effektivisere. Vi har gode muligheter til å effektivisere. Vi har digitale løsninger der man før måtte bruke papir, og der man før måtte kopiere. Vi tar også grep på andre områder som gjør at også kriminalomsorgen får nytte av det. Digitalisering av domstoler er en av de tingene. Her er det flere ting som spiller inn, som gjør at det er en mulighet for å ta ut en potensiell innsparing på 25 mill. kr av 5,2 mrd. kr i budsjett.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-10-23:
I likhet med representanten er både regjeringen og jeg opptatt av at de innsatte i fengselet skal få et aktiviseringstilbud under soning som gir økte muligheter til å lykkes etter soning. Jeg har fått opplyst fra Kriminalomsorgsdirektoratet at saken representanten viser til, gjelder en pågående prosess vedrørende ombygging av kjøkkenet ved Romerike fengsel avdeling Ullersmo. Et ombygd kjøkken ved avdeling Ullersmo vil i tillegg til å dekke eget behov for matproduksjon også kunne levere middagsporsjoner til Oslo fengsel, som ikke har et eget kjøkken, samt til Ila fengsel og forvaringsanstalt og til Bredtveit fengsel og forvaringsanstalt. Kriminalomsorgsdirektoratet forventer å ta en endelig beslutning høsten 2019 om Romerike fengsel avdeling Ullersmo også i framtiden vil levere middagsporsjonene til de nevnte fengslene. Dersom beslutningen blir å samle produksjonen, vil dagens produksjonskjøkken ved både Ila og Bredtveit avvikles. Det er viktig å understreke at dersom prosjektet igangsettes, betyr det ikke at de innsatte vil miste aktiviseringstilbudet. Dagens kjøkken ved Ila fengsel og forvaringsanstalt og Bredtveit fengsel og forvaringsanstalt planlegges benyttet som opplæringskjøkken. Avslutningsvis vil jeg poengtere at jeg er opptatt av at kriminalomsorgen ved Kriminalomsorgsdirektoratet står fritt til å organisere tjenestene i fengsler slik de mener er hensiktsmessig, både faglig og økonomisk.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-10-23:
Jeg la merke til den artikkelen og de faktaopplysningene som kom fram i artikkelen. Nå skal jeg ikke gå god for de tallene som er der nå, men jeg la merke til at dette er en ekstrakostnad – ifølge artikkelen – på 5 mill. kr i året, og det var åtte stykker på ti år som hadde tatt fagbrev. Vi må tenke på hva kostnadsnivået på rehabiliteringstilbudet er. Derfor tror jeg det kan være lurt å ta denne gjennomgangen. Jeg er heller ikke bekymret for matkvaliteten. Den maten de nå vil få, hvis dette blir gjennomført, vil jo være på samme nivå som det byrådet i Bergen gir sine eldre på sykehjem, eller som det ordføreren i Trondheim gir sine eldre på sykehjem.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-10-23:
Jeg har tillit til at Kriminalomsorgsdirektoratet kommer til å gjøre de faglige vurderingene som er nødvendig når det gjelder dette kjøkkentilbudet. Og som sagt: Man ønsker fortsatt å bruke fengselskjøkkenet på Ila som et opplæringstilbud. Så det er ikke slik at aktivitetstilbudet til de innsatte forsvinner. Men når man skal gjøre effektiviseringer, og når man skal gjøre kostnadskutt, må man se på kost–nytte-effekten, og i dette tilfellet er jeg slettes ikke overbevist om at kosten står i forhold til nytten.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-10-23:
Jeg er helt enig med representanten i at en velfungerende påtalemyndighet og tilstrekkelig etterforskningskapasitet er avgjørende for en god og effektiv straffesaksavvikling. Det mener jeg også at vi har. Men selvsagt er det utfordringer der. Vi må likevel sørge for at vi tilpasser virksomheten til de endringene som skjer i kriminalitetsbildet. Nå har vi mange alvorlige og ressurskrevende saker, f.eks. med seksuallovbrudd mot barn, og de har økt betydelig, også i det distriktet som ble nevnt her. Det er bra at disse sakene avdekkes og anmeldes, men det påvirker kapasiteten til politiet og påtalemyndigheten. En undersøkelse som er gjennomført, viser at politiet nå bruker 30 pst. av all sin etterforskningskapasitet på 3 pst. av sakene. Men dette er samtidig de viktigste tre prosentene. God kvalitet og effektivitet i saksbehandlingen henger sammen med politiets evne til å rekruttere og beholde kvalifisert personell på etterforskningsfeltet. Det har vært en utfordring. Jeg legger merke til at det er utfordringen også i denne casen. Regjeringen har derfor i forslaget til statsbudsjett foreslått å øke bevilgningene til politiet med 83 mill. kr for å muliggjøre en styrking av etterforskningskapasiteten. Dette vil bli gitt som frie midler til politidistriktene, fordi vi mener at det er politimestrene rundt om som vet best hvor skolen trykker. I tillegg foreslår vi å øke kapasiteten hos Den høyere påtalemyndighet ved å overføre 10 mill. kr fra Politidirektoratet til Den høyere påtalemyndighet. Dette skal bidra til at Den høyere påtalemyndighet gjennom sin fagledelse skal bidra til at politidistriktenes straffesaksbehandling blir mer effektiv og holder en tilstrekkelig kvalitet. Departementet vil i tildelingsbrevet for 2020 til henholdsvis POD og Riksadvokaten formidle en forventning om et nært samarbeid mellom statsadvokatene og påtalemyndighetene i politiet om avvikling av straffesakene. På de møtene jeg har hatt med f.eks. påtalejurister når jeg har reist rundt omkring i politidistriktene, har dette vært høyst ønsket.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-10-23:
Når det gjelder statistikken over restansene, er det i andre tertial en svakt positiv utvikling av restansesituasjonen i politidistriktene sett under ett. Når det gjelder Innlandet politidistrikt, viser statistikken en liten nedgang i antall restanser for saker som er eldre enn tre måneder, mens det er en svak økning i restanser for saker som er eldre enn tolv måneder. Men jeg understreker at endringene fra august 2018 til august 2019 er ganske små. Innlandet politidistrikt er kanskje ett av de politidistriktene som har satset mest på å øke antall politifolk. De har gått fra å ha den nest dårligste politidekningen i landet, 1,29 per 1 000 innbyggere, til 1,58, som er ganske midt på treet. De har fått en styrket budsjettsituasjon på 200 mill. kr, men samtidig ser jeg at de er et av få politidistrikter som har bevilget mindre til politijurister. Men jeg mener at det ligger innenfor politiministerens myndighet å kunne vurdere dette.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-10-23:
Grove narkotikasaker er inkludert i de tre prosentene som tar 30 pst. av ressursene i politiet, så det er slett ikke bare overgrepssaker som gjelder barn. Voldtektssaker, drap og den type saker er også inkludert i de tre prosentene. I Politi-Norge, i politidistriktene, har antallet jurister blitt økt med 164 siden 2013. Jeg legger merke til at Innlandet har valgt en litt annen profil enn mange andre. De har satset mer på å øke antallet politifolk. Det kan ha en sammenheng med at de lå veldig lavt der. Jeg legger også merke til at politimesteren anerkjenner at det er utfordringer, men det er forskjell på å ha utfordringer og at det er fullstendig krise. Og når vi ser at tallene for Innlandet viser en svak nedgang i de sakene som er eldre enn tre måneder, så er det ikke full krise. Men jeg registrerer at politimesteren sier at han kommer til å ta tak i juristsituasjonen der. Og, som sagt, i statsbudsjettet er det bevilget 83 mill. kr til å styrke etterforskningen.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2019-10-23:
«På grunn av kutt i kriminalomsorgen er det foreslått å legge ned kjøkkenet på Ila fengsel. Tjenesten skal sentraliseres, og de innsatte vil få plastinnpakka mat fra et annet kjøkken. Kjøkkenet på Ila har vært brukt til opplæring, og flere innsatte har fått sjansen til å ta fagbrev, som både gir en mer meningsfull tilværelse i fengselet og bedre muligheter til å lykkes i tiden etter soning. Ser statsråden at å legge ned kjøkkenet på Ila gir dårligere oppfølging av de innsatte, og at de innsatte mister et viktig verktøy for å få utdanning og muligheter til å lykkes etter endt soning?»
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2019-10-23:
Det er åpenbart at statsråden har vært lenge i statsrådposten når han nå serverer veldig byråkratiske svar istedenfor å si hva dette egentlig handler om. Det handler om at på Ila fengsel er det 170 fanger, og ti av dem aktiviseres gjennom å være i bruk i fengselet. Flere av dem har fått fagbrev. En av dem uttaler til Budstikka: «Før hadde jeg ingen utdannelse, endelig føler jeg meg til nytte i livet, jeg får til noe av verdi.» Han sier videre at «før eller senere skal de fleste av oss bli noens nabo». Det er jo det dette handler om. Det er et kutt, et ostehøvelkutt som gjør at kriminalomsorgen sier at dette må de gjøre for å møte 25 mill. kr i kutt hvert eneste år fra regjeringen. Mitt veldig enkle spørsmål til statsråden er: Ser han overhodet ikke at det å legge ned kjøkkenet på Ila fengsel vil gi et dårligere utdanningstilbud for enkelte fanger i det fengselet?
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2019-10-23:
Dette var jo ganske oppklarende. Dette mener statsråden er et innsparingstiltak. Han mener at den verdien de fangene har fått ved dette opplæringstilbudet, ikke står i forhold til hva storsamfunnet bruker på det. Da vil jeg henvise til hva en av fangene sa. Han sa: «Kanskje er den kortsiktige gevinsten forlokkende, men hev blikket og se på hva samfunnet tjener på å få ut rehabiliterte og arbeidsføre mennesker fra Ila.» Nå er det foreslått – som statsråden sikkert er veldig klar over – at regional sikkerhetsavdeling skal flyttes fra Dikemark til Ila. Det har kommet opp spørsmål om man kan se dette i sammenheng. Da svarer kriminalomsorgen at det ikke er noe de kan se på, for dette omhandler andre budsjettposter. Jeg skjønner jo at de må få sine budsjetter til å gå opp, men statsråden har ansvaret for hele samfunnet. Mener statsråden at dette kan være en aktuell problemstilling – i det hele tatt å se på om det er mulig å se kjøkkenet på Ila i sammenheng med å flytte den regionale sikkerhetsavdelingen, sannsynligvis til Ila?
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2019-10-23:
«Politijuristene slår alarm om krise i påtalemyndigheten. I Innlandet politidistrikt er situasjonen kritisk. Saker henlegges eller blir liggende så lenge at tingretten mener det er brudd på Den europeiske menneskerettighetskonvensjon(EMK) og må gi strafferabatt. Det går ut over rettssikkerheten til både ofre og tiltalte. Arbeidspresset er ekstremt høyt, og mange velger å slutte. Politimesteren sier situasjonen ikke er kritisk. (EMK) Er statsråden enig i politimesterens vurdering, eller vil han redegjøre for hvordan regjeringen vil løse krisen i påtalemyndigheten?»
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2019-10-23:
Påtalemyndigheten er helt nødvendig for at straffesakskjeden skal fungere, og for at det skal være noe poeng for politiet i å etterforske saker, for at det skal bli tatt ut tiltale, og for at sakene skal komme til retten. Men nå er påtalemyndigheten en enorm propp. I det tilfellet jeg har vist til her, Innlandet, er det en misoppfatning, for politimesteren sier at situasjonen ikke er kritisk, mens påtalejuristene er veldig bekymret. Det skjer også andre steder. Justiskomiteen var akkurat på besøk hos Sør-Øst politidistrikt. Politijuristen som representerte sine kolleger der, sa at situasjonen er så alvorlig at restansene øker for hver eneste dag – de klarer ikke å ta det inn. Det hadde vært nyttig med noen signaler fra justisministeren om akkurat dette. Mener justisministeren at det er akseptabelt at vi har det sånn i Norge nå?
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2019-10-23:
De konsekvensene som den manglende styrken hos politijuristene får, må innbyggerne i Innlandet leve med – og innbyggerne i resten av landet. Det er ikke bare i Innlandet dette er et problem. Hamar Arbeiderblad viste i forrige uke til en sak som gjaldt en mann som for to uker siden ble dømt for et heroinbeslag som ble gjort for tre år siden. Dagen etter beslaget, som var 18. oktober 2016, tilsto han og erkjente straffskyld på Hamar politistasjon. Likevel tar det altså tre år før saken kommer til retten. Og det som skulle vært en dom på omtrent to og et halvt år, ut ifra rettspraksis, ble nedsatt til ett år. Dette er også en alvorlig sak, selv om det ikke handler om barn og overgrep mot barn, noe alle er enige om at vi må bekjempe. Dette er alvorlig kriminalitet som ikke blir rettsforfulgt fort nok. Det er mye bortforklaringer fra justisministeren. Kan han ikke si til Stortinget at han anerkjenner de problemene påtalejuristene på Hamar har?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-03-12:
På vegne av stortingsrepresentantene Kari Elisabeth Kaski, Sheida Sangtarash og meg selv vil jeg sette fram et forslag om mer rettferdig inkasso og ulike tiltak for å hindre at flere havner i gjeldsfeller.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-03-12:
Hatefulle ytringer og vold har alltid vært et mektig middel for dem som bruker det mot andre. Og denne debatten og justisministerens svar gjør meg urolig. For han sier at de lokale politikontorene skal lese kriminalitetsbildet, og så skal man liksom dreie prioriteringene mot det som er viktig lokalt. Men det er veldig mange som nå ikke anmelder ulike ting, fordi det ikke nytter, nettopp på grunnlag av den utviklingen vi ser etter politireformen, men også i disse sakene som vi nå snakker om – fordi de har opplevd at det ikke nytter, og at politiet ikke forstår. Det vi har diskutert mye, er selvfølgelig hatytringer og handlinger på grunnlag av rasisme, LHBT-mennesker som blir utsatt for både vold og hat, og også kvinner. Men én gruppe jeg ikke har hørt noen andre snakke om, er funksjonshemmede. Funksjonshemmede har ganske klare tilbakemeldinger til politiet. Vi har også forskningsrapporter som sier at de er mye mer utsatt for hatytringer enn andre, og at når de kommer til politiet, oppfatter politiet det som en alminnelig sårbarhet, ikke som hatkrim. Men jeg kan love at de som opplever dette, oppfatter det som hatkrim. Forskning gjort av Nordlandsforskning for noen år siden viste at av de intervjuobjektene som hadde funksjonsnedsettelser, var én av tre rammet av hatkrim, og 10 pst. hadde sett seg nødt til å flytte fordi de var rammet av dette. Jeg tror ikke dette er et problem som, for å si det sånn, er veldig synlig i de ulike politidistriktene. Det er svært alvorlig at mennesker med funksjonsnedsettelser blir utsatt for dette. Det er kanskje noen som husker at lederen for Norges Handikapforbunds Ungdom, som heter Tamarin Varner, anmeldte at hun ble spyttet på på trikken. Hun har en muskelsykdom og har ufrivillige spasmer, og hun ble spyttet på på trikken. Det veldig mange av disse menneskene får høre, er at de ikke skulle vært født, at de ikke skulle vært her, og at de er en belastning osv. Dette er veldig alvorlig kriminalitet, men jeg tror at når vi ser det opp mot annen type kriminalitet, ser vi ikke på det som farlig, og jeg frykter at politiet heller ikke tar det så alvorlig, rett og slett fordi dette er grupper som ikke er i stand til å gjøre opprør og slå tilbake. Jeg vil be statsråden om å se på dette, for dette er veldig alvorlig.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-03-12:
Takk til interpellanten for å ta opp dette temaet. Jeg merker meg at statsråden er ganske klar på at musikkterapi gir god nytte, og at han antar at det også kan gi god nytte sjøl der det ikke er forskningsmessig belegg for det. Sjøl har jeg mest erfaring med det fra eldreomsorgen, og da ikke som terapi, men som det statsråden var inne på, nemlig bruk av sang og musikk i hverdagen. Det er bra, men noe litt annet, eller noe som i så fall må komme i tillegg. Statsråden nevner at det er mange typer behandling og pålegg i de nasjonale faglige retningslinjene, og det er riktig. Men akkurat på dette området tror jeg det fremdeles er slik som interpellanten Kjersti Toppe sier, at dette ikke er godt faglig forankret og kjent i alle fagmiljøene, og at det derfor kan være viktig om man fra statlig hold går ut med mer informasjon, ikke minst til pasientene, om denne muligheten. Jeg er ganske sikker på at det er veldig mange pasienter som ikke vet at dette er en mulighet. Statsråden nevnte også den motstanden som til dels har vært mot de medikamentfrie tilbudene som er vedtatt i tverrfaglig rusbehandling, og jeg kjenner til det. Jeg kjenner også til at pasienter der har ønsket dette, men ikke fått det. Det synes jeg er ganske alvorlig, for jeg har – som statsråden sikkert også vet – tatt opp flere interpellasjoner knyttet til alvorlige skader og bivirkninger av medikamenter, både av vanlige terapeutiske doser og av at man medisinerer bivirkninger i stedet for å se hva det er som egentlig fører til symptomene. Det kan være de medisinene man får. Når det gjelder mange av de pasientene som er i langvarige behandlingsløp, enten det er somatikk, psykiatri eller rusbehandling, er veldig mange av dem kjennetegnet ved et veldig høyt medikamentforbruk. Da blir det en sjølstendig begrunnelse å få ned medikamentbruken, og hvis vi vet at dette er en type behandling og terapi som kan bidra til det, kan det virkelig være en vinn-vinn-situasjon. Jeg gjentar at skadene av feilbruk, men også skadene av vanlig medikamentbruk og ikke minst den skadelige medisineringen av bivirkninger som vi ser, er større enn vi vet om, og det er noe vi har anerkjent. Jeg ser at dette kan være en mulig måte å redusere medikamentbruken på som kan ha dobbel helseeffekt, så jeg vil spørre statsråden: Kan han i sitt sluttinnlegg si noe om hvordan pasientene sjøl skal kunne vite om at dette er en behandlingsmulighet som de kan vurdere at de kan ha nytte av, og hvordan de skal kunne etterspørre den – særlig hvis det er motstand i fagmiljøene mot å prioritere dette eller å prioritere medikamentfrie behandlinger?
Kristian Tonning Riise (Høyre), 2019-03-12:
Det er ikke vanskelig å forstå at det for enkelte grupper i kompromisser der man har måttet gi og ta, kan være ting som oppleves som urettferdig. Det ligger nødvendigvis i en forhandlings natur at det er noen som har blitt prioritert opp, og noen som har blitt prioritert ned. Vi har en modell i Norge hvor vi nettopp tillegger veldig mye av ansvaret til arbeidslivets parter for å gjennomgå og prioritere og ta disse vurderingene. For Stortingets del må spørsmålet om det hersker en urett, dreie seg om det er noen som ikke har fått det som de har blitt lovet, eller om det er noen lover og regler eller helt tydelige intensjoner som ikke har blitt fulgt. Og når jeg sier det er en tilsiktet urett, er det altså det jeg sikter til. Det er vanskelig å se at ikke de kompromissene som har blitt vedtatt, er fulgt. Det er helt korrekt beskrevet, også i våre merknader, som representanten Lundteigen var opptatt av – for å oppklare det – at hvis man tar ut folketrygden og tjenestepensjonen samtidig, så vil man etter en tid sitte igjen med et resultat der folketrygden har, i overført betydning, spist opp tjenestepensjonen, og hvor man får en annen sammensetning. Men man får minimum den bruttogarantien som man har blitt lovet. Så har man det eksemplet som også statsråden gjorde rede for, at hvis man begynner å ta ut fleksibel alderspensjon fra folketrygden ved 67 år, men fortsetter å jobbe, vil man kunne ende opp i en situasjon der man ikke får bonusen ved å kombinere jobb og pensjon samtidig, i form av lavere årlig pensjon. Man får det man har blitt lovet, men man får ikke bonusen det er å kombinere jobb og pensjon, som man hadde fått hvis partene hadde gått inn for fleksibel offentlig tjenestepensjon. Men vi havner til syvende og sist tilbake til samme utgangspunkt, at grunnlaget for at vi har den saken vi har her i dag, er at partene gjorde en prioritering. Man sa nei til fleksibel offentlig tjenestepensjon i 2009, og det får noen konsekvenser som slår negativt ut for en gruppe, men det er altså en tilsiktet konsekvens. Til slutt: Ja, vi skal ha en helhetlig gjennomgang av pensjonssystemet. Der skal alt vurderes. Da er det med det bakteppet som også danner grunnlaget for denne saken. Det er dumt å skulle gi noen antydning om at det blir en konklusjon den ene eller andre veien. Det skal evalueres helhetlig, og det mener jeg også er viktig for å ivareta bærekraften i pensjonssystemet.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2019-03-12:
Det vi hele tida hører i forbindelse med denne saken, er at folk taper på å jobbe lenger, og det samme vises i en figur i Senterpartiets protokolltilførsel, som representanten Lundteigen nevnte i sitt innlegg. Men i statsrådens svarbrev til komiteen vises det til at det er sammensetningen av pensjonen som endrer seg, ikke at samlet pensjon går ned hvis en fortsetter å jobbe etter fylte 67 år. Kan statsråden forsikre om at vi ikke har misforstått, og at det ikke finnes tilfeller der man taper samlet pensjon på å fortsette i jobb etter fylte 67 år?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2019-03-12:
Takk for svaret. Jeg oppfatter svaret sånn at det er ingen som taper i samlet pensjon på å fortsette i jobb etter 67 år. Det er sammensetningen av pensjonen som endrer seg. Så til mitt andre spørsmål. Stortinget har allerede vedtatt at vi skal få en samlet gjennomgang av samordningsreglene denne våren, og i dagens sak ber Arbeiderpartiet og SV om at vi også får en vurdering av hvordan vi kan styrke arbeidslinja for offentlig ansatte som er født i årene 1944–1962. Det er et forslag som burde ligge godt innenfor Granavolden-erklæringen. Det er et forslag som er fullt ut i tråd med uttalelser fra Høyres finanspolitiske talsperson i Dagsavisen for en måned siden. Spørsmålet mitt er: Hvorfor støtter ikke statsråden og regjeringspartiene det forslaget fra Arbeiderpartiet og SV?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2019-03-12:
Takk for svaret. Jeg har lyst til å presisere at mitt spørsmål og forslaget vi fremmer i saken her i dag, setter ikke som betingelse at en skal bryte med pensjonsforliket. Hvis jeg ikke hørte feil, synes jeg at jeg hørte representanter fra flere regjeringspartier på talerstolen si at den problemstillingen vi nå diskuterer, kommer til å bli en del av regjeringas framtidige evaluering av pensjonsreformen. Da greier jeg ikke helt å få sammenhengen i det statsråden nå sier, opp mot det regjeringspartienes talspersoner har sagt. Forskjellen på det de sa, og det forslaget vi fremmer, er vel tidspunktet for når vi får en sånn evaluering. Så jeg gjentar spørsmålet: Hvorfor støtter ikke statsråden og regjeringspartiene vårt forslag når de egentlig er av samme oppfatning selv, men bare vil gjøre det på et litt senere tidspunkt?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2019-03-12:
Jeg skal bare gjøre et siste lille forsøk på å forstå hva regjeringspartiene egentlig mener når en snakker om evaluering av pensjonsreformen – om det også skal omfatte den problemstillingen vi diskuterer her i dag. Representanten Wiborg sa rett ut i sitt første innlegg at han var veldig fornøyd med at man i Granavolden-erklæringen har fått gjennomslag for en helhetlig gjennomgang av pensjonsreformen. Da tolker jeg det dit hen at det var Fremskrittspartiet som, ifølge Wiborg, fikk det gjennomslaget. Og Wiborg sa i sitt første innlegg at dagens problemstilling tas med der. Da jeg i replikkveksling med statsråden spurte hvorfor en ikke kan støtte forslaget fra Arbeiderpartiet og SV om å ta med denne problemstillingen i den samlede saken om samordning som vi får nå til våren, fikk jeg inntrykk av at statsråden ikke støttet at dagens problemstilling skal tas med i en evaluering. Så det jeg lurer på, er: Hva mener egentlig regjeringspartiene – skal en vurdere hvordan en kan styrke arbeidslinja for offentlig ansatte fram til de fyller 72 år, eller skal en ikke vurdere hvordan en kan styrke arbeidslinja for den gruppa, som en da vurderer å utvide aldersgrensen for? Men hvis en skal vurdere hvordan en kan styrke arbeidslinja for offentlig ansatte fram til fylte 72 år, hvorfor da vente, hvorfor ikke ta det med når vi til våren skal se på alle sider ved samordningsreglene? Da virker det rart at vi ikke skal se på akkurat den lille biten som vi diskuterer her i dag.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2019-03-12:
Jeg vil begynne med å takke saksordføreren for å ha loset oss gjennom en teknisk komplisert sak som har mye historie bak seg. Jeg vil også takke forslagsstillerne for å løfte en viktig sak og en viktig problemstilling. Forslagsstillerne fremmer forslag om å endre lov om samordning av pensjons- og trygdeytelser. Til grunn for hele saken ligger både pensjonsreformen, som samtlige partier med unntak av Fremskrittspartiet sto bak, og den inngåtte avtalen mellom partene i 2009 om offentlig tjenestepensjon. Jeg har flere ganger i tidligere debatter redegjort for hvorfor Fremskrittspartiet stemte imot pensjonsreformen. Hovedbegrunnelsen vår var, og er, at vi er mot underregulering av pensjoner, men også at vi er mot avkortning, og flere andre momenter. Til tross for dette er det flere viktige momenter i pensjonsreformen som også Fremskrittspartiet synes er riktige og viktige. Det handler bl.a. om at man skal kunne motvirke levealdersjusteringen ved å stå lenger i arbeid, og at det økonomisk skal lønne seg, for i pensjonsreformen la man opp til det, og man la også opp til en økt fleksibilitet ved å kunne kombinere arbeid og pensjon. Det er viktige og gode grep, for samfunnet har behov for at folk står lenger i arbeid. Eldre arbeidstakere besitter mye kompetanse og kunnskap som vi har bruk for, og vi bør i større grad oppmuntre eldre til å stå lenger i arbeid. Fremskrittspartiet, Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti valgte i forrige periode å styrke oppsigelsesvernet til eldre arbeidstakere i arbeidsmiljøloven gjennom å øke aldersgrensen fra 70 til 72 år, med henblikk på å øke den ytterligere. I Granavolden-plattformen fikk vi gjennomslag for at vi skal ha en tilsvarende økning i staten, og det er viktig. Vi ser allerede resultater av de grepene og andre grep: Flere eldre står nå lenger i arbeid. Når man får en pensjonsreform med store endringer, er man avhengig av overgangsordninger, samordningsregler mellom gammel og ny ordning. Representantforslaget viser til en gruppe som ikke nyter godt av alle prinsippene fra pensjonsreformen om at det skal lønne seg i stå lenger i arbeid. Fremskrittspartiet har forståelse for at dette kan føles urimelig og uheldig. Samtidig er dette komplekse saker som ikke egner seg som et Dokument 8-forslag, men som en grundigere vurdering. Som vi skriver i merknadene i saken, er jeg veldig glad for at vi i Granavolden-plattformen fikk gjennom at det skal gjennomføres en evaluering av pensjonsreformen. Det er naturlig at problemstillingen forslagsstillerne tar opp, og som komiteen har fått mange henvendelser om, blir en del av evalueringen, slik at man får en helhetlig, ansvarlig og forsvarlig behandling av dette viktige saksområdet, og at man eventuelt kan få rettet opp svakheter i pensjonsreformen, slik at det skal lønne seg å stå lengst mulig i arbeid for alle grupper.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2019-03-12:
Jeg tok i utgangspunktet også ordet nå for protokollens skyld, for representanten Per Olaf Lundteigen kom med noen påstander fra denne talerstol som heller ikke er korrekte når det gjelder Fremskrittspartiet. Jeg vet at representanten Lundteigen har tegnet seg, og håper at han kan beklage at han kom med påstander som ikke er korrekte. Når det gjelder Fremskrittspartiets syn på saken, redegjorde jeg tydelig for det i mitt innlegg. Jeg må si jeg synes det er litt underlig å høre indignasjonen til Senterpartiet her over et system som de selv har laget. Senterpartiet satt i regjeringen som laget disse reglene. Senterpartiet var blant dem som dro dette igjennom i Stortinget. Fremskrittspartiet stemte imot det. Senterpartiet stemte for det. Men uansett hva som har skjedd tidligere, er det viktig at man i Granavolden-plattformen har fått igjennom at man skal ha en helhetlig gjennomgang. Jeg håper at også Senterpartiet kan være med på en helhetlig gjennomgang av pensjonsreformen og se på hvilke deler av den som var fornuftige, hvilke deler av den som var mindre fornuftige, og om det er noen justeringer man bør ta eller ikke ta. Det håper jeg Senterpartiet kan være med på, slik at vi kan få rettet opp de feilene og svakhetene reformen Senterpartiet sto bak, faktisk medfører.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2019-03-12:
Hadde det ikke vært uparlamentarisk å si, hadde jeg sagt at dette er et særdeles spesielt forslag. Flertallet vedtok så sent som i juni, da vi behandlet sak om bl.a. innleie, at regjeringen skulle utarbeide forslag til kontrollfunksjon for å kunne føre tilsyn, treffe vedtak og gi pålegg i virksomheter som benytter innleie og eventuelt bryter arbeidsmiljølovens nye bestemmelser. Likevel velger Senterpartiet å fremme et representantforslag om nettopp dette på nytt i desember, to måneder etter at Stortinget på nytt trådte sammen etter sommeren, og vel vitende om at regjeringen både vil og skal komme med et slikt forslag så snart det er utredet, slik utredningsinstruksen krever. Det kan ikke være ukjent for Senterpartiet at en kontrollfunksjon krever utredning, og at det ikke kan sløyfes. Følgelig tar en slik prosess noe lengre tid. Det fremstår lite hensiktsmessig å fremme forslag som ikke bidrar med noe annet enn å legge mer arbeid til både komité og regjering, når Stortinget allerede har pålagt regjeringen å komme tilbake med forslag. Det til side. Det kan ikke være noen tvil om at vi alle er opptatt av at arbeidslivet skal gi trygge og gode arbeidsplasser. Vi er alle også opptatt av at vi skal jobbe for at våre arbeidsgivere er seriøse, og at de useriøse skal lukes ut. Nettopp derfor har regjeringspartiene sørget for flere satsinger mot arbeidslivskriminalitet gjennom en egen strategi, flere a-krimsentre, tverrfaglig samarbeid, tverrterritorielt samarbeid, bransjeprogrammer, men også sørget for å tydeliggjøre rammene for innleie, strammet inn forståelsen av hva det vil si å være fast ansatt og understreket at hovedregelen om faste ansettelser ligger fast. I den tidligere debatten om innleie har opposisjonen tegnet et bilde av en innleiebransje som bidrar med beskjedne 1–2 pst. av alle årsverk, som en bransje som er full av useriøse aktører, og at enhver arbeidsgiver som benytter innleie i perioder, er useriøs og kynisk. Slik er det ikke. De har også feilaktig prøvd å skape et inntrykk av at innleie er et stort problem, og at det rokker ved hovedregelen om faste ansettelser. Slik er det heller ikke. Arbeidsmiljøloven legger tydelige og gode rammer for hvorledes arbeidsgivere, fast ansatte og innleide skal sikres trygge og forutsigbare rammer. Slik skal det fortsatt være. Det er viktig nå å sørge for at vi får på plass en kontrollfunksjon, slik Stortinget allerede har bestemt. Jeg har tillit til at regjeringen kommer med forslag om en slik funksjon så snart utredningen er klar.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-03-12:
Saken gjelder dem som er født mellom 1944 og 1953, og som altså er fra 74 til 66 år. Det er komplisert, og Senterpartiet og regjeringa har helt forskjellig syn på hva som er fakta, både når det gjelder forholdet for pensjonistene og kostnader for pensjonskassene. Det interessante er at det i statsrådens brev av 10. desember mangler en figur, og det er den viktige figuren – en figur som viser at dersom man ved full pensjonsopptjening står i jobb utover 67 år og fram til 72–73 år, vil hele tjenestepensjonen bli nullet ut. Det er det som kalles samordningsfella. Mitt spørsmål er da: Er statsråden enig i at tjenestepensjonen blir nullet ut dersom man i slike tilfeller står i jobb fram til 72–73 år – og at det oppleves som feil?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-03-12:
Da er vi kommet ett skritt videre. Statsråden er enig i at tjenestepensjonen går i null dersom disse tjenestepensjonistene står i jobb fram til 72–73 år. Det er uenighet om arbeidstakerorganisasjonene var enig i at det skulle være sånn. Det som imidlertid er spesielt, er hvorfor statsråden ikke forteller i brevet til Stortinget at sånn fungerer det. Og punkt 2: Hvorfor forteller ikke statsråden til samtlige ansatte i offentlig sektor at dersom de står i jobb utover 67 år og har full opptjening i tjenestepensjonsordningen, taper man tjenestepensjon hver eneste dag man står videre?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-03-12:
Jeg står fast ved det jeg sa, at representanter for Venstre og for Fremskrittspartiet i skriftlig form har sagt til privatpersoner at de er enig i Senterpartiets forslag, men av hensyn til andre partier ikke kan gå for det nå. Videre: Det som er kjernen i pensjonsreformen, er aldersreguleringen og det faktum at dess lenger en står i jobb, dess høyere bli utbetalingen fra folketrygden per år, for en har en pensjonsbeholdning, og når den pensjonsbeholdningen blir fordelt på færre år, blir det høyere årlig folketrygdpensjon. Det vi har i tillegg, og som vi diskuterer nå, er den offentlige tjenestepensjonen, enten en er i kommunal eller i statlig sektor. Formålet med pensjonsreformen var at en skulle stå lenger i arbeid, og at en skulle stimulere til en utvikling hvor en også i det offentlige skulle stå lenger i arbeid. Tonning Riise sier at det er en tilsiktet urett. Nei, jeg er uenig. Det er ikke uttrykt som en tilsiktet virkning at dess lenger offentlig ansatte står i jobb, dess mindre blir tjenestepensjonen. Tjenestepensjonen – hele ordningen – var og er sett på som noe av den helheten som gjør det attraktivt og økonomisk interessant å arbeide i offentlig sektor. Ingen har vel trodd at en med pensjonsreformen skulle forhandle bort tjenestepensjonen dersom en står i jobb utover 67 år. Det er kjernen. Når representanten Tonning Riise sier at dette ødelegger forhandlingsinstituttet, er det rart at de representantene for forhandlingspartene som var i høringen, ikke sa det samme, men tvert imot støttet forslaget. Dette er en virkelighet som ikke er tilsiktet, og som vi nå forsøker å rette opp. Det har bred oppslutning fordi det både stimulerer arbeidslinja og er gunstig for pensjonsleverandørene. Dess lenger en står i jobb, dess færre år blir det utbetalt tjenestepensjon – mens tjenestepensjonen etter vårt forslag sjølsagt blir høyere per år enn den blir med dagens system, hvor den går i null, noe som er helt, helt urettferdig.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-03-12:
Det vi har fått avklart, er at Høyre mener dette er en tilsiktet urett. Det er en tilsiktet urett fra regjeringas side. En er enige om at systemet innebærer at hele tjenestepensjonen blir spist opp dersom en står i jobb til en er 72–73 år. Statsråden sier at det ikke kommer til å bli rettet opp i forbindelse med proposisjonen som kommer til våren. Alt dette skjer samtidig som saken ikke er opplyst for de menneskene det gjelder, slik at de har hatt et tydelig valg. Det er ikke opplyst at en med den tjenestepensjonen en hadde, som en trodde en skulle beholde, går i null, og det er i strid med formålet med hele pensjonsreformen. Dette er en sterk sak. Senterpartiet vil fortsette å argumentere for det vi nå har gjort, fordi det er det eneste logiske i den situasjonen vi står oppe i, og alle parter – jeg understreker alle parter – vil tjene på Senterpartiets forslag.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-03-12:
Arbeidstilsynet har lovhjemmel til å følge opp arbeidsmiljøloven. Det vi nå snakker om, er å utvide hjemmelen til også å omfatte § 14-12, som gjelder innleie fra virksomhet som har til formål å drive utleie, altså bemanningsforetak, og § 14-12 a, likebehandling av lønns- og arbeidsvilkår ved utleie fra bemanningsforetak. I påvente av denne utredningen vil jeg spørre statsråden om hun er enig i følgende: Bemanningsforetak må ansette fast. Dersom det er deltidsstilling, skal det framgå av arbeidskontrakten hvor mye det skal arbeides hver måned, hvor det skal arbeides, og når det skal arbeides. Og videre: 5-prosentkontrakter er i strid med det som Stortinget vedtok med virkning fra 1. januar 2019.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-03-12:
Da har vi i hvert fall fått statsrådens ord på – og det må både fagforeninger, bemanningsselskaper, arbeidsgiverorganisasjoner og andre ta inn over seg – at det skal ansettes fast, og at dersom det er deltidsstilling, skal det framgå hvor mye som skal jobbes hver måned, hvor det skal jobbes, og når det skal jobbes. Jeg har ikke sagt at det er «et lovtomt rom», men det er «et lovtomt rom» i dag når det gjelder Arbeidstilsynet og § 14-12 og § 14-12 a. Det er der det er «et lovtomt rom». Når nå statsråden snakker om at det kan komme noen andre instanser enn Arbeidstilsynet inn her, f.eks. en nemnd, og at det er et skille mellom den privat- og offentligrettslige oppfølgingen her, er det virkelig statsrådens mening at de ansette i bemanningsforetak – som i dette tilfellet jamt over er deltidsansatte, som er den svakeste av den svakeste parten i arbeidslivet – sjøl skal gå til privatrettslig sak? Mener regjeringa det?