Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2003-05-22:
Bakgrunnen for innlevering av dette dokumentforslaget var den tragiske brannen i Trondheim 7. desember i fjor vinter, der verdier for mange hundre millioner kroner gikk tapt. Heldigvis gikk ingen menneskeliv tapt, men et stort kvartal midt i byen ble borte for alltid. I etterkant av denne store brannen foregikk det en debatt både i de lokale media og i riksmedia om hvorvidt det var noe myndigheter i byen eller myndigheter for øvrig kunne ha gjort slik at dette hadde vært unngått, og om hvordan man i framtiden skal klare å unngå denne typen tragiske branner. Det har brent i Trondheim også etter denne store brannen, og det har brent mange andre steder i Norge, der også den samme debatten pågår. Vårt engasjement i dette – og det er hele Stortingets engasjement, det er jo ingen som ønsker dette – går på hvordan man skal klare å angripe problemet på en noenlunde fornuftig måte. Der kan det nok være noe usikkerhet. Etter SVs syn er det to ting som er hevet over tvil, knyttet til denne situasjonen. Det ene er at beredskapsnivået i mange byer, særlig i byer der det er store verneverdige bymiljøer, er lavt. I rapporten fra Direktoratet for brann- og elsikkerhet etter brannen i Trondheim 7. desember sies det helt eksplisitt at etter en omorganisering i 2002 har Trondheim Brannvesen i dag en organisering som ikke er i tråd med lovgivers krav. Dette begrunnes i pressemeldingen med kontinuerlig omorganisering og nedskjæringer innenfor brannberedskapen gjennom mange år. Nå er direktoratet også klar på at det neppe hadde vært mulig å hindre brannens omfang selv med en høyere beredskap. Det skyldes i all hovedsak mye teknisk ombygging, bygningsmessig ombygging i én restaurant, tilliggende restauranter og ventilasjonssjakter som ingen vet hvor går. Det betyr at også en liten gnist kan få et svært tragisk utfall. Da er vi inne på det andre forholdet, som vi også er veldig klare og entydige på, nemlig at egenkontroll har store svakheter. Vi mener selvfølgelig ikke at myndighetene skal ha hovedansvaret for dette. Hvert enkelt menneske, hver enkelt virksomhet, har ansvaret for dette til syvende og sist, men situasjonen slik den har vært i Trondheim, er det helt åpenbart at vi ikke kan leve med. Dette har da også flertallet i Stortinget på et tidligere tidspunkt sluttet seg til, nemlig i Innst. O. nr. 38, der flertallet – og dette er også referert i innstillingen – sier: «Flertallet mener at dagens ordning med egenkontroll nok kan ha visse svakheter.» Og videre: Flertallet vil derfor komme til å be om «en grundig gjennomgang av kontroll- og tilsynsfunksjoner». Det er jo dette som er problemet, fordi vi vet at ikke bare i Trondheim, men også mange andre steder – særlig der det er hyppig skifte av eiere, restauranter der det er konkurser – vet man altså ikke hvordan de bygningsmessige forhold er, og da må det finnes en instans som gir godkjenning til bruk av disse lokalene. Her er det myndighetenes oppgave selvfølgelig, og særlig i slike områder der en restaurant ligger i et stort verneverdig boområde, å ha en helt spesiell aktpågivenhet. Dette ansvaret må det være kommunen som har, og dette ansvaret er det vi etterlyser. Vi har fremmet disse tre forslagene her, og vi skjønner utmerket godt at det ikke er slik at det øvrige storting nødvendigvis er imot dette. Men vi mener at det hadde vært klokt at Stortinget hadde vedtatt dette for å gi et ekstra puff i retning av et høyere beredskapsnivå for å hindre brann.