Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2020-01-07:
Grunnlovsforslaget gjelder endring av § 57 femte ledd, om at utenlandske borgere ikke skal regnes med ved mandatfordelingen til Stortinget. Det er et faktum at de som velges til Stortinget, må være norske statsborgere. Det er også et faktum at de som kan delta ved valg, er norske statsborgere. Saken gjelder fordelingen av mandater innen Norge. Der har vi i dag en kombinasjon av at det legges vekt på antall innbyggere og på arealet. Det er meget gode grunner for at arealet skal telle med. Det er et langstrakt land vi har. Det er enorme avstander, og landet er veldig grisgrendt befolket. Vi har geografisk svært store fylker, med liten befolkning. Kunnskapen om forholdene der vil bli altfor beskjeden i Stortinget dersom man ikke har den kombinasjonen av personer og arealer. Jeg vil ta sterkt avstand fra det som SV har skrevet i innstillinga og har framført her fra talerstolen. Man gir inntrykk av at med forslaget blir det slik at de som velges til Stortinget, ikke representerer alle. Alle de som velges til Stortinget, skal som ombudspersoner sjølsagt ivareta alle innbyggere. Forslaget fratar derfor ingen noen representasjon. Saken gjelder hvordan man skal fordele representasjonen mellom fylkene. SV sier at det innskrenker demokratiet. Det er grunnleggende feil. Det som i så fall innskrenker demokratiet, er at de som kan stemme ved stortingsvalg, er norske statsborgere og ikke- norske statsborgere. Senterpartiet står klippefast på at det er norske statsborgere som skal ha stemmerett ved stortingsvalg. Vi arbeider sjølsagt for at de som ikke har norsk statsborgerskap, kan velge å oppfylle de pliktene det innebærer å få norsk statsborgerskap, og dermed også få stemmerett. Forslaget legger altså ikke opp til noe a- og b-lag. Det er ikke noe diskriminerende signal, det er ikke noe signal mot det som her ble nevnt som den multikulturelle nasjonalstaten. Det som er Senterpartiets standpunkt, er nasjonalstaten, hvor det skal være en sterk integrering av alle – uavhengig av hvilken situasjon man tidligere har vært i. Det er altså et forslag som gir et samsvar mellom hvem som kan velges som stortingsrepresentanter, og hvem som kan delta ved stortingsvalg. Et stadig viktigere spørsmål å ha klart for seg blir om man skal legge til grunn innbyggere eller antall statsborgere, for stadig flere innbyggere har ikke norsk statsborgerskap. Disse innbyggerne er naturlig nok ulikt geografisk fordelt. Ved behandling av tilsvarende forslag i 2016 framkom det i innstillinga fra Arbeiderpartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti, Venstre, SV og MDG at antallet utenlandske statsborgere passerte en halv million i 2014 og utgjorde 9,9 pst. av folketallet i Norge. I Oslo utgjorde da antallet utenlandske statsborgere 15,8 pst. av innbyggertallet, og det var også et høyt antall i Finnmark. Den laveste andelen utenlandske statsborgere hadde man i Nord-Trøndelag, med under 6 pst. Vi har altså et stort omfang av ikke-norske statsborgere. Det har direkte konsekvens for hvor mange som representerer de ulike fylkene. Når noen får flere representanter i Stortinget, får andre færre. Det som er kjernen i forslaget, som jeg er medforslagsstiller til, er at det er rettigheter og plikter som følges ad, og at man skal bruke prinsippet om statsborgerskap også ved utmåling av fylkenes antall stortingsrepresentanter, sammen med arealfaktor.