Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2020-01-07:
Når jeg er medforslagsstiller til dette forslaget, er det for å få klare linjer. De som stiller til stortingsvalg og får en sånn støtte fra velgerne at de velges, får dermed en kontrakt med sine velgere. De får en kontrakt med sine velgere for å være ombudspersoner, og de skal da være stortingsrepresentanter – etter min vurdering med ett viktig unntak, nemlig at en kan bli statsråd. Som flere har vært inne på, har det kommet forslag om det samme tidligere. Det var et tilsvarende forslag 31. januar 2012, hvor hele presidentskapet sto bak det, men da vi kom til innstillinga fra kontrollkomiteen 9. februar 2016, var det bare støtte fra Fremskrittspartiet, Senterpartiet og Venstre. Jeg har lurt mye på hva som skjer i denne salen og med påvirkningen i denne salen som gjør at en fortsatt er i en situasjon hvor det ikke er grunnlovsmessig flertall for å endre Grunnloven på dette punktet. Jeg har kommet til det standpunkt at en bakenforliggende årsak er at forslaget vil begrense regjeringsstrategenes handlingsfrihet til av ulike grunner – og jeg understreker av ulike grunner – å legge til rette for å ta stortingsrepresentanter vekk fra Stortinget, eller involvere dem i noe annet, og inn i regjeringsapparatet som statssekretærer eller personlige rådgivere. Det synes som om alle partier er enige om at dette er uheldig, men likevel skal en ha den muligheten. Jeg merker meg med interesse forskjellen i argumentasjonen ved denne innstillinga kontra det som saksordføreren i 2016, Michael Tetzschner, sa. Representanten Tetzschner sa den gangen at argumentet for dagens praksis er at en vil beholde muligheten til å ha de beste talentene til oppgavene som statssekretær. Argumentet mot gjaldt å tukle med velgernes dom, og det er ikke helt ubetenkelig, som representanten Tetzschner sa den gangen. Representanten Tetzschner sa også i debatten den gangen at det bærende hensynet var at det er velgernes tale i det enkelte valgdistrikt som gir seg utslag i hvilke personer som fyller salen vi her har foran oss. Jeg synes det var veldig klar tale fra saksordføreren, som var veldig forsiktig med å argumentere mot forslaget. I den nåværende innstillinga sier Høyres representanter «at dagens ordning er god å holde fast ved, fordi den gir regjeringsapparatet en vid tilgang til flere av deres dyktige og kompetente politikere». Det viser at en fra regjeringas side ønsker å ha handlefrihet til av ulike grunner å hente inn stortingsrepresentanter som har den velgerkontrakten med sine velgere, til en annen rolle i løpet av stortingsperioden, noe som vi fra Senterpartiets side ser på som klart uheldig. Jeg er glad for at representanten Dag Terje Andersen står ved det han sjøl har sagt. Det var en overraskelse for meg at representanten fortsatt vil stemme for grunnlovsforslaget og dermed også stemme imot sin egen innstilling, men det var et pluss i boka, vil jeg si – et sjeldent pluss i boka. Jeg har ikke opplevd det så mange ganger. Som flere har sagt, har SV snudd og er nå for forslaget. Men så opplever vi at Venstre også har snudd, og de er nå imot forslaget. Senterpartiet står fast ved velgerkontrakten og vil gjennom det avskjære regjeringsstrategenes mulighet til å hente inn stortingsrepresentanter som statssekretærer eller personlige sekretærer. Det er viktig for å stå fast ved velgerkontrakten som enhver stortingsrepresentant har med de mange som ga dem tillit til å sitte her.