Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2011-06-09:
Klokken begynte å gå litt tidlig, så jeg har 15 sekunder ekstra. Først av alt vil jeg få lov til å ta opp de forslagene der Fremskrittspartiet enten står alene eller sammen med andre. Det gjelder forslag som er inntatt i de forskjellige innstillingene. For det andre vil jeg bare knytte en kort kommentar til Dokument 8:89 S, som undertegnede også er saksordfører for. Når det gjelder Kristelig Folkepartis forslag knyttet til retningslinjer for et aktivt statlig eierskap, går komiteens flertall, alle unntatt Kristelig Folkeparti, inn for at det skal vedlegges protokollen. Man viser også til at de problemstillingene som framkommer i det forslaget, har man sett igjennom og behandlet i forbindelse med de generelle merknadene i innstillingen til eierskapsmeldingen, St.meld. nr. 13 for 2010–2011. Staten både er og kommer til å være en svært viktig aktør innen norsk reiseliv, når det gjelder både det direkte og det indirekte eierskapet i de selskapene som staten enten eier alene eller sammen med andre. Dette kommer selvfølgelig i tillegg til den aller viktigste oppgaven som staten har i næringspolitikken, nemlig det å sørge for gode og konkurransedyktige rammevilkår, slik at disse bedriftene til enhver tid klarer å møte den stadig voksende konkurransen som vi ser fra andre land. Det er svært viktig at staten på en god måte klarer å skille de rollene den har på disse forskjellige områdene – dette fordi det ikke skal kunne oppstå konkurransevridning i de tilfeller der staten er inne som indirekte eller direkte eier i et selskap som er i konkurranse med andre privateide bedrifter i samme bransje. Noen eksempler på dette kan vi også nevne. I den forbindelse kan vi nevne Cermaq ASA, der staten eier 43,54 pst. i et oppdrettsselskap, som i tillegg er fiskefôrprodusent. Dette selskapet konkurrerer med andre selskaper i samme bransje både i Norge og i utlandet. Andre eksempler er den delen av Postens virksomhet som ikke er monopolistisk, dvs. annen virksomhet enn brev under 50 gram, der de konkurrerer i et marked der andre, f.eks. bransjer knyttet til reklameomdeling etc., er i en slik konkurransesituasjon. Videre kan vi nevne eiendomsutviklingen i Entra, Mesta m.fl. Det er nettopp disse problemstillingene samt det faktum at staten er en så betydelig eier i norsk næringsliv, som synliggjør viktigheten av at regjeringen rapporterer til landets øverste folkevalgte organ om hvordan en akter å utøve det statlige eierskapet på en best mulig måte. Statens eierandel er faktisk en tredjedel av alt eierskapet på børsen. Vi snakker om 600 mrd. kr, så det er betydelig. Regjeringen er jo den som i henhold til det konstitusjonelle til enhver tid har ansvaret for å utøve og forvalte det statlige eierskapet. Jeg vil gi honnør til komiteen som innen relativt korte frister har levert den innstillingen som vi nå har liggende til behandling. Det har vært svært hektisk med tanke på hvor sent meldingen kom, sett i lys av at en ønsket at denne skulle bli ferdigbehandlet innen sommeren. Men dette har gått meget greit. De enkelte partiene har på en god måte fått synliggjort sine standpunkter på en skikkelig og grundig måte. Alle partiene viser gjennom innstillingen at det er viktig at det statlige eierskapet en forvalter, gjøres på en god og profesjonell måte. Det er også en samlet komité som viser til at staten også skal opptre som en aktiv og strategisk eier, selv om dette kommer til uttrykk gjennom forskjellige måter å skrive det på. Det er imidlertid et faktum at de politiske skillelinjene også klart kommer til syne når en begynner å gå inn i selve eierskapsutøvelsen. Også når det gjelder styrekompetanse, hvilke selskaper staten skal eie etc., er det helt åpenbart at det er betydelige politiske skillelinjer. Disse forskjellene vil de enkelte partiene helt sikkert redegjøre for på en glimrende måte selv i sine respektive innlegg. Jeg kommer framover til å konsentrere meg om mye av det som er Fremskrittspartiets politikk, og så regner jeg med at andre helt klart vil ta for seg sine ståsteder. Jeg vil gi statsråden honnør for den måten meldingen er bygd opp på, som på en meget god måte synliggjør hvordan regjeringen i tiden framover har tenkt å utøve eierskapet i mange selskaper, ikke minst gjennom det som regjeringen omtaler som hvilke forventninger regjeringen har til disse selskapene på en rekke måter. Hvordan de har tenkt å følge dette opp i praksis, og i hvilket omfang, er det imidlertid ikke like stor klarhet i. Det er videre også svært positivt at en har valgt å videreføre det prinsipp som ble lagt til grunn i forbindelse med forrige eierskapsmelding, St.meld. nr. 13 for 2006–2007, der en kategoriserte selskapene inn i fire ulike kategorier, alt ut fra hvilke mål staten hadde for de enkelte selskapene. Disse kategoriene er følgende: Kategori 1 er selskaper med forretningsmessige mål. Som eksempler kan man nevne Argentum Fondsinvesteringer, Baneservice, Cermaq, Entra Eiendom, Flytoget etc. Kategori 2, som er selskaper med forretningsmessige mål og nasjonal forankring av hovedkontorfunksjoner, kan f.eks. være Aker Holding, DnB NOR, Kongsberg Gruppen, Nammo etc. Kategori 3 er selskaper med forretningsmessige mål og andre spesifikt definerte mål: Eksportfinans, Electronic Chart Centre, Kommunalbanken, NSB etc. Den fjerde og siste kategorien er selskaper med sektorpolitiske mål, og her kan en nevne en hel masse: Enova, Gassco, Gassnova etc. Det redegjøres også i meldingen for hvordan eierskapsutøvelsen er fordelt mellom forskjellige departementer. I den forbindelse finner Fremskrittspartiet grunn til å foreslå en betydelig endring i denne strukturen dersom en i framtiden skal kunne ha en god, effektiv og profesjonell utøvelse av det statlige eierskapet. Jeg vil nå ta for meg noen av de mer konkrete delene av meldingen som Fremskrittpartiet mener det er viktig at regjeringen griper fatt i så raskt som overhodet mulig. Videre vil jeg også, hvis det blir tid, gå inn i en del av de enkeltselskapene der man foreslår endringer. Eierskapsforvaltningen er fordelt på 11 departementer hvis man også tar med Finansdepartementet, som har et betydelig ansvar. Det er ikke mulig at man på en skikkelig og god måte vil kunne klare å ivareta alle disse selskapenes interesse, og ikke minst statens og skattebetalernes interesse, dersom man har den fragmenterte eierskapsforvaltningen som er i dag i departementet. Det er viktig at man tar inn over seg at man møter en stadig tøffere konkurranse og betydelig større utfordringer. Det er mye mer internasjonal konkurranse også innenfor disse områdene der staten har sitt engasjement. Det er derfor viktig at man klarer å rekruttere de gode folkene for å kunne gjøre dette på en skikkelig måte. For når man skal inn og rådgi prosessene, gjennom hvilke krav man skal stille til selskapene, styremedlemmene, generalforsamlingen etc., er det viktig at man har god kompetanse og styringskompetanse. Derfor er det helt åpenbart for Fremskrittspartiet at vi trenger å få til en samling av disse selskapene inn mot Nærings- og handelsdepartementet. Fremskrittspartiet har lagt fram et konkret forslag, som er tatt inn i innstillingen, om at særlig for kategori 1–3-selskapene må det igangsettes arbeid for å overføre eierskapet der og sørge for at det samles i Nærings- og handelsdepartementet. Men også en del av kategori 4-selskapene må man sørge for å legge inn der. Det er ikke noe problem at selv om man har selve eierskapsutøvelsen lagt i Nærings- og handelsdepartementet, vil den sektorvise oppfølgingen kunne fortsette på samme måte, men da ikke gjennom eierskapsutøvelsen. Dette er det viktig å få til, for det er ikke nok selv om statsråden gjennom meldingen tilkjennegir at han ønsker å bygge opp kompetansen i Nærings- og handelsdepartementet for å kunne bli bedre på eierskapsutøvelse. Det er positivt, men man burde tatt et skritt videre. Det omtales i meldingen, også knyttet til rammen for statens eierskapsforvaltning, at man legger opp til at vi har et ønskemål om at statens eierskap skal ligge omtrent som i dag, om lag som på dagens nivå. Riktignok viser man til at man kan gå inn og ut av forskjellige typer selskap, slik at det ikke nødvendigvis er den eiersitsen vi har i dag, som kommer til å være i framtiden. Det er det positivt at statsråden gjør. Men det er da ikke noe som helst grunnlag for at man skal kunne si at dette er det nivået vi bør ligge på. En del av oss mener at nivået kan ligge betydelig under, mens det også kan være en situasjon i framtiden, knyttet til framtidig finanskrise eller andre utfordringer, der det kanskje kunne være betimelig å stille spørsmål ved om det faktisk burde vært større på noen felt. Når det gjelder eierstyringsprinsipper, må dette ligge til grunn, og dette har også hele komiteen sagt gjennom forskjellige typer merknader. Når man begynner å lese meldingen grundigere, kan man begynne å lure på om man har tenkt å legge til grunn det som kommer knyttet til å utøve eierskap, enten gjennom aksjeloven eller andre lover. For man legger veldig mange føringer inn i forskjellige områder for hva man stiller som forventninger på disse feltene. Her kommer man inn på en rekke forskjellige områder. Da finner jeg grunn til å stille spørsmål om hvorvidt man har tatt den helhetlige vurderingen i denne saken. Hvorfor skal staten eie, og hva er målet for eierskapet? Ja, det er helt åpenbart at her er det betydelige forskjeller mellom den sittende regjeringen og Fremskrittspartiet. Fremskrittspartiet ønsker at man selger seg ned i en rekke selskaper, eller vi ønsker å gi regjeringen en fullmakt til å selge seg ned. Så får man bruke den tiden som skal til, for Fremskrittspartiet vil ikke at man selger seg ned fordi staten har behov for kapitalen. Det er ikke det som er hensikten med dette, men det er nettopp for å se på hvorvidt man kan få andre inn på eiersiden, hvorvidt det er ting som staten driver med i dag, som staten ikke har behov for å drive med, og hvordan vi kan få økt kompetansen ved å ta andre eiere inn. Det kan ikke være et ønskemål i seg selv at det skal være staten som eier. Det må være å sikre drift, sikre tjenester til befolkningen og sikre arbeidsplasser som er hovedhensikten. Fremskrittspartiet mener at det er viktig at Norge ikke bare blir et filialland. Det er derfor viktig at man er inne på eiersiden i en del strategiske selskaper. Men det er en betydelig forskjell på å være inne som 100 pst.-eier og 67-pst.-eier, eller at man faktisk kan selge seg ned, slik at andre kan slippe til. Jeg merker meg også at i en debatt som næringskomiteen hadde så sent som i går, knyttet til Statskogs eiendommer, var enkelte, komiteens leder, rystet over at Fremskrittpartiet ville selge den delen av Statskogs eiendommer som var mulig å drive forretningsmessig. Men det skal da bare mangle at hvis det er andre som kan komme inn og drifte, skal de få muligheten til det. Det er da ikke en statlig oppgave som prinsipp at man skal drive skog. Man skal drive det i de tilfellene der andre ikke er interessert eller ønsker å være med. Når det gjelder såkornfondsituasjonen i Norge, er såkornfondene i ferd med å gå tomme for penger. Det er viktig at man bruker en del av den kapitalen som man kan frigjøre gjennom salg eller på andre måter, til å bygge opp igjen disse såkornfondene og venturefondene, fordi det er jo nettopp gjennom det å kunne bruke penger på den måten at man skaper ny vekst, skaper nye bedrifter, ny næringsvirksomhet rundt omkring i distriktet. Det er det svært viktig å ha på plass. Jeg ser at tiden som vanlig går fra en når en er engasjert i en sak, og jeg kommer helt sikkert til å komme tilbake også senere i debatten. Men det må ikke bli slik at denne debatten nå går på kroner og øre når det gjelder hvor mye man skal selge ned eller ikke. Nå er det viktig at vi legger prinsippene for hvordan vi vil håndtere dette. Og: Ja, Fremskrittspartiet vil selge seg ut betydelig mer enn det regjeringen legger opp til i denne meldingen. Men hvis man går tilbake historisk og ser på de salgene som bl.a. Arbeiderpartiet har vært med på de årene de har sittet ved makten, så er det betydelig høyere beløp samlet sett enn det som Fremskrittspartiet foreslår i dag.