trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2001-12-04:
Grunnen til at jeg tar ordet som saksordfører i saken, er mindretallsforslaget fra Fremskrittspartiet. Men siden jeg står her, vil jeg også vedrørende sjølve hovedforslaget påpeke at én ting i Norge er å ha rett, en annen ting er å få rett. Og med dette forslaget, som det heldigvis er flertall for, differensierer man rettsgebyret slik at det for så vidt blir rimeligere å bringe en sak inn for rettssystemet, hvis man klarer å holde seg innenfor en rasjonell behandling av saken over én dag. Men som Stortinget er kjent med, er det mange andre utfordringer når det gjelder å få igjennom saken sin i forhold til kostnadsnivået, som vi ikke berører i dette lovendringsforslaget. Det er også et annet moment i forhold til dette lovendringsforslaget som en samlet justiskomite påpeker, og som jeg også vil understreke her. Det er den utfordring som nå ligger i forhold til de store sivile sakene som verserer i mange domstoler i Norge, i at utgiftene ved å drive gjennom disse sakene faktisk ikke blir reflektert gjennom gebyrordningen. Det bør man kunne se nærmere på. Tunge saker hvor begge parter opererer med sakførselskostnader på over ½ milliard kr, bl.a. i Stavanger byrett, bør kunne innebære at man også bidrar til å dekke noen av disse kostnadene for det offentlige når saker går i et halvt til ett år, med masse dokumenter osv. Vi ber Regjeringa komme tilbake til Stortinget med dette, alternativt at man gjennom Tvistemålsutvalgets innstilling ser nærmere på denne problematikken. Så til Fremskrittspartiets forslag. Det kan kanskje nå synes behagelig å begynne å peke på grupper som ikke skal betale rettsgebyr. Det er pekt på pasientskadesakene og også på saker som dreier seg om overprøving av forvaltningsvedtak. Bakgrunnen for at et flertall går mot dette, er bl.a. at dette rettsteknisk er en uegnet måte å løse problematikken på, fordi man har rettshjelpslovgivning hvor man bl.a. også gir fritak for rettsgebyr når det er behov for det. Det kan man prøve både i forhold til forvaltningssakene og i forhold til pasientskadesakene. Det andre er at jeg tror ikke alle er enige i at alle pasientskadesaker og alle forvaltningssaker hvor privatpersoner er part, bør fritas for rettsgebyr. Det kan være ganske ressurssterke personer som bringer slike saker inn, og som ikke vil betinge noe fritak. Det siste elementet som gjør at man ikke går inn på den løsningen som Fremskrittspartiet har valgt, er i stor grad av mer avgrensningsproblematisk art. Det vil være ikke bare byråkratisk, men også vanskelig å avgrense slik Fremskrittspartiet foreslår, i forhold til pasientskade og forvaltningsvedtak. Det er bakgrunnen for at flertallet ikke har gått inn for det forslaget som foreligger.
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2001-12-04:
Fremskrittspartiet støtter intensjonen om å differensiere rettsgebyret, og vi er enige om at det nok vil være et godt prinsipp – som vi slutter oss til. Så blir spørsmålet om vi i Norge kan unne oss et par unntak fra denne differensieringen, dersom man føler at man har et behov for det. Det er spesielt på to områder hvor også høringsinstansene har tatt dette opp. Det ene gjelder personskader – jeg går ut fra at det var det saksordføreren mente å henvise til, og ikke pasientskader – hvor spesielt LO har vært opptatt av at dette er saker som er svært viktige for de enkelte personer, som i og for seg også kan ta en del dager i hovedforhandlinger, og derfor kan få en viss grad av gebyrbelastning. Og det vil være svært uheldig dersom saker om personskader ikke tas opp til behandling fordi de som har blitt utsatt for en slik skade, ikke føler at de har muligheter til å ta de økonomiske konsekvenser av gebyrmessig art. Et annet spørsmål er enkeltmenneskets mulighet til å få prøvet sin rett i forhold til offentlige forvaltningsvedtak. Dette er jo nettopp en ventil som er svært viktig i en situasjon hvor det offentlige både skaper regelverket, forvalter det og til slutt bestemmer hvordan det skal praktiseres. Da er en domstolsbehandling veldig viktig. Nå er det også slik at den rettstekniske siden her neppe kan være svært vanskelig. Det er fullt mulig å beregne dette når man ser hva saken inneholder, og man kan slik sett også se hva som faktisk blir behandlet. Kostnadsmessig er dette av departementet beregnet til 600 000 kr i forhold til forvaltningsvedtak og ikke så veldig mye mer enn et par millioner kroner i forhold til personskader, så jeg stiller meg i hvert fall noe undrende til at det skal være et problem for statskassen, selv om det helt klart kan være et stort problem for de enkeltmennesker det omhandler. Med bakgrunn i dette tar jeg opp vårt forslag, som er referert i innstillingen.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2001-12-04:
Jeg skal nøye meg med å knytte to korte merknader til denne saken. Når det for det første gjelder det forhold at justiskomiteen i sin innstilling til proposisjonen ber komiteen om at departementet kommer tilbake til Stortinget, alternativt via Tvistemålsutvalgets arbeid, for å vurdere om prosesskostnadene for domstolene i ressurskrevende og langvarige saker, særlig mellom næringsdrivende, i større grad bør reflekteres i rettsgebyret, vil departementet komme tilbake til dette i forbindelse med Tvistemålsutvalgets arbeid med gjennomgang av den sivile rettergangsordning. Av justiskomiteens innstilling går det fram at alle unntatt Fremskrittspartiet er enige i de foreslåtte endringer i lov om rettsgebyr. Komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet mener at en differensiering av rettsgebyret i saker om personskade og saker enkeltpersoner anlegger for å få overprøvet forvaltningsvedtak vil kunne gi uheldige utslag, og foreslår at denne type saker unntas fra reglene om differensiering av rettsgebyret. Det har vært vurdert om det ut fra rimelighetsbetraktninger er behov for å gjøre unntak fra reglene om differensiering for denne type saker, men det ble ikke funnet grunn til det. Det antas at forslaget ikke vil føre til at rettsgebyret blir så høyt at det vil kunne virke rettsfornektende i det store antall saker hvor hovedforhandlingen kun varer en dag eller to. For endagssakene vil rettsgebyret i alle instanser reduseres i forhold til dagens satser. Det vises videre til rettsgebyrloven som hjemler gebyrfritak for visse sakstyper, uavhengig av partenes økonomi, samt lov om fri rettshjelp som gir en videre hjemmel for gebyrfrihet når rettshjelpslovens vilkår er oppfylt. Dessuten vil et forslag som det som er fremmet av komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet, kunne gi en mer komplisert bestemmelse som også kan åpne for tvister om hvilke saker som faller inn under unntaket.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2001-12-04:
Jeg hadde ikke tenkt å ta ordet i replikkordskiftet, men siden Bjørg Tørresdal nevnte dette med skatt på aksjeutbytte og viste til avtalen mellom Arbeiderpartiet og sentrum, vil jeg opplyse Bjørg Tørresdal om at det er helt riktig at Arbeiderpartiet hadde en avtale med sentrum om skatt på aksjeutbytte. Det er også riktig at det står i avtalen at den var midlertidig, men det var en forutsetning for den midlertidigheten, nemlig at Stortinget skulle få til behandling en omtale av skattesaker som gjaldt næringslivet, bl.a. av delingsmodellen. Etter at dette var blitt gjennomgått og de vedtak som var nødvendige, var blitt fattet, skulle skatt på aksjeutbytte eventuelt falle bort. Det var altså en forutsetning for den avtalen vi hadde med sentrum, som nå sentrum behendig løper fra uten å omtale forutsetningen for den. Det vi etterlyser, er at Bjørg Tørresdal skal være litt mer presis i sin omtale av hva egentlig den avtalen gikk ut på. Den gikk ikke bare ut på midlertidighet, men det var en forutsetning for midlertidigheten som sentrum og Arbeiderpartiet var enige om, at vi skulle få en sak om delingsmodellen og en ny form for næringslivsbeskatning til behandling i Stortinget.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2001-12-04:
Jeg skal la debatten om utbyttebeskatning ligge nå. Jeg vil bare vise til finansministerens egne brev til finanskomiteen, hvor det klart fremgår hvordan fordelingsvirkningen av å fjerne utbytteskatten er. Så vil jeg spørre finansministeren om behovet for inndekning også av skatteforslagene. I Sem-erklæringen står det ganske klart at man vil gå inn for en skatte- og avgiftslette på omkring 25 milliarder kr. I tillegg kommer fjerning av investeringsavgiften, og dette beløper seg sikkert til et sted i overkant av 30 milliarder kr. I finansdebatten var handlingsrommet i budsjettpolitikken vår ganske mye framme, og slik jeg forstod finansministeren predike den gang, gikk bl.a. dette med hva som bestemmer handlingsrommet, på skatteinntektene, den økonomiske veksten og bruken av oljefondet. Hvordan ser finansministeren på disse tingene framover, når vi ved neste budsjettbehandling antakelig får en betydelig oppfølging, som naturlig er, av Sem-erklæringen? Hvor vil egentlig da de eventuelle kuttene komme? Er det i offentlig sektor, er det innenfor velferdssystemet vårt? Eller skal vi gå i retning av fordelingen som det legges en del opp til nå? Hvordan vil man håndtere disse spørsmålene fordelingsmessig? Og er finansministeren enig i at den utgiftsveksten vi ser innenfor offentlig sektor – jeg tenker da på en del av de forpliktelsene gjennom trygdelovgivningen osv. som vi har påtatt oss – kommer til å sluke en god del av handlingsrommet vårt? Hvor kommer da inngrepene, holdt jeg på å si, innen skatte- og avgiftsnivået i neste runde, innenfor det handlingsrommet?
Heidi Larssen (Høyre), 2001-12-04:
Ja, vi tror at skatte- og avgiftslettelser er veien å gå for å bedre næringslivets rammebetingelser, både i distriktene og i sentrale strøk. Vi har, som jeg sa i mitt innlegg, ikke kommet langt nok med dette. Ut fra Sem-erklæringen vil vi gå enda lenger og gjøre det enda bedre for næringslivet, men vi har kommet et godt stykke på vei. Der er vel også litt av forskjellen mellom Arbeiderpartiet og samarbeidspartiene. Vi mener at bedrifter og enkeltpersoner vet hvordan man kan bruke pengene til beste for arbeidsplasser, for bedrifter og for seg selv, og at ikke alt må inn i den offentlige kassen, som så skal levere ut igjen. Det er ikke bare staten som skal vite og kan vite hvilke tiltak og bedrifter som skal støttes. Vi tror faktisk at bedriftene i vel så stor grad greier å foreta denne investeringen til beste for bedriftene, arbeidsplassene og dermed for folket. Vi tror altså at det å fjerne dobbeltbeskatningen av aksjeutbytte ikke er usosialt, snarere tvert imot. Vi mener at vi trenger kapital som kan settes inn i nye arbeidsplasser, og den beste sosialpolitikken vi vet, er å skape arbeidsplasser. Vi er vel også av den oppfatning at Norge trenger flere kapitalister, ikke færre, og at vi trenger flere private kapitalister, ikke bare statskapitalismen.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2001-12-04:
Høgre framstiller seg som eit næringslivsvennleg parti, og bruker sine skatte- og avgiftstiltak for å underbyggje det. Samtidig ser ein at for å finansiere det blir alt som har med regional utvikling å gjere, kutta på. Det gjeld SND, både tilskotsordninga og høgrisikolåneordninga, det gjeld kommunale næringsfond, og det gjeld regionale utviklingsfond. Spørsmålet er: Trur Høgre at desse skatte- og avgiftslettane kan hjelpe næringslivet særleg ute i distrikta, og at dette er god nok erstatning for det som blir kutta? Eg ser i dagens GD, ei Lillehammer-avis, eit oppslag om Vågå kommune, som nå har store problem når det gjeld næringslivet. Dei har hatt eit kommunalt næringsfond tidlegare. Nå har dei søkt om 800 000 kr på grunn av at ein stor møbelfabrikk med veldig mange arbeidsplassar er i ferd med å gå dukken der oppe. I svaret sitt viser kommunalministeren til desse skatte- og avgiftslettane, m.a. at flypassasjeravgifta skal fjernast og likeså utbytteskatten. Ja, kva hjelp er det for ei næringsbedrift som ligg langt oppi Vågå, i at ein fjernar flypassasjeravgifta? Da trur eg at ein skal sjå litt nærare på kartet. Utbytteskatten bør òg Høgre forklare, og korleis den kan ramme næringslivet. Da den blei innført, blei det lagt inn ei skjerming på den måten at dersom ein tek ut eit utbytte og reinvesterer i anna næringsverksemd, blir det ikkje utbytteskatt. Med andre ord: Dette er ikkje noko argument for at utbytteskatten låser inne kapitalen. Spørsmålet er: Meiner Høgre at desse tiltaka med skatte- og avgiftslette som dei skisserer, er gode nok for nyskapingsbedriftene og andre bedrifter som strevar ute i Distrikts-Noreg?
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2001-12-04:
Framstegspartiet ser med uro på den utviklinga som vi har no med ei aukande arbeidsløyse, som etter dagens aviser nærmar seg 70 000. Vi er likevel rimeleg trygge på at det skatte- og avgiftsopplegget som vi hadde i vårt alternative budsjett, ville ha vore eit godt verkemiddel for å hindre ei stigande arbeidsløyse. Vi er også redde for at dersom det ikkje blir sett i verk raske, effektive tiltak mot arbeidsløysa, kan ho bli varig, og det kan bli svært vanskeleg å snu den utviklinga. Og då er spørsmålet mitt: Er finansministeren samd i at utviklinga når det gjeld arbeidsløysa, er bekymringsfull, og at skatte- og avgiftslette er eit godt verkemiddel for å kjempe mot henne? Er finansministeren samd i at stigande arbeidsløyse medfører at det er fornuftig og riktig å bruke meir pengar til skatte- og avgiftslette enn dersom arbeidsløysa hadde vore stabil?
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-04:
Eg var ikkje heilt ferdig med utbytteskatten, sjølv om Arbeidarpartiet for så vidt var det. To av regjeringspartnarane til finansministeren, Kristeleg Folkeparti og Venstre, la fram utjamningsmeldinga sist dei sat i regjering. Og utjamningsmeldinga trekte fram skattefritt utbytte som den viktigaste enkeltårsaka til at inntektsforskjellane auka på 1990-talet. Når Regjeringa no vel å fjerne skatten på aksjeutbytte, korleis har regjeringa Bondevik då tenkt å jamne ut forskjellane? Eller er det ikkje eit poeng for Regjeringa å jamne ut inntektsforskjellar? Og så har eg eit spørsmål til. I valkampen var statsråd Foss og hans parti opptatt av å auke innslagspunktet for toppskatten vesentleg, og då mykje meir enn til det nivået som no er vedtatt. Ja, vi forstod det vel nesten slik at Høgre helst ville ha fjerna heile toppskatten, noko som ville hatt ein kostnad på om lag 15 milliardar kr. Når Regjeringa no har gjort så dramatiske kutt i dei distriktsretta verkemidla – som SND, fraktutjamning, regionale og kommunale næringsfond, avgiftskompensasjon for ekspressbussar, jordbruksavtalen osv. – for å få på plass skatteletten for i år, då skulle eg jo ynskt at finansministeren kunne lette litt på sløret og seie oss kor han har tenkt å kutte neste år, når han skal gjennomføre valløfta sine. Det vil jo ikkje eingong vere nok å fjerne heile jordbruksavtalen for å få på plass slike summar.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2001-12-04:
Det er ingen stor overraskelse at det fra representanten Ranveig Frøiland kommer innspill overfor Kristelig Folkeparti når det gjelder utbytteskatten, eller dobbeltbeskatningen på aksjeutbytte. Men jeg gjentar at det var faktisk en forutsetning i budsjettavtalen mellom Arbeiderpartiet og sentrumspartiene – med Kristelig Folkeparti – at det skulle være en midlertidighet. Hvis en ser isolert på denne skatten, kan det være noe rett i det representanten sa, men det er riktigere å se på alle skatter og avgifter under ett. Og da er det slik at opplegget fra regjeringen Bondevik også tilgodeser de med de laveste inntekter. En må se samlet på det, og ha en god fordeling på de skattelettelsene som er foreslått. Det er viktig – jeg er enig med Arbeiderpartiet i det – at en får en god fordeling av skatte- og avgiftslettelsene, men da må man altså se samlet på dette. Kristelig Folkeparti kjørte ikke en valgkamp hvor en tok bølgen for skattelettelser alene. Kristelig Folkeparti hadde en valgkamp hvor vi gikk ut og sa at vi ønsket både en heving av minstefradraget og å gjøre noe med skatten for folk flest. I Samarbeidsregjeringen har vi funnet fram til en løsning i budsjettet hvor man både ser på generelle skatte- og avgiftslettelser og prøver å følge opp de viktige hjertesakene for Kristelig Folkeparti.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2001-12-04:
Kristelig Folkeparti har ikke et schizofrent forhold til dette med konkurranseutsetting, men vi vurderer saken nøye, fordi vår velferd er allsidig. Den består både av tjenester som er lette og riktige å konkurranseutsette, og av tjenester som ikke er så resultatorienterte. Jeg vil i mitt svar vise til Sem-erklæringen. Det er en viktig debatt som foregår, og viktige vurderinger som blir foretatt i Samarbeidsregjeringen, om hvilke tjenester det er hensiktsmessig å konkurranseutsette. Kristelig Folkeparti ønsker en bevisst holdning, fordi velferden gjennom konkurranseutsetting skal forbedres, ikke forringes.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2001-12-04:
I avtalen mellom Arbeiderpartiet og sentrumspartiene var midlertidigheten viktig. Ja, det er riktig at den skulle avløses av et alternativ, men mitt svar blir et spørsmål til Arbeiderpartiet: Hva har Arbeiderpartiet gjort for å finne et godt alternativ til dette?
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2001-12-04:
Skatt er eit viktig fordelingsspørsmål. Derfor har vi i Arbeidarpartiet gjeve mest skattelette til dei som tener minst, mens Kristeleg Folkeparti har prioritert å gje skatteletten til dei som tener mest. Dei 3 000 som har høgast inntekt, får ein skattelette på 1,5 mill. kr, mens dei som har ei inntekt på under 300 000 kr, får ingenting. Det er klart at denne skatteletten som Kristeleg Folkeparti prioriterer, går ut over næringslivet i distrikta, for når ein skal prioritera den sektoren med skattelette, har ein ikkje så mykje pengar til verkemiddel til SND. Og dei som vert hardast ramma, er dei små bedriftene som kanskje ikkje er etablerte, som kanskje er nyetablerte, men som treng litt meir støtte – dei får alvorlege kutt. Så det er hardt for distrikta å få den skatteletten som Kristeleg Folkeparti har gjeve dei. Det er veldig mange småbedrifter som seier at den skatteletten ikkje på nokon måte kan vega opp det som ein tapar i tilskot frå staten. Men det er ein skatt Kristeleg Folkeparti kunne vore med og gjort litt betre for vanlege folk, og det er frådrag for fagforeiningskontingenten, som regjeringa Stoltenberg heva til 1 800. Nei, sa Kristeleg Folkeparti, dei vanlege skal vi i alle fall ikkje tilgodesjå! I valkampen sa Bondevik at storleiken på skatteletten som Høgre ville gje, ikkje var aktuell for Kristeleg Folkeparti. No høyrde vi Heidi Larssen sa at svaret er skattelette, kva er spørsmålet! Kjenner ikkje Kristeleg Folkeparti seg ukomfortabel med denne skatteletten som rammar distrikta så hardt?
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 2001-12-04:
Representanten Tørresdal var på slutten av sitt innlegg inne på et tema hvor – slik i hvert fall jeg har oppfattet det – Kristelig Folkeparti har opptrådt noe schizofrent de siste årene. Jeg snakker om momskompensasjonsordningen som ble innført i 1995. Der var Kristelig Folkeparti veldig klare sammen med Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre på at man skulle ha en generell ordning, og de hadde en meget god argumentasjon for det. Siden har Kristelig Folkeparti i Stortinget to ganger gått imot en utvidelse av momskompensasjonsordningen, som nå representanten Tørresdal snakker forholdsvis begeistret om – igjen. Det er da grunn til å lure på om Kristelig Folkeparti endelig har bestemt seg for hva de ønsker å gjøre med momskompensasjonsordningen. I år er det nemlig aktuelt å utvide med renhold. Men mitt spørsmål er egentlig: Vil Kristelig Folkeparti være med på å la oss få en generell ordning og la kommunene selv være med på å bestemme hva de vil konkurranseutsette? Vil de sørge for at pengene går til den etaten eller til den avdelingen som har bestilt og betalt tjenestene? Og vil de også være med på en ordning som gjør at pengene kommer fram i rimelig tid, i hvert fall vesentlig raskere enn de gjør i dag, som det tar to år?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-12-04:
Eg viser til finansinnstillinga, til finansdebatten og til merknader i denne innstillinga som gir eit meir utfyllande bilete av Senterpartiet sitt skatte- og avgiftsopplegg, m.a. når det gjeld tema som utbytteskatt og endringar i opsjonsskatten, og at vi vil vidareføra FUNN-ordninga. Så vil eg ta opp forslaga nr. 13 og 14 og knyta nokre få kommentarar til dei. Forslag nr. 13 er med på å understreka det som vi har sett gjennom heile finansinnstillinga, at for Kristeleg Folkeparti er Senterpartiet bytt ut med Høgre. Det førre innlegget som vi høyrde her frå Kristeleg Folkeparti, gjorde tydeleg greie for at det er viktigare for Kristeleg Folkeparti med skattelette no til dei som har mest frå før, enn å lyfta dei som har minst. For i forslag nr. 13 kunne nemleg Regjeringa imøtekoma endå meir dei som tener minst i dette samfunnet, for forslag nr. 13 omhandlar innrettinga på minstefrådraget. Så eg vil oppmoda finansministeren dersom han ikkje no finn å kunna støtta dette i denne omgangen, iallfall til å ta dette med i det vidare arbeidet sitt. Det er nemleg slik at for dei som tener minst, betyr prosentsatsen i minstefrådraget meir enn det å heva minstefrådraget. Regjeringa har tatt eit lite grep. Senterpartiet føreslår ei endring frå 22 pst. til 27,5 pst. Det betyr at ein som tener 150 000 kr, får ei skattefri inntekt på 8 000 kr meir enn i dag. Det betyr altså fleire tusen kroner i auka skattefri inntekt i forhold til både det som er dagens og det som blir morgondagens satsar. Så omhandlar òg forslag nr. 13 situasjonen for einpersons hushald. Senterpartiet meiner at vi som samfunn bør ta på alvor at det her for det fyrste er eit aukande tal einpersons hushald, og for det andre at det blant dei er ei gruppe som har låg inntekt, og som etter måten må bruka meir av inntekta si på buutgifter. I innstillinga til kommunalkomiteen ser vi nærare på avgiftssystemet, eit avgiftssystem som i større grad enn i dag reflekterer forbruk. Men vi ynskjer òg eit skattefrådrag for einpersons hushald, og set då grensa for inntektsfrådraget til 150 000 kr, slik at eit fyrste trinn i det frådraget blir 500 kr til neste år. Så til forslag nr. 14, som omhandlar avskrivingsreglane. Det er jo slik at næringslivet òg på det punktet har vorte utsett for etter måten stor uvisse. Senterpartiet ynskjer å retta opp noko av det som skjedde i fjor, då det vart føretatt store endringar i budsjettet. Difor har vi fremja forslag nr. 14. Vi ynskjer òg at Regjeringa går nøye gjennom avskrivingsreglane, slik at ein kan få eit system som er i tråd med det som er reell verdireduksjon. Eg beklagar sterkt at Kristeleg Folkeparti heller ikkje finn grunn til å sjå på det i denne omgangen, sjølv om eg veit at dei – på same måten som Senterpartiet – har fått mange innspel og reaksjonar i forhold til det.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-12-04:
Eg registrerer at finansministeren tar tidlegare finansminister Gudmund Restad til inntekt for sitt syn på ei rekkje område, og sidan Restad ikkje har høve til å delta i denne debatten, kjenner eg behov for å presisera to forhold i høve til finansministeren sitt innlegg. For det fyrste: Når det gjeld utjamningsmeldinga, var Gudmund Restad ein sentral aktør i utarbeidinga av den. Han var den som leverte premissane, som fortalde om utviklinga når det gjaldt skatt, og som difor òg var viktig i samband med utjamningsmeldinga sin femte strategi. Det var jo fem strategiar. Eg skal ikkje ta meg tid til å gå gjennom alle desse no, men ein viktig bit for å sikra ei meir rettferdig fordeling var eit meir rettferdig skattesystem. Restad var òg med i den stortingsgruppa som gjorde budsjettavtale i fjor, og der nettopp premissane frå Senterpartiet, som Tore Nordtun her tidlegare har understreka, var at om utbytteskatten skulle fjernast, skulle det vera i samanheng med ein gjennomgang av resten av skatteregimet for næringslivet. Eg vil be finansministeren ta seg ein runde til distriktsbedrifter og spørja kva som betyr mest for dei – fjerning av utbytteskatten eller fjerning av SND i høve til risikokapital. Og så til mitt spørsmål: Finansministeren vil gjera dei fattige rikare. Vil han som eit ledd i det arbeida endå meir for eit meir rettferdig skattesystem, f.eks. ved å sjå på innretninga, prosentsatsen i minstefrådraget, i høve til å auka minstefrådraget?
Karl-Anton Swensen (Kystpartiet), 2001-12-04:
Kystpartiet har et eget forslag vedrørende fondsavsetning for eiere av fiskefartøy. Det begrunnes med at svingningene innenfor inntekt og avkastning i all hovedsak er naturgitt. Derfor bør næringsaktørene innen fiskeriene ha mulighet til å foreta fondsavsetning i gode tider for å bygge opp egenkapital og reserver til å møte dårlige tider og til å investere i nye fartøy og i utstyr, som er særdeles kapitalkrevende. Jeg vil for øvrig vise til mitt innlegg i finansdebatten i forrige uke, og vil på denne bakgrunn fremsette forslag nr. 15, som Kystpartiet har fremmet i innstillingen.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2001-12-04:
Vi behandler nå skatte- og avgiftsopplegget for 2002 – lovendringer – og Arbeiderpartiets skattepolitiske talsmann er så fornøyd med det, forstår jeg, at han spør om hva vi vil gjøre med budsjettet for 2003. Jeg kan vel si at det arbeidet er etter gammel tradisjon allerede innledet, men er i en svært begynnende fase, så jeg tør ikke si noe om profilen på budsjettet for 2003 utover å bekrefte det replikanten også var inne på, nemlig at de automatiske utgiftsøkningene i trygdesektoren er et problem. Vi har den samme holdning til det som den foregående regjering, at det er viktig å begrense denne automatiske utgiftsveksten. Et av flere virkemidler er samarbeidsavtalen om å få ned sykefraværet. Det finnes flere virkemidler som vil bli tatt frem etter hvert og eventuelt forelagt Stortinget. Jeg forstår at representanten ikke vil diskutere fordelingsvirkningen av utbytteskatten. Han viste til brev fra Finansdepartementet. Det kan man godt gjøre. Når man spør om hva de som har utbytte, tjener, får man jo svar på det. Hvis man hadde spurt om hva de som får støtte fra f.eks. SND, tjener, ville man også fått svar på det. Jeg tror ikke at det er noen dristig antakelse å si at de nok vil befinne seg innenfor omtrent samme inntektssjikt.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2001-12-04:
Enhver økning av ledigheten er bekymringsfull. De endringer vi har sett den siste måneden, gir ingen grunn til dramatikk i seg selv. Svaret på siste spørsmål er ja – det hadde vært grunn til drastiske skatte- og avgiftsreduksjoner hvis problemet hadde vært mangel på etterspørsel. Det var det f.eks. i amerikansk økonomi. Det var et drastisk fall i etterspørselen. Derfor gikk man til bl.a. drastiske rentesenkninger for å få etterspørselen opp. Ferske tall tyder på at det kan gi effekt, og det mest drastiske virkemiddel brukt i amerikansk økonomi, er rentenedsettelse. Det er ingenting som overbeviser meg om at Fremskrittspartiets økonomiske opplegg er et bedre opplegg for rentenedsettelse enn regjeringspartienes. Jeg har heller ikke sett noen økonom utenfor dette hus mene det samme. Vi hadde en to dagers finansdebatt hvor et av temaene var å etterlyse fra Fremskrittspartiet hvilke økonomer man har som belegg for å si at å bruke mer penger i en økonomi med full kapasitetsutnyttelse, skulle gi rentesenkning. Man ble svar skyldig også den gang, og det tror jeg man vil forbli en stund. Det er viktig å dosere balansert når man har en situasjon i en økonomi der konkurranseutsatt sektor er det mest kritiske, men hvor man samtidig har full kapasitetsutnyttelse. Det er dette med å ha to tanker i hodet samtidig som er ganske viktig når man skal styre en slik økonomi som vi har i Norge.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2001-12-04:
Jeg tror jeg skal la sløret være der det er. Jeg forstår at det i debatten har vært flere forsøk på å lette på sløret om budsjettet for 2003, men jeg tror vi skal la det ligge, bortsett fra følgende synspunkt: Fullt så statisk er ikke økonomien. Vi forutsetter en vekst, vi forutsetter et uttak av Petroleumsfondet etter handlingsregelen, og da er det midler til disposisjon til flere gode formål. Regjeringens holdning til utjamningsmeldingen er i alle fall at det er viktigst å gjøre de fattige rikere, ikke å gjøre de rike fattigere. Jeg forstår på representantens innlegg at SV faktisk også er opptatt av det, for det var et meget fornuftig innlegg som ble holdt om FoU-støtte til bedriftene. Det er riktig at det er flere måter å gjøre det på: Én måte er gjennom skatt, og en annen er gjennom FUNN-ordningen, direkte tilskudd. Hvis man er opptatt av at definisjonen på de rike er folk som eier bedrifter, så blir jo ikke de noe fattigere av at man gir dem et tilskudd eller man gir dem en skattelettelse. Det er ulike virkninger av det. Jeg har lyst til å legge til at det ikke er slik at bedrifter som ikke er i skatteposisjon, ikke kan benytte ordningen. Hvis fradraget blir større enn betalt skatt, får man resten refundert. Så den svakheten som representanten i sitt hovedinnlegg påpekte, er der faktisk ikke. Jeg er imidlertid enig i at det er all grunn til å diskutere åpent om en skatteordning eller en tilskuddsordning er best. Men fortsatt blir fordelingsvirkningen den samme – det går til bedriftene. Så heller ikke SVs representanter kommer utenom at hvis man vil gjøre noe for dem som eier bedrifter, fordi man vil stimulere dem til å gjøre mer med sine bedrifter og trygge arbeidsplassene, har det faktisk den fordelingsvirkningen at det nok er de rikeste ti prosentene inntektsmessig i samfunnet som nyter godt av det. Det synes jeg man bare skal erkjenne, og si at det er fordi man vil trygge jobbene, ikke fordi man skal styrke lommeboka til noen få i samfunnet.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2001-12-04:
Ja, denne regjeringen er for et mer rettferdig skattesystem. Men jeg vil ta et lite forbehold. Når representanten Kleppa sier at det innebærer å øke prosentsatsen og ikke beløpet, har jeg lyst til å legge til at det representanten da bør overveie, er om det er klokt å stille folk i disse inntektsgruppene overfor økt marginalskatt ved å jobbe mer. Det er ikke sikkert at det er et stimulerende system. Så man må også ta det i betraktning når man velger om man på det laveste inntektstrinn vil øke pensjonsfradraget, øke minstefradraget – eventuelt ved beløp eller prosent. Jeg henviste til tidligere finansminister Gudmund Restad på to konkrete punkter. Det ene er utbytteskatten, der jeg fastholder at den skulle være midlertidig i påvente av en skattereform, som den tidligere regjeringen aldri la frem forslag om. Jeg viste også til representanten Restad når det gjaldt den plan Regjeringen nå har for å likebehandle kommunene mer når det gjelder moms. Og jeg har sittet så pass lenge på Stortinget at jeg i alle fall kan vise til Stortingets tidligere drøftelser, der representanten Restad, før han ble finansminister, var en varm tilhenger av nettopp dette. Det foreligger nå bl.a. et forslag om å utvide ordningen til å omfatte renhold. Det er en ordning som representanten Restad og Senterpartiet den gang talte varmt for. Jeg skal ikke avslutte med å snakke om hvem som har byttet politikk, men bare minne om disse historiske fakta.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2001-12-04:
Denne saka er en direkte oppfølging av de flertallsvedtak som er fattet i forbindelse med behandlingen av St.meld. nr. 19 for 1999-2000 Om norsk landbruk og matproduksjon, samt Ot.prp nr. 69 for 2000-2001 Lov om endringer i lov 21. januar 2000 nr. 7 om kornforvaltning m.v. Med bakgrunn i disse vedtakene er det et flertall som nå støtter forslaget til lovendringer. De nødvendige endringene i omsetningsloven for å endre sammensetningen av Omsetningsrådet er derfor uproblematiske. Likeså det med å legge korn inn under omsetningslovens virkeområde. Det er imidlertid, slik departementet sier i proposisjonen og som også komiteens flertall påpeker, nødvendig å redusere rådets størrelse. Med bakgrunn i at loven bør tre i kraft ved årsskiftet, ser komiteen også at dette kan være et for omfattende arbeid å ta nå. Komiteen ser at denne prosessen må ta litt tid, men ikke for lang tid. Rådet blir nå tross alt utvidet fra 15 til 19 medlemmer, og det er mange som i høringsuttalelsene har sagt at rådet blir for stort. Jeg mener derfor at jo raskere denne prosessen går, jo raskere har man mulighet til å få et mer effektivt råd. Utover disse betraktningene har komiteens flertall ingen merknader til de foreslåtte lovendringene.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-12-04:
Dette kom brått på. Jeg skal være rask. Det fremlegges et forslag i denne saken om lovendringer som vil gi en ny sammensetning i Omsetningsrådet. I tillegg skal kornsektoren innlemmes i loven. Fremskrittspartiet har ved tidligere anledninger argumentert sterkt imot dette. Vi har hele tiden hevdet at det ikke kan være riktig å gi produsentinteressene flertall i Omsetningsrådet så lenge norske forbrukere tvinges til å kjøpe dyre monopolproduserte varer, samtidig med at skattemidler brukes til direkte subsidier i milliardklassen. Når grensevern og produksjonssubsidier opprettholdes på et høyt nivå, bør konsumentinteressene og skattebetalerne gis flertall i rådet i stedet for dagens bukken til havresekken-politikk. Fremskrittspartiet er også uenig i innføringen av en samvirkebasert markedsregulering på kornsektoren. En sammenblanding av roller som dette vitterlig vil være, både markedsregulering og forretningsmessig drift, ser vi på som uheldig i en situasjon hvor det er ønskelig med økt konkurranse og innovasjon i markedet. På denne bakgrunn vil vi motsette oss forslagene til lovendringer.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-03-21:
Jeg tillater meg å foreslå Per Ove Width.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-03-21:
Jeg kunne tenke meg å spørre om statsministeren vil utelukke at regjeringen Stoltenberg, hvis den fortsetter etter valget, vil fremme noe forslag overfor Stortinget om en folkeavstemning om å sende en medlemskapssøknad i neste stortingsperiode. Altså: Kan man utelukke at så vil skje? Eller er det faktisk en reell mulighet? Mitt andre oppfølgingsspørsmål går på valgkampen. Utenriksministeren – eller partilederen var det vel kanskje – tok til orde for at spørsmålet om Norges forhold til EU, herunder medlemskap, er blant de aller viktigste spørsmål, som selvsagt hører hjemme som en hoveddel i de temaene som bør være gjenstand for drøftelser i valgkampen til høsten. Er det også statsministerens syn at stortingsvalgkampen i stor grad bør ta for seg ønskeligheten, nødvendigheten, av en ny medlemskapssøknad til EU?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-03-21:
Jeg har et spørsmål til statsministeren om den forsvarspolitiske debatten som nå er i gang etter at Regjeringen har fremmet forslag om en vesentlig nedbygging av det norske forsvar. I en lengre artikkel i Aftenposten tirsdag 20. mars skriver politisk redaktør Harald Stanghelle om dette bl.a.: «Mens det myldrer av pensjonerte offiserer i debatten, er det aktive offiserskorpset ilagt munnkurv av Forsvarssjefen. Konklusjonen er trukket, og nå kreves det lojalitet som ikke gir rom for å ytre seg i det offentlige rom.» Er statsministeren enig med Fremskrittspartiet i at i en slik debatt trenger befolkningen og også politikere å få vite synspunktene fra fagekspertisen, altså offiserene, og er han enig i at det ikke skal være noen munnkurv på offiserskorpsets deltakelse, slik at befolkningen og vi kan få innsikt i meningene til de som har utdannelse og kunnskaper på dette området?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-03-21:
Statsministeren svarte ikke på mitt spørsmål. Jeg spurte om han var enig i at vi ikke skal ha noen munnkurv på dem han nå tar til inntekt for Regjeringens standpunkt. Hvorledes skal vi kunne kontrollere om statsministeren snakker sant når han hevder at dette er en styrking av Forsvaret, at det blir et bedre forsvar og at det er i tråd med de fagmilitære rådene, hvis han samtidig stadfester forsvarssjefens påståtte munnkurv overfor de samme fagmilitære. Stortinget har altså en kontrollfunksjon, og det er å kontrollere sannhetsgehalten i det Regjeringen hevder. Det er ganske mange som etter hvert har sagt at det er retorikk uten sannhetsgehalt som kommer fra Regjeringen når en snakker slik statsministeren nå gjør. Vil statsministeren nå fortelle Stortinget og befolkningen at han ønsker velkommen fagmilitæres deltagelse i den offentlige debatt, eller vil han legge skjul på det slik at han er sikker på ikke å bli avslørt i å føre befolkningen og Stortinget bak lyset?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2001-03-21:
På vegne av representanten Kristin Halvorsen og meg selv vil jeg fremme forslag om en forvaltning av petroleumsfondet som ivaretar grunnleggende hensyn til både miljøet og menneskerettigheter.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2001-03-21:
Jeg vil gjerne utfordre statsministeren på følgende: SV har avdekket at oljefondet investerer pengene våre bl.a. i landmineproduksjon. Fra 1999 til 2000 har vi sågar tredoblet vår investering i denne bedriften i Singapore. Norge var et av flere land som tok initiativ til et internasjonalt forbud mot landmineproduksjon, og det lyktes oss også i 1997 å få til en internasjonal avtale om dette. Takk og pris! Så opplever vi at det norske oljefondet, som ikke har andre retningslinjer enn avkastning, investerer penger i denne type virksomhet. Det finnes ikke noe annet ord på norsk enn skammelig om at vi faktisk gjør det. Vi undergraver totalt norsk troverdighet og posisjoner i dette viktige internasjonale arbeidet med å håndheve forbudet mot landmineproduksjon. Min utfordring til statsministeren er derfor veldig konkret og veldig forståelig: Vil statsministeren sørge for at oljefondet umiddelbart trekker investeringene ut av denne bedriften i Singapore, slik at vi i hvert fall ikke fortsatt befinner oss i landmineproduksjon?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2001-03-21:
Det er ganske utrolig å høre en sosialdemokratisk statsminister stå og forsvare investeringer i landmineproduksjon. Han har ikke gjort leksen sin. Vi har ikke snakket om våpenproduksjon i sin alminnelighet, vi har snakket om landmineproduksjon. Vi har snakket om Burma, der alle norske statsministre ifra Jagland har advart private norske investorer mot å gå inn, mens oljefondet altså uten moralske skrupler kan gå inn i Burma. Vi har snakket om genmodifiserte produkter, som statsministeren selv har advart mot, og vi har snakket om tobakk, som statsministeren selv har advart mot. Jeg må si at det er ganske rystende å oppleve at en sosialdemokratisk statsminister ikke er i stand til å manne seg opp til å si at ja, selvfølgelig skal vi ikke være inne i landmineproduksjon, selvfølgelig skal jeg umiddelbart ta initiativ for at i hvert fall denne bedriften skal vi gå ut av. Så vil det være et spørsmål om Stortinget nå vil manne seg opp til å lage generelle retningslinjer for oljefondet. Det har jeg ikke tatt opp i mitt spørsmål. Spørsmålet mitt er utelukkende om statsministeren nå vil sørge for at denne bedriften i Singapore skal vi umiddelbart gå ut av.
Jan Petersen (Høyre), 2001-03-21:
Mitt spørsmål går til statsministeren. Det er bred enighet om at det er nødvendig med reformer i petroleumssektoren for å øke verdiskapingen, slik at vi kan få mer ut av Nordsjøen. Nå er imidlertid norsk politikk så fragmentert at det er sterkt ønskelig å bygge bred enighet som kan stå seg. Jeg har forstått det slik at også statsministeren har ønsket å få til en bred enighet mellom flere partier, men det synes nå plutselig å være oppgitt fra Arbeiderpartiets side. Mitt spørsmål til statsministeren er: Hvorfor har han nå gitt opp sin idé om at vi bør få en bred enighet om petroleumspolitikken?
Jan Petersen (Høyre), 2001-03-21:
Er ikke realiteten at det er så sterk splid i Arbeiderpartiet at de er så utkjørt av den interne striden at de ikke har krefter igjen til å arbeide med et bredt kompromiss? Det er jo temmelig på det rene at bl.a. olje- og energiministeren har tapt – det var overskriften i Aftenposten den 20. mars. Og hvis ikke statsministeren har tenkt å bevege en eneste posisjon i forhold til hva han har fremlagt for Stortinget, ja, så er det ikke mulig å skape noe bredt kompromiss. Realiteten er at partiet har fratatt statsministeren muligheten for å skape dette brede og ønskelige kompromisset. Synes ikke statsministeren at det simpelthen er et nederlag at han ikke får anledning til å utøve det nødvendige lederskapet i denne saken?
Jan Petersen (Høyre), 2001-03-21:
Det er for så vidt et paradoks når det er Carl I. Hagen som tar opp spørsmålet om det er andre enn sjefen som skal få lov til å definere budskapet. Men det er i hvert fall greit at det gjøres når det gjelder Forsvaret. Kan jeg forstå statsministeren slik at han nå rett og slett ønsker de fagmilitære aktivt velkommen til å delta i debatten? Jeg har hatt nøyaktig det samme inntrykket som Carl I. Hagen, nemlig at det ikke er ønskelig at de kommer frem i den åpne debatten. Alt er ikke til å hindre, det er helt på det rene, men jeg tror svært mange i Forsvaret har følt at det har ligget en begrensning på dem. Betyr dette altså at statsministeren nå sier til yrkesoffiserene at det er fritt frem i denne debatten?
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-03-21:
Mitt og Regjeringens hovedmål med den omleggingen av det statlige eierskapet som vi har lagt fram for Stortinget, har dels vært å få til en bedre og mer effektiv forvaltning av olje- og gassressursene på norsk sokkel. Derfor mener vi at noe bør forvaltes mer aktivt av selskapene, og det har vi foreslått. Men i tillegg har det vært å sikre statens, fellesskapets, inntekter, fordi dette er inntekter som vi bruker til å finansiere pensjoner, barnehager, helse, skole og mange andre gode formål. Derfor bør man være svært varsom med å selge for store andeler av det staten i dag har som direkte eierandeler i olje- og gassvirksomheten, fordi det er en av statens aller viktigste inntektskilder, som vi bruker til å finansiere skole, velferd og mange andre viktige formål. Det er også grunnen til at vi har vært tilbakeholdne med å gå for langt i å øke salget av de statlige eierandelene. Jeg mener at det fortsatt er grunnlag for bred enighet, dels fordi det – etter det jeg kan forstå – er bred enighet når det gjelder utvidet eierskap til Statoil og et sterkere Statoil, og fordi det er bred enighet om at man skal bruke en del av statens direkte eierandeler til å styrke selskapene, og så er det noe uenighet om hvor mye man skal bruke.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-03-21:
Nei, tvert imot føler jeg at Regjeringen og jeg som statsminister utøver lederskap i denne saken, dels ved at vi fikk saken foreslått for Stortinget. Det var en stor og omfattende reform, der den forrige Regjeringen ikke greide å konkludere og komme fram med forslag. Det var diskusjon i Arbeiderpartiet, men vi har en evne til – selv om vi har ulike standpunkter – å fatte vedtak og gjennomføre disse vedtakene, slik vi gjorde på landsmøtet i fjor høst. Det var å ta lederskap og ta ansvar for å legge fram et godt forslag for Stortinget. Det er også å ta lederskap å si at vi har vært villige til å forhandle, vi har vært villige til å justere våre forslag, men vi er ikke villige til å justere dem så mye som Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti insisterte på i de siste rundene her i Stortinget. Jeg mener fortsatt at det er grunnlag for bred enighet om hovedelementene ved eierskapet til Statoil, at en del av SDØE skal brukes. Men få prosentpoeng her er flere titalls milliarder kroner, og det er all grunn til å være varsom med å selge ut for mye av statens direkte eierandeler. Det bør også Høyre være opptatt av.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-03-21:
Representanten Kvassheim representerer ett sentrumsparti som satt i regjering i to og et halvt år, og som overhodet ikke var i stand til å bestemme seg for hva de mente om denne saken. Det er diskusjon i mange partier om dette, og det er åpenbart diskusjon blant de tidligere regjeringspartiene. Arbeiderpartiet har også hatt en diskusjon, men vi har også evnen til å ta beslutninger, konkludere og legge fram forslag, og det gjorde min regjering for kort tid siden. Så er det altså slik at vi etter nøye gjennomgang har ment at 20 pst. er tilstrekkelig for å ta ut de effektiviseringsgevinster, de samordningsgevinster, på norsk sokkel som vi mener at selskapene kan ta ut. Da er det ikke nødvendig å selge mer, for det kan svekke inntektsgrunnlaget for staten. Det er inntekter Venstre og alle andre partier er svært gode til å bruke på mange gode formål, og det er fint, og det er derfor vi trenger de inntektene. Jeg tror vi alle sammen gjør klokt i å ikke føre forhandlinger i åpen stortingssal. Det har vært samtaler i komiteen, og jeg håper at det fortsatt er dialog mellom partiene i komiteen.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-03-21:
Vi skal forhandle, og vi skal ha dialog i Stortinget. Og vi har ti års erfaring i regjering – fra 1986 fram til 1997 – der vi på ulike måter fikk flertall for størsteparten av de store sakene vi la fram for Stortinget, selvsagt med noen justeringer under behandlingen i Stortinget. Og jeg er helt trygg på at all den erfaringen Arbeiderpartiet har med å forhandle ting på plass i Stortinget, også skal vise seg å fungere i vår i forbindelse med de store sakene vi nå har lagt inn. Men en viktig læreregel er altså å ikke drive forhandlingene i stortingssalen, men å drive dem i komiteen. Det er ikke til å komme forbi at sentrumsregjeringen måtte utsette å komme med noe forslag om petroleumsvirksomheten. Vi var dypt uenige, og sentrumspartiene er fortsatt helt uenige. Arbeiderpartiet har vist en evne til å ta standpunkt, vi tok et standpunkt og har lagt fram det. Vi har også vist vilje til å endre og justere de forslagene vi har lagt fram, men ikke så mye som Kristelig Folkeparti har ønsket. Mitt inntrykk var at Kristelig Folkeparti mente at 20 pst. var i meste laget. Nå mener Kristelig Folkeparti åpenbart at man må selge vesentlig mer enn det, og det beklager jeg.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-03-21:
Nå har jeg nettopp i en lang rekke svar argumentert mot å selge for mye av statens direkte eierandeler. Det har nettopp vært ut fra den vurderingen at statens direkte eierandeler i olje- og gassvirksomheten er en veldig viktig inntektskilde for staten og har vært det gjennom mange år, og den må vi sikre. Det er inntekter til fellesskapet, og derfor har Arbeiderpartiet sagt nei til forslaget fra Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre om å selge vesentlig mer, fordi noen prosentpoeng her altså er flere titalls milliarder kroner. Men så har vi sagt ja til å gi Statoil flere eiere, for da får Statoil mer kompetanse, mer kapital og større muligheter, det blir et sterkt, lønnsomt internasjonalt selskap. Og så har vi sagt ja til å ta en liten del av statens direkte eierandeler og bruke dem til å gjøre selskapene sterkere, få til bedre samordning av virksomheten på feltene for på den måten å skape større verdier og også øke fellesskapets inntekter. Jeg er svært opptatt av fellesskapets inntekter fra olje- og gassvirksomheten. Olje- og gassressursene er folkets felles eiendom, og de skal forvaltes til beste for hele folket. Det er det Arbeiderpartiet har ment hele tiden.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-03-21:
Regjeringens standpunkt er det som utenriksministeren har gitt uttrykk for i en lang rekke foredrag og taler, og som jeg selv har gitt uttrykk for i foredrag og taler, og som utenriksministeren redegjorde for i den utenrikspolitiske redegjørelsen senest her i går. Men det jeg tror er ganske viktig, er å skille mellom to ulike spørsmål. Det ene er spørsmålet om debatten om Norges forhold til EU. Den er viktig uansett, den er også viktig i valgkampen. Det handler om Schengen, det handler om etableringen av et forsvarspolitisk samarbeid der Norge skal delta med 3 000 soldater, det handler om veterinæravtalen, om matvaresikkerhet og om mange andre spørsmål som er viktige når det gjelder Norges forhold til EU. Det andre er hvorvidt vi skal ta opp spørsmålet om å søke medlemskap nå. Det mener verken utenriksministeren eller jeg, men samtidig sier vi at det er nødvendig å ha handlefrihet fordi verden kan forandre seg. Det har skjedd før, og det må vi også være forberedt på kan skje igjen.