Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2003-11-27:
Arbeiderpartiet brukte omtrent hele sin taletid vedrørende familiemeldingen på samlivsbrudd. Kristelig Folkeparti er nå veldig glad for at samboere og ektefeller likestilles på svært mange områder. Hva er det for slags verden vi lever i, og hva er det for slags tilstander som rår, når Kristelig Folkeparti, som skulle være familiepartiet og den som verner om ekteskapet og det det står for, nå likestiller samboer- og ekteskap? Hva slags forhold er det som rår når man i en familiemelding bruker hele sin taletid på samlivsbrudd? Jeg synes også det er veldig spesielt av Høyre å kalle Fremskrittspartiet «utrolig naivt». Jeg tror faktisk at Høyre ikke har fulgt helt med, og at de har tatt ting ut av sin sammenheng. Det er nemlig ikke det at vi ikke ønsker samlivskurs, det skal jeg komme tilbake til litt senere i innlegget mitt, men at det offentlige begynner å legge seg opp i det enkelte menneskets valg. I likhet med noen av de andre partiene i salen mener Fremskrittspartiet at familien er samfunnets grunnleggende institusjon, det stedet hvor barna lærer å ta ansvar for eget liv og respektere andres liv og eiendom. Familien skal ha den viktigste rollen som oppdrager og sørge for at barna får trygge og gode oppvekstvilkår. Kjernefamilien er ennå ikke gått av moten, noe Fremskrittspartiet er svært glad for. For vi tror fortsatt på familien som et samlende punkt i en ellers til tider svært så stressende hverdag for både barn og voksne. Samfunnet vårt stiller stadig større krav til oss som mennesker. Det er derfor av stor betydning at enkeltmennesket har den sosiale tilhørighet, nærhet og fellesskapsfølelse som det kan få med sin familie, slik at man har noen å dele gledene – men også sorgene – med, og har støttespillere når hverdagen blir tøff. La oss se på hva denne meldingen sier om de ulike stadiene i vårt liv som familie. En samlet komite tar inn over seg at mennesker velger ulikt, og at man derfor i dag kan finne ulike former for samliv. Eksempler på det har Kristelig Folkeparti allerede nevnt, ektepar med og uten barn, samboere med og uten barn, osv. Fremskrittspartiet legger stor vekt på enkeltmenneskets rett til selv å velge hvilken samlivsform man vil leve i. Vi vil likevel advare mot at alle samlivsformer likestilles. Det må være slik at når mennesker gjør sine valg, må de også ta konsekvensene av det, og ikke dermed forvente å få samme rettigheter uavhengig av hvilke valg man gjør. Inngår man et forpliktende ekteskap, skal det følge rettigheter med. Velger man en løsere og mindre forpliktende samlivsform, skal man ikke automatisk få de samme rettighetene som et ektepar har. Det er jo nettopp derfor man har valgt et løsere samliv. Fremskrittspartiet tror på mennesket og dets evne til å finne riktige løsninger for seg selv og sin familie. Derfor er vi også imot én-dagskurs i samliv når man har fått sin førstefødte. Jeg vet ikke helt hvordan flertallet praktisk har tenkt å få gjennomført dette, og det skal bli interessant å se hvor mange som takker ja til tilbudet. For førstegangsfødende er det barnet som står i fokus. Jeg kan vanskelig se for meg at man tar imot et samlivskurs når ammetåken ligger tett rundt hodet. Dessuten ser vi heller ikke helt hva grunnen er til at det offentlige skal drive med samlivskurs. Et én-dags kurs redder vel knapt noe forhold. Det finnes imidlertid ideelle og kristne organisasjoner som tilbyr samlivskurs, en ordning som har fungert siden 1994, som fungerer aldeles utmerket, og som har en god oppslutning. Vi sier ikke at samlivskurs ikke nytter, men vi sier at det bør være opp til det enkelte par selv å velge hva slags tilbud de vil benytte seg av. Vi er overbevist om at de midlene som organisasjonene får til slike samlivskurs, vil være en langt mer effektiv bruk av skattebetalernes penger enn først å bygge opp et offentlig apparat som skal administrere denne ordningen, i tillegg til alle dem som må ansettes for å gjennomføre ordningen. Så til barna. Barna er framtidens voksne. Det er derfor viktig, som jeg nevnte tidligere, at barn vokser opp med trygge og gode rammer rundt seg, med foreldre som er gode rollemodeller for dem. Derfor foreslår Fremskrittspartiet at foreldrene, uavhengig av samlivsform, skal ha automatisk felles foreldreansvar. Dette har skapt reaksjoner, bl.a. hos Advokatforeningen, som hevder at dette er konfliktskapende. De har til og med gått så langt som å hevde at det kan være en krenkelse av mor og hennes ønsker. Men nå har det seg slik at vi i første rekke tenker verken på mor eller på far i denne situasjonen. Vi tenker på barnet. Hva er mer naturlig enn å sikre barnets rett til begge sine foreldre, enten de voksne liker det eller ikke? At automatisk felles foreldreansvar skal være konfliktskapende, får jeg heller ikke til å rime, all den tid det nettopp er spørsmålet om hvem som skal ha ansvaret, som nå er konfliktskapende. Ved en slik lovendring som Fremskrittspartiet foreslår, må den av foreldrene som har ansvaret, gå til aktiv handling for å frata den andre av foreldrene retten, og ikke slik som nå, hvor man må foreta en aktiv handling for å få retten til å være en forelder. Fremskrittspartiet kan ikke støtte forslaget til Arbeiderpartiet og Senterpartiet om at barn som har ukjent biologisk far, og som blir forsørget av forsørgere i et partnerskapsforhold, skal ha de samme rettighetene som barn som fødes med forsørgere i ekteskapsforhold. Dette vil stride mot vårt prinsipielle syn om at alle barn skal ha en mor og en far. Et slikt forslag bidrar til å lempe på retten til homofil adopsjon, og det kan vi selvsagt ikke slutte oss til. Fremskrittspartiet er svært glad for at begrepet «vanlig samværsrett» i barneloven omformuleres. Dette er fordi det som er vanlig samvær for ett foreldrepar, er et helt uvanlig samvær for et annet. Omformuleringen bidrar til å normalisere alle former for samvær, og det viktigste må være at barnet har mest mulig og likest mulig samvær med begge foreldrene sine etter et samlivsbrudd. Når det gjelder erkjennelse av farskap, er Fremskrittspartiet av den oppfatning at far på selvstendig grunnlag må ha rett til å erkjenne farskapet. Og når farskap er erkjent eller idømt gjennom farskapssak, skal det resultere i automatisk felles foreldreansvar. Det er, som sagt, en rettighet for barnet og ikke en rettighetslov for foreldrene. Fremskrittspartiet mener at fedre også skal ha selvstendig opptjeningsrett til pappapermisjon, men ønsker ikke å utvide permisjonen. Norge har en av de aller beste fødselspermisjonsordninger i verden, og vi kan ikke se noen grunn til å utvide tidsrammen i dagens økonomiske situasjon. Det ville være både kostnadskrevende og samfunnsøkonomisk lite heldig. Vi er sikker på at de to det gjelder, finner løsninger som er til beste for barnet og seg selv, basert på de allerede eksisterende ordninger. Gode løsninger når det gjelder både kontantstøtte og barnehagetilbud, gir småbarnsforeldrene mulighet til å ta reelle valg som er til beste for dem selv og deres familie. Til slutt. Vi bor i et deilig land. Våre barn vokser opp med frisk luft og grønne lunger, enten de bor i storbyene eller på landsbygda. Familiemeldingen kan oppfattes som en elendighetsbeskrivelse. Den beskriver et moralsk forfall i dette landet som ikke er helt riktig. Fremskrittspartiet vil presisere at de aller fleste vokser opp med foreldrene sine rundt seg, uten de store konfliktene å forholde seg til. Disse barna vokser opp til å bli trygge, selvstendige og kloke voksne, som igjen får barn, generasjon etter generasjon. Vi skal alltid hjelpe dem som ikke fikser hverdagen sin, men la oss ikke farge dagene sorte, når de i virkeligheten er så fulle av farger. Til slutt tar jeg opp de forslag i innstillingen hvor Fremskrittspartiet er forslagsstiller eller medforslagsstiller.