Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 1999-10-12:
Kommunevalkampen fortalde oss at det er brei politisk semje i det politiske miljøet om å satse på skule og utdanning i framtida. Regjeringa hadde store ambisjonar i Voksenåserklæringa si for to år sidan. Enkelte av punkta er innfridde, men det står att ein del område som Regjeringa enno ikkje har teke tak i, men eg forstår at statsråd Lilletun har vore på vaksenopplæring for livslang læring. For Arbeidarpartiet er det grunnleggande viktig at folk har eit arbeid å gå til, av to grunnar: For det fyrste er det å ha arbeid ein stor verdi i seg sjølv, og for det andre er høg sysselsetting viktig for å sikre velferdssamfunnet i framtida. I eit samfunn som er prega av store og raske teknologiske endringar, er det avgjerande viktig å satse på kompetanse og etterutdanning. For Arbeidarpartiet har retten til utdanning alltid vore knytt til fordeling. Det ligg ein alvorleg trussel om urettferdig fordeling, manglande deltaking, aukande arbeidsløyse og sosiale problem for samfunnet som heilskap dersom me ikkje klarer å gjere dei grepa som er nødvendige for å møte utfordringane i kunnskapssamfunnet. Kunnskap og kompetanse vil vere heilt avgjerande for landet og bedriftene si konkurranseevne i framtida. Me snakkar nå om kunnskapsøkonomi, og om å investere i menneskeleg kapital for å tydeleggjere utfordringane i kunnskapssamfunnet. På dette området står sentrumspartia og Arbeidarpartiet saman i dei fleste spørsmåla, og me håper at budsjettdrøftingane i dagane framover skal gje som resultat at me får til eit statsbudsjett med ei klar satsing på skule og utdanning. Høgre gjorde i valkampen eit stort nummer av at den norske skulen er ein A4-skule, der alle skal gjennom den såkalla sosialdemokratiske kverna, og at elevane kjem ut med elendige kunnskapar. Slike påstandar vitnar om liten kunnskap om norsk skule, og det er ei kraftig nedvurdering av alt det utviklingsarbeidet som alle skular i landet har gjort for å skape ein god skule med den variasjonen og det prosjektarbeidet som lover og planar forpliktar skulane på. Og ikkje minst: Det er ei enorm undervurdering av dagens skuleleiing og den enkelte læraren. Me er på full fart inn i ein situasjon med ønske om meir fleksible måtar å organisere utdanning, arbeid og fritid på. Det å kombinere arbeid og utdanning blir meir og meir vanleg. Undersøkingar fortel oss at folk opplever at dei lærer mest på arbeidsplassen. Derfor trur Arbeidarpartiet at det er viktig i større grad å fokusere på arbeidsplassen som læringsarena og å ha større fleksibilitet i utdanninga. Stortinget debatterte evalueringa av Reform 94 for ei vekes tid sidan. Der blei det lagt mange og gode føringar på nettopp dette. Ikkje minst var desse vedtaka eit resultat av eit godt samarbeid mellom Arbeidarpartiet og regjeringspartia. Når det gjeld høgare utdanning, er det viktig å satse på desentralisert utdanning. Desentralisert utdanning gir folk utdanning der dei bur, og på den måten er dette med på å sikre kvalifisert personell i dei områda der det er eit behov for det. Stortinget har i alle år vore sterkt oppteke av at universiteta og høgskulane skal vere våre tyngste kompetanseforvaltarar. På den måten vil dei òg vere sentrale aktørar på etter- og vidareutdanningsfeltet. Her finst kompetanse, i mange tilfelle av ypparste kvalitet. Men dersom desse institusjonane skal bli gode hovudaktørar på etter- og vidareutdanningsfronten i åra framover, har dei eit behov m.a. for å bli styrkte økonomisk, ikkje minst gjennom ei satsing på forsking og vitenskapeleg utstyr. Vidare må det organisatoriske bli tilrettelagt, og det må vere eit breitt fagleg engasjement. Etter- og vidareutdanning er på ingen måte nye oppgåver for høgskulane våre. Når det gjeld helsefag og lærarutdanning, har institusjonane lange tradisjonar for å tilby vidareutdanning. Eg vil nemne lærarutdanning særskilt. Universiteta og høgskulane er ansvarlege for å kvalifisere dei kvinner og menn som i dei neste tiåra skal setje standard for kunnskapsutviklinga i alle skuleslaga, samt forsking. Nå er det vel eitt og eit halvt år sidan Stortinget samrøystes vedtok å få på bordet ein handlingsplan for lærarrekruttering. Den lèt dessverre ennå vente på seg, men eg tek statsråden på ordet og forventar at den nå blir lagd fram i løpet av denne månaden. I valkampen kappast me politikarar om å satse på skulen. Nå er me tilbake i kvardagen, og budsjettarbeidet framover vil gje svar på kvar me står i forhold til dette.