Ketil Kjenseth (Venstre), 2014-06-17:
Psykiske plager og lidelser er en av de store folkesykdommene i Norge i dag. Ifølge Folkehelseinstituttet vil omtrent halvparten av befolkninga rammes av en psykisk lidelse i løpet av livet, og en av tre rammes i løpet av ett år. Årlige samfunnsmessige kostnader ved psykisk lidelser i Norge anslås til å være 60–70 mrd. kr. Jeg vil få sitere Anders Skuterud, som er fagsjef i Norsk psykologforening. Han sier: «Det er fortsatt dype hull i kunnskapen om hva slags tilbud som gis for å hjelpe personer med psykiske lidelser». Samtidig sender han en utfordring til sine egne medlemmer om å bidra til å tette hullene. Særlig gjelder det tilbudet til dem med lette psykiske lidelser, og hvor mye av innsatsen kan gjøres lokalt og nær den enkelte. Det er bra at stadig flere aktører er opptatt av å få fram mer kunnskap om psykiske lidelser, og særlig om tilbudet lokalt, for det er svært varierende. Jeg er glad for at komiteen har hatt to forslag nokså parallelt om psykisk helse. Det er bred enighet i komiteen om behovet for å styrke særlig den kommunale førstelinjetjenesten innenfor psykisk helse, og at dette må skje gjennom varige og langsiktige tiltak. Komiteen framhever at det er særlig viktig med tiltak rettet mot barn og unge og helsearbeid i skolen. I tillegg er det viktig å styrke tilbud i kommunene med lav eller ingen terskel. Formålet med lavterskeltilbud er at alle kommunens innbyggere lett og raskt kan komme i kontakt med helsepersonell som har kompetanse på forebygging, utredning og behandling av psykiske lidelser. En styrking av lavterskeltilbudet vil også avlaste spesialisthelsetjenesten. En samlet komité har videre klare forventninger til stortingsmeldingene om primærhelsetjeneste og folkehelse samt nasjonal helse- og sykehusplan, som skal legges fram i Stortinget i 2015, og er tydelig på at psykisk helsearbeid og psykisk helsevern må få sin rimelige plass i disse planene, både i form av å omtale kapasitet, struktur og organisering. Når det gjelder hvordan man skal bygge opp kapasiteten i førstelinjetjenesten, er det noe uenighet i komiteen. Flertallet viser til at det er ulike utfordringer i kommunene, og at det derfor er viktig med en differensiert tilnærming. Noen kommuner har allerede bygd ut et godt førstelinjetilbud på området, mens andre knapt har kommet i gang. Min egen kommune, Gjøvik kommune, med 30 000 innbyggere og nesten 4 000 studenter, har først nå i 2014 søkt om statlig tilskudd til å ansette sin første kommunale psykolog, mens Fjell kommune utenfor Bergen, med 23 000 innbyggere, har jobbet målrettet siden 2006, og har i dag fem ansatte psykologer og et bredt og helhetlig tilbud som er særlig rettet mot barn, unge og familier. Flertallet viser til at det i praksis skjer en opptrapping i det psykiske helsearbeidet nå, og at det i påvente av de kommende planene på området ikke er riktig tidspunkt for å vedta en opptrappingsplan nå. Det er enighet om behovet for en langsiktig og varig satsing. Flertallet mener da at en prosjektbasert opptrapping på fem år ikke er den beste løsningen nå, når vi står midt oppe i viktige planprosesser. Komiteen er samstemt i behovet for styrking av tilbudet for barn og unge – og da særlig økte ressurser til helsestasjoner og skolehelsetjenesten. Det er imidlertid også viktig å trekke fram den pedagogisk-psykologiske tjenesten i kommunene som en særlig viktig aktør som har en annen mulighet enn førskolelærere og lærere til å følge opp og lede det helhetlige oppfølgingsarbeidet rundt elever som trenger forsterket innsats tidlig. Mange aktører sitter på virkemidler og bidrar til tiltak, men ofte blir det lange ventetider på både utredning og tiltak i påvente av koordinering mellom aktørene. Her trengs det mer forskning og kunnskap rundt hvordan vi bedre kan organisere innsatsen så tidlig som mulig, og best mulig rundt den enkelte. Her er det også viktig å peke på den sosialfaglige kompetansen som sosionomer og barnevernspedagoger har. Ettersom psykiske lidelser er blant folkesykdommene, er det også naturlig at dette i større grad reflekteres i folkehelsearbeidet. Jeg er derfor glad for at regjeringa nå inkluderer og likestiller psykisk helse i folkehelsearbeidet i den varslede folkehelsemeldinga. Jeg vil også få legge til at det i en etterfølgende sak vises til en ungdomshelsestrategi. Jeg synes også det er viktig at vi har fått til et flertall for det i Stortinget, og ber regjeringa komme tilbake med en ungdomshelsestrategi som ytterligere setter søkelyset på særlig tilbudet til barn og unge. Jeg har vært rundt i ulike kommuner i det siste, både i Fjell, Kongsvinger og Tromsø, og har fått høre mye bra og litt bekymringer for ulike tilbud i kommunene, det gjelder særlige utfordringer for ungdom. I Tromsø fikk jeg høre om at helsestasjonen i Tromsø har åpent sommerstid. De bruker psykologistudenter og legestudenter for å holde helsestasjonen åpen. De sier det er et stort behov.