Ingjerd Schou (Høyre), 2015-11-16:
Dagens situasjon påkaller innstramminger. Jeg vil starte med å rose regjeringen for at det er nettopp det de nå, på raskt vis, legger fram for Stortinget. Jeg vil også rose Stortinget, som, på raskt vis, med overveldende flertall sikrer at vi er i stand til å få på plass en rask behandling av denne saken, men også de innstramminger som per nå er nødvendige. Det er fritt fram å komme til Norge, men det er nødvendigvis ikke fritt fram å få opphold her. Dagens situasjon påkaller at vi også evner å være stramme, nettopp for å sikre asylinstituttet for dem som faktisk trenger den beskyttelsen. Dagens situasjon tilsier at det er langt flere enn dem som trenger beskyttelse, som kommer til vårt land, og det er viktig at vi holder i hevd rettsstatsprinsippene og menneskerettighetene. Jeg tror mange av oss, i likhet med det folk der ute ønsker, evner å ha det nasjonale politiske lederskapet som klarer å balansere nettopp en rettferdig stramhet og en raushet, og også å ta vare på og ta fram den naiviteten som vi alle nå strever med, slik at vi sørger for at rettsstatsprinsippene og menneskerettighetene blir ivaretatt. Det er krevende, men det påkaller også et nasjonalt lederskap. Det er derfor vi er her. Det er viktig at vi sikrer asylinstituttet for dem som virkelig trenger beskyttelse. Slik situasjonen er nå, er det nettopp for dem som trenger beskyttelse, at dette er ødeleggende. Jeg har lyttet til debatten. De aller fleste som har hatt ordet, har snakket om innstramminger og er opptatt av asylinstituttet. I tillegg har vi parallelt med denne saken et statsbudsjett til behandling og et tilleggsnummer som er fremlagt for Stortinget. Vi har også fått de ulike partivise forslagene til innstramminger på feltet. Det er ikke bare denne saken som kommer til å omhandle tiltak som er nødvendige for både å sikre dem som trenger beskyttelse, og å anvise vei for dem som måtte ønske seg et bedre liv, men som ikke kommer til å få opphold i Norge. Jeg hører av noen av innleggene som representantene har hatt, at dette liksom er signaler vis-á-vis det norske folk og til dem som allerede har kommet til vårt land. Men det er like viktig at vi også ut til verden evner å si at det er ikke carte blanche å komme til Norge. Det er det for dem som har behov for og trenger asyl, og som skal få en grundig og ordentlig behandling. Derfor har jeg også lyst til å henlede oppmerksomheten på en annen sak, som ligger i kommunalkomiteen, hvor innstilling ble avgitt før helgen, og hvor jeg ber om at særlig Arbeiderpartiet – og gjerne flere, det er ikke skapt flertall i saken – vurderer sitt standpunkt når det gjelder dette at asylsøkere som kommer til vårt land, skal få arbeid med en gang. I dag er det slik at det må gjerne asylsøkere få lov til hvis de har vært igjennom asylintervjuet, har vært med på å avklare sin identitet og har fylt 18 år, men i teksten i den proposisjonen som ble behandlet før helgen, er ikke disse begrensningene lagt inn. Det er et signal ut til verden som jeg tenker er å kaste blår i øynene på folk. Det kan fort skape det som på godt norsk heter en «pull»-effekt, at vi inviterer til vårt land og til et arbeidsmarked som jeg tror ikke er klar til å ta imot alle dem som vil måtte ha sin asylsøknad behandlet – men snarere heller til det sorte markedet. Det er ingen tjent med. Så har jeg lyst til å omtale noen av de punktene som ligger i innstrammingene som er foreslått av regjeringen, særlig når det gjelder instruksjonsmyndigheten. Det er nemlig slik at dagens styringsmuligheter overfor UNE ikke ivaretar det behovet som i dag er der med hensyn til å få raske avklaringer, eller det behovet for politisk styring på utlendingsfeltet som dagens ekstraordinære situasjon, med store ankomsttall, tilsier. Jeg er derfor veldig glad for – som man foreslo fra regjeringens side – at departementet skal ha samme instruksjonsmyndighet overfor UNE som det allerede har overfor UDI. En lik instruksjonsadgang overfor disse to vil raskere kunne sikre likebehandling av enkeltsaker, noe som også er en viktig del av rettssikkerheten for asylsøkere og for dem som trenger beskyttelse. Politisk styring av innvandringsfeltet skal fortsatt fortrinnsvis skje gjennom lov og forskrift. Det er viktig å holde på det prinsippet, men av og til er det nødvendig at det politiske lederskapet evner å si at situasjonen nå er annerledes og ekstraordinær. Der hvor loven og internasjonale konvensjoner gir rom for tolkning eller skjønnsutøvelse, må det også være mulig å styre UNE gjennom instruks istedenfor å vente på en avklaring gjennom lov og forskrift. Av og til har vi ikke tid til å vente på dette. Situasjonen har vært slik nå. Det vil gi raske avklaringer av praksis, noe som igjen vil føre til en større forutsigbarhet for den enkelte. Det er i denne saken også pekt på noen forhold som går på at man nekter realitetsbehandling av asylsøknader. På dette området har jeg sett at regjeringen nå ønsker å gjøre det enklere for utlendingsmyndighetene ikke å behandle en asylsøknad og å returnere utlendinger som har hatt opphold i trygt tredjeland. For folk der ute tror jeg det er høyst forståelig. Vi skal hjelpe dem som ikke har den muligheten og ikke har anledning til å komme tilbake til et trygt tredjeland – men har de det, må det være anledning til å anvise turen tilbake. Dersom en asylsøker har oppholdt seg i en stat eller i et område hvor vedkommende ikke var forfulgt, er det i dag et vilkår i loven om at vedkommende vil få sin søknad om beskyttelse behandlet i dette landet etter retur, for at Norge skal kunne nekte å behandle nettopp den asylsøknaden. Jeg tror det er en nyttig presisering at regjeringen foreslår å fjerne dette vilkåret, og at man vil nekte å behandle asylsøknaden – og returnere vedkommende til den trygge staten, uten at vedkommende er sikret å få sin asylsøknad behandlet der. Det er tilstrekkelig at vedkommende er trygg ved retur. Jeg synes at det reviderte forslaget fra Arbeiderpartiet, ved Helga Pedersen, om at man «ber regjeringen på grunn av den korte tidsfristen og mangelen på høring komme tilbake til Stortinget med en evaluering av lovendringene i løpet av to år», og at denne «evalueringen må gi rom for en høring», er et klokt forslag, og slik sett også gir anledning til å se på effektene av det vi gjør i dag, og samle erfaringene. Men så langt synes jeg at vi i dagens debatt har vist vilje til både å ivareta dem som virkelig trenger beskyttelse, og å vise vei for dem som ikke skal ha det, på en raskere og mer effektiv måte enn det som blir gjort i dag – samtidig som vi som nasjon håndhever vår raushet og rettferdige stramhet med hensyn til de internasjonale forpliktelsene som vi har.