Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2016-10-04:
Da Sykehuset Østfold bestemte seg for å gjøre operasjonsdriften mer effektiv, trakk de lærdom fra andre store bedrifter, både private og offentlige. Uten å øke bevilgninger, drive rovdrift på ansatte eller innføre bemanningsnormer doblet de antall gastrokirurgiske inngrep og er i dag en av de mest effektive kirurgiske avdelingene i landet. De jobber smartere og bruker ressursene bedre. Siden 2013 har regjeringen Solberg gitt 18 mrd. kr i skattelette. Samtidig er sykehuskøene redusert med 56 000 pasienter og ventetiden for rusbehandling redusert med 40 pst. Dersom man prioriterer riktig og bruker ressursene bedre, er det ingen motsetning mellom skattelette og velferd. Arbeiderpartiet må gjerne mene at offentlig sektor skal drives dyrere og dårligere og finansiere dette ved å reversere regjeringens skatteletter, men i tillegg til lengre ventetider for vanlige folk til helsehjelp, så sender Arbeiderpartiet da en ukjent skatteregning til norsk næringsliv. Dette rimer svært dårlig med representanten Gahr Støres innlegg tidligere i dag, om viktigheten av å skape nok arbeidsplasser og trygge arbeidsplasser. For når Høyres skattepolitikk angripes, slik vi akkurat så, angripes samtidig norskeide arbeidsplasser rundt om i hele landet – bedrifter som må betale formuesskatt uavhengig av om de går med overskudd eller ikke, fra Stensli Gjenvinning i Brumunddal til Rauma Ullvarefabrikk på Røros, Brunvoll innen maritim industri i Møre og Romsdal og Aas Bryggeri i Drammen. De ti prosent rikeste betaler rundt 38,7 pst. av personskatten i Norge. Tar man vekk formuesskatten, vil de fortsatt betale 38 pst. De med den sterkeste ryggen bærer – og skal bære – den tyngste børen, også uten formuesskatt. Men Arbeiderpartiet er altså mer villig til å knekke ryggen på norskeide bedrifter i hele landet enn å gi opp retorikken om mye til dem som har mest fra før. Så når Arbeiderpartiet snakker om aktiv næringspolitikk, bør norske bedrifter lytte. Blir de ikke nevnt som en direkte mottaker av subsidier, er det deres arbeidsplass som må betale for de andre. Apropos ukjent skatteregning: Representanten Hadia Tajik lovet i Politisk kvarter i dag at Arbeiderpartiet skulle levere et saldert alternativt budsjett. Alle gode ting er tre, for i 2014 regnet de tre milliarder feil på statsbudsjettet, mens i fjor bommet de bare på inndekningsforslagene. Så det ville jo vært forfriskende å få et korrekt saldert budsjett fra et parti som snakker så mye om økonomisk ansvarlighet. Arbeiderpartiet i regjering hadde det største økonomiske handlingsrommet noen norsk regjering noen gang har hatt, med en rekordhøy oljepris og full gass i økonomien. Likevel økte sykehuskøene, og det ble 15 000 flere fattige barn med en rød-grønn regjering som skulle fjerne fattigdommen med et pennestrøk. Og hva med trygge arbeidsplasser? Ifølge SSB tilfalt hele sysselsettingsveksten i perioden 2008–2013 utenlandsk arbeidskraft. De arbeidsplassene Arbeiderpartiet skryter av å ha skapt, har ifølge LOs sjeføkonom, Stein Reegård, bidratt til å presse nordmenn ut av arbeidsmarkedet. To uker før regjeringen Solberg tok over i 2013, kunne vi lese på forsiden av Dagens Næringsliv at norsk økonomi var på vei fra full gass til halv fart. Vårt Land skrev samtidig at «Ernas nye regjering arver forfallsbombe», og arbeidsledigheten var allerede stigende. Dette var arven etter åtte år med rød-grønn regjering. Lederskap handler om å begynne å gjøre noe mens man ennå har handlingsrom til det. Den forrige regjeringen gjorde altså ingenting for å gi Norge og norsk næringsliv flere ben å stå på da de hadde muligheten. Hvorfor i all verden skal vi tro på dem nå? Da Høyre og Fremskrittspartiet tok over i 2013 hadde vi – sammen med Venstre og Kristelig Folkeparti – en endringsagenda fra første dag. Til tross for halvering av oljepris, til tross for historisk høy migrasjon, til tross for forfallsbomber og etterslep: Solberg-regjeringen har levert på alle de utfordringene som har møtt den, og enda litt til. Samtidig investeres det i vekstfremmende tiltak, som kunnskap, forskning, innovasjon og samferdsel. Dette styrker bedriftenes konkurranseevne og bidrar nettopp til å skape flere og trygge jobber. Det siste Norge trenger nå, er reverseringer av nødvendige strukturelle reformer og endringer, og det håper jeg norsk næringsliv vet, og til neste år skal vi sørge for at velgerne vet det også.