Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2019-11-05:
Bakteppet for dagens debatt er en svært alvorlig sak som savner sidestykke i norsk historie. I et demokrati og en rettsstat er det helt avgjørende og grunnleggende at alle skal behandles ordentlig og i tråd med de lover og regler som til enhver tid gjelder. Uavhengig av hva en måtte mene om de lovene og reglene, og hvor de måtte komme fra, er det helt avgjørende. Dette er en sak som har hatt store konsekvenser for mange over lang tid, og som det er helt avgjørende at Stortinget gjør sitt til å bidra til at en får ryddet opp i – at de som er blitt berørt, får erstatning og en uforbeholden unnskyldning, og at saken blir ryddet opp i så raskt som mulig. Derfor er det også riktig, som det ble varslet tidligere i dag, at saken må behandles i Stortinget og av kontroll- og konstitusjonskomiteen, og det er viktig at arbeids- og sosialkomiteen drøfter hvordan regelverket skal være i framtiden. Det som har overrasket meg så langt i denne debatten om EU/EØS, er at ingen av de andre partiene så langt har reflektert rundt hvordan vi behandler EU-sakene i dette huset. Arbeids- og sosialministeren viste i sin redegjørelse til behandlingen av trygdeforordningen tilbake i 2011. Det skjedde ikke gjennom en debatt i stortingssalen. Det skjedde ikke gjennom en behandling i arbeids- og sosialkomiteen eller andre relevante fagkomiteer. Det skjedde gjennom at det ble sendt et kortfattet EØS-notat per e-post, som medlemmene i Europautvalget hadde mulighet til å respondere på, på e-post. Dette er viktig: Som lovgivere – som stortingsrepresentanter i landets nasjonalforsamling – har vi et ansvar for å vedta lover. Gjennom EØS-avtalen er vi i ferd med å abdisere fra det ansvaret. Når det er behov for å endre norsk lov som følge av våre EØS-forpliktelser, må det gå tydelig fram av loven, og ikke gjennom henvisninger, noe som er svært vanskelig både for dem som skal etterleve loven, for dem som skal kontrollere, og for domstolene. Det må være tydelig både hvilke rettigheter og hvilke plikter som følger av norsk lov. Selv har jeg som stortingsrepresentant vært med på å behandle saker der en har endret forskrifter og praktisering i Norge før behandling i Stortinget. I andre saker ble det gjort vedtak i Stortinget før det var avklart hva tilpasningstekstene var, og hva som var den konkrete virkningen i Norge av de vedtakene vi skulle fatte. De fleste EU-direktiver kommer ikke engang til behandling i plenum i Stortinget, slik f.eks. trygdeforordningen ikke gjorde i 2011. Men blant de sakene som kommer til behandling, er det oftest svært få som tar debatt om hva de virkelig betyr. Før sommeren hadde vi en sak fra finanskomiteen der vektige motforestillinger knyttet til hva dette kunne bety for norsk suverenitet, for forholdet til Grunnloven, i en kost–nytte-sammenheng og for norske interesser, ikke ble kommentert verken av ansvarlig statsråd eller av de øvrige partiene. Undertegnede var den eneste som tok ordet i debatten. Vi må altså få en helt annen og ny måte å håndtere EU-saker på. Jeg håper virkelig Stortinget – i forlengelsen av den helt nødvendige diskusjonen som Nav-saken har medført når det gjelder behandling av trygdeytelser – også får en debatt om hvordan Stortinget debatterer og gjennomfører våre EØS-forpliktelser, og at vi får en ny praksis for framtiden.