Siri Frost Sterri (Høyre), 2000-12-08:
Norsk utenrikspolitikk bærer i stor grad preg av vårt utenforskap i EU. Regjeringen ønsker å føre en aktiv og offensiv Europa-politikk. Det er imidlertid ikke til å stikke under stol at det handler om å kompensere for at vi ikke deltar i fora hvor det europeiske samarbeidet formes. Som det står i budsjettproposisjonen: «EU-samarbeidet videreutvikles for tiden med stor hastighet, og flere av de mest interessante utviklingstrekkene foregår på områder der Norge har liten eller ingen formell innflytelse.» Det siste illustreres vel særlig godt ved at utenriksministeren er her i dag og ikke i Nice. Stortinget har fått til behandling Europa-meldingen, som i full bredde setter søkelys på hvilke store utfordringer utenforskapet stiller oss overfor. Regjeringen trekker to viktige konklusjoner: for det første at EØS-avtalen er blitt relativt sett mindre viktig fordi utviklingen i det europeiske samarbeidet foregår på områder som ikke kommer inn under EØS-avtalen, og for det andre at EØS-avtalen vanskelig lar seg reforhandle. Vi skal ikke behandle den meldingen i dag, men det er åpenbart at disse faktiske forhold må få implikasjoner for ressursbruken i utenrikspolitikken. Det er rett og slett mer krevende å ivareta våre interesser når vi har valgt å stå utenfor det viktigste samarbeidet i Europa. Toppmøtet i Nice mellom EU-landene er viktig for oss. EU legger nå grunnlaget for den forestående utvidelsen av Den europeiske union. Det er vårt nærområde det er snakk om, og om betingelser for stabilitet, demokrati og velstandsutvikling i vår egen verdensdel. Høyre mener Norge må være med og ta ansvar for denne utviklingen, selv om vi er utenfor EU. I vårt alternative budsjett legges betydelig vekt på nærområdesatsingen. Vi ønsker å øke bevilgningen til nærområdene med 200 mill. kr. Det er etter Høyres syn viktig å gi konkrete signaler til norsk næringsliv, frivillige organisasjoner og andre som ønsker å engasjere seg i regionen, om at vi er parate til å stille midler til rådighet. Ikke minst er Høyre opptatt av å bidra til å styrke det sivile samfunn, både i Russland og i Baltikum. Derfor er det viktig å videreutvikle det folk til folk-samarbeid vi har sett utvikle seg som følge av Samarbeidsprogrammet. Høyre har også merket seg at Regjeringen i Europa-meldingen uttaler at vårt samarbeid med Russland kan møte nye utfordringer som følge av den nordlige dimensjon i EU. Regjeringen ønsker å legge vekt på at Østersjørådet og Barentsrådet tas i bruk for å iverksette den nordlige dimensjon i tillegg til EUs egne samarbeidsstrukturer med Russland. Høyre vil gjøre sitt til at vi også i praksis viser at vi prioriterer nærområdene ved å øke bevilgningene til atomsikkerhetstiltak og helse- og miljøtiltak i nordområdene. Høyre imøteser også en drøfting av en norsk handlingsplan i forhold til søkerlandene til EU. Det er i Norges interesse at søkerlandene greier å tilpasse seg kravene som stilles til EU-medlemskap, og derigjennom skape grunnlag for stabilitet og velferd i Sentral- og Øst-Europa. Men også hjemme er det nødvendig å øke kunnskapen om utviklingen i EU. Derfor foreslår Høyre å øke bevilgningene til opplysnings-, forsknings- og informasjonsvirksomheten om Europa med til sammen 3,5 mill. kr. Vi er glad for at en samlet komite også i år øremerker 5 mill. kr til Europaprogrammet. Europaprogrammet gir viktige innspill på ulike områder, ikke minst til oss politikere og til den aktive samfunnsdebatten. Jeg har lyst til å minne om de rundene vi allerede har hatt så langt i dagens debatt omkring Europa-forskning generelt. Jeg forstår det nå slik, ut fra det som er sagt, at forlikspartnerne vil komme tilbake til spørsmålet om økte midler til Europa-forskning ved behandlingen av Europa-meldingen. Det vil vi imøtese med stor interesse fra Høyres side. Norsk bistands- og utviklingspolitikk går sakte, men sikkert i riktig retning, sett med Høyres øyne. For det første legges det nå større vekt på andre betingelser for utvikling enn ensidig økonomisk bistand. Budsjettproposisjonen for 2001 slår fast at godt styresett er den viktigste forutsetningen for et lands utvikling. Gode ytre rammebetingelser, som f.eks. et rettferdig og forutsigbart internasjonalt handelsregime, er en annen viktig forutsetning. Høyre mener arbeidet for å forbedre utviklingslandenes rammebetingelser, i form av gjeldslette, bedret markedsadgang eller fremme av investeringer, må settes i fremste rekke. Her har imidlertid Norge et stykke å gå, etter Høyres mening. For det andre er arbeidet for å styrke kvalitetssikringen og evalueringen av norsk bistand i en positiv utvikling, selv om man etter Høyres mening ikke har kommet langt nok. Et tredje område hvor Høyre ser positive utviklingstrekk, er vektleggingen av verdiskaping gjennom næringsutvikling i utviklingslandene. En kommentator i Dagens Næringsliv skrev den 6. desember i år at innsats overfor den fattige del av verden må bedømmes ut fra resultatet for dem som «hjelpes», ikke den gode intensjonen, som det stod. I Norge har den gode intensjonen vært bestemmende i altfor lang tid. Vi smykker oss med en høy andel av BNI til bistand, samtidig som vi har gjort svært lite for aktivt å bidra til økt frihandel. Det å la fattige land få ta del i markedsøkonomien er det viktigste vi kan gjøre for å bekjempe fattigdom. Høyre fremmet derfor forslag i finansdebatten om at Norge skal gå inn for å fjerne alle toll- og kvotebegrensninger på varer fra de minst utviklede landene, slik også EU har foreslått i forbindelse med WTO-forhandlingene. Det skulle vært interessant å få høre regjeringsmedlemmenes kommentar til hvordan Regjeringen vil stille seg til et slikt forslag. Det er vårt ansvar å fokusere på hjelp til utvikling og ikke bistand til enhver form for politisk og økonomisk utvikling av den typen vi har sett i Zimbabwe. Fenomenet Mugabe er en påminnelse om at der korrupte regimer kjemper for overlevelse, oppstår det ikke bare interne konflikter. Hele regioner settes i fare og dermed også de skjøre utviklingsmuligheter som er et resultat av langvarig utviklingshjelp. Derfor er Høyre tilfreds med den tilbakemelding Regjeringen kommer med i budsjettet, nemlig at landets status som prioritert samarbeidsland opphører. Dette er i tråd med den anbefaling Høyre gav i bistandsdebatten for to år siden. Resultatoppnåelsen og effektiviteten i norsk bistand er ikke god nok. Det har kanskje sammenheng med at målsettingene ikke er klart nok definert. Vi vet f.eks. for lite om hvilke resultater vi oppnår med vår multilaterale bistand via ulike organisasjoner – i første rekke FN. Vi vet også for lite om måloppnåelsen i de norske frivillige organisasjonene. Høyre mener én grunn til den for svake fokuseringen på resultatoppnåelse har sin rot i at det viktigste bistandspolitiske målet for denne regjering, som for den forrige, er å bruke et visst beløp penger på bistand, snarere enn å fokusere på de utviklingseffektene bistanden har. Jeg ser imidlertid positive trekk. Regjeringen har varslet en gjennomgang av gruppen av prioriterte samarbeidsland og av land som mottar støtte over regionbevilgningene, med sikte på effektivisering av bistanden. Regjeringen sier at den vil «utarbeide nye kriterier for tildeling av midler». Høyre imøteser oppfølgingen av dette fra Regjeringens side. Satsing på næringsutvikling er nok et positivt utviklingstrekk. Det er oppnådd en meget fruktbar dialog og et godt samarbeid mellom myndigheter og næringsliv som vil kunne gi positive ringvirkninger. Det er imidlertid grunn til å understreke at vi må ha den offentlige virkemiddelbruken under kontinuerlig oppsyn. Den subsidierte låneordningen gjennom NORFUND stiller store krav til oppfølging, evaluering og kontroll. Høyre ser gjerne at statsråden kommer tilbake til Stortinget med en gjennomgang av strategien for næringsutvikling, slik hun tar til orde for overfor utenrikskomiteen den 30. november i år. Jeg tar med dette opp Høyres forslag i innstillingen.