trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Arve Kambe (Høyre), 2014-12-08:
Jeg er litt undrende til at representanten Trettebergstuen drar fram ordet «karensdager». Det er jo ikke en debatt i det hele tatt, regjeringen bevarer dagens sykelønnsordning. Den siste regjeringen som foreslo endringer i sykelønnsordningen, det var regjeringen Stoltenberg. Det er altså ikke aktuell politikk for denne regjeringen. Når det gjelder permitteringsregelverket, følger regjeringen arbeidsmarkedet tett. Tidligere statsråd Anniken Huitfeldt sa at jeg hadde sagt at arbeidsledigheten var på vei oppover, eller noe sånt. Det jeg sa, er at arbeidsledigheten har gått litt opp, nå i det siste gikk den ned, men regjeringen følger nøye med på situasjonen i arbeidsmarkedet, nettopp for å kunne sette inn tiltak dersom det blir behov for det. Det vi har sett, er at Rogaland, Vest-Agder og Hordaland er de fylkene som er mest utsatt, sier Else-May Botten. Det tror jeg på. Jeg har vært på en rekke konferanser på Vestlandet de siste ukene, og ikke minst de siste dagene. Det som jeg hører, er at noen av de bedriftene som i dag ikke får arbeidskraft, sier at de «ser fram til» – når januar-februar-mars kommer, når permitteringene går ut og oppsigelsesfristen er gått ut – å ansette disse folkene. Derfor er det grunn til å tro at mange av disse faktisk vil få jobb fordi de har den arbeidskraftkompetansen i dag. Så er det altså sånn at hvis en ansatt i en bedrift blir syk – og det blir han jo i snitt flere ganger i løpet av et år – er arbeidsgiverperioden for en bedrift 16 dager. Hvis den samme ansatte istedenfor å bli syk, blir permittert, som man kanskje i beste fall blir hvert fjerde år, hvert femte år eller hvert sjette år – forhåpentligvis – er arbeidsgiverperioden 20 dager, altså fire dager mer. Og forskjellen mellom de rød-grønne og vårt forslag er ti dager. Det er ikke det som avgjør om vi har et permitteringsregelverk som fungerer eller ei, tilbakemeldinger vi får, viser at det funker. Så har denne regjeringen i tillegg et statsbudsjett med store skatte- og avgiftslettelser til det samme næringslivet for å bidra til arbeidsplasser. I tillegg har vi en enorm satsing på kunnskap, infrastruktur, samferdsel, som det samme næringslivet har nytte av. Jeg tror vi har muligheten til en omstilling som vi ellers ikke ville ha fått. Til Anniken Huitfeldt vil jeg også si at trepartssamarbeidet virker. Regjeringen går til valg på det. Trepartssamarbeidet vil fungere også i framtiden, men vi skal ikke være enige eller uenige i nødvendigvis alt for at det skal virke eller ikke virke. Vi er opptatt av å ha en god dialog. Samtidig er det underlig det den tidligere statsråden sier i dag når hun tar ordet. Grunnen til at denne regjeringen har høye ambisjoner, er det som Anniken Huitfeldt ikke klarte å løse da hun var statsråd: dette med uføregrad, en arbeidsledighet som var for høy, og ikke minst ble det gjort en altfor dårlig jobb for mennesker med nedsatt arbeidsevne og ungdom utenfor arbeidslivet. Der har denne regjeringen en viktig jobb å gjøre.
Arve Kambe (Høyre), 2014-12-08:
Arbeids- og sosialkomiteen disponerer i praksis en tredjedel av statsbudsjettet. Det er et stort ansvar, og vi enes om budsjettet i dag. Når jeg sier enes om, betyr det at de aller, aller fleste pengene som bevilges fra Stortinget, er det enstemmighet om. Det tjener Stortinget til ære, for det er høy oppslutning om velferdsordningene i Norge. Det er høy oppslutning om målsettingene om lav arbeidsledighet, høy sysselsetting og stabil kronekurs, men vi mener at våre forslag går i en bedre retning enn de rød-grønnes. Så synes jeg tendensen er, særlig fra Arbeiderpartiets side, når vi leser deres alternative statsbudsjett, at de har brukt året i opposisjon dårlig. Det er kun satt fram kopier av nedstemte forslag eller trukne forslag fra rød-grønne meldinger. Jeg tror at skal man vinne et valg, gjør man ikke det ved å gjenta det man har gjort før. Man vinner valg med å ha ny politikk, og debatten i dag viser at Arbeiderpartiet har ingen ny politikk.
Arve Kambe (Høyre), 2014-12-08:
Jeg er helt sikker på at Arbeiderpartiet ikke har ombestemt seg når det gjelder barnetillegget. Jeg tror faktisk de er helt enige, men de tør bare ikke si hva de mener. Det er bekvemt i den situasjonen som har oppstått, hvor det blir avslørt av SV hva Arbeiderpartiet faktisk mener. Når det gjelder Karin Andersen og aktivitetsplikt for unge sosialhjelpsmottakere, er det et av de beste forslagene vi kommer til å vedta i kveld. Det er et av de mest sosiale forslagene, og det bidrar altså til at ungdommer som i dag ikke blir møtt med krav, eller ikke får muligheter hos noen, vil få en mulighet. Senest i forrige uke var jeg hos Kirkens Bymisjon, på Pedalen Sykkelverksted i Haugesund, og møtte en ungdom som nå hadde fått en praksisplass på XXL etter at kommunen hadde henvist ham til Kirkens Bymisjon. Alternativet hans hadde i tre år vært å bo i kjelleren hos mammaen og pappaen sin og spille dataspill. Han sa: Jeg skulle ønske at noen tidligere hadde tatt tak i meg, sagt at sånn kunne jeg ikke fortsette lenger, og fått meg over på et tiltak. Det er ikke korrekt framstilt at fordi det blir en aktivitetsplikt, skal kommunene ha flere stillinger for å løse dette. Jeg har møtt flere Nav-ledere rundt om i landet som sier: La dem komme, dette er folk som vi bruker årsverk på med dagens bemanning. Hvis vi snur oss litt rundt – sier de videre på Nav-kontorene – og tenker at disse folkene kan gjøre samfunnsnyttig arbeid med våre saksbehandlere som guide, bruker samfunnet og kommunen mindre ressurser totalt sett. SVs – og kanskje de rød-grønnes – modell er at hvis vi skal legge til noe, må det nye stillinger til. Vår modell er sannsynligvis betydelig enklere. Vi vil se på om det går an å drive dette på en annen måte enn med nye stillinger, rett og slett fordi dette er de folkene man bruker masse ressurser på – på å ringe til dem og spørre hvor de ble av, på masse møter, på masse oppringninger, på masse tiltak. De går på en hel haug med ulike tiltak som ikke passer for dem. Da er det mye bedre, sammen med kommunen, å finne praksisplasser. De kan være med som nr. 2 på middagsutlevering, de kan være med som nr. 2 på hjemmesykepleie hvis man er utrygg der, de kan være med en vaktmester, de kan være med i barnehager, de kan være med på en rekke ting for å få arbeidspraksis. Mye av dette vil allerede være tilrettelagt på enkelte av arbeidsplassene. SVs modell gir istedenfor som ryggmargsrefleks å ha flere stillinger, men hele poenget er at de er der allerede. Det er på tide å levere resultater for å få dem tilbake igjen til arbeidslivet.
Arve Kambe (Høyre), 2014-12-08:
Jeg synes vel innlegget til Karin Andersen egentlig avdekker hele poenget med å ha en aktivitetsplikt for sosialhjelpsmottakere. For hva er det representanten Andersen sier etter åtte rød-grønne år? – Jo, at de møter på sosialkontoret og ikke får et eneste tiltak, de fleste av dem. Det er jo nettopp det denne regjeringen ønsker å gjøre noe med. I dag er det sånn at man har en mulighet, dersom kommunen vil det, til å innføre aktivitetsplikt. Nå vil Stortinget få muligheten til å vedta at alle kommuner skal tilby det. Det vil gi resultater. Da vil vi ikke i framtiden finne et Nav-kontor som ikke har tiltak til dem det gjelder. Så sier Karin Andersen at jeg skal ta meg en tur på Nav-kontorene. Det tror jeg vi er mange som gjør, i alle fall jeg, etter at jeg ble leder av arbeids- og sosialkomiteen på Stortinget. I forrige uke var jeg på to store Nav-kongresser. Den ene var for alle tillitsvalgte Nav-ansatte i Unio, den andre for alle tillitsvalgte Nav-ansatte i Akademikerne. De ga oss ett klart råd, når vi nå forhåpentligvis vedtar aktivitetsplikt for unge sosialhjelpsmottakere. Fra Nav-kontorene sa de: Gi oss en sanksjonsmulighet dersom man ikke møter opp, og dersom man nekter å bidra. For i dag er det jo sånn at man møter ikke opp. Mer enn hver tredje møter ikke opp til en time som en saksbehandler har brukt tid på å planlegge, og sagt nei til andre som ville komme den dagen, fordi noen andre skulle komme – og så kommer de ikke. Det tar tid. Det er ressurskrevende. Det er ikke bra. Da tenker jeg at vi – med den samlede ressursbruken – med denne regjeringen skal få til flere resultater enn de rød-grønne klarte på åtte år, for vår oppskrift er klare krav, klare mål. Det trengs innsats, ikke nødvendigvis flere stillinger. Hele poenget er jo at denne tiltakspakken vil føre til færre sosialklienter.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2014-12-08:
Høyre og Fremskrittspartiet foreslo opprinnelig store og grove kutt i barnetillegget. Etter budsjettforhandlingene med Kristelig Folkeparti og Venstre ble det kuttforslaget lagt bort, og man kom fram til en bedre ordning med tak. Jeg lurer på hvordan representanten Kambe vurderer de to ulike variantene. Mener representanten Kambe – og er han enig med de fleste andre i – at Høyre og Fremskrittspartiets opprinnelige forslag var for usosialt og bidro til for store kutt? Og er representanten Kambe enig i at den løsningen man har kommet fram til nå med Kristelig Folkeparti og Venstre, er en bedre løsning enn det Høyre opprinnelig foreslo?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2014-12-08:
Representanten Heggelund påstår at Arbeiderpartiet har forlatt arbeidslinjen. Hans argument for det er at vi i budsjettmerknadene våre kritiserer regjeringens forslag til endring i barnetillegget. Grunnen til at vi kritiserer regjeringens endringer i barnetillegget, er nettopp at de ikke fyller de forutsetningene som Brochmann-utvalget la til grunn for at en sånn ordning skulle kunne understøtte arbeidslinjen. Det kan bidra til at dette blir en fattigdomsfelle. Man fyller ikke på med de fattigdomsbekjempende tiltakene som Brochmann-utvalget forutsetter at skal gjøres. Men ikke bare det: Hva gjør dagens regjering? Jo, den går enda lenger. Det skal lønne seg å jobbe, sier representanten Heggelund. Samtidig kritiserer han SV for at de såkalt betaler folk for å jobbe mindre, samtidig som hans egen regjering øker kontantstøtten, kutter barnehageplasser, gjør det dyrere å bruke barnehage og foreslår kutt i overgangsstønaden som ville fått flere – spesielt damer – over på sosialhjelp. Er det arbeidslinjen? Nei. Man har stelt seg til med et permitteringsregelverk som gjør at bedrifter land og strand rundt sier opp folk, der man før kunne permittert. Dette er ikke arbeidslinjen. Det er heller ikke kutt i pappaperm. Vi i Arbeiderpartiet lytter til faglige råd. Vi lytter til dem det gjelder, og vi har alltid stått på en arbeidslinje. Mens vi styrte, pekte de fleste pilene i riktig retning. Vi sysselsatte flere, andelen uføre gikk ned, sykefraværet gikk ned, og vi hadde færre på sosialhjelp – nettopp fordi vi hører på faglige råd og gjør mer av det som virker. IA-avtalen er et godt eksempel på det. Når Stefan Heggelund og Høyre og Fremskrittspartiet nå i hvert fall diskuterer karensdager og ønsker å innføre normerte sykmeldinger, er det på tvers av alt det vi vet fungerer, på tvers av det ekspertene sier fungerer. Vi har sett det i Sverige. Det skaper mer byråkrati. Mange må gå på jobb før de er friske, men mange blir også værende hjemme når de er friske. Det er en veldig lite hensiktsmessig løsning. Vi i Arbeiderpartiet er for å lytte til partene i arbeidslivet. Vi lytter til forskerne. Vi står på en arbeidslinje som virker. Regjeringen gjør det motsatte.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2014-12-08:
Statsråden sa at Arbeiderpartiet ikke har lest Brochmann-utvalgets innstilling. Jo, vi har lest Brochmann-utvalgets innstilling – og vi har lest hele innstillingen fra Brochmann-utvalget. For det første er det slik at Brochmann-utvalget peker på en løsning med tak, men de har noen forutsetninger som regjeringen ikke oppfyller. Den første er at de pengene man sparer, skal brukes sammen med en større sum på målrettede tjenester mot disse fattige barna. Det gjør ikke regjeringen, de gjør ikke det. Hva annet sier Brochmann-utvalget? Jo, Brochmann-utvalget advarer også mot det regjeringen gjør: økning av kontantstøtten, det å betale folk for ikke å jobbe, kutt i barnehageplasser, dyrere barnehager. Dette er også en del av Brochmann-utvalget og det de advarer mot. Regjeringen har ingen arbeidslinje, tvert imot. De betaler folk for ikke å jobbe og gjør flere barnefamilier fattigere. Det er noe annet enn Arbeiderpartiets arbeidslinje, som går på å få folk ut i arbeid og aktivitet gjennom målrettede og støttende arbeidsmarkedstiltak.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2014-12-08:
Det er viktig med tidligere og tettere oppfølging, spesielt av ungdom i møte med Nav. Når vi diskuterer utfordringene i de representantforslagene vi nå debatterer, er det ikke sikkert at vi trenger å finne opp kruttet på nytt, men vi kan se på de ordningene som allerede finnes, og sørge for at de blir oppfylt. Stoltenberg-regjeringen innførte i 2013-budsjettet en forsterket ungdomsgaranti som de kalte ungdomsløftet. Den gikk ut på at vi satte av 35 mill. kr til ungdomskoordinatorer i Nav-systemet, slik at alle unge i møte med Nav i løpet av én måned med én saksbehandler skulle få sin egen aktivitetsplan som inneholdt de tiltakene den enkelte ungdommen trengte – en plan for veien ut i arbeid og aktivitet. Jeg var ivrig etter å se hvordan den ble fulgt opp og stilte statsråden et spørsmål om oppnåelsen av garantien for ett år siden. Da sa statsråden at den akkurat hadde begynt å virke, og at han skulle sørge for en bedre måloppnåelse med den nye garantien enn den forrige hadde. Hva har statsråden gjort for å sørge for at ungdomsløftet blir oppfylt?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2014-12-08:
Jeg registrerer at statsråden var enig i intensjonen i den nye, forsterkede ungdomsgarantien som Stoltenberg-regjeringen la fram, men jeg savner svar på spørsmålet mitt. For som vi vet, besto den styrkingen av 35 mill. kr som skulle brukes til ungdomskoordinatorer rundt om på Nav-kontorene, nettopp for å forsterke innsatsen rettet mot ungdomsgruppen, følge dem opp tettere og raskere med én saksbehandler, slik at de ikke skulle vingle mellom flere. Men som vi vet, er alt dette – hvis det skal fungere – avhengig av at man er på Nav i styringsdialogen. Derfor lurer jeg på: Hva har statsråden gjort for å sørge for at intensjonen i ungdomsløftet blir fulgt opp, at ungdom blir prioritert, og at det også blir prioritert å ha én saksbehandler, slik at de ikke blir virrende rundt i systemet?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-12-08:
Det var interessant at komitélederen brukte så mye av tida på å skryte av skattelettelsene i denne debatten, men det viser jo tydelig Høyres prioritering i den økonomiske politikken, og det var fint å få det avklart. Ellers la representanten stor vekt på at en skulle senke terskelen for å komme inn i arbeidsmarkedet, det skulle være enklere å komme inn. Det blir sagt veldig ofte i sammenheng med alle dem som har en delvis arbeidsevne, som nå får det stadig vanskeligere med å komme inn i arbeidsmarkedet som følge av at det er stor konkurranse. Varige eller tidsbegrensede lønnstilskudd til arbeidsgiver er et virkemiddel for å rette på dette. Mitt spørsmål er: Vil det bli færre med delvis arbeidsevne som står utenfor arbeidslivet ved neste nyttår, med regjeringas tiltak i dette budsjettet?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-12-08:
Representanten Wiborg ga inntrykk av – og sa det ganske rett ut også – at regjeringa satser mest på dem som har mest behov for hjelp. Det er et utsagn som ikke har troverdighet blant folk flest, og det er jo ikke unaturlig. Samtidig sa representanten at vi har fått et arbeidsliv i dag som passer bedre for flere som har funksjonshemninger. Men situasjonen er den at det er stadig flere med delvis arbeidsevne som står utenfor arbeidslivet, på tross av at vi har en del lette arbeidsplasser i fysisk forstand som burde vært bedre tilpasset dem som har delvis arbeidsevne. Mitt spørsmål er: Vil regjeringas budsjett føre med seg at det vil bli færre med delvis arbeidsevne som står utenfor arbeidslivet ved neste nyttår? Det er et krevende spørsmål, men bør kunne besvares med ja eller nei i sin konklusjon.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-12-08:
Representanten Ropstad sa nå at det en her har gjort, var et dilemma for Kristelig Folkeparti. Tidligere har det blitt sagt at det var Kristelig Folkepartis prinsipale løsning at en skulle få en avkorting ved 95 pst. Det er for meg et tankekors at de som etter en lang behandling får innvilget uføretrygd – og det er ikke enkelt – samtidig som de har lav inntekt i familien totalt og flere barn, skal få et kutt i sitt barnetillegg. Hvorfor er det så viktig for Kristelig Folkeparti å kjøre prinsippet om at det skal lønne seg å arbeide så langt – noe som en ikke gjør i andre saker, f.eks. i forbindelse med AFP – at det skal ramme de absolutt svakeste? Jeg skjønner dilemmaet. Kan representanten utdype dilemmaet?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-12-08:
Alle forslag tas opp, president!
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-12-08:
Vi kommer seinere, i en kommende debatt, inn på en sak hvor det nettopp er spørsmål om den gruppa av ungdommer mellom 20 og 25 år som verken har skole eller arbeid. Det som Senterpartiet der har fremmet, og som flere partier er enig i, er at vi innfører en ordning med såkalte lærekandidater, hvor både private og offentlige bedrifter tar ungdommene inn i ordinært ansettelsesforhold – en lærekandidat på et vis som en lærling, og vedkommende yter med sin evne under bistand fra arbeidsgiver. Og så får en gradvis økende inntekt fordi en blir mer og mer kompetent, og dermed får en på sett og vis utdannelse gjennom arbeid. Det kan være et godt tiltak for denne sårbare gruppa.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-12-08:
Minstelønn er etter Senterpartiets vurdering et krisetiltak, det er et krisetiltak når det er en ubalanse i arbeidsmarkedet mellom dem som etterspør arbeidskraft, og dem som tilbyr sin arbeidskraft. Vi ser den ubalansen ikke minst i Tyskland og Storbritannia, hvor en har innført minstelønn. Dette har ført til store diskusjoner om nivået på det hele, og det fører til en grunnleggende diskusjon om det er det rette virkemidlet i forhold til ubalansen. Senterpartiet standpunkt er: Når det gjelder ubalansen, er det roten til ondet en må ta fatt i. Og roten til ondet er en friest mulig bevegelse av arbeidskraft fra land som har 10 pst. av lønnskostnadene i Norge. Alle forstår at det gir en ubalanse. Vi må ta ondet ved roten, og dermed er det å erstatte EØS-avtalen med en handelsavtale, slik at vi kan regulere bevegelsene av arbeidskraft. Det er det essensielle.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-12-08:
Statsråden sa at vi måtte ruste Norge for framtida, og det er jeg helt enig i. Det er noe av det viktigste vi står overfor, for vi står overfor dårligere vær, også politisk. Det krever politisk lederskap for at vi skal sikre det jambyrdige Norge. Så kom statsråden med slagordet «Et trygt, fleksibelt og familievennlig arbeidsliv». Med ordet «trygt» oppfatter jeg at lønnsmottakerne skal ha fast ansettelse med fast inntekt. Ordet «familievennlig» oppfatter jeg slik at man skal få tid til samvær med familien på kvelder og søndager. Spørsmålet mitt går på ordet «fleksibelt». Betyr «fleksibelt» i statsrådens språkbruk «midlertidig»? Er «midlertidig» en del av «fleksibelt arbeidsliv»? I tilfelle: Hvem skal så få mer av denne «midlertidigheten» i arbeidslivet? Gjelder det både de høytlønte og de lavtlønte?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-12-08:
Representanten Heggelund sa i sitt innlegg at dersom vi jobber mindre, får vi en utfordring med å finansiere velferdsstaten. Senterpartiets poeng er at sysselsettinga i Norge er på full fart nedover som følge av økende innvandrerandel i befolkninga, som en konsekvens av bl.a. EØS-avtalen. Det er derfor ikke noe «dersom», fordi det skjer med full fart allerede i dag. Representanten Heggelund må ta inn over seg dette faktum og svare på hvordan en skal finansiere velferdsstaten når yrkesandelsprosenten går stadig nedover. Så til statsrådens slagord for arbeidslivet: trygt, fleksibelt og familievennlig. Som jeg sa i mitt forrige innlegg: De tre ordene inneholder store innebygde motsetninger. Fleksibelt, bekreftet statsråden, betyr mer midlertidighet. Men når en har mer midlertidighet, blir det mer utrygt, og det blir mindre familievennlig. Derfor vil jeg anbefale at statsråden bytter ut slagordet med ett som er mer i tråd med det som faktisk skjer, for det vil en over tid stå seg på. Så var det spørsmålet om minstelønn. Det er krisetiltak i arbeidslivet i flere land, med svakere fagbevegelse i mange fag, slik som de har. Derfor innfører en minstelønn. I Norge går regjeringa mot minstelønn. Det er for radikalt nå. Men Venstre er for, og partiet Venstre har fått støtte av Fremskrittspartiet i komiteen. Når representanten Rotevatn får spørsmål om nivået på minstelønn – om den skal være 30–50 pst. av f.eks. 150 kr timen, som vil si 50 kr–75 kr per time – svarer ikke representanten på det. Det vi står overfor her, er at en tenker seg lovfesting av en minstelønn som ikke er til å leve for og med i det kostnadshøye Norge. Det berører hele grunnlovsparagrafen at en skal kunne få et arbeid som en kan leve av. Det er viktig at vi får den debatten opp og ut blant folk flest, for det er viktige spørsmål som nå står til debatt i det norske samfunnet, som følge av de store endringene i arbeidsmarkedet. Til slutt vil jeg bare si at det på side 6 i Innst. 81 L for 2014–2015, som gjelder endringer i lov om supplerende stønad til personer med kort botid i Norge, er blitt en feil: Det står i innstillinga at Senterpartiet ikke støtter regjeringas forslag. Som det framgår av Innst. 15 S for 2014–2015, støtter Senterpartiet regjeringas forslag, og det er Senterpartiets syn.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-12-08:
Politisk lederskap er å være endringsvillig, ta stilling i konflikter, si ja til nye tiltak – og jeg skal love at Senterpartiet skal være med på det. Men for Senterpartiet står samtidig det samfunnsmessige målet om jambyrdige økonomiske forhold mellom folk fast. Vi må i Norge nå sette inn kraftige tiltak mot de angrepene som skjer mot dette målet. Det skjer i arbeidslivet ved at norske tariffavtaler og norsk arbeidslivslovgivning ikke lenger har forrang framfor EUs regler om fast ansettelse, som blir utfordret gjennom midlertidige ansettelser gjennom det som mange har sagt er et løsarbeidersamfunn internasjonalt sett. Venstre i arbeids- og sosialkomiteen er i dag ledet av en økonomisk liberalist, som derfor naturlig nok er tilhenger av minstelønn. Men representanten Rotevatn kan ikke svare klart nei på om nivået på minstelønna skal være 30–50 pst. av vanlig inntekt framover. Det blir en tøff debatt om arbeidslivet. Senterpartiet gleder seg.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-12-08:
Jeg er glad for at statsråden sier at han arbeider for at den enkelte skal få en kontaktperson i Nav lokalt. Jeg tror det vil være en veldig stor styrke at en har en person å forholde seg til – en person som kjenner ens situasjon, og at en dermed får et gjensidig tillitsforhold over tid. Videre merket jeg meg at statsråden sa at han ville se på muligheten av et varig lønnstilskudd for dem som står i fare for å bli uføretrygdet fram til 67 år – også et interessant forslag. Vi vet at det er mange som ikke er syke nok til å bli uføretrygdet, samtidig som de er så syke og slitne at de ikke vil kunne stå i arbeid hver dag. Derfor er det få arbeidsgivere som er villige til å ta belastninga med å ha personer hos seg som har et slikt forhold til arbeidslivet. Jeg kunne spørre: Hvor stort omfang ser statsråden at en slik ordning vil få? Her snakker vi om mange mennesker og store penger som må flyttes, for å få til det som er statsrådens intensjon.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-12-08:
Statsråden refererte også til ungdom. Mange ungdommer har kanskje problemer med rus og psykiske problemer, er i den sårbare alderen 20–25 år, og har verken arbeid eller utdanning. SV, Arbeiderpartiet og Senterpartiet fremmer i innstillinga på dette punktet forslag om såkalte lærekandidater, hvor arbeidsgiver får økonomisk støtte til å ansette disse ungdommene som lærekandidater. Jeg skulle gjerne hatt statsrådens nærmere vurdering av dette forslaget, og hvorfor ikke statsråden går inn for at det kan være med i vurderinga av de tiltakene som kommer i den kommende meldinga.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-12-08:
:Det snakkes her om aktivitetsplikt for sosialhjelpsmottakere som om alle er like. Jeg syns det er veldig sterkt å høre det. Den som kjenner noen som er sosialhjelpsmottaker, vet at det er veldig forskjell, og at mange som er i den situasjonen, har svært vanskelig for å delta i nesten enhver aktivitet. Ellers snakkes det om individuelle løsninger. Jeg trodde det også skulle være individuelle løsninger når det gjelder hva som er best for dem som er i den situasjonen. Det at ungdom som sitter på datarommet, får krav om aktivitetsplikt for å få sosialhjelp, skulle bare mangle. Det er helt logisk. Og jeg regner med at alle her, inklusiv Karin Andersen fra SV, er helt enig i det, men det krever en individuell vurdering. Det som var den rød-grønne regjeringas tiltak på dette området, var kvalifiseringsprogrammet, slik at en ikke skulle gå på sosialhjelp hele tida. En skulle få hjelp, bistand, for å avklare hva som var ens arbeidsevne. Var det slik at det var uføretrygd som var saken, ja vel, så skulle det avklares, og en skulle få uføretrygd, slik at en slapp å gå på sosialhjelp. Hadde en arbeidsevne, skulle en bistås inn i arbeid. Da vil en jo for manges vedkommende komme i den situasjonen at en har en delvis arbeidsevne, og da står vi i det som har vært gjengangeren i denne debatten, nemlig hvordan vi legger til rette for at folk som har delvis arbeidsevne, skal få en betalt jobb, med sin arbeidsevne. Jeg syns det er for enkelt å snakke om aktivitetsplikt for sosialhjelpsmottakere som om alle er like. Jeg syns det er ganske uverdig når vi vet hvor mange sosialhjelpsmottakere som sliter, og hvor det vil være et helt feilaktig tiltak å kreve det som en allmenn ordning. Derimot å kreve det for en ungdom som sitter på gutterommet, er helt korrekt, og det har Senterpartiets fulle støtte.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-12-08:
Den største bevilgningen i helse- og omsorgskomiteens budsjett er bevilgningen til de regionale helseforetakene – 132 mrd. av totalt 174 mrd. kr i utgifter. Under overskrifta i innstillinga «Redusert helsekø og raskere behandling» heter det fra Høyre og Fremskrittspartiet at de vil «ta alle gode krefter i bruk for å redusere unødvendig venting og sørge for raskere behandling». Svaret er altså fritt behandlingsvalg i spesialisthelsetjenesten i 2015, først innenfor tverrfaglig spesialisert rusbehandling, psykisk helsevern samt innenfor enkelte områder i somatikken – bevilgningen er på 150 mill. kr. Senterpartiet går imot dette og vil videreføre et godt system hvor den statlige spesialisthelsetjenesten har et sørge-for-ansvar, hvor private ideelle og kommersielle selskap i dag får utbetalt om lag 10 pst., eller mer enn 10 mrd. kr, av bevilgningene til de regionale helseforetakene. Men Senterpartiet vil ikke bare videreføre, vi vil også endre. Hva er så Senterpartiets endring for å redusere helsekøene og få raskere behandling? Svaret er bedre ledelse, bedre ledelse i spesialisthelsetjenesten. Det er svært mye å hente. Jeg har her erfaringene fra kontrollkomiteens behandling av en rekke riksrevisjonsrapporter å vise til. Men regjeringa, med Venstre og Kristelig Folkeparti som støttespillere, satser ikke på dette. Etter å ha fulgt debatten i dag står det for meg som forunderlig at nesten ikke en eneste en har nevnt ordet «ledelse». Ledelse er knapt nevnt av noen av samarbeidspartienes representanter, og det står for meg som veldig sterkt. Samarbeidspartiene mener at de statlig finansierte sykehusene tvert imot trenger utfordringer fra andre aktører – les private – sjøl om de statlig eide sykehusene skal stå for om lag 90 pst. av aktiviteten også i 2015, altså om lag 120 mrd. kr i statlige utgifter. Senterpartiet mener det er mye å hente på bedre ledelse i statlige virksomheter, enten det er i Nav, politiet eller sykehus, og vi satser på en såkalt operasjonsbasert ledelse. Det krever at ledelse og ansatte i fellesskap ser hva som er oppgaven, og i sykehusene er oppgaven møtet mellom pasient og behandler. Dette kan kraftig forbedres. Vi har en rekke områder hvor det er god ledelse i de offentlige sykehusene, men der har en gått over fra klinikkbasert ledelse til bl.a. stedlig ledelse. Ledelsen ved Ringerike sykehus har fått pris for det beste lederskapet. Det er med stor forundring jeg erfarer her i salen at det lederskapet ikke blir sett på som et forbilde – at man ikke lærer av det, forbedrer gjennom det gode eksemplet og sparer utrolig mye penger istedenfor å legge opp til det valg som regjeringa her gjør.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-12-08:
Det er hyggelig at både representanten Kjenseth og Stensland nå kommer inn på spørsmålet om ledelse – endelig. Det blir sagt fra representanten Stensland at pasientperspektivet er et annet ord for ledelse. All right – fint. Det vi altså ønsker, er at vi skal ha en ledelse hvor det er en bedre virkelighetsforståelse mellom ledere og den som er praktiker, at de som utfører jobben, vet best hvordan en skal takle situasjonen, innenfor avtalte rutiner, og at de som utfører jobben, får større ansvar og innflytelse – altså at de som står i situasjonen, blir de sentrale, og at det blir mindre detaljstyring. Det er referert her til nasjonale mastodonter, det er referert til sentralisering. Ja, la nå det bli en diskusjon videre, la det bli en diskusjon om vi skal se på struktur, om nedleggelse av akuttmottak er svaret istedenfor å se på en bedre ledelse. Det er det gode møtet mellom pasient og behandler som trenger fagfolk som samhandler og samarbeider på stedet. Det jeg sa, var at stedlig ledelse var langt bedre enn det som brukes i mange helseforetak, nemlig klinikkledelse. Jeg er enig i det som er sagt her fra flere, om at det er avdelingslederen som er det sentrale. På store sjukehus, og på mindre sjukehus også, er avdelingslederen sjølsagt sentral, men det er den helhetlige ledelsen som til sjuende og sist er avgjørende – den helhetlige ledelsen som sikrer den faglige kvaliteten, som sikrer budsjettansvaret, og som står for personalansvaret. Alle under sjukehusets tak bør ha en leder. Det gir fellesskap, det gir felles ansvar – kall det gjerne patriotisme eller stolthet over sitt sjukehus. Den som føler stolthet og patriotisme ved det en driver, yter gjerne bedre og tar større ansvar, også i det offentlige – derfor. Det er trist at regjeringa da kjører på denne linja med fritt behandlingsvalg og sentralisering av akuttfunksjoner istedenfor å satse på bedre ledelse og se på de gode forbildene. Regjeringspartienes Ørmen Johnsen og Wold burde spesielt ta for seg Ringerikes stemmer i møte med statsråden. Hvorfor det ikke skjer, viser at fritt behandlingsvalg er ideologisk motivert for Høyre og Fremskrittspartiet, for å gi private selskaper større markeder. Det er kostbart, men det er sant – enn så lenge.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-12-08:
Jeg vil takke representanten Stensland for det han sa. Det som var mitt poeng, er at en enighet må få konsekvens. En enighet må kunne operasjonaliseres i en ny praksis. Vi har litt for mange eksempler på at en ved mindre sjukehus har gått vekk fra stedlig ledelse og over til en klinikkledelse, slik at ledelsen på det vesle sjukehuset er delt på flere. Da har ikke den flokken som jobber der, det fellesskapet som er nødvendig. Så har vi i mitt eget fylke et forbilde, Ringerike, hvor ledelsen får pris for beste lederskap. Mitt tankekors er: Hvorfor blir ikke det lederskapet tatt fram som et eksempel til bruk andre steder? Det er det som er poenget. Her er det mye å hente, og jeg håper at representanten Stensland vil diskutere dette videre, for her …(Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.)
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2014-12-08:
Lederen i komiteen startet sitt innlegg med å snakke om usikkerheten for hva som kan komme, og siden budsjettet kom, har vi jo sett at det er varslet at det kanskje kan bli enda større ledighet, og som komitélederen var inne på, har vi også sett at det er sagt noe annet. Men derfor var vi i Kristelig Folkeparti glad for at vi fikk flere tiltaksplasser inn i budsjettforliket med regjeringspartiene. Jeg vil gjerne høre hva representanten Kambe mener om utsiktene, og hvordan han tenker å møte dem. For hvis det faktisk er slik at ledigheten øker, vil det jo være behov for flere tiltaksplasser, men kanskje også andre grep som kan imøtese dette og sikre at vi unngår at mennesker faller ut av arbeidslivet og blir der lenge, før en klarer å få dem tilbake i arbeid.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2014-12-08:
Takk for spørsmålet. Jeg må jo si at da vi var med og behandlet uførereformen sist, var min opplevelse av Høyre og Fremskrittspartiet at de ønsket den løsningen de la fram i budsjettforliket, at de ønsket en standardisering, som også Brochmann-utvalget peker veldig tydelig på, og som flere har ønsket. Når det gjelder barnetillegget til uføre, er det jo noen dilemmaer. Det er noen argumenter for, og det er noen klare argumenter mot. Jeg mener at det heller klart mot, nettopp fordi man ville hatt urimelige kutt for noen mennesker som trenger det mye, og som sannsynligvis aldri ville kommet seg ut i arbeid. Derfor vil vi ivareta behovsprøvinga samt sette et tak så det ikke vil være sånn at hvis man prøver seg ut i arbeid, så vil ikke det lønne seg. Derfor mener jeg at den ordninga som ligger der, er god. Så har representanten Andersen et veldig godt poeng med at det også er viktig da å ivareta den andre biten med at hvis man gjør endringer, så må man ha flere målrettede tiltak mot de fattigste. I min liste som jeg leste opp her mot slutten, er noen av dem ivaretatt, men jeg kan også love representanten at jeg kommer til å kjempe videre for å få enda flere tiltak for dem som trenger det mest.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2014-12-08:
Takk for det spørsmålet. Det jeg mener bør være en felles målsetting for alle de fire partiene som nå forvalter flertallet i fellesskap, er at vi klarer å lykkes med å inkludere enda flere mennesker i arbeidslivet. Kristelig Folkeparti har den tro at det å kunne være ansatt midlertidig har en positiv effekt. Det gir en mulighet til å vise at man kan noe, det kan være en vei inn. Men vi har ikke noen blind tro på at midlertidig ansettelse er den eneste løsninga, og jeg vil også advare mot midlertidig ansettelse hvis det blir sånn at det er til erstatning for faste jobber. Målet må bli at vi får flere arbeidsplasser som er faste, og så kan man gå veien dit hen gjennom midlertidig ansettelse. Derfor kommer jeg til å være konstruktiv i forhandlingene framover, som jeg regner med at kommer til å komme. Men vi tror på de andre tiltakene også. I det som lå inne om et inkluderende arbeidsliv i resten av proposisjonen, var det gode tiltak. Jeg mener også at Stortinget må se på flere tiltaksplasser – men også bedre tiltaksplasser – og kortere ventetid, så man kommer raskere inn og får hjelp, for vi vet at jo lenger folk er ute av arbeidslivet, jo vanskeligere er det å få dem tilbake dit.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2014-12-08:
Når jeg utdyper dilemmaet, mener jeg det kanskje først og fremst går på det som regjeringa foreslo når det gjelder et standardisert tillegg, for jeg mener det er der en først og fremst mer kan snakke om en arbeidslinje. Den løsninga som Kristelig Folkeparti kjempet igjennom nå med et tak på 95 pst., har jeg ikke tro på vil bidra i den forstand til at veldig mange velger arbeid foran trygd. Det har jeg ikke noen tro på. Derfor ville jeg heller at når det gjelder dilemmaet eller argumentene for og imot arbeidslinja – hvis en var blindt opptatt av arbeidslinja – helt mot en standardisering. Jeg er, som jeg sa i stad, opptatt av at det har noen uheldige utslag, og det kan en unngå med behovsprøvingen. Men med å sette et tak mener jeg at en sikrer legitimiteten til trygdesystemet, for det mener jeg er viktig, og så tror jeg det vil være en varig ordning. Ettersom dette har vært en ordning som har vært debattert, og Lundteigen kjenner selv til hvordan det var i forrige runde, frykter jeg at dette er en debatt som kan komme igjen og igjen. Nå tror jeg vi har fått en varig ordning som tross alt skjermer de aller fleste.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2014-12-08:
Kristelig Folkeparti har sammen med SV kjempet en utrettelig kamp for det behovsprøvde barnetillegget. Derfor samarbeidet vi godt også i forrige periode da visse krefter prøvde å gjøre noe med det. Derfor var Kristelig Folkeparti veldig glad for at vi klarte å ivareta det behovsprøvde barnetillegget gjennom budsjettforliket nå. Jeg må innrømme at jeg kanskje er blitt litt skuffet over de frontalangrepene som jeg har opplevd fra SV i flere debatter som vi, og andre i salen, har hatt om dette etter budsjettforliket. Vi ivaretok jo i hvert fall 28 000 barn. Så er det rett – som SV sier – at noen vil bli rammet, fordi vi setter et tak: Man skal ikke kunne få mer enn 95 pst. av det man hadde før man ble ufør, utbetalt av både trygd og barnetillegg. Jeg kan forstå at man kan kritisere dette. Men litt av utfordringa er også at det er mange andre lavtlønte og fattige i dette landet – det finnes andre som jobber for 200 000–250 000 kr i året, som ikke får barnetillegg. Er det sånn å forstå at SV også ønsker å gi barnetillegg til andre lavtlønte?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2014-12-08:
Statsråden hadde et godt innlegg om alle de viktige tiltakene som vi i fellesskap skal vedta i dag for neste år. Jeg vil også berømme statsråden for å ha et stort engasjement for å inkludere flere mennesker i arbeidslivet, senest nå på fredag med den meldinga og proposisjonen som kom da. Selv om jeg ikke har lest tiltakene grundig, ser jeg iallfall at det er flere viktige tiltak som fremmes, og jeg ser fram til behandlinga av dem. Men i dag på nyhetene kunne vi høre at det anslås at det er ca. 40 000 ungdommer mellom 18 og 30 år som verken er i arbeid, under utdannelse eller på trygd og fanget opp av systemet. Det er jo en veldig stor gruppe, så jeg vil gjerne benytte anledningen til å høre statsrådens tanker om hvordan vi kan bidra til å hjelpe også dem, enten inn i tiltakssystemet eller – helst – direkte inn i utdannelse eller ut i arbeid.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2014-12-08:
Flere har tatt ordet for å kritisere Kristelig Folkeparti for løsninga når det gjelder barnetillegget. Jeg har derfor behov for å avklare hvorfor jeg mener det er god grunn til å forsvare den løsninga vi har kommet fram til. Det som var spørsmålet, var om vi skulle ha en behovsprøvd eller en standardisert løsning. Som jeg har sagt gjentatte ganger, mener jeg at det var et dilemma, for jeg ser argumentene for standardisering, jeg ser argumentene til Brochmann-utvalget, jeg ser argumentene for arbeidslinja. Men så mener jeg motargumentene mot standardiseringa, som jo gikk på 7 000 kr per barn istedenfor behovsprøving opptil 35 000 kr per barn, er at det vil ramme mange uføre som aldri vil kunne komme i jobb. Derfor vil det være rett på bunnlinja, og de vil kunne bli rammet ganske mye. Og derfor mener jeg at det er en stor seier at vi ivaretok behovsprøvinga, så det fortsatt skal være sånn at de som har mest behov for barnetillegg, skal få det fremdeles. Så mener jeg det er fullt ut forsvarlig å si at en heller ikke skal få mer enn 95 pst. utbetalt enn det en hadde før en ble ufør. Det handler om at uføretrygd er en stønad for bortfall av inntektsmuligheten. Det skal ikke være sånn at en får ubegrenset med støtte i tillegg, mener jeg. Det handler om legitimiteten til trygdesystemet, og en skal – som vi var opptatt av – finne en varig løsning, sånn at uføre som har barn, også skal være trygge på hvordan ordninga skal være. Så skal jeg også erkjenne at det ikke er kjekt å høre at det er 4 500 barn som blir rammet av den omlegginga som Stortinget nå kommer til å vedta. Men jeg er veldig stolt av at over 28 000 barn kommer mye bedre ut nå enn etter forslaget fra regjeringa. Derfor mener jeg det er en stor seier. For, på den andre siden, dersom du er i et lavtlønnsyrke – du får 250 000 kr, 300 000 kr, 350 000 kr utbetalt – er det ikke sånn at du får mer utbetalt hvis du har mange barn. Tvert imot er kanskje heller utfordringa at hvis du har mange barn, må du gå ned i stilling og ned i lønn for å kunne klare å ta deg av barna. Derfor mener jeg den ordninga som Stortinget nå vedtar, vil være god, og forhåpentligvis vil den også kunne være varig. I tillegg har vi kjempet igjennom f.eks. utvidet mulighet for gratis barnehage for 4-5-åringene. I budsjettforliket er det 20 mill. kr ekstra i tillegg til de – nå husker jeg ikke antallet – 50 mill. kr, tror jeg, som regjeringa la inn i tilskuddsordninga for fattige barnefamilier, og det samme med ferietiltak osv. Jeg mener det er en god ordning, en ordning som skaper legitimitet til trygdesystemet, og som forhåpentligvis kan bli varig.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2014-12-08:
I tillegg til perspektivmeldinga kan jeg bygge opp under det representanten spør om ved å vise til at det faktisk var jeg som statsråd som satte ned Brochmann-utvalget, fordi jeg er veldig opptatt av at vi skal ha bærekraft i velferdssystemet i Norge framover, og fordi internasjonalisering forandrer rammevilkårene for det. I tillegg til at de fleste som har snakket om Brochmann-utvalget, har snakket om trygd og arbeidsinnvandring, er det slik at norsk næringsliv i dag er i en helt annen internasjonal situasjon, der noen av deres ansatte i perioder bor i utlandet og jobber i utlandet, og noen av de utenlandske ansatte jobber i Norge – det var mange grunner til å nedsette det utvalget. Det er den tilnærminga vi vil ha. Vi vil se på de utviklingstrekk som er i samfunnet, og se om vårt trygdesystem står i forhold til de nye utfordringene vi møter, f.eks. det at det skal være lettere for en norsk ansatt i et norsk selskap som driver i utlandet, i perioder å kunne fungere i utlandet. Så står vi på arbeidslinja – det har vi gjort, og det kommer vi til å gjøre.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2014-12-08:
Først vil jeg si at det er nettopp på grunn av at vi tar arbeidslinja på alvor, at vi også protesterer sterkt mot regjeringas holdning til permitteringsregelverket. Det er derfor vi er imot de kuttene de gjør i næringspolitikken, for vi vil at folk i hovedsak skal ha muligheter til å ha ordinær sysselsetting. Det er derfor vi også går imot kuttene i dagpenger for tiltak for arbeidsledige, for vi vet at det kan hjelpe folk tilbake i jobb når de har mistet det. Så til barnetillegget. Det er helt feil at Arbeiderpartiet noen gang har foreslått et generelt kutt i barnetillegget. Det som er sant, er at vi diskuterte på bakgrunn av faglige innspill som vi fikk, om det ville være riktig å sette et tak på barnetillegget. Det er noe helt annet. Det har aldri blitt diskutert et generelt kutt i barnetillegget, men det er sånn at vi diskuterte det og la det bort. Og hvis en ser i Arbeiderpartiets program og på Arbeiderpartiets stemmegivning og innstillinger i Stortinget, vil en se at vi står på den ordningen som vi sto på i 2012, også i dag.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2014-12-08:
Nei – men jeg har nevnt en del saker i mitt innlegg, av mange saker, der regjeringa har kuttet på ordninger som allerede er der, så da har vi måttet prioritere det i vårt alternative budsjett: å få på plass igjen disse kuttene, der kuttene er store, f.eks. når det gjelder barnetillegget for uføre, eller der det rett og slett ikke er prisjustert. I sum har det blitt mye penger, og vi har da ikke kunnet prioritere nye velferdsordninger. Jeg for min del er veldig for disse forbedringene for selvstendig næringsdrivende, som den forrige regjeringa også sto for, og som jeg tror representanten Rotevatn er enig i, men det er altså en sammenheng mellom de innbetalingene en gjør i forhold til de ytelsene en får tilbake, både med hensyn til sykdom og med hensyn til permittering osv. For situasjonen for en arbeidstaker er jo at det er en innbetaling fra både arbeidsgiver og arbeidstaker til folketrygden. Men det er ikke sånn at vi er imot å utvikle et bedre sikkerhetssystem for selvstendig næringsdrivende – tvert imot.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2014-12-08:
Som jeg nevnte i mitt innlegg, så er det en rekke poster – også poster som gjelder barn – som fremdeles har kutt i statsbudsjettet etter forslag fra regjeringa, og som Kristelig Folkeparti ikke har fått på plass igjen. Men jeg skal la det ligge nå til fordel for først og fremst å gratulere Kristelig Folkeparti og Venstre med at man har fått begrenset kuttet i barnetillegget for uføre. Det var et av de styggeste, mest dramatiske, usosiale kutt som var foreslått av regjeringa i statsbudsjettet. Kristelig Folkeparti og Venstre har altså nå forhandlet seg fram til den løsningen som bare Høyre og Fremskrittspartiet var for da uførereformen faktisk ble behandlet, men det er allikevel bedre enn det regjeringa foreslo i denne omgangen. De skriver i merknadene at de tar utgangspunkt i Brochmann-utvalget. Det er veldig mange av betingelsene i Brochmann-utvalgets forslag til tak på barnetillegget som ikke er tatt inn nå, og da spør jeg: Når det barnetillegget kuttes – vi stemmer imot, men det blir allikevel vedtatt – vil representanten i hvert fall sørge for at Brochmann-utvalget i større grad blir fulgt opp enn det som nå ligger til grunn i budsjettet?
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2014-12-08:
Det var interessant å høre alt statsråden er glad for. Når det gjelder historiene han forteller om Hassan og andre, er det som slår meg, at vi har et regelverk der det faktisk går an å få til noe, noe det ikke hørtes ut som da den samme Eriksson var opposisjonspolitiker. Og forbedring av det regelverket som fungerer, skal vi være med på å diskutere. Så var statsråden på slutten inne på permitteringsregelverket, som det har vært en enstemmig kritikk av fra arbeidsgiver- og arbeidstakersiden. Det har blitt varemerket til regjeringa at den absolutt ikke hører på dem som lever sitt daglige liv – i dette tilfellet – i næringslivet, men heller ikke når det gjelder IA-avtalen, der han to ganger har brutt avtalen siden den ble inngått. Da blir spørsmålet mitt: Alle som kritiserer permitteringsregelverket, arbeidsgivere og arbeidstakere, har de ikke greie på sin egen hverdag?
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2014-12-08:
Det var sånn at da regjeringa svekket permitteringsregelverket knyttet til årets budsjett, kom det samstemt kritikk. Da sa den samme statsråden at han skulle følge situasjonen nøye – det gjør statsråden stadig. Så kom det mye kritikk ut over hele våren, og mange håpet på at det ville bli en endring i forbindelse med revidert budsjett. Statsrådens svar på hvorfor det ikke ble noen endring i revidert budsjett, til tross for at regjeringa varslet ytterligere noe økt arbeidsledighet, var at den skulle følge situasjonen nøye. Så er det sånn at i det statsbudsjettet vi nå har til behandling, har regjeringa nok en gang varslet at arbeidsledigheten kommer til å øke, og vi har sett det konkret knyttet til leverandørindustrien på Vestlandet. Det har vært en rekke henvendelser fra en samlet, seriøs byggenæring, som sier: Vær så snill å la oss få lov til å beholde ansatte, som vi kan investere i for kunnskap og forbedret helse, miljø og sikkerhet. Da er spørsmålet mitt nok en gang: Har de ikke greie på hva de snakker om?