Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2010-11-25:
I en årrekke ble Fremskrittspartiet utskjelt og latterliggjort når vi sa at ansvaret for sykehusene måtte flyttes fra fylkeskommunen til staten. Vi var lei av det svarteperspillet som foregikk, hvor fylkespolitikerne hadde valget mellom å holde budsjettene og la helsekøene øke, eller å behandle syke pasienter og gå med underskudd. Vi ble latterliggjort, helt til Arbeiderpartiets daværende helseminister Tore Tønne så fornuften i en slik endring av ansvar og fikk kjørt gjennom Helsereformen på rekordtid. I mange år har også Fremskrittspartiet tatt til orde for at vi vil ha en stykkprisfinansiering i helsevesenet. Vi ble nærmest hånet. Våre politiske motstandere hevdet at det var å innføre amerikanske tilstander, noe som i deres øyne var nærmest forbundet med den onde selv. Helsesektoren kunne ikke finansieres på en slik måte, ble det sagt, helt fram til at man fant opp begrepet innsatsstyrt finansiering, ISF, som om det skulle være noe helt annet. Vi klarte med Bondevik-regjeringen å få gjennomslag for 60 pst. ISF, og noe merkelig begynte å skje. Helsekøene ble mindre og mindre. Regjeringspartiene har endret på dette. ISF er redusert til 40 pst., og resultatet uteblir ikke. Helsekøene øker for hvert år. Nå er det nærmere 280 000 pasienter som venter på helsehjelp, og køene har aldri vært så lange. En skulle da tro at regjeringen ville ta dette på alvor og sette pasienten i fokus. Men nei, hensynet til systemet er viktigere for regjeringen enn hensynet til enkeltmennesket. Slagordet «alle skal med» betyr tydeligvis at alle skal stå i en eller annen kø. «Hele folket på trygd eller tiltak» er tydeligvis et annet slagord for denne regjeringen. Vi ser altfor liten vilje til å la syke mennesker få dra nytte av den ledige operasjons- og behandlingskapasitet som finnes, slik at de raskere kan bli friske og mange av dem kan komme raskere tilbake i produktivt arbeid. Vi husker de rød-grønnes massive angrep på private tilbydere i valgkampen i 2005. Denne uttalte politikken bærer nå frukter på flere områder. Private tilbydere, som i en årrekke har vært positive bidragsytere innen rehabilitering, psykiatri, medisin og rus, har alt lagt ned, eller er i ferd med å avvikle. En rekke pasienter blir stående uten tilbud eller de får et dårligere tilbud. Ideologi går foran hensynet til syke mennesker. Innenfor rusfeltet blir dette ekstra ille. Vi ser nedkjørte narkomane som ønsker hjelp til å bli rusfrie. De er motiverte, men blir møtt med at det er lang ventetid. Dermed ender de tilbake på kjøret, og for mange ender ventetiden med en overdose. Av og til kan en lure på om det er slik denne regjeringen ønsker å fjerne køene, men jeg tror ikke at selv denne regjeringen kan opptre så kynisk. Men så finner jeg da heller ikke noen offensiv satsing fra regjeringen på behandlingstilbud til de nærmere 4 500 rusavhengige som står i kø, så hva skal man egentlig tro? TV 2 har nå avdekket at 3 000 gamle, syke og pleietrengende eldre står i kø for å få sykehjemsplass. I de nærmere 25 årene jeg har vært politisk aktiv, har eldreomsorg vært et tema i valgkampene. Det har ikke manglet på løfter, og det har ikke manglet på løftebrudd. Fremskrittspartiet har også her tatt til orde for en statlig finansiering av eldreomsorgen, og vi vil ha samme automatikk som vi har når det gjelder sykepenger. Når en pleietrengende medisinsk sett har behov for en sykehjemsplass eller et helsetilbud, skal pengene komme automatisk fra staten. Dessverre ser jeg ikke konturene av en person med samme gjennombruddskraft som Tore Tønne, verken i regjeringen eller hos dens partifeller her på Stortinget. Det betyr at Fremskrittspartiet må få nødvendig styrke i valget i 2013, slik at vi kan komme i regjering og innføre det selv. I mellomtiden viser vi gjennom vårt alternative budsjett at vi vil gi eldreomsorgen et kraftig løft gjennom en øremerking av 2 mrd. kr til drift. I tillegg vil vi doble investeringstilskuddet til sykehjemsplasser. Vi har lagt inn midler til 3 000 nye sykehjemsplasser i 2011, noe vi altså har fått dokumentert behovet for. Da regjeringen la fram sitt budsjett i oktober, ble det hevdet at det var et godt budsjett for å bygge ut velferdstilbudet. Men kritikken fra Kommune-Norge ble veldig massiv, og regjeringen handlet nærmest i panikk. Investeringstilskuddet ble økt, og over 800 mill. kr fløy gjennom lufta uten at det ble bevilget én krone ekstra for å dekke det inn. 1 mrd. kr i frie inntekter ble lansert som en eldremilliard. Men faktum er at siden dette kun er et engangsbeløp, utgjør det i praksis kun 12 kr per innbygger, eller det holder til drift av 70 sykehjemsplasser. Dette er en hån mot gamle, syke og pleietrengende mennesker. Regjeringen lanserte også den såkalte verdighetsgarantien. Ikke forstår jeg at statsministeren og helseministeren kan ha den frekkhet å si at den åttepunkts store verdighetsgarantien er mer detaljert og omfattende enn den sekstenpunkts lange kvalitetsforskriften, som vi har hatt siden 1997. Kvalitetsforskriften har blitt brutt i Kommune-Norge hver dag siden 1997, og da hjelper det lite å si det samme én gang til i en ny forskrift. I min egen hjemkommune, som Arbeiderpartiet har styrt i snart 100 år, har det allerede blitt uttalt fra høyeste hold at kvalitetsforskriften og verdighetsgarantien fortsatt må settes på vent i året som kommer. Gamle, syke og pleietrengende eldre har ikke tid til å vente. De fortjener et verdig helsetilbud på beste effektive omsorgsnivå, og de fortjener det nå, når behovet er der. I min tid som sykehjemsbestyrer hadde jeg mange ganger problemer med å sove om natten fordi jeg bekymret meg for pasientene. Jeg kan ikke forstå at denne regjeringen kan sove i det hele tatt.