trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2002-03-06:
Jeg vil gjerne minne representanten Haga om at jeg er utviklingsminister og ikke bistandsminister. Det illustrerer vel nettopp dette spørsmålet om skatt på valutatransaksjoner, som jo også kan ses som et utviklingsrelatert spørsmål. Opprinnelsen til dette spørsmålet fra representanten Haga er at man skal prøve å få til konkrete resultater i Monterrey – resultater som kan drive prosessen i riktig retning, og resultater som det kan bli oppslutning om. Slik vi leser forhandlingssituasjonen, er verken situasjonen i EU eller situasjonen blant OECD-land slik at det er noen som helst sjanse for en konsensus om en internasjonal skatt på valutatransaksjoner. De uttrykk vi har brukt tidligere i denne sammenheng, har vært at det er verdt å vurdere. Det vet jeg at sentrumsregjeringen gjorde, og det har også vært denne typen formuleringer man har brukt i Stortinget. Men slik debatten nå går i EU og internasjonalt, er nok dette et spørsmål som i tilfelle ligger svært langt ut i tid, og det er ikke et spørsmål som vil føre til noen som helst konkrete resultater i forhold til Monterrey. Derfor er mitt svar at ja, det kan på sikt kanskje være et alternativ dersom det er mulig å finne løsninger på en god del vanskelige spørsmål knyttet til operasjonaliseringen av et slikt konsept. Det arbeidet har ikke vært tilstrekkelig gjennomført, og det er heller ikke – tror jeg – mulighet nå for at man kan få noen større oppslutning om denne type forslag. Det er andre typer forslag på nye og kreative finansieringsmekanismer som er nevnt i Monterrey-dokumentet, men som heller ikke der har fått oppslutning. Det er blant de spørsmål som jeg tror blir gjenstand for ganske stor diskusjon i Monterrey, men som man også vil trenge mye tid på å bearbeide. Det gjelder f.eks. spørsmålet om «special drawing rights» for IMF, som George Soros står bak.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2002-03-06:
Norge har vært blant de landene som har vært mest aktive i å forsøke å få til forpliktende formuleringer på dette feltet. La meg si at bildet ikke er helt dystert, fordi det er et ganske enestående dokument når det gjelder konsensus om hva som må til for å skape utvikling i fattige land, og hva som må til for å realisere tusenårsmålene når det gjelder handel, investeringer, godt styresett osv. Men det svikter når det gjelder spørsmålet om ressurser. Der svikter det skikkelig, og det reflekterer nok dessverre den politiske situasjonen i mange av G-7-landene og de rike OECD-landene, hvor man bare har knyttet seg til den tradisjonelle FN-formuleringen om 0,7 pst. uten tidsramme og med «as agreed» som formulering. Som også representanten Haga er kjent med – tror jeg – har USA aldri sluttet seg til denne forpliktelsen. Dermed er vi i den politiske situasjonen at land ikke ønsker å gå lenger, men vi skal prøve å utnytte det momentum som er i Monterrey, for å prøve å se om det er mulig å komme videre og komme med tallmessige forpliktelser.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2002-03-06:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til barne- og familieministeren: «Vi har den siste tiden vært vitne til svært ulike signal fra regjeringspartiene angående kjønnskvotering i næringslivet. Nærings- og handelsministeren har gått svært offensivt ut med Regjeringens ambisjoner når det gjelder dette spørsmålet. Kan Stortinget forvente at statsråden legger fram lovforslag om kvotering i styrerommene?»
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2002-03-06:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg merker meg at statsråden er litt mer tilbakeholden nå i forhold til en del standpunkter knyttet til likestilling og spørsmålet om representasjon i styrerommene i næringslivet enn det jeg har registrert at statsråden har uttalt offentlig gjennom media. Men jeg har ikke vanskeligheter med å dele den faktiske beskrivelse av at det er for få kvinner i næringslivets besluttende organer, og at det faktisk er behov for handling. Som jeg sa: Jeg oppfatter det slik at statsråden nå går noe tilbake og er litt mer avventende i forhold til en del utsagn knyttet opp til at det nå har vært en debatt som har pågått så lenge at en må handle. Det er også direkte sagt og referert i pressen at statsråden f.eks. ønsker en kvotering, og lover å fremme forslag om bedre kjønnsrepresentasjon i styrerommene. I praksis vil vel det bety spørsmål om kvotering. Mitt oppfølgingsspørsmål er: Står statsråden fast på sine synspunkter som hun har gitt offentlig uttrykk for, og kan hun også formidle det til Stortinget her og nå?
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2002-03-06:
Jeg har forståelse for at det er vanskelig for statsråden å gi uttrykk for Regjeringens syn så lenge Regjeringen har dette til behandling. For så vidt er det en god nok forsikring at statsråden bekreftet at hun i forhold til den behandlingen vil stå fast ved det synet hun har gitt offentlig uttrykk for, at kvotering også – ikke bare i offentlig sektor, men i privat sektor – er et virkemiddel for å oppnå bedre representasjon i de styrende organer i næringslivet. Det er tross alt snakk om å sikre kvinner deltakelse i beslutningsprosessen, og det er et effektivt virkemiddel for fordeling av makt. Her og nå er det ikke sikkert at vi kommer noe videre. Jeg vil bare til slutt spørre om statsråden igjen vil stå fast ved partiets syn når det gjelder bruk av lovpålagt kjønnskvotering i dette spørsmålet, under drøftingene i Regjeringen, eller om hun vil velge å bøye seg for næringslivets menn og det mer tradisjonelle synet i Høyre.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-03-06:
Regjeringens utgangspunkt er at det vil styrke norsk næringslivs konkurranseevne med et større mangfold i ledelsen av norske bedrifter. Når kvinneandelen i styrene i norske børsnoterte selskaper bare er på 6–7 pst., er dette et signal om at det er langt igjen – dette til tross for at økning av kvinneandelen har vært en uttalt målsetning i mange år. Regjeringen mener det er viktig å iverksette ytterligere tiltak for å øke kvinneandelen. Den beskjedne kvinneandelen når det gjelder styreverv i Norge, står i sterk kontrast til at kvinner i lang tid har vært i flertall blant studentene ved utdanningsinstitusjonene, og har en solid forankring i yrkeslivet. Jeg tolker den lave kvinneandelen i styrene som et signal om at kvinner har dårligere karriere- og utviklingsmuligheter i arbeidslivet enn menn. Jeg er også svært opptatt av at det må iverksettes tiltak for å bedre situasjonen. Det har vært nyttig med den offentlige debatt som har utspilt seg i den senere tid. Den har vist at det er en allmenn oppfatning at dette er et problem. Debatten har også vist at det er delte meninger om hva som vil være de beste virkemidlene for å få en jevnere fordeling av kvinner og menn i styrene. Alle regjeringspartiene er enig i målet om en jevnere kjønnsrepresentasjon. Regjeringen diskuterer nå hvilke virkemidler som bør settes i verk, herunder spørsmålet om lovregler. Regjeringen vil ferdigbehandle dette spørsmålet i nær fremtid.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-03-06:
Det har vært en veldig spennende debatt. Jeg har lyst til å gjenta at det som er gledelig med den debatten som er nå, er at det er mange av oss – inkludert meg selv – som ønsker at vi skal ha flere kvinner i styrerommene. Personlig så jeg to mulige løsninger på et tidligere tidspunkt og har vært veldig offensivt ute i debatten. Hvilket av de to alternativene jeg vil havne på, for å si det slik, har vi ennå ikke tatt stilling til fordi Regjeringen har en diskusjon om hvilke virkemidler vi skal gå inn for. Så er det også kommet andre forslag, fra andre politikere, fra andre politiske partier. Vi ser også at næringslivet har kommet med noen forslag, og arbeidstakerorganisasjoner som LO har svart på noe. Grunnen til at jeg ikke kan gi uttrykk for Regjeringens syn her og nå, er at vi er midt inne i debatten, og jeg håper at representanten forstår den situasjonen.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-03-06:
Dette må nok representanten kanskje vente med å få svar på til vi har behandlet saken i Regjeringen. Kvotering er ett virkemiddel. Det andre virkemidlet som jeg på et tidlig tidspunkt også sa kunne være interessant – og jeg gjentar det som jeg har gitt uttrykk for offentlig – er at staten ikke skal kjøpe eller eie aksjer i selskap som ikke har en kvinneandel på 40 pst. i styrerommene. Det kunne være en annen måte å gjøre det på. Så har det også kommet andre forslag, som f.eks. at næringslivet må få litt mer tid på seg. Jeg merket meg forleden at også NHO var ute og snakket om en avtale à la sykelønnsordningen, som LO straks svarte nei på. Så her er det en del som svirrer i luften. Jeg synes det er en svært spennende debatt vi har i Regjeringen. Jeg har bare helt til slutt nok en gang lyst til å gi uttrykk for at det er positivt at så mange er opptatt av saken. Slik sett kunne jo kanskje den forrige regjeringen også ha valgt – hvis den hadde villet – å legge saken fram for Stortinget. Den har jo vært på høring for lang tid tilbake, og har ligget i Barne- og familiedepartementet en stund.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-19:
På vegne av representanten Karin Andersen og meg selv vil jeg fremme forslag om å gå igjennom og etablere beredskapsnivåer for brannvesenet som er høyere enn i dag, og som differensierer mellom områder ut fra hvor risikoen for tap av menneskeliv og kulturminner er høy.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-19:
La meg få opplyse statsråden om at han har misforstått. Dette er penger som av praktiske årsaker kanskje blir utbetalt i 2003, men det er penger som er brukt i 2002, og de hører da hjemme på 2002-budsjettet, som det klart framgår av den merknaden som står i innstillingen, og der det selvfølgelig også klart framgår at dette er snakk om en nysaldering for budsjettåret 2002. I den grad statsråden har misforstått hva stortingsflertallet ønsker, er det derfor riktig av meg å presisere at stortingsflertallet overhodet ikke ser dette som en 2003-bevilgning. I så måte hadde det vært riktig, som statsråden antydet i sitt innlegg, å gjøre dette til en del av Barne- og familiedepartementets budsjett for neste år. Det er ikke det, av den enkle årsak at dette dreier seg om et merforbruk i 2002 for barnehagene, som selvfølgelig dekkes innenfor 2002-budsjettet. Det betyr at når regnskapet skal gjøres opp, når Stortinget får seg forelagt statens bruk i 2002, vil det klart framgå hvordan utviklingen har vært både på kontantstøttekapitlet og på barnehagekapitlet. På den måten regner jeg med at departementet finner en praktisk løsning på dette. Det betyr at jeg synes det er naturlig at statsråden i den sak som Stortinget eksplisitt har bedt om å få seg forelagt medio mars 2003, også omtaler dette punktet. Men det betyr ikke at dette skal dekkes inn i revidert budsjett for 2003. I så fall vil det være i strid med stortingsflertallets ønske. La meg også si at jeg synes den tilnærming statsråden nå hadde i sitt innlegg, generelt sett er bedre enn han har hatt på en stund. Det setter jeg pris på. Det kan tyde på at han nå har innsett at dette faktisk er en realitet, vil bli en realitet, og at man ikke lenger kan prøve å overse Stortingets vilje. Det tror jeg statsråden gjør klokt i å gjøre også i forlengelsen av dette. Det betyr at samarbeidet om dette kan bli mindre konfliktfylt, ikke til glede for stortingsopposisjonen eller flertallet i denne sak, men til glede for de mange hundretusen som er avhengige av de vedtak vi gjør. Det er først og fremst derfor vi har gjort det vi gjør.
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-19:
På vegne av stortingsrepresentant May Hansen og meg sjøl vil jeg fremme forslag om tiltak som stimulerer norske kommuner til å etablere egen kontaktperson/talsperson for barn og unge.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2002-12-19:
På vegne av Odd Roger Enoksen, Ingvild Vaggen Malvik, Inge Ryan og meg sjøl vil jeg framsette et forslag om innføring av toprissystem på strøm gjennom differensiert elavgift.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2002-12-19:
På vegne av representanten André Kvakkestad og meg selv vil jeg fremme to forslag, det første om endringer i straffeprosessloven for å gi utvidet adgang til bruk av DNA-bevis i straffesaker, og det andre om å utvide adgangen til å bruke forenklet forelegg som straffereaksjon.
Erna Solberg (Høyre), 2002-12-19:
Siden dette er til behandlingen av salderingen av budsjettet til Kommunaldepartementet, har jeg lyst til å gjøre Stortinget oppmerksom på at til tross for at det i denne proposisjonen ligger sterke økninger i forhold til statlige mottak, vil regnskapet for året vise en ytterligere overskridelse i forhold til budsjettet på 44 mill. kr. Det skyldes at uttransporteringen, først og fremst uttransportering av asylsøkere som har fått avslag, ikke går raskt nok. Grunnen til det er i hovedsak den lange tiden det tar å fremskaffe dokumentasjon på identitet. Landet de kom fra, vil ikke ta imot dem uten at de har gyldige tilbakereisedokumenter. Den prosessen gjør nå altså at budsjettet kommer til å bli overskredet med 44 mill. kr.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-12-19:
Eg finn det nødvendig å påpeika frå komiteen si side at det er ein oppsiktsvekkjande måte Stortinget no blir orientert om ei overskriding på. Vi tek det til etterretning, men vi reknar med at den informasjonen òg tilflyt Stortinget på annan og meir ordinær måte.
Ingmar Ljones (Kristelig Folkeparti), 2002-12-19:
Som ordførar for sak nr. 5 skal eg ha eit par merknader til den saka. Denne innstillinga gjeld budsjettkonsekvensar som er knytte til restruktureringa av det statlege engasjementet i petroleumsverksemda, kalla SDØE, og andre framlegg til endringar på Olje- og energidepartementet sitt budsjett. Innstillinga omtalar også endringane i eigarstrukturen frå 1. januar 2003 i det norske gasstransportsystemet. Fleirtalet i energi- og miljøkomiteen, medlemene frå Arbeidarpartiet, Høgre, Framstegspartiet og Kristeleg Folkeparti, har i innstillinga ingen merknader til framlegga til endringar. Fleirtalet i komiteen har merka seg at etableringa av interesseselskapet Gasled fører til ei omstrukturering av eigardelane i transportsystemet for gass, men det vil ikkje bli særlege endringar i inntektene for eigarane. Mindretalet i komiteen, medlemene frå Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet, viser m.a. til den motstanden partia hadde mot privatisering av Statoil og restrukturering av det statlege engasjementet i petroleumsverksemda. Desse medlemene ser likevel positivt på at det har vore auka tilsyn med petroleumsverksemda, slik det kjem til uttrykk på Oljedirektoratet sitt budsjett. Desse medlemene ber om at denne posten også blir styrkt i samband med revidert nasjonalbudsjett våren 2003. Elles viser eg til mindretalet sine merknader på side 3 i innstillinga.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-19:
Eg tok opp forslag om laksekonsesjonane.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-19:
President! Kan eg berre få oppklara ei openberr mistyding?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-19:
Eg får ikkje ordet fleire gonger.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-19:
Det forstår eg godt.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-19:
Lat meg først ta den openberre misforståinga i forhold til det Framstegspartiet sa om interne ting frå komiteen. Faktisk er dette omtalt og beskrive i innstillinga. Det var poenget. I tillegg er det også slik at f.eks. i ei avis som Fiskaren var ein òg veldig frustrert ei stund, for ein visste ikkje heilt kva Stortinget meinte. Ein dag var det slik, og ein annan dag var det slik. Så eg synest det var reieleg av komiteleiaren å seia at ja, det var rot, fordi det blei etablert eit anna fleirtal ved behandlinga. Det er eit av hovudpoenga her. Hovudpoenget er altså at villaksmeldinga kjem frå Regjeringa. Nokre av oss på Stortinget ønskjer å påverka henne i retning av innstillinga frå Rieber-Mohn-utvalet, som gjennom mange år hadde bedt om at det og det skulle gjerast for å ta vare på villaksen. Den moglegheita har Regjeringa no teke frå Arbeidarpartiet, SV og dei tolv miljøorganisasjonane som ønskjer å påverka villaksmeldinga i riktig retning. Den moglegheita har alliansen mellom Regjeringa og Framstegspartiet teke frå oss. Det er beklageleg, for det er klart at det også for interesser utanfor dette hus er greitt å vita om ein kan påverka sakene. Når tolv miljøorganisasjonar ønskjer å forbetra Regjeringa sin politikk, vel Regjeringa gjennom eit samarbeid i Stortinget å la vera å høyra på desse organisasjonane. Det trur eg dei tek til etterretning – og beklagar.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2002-12-19:
Som ordfører for saken om nasjonale laksevassdrag og laksefjorder føler jeg behov for å si noen få ord etter innlegget fra nestlederen i komiteen. Det har vært full enighet i komiteen om den framdriften som jeg har lagt opp til når det gjelder behandling av nasjonale laksevassdrag og laksefjorder, at vi skal behandle den saken i salen her i februar. Det kan det ikke være tvil om. Så refererer nestlederen i komiteen fra komitemøter. Det synes jeg er litt merkelig, for disse møtene er lukket, og at nestlederen i komiteen refererer fra lukkede møter, synes jeg er uheldig. Da vi laget den framdriftsplanen som vi gjorde for nasjonale laksevassdrag, var alle innforstått med at det lå konsesjoner på vent fra Fiskeridepartementet, og de som er uenig i at disse konsesjonene er tildelt, bør jo heller ta innover seg at de ikke har gitt slike signaler da vi laget den framdriftsplanen som vi gjorde for den saken. Nå er det jo slik at tildeling av laksekonsesjoner ikke er en sak for energi- og miljøkomiteen, og vi har således ingen mulighet til å kunne påvirke det. Vi kan riktignok komme med ønsker, og for Fremskrittspartiets del har det aldri vært noe ønske om å holde tilbake tildelingen av disse konsesjonene. Vi tar næringen på alvor og vil gi næringen den forutsigbarhet som er mulig. At de konsesjonene blir tildelt som de er gjort, setter vi stor pris på, for det viser at Regjeringen tar næringen på alvor, noe vi er glade for.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2002-12-19:
Jeg har ikke behov for å forlenge debatten noe særlig, men siden stortingsflertallet i dag skal gjøre et vedtak som er helt på viddene, har jeg lyst til å si noen ord. Hoveddelen av den maten som produseres i Troms og Finnmark, produseres i havet. Tall basert på 1999 viser at hele 97,6 pst. av de produktene Mattilsynet for Troms og Finnmark skal kontrollere, er fisk og fiskemat. Det vil ta mange år å bygge opp et kompetansemiljø i Kautokeino tilsvarende det man har i Harstad, og jeg tviler på at det noen gang vil skje. Det er stor sjanse for at disse stillingene blir gjennomtrekkstillinger med nyutdannede veterinærer uten nødvendig og viktig erfaring og kompetanse. For å trekke en liten sammenligning: Det er blitt meg fortalt at det har vært 22 forskjellige leger i Kautokeino på ett år. Kautokeino mangler også en del praktiske forutsetninger for å lykkes som arena for det regionale mattilsyn. Det er elleve–tolv mil til nærmeste småflyplass, som er Alta, og vinterstid kan det by på store problemer. Det er et dårlig tilbud i kommunen når det gjelder arbeidsplasser for ektefeller og samboende til dem som skal jobbe ved det nye tilsynet. Jeg frykter at en plassering i Kautokeino vil være en meget kortsiktig distriktspolitikk, der fiskeoppdrettere og fiskere i hele kystsonen i landsdelen vil bli sterkt skadelidende, spesielt i et lengre tidsperspektiv. En plassering av det regionale mattilsynet i Kautokeino er et hårreisende eksempel på en fullstendig misforstått distriktspolitikk. På sikt frykter jeg at det nye tilsynet vil fungere så dårlig at staten ser seg nødt til å legge ned denne etaten. Det er mulig det er det som er agendaen til regjeringspartiene og SV i denne saken. Troms og Finnmark kan altså i løpet av fem til ti år stå i fare for å miste hele det regionale tilsynet, og det ville være svært uheldig. Jeg tror landsdelen overhodet ikke er tjent med det som nå skal skje. At man fullstendig velger å overse det gode fagmiljøet som man har i Harstad, er for meg helt ubegripelig, og at noen later til å tro at man ved dette kan spare kostnader, er ganske underlig. Det er klart at å prøve å etablere nytt mattilsyn i Kautokeino vil medføre store økonomiske uttellinger, og jeg frykter, som sagt, at man aldri vil få det fagmiljøet som man har i Harstad i dag.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-12-19:
Jeg er litt overrasket over at representanten Arnesen hevder at vi skal gi avkall på den kompetansen som vi har bl.a. i Vadsø og i Trondheim. Da kan han ikke ha fått med seg det som er hovedargumentet fra Regjeringens side for å gjøre dette. Det er å konsentrere innsatsen og ressursene til det som er viktigst. Da er det ikke størrelsen på kontoret som er primært, men det å ha en kompetanse ved det kontoret som gjør at man kan få en god nok forvaltning så nær brukerne som mulig, og at man har en kompetanse som gjør at saken ikke må sendes videre til Bergen for beslutning. Det er Regjeringens mål at Fiskeridirektoratet skal utvikles til en mer effektiv og mer brukervennlig etat, med rask saksbehandling, med kvalitativt gode beslutninger nær brukerne. Og sist, men ikke minst skal det være brukervennlig når det gjelder IKT. Vi skal konsentrere innsatsen om kontroll, regulering og ressursforvaltning. Det er først og fremst de administrative oppgaver vi snakker om at vi skal sentralisere. Det skal bli færre administrative regionenheter, og det vil bli frigitt ressurser til nasjonal og regional spisskompetanse nærmere brukerne og en styrking av forvaltningsmessig kompetansemiljø, som vi bl.a. har i Vadsø og i Trondheim. I det forslaget vi har kommet med, og det har vi redegjort for også overfor Stortinget, ligger det ikke til rette for, slik representanten Arnesen sier, at vi skal bygge ned kompetansen i Trondheim og i Vadsø. Vi skal flytte administrative oppgaver, og ressursene skal vi bruke nettopp på spisskompetanse.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-12-19:
Når det gjelder økonomien i direktoratet og i forvaltningen generelt, er for så vidt fra min side og fra Regjeringens side det aller viktigste at vi utnytter ressursene, uansett størrelsen på dem, på en best mulig og mest effektiv måte. Skattebetalernes penger skal brukes på en måte som gir best mulig service og best mulig produksjon, kvalitativt og mengdemessig fra enhver forvaltningsenhet – så også fra Fiskeridirektoratet. Derfor er min ambisjon at vi uansett størrelsen på bevilgningen skal få en best mulig service overfor fiskerne og fiskerinæringen. Det mener jeg at vi vil oppnå bedre med den omorganiseringen som vi nå gjør, både på nasjonalt, regionalt og lokalt nivå. Det er ambisjonen. Når det så gjelder prosessen, er det slik at vi fra vår side la avgjørende vekt på når man skulle konsentrere Mattilsynet til én enhet som tar vare på både landbruks- og sjømatproduksjon, at omorganiseringen av Fiskeridirektoratet både i tid og geografi var sammenfallende. Det var det som la et press av tidsmessig karakter, men samtidig er det viktig å legge vekt på at Fiskeridirektoratet har vært gjennom en lang omstillingsprosess når det gjelder å flytte oppgaver fra departementet til direktoratet i den prosessen som har foregått på lokalt nivå. Fiskeridirektoratet har i en årrekke vært gjenstand for omorganiseringer. Det har skapt uro i etaten. Men gjennom det grepet vi nå tar, håper vi å skape den nødvendige ro og nødvendige langsiktighet. Det var det som lå til grunn for at vi samordnet disse to prosessene.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-12-19:
Det er ingen grunn til å stille spørsmål ved hvorvidt Regjeringen vil etterkomme de vedtak som Stortinget gjør. Det gjør vi i enhver sammenheng, og det vil vi også gjøre i forhold til det som besluttes i dag. Jeg er fortsatt av den mening at hvis man hadde foretatt den omorganisering som vi hadde lagt opp til – som innebar en reduksjon av regionkontorene til fem, med de endringer vi gjør i lokalkontorstrukturen og med de overføringer og oppgaver som vi skulle flytte nedover i organisasjonen – hadde vi fått en bedre, mer brukervennlig og kvalitativt bedre fiskeriforvaltning. Jeg føler at ved nå å bruke betydelige midler på administrative oppgaver, kunne vi ha styrket de faglige miljøene bl.a. i Trondheim og i Vadsø. Det har aldri vært meningen at vi skulle undergrave den kompetansen. Det motsatte har vært målet til Regjeringen, og det er det fortsatt.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-12-19:
Jeg går ut fra at dette spørsmålet var særlig knyttet til den struktur vi skal ha i forvaltningen i Finnmark. Uavhengig av om vi skulle redusere status fra regionkontor til et kontor uten administrative oppgaver i Vadsø, ville strukturen og antall kontorer være nøyaktig det samme – Båtsfjord, Honningsvåg, Havøysund, Hammerfest og Vardø, i tillegg til Vadsø, da som et kompetansesenter med spesialoppgaver, eksempelvis når det gjelder kongekrabber, hvor de har stor kompetanse. Et annet eksempel på oppgaver vi så for oss at man kunne flytte ut, og som det skaptes rom for, var vedlikehold av f.eks. båtregisteret. Dette er oppgaver man kunne ha hatt. I så måte er jeg trygg for at fiskerinæringen som sådan ville ha fått god service i Finnmark – i et fiskeriavhengig Finnmark – og at de administrative oppgaver som skulle ha blitt flyttet til Tromsø, ikke ville ha skapt noen som helst slags problemer for næringen. Forvaltningen ville ha blitt opprettholdt på et meget høyt nivå. Uavhengig av hvor mye midler vi legger inn i fiskeriforvaltningen, er min ambisjon at vi skal utnytte midlene på en best mulig måte. De er til service for næringen, og ikke til intern administrasjon.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2002-12-19:
Jeg synes det tyder på en litt arrogant holdning når statsråden går opp og sier at ingen bør være overrasket i forhold til tildelingen av disse laksekonsesjonene. Det er faktisk slik at det foregikk en viss kommunikasjon mellom statsråder, komite og komiteleder i denne saken. Jeg synes det er all grunn til å være overrasket over den framgangsmåten som har vært, og jeg slutter meg derfor fullt ut til den kritikken som kom fra SVs representant Langeland. Statsråden sa at en ikke burde være overrasket over at det ble tildelt laksekonsesjoner, og at Regjeringen hadde lagt fram et forslag i forhold til laksefjorder som ikke ville komme i konflikt med disse konsesjonene. Det kan godt være. Men det er faktisk slik at når det foreligger en sak om laksefjorder i Stortinget, er det Stortinget som skal bestemme hvor de laksefjordene skal være. Da kan en ikke legge Regjeringens forslag til grunn. Men jeg skjønner veldig godt at Regjeringen igjen har blitt presset av Fremskrittspartiet i denne saken, og har valgt en samarbeidspartner som til siste slutt ikke er interessert i å ha verning, slik stortingsflertallet forhåpentligvis kommer fram til. Det er trist, men slik er det.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2002-12-19:
Det er all grunn til å reagere nokså kraftig på Høyres opptreden i denne saken. Det er jo ikke slik at Arbeiderpartiet og heller ikke SV er imot at det skal være oppdrettskonsesjoner. Det faktiske forholdet er at Regjeringen nå tilbyr noe som kysten ikke vil ha. Vi har jo fått signaler om at de 50 konsesjonene som nå skal tildeles, er for mye. Regjeringen kan ikke på en god måte komme ut av denne saken, med det som er sagt til komiteen. Der er det sagt noe om framgangsmåten, og så har man altså snudd helt rundt, når man så at det var flertall i forhold til noe annet. Jeg satt i går og så på TV-programmet «Holmgang». Alle var enige om at man skulle se på pensjonsforholdene til stortingsrepresentantene. Men det betyr jo ikke at pensjonsstyret i dag kan endre pensjonsreglene fordi det er flertall i Stortinget. Det blir akkurat det samme fiskeriministeren gjorde i spørretimen i forhold til laksekonsesjonene. Han forutsetter at det er et stortingsflertall, for det er altså ikke fattet vedtak om dette. Det blir i forhold til Stortinget helt feil.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2002-12-19:
Bare noen kjappe kommentarer til saken og de innleggene som har vært. La meg først få lov til å si at jeg slutter meg til det som Øyvind Korsberg påpekte, nemlig at man bruker innstillingen til å referere fra hva som sies i et komitemøte. Jeg håper av hensyn til videre behandling av saker i komiteen at vi ikke opplever det igjen. Jeg synes det er utidig. Når det gjelder selve situasjonsbeskrivelsen eller prosedyrebeskrivelsen som framkommer i innstillingen, og som også Arbeiderpartiet og SV nå løfter fram igjen, er det i og for seg ikke noen grunn til å motsi det. Det er en riktig beskrivelse av hvordan komiteen i utgangspunktet hadde tenkt å innrette arbeidet med disse to sakene. Det er helt korrekt. Det som imidlertid har skjedd, er at regjeringspartiene på sin side, og det bør ikke overraske noen, har som utgangspunkt å kjempe igjennom i Stortinget det som er Regjeringens opplegg. Det betyr i praksis at regjeringspartiene selvfølgelig aldri har hatt noen intensjon om å avvike dette eller utvide dette til å gjelde de områdene som konsesjonene da eventuelt skulle berøre. Det som imidlertid var uklart på det tidspunktet, var hvordan stortingsflertallet ville stille seg til dette. Dermed hadde altså Stortinget en form for handlefrihet i forhold til konsesjonene, som jeg nå skjønner at mindretallet, representert ved SV og Arbeiderpartiet, føler er fratatt dem. Samtidig har Fremskrittspartiet markert sitt standpunkt og sin holdning til hvor langt de er villig til å gå, og ut fra det er det faktisk etablert et flertall for ikke å gå lenger i laksefjordsaken enn det Regjeringen legger opp til. Og med bakgrunn i det vil fiskeriministeren – etter hans oppfatning – da ha ryggdekning for å kunne tildele disse konsesjonene. Det er, som også Korsberg sier, heller ikke energi- og miljøkomiteens ansvar å gripe inn i Fiskeridepartementets ansvarsområde. Det er også viktig å få presisert. Som leder av komiteen føler jeg samtidig et sterkt behov for å si at dette medførte en uryddig behandling i komiteen. Jeg tror vi bare må erkjenne at slik ble det. Men det bør ikke være noen overraskelse for noen at når det er et uttrykt etablert flertall for noe i Stortinget, slik både regjeringspartiene og Fremskrittspartiet har avklart, så vil Regjeringen selvfølgelig ha full frihet til å kunne handle i forhold til dette etablerte flertallet. Jeg tror likevel vi skal ta til etterretning at det er skapt unødvendig uryddighet i behandlingen i komiteen, og i så måte registrerer vi de innsigelser som har kommet fra mindretallet. Og jeg tror, som komiteleder, det vil være naturlig å slutte seg til det når det gjelder det prosedyremessige i komiteene.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2002-12-19:
Det er kanskje upassende å gripe inn i noe som mer og mer likner på et foreløpig møte i energi- og miljøkomiteen før man har avlevert sin innstilling. Men jeg tillater meg likevel å be om ordet. Dette handler faktisk om en sak som ble vedtatt, når det gjelder de 40 laksekonsesjonene, av Stortinget for mer enn et og et halvt år siden, da Stortinget gav en marsjordre om å gjennomføre et vedtak, kontra en sak som ikke er vedtatt av det norske storting. Denne saken blir da snudd fullstendig på hodet når representanten Klungland tillater seg å si at fiskeriministeren viser en arrogant holdning. Hva skulle han ellers gjøre, annet enn å gjennomføre Stortingets vedtak? Noe annet ville bli fullstendig urimelig. Komiteens leder, Bror Yngve Rahm, har redegjort for prosessen i komiteen på en grei måte. Men jeg synes det blir forunderlig når Arbeiderpartiet hver dag som går, tillater seg å stille seg på barrikadene og etterlyse tiltak for aktivitet langs Norskekysten i en tid hvor man sliter noe enormt, hvor konkursene er hverdagen, og så gjør man hva man kan for å hindre gjennomføring av et vedtak som er fattet for et og et halvt år siden, og som det vil ta i hvert fall to–tre år før vi kan se gjennomføringen av, med produksjon ut fra lokaliseringene og de konsesjonene som blir tildelt, for å effektuere arbeidet langs Norskekysten. Så dette blir fullstendig snudd på hodet.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2002-12-19:
Jeg synes debatten tar en litt uventet vending. Jeg føler meg ganske sikker på at når det gjelder sammensetningen av forhandlingsdelegasjonen, tror jeg nåværende og ikke minst tidligere regjeringer har vurdert dette. Jeg er helt overbevist om at man har vurdert sammensetningen og antakelig kommet til samme konklusjon som nåværende regjering har landet på. I tillegg har nåværende regjering utvidet konsultasjonsrekken og sluppet til andre aktører med råd og innspill. Jeg tror ikke det er norsk fiskerinærings store problem at denne typen delegasjon ikke er stor nok. Men jeg registrerer med forundring at man, særlig fra Arbeiderpartiets side – de som tidligere, i regjeringsposisjon, har valgt ikke å gå for en utvidelse av delegasjonen – nå nærmest konkluderer med at Norges Fiskarlag ene og alene ikke er i stand til å ivareta norske fiskeres interesser på dette området. Man slår sågar også nå fast at man åpner for at andre også kan få plass i denne delegasjonen. Min oppfatning av dette spørsmålet er at nå må vi heller prøve å redusere antallet særinteresser som skal ha plass rundt bordet i disse forhandlingene. Jeg tror ikke vi trenger noe mer dokumentasjon på hvordan det har gått med fordeling av fiskekvoter mellom de enkelte land og de enkelte parter som forhandler. Tidvis har det dessverre vært som bukken og havresekken når det gjelder å styre også på dette området. Jeg tror at det for fremtiden blir en større utfordring å sørge for at man i Fiskeridepartementet og fra forskerhold får en friere og mer uavhengig posisjon til å kunne ivareta de samlede interessene, uavhengig av hva slags gruppering den ene eller andre måtte komme fra. Så jeg kan ikke dele alle de oppfatninger som er presentert i innlegg herifra. Jeg skulle heller ønske at delegasjonen hadde blitt redusert istedenfor at man åpner for ytterligere utvidelse.
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 2002-12-19:
Det var berre eit behov for å kommentere eit par innlegg som eg følte var på sin plass no på tampen av debatten. Det er ikkje noko problem å finna motargument mot å plassera sentrale tenester i distrikta. Det er den lettaste saka i verda, og det er stort sett det som har dominert etterkrigsbiletet i Noreg. Alt har vorte sentralisert. Når me no prøver med ein motstraumspolitikk, har Regjeringa vist seg modig. Ho utset seg for kritikk, for faglege argument, men ho gjer iallfall noko. Tida er no inne til å snu straumen vekk frå byane og gje ungdom som kjem frå distrikta, moglegheit til å få sin oppvekstplass som sin heimplass – som i dette tilfellet Kautokeino, og andre stader der desentraliserte løysingar er valde. Lotteritilsynet har vorte lagt til Førde. Det går godt. Brønnøysundregisteret er på plass, og dei mange andre tilsyna som har prøvd dette, fungerer, trass i at det vart spådd at det ikkje skulle gå. Harstad-miljøet vil bli ført vidare, og det er det einaste lokalkontoret som har sterke føringar – vidareføring av fagleg, forsvarleg aktivitet, ikkje så ulikt det som går føre seg i dag. Det er gjeve sterke konsesjonar. Til slutt: Til Akselsen, som konstaterte at dette var slett arbeid, vil eg seia at det arbeidet som blei utført forut for denne avgjerda me fattar i dag, er resultatet av mange års arbeid, frå ei arbeidsgruppe, og frå departementet, og det var faktisk ikkje verre enn at både leiaren og nestleiaren i Arbeidarpartiet gav ei kvalitativ plussvurdering av dette arbeidet og sa at det ikkje var nødvendig å gripa inn i det heile tatt på dette punktet. På denne bakgrunnen føler eg at me har avslutta ein god prosess i dag.
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 2002-12-19:
Fyrst tek eg opp det forslaget som er fremja av Høgre, Framstegspartiet og Kristeleg Folkeparti. Dei siste åra er det sett i verk ei rekkje tiltak for å fremja auka sal og bruk av elektriske bilar i Noreg, som t.d. fritak for meirverdiavgift ved kjøp av bil, fritak for årsavgift, fritak for bompengar og for eingongsavgift, og elektriske bilar parkerer gratis ved alle offentlege arbeidsplassar. Trass i tiltaka har ikkje salet og bruken av elbilar teke seg opp i den grad som me ynskjer. Det kan ha si årsak i at det framleis er noko dyrt å gå til innkjøp av elbil, sjølv om det er gjeve kraftige avgiftsreduksjonar. Det kan vera at den avgrensa køyrelengda som desse bilane enno har, er eit negativt element i denne samanhengen, og dessutan at marknadsføringa av elbilar som produkt ikkje har vore tilstrekkeleg. Offentlege etatar og private bedrifter har ikkje kjøpt inn så mange elbilar som ein hadde trudd og håpa. Det har også vore liten tendens til leasing av desse bilane. Leasing av elbilar er i motsetning til kjøp ikkje friteke for meirverdiavgift. Dermed blir det ofte store utgifter for den enkelte etat og bedrift dersom ein vel elbil framfor bensin- eller dieselbil. Som miljønasjon har Noreg eit ansvar for å vera eit føregangsland når det gjeld bruk av 0-utsleppsbilar. Spesielt i byane er utsleppa frå biltrafikken betydelege og skjemmande. Då kan elbilar vera eit vesentleg element for å få reinare luft. Gjennom dei tiltaka som alt er sette i verk i Noreg, har me vist at me ligg langt framme når det gjeld å ta i bruk ny, miljøvennleg teknologi. Likevel er det mogleg å få til fleire tiltak for å få fleire til å nytta 0-utsleppsbilar. Frå 1. mars 2003 set Samferdselsdepartementet i gang ei forsøksordning med at elbilar får nytta kollektivfelt. Regjeringa vil vidare greia ut den såkalla Californiamodellen som inneber at ein set krav til bilbransjen om at ein bestemt del av salet skal vera 0-utsleppsbilar og bilar med lite utslepp. Finansdepartementet vil vurdera korleis fritaket frå meirverdiavgift kan utvidast til også å gjelda utleige og leasing av elbilar. Eg er godt fornøgd med at Stortinget i dag vil vedta å be Regjeringa om å gjera ein slik gjennomgang. Eit totalt fritak for firmabilskattlegging vil bryta med prinsippet om at naturalytingar skal skattleggjast på same måten som løn. Men styresmaktene har allereie redusert avgiftsgrunnlaget ned to prisklassar ved bruk av elbil som firmabil. Innkjøp i offentleg forvalting bør vera ei desentralisert oppgåve. Samtidig bør dei enkelte fagdepartementa etter Kristeleg Folkeparti si meining oppmoda sine underliggjande etatar til å velja 0-utsleppsbilar der det er praktisk mogleg. Me i Kristeleg Folkepart håpar på at Regjeringa si positive haldning til 0-utsleppsbilar vil medverka til at Think-bilproduksjonen kan vidareførast i Noreg.
Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 2002-12-19:
Statsråden sa selv at omorganiseringen har skjedd med stor hastighet. I tillegg til det skjedde denne prosessen i sommerferien. Dette ble behandlet i revidert nasjonalbudsjett i juni, i august fattet Regjeringen vedtak om regioninndeling, og rett etterpå hvor regionskontorene skulle lokaliseres, pluss en del andre ting. Jeg har mange års erfaring som ansatt i fagbevegelsen, og har drevet mye med forhandlinger i forbindelse med omorganisering. En av de tingene jeg har lært meg, er at hvis man skal lykkes i en omorganisering, så må de ansatte være med. Man må ha en dialog med de ansatte og de miljøene som skal omorganiseres. Min erfaring med Sommer-Norge er at da er det ikke lettest å få dialog verken med tillitsvalgte eller med systemene. Mange kommuner føler at de ikke har fått vært med og diskutert og gitt sine synspunkter på dette. I tillegg har vi hatt kontakt med de fleste av de fagforeninger som er involvert i de tilsyn som skal omorganiseres. Mitt spørsmål er: Når statsråden sier at han vil unngå usikkerhet for de ansatte i en omorganiseringsperiode, vil det ikke da være smart av ham nettopp å ha med seg de ansattes organisasjoner i en slik omorganisering, og ikke gjøre det slik som han har gjort nå?
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-19:
Representanten Rigmor Andersen Eide var i sitt innlegg inne på Fiskeridirektoratets organisering, og hun var svært bekymret for økonomien når Stortinget senere i dag vedtar sju regionkontor i stedet for fem. Jeg vil gjerne signalisere til fiskeriministeren at når man kommer til revidert nasjonalbudsjett, er det mulig å ha en samtale med SV slik at vi sikrer nok penger til regionkontorene, hvis det er det som er problemet. Hvis problemet er at man her mangler penger for å få til en god organisering, er vi naturligvis innstilt på å se på det, slik at man sikrer en forsvarlig drift og en forsvarlig faglig utvikling ved alle disse sju kontorene. Så har jeg et spørsmål til fiskeriministeren i forhold til organiseringa og prosessen rundt organiseringa av de nye regionkontorene. Det er vel få ganger vi har opplevd at ting har skjedd så raskt. Etter at Stortinget fattet vedtak om at vi skulle ha en felles matforvaltning, gikk det ikke mange dager før man via media fikk beskjed om at man hadde vedtatt å omorganisere Fiskeridirektoratet og foreslått fem regionkontor. Hva er årsaken til at man var så rask? Var det planer man hadde liggende, som man gikk og ventet på å få en sjanse til å sette ut i livet da det kom en gyllen anledning? Eller: Hva var årsaken til at man så raskt tok dette grepet, som har ført til store frustrasjoner blant dem som er berørt av det?
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-19:
Vi er svært glade for at landbruksminister Sponheim så tydelig gir uttrykk for at han vil følge opp dette med Harstad-miljøet. Det er en bekreftelse på at den merknaden som ligger i innstillingen, er tatt på alvor. Vi håper derfor at den store turbulensen som har vært i Nord-Norge i forbindelse med et svekket Harstad-miljø, da kan reduseres når vi får såpass klare bekreftelser fra statsråden på at han vil jobbe for å ivareta mest mulig av det miljøet som er der, når det gjelder dette med mattilsyn. Så har jeg et spørsmål til statsråden, og det går på dette med lokalkontorer, som jeg tok opp i mitt hovedinnlegg. Vil statsråden, dersom man nå i forbindelse med gjennomføringen av denne reformen ser at 50–65 lokalkontorer er for lite, da kunne revurdere et slikt syn og eventuelt plusse på med det nødvendige antall lokalkontor, eller ligger det betydelig prestisje i denne saken, slik at man uansett skal holde seg innenfor den rammen? Det er egentlig det jeg ønsker å utfordre statsråden på.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-19:
Jeg tar ordet etter representanten Arnesens innlegg for å tydeliggjøre hvorfor SV har landet på sitt standpunkt når det gjelder Kautokeino. Etter min mening er en av de største svakhetene ved norsk politikk i dag at det er sektorpolitikk, det er en bit for bit-tenkning som dominerer. Noen må etter hvert ta ansvar for helheten. Og helheten for SV er ikke minst å ta vare på hele Norge, å ha en aktiv og god distriktspolitikk. Vi jobber etter følgende filosofi, som tidligere representant Inge Myrvoll, tror jeg det var, har gitt uttrykk for fra talerstolen: Det som kan legges til Røst, det legger vi til Røst. Kan det ikke ligge der, så legger vi det til Svolvær. Går det ikke med Svolvær heller, så legger vi det til Bodø. Og går det ikke med Bodø, så legger vi det til Oslo! Det er en type filosofi vi må jobbe etter dersom vi skal få til de målene som Stortinget har satt for å hindre en fraflytting fra Distrikts-Norge. Så til spørsmålet om faglighet. Ja, det er ingen tvil om at Harstad i dag har et bedre faglig miljø på dette området enn Kautokeino. Men hva hadde blitt flyttet på dersom en alltid skulle peke på det faglige? Hadde Norsk Tipping ligget på Hamar? Hadde Statskog ligget i Namsos? Aldri! Den gang ble det sagt at folk kom til å slutte å tippe hvis vi flyttet tippinga fra Oslo til Hamar. Men det gikk bra! Det gikk helt utmerket! Jeg tror at å ta en del politiske grep er nødvendig. Når man skal drive med helhetstenkning, må man også bygge opp en del nye miljøer noen ganger. Men jeg er enig med representanten Arnesen i at skulle man kun ta faglige hensyn, burde regionkontoret for Troms og Finnmark ha ligget i Harstad. Men skal man ha en helhetstenkning der man også er opptatt av å ta vare på de enorme utfordringene man har i indre Finnmark, må man i noen sammenhenger sørge for at man også gjør noe, ikke bare med fagre ord, men også gjennom praktisk handling.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2002-12-19:
På bakgrunn av den replikkrunden som nå har vært etter fiskeriministerens innlegg, og også på bakgrunn av det innlegget som regjeringspartienes hovedtalsmann, Rigmor Andersen Eide, hadde tidligere, vil jeg egentlig stille et nokså kort og greit spørsmål. I Stortinget i dag vedtas det antakelig at regionkontoret i Trondheim skal opprettholdes, og at regionkontoret i Vadsø skal opprettholdes. Flertallet har ikke sagt det i innstillingen, men partiene i salen har gitt uttrykk for at dersom økonomien knyttet til en utvidet organisering er et problem, skal vi alltids være med på å diskutere det med Regjeringen for å kunne styrke de økonomiske ressursene til Fiskeridirektoratet. Spørsmålet blir da egentlig: Kan vi stole på at Regjeringen i dag vil akseptere det vedtaket som blir gjort, at den ikke verken formelt eller uformelt på noen måte vil undergrave den posisjonen Trondheim-kontoret og Vadsø-kontoret bør ha som et framtidig regionkontor i Fiskeridirektoratet?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2002-12-19:
Når det gjelder saksbehandlingen i denne saken, synes jeg nok det har vært en viss påfallenhet i forhold til Stortinget at alle sider ved saken blir framlagt i forbindelse med budsjett og ikke som sjølstendige saker – enten i forbindelse med revidert budsjett eller i forbindelse med statsbudsjett. Det er synd fordi saken fortjener å bli behandlet separat. Stortinget har nå også bidratt til det, og det synes jeg er viktig. Jeg forstår at statsråden er opptatt av å holde fart, men en må jo avpasse farten litt etter forholdene. En av de tilbakemeldingene som vi her har fått, særlig på fiskerisiden, er at den kommunikasjonen en har hatt i forhold til dem som blir berørt, og også den dialogen en har hatt, har vært altfor dårlig. Om ikke annet, så må en i alle fall i forhold til framtidige prosesser ta det til etterretning. Og jeg tror at vi skal være forsiktig med å legge ansvaret for framdriften på Stortinget. Altså: Stortinget bad ikke om en så rask framdrift, Stortinget bad om en egen sak, og Stortinget bad om et samlet tilsyn. Jeg tolker statsråden slik at han egentlig er litt åpen for å kunne øke antallet lokalkontor, og jeg velger å se det han nå sa i sitt siste replikksvar, som en åpning i forhold til det, at han i alle fall ikke har stengt døren for den muligheten. Og det er jo noen av oss som mener at det bør det være åpenhet for, også i forhold til at en ikke ser ut til å ha justert opp intervallet for antallet lokale enheter ut fra at det nå blir ett felles tilsyn for sjømat og landbasert mat. Det er jo også et argument som tilsier at en her bør være åpen for å kunne øke antallet lokale enheter, som jo er sjølve grunnpilaren i reformen. Jeg vil gjerne høre statsråden bekrefte at han ser en åpning for det.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2002-12-19:
Med bakgrunn i de signaler som kommer fra landbruksministeren om det å kunne vurdere omstillingsbehovene både knyttet til laboratorietjenestene og til antallet lokale kontor, vil jeg be om at I og III i innstillingen blir gjort om til oversendelsesforslag.