Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2011-02-15:
En av de store hendelsene i fjor for den jevne nordmann var vulkanutbruddet på Island, som berørte mange. I 1783 og 1784 var det også et veldig stort vulkanutbrudd på Island, et vulkanutbrudd som medførte at sommeren 1784 ikke kom, og man fikk uår i avlinger rundt omkring i hele Europa. I etterkant av 1784 var det flere kalde vintre, og det ble uår etter uår. Det ble folkelig oppstand, og vi fikk den franske revolusjonen i 1789. Høye matvarepriser brukes som en av forklaringene på at nettopp den franske revolusjonen kom. I vinter har vi igjen sett betydningen av matvareprisene. Alltid når det er revolusjoner, har det sammensatte årsaker. Men en av årsakene til at det tippet over nå – som også utenriksministeren var inne på i sin redegjørelse når det gjaldt både Tunisia og Egypt – var at veldig mange der bruker nesten hele sin inntekt på mat. Når man ser at matvareprisene øker, blir det sosial uro, og i disse tilfellene også revolusjon. Siden FN begynte å lage matprisindekser i 1990, er vi nå på det høyeste nivået noensinne – høyere enn under den krisen vi hadde i 2008. Da ble det uro i Haiti. Nå ser vi uro flere steder, i det siste i Nord-Afrika. Mange steder i verden bruker folk 50–80 pst., eller nesten 100 pst., av alt det de tjener, på mat. Omtrent hvert sjette menneske på jorda kjemper hver eneste dag for å klare å få nok brød. Ifølge FN dør det et barn hvert sjette sekund på grunn av underernæring. I 2010 var vi litt i overkant av 6,5 milliarder mennesker på jorda. I 2050 skal vi ifølge FN være 9,2 milliarder mennesker på jorda. Ifølge FN trenger vi 70 pst. mer matproduksjon i 2050 enn det vi har i dag. Samtidig ser vi at på grunn av klimaendringer blir det i flere og flere områder umulig å dyrke mat. I andre deler av verden bygges matjorda ned, altså får vi mindre dyrket mark og færre steder der det er dyrkbart. Vi skal bli flere folk; og matprisene er historisk høye i dag. Dette påvirker internasjonal politikk i veldig, veldig stor grad. Det er på tide vi i en norsk utenriksdebatt begynner å diskutere mat og matpolitikk, for det er så mange mennesker det angår. Nesten en sjettedel av menneskeheten har per dags dato for lite. Det skaper folkevandring, det skaper ustabilitet, og det er allerede sult. Derfor forundrer det meg litt at Fremskrittspartiet i dag igjen tar til orde for en ukritisk frihandel med mat, når en ser hvilke konsekvenser det har at man ikke har en nasjonal matpolitikk og stabilitet i matvareprisene. Det er underlig sett i lys av den siste månedens revolusjoner at man ikke ser sammenhengen mellom matpris og politisk ustabilitet. Da er det tre punkter som er spesielt viktige: Ethvert land må ha både rett og plikt til egen matproduksjon, for det er det viktigste ethvert land kan sørge for til sin egen befolkning. Da kan vi ikke nå gå inn i en ny WTO-runde der man fortsatt har en blind tro på frihandel og ikke ser betydningen av å ha stabilitet på matvaresituasjonen. Internasjonalt har man de siste årene hatt en nedbygging av landbruksbistanden. Det må nå snu. Noe av det viktigste i Cancún var kravet fra utviklingslandene om klimatilpasning. Hva er klimatilpasning? Jo, det er klimatilpasning av landbruk, slik at folk som blir berørt av klimaendringer, og land som blir berørt av klimaendringer, kan klare å ha et landbruk som brødfør egen befolkning. Vi må komme mer inn på landbruksbistand. Vi må følge opp det som skjedde i Cancún, og øke støtten til klimatilpasning. Jeg mener det er veldig viktig å se på tiltak som stabiliserer matvareprisene i verden. I 2008 så vi en veldig boom på noen varer. Det siste året har prisen på hvete økt med 80 pst., altså har prisen på brød til folk økt veldig. Jeg mener at man igjen må gå en runde, også Norge, med forhåndslagring av korn for å skape stabilitet. Hadde mange land gjort det – som f.eks. USA gjør – ville det ha blitt mer stabilitet i matvareprisene, og det har direkte innvirkning på det enkelte individ. FNs tusenårsmål nr. 1 er å halvere antallet som sulter innen 2015. Med den utviklingen vi har nå, kommer antallet som sulter, til å gå opp. Det kan vi ikke sitte og se på. Det skaper ustabilitet, det er umoralsk, og vi må utforme en ny politisk retning.