Laila Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-17:
Valgdeltakelsen i høstens lokalvalg var på 64,5 pst. Det var en gledelig økning med 2,8 pst. i forhold til 2007. 245 000 flere stemte i 2011 enn i 2007. På landsbasis har faktisk 530 000 valgt å forhåndsstemme, en økning på hele 41,7 pst. fra siste valg. I Oslo har nesten en av fem forhåndsstemt, og godt og vel 10 000 av disse er folkeregistrert i andre kommuner enn Oslo. Selv om vi skal glede oss over framgang i år, kan vi definitivt ikke være fornøyd. Det er mange måter å bruke engasjementet sitt på, men det er kun én måte som gir innbyggerne direkte rett til å delta, og det er retten til å stemme. I Norge har vi ikke stemmeplikt – det er det heller ikke aktuelt å innføre. Men hvis vi vil ha et pulserende demokrati også i framtiden, må vi klare å vedlikeholde det. Det er en utfordring som er bredere enn bare deltakelse i valg, og det er en felles utfordring for både myndigheter, partier, medier, de frivillige organisasjoner og ikke minst innbyggerne selv. Undersøkelser viser at de færreste sitter hjemme to valg på rad. Faktisk er det kun en av ti med stemmerett som ikke deltar to ganger på rad. Hele ni av ti deltar. Min påstand er derfor at det er håp for det norske demokratiet. Men for å vite hva vi bør gjøre, bør vi ta utgangspunkt i hva som engasjerer, mobiliserer og som faktisk får folk til lokalet for å stemme. Her trenger vi en kunnskapsoppdatering i tråd med at samfunnet forandrer seg. Valgundersøkelser viser at det i hovedsak er to grunner til at folk går og stemmer ved lokalvalg: følelsen av borgerplikt og behov for å gi uttrykk for hva en mener. De som ser det som en borgerplikt å gå og stemme, går i stor grad til valgurnene. De som ser valgkampen og valget som en offentlig debatt, og får lyst til å komme med sitt syn, deltar også ved valg. Valgdeltakelse oppleves – viser undersøkelser – derfor i liten grad som en handling der en tror at en ved å delta faktisk vil påvirke den politikken som blir ført, eller for å ivareta sine egne interesser. Kanskje er vi her ved noe av kjernen av problemet, at mange føler at det ikke betyr noe som helst verken å stemme eller å delta. Avmakt kalles det. Spør du dem som ikke deltok i år, vil mange si at valget hadde «liten eller ingen betydning» for hva som vil skje i kommunen de neste fire årene. Partiene framstår som like, og det er vanskelig å velge. Undersøkelser dokumenterer også at valgdeltakelsen har sunket spesielt mye blant dem som oppfatter valget som uviktig. Mange av disse er forholdsvis unge. Min påstand er at vi blir færre og færre som tenker ordet «borgerplikt» når vi skal begrunne hvorfor vi stemmer. «Borgerlyst» er et mer passende ord for mange i dag. Som folkevalgte må vi ta inn over oss at flere og flere velgere ser på det å gå og stemme som en ting de skal gjøre fordi de synes det er verdt å bruke tid på det. Litt spisst kan man si at enkelte forholder seg til valg som de forholder seg til Idol, Robinson eller Skal vi danse. Er det feil? Ja, jeg vil mene at vi er enige i denne sal om at politikken aldri skal bli som Idol, samtidig tror jeg vi må forstå endringene for å kunne møte utfordringen med riktig tilnærming. Det er i kommuner som har et aktivt religiøst liv, er store bidragsytere til nasjonale innsamlingsaksjoner for humanitære forhold, som har en lav skilsmisseprosent og med en aldrende befolkning – altså kommuner der tradisjonelle verdier synes å stå sterkt – vi finner den høyeste valgdeltakelsen. En studie av 324 demokratiske valg i 91 forskjellige land bekrefter det. Både økonomisk utviklingsnivå, graden av lese- og skriveferdighet, befolkningsstørrelse og tetthet, stemmeplikt, stemmerettsalder, valgsystem, hvor jevnt valget er, hvor mange partier som stiller til valg, har betydning for hvor mange som deltar i valget. I tillegg blir selvfølgelig valgdeltakelsen påvirket av hvor interessert man er i lokalpolitikk, og om man synes det er vanskelig å finne ut hvilket parti en skal stemme på. I Norge er interessen for lokalpolitikk – og politikk generelt – høy, likevel er valgdeltakelsen ved lokalvalg lav. Trenden er også at lojaliteten til og følelsen av å tilhøre et bestemt parti svekkes. Samtidig er et verdibasert budskap fraværende i mange debatter. Mange har problemer med å velge parti fordi partiene framstår som like. Politikkens innhold og form må mobilisere. Det samme må saker gjøre. Konflikter og tydelige standpunkter engasjerer velgere og mobiliserer velgere. Samtidig er valgsystemet viktig – et system som er kandidatsentrert kontra et system som er partisentrert, påvirker. Hvordan bidrar ulike organisasjoner og teknologiske løsninger til politisk mobilisering? Hvilke stridsspørsmål blir diskutert i valgkampen? De ulike politiske partier har ulike nominasjonsprosesser. Antall forhåndskumulerte bestemmer også hvilken mulighet folk har til å endre rekkefølgen. Vi må tilrettelegge for valg på en god måte – forenkle stemmegivningen, øke tilgjengeligheten til forhåndsstemming og gi større mulighet til å avgi stemme ved offentlige institusjoner som sykehus, omsorgsboliger, høyere utdanningsinstitusjoner og videregående skoler. Kanskje bør også valgpersonell ut på kjøpesentre og på arrangementer? Alt dette kan være viktige faktorer for å fange opp folk som ellers ville valgt sofaen. Humoristen Are Kalvø skriver at en gang i framtiden kommer vi til å le av at folk sto i kø foran samfunnshus og gymsaler for å stemme. Det kan hende han får rett, men ikke helt enda. Forsøkene rundt elektroniske valg i år viser høyere deltakelse. Alle kommunene som deltok, har økning i antall forhåndsstemmer. Likevel har ordningen svakheter, og det er enda ikke konkludert med tanke på hvordan man skal følge den opp videre. Det største problemet er at det ikke er innbruddssikkert, og at en ikke vet hvem som avgir stemmen. Men jeg er faktisk overbevist om at ingeniørene en dag overvinner denne teknologiutfordringen. Den dagen man gjør det, og elektroniske valg er sikre nok, må Are Kalvø få rett. Det er for tidlig å si hvordan førstegangsvelgerne oppførte seg i år. Det vi vet, er at kun en tredjedel av dem – fram til nå – stemmer. Mange av førstegangsvelgerne, tror jeg, er usikre på hvordan de skal gjøre det. Jeg tror en kunne fått opp graden av førstegangsvelgere gjennom bedre opplæring i skolen. I tillegg er det også en veldig spennende debatt hvordan vi skal følge opp forsøkene med stemmerett for 16-åringer. Til slutt har jeg lyst til å si litt om felles valgdag. Personlig er jeg for det. Erfaringen fra Sverige viser at en felles valgdag øker valgdeltakelsen også i lokalvalget, den styrker valgdeltakelsen og øker den politiske interessen. Samtidig har felles valgdag noen ulemper, og det kan gi mindre rom for synliggjøring av lokale saker, samtidig som vi tydeligere får fram sammenhengene mellom riks- og lokalpolitikk ved felles valgdag. Jeg mener vi skal gjøre hva vi kan for at den økte valgdeltakelsen i år blir en varig trend. Derfor ønsker jeg meg en omfattende undersøkelse og en oppdatering av kunnskapsstatus, der vi faktisk spør dem som gikk og stemte: Hva var det som gjorde at du gikk til lokalet? Og kanskje også stille spørsmålet: Hva skal til for at du stemmer også neste gang? Jeg ser fram til debatten. Dette er en debatt som gir oss alle muligheten til å lufte noen tanker og ideer. Jeg ser fram til statsrådens syn på utfordringene ved valgdeltakelsen.