Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2015-12-07:
Bakgrunnen for det Dokument 8-forslaget som vi nå har til behandling, er situasjonen på arbeidsmarkedet. Forslaget ble lagt fram i begynnelsen av oktober, og siden den gang har arbeidsledigheten bare økt. Vi går nå jula i møte med 127 000 arbeidsledige – noe av det verste som kan ramme et samfunn. Vi har den største ledigheten på over 20 år. Vi er i en situasjon der Tyskland nå har lavere ledighet enn oss, og der Sverige gjennom målrettet satsing er i stand til å drive ledighetstallene nedover. Så er det helt riktig at ingen kan ta skylda for oljeprisfallet – på samme måte som ingen i Norge heller hadde skylda for finanskrisen, som rammet oss i 2008 og 2009. Spørsmålet er hvordan en møter denne utfordringen, og hvilke tiltak en setter inn. I denne sammenhengen vil jeg påstå at regjeringa har vært utrolig passiv. Gjentatte ganger har både herværende statsråd og andre statsråder sagt at vi skal følge situasjonen nøye. Vente og se, har vært svaret fra regjeringa. Under den forrige krisa ble det gjennomført masse rådslag rundt omkring i hele landet. Den forrige regjeringa lyttet til arbeidslivets parter, til de bransjer som var mest rammet, og til alle partier på Stortinget i møter, og satte inn kraftfulle tiltak for å møte den økende ledigheten. Det viktigste arbeidsmarkedstiltaket er å ha en god næringspolitikk og en aktiv næringspolitikk. Derfor er også våre forslag og andre opposisjonspartiers forslag i Stortinget preget av konkrete tiltak for først å skape økt aktivitet hos de bransjer som nå først blir rammet i det clusteret som er rundt den oljebaserte virksomheten. Men i tillegg skal arbeidsmarkedspolitikken bygge opp under bedriftenes ønske om å bidra til omstilling, og omstilling under trygghet. Da er det spesielt å oppleve – for første gang i historien, helt siden denne regjeringa tok over – en regjering som kutter i antall arbeidsmarkedstiltak, samtidig som de varsler økt ledighet, og som kutter i permitteringsregelverket samtidig som de varsler økt ledighet. Nå er permitteringsregelverket tilbake til det det var da ledigheten var lav. Når vi nå foreslår at det skal være anledning til å permittere i 52 uker, at arbeidsgivers lønnsplikt skal reduseres til fem dager, og at permittering ned mot 40 pst. skal gi grunnlag for dagpenger, skjer det etter at det blir etterspurt av det næringslivet som er mest berørt av ledigheten: Norsk Industri, Fellesforbundet. De som direkte føler dette på kroppen, sier: Vær så snill, gi oss en håndsrekning. Vi kan bidra til at færre blir arbeidsledige her i landet. Vi kan bidra til at vi får til omstillinger. Men det vil altså ikke regjeringspartiene være med på. Noen ganger når vi tar opp dette spørsmålet, blir det pekt på den farlige innlåsingseffekten. Vi er mer redd for utestengingseffekten fra arbeidsmarkedet. Ja, regjeringa sier jo selv i sin proposisjon på side 149 at 80 pst. av dem som er permittert, kommer tilbake i jobb til den bedriften de er permittert fra. 9 pst. går over til en annen bedrift med den kompetansen de har. Og 11 pst. går ut av bedriften uten å gå til annet arbeid – mange av dem til utdanning, f.eks., og en veldig liten andel til helserelaterte ytelser. Innlåsingseffekten avkreftes altså av regjeringa selv i regjeringas eget dokument. Vi kan hjelpe næringslivet i tråd med det næringslivet har bedt om, gjennom å si ja til de forslag som ligger i Dokument 8-forslaget vi i dag har til behandling. Noen av dem som går jula i møte med ledighet, kunne unngått å være ledige. I stedet er regjeringas svar at de kutter i ytelsene til de ledige. Vi vil sette inn innsatsen for å hjelpe til i en vanskelig situasjon. Jeg tar hermed opp de forslagene vi står bak i innstillinga.