trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2020-03-12:
Jeg har lyst til å knytte noen kommentarer til det som har vært et vesentlig tema i OSSEs parlamentarikerforsamling. Siv Mossleth var inne på en god del av de viktige sakene som det jobbes med der. Men ett tema som vi har adressert flere ganger, og som har vært oppe til diskusjon, er det som handler om å omskrive historien. Vi ser en kraftig framvekst i Europa av en ideologi som har som sitt fremste virkemiddel å omskrive historien. Det er forsøk på å omskrive historien når det gjelder andre verdenskrig, spesielt knyttet til nasjonalsosialismen og jødeforfølgelsene. Det handler om å omskrive historien når det gjelder likestilling, reproduktiv helse, menneskerettigheter, hvor de begrepene og den ideologien som lå til grunn for disse verktøyene som det internasjonale samfunnet skapte seg gjennom de internasjonale konvensjonene og internasjonale avtaler som var bygd på en felles forståelse av hva menneskerettigheter faktisk innebar, er i ferd med å bli angrepet og forsøkt uthulet. Da tenker jeg at det er utrolig viktig at vi som stat, med våre statlige representanter, som er vårt folks fremste representanter og ansikt ut mot verden, er det landet som er først når det gjelder å hevde reproduktive rettigheter. Vi må være det landet som er først når det gjelder å omtale brudd på menneskerettsforpliktelsene våre, og vi må være det landet som bygger demokrati i andre land, og der må vi også være først. I den situasjonen vi er i i verden og i Europa i dag, er det mange land som ser til Norge. Vi må derfor skru omdreiningene opp noen hakk og være tydelige. Jeg mener at hele regjeringsapparatet må stå bak en innsats for å adressere det forsøket vi ser i Europa på å omskrive disse historiene. Det rammer spesielt minoriteter. Det rammer jøder. Det rammer muslimer, og det rammer LHBTI-folk i første rekke i alle disse landene. Her mener jeg at Norge godt kan snakke med en høyere stemme, ikke bare i utlandet og internasjonalt, men også internt, slik at vi gir tydelige signaler til vårt eget folk om hvor Norge som stat står når det gjelder å bryte disse menneskerettighetene.
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2020-03-12:
Da en parlamentarikerdelegasjon fra EFTA-landene besøkte Sør-Korea i fjor, forsøkte vi å få gehør for å reforhandle vår frihandelsavtale fra 2006. I løpet av årene har avtalen blitt utdatert gjennom endring av markeder, ny teknologi, nye varer og tjenester som avtalen ikke omfatter. Vi møtte veldig stor forståelse fra både tjenestemenn og politisk nivå, men som de sa, var de mer opptatt av å forhandle fram nye avtaler med nye muligheter i stedet for å reforhandle gamle. Foran oss i køen sto bl.a. EU, USA, Brasil, Argentina og Storbritannia. Begrepet frihandelsavtale er kanskje noe av det mest misvisende jeg vet. Global handel er høyst regulert og helt avhengig av oppslutning om tvistemekanismer som gjør at rett går foran makt, slik som i Verdens handelsorganisasjon. Enkelt sagt er en frihandelsavtale som et Excel-ark der alle Norges varer og tjenester står oppført i én kolonne nedover, og alle Sør-Koreas varer og tjenester står i en annen, og så forhandler vi linje for linje betingelser og kvoter. Det er derfor handelsavtaler er så kompliserte og tar lang tid å forhandle, men også utdateres over tid. Det er derfor jeg lurer på hvilke gode alternativer de som vil at vi skal gå ut av EØS, ser for seg. For EØS-avtalen sørger for at alle medlemsland oppdaterer lover og reguleringer samtidig, og dermed sikrer kontinuerlig, friksjonsfri adgang til verdens største integrerte marked. De som vil gå ut av EØS for å forhandle fram en såkalt bedre avtale, må fortelle oss hvem den avtalen er bedre for, og på hvilken måte. For norske eksportbedrifter og norske arbeidsplasser over hele landet er avhengig av en kontinuerlig, friksjonsfri adgang til vårt nærmeste marked. Utenriksministeren slo i redegjørelsen fast at ved inngangen til 2020-tallet er bekymringen over den globale utviklingen større enn den var for ti år siden. Dette er en type bekymring vi må ta på største alvor. Alt henger sammen med alt, som en tidligere statsminister sa. Det er ikke mulig å stenge grensene, portene og døra og håpe på at alt blir det samme som før. Gjør vi dette, vil ingenting bli som før. Økonomisk vekst og velferdsutvikling forutsetter handel og ikke minst samhandel. Putin destabiliserer i sine nærområder i øst, i en kontraintuitiv utenrikspolitikk, i det som også er våre nærområder. USAs president går til handelskrig mot Kina samtidig som fundamentet for Verdens handelsorganisasjon svekkes – og dermed de mekanismene som understøtter verdenshandelen. Er det ett tidspunkt i historien hvor Norge burde vurdere vår tilhørighet til vårt nærmeste verdi- og handelsfellesskap, er det nå. Jeg tror ikke det vil overraske noen i denne sal at jeg selvsagt mener at i stedet for å stå med ett bein utenfor, burde vi gått med begge beina inn i det europeiske fellesskapet, EU. De har jo plass også, nå som Storbritannia har forlatt fellesskapet.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2020-03-12:
Jeg synes det er en spennende dag og – hva skal jeg si – en markering av en avslutning på en lang reise når vi nå kan behandle forslag til lov om god handelsskikk i dagligvarekjeden. Det startet en del år tilbake, da vi i 2011 fikk en utredning som het «Mat, makt og avmakt – om styrkeforholdene i verdikjeden for mat». Konklusjonene den gang var veldig entydige i at man hadde behov for å lage en ramme rundt dagligvaresektoren og de forhandlingene og de maktkonsentrasjonene som var der. Så møtte vel kanskje utvalget den gang en del diskusjon, men jeg mener oppsummeringen den gangen var veldig tydelig på at det var behov for å få på plass en lov. Til slutt ble det satt ned et lovutvalg, og vi fikk en ny offentlig utredning, det såkalte dagligvarelovutvalget, som i 2013 veldig tydelig konkluderte med at det var behov for å innføre en lov om god handelsskikk og opprettelse av et handelstilsyn for å forestå tilsyn med og håndheve den loven. Til tross for to egentlig veldig klare offentlige utredninger var det ganske sterk politisk motstand mot å innføre en slik lov. Det var også veldig sterke uenigheter internt i næringen – egentlig litt beundringsverdig, akkurat det, for det er ingen tvil om at dagligvaresektoren berører oss så å si daglig. Den har en omsetning på over 200 mrd. kr. Vi handler altså ordinære dagligvarer for over en halv milliard kroner hver dag, så det er ganske vesentlig. Saken har ligget der siden 2011. Så fikk vi ny regjering, og høyregjeringen valgte å legge den i en skuff. Så modnet vel diskusjonen noe gjennom årene, og det kom et forslag fra Arbeiderpartiet der vi ba regjeringen legge fram et nytt forslag til lov om god handelsskikk og med et eget tilsyn. Det fikk enstemmig tilslutning i Stortinget, og det er jeg veldig glad for. Regjeringen har lagt fram et forslag og etter min vurdering også innfridd på det som var Stortingets bestilling i forslaget som var fremmet av Arbeiderpartiet. Sånn sett er jeg veldig glad for at det er en samlet komité som står bak den innstillingen vi nå har. Det er bare mindre avvik, men formålet er veldig tydelig, nemlig at loven skal bidra til effektiv bruk av samfunnets ressurser og ivareta forbrukernes interesser ved å fremme redelighet, forutberegnelighet og lojalitet. Det er ingen revolusjon i det som ligger der, men det er gjort én endring, og det gjelder «delisting» og oppsigelser. Vi mener det skal begrunnes når man foretar en «delisting». Ellers er jeg svært godt fornøyd med både lovforslaget og innstillingen slik som den nå ligger – enstemmig fra komiteen. Jeg tar opp de forslagene som Arbeiderpartiet er med på.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2020-03-12:
I innstillingen er det en komitémerknad som er veldig tydelig på at en mener at Dagligvaretilsynet skal avgi årsrapporter, og at disse legges fram på egnet måte. Det er også veldig tydelige føringer om at en ønsker at de offentlige rapportene skal ha i seg observasjoner av hva som foregår i dagligvaremarkedet, og hvilke tiltak tilsynet har iverksatt. Mitt spørsmål er veldig enkelt: Vil statsråden påse at Dagligvaretilsynet utgir årsrapporter som både inneholder interessant informasjon for politiske drøftinger og vurderinger og veldig tydelig oppfølging av utfordringer i dagligvarenæringen?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2020-03-12:
Jeg forutsetter at statsråden følger opp det som er flertallet i Stortingets veldig klare intensjon om at vi får oss forelagt rapporter, og så får vi – skal vi si – utvikle dem etter hvert som erfaringene høstes i tilknytning til det arbeidet som Dagligvaretilsynet skal gjøre. Et annet tema som er tatt opp i denne behandlingen, er forholdet til forbrukerne og dette med kjedenes egne merkevarer. Et mindretall mener det er naturlig at man får stadfestet hvor disse varene er produsert. Det er jo en vesentlig forbrukeropplysning. Men dette forslaget vil altså flertallet stemme ned. Vil statsråden ta initiativ til å få en retning som tilsier at kjedenes egne merkevarer blir merket med produksjonssted?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2020-03-12:
Jeg aksepterer det statsråden sier, men det er en liten bortforklaring i svaret også, for det burde jo være en klar interesse også for næringsministeren å få laget en ramme rundt dette med egne merkevarer. Vi vet at kjedene bevisst ikke opplyser om alt på emballasjen, fordi de skal beskytte sine egne merkevarer – som i utgangspunktet kan være helt identisk med en vare som kommer fra en merkevareleverandør, f.eks. Det er jo i konkurranseøyemed interessant å få vite nettopp produksjonssted. Da er jeg litt forundret over at Venstre og statsråden –– og flertallet, for så vidt – mer tar kjedenes enn forbrukernes parti i et så viktig spørsmål. Er det egentlig noen god grunn til ikke å stille et krav om å ha produksjonssted som en tydelig merking på egne merkevarer?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2020-03-12:
Takk for at jeg fikk lov til å si noen få ord på tampen i forlengelsen av det replikkordskiftet som var. For det første – det å få gode rapporter om dagligvaresektoren er viktig. Det er viktig for utviklingen av sektoren. Det er viktig for forbrukerne. Og det er viktig for at vi som politikere skal kunne ta riktige beslutninger. Så jeg håper statsråden følger opp det. Så er det dette med egne merkevarer. Jeg er forundret over at ikke flertallet gir sin tilslutning til det. Hvorfor skal det være grunnlag for å beskytte, om det er REMA eller NorgesGruppen, fra å sette produksjonssted på matvarene, som er helt vesentlig i dagligvaresektoren, f.eks. på emballasjen? Jeg er fullt klar over at vi har EU-forordninger osv. som vi forholder oss til, men det er ingenting i veien for at vi setter det som et krav, et selvstendig nasjonalt krav, i forbindelse med egne merkevarer. For det er nettopp i utviklingen av egne merkevarer en begynner å få – skal vi si – utfordrende konkurranse med de etablerte varemerkene i dagligvaresektoren vår. Om det er fra Tine eller fra Q-Meieriene eller hva det måtte være, så vet vi liksom ingenting om det. Jeg skjønner ikke at flertallet velger å beskytte kjedene framfor å beskytte eller opplyse forbrukerne, det er jeg forundret over. Men bortsett fra det er jeg veldig glad for og kanskje også forundret over at det store flertallet har snudd og nå er for en lov om god handelsskikk. Det er jeg veldig glad for. Helt til slutt: Arbeiderpartiet vil kunne stemme for det forslaget som handler om småskalaprodusenter, forslag nr. 3, fra SV og Senterpartiet, sånn at det ikke er noen tvil om at vi ønsker småskalaprodusentene hjertelig velkommen.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2020-03-12:
President! Arbeiderpartiet vil også stemme for.
Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2020-03-12:
Dagens lovvedtak er, som vi hørte, resultatet av det som kanskje må kunne kalles et ganske langt svangerskap, så la oss nå håpe det ikke blir en trang fødsel. Lov om god handelsskikk er en lov som Høyre i utgangspunktet først var imot, så var vi lenge skeptiske, men jeg er glad for at vi nå, når vi er der vi er i dag, også i Høyre er tilfreds med at denne loven vedtas. Opprinnelig mente vi at det ikke burde være nødvendig, at handelsskikk er litt som folkeskikk, noe som man bør kunne forutsette at de fleste har, men både konkrete rapporter, direkte tilbakemeldinger og ganske utrolige historier har vist at handelsskikken faktisk trenger regulering. Det vises bl.a. til en fryktkultur, at det er problematisk å adressere det som oppleves som galt, fordi konkurrenten samtidig er en viktig kunde, og det er pekt på manglende respekt for immaterielle rettigheter. Alt dette viser at det er behov for både lov og tilsyn. Høyre har lenge vært en pådriver for styrket konkurranse i dagligvaresektoren. Konkurransetilsynet har fått flere ressurser og en tydeligere marsjordre. Det arbeides med en egen stortingsmelding om dagligvarehandelen, og det er en klar forventning fra denne salen om tiltak som skal bedre konkurransen ytterligere. Til syvende og sist handler det om at forbrukeren skal få et større mangfold – og til riktig pris. Det er tydelige tegn på at konkurransesituasjonen fortsatt er dysfunksjonell, og at ytterligere grep må tas. Høyre har merket seg at det særlig pekes på distribusjonsleddet, og ser frem til hvordan den kommende meldingen adresserer dette. Høyre er naturlig skeptisk til inngripende tiltak i markeder, men det er dårlig Høyre-politikk å sitte stille og se på et marked som ikke fungerer på grunn av en eller flere aktørers oppførsel. Dagens lov er ett av flere skritt på veien til et mer velfungerende marked. Prinsippene for god handelsskikk skal være redelighet, forutberegnelighet og lojalitet. Det virker rart å måtte lovfeste det, men det påligger oss å gjøre det når aktører ikke følger disse prinsippene slik de burde. Det er også betenkelig at vi nå er nødt til å lovfeste, slik vi gjør i § 10, at ingen parter må benytte ord eller handlinger som kan fremkalle alvorlig frykt, f.eks. trusler om represalier eller spredning av usann informasjon, men dette er en paragraf som altså adresserer tilbakemeldingene om en fryktkultur i bransjen. Det er viktig at det nyopprettede tilsynet får nødvendig kompetanse til å gå inn i dette komplekse området. Mange av aktørene er svært profesjonelle og har store ressurser til å forsvare sin posisjon, være den rett eller gal. Nå får tilsynet de nødvendige verktøy og må altså samtidig sikres den rette kompetansen. Det er et berettiget håp at denne loven, sammen med de allerede iverksatte tiltakene og i kombinasjon med den kommende stortingsmeldingen, vil føre til en bedret konkurransesituasjon som kommer de ulike aktørene og forbrukerne til gode. Rettferdig konkurranse vil gi oss det mangfoldet og de prisene vi fortjener.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2020-03-12:
Først må jeg få si at Fremskrittspartiet har ment at denne loven var unødvendig, og vi mener at det har vært mest for å presisere allerede eksisterende lover og regler. Vi er redd for at loven vil skape mer byråkrati, særlig for småbedriftene. Vi ønsker heller ikke en ytterligere sementering av et allerede dysfunksjonelt matsystem. Vi mener at det må til en grunnleggende reform av systemet som har skapt forhold i dagligvarebransjen som bl.a. kjennetegnes av en tilnærmet monopolsituasjon. Vi ser fram til anledningen til i forbindelse med den varslede meldingen om dagligvarebransjen å få en dypere debatt om konkurransesituasjonen. Når det er sagt, er vi faktisk fornøyd med at vi får et dagligvaresystem som er uavhengig. Vi stiller oss bak forslaget om at tilsynet skal utarbeide en årlig rapport. Det vil være nyttig for å få et innblikk i tilstanden i dagligvaremarkedet over tid. Kravene som fremmes om god handelsskikk, er for så vidt greie nok for de største aktørene som dominerer markedet, men vi må også tenke på de små. Mange har levd greit med uformelle avtaler om salg av honningkrukker på den lokale bensinstasjonen, slik Virke fortalte om i næringskomiteens høring. Krav om skriftlige avtaler i disse tilfellene virker i overkant detaljstyrende, særlig ettersom det ikke er mellom de små aktørene utfordringen ligger. Man kan alltid si at et skjema fra eller til ikke betyr så mye, men min holdning er at det offentlige skal ha veldig gode grunner for å pålegge krav som dette. Småbedrifter har allerede mer enn nok papirarbeid og byråkrati å forholde seg til. Derfor burde loven avgrenses til større avtaler. Fremskrittspartiet mener derfor at lov om god handelsskikk bør avgrenses, slik at den ikke gjelder avtaler med en samlet økonomisk lav verdi. Vi mener at skatteetatens fastsatte grense for når næringsdrivende må registrere seg i Merverdiavgiftsregisteret, er en fornuftig beløpsgrense for når loven skal gjelde. Det vil si at en leverandør kan inngå avtaler som til sammen er verdt 50 000 kr, uten å måtte forholde seg til kravene i denne loven. Dette vil gjøre det litt mindre byråkratisk. Et annet problem i dagligvarebransjen er «delisting». At en dagligvarekjede tar ut varer fra et sortiment i løpet av året, har blitt brukt som pressmiddel eller som ledd i forhandlinger mellom dagligvarekjede og leverandør. Dette er ikke greit. Det er forbrukernes interesser som skal være i fokus, ikke forhandlingstaktiske formål. «Delisting» skal derfor begrunnes ut fra kommersielle forhold, som f.eks. at en vare ikke selger som forventet. Derfor støtter Fremskrittspartiet komiteens spesifisering av at «delisting» skal kreve en saklig grunn og begrunnes skriftlig dersom en avtalepart krever det. Det er altså fortsatt lov å «deliste» utenfor årsforhandlingene, men «delisting» må være til forbrukernes og ikke kjedenes beste.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2020-03-12:
Ja, det ville være en fordel.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-03-12:
Maktkonsentrasjon i verdikjeda for mat er ei sak som har engasjert Senterpartiet lenge. No har me endeleg denne lova til vedtak i Stortinget. Det vert sagt at det har vore eit langt svangerskap, og då får me ta den øvinga med å leggja farskapet til den rette personen, og det er nok rettast å seia at det er Lars Peder Brekk, som var landbruksminister i den raud-grøne regjeringa, som er lovas far. Men mange har gjort ein viktig jobb på vegen med å aldri gje opp og løfta denne saka vidare. Det er ingen tvil om at NorgesGruppen, Rema 1000 og Coop har makt over det me et, og over omsetninga av mat, som krev ei regulering. Denne lova vil ikkje løysa alt, men det vil vera eit viktig bidrag for å koma i gang, og det er eit ganske tydeleg signal inn i næringa at Stortinget er villig til å bruka politiske verkemiddel. Det er også eit teikn, vil eg meina, at det kan koma meir. Det skal koma ei stortingsmelding om dette. Det vil nok vera behov for ytterlegare verkemiddel her for å få ei jamnare maktfordeling i noko av den mest sentrale verdikjeda og samfunnssystemet me har, nemleg verdikjeda for mat. Med det tek eg opp det forslaget som Senterpartiet og SV har i innstillinga, som ikkje er teke opp.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2020-03-12:
Utgangspunktet er, som fleire har nemnt her, Matkjedeutvalet frå 2011. Eit av dei viktigaste funna dei hadde, var maktkonsentrasjonen og korleis den fungerer. Som dei da påpeikte, bruker dei store matkjedeaktørane sin posisjon til å presse leverandørane, skape avhengigheitsforhold, kamuflere eigne marginar gjennom kryssprising og til slutt drive strategisk prising og tilbod av eigne varer. Det leidde fram til kanskje det viktigaste forslaget som det ikkje er fleirtal for i innstillinga, og det er at ein skal stille krav om eigarskapsavgrensing. Det ville vere eit øvre tak på kor stor del av marknaden ein aktør kan ha, ein veldig effektiv og også veldig utgreidd måte å styre dette feltet på, som vi i SV foreslår, og vi er dei einaste som foreslår det i innstillinga også. Vidare og tilsvarande er moglegheitene for mindre aktørar, småskalaprodusentar, til å få tilgang til kjedenes hyller veldig avgrensa. Det er også noko som blei påpeikt av Matkjedeutvalet. Det å auke tilgangen til produkt frå småskalaprodusentar er eit anna forslag, som vi står saman med Senterpartiet om. Samla sett: Det både å setje eit øvre tak på eigarskap og det å auke tilgangen for småskalaprodusentar vil begge delar også stå i stil med dei andre målsetjingane vi har på det større matfeltet, jordbrukspolitikken vår, altså at vi tilgjengeleggjer og har høgare verdiskaping rundt omkring i samfunnet ved at dei små produsentane har moglegheit til å selje sine varer, som dei berre har i avgrensa grad i dag. Eg vil oppmode Framstegspartiet spesielt til å sjå på dei forslaga som eg tok til orde for her nå nettopp om at små bedrifter må bli gitt moglegheiter. Dette er dei større forslaga som gir små bedrifter stor moglegheit. Det siste forslaget, som heile opposisjonen står bak – da nemnde eg ikkje Framstegspartiet, men Arbeidarpartiet, Senterpartiet og SV – er forslaget om franchise. Franchisemodellen er en veldig fordelaktig måte å organisere bedrifter på, men som samtidig undergrev den norske modellen. Det er på tide at dei blir behandla på lik måte som andre måtar å organisere seg på i næringslivet.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2020-03-12:
Ja, det gjer eg.
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2020-03-12:
Det er en merkedag når Stortinget i dag skal vedta lov om god handelsskikk, og det er gledelig at det er bred enighet om hovedpunktene i loven. Det har vært noen runder med lov om god handelsskikk de siste årene, som saksordføreren var inne på. I forrige periode støttet Kristelig Folkeparti styrking av eksisterende konkurranselovgivning i et forsøk på å få bukt med problemene i dagligvaresektoren, men det ga ikke ønsket effekt. Dagligvarekjedene er blitt færre, kjedene er blitt større, og markedet er nå redusert til tre slike store kjeder. Andelen egne merkevarer har økt, og utviklingen har gått i retning av et tilnærmet monopol på distribusjon. Leverandørenes forhandlingsposisjon er blitt gradvis redusert til fordel for kjedene. Dette taper alle på. Utredninger har også vist at det over tid har utviklet seg ulike former for uheldig forretningspraksis i dagligvarebransjen. Dagligvaremarkedet er et stort og lukrativt marked, og vi er avhengig av en velfungerende konkurranse til gode både for leverandører, dagligvarekjedene og selvfølgelig forbrukerne. Kristelig Folkeparti mente derfor våren 2018 at tiden var kommet for å børste støv av forslaget til lov om god handelsskikk som det først ble tatt til orde for i NOU 2013: 6, om god handelsskikk i dagligvarekjeden. For Kristelig Folkeparti var det da viktig å jobbe for et bredt flertall i komiteen, og det fikk vi 28. mai 2018, da en samlet komité stilte seg bak å be regjeringen legge fram forslag om lov om god handelsskikk. Mange skal ha skryt for det, men saksordføreren på den daværende saken, Kårstein Eidem Løvaas, fortjener etter vår mening en spesiell honnør for jobben med å samle komiteen om en felles bestilling til regjeringen våren 2018. Lovforslaget er et stort skritt i riktig retning, selv om det ikke løser alle forhold som har vært diskutert i tilknytning til dagligvarekjeden. Forslaget kan bidra til mer åpenhet i dagligvarebransjen og dermed være et viktig første skritt for å sikre mer konkurranse. Likevel er det fortsatt bekymringer knyttet til manglende konkurranse i distribusjonsleddet. Både i NOU 2013: 6 og Oslo Economics’ rapport 2017-46 ble det pekt på at tilgang til distribusjon på like vilkår har en stor betydning for konkurransesituasjonen. Det er i dag for begrensede muligheter for å velge mellom ulike distribusjonsløsninger utenom kjedenes egne løsninger. De løsningene som blir avtalt for distribusjon, må være effektive, og dette forutsetter også konkurranse i distribusjonsleddet. Regjeringen har varslet at den i løpet av våren 2020 vil fremme en stortingsmelding som er målrettet mot konkurransen i dagligvaremarkedet. Vi ser fram til den og forventer at det i meldingen vil komme konkrete tiltak for å sikre en mer balansert makt og et større mangfold av aktører i verdikjeden for mat og dagligvarer.
Iselin Nybø (Venstre), 2020-03-12:
Lovforslaget som behandles i dag, bygger på anbefalingene i Dagligvareutvalgets rapport fra 2013. Nærings- og fiskeridepartementet har fått mange innspill fra flere aktører underveis. Jeg vil også benytte anledningen til å takke næringskomiteen for både engasjerte og konstruktive innspill i saken. Dagligvarebransjen har en utfordrende konkurransesituasjon, med få aktører og betydelige etableringshindringer. Samtidig er det en uheldig forretningskultur i deler av bransjen. Disse utfordringene kan ikke løses i én lov. Målet med lovforslaget er å redusere konfliktnivået i dagligvarebransjen ved å sikre ryddigere forhandlinger og mer forutsigbare avtaler mellom dagligvareleverandører og -kjeder. Tøffe forhandlinger der kjedene legger press på leverandørene, er viktig for både innovasjon og lavere priser, som begge deler er til fordel for forbrukerne. Samtidig må forhandlingene baseres på redelighet, på forutberegnelighet og på lojalitet. Loven regulerer samtidig viktige forhold som krav på opplysninger, beskyttelse av partenes investeringer, krav til skriftlige avtaler, ansvar for svinn og kundereklamasjoner, regulering av «delisting» og oppsigelse, vern mot etterligninger og forbud mot trusler. Dette er viktige prinsipper for alle aktørene i bransjen. Små leverandører har minst like stort behov for vern som de store. Jeg mener derfor at det ikke bør innføres særregler for små kontrakter. Skulle det vise seg at loven slår uheldig ut for små leverandører, vil vi selvfølgelig vurdere å endre på det. Et av suksesskriteriene til den nye loven er å sikre god og effektiv håndheving. Vi oppretter derfor et dagligvaretilsyn som skal håndheve loven. De skal prioritere veiledning og informasjonsarbeid mot bedriftene. Virker ikke dette raskt og godt nok, kan sterkere virkemidler tas i bruk. Vi er i gang med å forberede etableringen av dette tilsynet. Vi trenger ryddigere forhold i dagligvarebransjen. Jeg ser fram til at det nye Dagligvaretilsynet kan starte på sitt viktige oppdrag med å fremme redelighet, forutberegnelighet og lojalitet i denne bransjen. Regjeringens engasjement stopper ikke her. Vi jobber nå, som det er blitt sagt av flere representanter tidligere i debatten, med en stortingsmelding om konkurransesituasjonen i dagligvaremarkedet. Loven og denne stortingsmeldingen vil sammen kunne ha stor betydning for forholdene i bransjen.
Iselin Nybø (Venstre), 2020-03-12:
De konkrete spørsmålene om hvordan det nye tilsynet skal jobbe og fungere, må vi ta litt etter hvert. Akkurat nå er vi i prosessen med å få dette tilsynet på plass. Det er den oppgaven vi står foran i første runde – få det på plass, få det opp å gå. Departementet har selvfølgelig notert seg de merknadene som komiteen har, men jeg er ikke beredt til å si konkret nå hvordan dette tilsynet skal jobbe, for det er jo det vi jobber med opprettelsen av nå.
Iselin Nybø (Venstre), 2020-03-12:
Det temaet som representanten tar opp, er et interessant tema i seg selv, men jeg mener ikke det hører hjemme i denne loven slik den foreligger nå. Samtidig er det jo et tema som blir mer og mer aktuelt etter hvert som forbrukerne også blir mer bevisste og ønsker denne informasjonen. Men det er jo i dag ikke noe i veien for at de velger det selv og på frivillig grunnlag merker produktene med opprinnelsesland eller -sted. På et overordnet nivå reguleres krav til merking av matvarer av matinformasjonsforordningen fra EU, og det er det vi forholder oss til. Skal vi ha andre bestemmelser knyttet til merking av mat, er det Helse- og omsorgsdepartementet som først og fremst har ansvaret for det.
Iselin Nybø (Venstre), 2020-03-12:
Som jeg sa, er det selvfølgelig mulig for aktørene selv å merke produktene hvis de ønsker det, og hvis det også er en forventning fra forbrukerne som de ønsker å tilfredsstille. Samtidig er jeg, som jeg sa i mitt forrige svar, opptatt av at dette spørsmålet reguleres av forordningen fra EU. Det gir oss også, også som forbrukere, harmoniserte bestemmelser om matinformasjon. Det er jo ikke slik at det ikke er et system for dette, det er et enhetlig system som også sikrer oss som forbrukere en enhetlig informasjon.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2020-03-12:
Tilgang til trygg mat av topp kvalitet er viktig for oss alle – det er viktig for hele samfunnet vårt. Handelen i dagligvarebransjen og spesielt den konsentrasjonen av makt som er i Norge, er et felt som nettopp angår oss alle. Derfor er dette en gladsak. Det er et første steg til å forbedre muligheten vi som folk har til å skaffe oss de matvarene og dagligvarene vi ønsker. Det er mange som blir skuffet når de ser at den varen, det produktet de ønsker, etterspør og er blitt glad i, plutselig blir fjernet fra hylla. På samme måte er det med produsenter som har lagt ned et langsiktig, hardt arbeid, og som opplever at grunnlaget for den innsatsen plutselig blir fjernet når produktet blir fjernet. Det er blitt godt presisert her at dette lovforslaget som Stortinget nå skal behandle og med all sannsynlighet vedta, ikke løser alle problemer, men det er det første, viktige skrittet. For det skrittet vi tar i dag, gjør at demokratiet vårt i Norge nå viser at dagligvarebransjen og maktforholdene der er et felt som vi sammen skal jobbe med politisk, som det er viktig at vi har nødvendige regler og ikke minst kloke og fornuftige lover for. Så det er helt sikkert at dette er et felt som vi kommer til å jobbe mye mer med, og da er det nettopp de begrensede mulighetene mange produsenter har til å velge distribusjon, som blir et av de sentrale spørsmålene i tiden som kommer. Det er en god dag, et godt første skritt – fortsettelse følger.
Hårek Elvenes (Høyre), 2020-06-09:
Steg for steg bygges Forsvaret opp. For dem som hevder at det ikke satses på landmakten, er denne proposisjonen et lite bidrag til folkeopplysningen – eller kanskje den politiske opplysningen. Når man ser forslaget om å kjøpe fem artillerilokaliseringsradarer i sammenheng med det øvrige som gjøres innenfor Artilleriet, ser man hvor tungt det satses på landmakten, og spesielt på Artilleriet. Napoleon var artillerist. Han sa at ilden er alt, resten er ingenting. Det har kanskje ikke full gyldighet i dag, men det er et faktum at 70 pst. av tapene en motstander blir påført, påføres av Artilleriet. Derfor er det så viktig å ha denne typen radarer, som kan lokalisere utskytningsposisjonen til motstanderens artilleri, slik at man kan besvare dette. Dette føyer seg som sagt inn i rekken av store investeringer knyttet til Artilleriet. Stortinget har tidligere sluttet seg til regjeringens forslag om å kjøpe 24 nye artilleriskyts til Artilleribataljonen i Nord-Norge med ammunisjonskjøretøy. Regjeringen har også fått gjennomslag for å styrke brigaden i Nord-Norge med kampluftvern. Alt dette organiseres inn i en forsterket artilleribataljon i Brig N. Det er hevet over enhver tvil at styrkingen som her skjer, ikke minst i kombinasjon med den langtrekkende ilden som Hæren skal få om et par–tre år, gir en hær – eller rettere sagt en brigade i Nord-Norge – med en langt sterkere kampevne enn den har i dag. Med bred pensel å hevde i diskusjoner og media at landmakten ikke satses på, at den er sultefôret og en salderingspost, er simpelthen ikke riktig. Til slutt vil jeg påpeke utbedringen av taksebanen som foregår på Ørland flystasjon. Det er en viktig utbedring for å kunne ta imot alliert mottak på en bedre måte enn i dag, og også et tydelig forsterket bidrag til den nasjonale kampevnen knyttet til vårt eget luftforsvar.
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2020-06-09:
Jeg vil takke saksordføreren for et grundig arbeid, men det er to ting jeg ikke helt skjønner. For det første: Når det kommer til arbeidstidsbestemmelser, skriver komiteen: «Komiteen noterer seg nemndas bemerkning om at den langsiktige løsningen på dette vil kreve at Forsvaret rekvirerer tilstrekkelig antall mannskaper for å bemanne alle tjenestefunksjonene.» Problemet med det er at utdannet personell er noe man ikke bare kan rekvirere. Man kan ikke gå og kjøpe det på butikken, man må faktisk utdanne personell. Jeg bare registrerer at regjeringspartiene ikke er med på merknaden som har skissert opp at mer utdanningskapasitet i Forsvaret må prioriteres for å løse problemet. Det synes jeg er rart. Regjeringspartiene har med rette trukket fram verdien av MOST-undersøkelsen og er for at arbeidet med å forebygge og avdekke vold og seksuell trakassering fortsetter. Det er strålende. Men her vil jeg legge til at Ombudsmannen for Forsvaret i seg selv er en avgjørende faktor for at denne undersøkelsen kunne gjennomføres på den måten den er blitt gjort på. Ombudsmannen har laget et rom der det er lov å si fra i en kultur der det tidligere ikke var det. Det er viktig arbeid, og det fortjener all honnør. Regjeringspartiene skriver at de ønsker en MOST-undersøkelse velkommen, og det gjør vi også, men da er det viktig at den nye rapporten ikke bare beskriver situasjonen og avdekker tilfeller, men også tiltakenes effekt, altså de tiltakene Forsvaret har satt i verk for å bøte på problemet. Da forstår jeg ikke hvorfor ikke regjeringspartiene er med på merknaden fra SV, Senterpartiet og Arbeiderpartiet der vi skriver at en dårlig kultur i Forsvaret vil ha en negativ konsekvens for forsvarsevnen og nasjonal trygghet, og at man derfor må legge til rette for en god kultur og rette opp i eksisterende utfordringer. Det er umulig for meg å skjønne hvorfor en ikke vil være med på det vi skriver om at tiltakene Forsvaret har satt i verk, må bli fulgt opp. Vi skriver at effekten på tiltakene må bli evaluert. Jeg skjønner ikke hvorfor ikke alle er med på det. Vi setter ikke i gang tiltak for at det skal se ut som om vi gjør noe, vi setter i gang tiltak fordi vi vil at de skal virke. Det er ikke konseptet vasking vi er opptatt av her, det er konseptet reint. Ledere i Forsvaret er allerede på god vei til å bygge en sunn kultur. De går foran, og de leder an. Den mest rørende talen jeg har hørt mot seksuell trakassering, var av Sjef Sjøforsvaret på Haakonsvern. Den kom spontant som svar på et spørsmål om hva han ville gjøre for å rette opp det som hadde kommet fram i MOST-undersøkelsen. Han sa at seksuell trakassering oppstår i hodet på noen som tenker feil, og vokser i en kultur som godtar det. Han og folkene hans i Marinen trenger ryggdekning for at det arbeidet de legger ned for å bekjempe dette hver eneste dag, er viktig å bruke tid på – for det er det.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2020-06-09:
Jeg må innrømme at jeg egentlig ikke hadde tenkt å ta ordet i denne saken, men jeg gjør det likevel – ikke for at Fremskrittspartiet også skal på banen, men jeg har noen saker jeg ønsker å ta opp. Verneplikten: Det står at 12–13 pst. avtjener verneplikt. Det er et veldig lavt volum. Det burde vært langt høyere – ikke bare fordi Forsvaret trenger det, men fordi samfunnet trenger folk som avtjener verneplikten i større grad enn i dag. Det har stor betydning for samfunnet at flere er inne i Forsvaret, både for forståelsen av Forsvaret og for forståelsen av samfunnet generelt sett. Det at det sannsynligvis – uten at jeg er skråsikker på det – er de best kvalifiserte, de som på en måte lykkes best i samfunnet, og som kanskje også kommer fra de beste hjemmene, som faktisk avtjener verneplikten, synes jeg er synd. Det burde vært annerledes. Det burde vært slik som det er i USA og andre steder, at det å være i Forsvaret faktisk er en mulighet til å lykkes i samfunnet. Og det burde legges bedre til rette for å se dette i en helhet. Når det gjelder veteranarbeidet, er jeg saksordfører for veteranmeldingen til høsten, og jeg ser frem til det arbeidet. Jeg har fått mer og mer forståelse for betydningen av det. Det er mange veteraner i dette landet som fortjener oppmerksomhet, og så er det sånn at man blir veteran ganske tidlig fordi man avslutter karrieren ganske tidlig og blir veteran resten av livet. Det gjør at det er en stor gruppe der ute som trenger å bli ivaretatt på alle mulige måter. Og til det som gjelder MOST-undersøkelsen: Der står det at man skal ta mobbing og seksuell trakassering på alvor, og at man skal ivareta beskyttelse av alle som er involvert. Jeg stusser over det, for dette er noe man hører hver eneste gang, men hva skjer med dem som faktisk blir tatt for mobbing og seksuell trakassering? Det står aldri noe om det. Hva skjer med dem? Blir de oppsagt? Får det konsekvenser for dem? Eller blir de omplassert? Får de litt tilsnakk og så er de tilbake i Forsvaret, eller hva er det som faktisk skjer? Det ønsker jeg også å få klarhet i fra forsvarsministeren. Hvilke konsekvenser får det faktisk å mobbe og drive med seksuell trakassering? Uten konsekvenser vil dette fortsette.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2020-06-09:
Jeg stilte statsråden et spørsmål under mitt innlegg. Det var hvorvidt seksuell trakassering og mobbing får konsekvenser for dem som faktisk utøver dette. Hvis ikke hjelper det jo ingenting, da er det bare ord på et papir. Så kan statsråden utdype hva slags konsekvenser mobbing og seksuell trakassering får når det finner sted?
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2020-06-09:
Jeg registrerer at representanten Hårek Elvenes fremdeles lever i den tro at han skal få bruke den langtidsplanen som er sendt tilbake. Den kommer ikke til å bli vedtatt senere heller, men den blir enda mer forsterket, slik at representanten Elvenes kommer til å være over seg av begeistring for den nye langtidsplanen. Men hvis han vil forholde seg til den som er sendt tilbake, må han gjerne gjøre det, men det gjør ikke resten av Stortinget. Vi kommer til å se fremover og lage den enda bedre, og det er det aller beste. Jeg hadde tenkt å snakke litt om mitt hjertebarn, og det er forsvarsindustrien og den forsvarsindustrielle avtalen som ligger blant disse fem artillerilokaliseringsradarene. Det er ekstremt viktig, for det er stadig flere der ute som begynner å være negative til de såkalte gjenkjøpsavtalene, de industrielle avtalene. Det må vi ikke være. Det er ekstremt viktig for sysselsettingen, forståelsen av Forsvaret og styrkingen av Forsvaret, og det som går på spin off-effekter, det som går nedover i leverandørindustrien, det som går til underleverandører osv. Dette må vi forsvare. Men det er altså noen krefter der ute som tror at dersom vi ikke får disse avtalene, vil Forsvaret spare på det. Det må vi ikke finne på. Det betyr veldig mye for Norge. Det betyr veldig mye, for de er ikke utsatt for de samme konkurransereglene under EØS. De er altså unntatt fra den, derfor må vi satse på det. Det er veldig viktig. Derfor var det også viktig, som ikke sto i LTP-en, med alle de prosjektene som ville gitt disse industrielle mulighetene – forsering av disse prosjektene. De er ikke inne i noen slags tiltak som regjeringen igangsetter noe som helst sted. Det ville vært viktig, det ville vært milliardinvesteringer som hadde gjort at underleverandører av teknologiutvikling og innovasjon nedover i hele kjeden faktisk kunne spire. Nå har man brukt 300 mrd. kr på at folk skal være i passivitet, være hjemme. Så vil man ikke en gang bruke 50 mrd. kr på at folk skal ut, få hjulene i gang. Det er rett og slett ikke fornuftig. Jeg har også lyst til å kommentere til representanten fra Senterpartiet, som er opptatt av kostnadsutviklingen på Evenes. Det er Fremskrittspartiet også, vi har også stilt spørsmål i Stortinget om det. Vi støtter ikke forslaget fra Senterpartiet, men vi er bekymret for disse milliardene som løper stadig mer og stadig raskere når det gjelder Evenes. Vi i Fremskrittspartiet frykter at det vil være en ny forsvarsminister som står og må forsvare eller unnskylde de økte kostnadene ved å si at det var den gangen en annen regjering eller det var den gangen en annen statsråd som faktisk gikk med på dette. Det er bekymringsfullt, for det nytter ikke å komme til statsråd Bakke-Jensen den dagen han ikke er statsråd. Da tror jeg ikke han kommer til å forsvare noe som helst, og det er veldig bekymringsfullt.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2020-06-09:
I dei siste årsrapportane til Stortinget frå Ombodsmannsnemnda har nemnda vore tydeleg på at det er ein ubalanse mellom tilgjengeleg personell og dei oppgåvene som Forsvaret er plikta til å gjennomføre. Det gjeld altså ikkje berre dette året, men det har gjenteke seg. Det fører til brot på arbeidsmiljølova, det fører til problem med å gi foreldrepermisjon, og det er ei stor arbeidsbelastning, sjølvsagt. Det er noko med det at det òg kan føre til ubalanse i strukturen. Meiner forsvarsministeren at styrkestrukturen i Forsvaret er robust i dag i alle forsvarsgreiner?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2020-06-09:
Sjøforsvaret styrkte besetninga gjennom å flytte sine eigne folk, så vidt eg har fått fortalt på besøk hjå Sjøforsvaret. Men det gir uro at det manglar opptil tusen lagførarar i Heimevernet og det er forholdsvis få inne til førstegongsteneste. I Forsvarsstaben vert det no drøfta om all trening og øving på heile områdestrukturen i Heimevernet skal kuttast i resten av 2020 på grunn av at ein må bruke pengar for å dekkje inn valutakostnader, kostnader med korona, kostnader med nedgang i verdsøkonomien, oljekrisa og feriepengesaker på toppen. Kan statsråden bekrefte at områdestrukturen i Heimevernet vil verte trena som planlagt i 2020?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2020-06-09:
Representanten Huitfeldt burde kanskje ha lese referatet frå debatten for eit år sidan litt nøyare, men det kan jo hende at Arbeidarpartiet og Høgre har felles interesse av å kanskje tilsløre den vanskelege situasjonen som faktisk er i dag ved utbygging på Evenes. Det statsråden sa, var følgjande: «Men vi har ingen kunnskap om at vi vil ha noen økende kostnader nå, vi har ingen kunnskap som tilsier at vi får noen kostnadssprekk.» Saksordførar i fjor var Marianne Marthinsen frå Arbeidarpartiet. Ho sa følgjande: «Forsvarsministeren har uttalt at flytting av hangaren ikke kommer til å gi økte kostnader og øke tiden det tar å gjennomføre det prosjektet. Det har altså forsvarsministeren bekreftet fra Stortingets talerstol, og det merker vi oss.» Seinare sa ho at det var avgjerande for kva Arbeidarpartiet kom til å røyste. No har alt dette falle i fisk, og eg vil stille spørsmål: Kan statsråden no garantere at det ikkje vert fleire kostnadsaukar på Evenes? Og kva meiner han om det han sa i fjor?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2020-06-09:
Me skal merke oss det, for eg trur med respekt å melde at det kjem fleire kostnader. Blant anna har Avinor uttalt at ein ikkje kan garanterast tilstrekkeleg friksjon for taksing av luftfartøy til eller frå oppstilling på MPA-oppstillingsplass/hangar dersom det ikkje skal brukast baneavisingskjemikaliar på oppstillingsplass og tilhøyrande taksebane. Årsaka er vêrforhold, som Senterpartiet har påpeikt, hovudsakleg knytt til periodar med kontinuerleg snøfall og isoppbygging i vinterperioden og under andre vêrsituasjonar, f.eks. under kjøling eller temperaturendring frå varm/kald til kald/varm luft og riming. Eg kunne sagt mykje meir om mange andre element som òg er uavklarte. Ein har ikkje klarlagt korleis ein skal halde bana friksjonsfri. Det er ikkje avklart kvar flya til dei allierte skal ha oppstillingsplassar. Det er ei rekkje spørsmål som ikkje er avklarte. Men dette er kanskje noko av det mest alvorlege, i tillegg til det som handlar om ammunisjon og korleis ein skal handtere det. Kan statsråden framleis bekrefte at ein har alt under kontroll, og at ein har alle kostnader under kontroll?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2020-06-09:
Boeing 737 er brukt i sivil luftfart. I sivil luftfart brukar ein sand. Det brukar ein på Gardermoen, det brukar ein på andre sivile lufthamner. Forsvaret brukar det ikkje fordi 1), ein har masse utstyr knytt til flya som ikkje toler det, og 2), Forsvaret skal gjerne ha dei flya i 30 år, mens i sivil luftfart skiftar ein ganske hurtig ut det ein har av fly; dei kan tole det. Dette fekk me veldig godt beskrive av han som er sjef på Evenes, då komiteen var der oppe. Det er òg slik at det ikkje er føresett etablert snødeponi med tett dekke, så om ein skal bruke kjemikaliar, må ein byggje det. Det er ikkje teke med i planane eingong. Me snakkar om Evenes i Nord-Noreg. Eg kunne ha fortsett og fortsett, og framleis hevdar statsråden at dei ikkje skal få auka kostnader. Det er nesten så det ikkje er til å tru.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2020-06-09:
Det er svært interessant, og det er eigentleg beklageleg at eg ikkje tok med notata mine frå møtet på Evenes. Det vart sagt mykje interessant der, bl.a. at det ikkje var sikkert ein hadde gjort det vedtaket om ein hadde diskutert det seinare. Men det skal eg la liggje. Det som har vore heilt klart heile vegen med Ramsar-området, er at ein har mykje trøbbel med å bruke kjemikaliar. Det er difor Forsvarsdepartementet har eit forskingsprosjekt på dette. Det er difor me i alle samanhengar får beskjed om at dei har inga løysing på dette per i dag. Vil forsvarsministeren seie at me har ei løysing, og kvifor har han då brukt pengar på at ein skal forske på nye løysingar – noko heller ingen andre land i NATO har greidd å finne fram til?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2020-06-09:
Heilt sidan eg kom inn i utanriks- og forsvarskomiteen, er det noko som har forundra meg, og som eg eigentleg ikkje har greidd å få skikkeleg svar på, og det er korleis prosjekt kan vekse i kostnader utan at det får konsekvensar. Ørland kan vere eit godt døme på det. Viss me ser på det som var førespegla då ein starta kampflyinvesteringa, og kva som har kome til, er det vel ikkje heilt det same – og det same gjeld i mange andre prosjekt. No skal det rett nok seiast at det har vorte noko betre. Men i eit snart 30 års virke som politikar på ulike nivå, har eg vore van med å få svar på spørsmål. Eg har aldri før opplevd så vanskelege tilstandar som det er når eg sender spørsmål knytte til Andøya og Evenes. Og det er mange moment. Lasteplass for våpenhandtering for MPA er ikkje, så vidt eg veit, godkjent av ammunisjonsutvalet for MPA-systemet. Det er mykje mindre avstandar på Evenes. Det gjer situasjonen mykje meir krevjande. Stortinget er i alle fall ikkje orientert om verken tidsaspektet eller kostnadsbiletet for godkjenning. Ammunisjonsutvalet er forhåpentlegvis kome i arbeid no for å vareta våpen og eksplosiv til MPA-systemet, og eg meiner Stortinget må få opplyst korleis regjeringa vil sikre at retningslinene i ammunisjonstenesta skal følgjast for MPA. Der er òg plassmangel ein sentral faktor, sjølv om det finst fjellhallar, for det skal jo faktisk fram til dei flya som skal montere dei. Me må ha eit monterings- og inspeksjonsbygg som tilfredsstiller temmeleg rigide krav til klargjering av eksplosiv og har store tryggleiksavstandar mot annan infrastruktur og personell. Det vert sagt at det bør vere kring ti meter høgt og romme sju hallar, og med dei kjende turbulensproblema som me no ser kring hangarane, er det vanskeleg å sjå føre seg kor ein skal byggje dette bygget. Etablering av eit ammunisjonsområde i tilknyting til Evenes flystasjon kan òg medføre ei betydeleg utviding av militært område, som då vil få konsekvensar for husstandar og samferdsle, og som det i alle høve ikkje er teke noko høgde for. Det er difor så vanskeleg når ingen av partia, no med unntak av SV, vil støtte at me får eit samla framlegg om kostnadene ved utbygging av Evenes, når det er så mange faktorar som står som ein x, og som heller ingen – vil eg tru – i komiteen kan gjere greie for. Det er eit utruleg vanskeleg spørsmål, og eg har ikkje fått noko svar.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2020-06-09:
Nå er det Ombudsmannsnemndas melding vi diskuterer. Vi har lagt fram en langtidsplan for Stortinget, som vi gjerne forhandler om. Men den har komiteen sendt tilbake. Når det gjelder arbeidstidsbestemmelser, peker nemnda på brudd for vernepliktige. Det er alvorlig, og det er en sak som Forsvaret har fått beskjed om å ta tak i. Også nemnda har registrert at Forsvaret tar grep når det gjelder dette. Det er ikke bare antall hoder vi fyller på med, som gjør at vi får en bedre personellstruktur i Forsvaret. Vi øker også bærekraften ved å omdanne fra mer administrative stillinger til operative stillinger. Vi øker reservistordningen og endrer og får en ny reservistordning. Vi får en høyere operativ evne i bataljonene når vi får en dedikert rekruttskole på yttersida. Alle reformene vi gjennomfører, bedrer personellsituasjonen. Men vi skal selvfølgelig være med og diskutere antall personell hvis det er et ønske fra Stortinget om å øke det i tida framover.