Tomas Norvoll (Arbeiderpartiet), 1999-04-15:
La meg først få lov å gi saksordfører honnør og ros for et veldig godt arbeid med denne meldingen. Det har vært tett på eksemplarisk, så det skal han ha med seg når vi nå har debatten. De statlige høgskolene er nok det viktigste instrumentet vi har for å la hele landet få være med i kompetanse- og kunnskapsutviklingen. Gjennom en svært desentralisert struktur og et bredt fagspekter sikrer vi at det aldri er langt fra den enkelte utdanningssøker til nærmeste sted som kan gi et tilbud. Etter reformen i høyere utdanning hvor vi reduserte antall institusjoner til 26 gjennom mange sammenslåinger, har det vært stor debatt om økonomien ved hver eneste budsjettbehandling. Det har vært stort sprik mellom de bevilgninger som har kommet fra Stortinget, og den virkeligheten som høgskolene har hevdet å oppleve. Denne situasjonen førte til at Stortinget bad om å få en egen sak om økonomien for å prøve å komme fram til en større enighet om virkelighetsbeskrivelsen og for å trekke linjen framover. Det er klart at vi må komme tilbake til de konkrete bevilgningsforslagene og størrelsen på bevilgningen i de årlige budsjettene. St.meld. nr. 26 om økonomien i den statlige høgskolesektoren er veldig begrenset og gav ikke komiteen store muligheter til å se langt framover. Det virker på meg som om byråkratiet i Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet har gjort en aldeles utmerket jobb med å beskrive historien og gi oss en mulighet for å danne oss et bilde av hvordan situasjonen har vært, men det politiske arbeidet, tankene om framtidig retning, er så godt som fraværende. Dette er skuffende og gav komiteen begrensede muligheter til å gi føringer på framtidig politikk. Ut fra dette kunne vi selvsagt bare behandlet meldingen veldig raskt, skrive i innstillingen at vi takker departementet for informasjonen, vi ønsker statsråden og hans besetning riktig god påske og kommer tilbake til saken ved en senere anledning. Vi har likevel, stort sett som en enstemmig komite, valgt å gjøre oss en del refleksjoner og trekke opp en del linjer for hvordan økonomien og tildelingssystemet skal fungere framover. Det foreligger et enstemmig forslag til vedtak om at Stortinget skal orienteres om kriteriene som benyttes ved tildeling av midler. Vi har altfor lenge hatt en situasjon hvor det har vært umulig å regne seg fram til en formel for tildeling av midler til høgskolene. Jeg tror at hvis høgskolene og også vi bare får mulighet til innsyn i beregningsgrunnlaget, så er det mulig å etablere en felles virkelighetsforståelse. Komiteen har vært veldig klar på at vi i denne innstillingen ikke skal gå inn på enkeltskoler. Meldingen er generell, og selvfølgelig har alle i komiteen sine hjertebarn som vi kunne tenke oss å slåss for. Men vi velger å ikke gjøre det her, vi velger å se sektoren som en helhet. Jeg tror dette er klokt og den rette måten å behandle denne typen meldinger på. Enkeltsaker og fordelingen mellom forskjellige institusjoner får vi komme tilbake til i de årlige budsjettene og ved senere anledninger. En ting som komiteen slår fast i innstillingen, er at merutgifter ved profesjonsutdanninger skal inngå som et sterkere kriterium i fordelingen. Dette er noe jeg forventer at departementet og statsråden kommer tilbake til. Desentralisert høyere utdanning er avgjørende for å bringe utdanning ut i regionene. Veksten innenfor høyere utdanning vil komme blant voksne som vil ha etter- og videreutdanning, påfylling og ny sjanse til å ta en utdanning. I dag ser vi at kompetansen trekkes mer og mer inn mot de største byene. Det er her de store universitetene og høgskolene finnes, det er her forskningsmiljøene er, og det er her kompetansearbeidsplassene stort sett er etablert. Det betyr at enten må vi bare akseptere at vi får en storstilt sentralisering av kompetansen og dermed også av menneskene, eller så er vi nødt til å satse sterkt på at høyere utdanning fortsatt skal være mer desentralisert enn i dag. Derfor er jeg veldig glad for at et bredt flertall støtter at desentralisert høyere utdanning skal prioriteres. Da må det avsettes midler i de enkelte budsjettene, som stimulerer økonomisk de høgskolene som legger deler av sine tilbud ut, slik at en større del av utdanningen kan foregå ute i regionene. Dette er en avgjørende del av etter- og videreutdanningsreformen, for vi kan ikke forlange at voksne folk ute i distriktene som vil ha høyere utdanning og som trenger høyere utdanning for å kunne fortsette i jobben sin eller få en ny karriere, skal bryte opp fra et hjemsted og familie, barn og ektefelle, og flytte inn til de større byene for å få påfyll av kompetanse. Det må kunne foregå mye nærmere der folk bor. Jeg er glad for at dette er en sentral del av innstillingen, og noe vi må jobbe videre med framover. Alle er enig i at forskningsandelen i Norge må økes. Stortinget har til og med ganske nylig vedtatt at vi skal opp på gjennomsnittlig OECD-nivå innen rimelig tid eller i de nærmeste årene. Det betyr at Stortinget er veldig opptatt av at forskningen i Norge skal øke. Det er i dag stor forskjell på hvordan universitetene og høgskolene finansierer sin forskningsinnsats. Universitetene har for så vidt en forskningsandel i forhold til det antall studenter som de har på studiestedet, mens høgskolene driver forskning uten at disse midlene på noen måte er spesifisert. Det er ingen tvil om at det er veldig stor kompetanse mange steder. Komiteen er klar på at den ønsker at forskningsinnsatsen ved høgskolene skal øke. Da er det selvfølgelig en mulighet å finansiere det gjennom å gjøre det samme som man gjør ved universitetene: å gi en forskningsandel pr. student. Men det har vist seg å ikke være en god modell, for studenttallet svinger opp og ned, og i en tid hvor studenttallet går ned og institusjonene får færre studenter, er det ikke uten videre riktig og fornuftig at de da også skal drive mindre forskning. Derfor ber vi om at det blir jobbet videre med dette framover. Vi ser også muligheten for å kunne differensiere forskningstilskuddet en del. Høgskolene og de enkelte avdelinger er veldig forskjellige; noen har tunge miljøer som er fullt på høyde med universiteter og vitenskapelige høgskoler, mens andre er mer rettet inn mot praktisk undervisning. Vi må kunne ha en mulighet for å styre forskningsinnsatsen dit hvor vi får mest igjen for den. Vi har alle registrert den aktiviteten som Kunsthøgskolen i disse dager har i forhold til sin økonomi. Jeg regner med at det er flere enn meg som er blitt nedbombet av mail fra studentene, og som har fått henvendelser fra skolen og fra andre steder. Jeg vil bare helt kort si at det har hele tiden vært Stortingets forutsetning at den sammenslåingen som ble gjort, skulle skolene og miljøene tjene på, ikke tape på. Jeg forventer at statsråden informerer om den aktuelle situasjonen i debatten her i dag, slik at man kan få disse signalene raskt, og at det er mulig å få tilbakemelding på noen av de tankene som statsråden gjør seg om situasjonen ved dette skoleslaget. Så til det forslaget som ligger i innstillingen fra Fremskrittspartiet og Høyre. Jeg har veldig vanskelig for å forstå hvorfor dette forslaget overhodet er fremmet. Jeg har inntrykk av at man her bruker relativt kraftig verktøy på en åpen dør, for komiteen er jo klar på at man skal ha forbedringer og forenklinger i systemet, så hvorfor det da må vedtas at man skal foreta grundig vurdering av de administrative rutinene, opplever jeg som litt merkelig. Enten må det være det at man ønsker å mistenkeliggjøre det arbeidet som gjøres i forhold til administrasjonen ved høgskolene, eller så er det å slå inn en åpen dør med dynamitt, og det ser jeg liten grunn til. Jeg ber om at Fremskrittspartiet og Høyre vurderer om dette forslaget virkelig er nødvendig, så lenge komiteen er så samstemt i at det må foregå en forenkling og en forbedring av systemene. Dette er garantert ikke siste runde i diskusjonen om økonomien i høgskolesektoren, og heller ikke i diskusjonen om økonomien i universitetssektoren. Vi kommer til å få en dimensjoneringsmelding, vi kommer til å få en forskningsmelding, og vi kommer til å få de årlige budsjettene, så dette vil vi komme tilbake til mange ganger. Men jeg føler at Stortinget og komiteen gjennom denne behandlingen har slått fast en del hovedlinjer for utviklingen framover. Jeg tror det er skritt i riktig retning, og jeg ser fram til resten av denne debatten og til de andre sakene som vi får, som også gjelder mye av det samme området. Jeg føler i alle fall at vi nå er med og tar en del skritt i riktig retning, for å gjøre hverdagen bedre for de statlige høgskolene våre, og det tror jeg det er klokt av oss å gjøre.