Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-03-21:
Regjeringspartiene har i Soria Moria-erklæringen sagt at det skal legges til rette for videre vekst i havbruksnæringen innenfor bærekraftige rammer. Strategi for en miljømessig bærekraftig havbruksnæring skal legges til grunn. Debatten som fulgte etter at jeg la fram min havbrukspolitiske redegjørelse i februar, viser at det er bred enighet på Stortinget om havbruksnæringens betydning og potensial, men også om bærekraftutfordringene. Det er nettopp disse bærekraftutfordringene som var bakgrunnen for at regjeringen laget bærekraftstrategien. Bærekraftstrategien setter langsiktige mål og inneholder 32 konkrete tiltak som regjeringen mener er nødvendige for å nå disse målene. Oppfølging av strategiens tiltak har høy prioritet i regjeringen. Av de 29 tiltakene som Fiskeri- og kystdepartementet har ansvar for, er samtlige igangsatt. Jeg vil understreke at vi nå må gi tiltakene i bærekraftstrategien tid til å virke før vi kan måle effektene av dem. En av de viktigste oppgavene i strategien er å etablere politisk forankrede måleindikatorer og grenseverdier for hva som er miljømessig bærekraftig. Det er nå et tverrfaglig arbeid på gang for å utvikle egnet bærekraftindikator for genetiske effekter fra rømt laks fra oppdrett til vill laks, og det samme er på gang når det gjelder etablering av grenseverdier for lakselus på villaks. Videre er det på gang utvikling av indikatorer for utslipp fra oppdrettsanlegg i geografiske områder. I dette inngår utvikling av metodegrunnlaget for å måle aktuell påvirkning. Et viktig ledd i strategien er å legge til rette for utvikling av ny teknologi som gir bedre kontroll med produksjon av matfiske i sjø. En slik teknologiutvikling bør etter min mening ikke fokusere på spesifikke løsninger, men på hvilke utfordringer som må løses. Dersom vi fokuserer for mye på enkelte løsninger, vil vi legge begrensninger på innovasjonen, og kanskje dermed gå glipp av gode løsninger. Dagens åpne anleggsteknologi i sjø har vært en viktig forutsetning for veksten i norsk havbruk og har gjort næringen til det eventyret den er. Dagens teknologi har imidlertid også svakheter, f.eks. problemer med lakselus og rømming. Det arbeides derfor med å utvikle dagens oppdrettsteknologi og å utvikle alternative og mer miljøvennlige løsninger. Dette inkluderer forbedring av dagens åpne sjøbaserte teknologi. Nye og strengere regler for teknisk standard for matfiskanlegg er nylig sendt på høring, og det er igangsatt arbeid med teknisk standard for landbaserte anlegg. Det arbeides også med mer lukkede anleggsformer i sjø. Det er i dag mange finansieringsmuligheter for bedrifter som ønsker å utvikle miljøteknologi. Norges forskningsråd og Innovasjon Norge er begge bedt om å prioritere utviklingen av mer miljøvennlig havbruksteknologi. Dersom det er behov for å teste ut ny oppdrettsteknologi i storskala, kan det søkes om en forskningstillatelse som skal bidra til å utvikle kunnskap som kommer akvakulturnæringen til gode. Slike tillatelser defineres som fellesskaplige, er vederlagsfrie og tidsbegrenset knyttet til formålet. Fiskeri- og havbruksnæringens forskningsfond finansieres ved at sjømatnæringen betaler en FoU-avgift på eksportverdien av norsk fisk. Et anslag for 2010 er at oppdrettsnæringen har innbetalt om lag 75 mill. kr i FoU-avgift, dvs. 0,3 pst. av eksportverdien. Fiskeri- og havbruksnæringens forskningsfond har rettet sitt hovedfokus i 2011 mot rømming: evaluering av teknologisk status, erfaringer og muligheter med flytende lukkede anlegg og utvikling av rømmingsfri og begroingsfri not. I lys av representantforslaget vil jeg få minne om at akvakulturloven har hjemler for en rekke mulige sanksjoner dersom bestemmelsene gitt i eller i medhold av loven ikke blir overholdt. Det foreligger med andre ord allerede sanksjonssystemer som skal sikre at næringen til enhver tid følger gjeldende miljøkrav.