trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2002-01-24:
Jeg vil på vegne av Ulf Erik Knudsen, Per Sandberg og meg selv fremme forslag om at Regjeringen skal utarbeide et regelverk for å tillate reklame for politiske partier i lokalfjernsyn, som en prøveordning under kommune- og fylkestingsvalgkampen 2003.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-01-24:
På vegne av meg selv fremmer jeg et forslag der Stortinget ber Regjeringa om å utarbeide bestemmelser i pasientrettighetsloven og barnevernsloven om at barn og unge under 18 år skal få behandlingsgaranti til rus- og psykiatribehandling.
Petter Løvik (Høyre), 2002-01-24:
Det er tredje gongen på kort tid at Stortinget har til behandling denne saka, som er eit direkte resultat av det som hende i USA den 11. september. Det gjeld det statlege forsikringsansvaret for norske luftfartøy og lufthamner ved skadar på tredjepart som følgje av krigs- og terrorhandlingar. Og eit sentralt ord i dette er at det forsikringsansvaret skal vere mellombels. Det vedtaket Stortinget tidlegare har gjort, går ut på at staten står som forsikringsansvarleg i tida fram til midnatt 30. januar, og det som ein ber om i dag frå Regjeringa si side, og som ein samla samferdselskomite sluttar seg til, er at dette ansvaret blir forlengt fram til 31. mars. Det er også på den tida EU håpar å kunne avslutte dei statlege forsikringsordningane, og at vi kan få reetablert ein privat marknad. Det som har skjedd i mellomtida, er at departementet stadig har prøvt i samråd med andre land å få reetablert ein privat marknad, for det er ikkje ei statleg oppgåve å drive forsikringsselskap. Ein har også sidan første gongen vi hadde saka til behandling, fått redusert ansvaret til nesten ned mot ein tredjepart av det opphavlege, men likevel er den totale statlege eksponeringa på ca. 900 milliardar kr, dvs. 1 1/2 oljefond. Det er då ein teoretisk risiko, vil eg våge å påstå frå denne talarstolen. Det er blitt noko kritisert også denne gongen at saka har lege ute i kort tid, at vi får ei kort behandlingstid. Bakgrunnen er den same som eg skisserte i mitt innlegg sist vi hadde saka oppe i Stortinget, nemleg at departementet fortløpande prøver å oppfylle Stortinget sine intensjonar om å få reetablert ein privat marknad. Dette har ikkje lukkast verken i Noreg eller i dei andre landa som er i same situasjon. For å sleppe å få saka tilbake til Stortinget så ofte ber ein i tillegg om – og det er her det er eit fleirtal og eit mindretal i komiteen – at departementet etter den 31. mars får mulegheit til å forlengje ordninga med ein månad i slengen ut året. Her er det eit mindretal i komiteen, Framstegspartiet, og eg reknar med at dei vil gjere nærare greie for sitt syn. Fleirtalet har funne at dette kan vere ei praktisk ordning i og med at det her blir jobba systematisk for å få på plass det vi alle ønskjer: ei privat ordning. Så lenge det ikkje finst andre alternativ enn at staten framleis står ansvarleg, vil eg tilrå den innstillinga som fleirtalet har gått inn for i denne saka, og eg håpar at Stortinget kan slutte seg til det.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2002-01-24:
Forsikringsordninger som dette tilhører det private marked, noe som også komitelederen har gjort rede for. Det er ikke et offentlig ansvar. Men alternativet i denne saken ville være å sette flyparken på bakken, og derfor er Fremskrittspartiet med på å gripe inn og stille slike garantier. Jeg vil på nytt stresse dette med at det arbeides med å reetablere et privat marked. Jeg ser at Regjeringen legger opp til å gjøre et forsøk på det, men jeg vil som sagt stresse at dette gjøres, og at man legger all sin kraft i å få etablert et privat marked. Det ser jo ut til at når det kommer viktige saker til Stortinget som omhandler mange penger, beregner man at behandlingstiden skal være proporsjonalt kortere jo høyere summer det er som ligger inne i det vi skal behandle. Selv om garantien har gått ned fra det astronomiske beløpet 2 500 milliarder kr i oktober til ca. 900 milliarder kr pr. 1. januar, er det fremdeles snakk om astronomiske beløp. En ting er at Stortinget får uakseptabelt kort tid til å behandle disse sakene – noe som ikke er første gang, det er faktisk tredje gang, og vi har påpekt det tidligere – det andre er at flertallet nå ønsker å overføre vurderingen når det gjelder garantieksponeringen på 900 milliarder kr fra Stortinget til Regjeringen. Det er verd å merke seg at EU har lagt opp til at ordningen skal avsluttes 31. mars, og da bør Stortinget på nytt få saken til vurdering med bakgrunn i den behandlingen og de vedtakene som gjøres i EU. På det grunnlaget vil vi stemme mot siste ledd i forslaget til vedtak.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2002-06-21:
Eg vil på vegner av representantane Karin S. Woldseth, Kenneth Svendsen, Ulf Erik Knudsen og meg sjølv fremje forslag om å forby offentleggjering av skattelister.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2002-06-21:
Representanten Hill-Marta Solberg og Arbeidarpartiet er tilsynelatende opptekne av renteutviklinga. Ho viser også til den innstramminga som Arbeidarpartiet hevdar dei har gjort, på 680 mill. kr. Problemet er at 75 av desse millionane er auka renteinntekter på grunn av at Husbanken har fått utvida sine lånerammer med 2 milliardar kr. Det er sjølvsagt på mange måtar positivt at ein aukar lånerammene i Husbanken, men å hevde at dette vil ha ein innstrammande effekt på 75 mill. kr, synest eg det er litt galt å påstå. Trur verkeleg Arbeidarpartiet på at ei utviding av lånerammene vil ha ein innstrammande effekt? Dersom ein trur at dette er tilfellet, meiner Arbeidarpartiet i sin økonomiske logikk at dersom ein t.d. hadde plussa på 20 milliardar, altså at ein hadde auka låneramma, ikkje berre med 2 milliardar, men med 22 milliardar, ville dette gitt ein ytterlegare innstrammande effekt på 750 mill.?
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2002-06-21:
Representanten Øystein Djupedal gav i sitt innlegg uttrykk for eit engasjement for fastlandsøkonomien. Samtidig er det fleire ting i SV sitt alternative reviderte nasjonalbudsjett som trekkjer i motsett retning, og som tilseier det motsette. Ein har ei omprioritering, som representanten Djupedal kalla det, bl.a. ved at ein aukar bensinavgifta med 150 mill. kr, ein aukar dieselavgifta med 75 mill. kr – til saman 225 mill. kr – og sidan omtrent halve året allereie er gått, vil eg tru at heilårsverknaden av dette vil vere minst dobbelt så stor. Noreg har allereie i dag blant dei høgaste drivstoffavgiftene i heile verda, og mange gonger høgare enn enkelte andre oljeproduserande land. Innser ikkje representanten Øystein Djupedal og SV at mange er heilt avhengige av bil i Noreg, og at ein slik auke vil slå negativt ut for folk flest, spesielt i Distrikts-Noreg, og slå meir negativt ut for dei med låge inntekter enn for dei med høge inntekter? Og sidan Øystein Djupedal også var oppteken av fastlandsøkonomien, innser ikkje representanten Djupedal at ein slik avgiftsauke vil redusere konkurranseevna til delar av norsk eksportnæring ytterlegare?
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2002-06-21:
Representanten Sørfonn nemnde i sitt innlegg at ein under forhandlingane med Framstegspartiet har fått fjerna skatten på kilometergodtgjersla, og det er sjølvsagt veldig positivt. Det som representanten Sørfonn ikkje nemnde, var at vi framleis har ei svært urimeleg skattlegging når det gjeld firmabil – spesielt av to grunnar. For det første har sjablonen for privatbruk på nokså kort tid auka frå 8 000 km pr. år til 13 000 km pr. år, medan faktiske tal frå ei undersøking gjord av LeasePlan viser at firmabilar i snitt kjører 8 500 km privat pr. år. Ein får då ei skattlegging av 4 500 km meir enn det firmabilar i snitt kjører privat. Eg ville gjerne hatt ei forklaring frå representanten Sørfonn på korleis Kristeleg Folkeparti og regjeringspartia kan forsvare dette. Skattlegging av firmabilar er også urimeleg på grunn av at ein har ei gjennomgåande høgare skattlegging enn det som ein får i godtgjersle for å stille sin private bil til disposisjon for arbeidsgivar. Dersom ein privat har ein bil til ein kostnad på i overkant av 250 000 kr, og ein stiller den til rådvelde i arbeidssamanheng, får ein 3 kr pr. km. Men dersom dette er ein firmabil, og ein bruker den privat, er verdien etter staten sine utrekningar 6,40 kr. Eg vil då gjerne ha eit svar på korleis det har seg at den same bilen har ein kostnad pr. km på 3 kr når ein eig den sjølv, og altså 6,40 kr når det er arbeidsgivar som eig bilen.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2002-06-21:
Jeg vil på vegne av Per Sandberg, Kenneth Svendsen og meg selv fremme forslag om omlegging og utbygging av kommunal og offentlig informasjon gjennom bruk av eksisterende TV-nett – tekst-tv – frem til publikum i forbindelse med kommunal og regional utbygging av bredbånd.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2002-06-21:
På vegne av Thore A. Nistad, Christopher Stensaker og meg selv vil jeg legge fram forslag om å gi frikort for betaling av bompengeavgift til lokalbefolkningen som bor ved E39 mellom Øysand og Thamshamn, og som i fremtiden ikke vil kunne benytte seg av nybygd E39.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2002-06-21:
Jeg skal fremme to forslag på vegne av Magnhild Meltveit Kleppa og meg selv, om bedret tilgjengelighet for funksjonshemmede, og om å oppheve bedriftenes egenandel på ½ G på hjelpemidler ved tilrettelegging av arbeidsplasser.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-06-21:
Eg skal på vegner av representantane Ola D. Gløtvold, Eli Sollied Øveraas og meg sjølv fremja forslag om ein betre praksis i forholdet mellom personvern og varslingsplikt på rusfeltet.
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-21:
Eg vil på vegner av representanten Heidi Sørensen og meg sjølv fremme forslag om forvaltning av dei norsk-russiske fellesbestandane samt tiltak for å sikre meir openheit i dei norsk-russiske kvoteforhandlingane.
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-21:
SV har fremma følgjande forslag i samband med revidert budsjett: «Stortinget ber Regjeringen komme tilbake med en utredning om ett mattilsyn. Laboratorietjenestene skal ikke konkurranseutsettes og tilsynet plasseres under Helsedepartementet.» For oss er dette viktige og nødvendige føresetnader for den vidare behandlinga og organiseringa av eitt felles mattilsyn. Dette må ein kome tilbake til Stortinget med som ei eiga sak der alle forhold er utgreidde. Eg blir derfor betenkt over fleirtalsmerknaden: «Flertallet legger videre til grunn at det fremmes sak for Stortinget om ett mattilsyn på egnet måte», når det same fleirtalet elles sluttar seg til Regjeringa sine vurderingar, bl.a. at laboratoria skal fristillast. Eg er einig i Regjeringa sine vurderingar med omsyn til at laboratorietenesta må organiserast slik at det ikkje oppstår tvil om Mattilsynet sin habilitet. Kompetanse og habilitet er grunnsteinen i tenester av denne typen. Men det er i Regjeringa si innstilling ingen gode grunnar til at konkurranseutsetjing skal ta i vare dette – som om det er gitt at privatisering gir klare økonomiske, kompetansemessige eller habilitetsmessige fordelar. At privatisering eller konkurranseutsetjing i seg sjølv fører til meir kompetanse og kvalitet, veit vi no av eksempel frå både engelsk jernbanedrift, Farum kommune i Danmark, Os i Hordaland og Hovseterhjemmet i Oslo. Det er noko ein trur, det er ønsketenking – det er ikkje verkelegheit. Derfor er vi ueinige i tanken om at laboratoriumtenestene skal konkurranseutsetjast. Sjølvsagt er det mogleg å rasjonalisere innafor dagens næringsmiddeltilsyn. Men det betyr ikkje at det er rett å privatisere laboratoria. For SV er det viktig at kompetansen blir teken vare på, slik at det nye tilsynet har moglegheit til å vere truverdig og vere i stand til å møte dei krava som vil kome. Vi føreset derfor at det i saka frå Regjeringa også ligg ei utgreiing om laboratoria, og at ei fristilling ikkje skjer utan at Stortinget har vore inne. På same måten er det viktig for SV at Stortinget får moglegheit til å ta stilling til departementstilknytinga for det nye tilsynet. Dette er ein eineståande sjanse til å skilje næringsinteresser frå tilsynsmyndigheit. Derfor har vi sagt at vi ønskjer det nye tilsynet inn under Helsedepartementet. Men uansett kva fleirtalet måtte meine om dette i dag, er dette noko som Stortinget må ta stilling til, og som ikkje må bli avgjort i departementet. Vi føreset derfor, når Regjeringa kjem tilbake til Stortinget med ei eiga sak om organiseringa av eit felles tilsyn, at også laboratoria og departementstilknytinga er utgreidde. Dette er forhold som vil vere avgjerande for den framtidige organiseringa, og det er forhold som Stortinget må avgjere. Eg er nøydd til ta med eit lite hjartebarn. I organiseringa av det nye tilsynet er det tvingande nødvendig å ta vare på meirambisjonane på fiskerisida. Dersom det nye tilsynet fører til dårlegare tilsyn og kontroll for denne næringa, har ein ikkje gjort jobben godt nok, og derfor er dette nødvendig å presisere før saka kjem tilbake. No er det gjort.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2002-06-21:
Jeg skjønner at dette må ha vært en forberedt replikk, for hvis Tore Nordtun hadde lyttet til hva jeg sa, så hadde han oppfattet den kritikk som Fremskrittspartiet reiser av handlingsregelen. Da hadde han også oppfattet at jeg understreket at vi for en stakket stund har latt handlingsregelen ligge. Det betyr ikke at vi er ferdig med våre innvendinger mot handlingsregelen. Tvert imot er det all mulig grunn til å være sikker på at dette kommer til å vedvare. Jeg synes Arbeiderpartiet har frekkhetens nådegave. Her kommer de og forsøker å fremstille den subsidiære budsjettenigheten som et budsjett som gir økte utgifter, selv om det er, som Tore Nordtun sa, innenfor den såkalte handlingsregelen. Punkt 1: Handlingsregelen er en regel som Arbeiderpartiet selv lagde da de satt i regjering, så den burde Tore Nordtun være godt bevandret i. Dernest har Arbeiderpartiets eget opplegg for revidert budsjett store preg av regnskapstriksing. Det Arbeiderpartiet gjør, er å forsøke å late som om de har et stramt opplegg, som tilsynelatende skal få renten i Norge ned, mens det de faktisk gjør, er å øke f.eks. utlånsrammen i Husbanken, som selvsagt – noe de selv innrømmer i merknadene – vil føre til økt aktivitet og mer press. Og så later de som om den lille promillebegrensningen som de selv har lagt inn, liksom skal være det som skal redde norsk økonomi. Jeg synes at det er frekt. Jeg synes også at et parti som over tid har forsøkt å fremstille seg som det ansvarlige partiet i økonomisk politikk, burde holde seg for god til å komme med den typen billige triks i denne debatten.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2002-06-21:
Til det siste først: Det burde jo ikke være Fremskrittspartiets oppgave å sørge for at regjeringspartiene og Regjeringen gjennomfører Sem-erklæringen. Det burde faktisk være en forutsetning at den ble gjennomført av Regjeringen selv, slik at de krav Fremskrittspartiet satte frem i forhandlinger, faktisk dreide politikken enda noen hakk lenger. Jeg skjønner at regjeringspartiene åpenbart trenger hjelp til dette. Det skal vi selvfølgelig prøve å bidra til på de områdene vi er enig. Men det burde altså være Regjeringens oppgave. Så til spørsmålet om eierskap: Jeg synes det er en svært viktig debatt. Jeg er faktisk litt forundret over hvor dogmatisk Høyre har blitt i dette spørsmålet. Vi står nemlig overfor betydelige utfordringer, som et lite land med betydelig konkurranseutsatt næringsliv. Da må vi legge noe av ideologien til side og faktisk tenke praktisk på hvordan vi skal tilrettelegge egenkapitalsituasjonen for norske bedrifter, hvordan vi skal få kapitalmarkedet i Norge til å fungere bedre over tid. Da nytter det ikke, slik som Høyre tror, bare å fjerne formuesskatten og så er disse problemer løst på én to tre. Det er altså et virkemiddel som i beste fall gir effekt etter veldig mange år, mens det på en rekke områder faktisk er akutte behov som Fremskrittspartiet har søkt å prøve å bidra til å løse opp i, gjennom å ta i bruk den rikdommen som i dag er bundet opp på statens hender, for at vi kan styrke vårt eget næringslivs konkurranseevne fremfor bare å investere disse midlene i utenlandske bedrifter, som faktisk ender opp med å utkonkurrere våre egne. Og det må jo være det største paradokset for Høyre. Når oljefondet går inn som investor i utenlandske selskaper, og så ender opp med å sparke beina under våre egne selskaper – er det måten å styrke konkurranseutsatt industri på? Det tror ikke jeg. Derfor tror jeg faktisk at det er fornuftig å tenke litt annerledes, litt mer langsiktig, og at vi faktisk bruker vår kapitalstyrke til å styrke nasjonens konkurranseevne over tid.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2002-06-21:
Jeg må først få lov til å slå tilbake en helt åpenbar feil: Fremskrittspartiet er ikke noe støtteparti for Regjeringen. Vi har, som Øystein Djupedal helt riktig påpeker, en svært avgrenset avtale som betyr Fremskrittspartiets subsidiære støtte til dette budsjettet. Det betyr at våre primærforslag ligger betydelig unna det Regjeringen og regjeringspartiene selv ønsker. Og jeg tror at kanskje det beste eksemplet på at vi ikke er noe støtteparti, ligger i den avtalen som SV, Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Senterpartiet nettopp har inngått om barnehager, hvor opposisjonen har samlet seg i forhold til regjeringspartiene og sagt klart og tydelig fra hva slags kurs vi ønsker for barnehagepolitikken i årene som kommer. Og det burde Øystein Djupedal være glad for – at den avtalen har blitt virkelighet. Så til dette med kjøregodtgjørelse. Jeg er faktisk forundret over at Øystein Djupedal ikke ser den sosiale profilen som ligger i skattelettelse på dette området. I valget mellom å foreta en lettelse i firmabilbeskatningen kontra kjøregodtgjørelsen, som vi egentlig stod overfor, var det åpenbart hvorfor vi valgte å få reversert skjerpelsen i kjøregodtgjørelsen. For hvem er det som har det? Det er ikke de rike direktørene, som Øystein Djupedal ynder å gå til angrep på. Det er f.eks. hjemmehjelpere, det er helt vanlige folk som er avhengig av bilen som arbeidsredskap for å få gjort jobben sin. Og hvis ikke det er et virkemiddel for at flere mennesker skal klare seg på egen inntekt, vet jeg faktisk ikke om andre måter som virker bedre. Der hvor SV er opptatt av å dytte på folk stadig flere støtteordninger som gjør dem helt avhengig av staten, ønsker Fremskrittspartiet å gjøre folk i stand til å leve av egen inntekt. Det betyr å fjerne noen av de byrdene som staten og offentlig sektor stadig vekk dytter på helt vanlige folk, og som gjør det umulig for dem å klare seg på egen hånd.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2002-06-21:
Jeg har tre spørsmål til finansministeren. I Regjeringens opplegg til revidert budsjett har man økt utbyttet på Statkraft ganske kraftig. Som jeg selv påpekte i mitt hovedinnlegg, er det en noe underlig måte å omgå handlingsregelen på at man først tilfører statsselskaper midler under streken, som det så fint heter, for så i neste sving å saldere budsjettet ved å trekke de samme pengene inn igjen, men da over streken. På denne måten kan man altså over tid smugle ganske mange milliarder kroner inn i budsjettet og omgå handlingsregelen. Det vil jeg veldig gjerne at finansministeren utdyper noe nærmere, for det er helt åpenbart en omgåelse av handlingsregelen. I statsministerens replikkveksling litt tidligere i dag snakket han om pressindikatoren. Det er nytt for meg. Jeg ante ikke at vi hadde en pressindikator. Hvis det er slik at vi nå plutselig har fått en pressindikator, vil jeg veldig gjerne at finansministeren forklarer meg hvordan den virker for å styre presset i norsk økonomi. Det tredje spørsmålet er også knyttet til renten. Det må være en ambisjon for denne regjering og for flertallet i denne sal ikke bare å prøve å holde rentenivået i sjakk, men å få rentenivået ned. Hver gang Regjeringen eller andre blir utfordret på det spørsmålet, får man ganske uforpliktende svar, av typen vi skal styre stabilt. Men det er altså et ganske lite forpliktende svar. Jeg vil gjerne be finansministeren være noe mer konkret: Hva kan gjøres nettopp for å få rentenivået ned? Jeg hørte finansministeren selv si at vi må makte å modernisere, men når kommer moderniseringen?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2002-06-21:
Fremskrittspartiet har uttrykt sympati for tanken bak forslaget fra Arbeiderpartiet og SV, om mer åpenhet om lederlønninger, og det har vi fortsatt. Vår skepsis ligger i den konkrete forslagsutformingen fra forslagsstillerne om allerede nå å gjøre endringer i både regnskapslov og børsforskrifter. Derfor har vi utformet forslaget slik det ligger fra vår side i innstillingen. Formuleringen er noe mer rund, og man ber faktisk Regjeringen foreta en vurdering av diverse tiltak som kan bidra til åpenhet og mer edruelig utvikling av lederlønninger. Derfor er det underlig at Arbeiderpartiet og SV, når de ikke skaper flertall for sitt forslag, ikke subsidiært stemmer for Fremskrittspartiets forslag, som tross alt peker mer i retning av det som er intensjonen i forslaget fra Arbeiderpartiet og SV. Da kan man jo undre seg over hva som er ambisjonene til de to partiene. Er det først og fremst å foreta en markering? Det synes jeg i så fall er rart, når man fremmer et forslag, for ambisjonen burde jo være å få til et flertall for det som er den ønskelige måloppnåelse. Det bidrar Arbeiderpartiet og SV til at ikke skjer. Derfor vil Fremskrittspartiet subsidiært støtte forslaget fra regjeringspartiene, nettopp fordi finansministeren har varslet at de forslag som ligger fra forslagsstillerne, vil bli vurdert i forbindelse med gjennomgangen av regnskapsloven. Jeg tar derfor opp Fremskrittspartiets forslag, som står i innstillingen.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2002-06-21:
Det budsjettet vi kommer til å vedta i dag, innebærer en betraktelig økning av statens utgifter. Men det er innenfor den såkalte handlingsregelen, dvs. bruken av oljepenger i norsk økonomi. Med dette reviderte budsjettet velger Fremskrittspartiet å gå inn i en helhetlig avtale med regjeringspartiene. Det har ikke skjedd før. Jeg stiller meg svært undrende til finanskomiteens leder nå, som nærmest harselerer over handlingsregelen og bruken av disse pengene, for Fremskrittspartiet går fullt inn i en budsjettavtale og stiller seg bak den, men går allikevel til frontalangrep på handlingsregelen. Det er jo en del av det som blir vedtatt i dag, og der ligger handlingsregelen til grunn. Mitt spørsmål til Siv Jensen er: Er det tegn på at Fremskrittspartiet nå har kommet på nye tanker? Er det slik nå at Fremskrittspartiet ser behov for disiplin i budsjettpolitikken og stiller seg bak handlingsregelen? Hvis dette innlegget av finanskomiteens leder skal bli fulgt opp i budsjettet til høsten, så må jeg si at det er noe oppsiktsvekkende å høre hvordan handlingsregelen blir omtalt. Men handlingsregelen ligger til grunn for dette budsjettforliket som Fremskrittspartiets finanspolitiske leder stiller seg bak. Mitt spørsmål er: Er det slik nå at handlingsregelen ikke står foran disiplin i budsjettpolitikken?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2002-06-21:
La meg først bekrefte at det ikke foreligger noen planer om en snarlig forlovelse. Selv er jeg gift, og regjeringspartiene trives godt med hverandre. Jeg har lyst til å kvittere tilbake, særlig til Siv Jensen, men også til Fremskrittspartiet, at det har vært en ryddig og konstruktiv opptreden i forbindelse med forhandlingene om revidert budsjett. Det betyr ikke at forhandlingene ikke har vært tøffe. Jeg kan bekrefte at kravene fra Fremskrittspartiet var betydelige, men vi klarte å komme frem til et kompromiss som sikrer at Fremskrittspartiet har fått betydelige gjennomslag. Det er et resultat som regjeringspartiene også kan leve godt med. Jeg røper vel ingen stor hemmelighet når jeg røper at Fremskrittspartiet ikke fremsatte noe sterke krav om privatisering i forbindelse med behandlingen av revidert nasjonalbudsjett. I debatten om eierskapsmeldingen tirsdag kveld begrunnet Øystein Hedstrøm Fremskrittspartiets snuoperasjon i denne saken bl.a. med at sentralbanksjefen har pekt på at 60 000 arbeidsplasser i konkurranseutsatt sektor er truet. Mitt spørsmål til representanten Siv Jensen er om hun tror eller mener at statlig eierskap eller oppkjøp i næringslivet bidrar til å styrke bedriftenes konkurranseevne, og da tenker jeg selvfølgelig særlig på bedrifter i konkurranseutsatt sektor. Problemet er vel snarere at det økte presset for å bruke flere oljepenger er noe av det som er med på å true arbeidsplassene i konkurranseutsatt sektor. La meg til slutt bare imøtegå representanten Siv Jensen på ett punkt, og det er når det sies at nå må Regjeringen begynne å gjennomføre Sem-erklæringen. La meg da bare vise til at vi etter forhandlingene om revidert budsjett med Fremskrittspartiet har kommet opp i skatte- og avgiftslettelser på 13,4 milliarder kr. Det er et betydelig skritt mot målet om 30 milliarder kr i løpet av perioden.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2002-06-21:
La meg bare først si at jeg vedstår meg mine uttalelser fra i fjor høst om at det vedtatte budsjettet – da det ble vedtatt – var et godt grunnlag for lavere rente. Det fikk vi jo også etter at Samarbeidsregjeringens budsjett ble vedtatt. Ellers er det sentralbanksjefen som har pekt på lønnsoppgjøret i sin begrunnelse for at faren kan være større for at inflasjonen blir over 2,5 pst. enn under 2,5 pst. på sikt. Det er den henvisningen vi har forholdt oss til. Ellers registrerer jeg at Hill-Marta Solberg starter sitt innlegg med å peke på behovet for innstramming, for så å fortsette det med å peke på behovet for å bruke mer penger. Hvis det hadde vært slik at Arbeiderpartiet mente at det var behov for innstramming, burde man jo foretatt det og sørget for at presset i økonomien ble dempet. Men hvis man går Arbeiderpartiets alternative budsjett noe nærmere etter i sømmene, ser man at det er en rekke faktorer som trekker i motsatt retning, nemlig ved at man utvider rammen for Husbanken, som bidrar til å øke aktiviteten, at man utvider rammen for SND, som også bidrar til å øke aktiviteten, og ved at man ønsker å ha en egen låneordning eller et fond for kommunene som selvfølgelig også vil bidra til å øke aktiviteten, slik Arbeiderpartiets kommunepolitikere begrunnet det i går. Så til et annet spørsmål: Arbeiderpartiet var ute for en knapp uke siden og lovet 9 milliarder kr i skatte- og avgiftslettelser i løpet av denne perioden. La meg si det slik: Vi har hørt før at både alkoholavgifter, sjokoladeavgifter og campingvognavgifter skal ned, det var vel et årlig utspill fra tidligere avgiftspolitisk talsmann, Dalheim. Men når jeg stiller spørsmålet, er det fordi Arbeiderpartiet har et ikke-finansiert skatte- og avgiftsopplegg for 2003 på 8 milliarder kr, knyttet til avskrivningssatsene og investeringsavgiften. Kommer disse 9 milliardene i tillegg til de 8, eller er de 8 milliardene inkludert i de 9?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2002-06-21:
Det er ikke bare regjeringspartiene som har registrert at Arbeiderpartiet har skiftet ham. Vi har gjennom en serie lederartikler og kommentarartikler i pressen fått beskrevet det samme – senest var det Haavard Narum i Aftenposten som kommenterte at Arbeiderpartiet nå er gått «over fra å være et helhetstenkende ansvarsparti til et populistisk ønsketenkningsparti». Det var ikke mine ord, det var pennen til Haavard Narum i Aftenposten. Grunnen til at disse spørsmålene reises, er jo at man ser at Arbeiderpartiet nå er blitt et støttehjul for andre partier som er opptatt av å drive opp de offentlige utgiftene, og vi etterlyser det Arbeiderpartiet vi kjente, nemlig et mer ansvarlig og helhetstenkende parti. Når vi har pekt på de utvidelsene av lånerammene som ligger i Arbeiderpartiets opplegg, er det fordi vi antar at årsaken til at Arbeiderpartiet vil utvide lånerammen og også opprette en ny låneramme eller et nytt fond for kommunene, er at de vil øke aktiviteten. Det fikk vi høre i går i debatten om kommuneøkonomien, med sterke anklager og angrep fra Karl Eirik Schjøtt-Pedersen og andre talere fra Arbeiderpartiet fordi Regjeringens opplegg for kommuneøkonomien ville føre til for lav aktivitet i kommunene. Derfor ville Arbeiderpartiet bevilge ytterligere 1,5 milliarder kr til kommunene og i tillegg ha et eget fond for kommunene, og det er jo for å øke aktiviteten. Og økt aktivitet i økonomien setter også økt press på renten.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2002-06-21:
La meg først si at jeg er glad for at regjeringspartiene og Fremskrittspartiet kom frem til enighet når det gjelder kommunerammene for neste år. Det er et stramt opplegg, men et godt opplegg, og det var særdeles viktig å få det på plass i en situasjon hvor uro preget kommunene. Ellers kan jeg bekrefte at regjeringspartiene og Fremskrittspartiet er helt enige om at det er rom for å rasjonalisere driften i kommunene, og at et viktig virkemiddel for å få det til er konkurranseutsetting. Nå gjelder momskompensasjonsordningen de fleste sektorene. I samarbeid med Fremskrittspartiet i fjor høst fikk vi også inn renhold i den ordningen. Det er klart det er mulig å utvide den, men når vi ikke har foreslått det nå, er det nettopp fordi vi regner med å få på plass et mindre byråkratisk og bedre opplegg som skal være generelt fra 2004. Da synes vi det hadde vært litt spesielt at vi skulle inkludere nye sektorer fra 2003, for å introdusere et helt nytt system fra 2004.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2002-06-21:
Hvis det skulle bli mindre penger til skole, skal man ikke se bort fra at det skyldes at andre partier nå prioriterer barnehagene fremfor å prioritere opprusting av skolen. Jeg er selvfølgelig glad for at Høyre har fått gjennomslag i revidert nasjonalbudsjett, på samme måte som Kristelig Folkeparti og Venstre har fått gjennomslag. Jeg synes det er litt bemerkelsesverdig at når representanten Bjørlo Lysbakken skal ramse opp hva man har prioritert i revidert nasjonalbudsjett, peker han bare på forsvar og tollsatser, uten å nevne at den største biten faktisk går til helse og til kommunene. Det er helsevesenet og kommunene som er seierherrene i Regjeringens opplegg. La meg også minne om at nivået på bistanden er opprettholdt. Når regjeringspartiene ikke gikk primært inn på det forslaget som gjelder de etiske retningslinjene, som ble fremmet av SV, skyldes det at vi hadde et annet forslag. Vi mente at det var tilstrekkelig og kanskje enda bedre at Folkerettsrådet skulle foreta en løpende vurdering av de etiske retningslinjene. Men når det nå er et flertall for at det skal nedsettes et nytt utvalg, har heldigvis ikke vi noe imot det. Når det gjelder å komme Fremskrittspartiet i møte, er det faktisk SV selv som har invitert Fremskrittspartiet til budsjettsamarbeid, og jeg antar at når man sender ut den invitasjonen, har også SV vært innstilt på å komme Fremskrittspartiet i møte. Jeg har forhandlet med Siv Jensen, så jeg vet at da ville det også ha vært knallharde krav om lavere avgifter på bil, mer til politi og rettsvesen, dersom man skulle komme frem til en enighet på det nivået.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-21:
Ved behandlingen av revidert nasjonalbudsjett bekreftes et mønster som har vært der helt siden regjeringen Bondevik ble innsatt, nemlig at denne regjeringens støtteparti er Fremskrittspartiet. Det vi nå har vært vitne til knyttet til revidert nasjonalbudsjett, er det komiteens leder kalte en lettere øvelse, og denne lettere øvelsen består egentlig i en ganske avgrenset avtale som det er vanskelig å se at man ikke skulle klare å bli enige om. Antakelig er det fordi Fremskrittspartiet har et veldig sterkt ønske om å være et støtteparti for Regjeringen, og Regjeringen har et sterkt ønske om at Fremskrittspartiet skal utgjøre den parlamentariske basisen for Regjeringen. I så måte er det mønsteret som har vært der helt siden Regjeringen ble innsatt, bekreftet gjennom denne avtalen. Det er i seg selv ganske interessant, men det som kanskje er like interessant, er det som er i avtalen, for avtalen er ganske spesiell, i den forstand at veldig mye av det Fremskrittspartiet later som om de er opptatt av, ikke er en del av avtalen. La meg bare ta ett enkelt eksempel. Man velger her å si at en lettelse i kjøregodtgjørelsen er noe av det viktigste. Det finnes sikkert sett fra manges synspunkt begrunnelse for hvorfor dette skal være viktig. Men hvis man tenker på den profilen Fremskrittspartiet later som om det har, nemlig et sterkt sosialt engasjement – hvor finner vi det? Finnes det her f.eks. krav eller ønske om en bedring i forhold til bostøtte? Finnes det her krav om at unge funksjonshemmede skal ut av sykehjemmene, som jeg synes jeg har sett Fremskrittspartiet «turnere» rundt i alle kanaler med i årevis? Realiteten er den at når Fremskrittspartiet faktisk sitter og har muligheten til å ha innflytelse, velger man ikke dem som har minst, dem som sitter nederst ved bordet, man velger rett og slett en helt annen profil. Og det er dette som er min utfordring til komiteens leder: Hvorfor – hvis det virkelig er slik at Fremskrittspartiet har et sosialt engasjement – bruker man ikke de muligheter man har? Men når man har muligheten, så gir man ikke lettelse eller bedring for dem som sitter nederst ved bordet – tvert imot: Man gjør det motsatte.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-21:
La meg starte litt uvanlig med å gi Hill-Marta Solberg ros fordi Arbeiderpartiet har vært med på den store barnehageavtalen, og for den måten Hill-Marta Solberg ledet disse forhandlingene på. Dette er et stort og viktig løft som det for alle landets småbarnsforeldre og alle småbarn er grunn til å glede seg over. Dette vil bli et formidabelt løft for norske barnehager. Så over til det som er mitt anliggende. Arbeiderpartiet har på mange måter nå skjerpet en profil som jeg synes er positiv. De har et større engasjement for spørsmål som er viktige. Barnehageavtalen kan godt være et eksempel på det. Dette betyr at SV og Arbeiderpartiet i flere spørsmål vil finne det naturlig å gå sammen, rett og slett fordi denne velferdsstaten som vi har, ikke er vedlikeholdsfri. Den er akkurat som et hus, den må vedlikeholdes. Det betyr at Stortinget stadig vekk må være på hugget for å gjøre nye vedtak som sørger for at velferdsstaten blir bedre for de mange innbyggerne den skal være til for. Vi har lagt fram en rapport om Forskjells-Norge, og denne rapporten viser med all mulig tydelighet at forskjellene i det norske samfunnet øker, de minsker ikke. Det gjelder nesten samtlige parametere man velger å gå inn på. Det kan være inntekt, det kan være formue, det kan være egenbetaling, eller det kan f.eks. være bolig, som også er et viktig parameter for forskjellsutvikling. Det som jeg derfor er veldig overrasket over, er at Arbeiderpartiet ikke er med oss på to forslag i dagens innstilling. Det er mulig at dette er en inkurie, men jeg vil likevel utfordre Hill-Marta Solberg på disse to forslagene. Det er forslag nr. 53 og 54 i dagens innstilling. Forslag nr. 53 lyder: «Stortinget ber Regjeringen iverksette tiltak som sikrer at de økonomiske og sosiale forskjellene skal være mindre ved utgangen av denne stortingsperioden enn de var ved periodens begynnelse.» Forslag nr. 54 lyder: «Stortinget ber Regjeringen legge frem en vurdering av utviklingen av økonomiske og sosiale forskjeller i Norge i de årlige budsjetter. » Poenget er at hvis man ikke aktivt ønsker å minske forskjellene i vårt samfunn, så vil forskjellene øke. Det viser alle sammenlignbare studier fra alle land rundt oss. Vi har engasjement og et aktivt ønske om at dette skal snus. Mitt ønske er at Arbeiderpartiet var med oss på dette.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-21:
Jeg har valgt å vektlegge at dette var et råd som kom fra finansministeren, rett og slett fordi jeg ikke synes at det er Stortingets oppgave å skape unødvendig uro om det norske rentenivået. Men jeg vil likevel påpeke at finansministeren så klart har uttrykt dette. Det betyr at det er et råd som vi har fulgt. Vi har valgt et balansepunkt som er ca. 130 mill. kr strammere enn Regjeringens, men det gjør vi ikke noe stort nummer av. Poenget er at jeg ikke ønsker å bidra til at det skapes et inntrykk av at vi frykter dette. Vi får ta forsikringen fra Per-Kristian Foss på alvor. Hvis han mener det er riktig, vil jeg anta at hans embetsverk og staben bak ham har et velbegrunnet syn for dette. Så til spørsmålet om hva vi skal gjøre for aktiviteten i det norske samfunnet, og dette knyttes til oljesektoren. Oljesektoren er en bransje som er ekstremt utsatt for konjunktursvingninger. Det skyldes både oljepris og dollarkurs. Det skyldes også mange andre forhold. Vi tror at et mer langsiktig utvinningstempo både er økologisk og økonomisk fornuftig. Vi har opplevd at verft har hatt 3 000–4 000 mann innleid den ene dagen, for så neste dag å ha tomme ordrebøker. Vi opplever stadig vekk uro knyttet til nye kontrakter, og at det hele tiden haster for at man skal kunne fylle opp ordrebøkene. Det har vi stor forståelse for. Men det å ha et langsiktig perspektiv på utviklingen av våre olje- og gassressurser på et lavere nivå enn vi har i dag, vil sikre stabil sysselsetting over en lengre periode og gjøre oss mindre utsatt for denne type bonansa-svingninger som vi dessverre har vært utsatt for. Det betyr at vårt perspektiv er økologisk fundert, men ikke minst også økonomisk fundert, for de mange som har sitt levebrød i denne industrien. La meg også si til Arbeiderpartiets representant at jeg er glad for at SV og Arbeiderpartiet nå har funnet sammen i disse ordningene knyttet til SND, som han også berørte i sitt innlegg. Det er viktig risikokapital, viktige stimulanser for å få opp nyskaping og verdiskaping i de næringsfattige delene av Norge. I disse spørsmål er vi enige, og det er jeg glad for, og det hadde vært et ønske at også Stortinget så at dette perspektivet er uendelig viktig for å ta hele landet i bruk.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-21:
Fordelen med å få en så omfattende replikk er at da kan man plukke ut hva man selv ønsker å svare på, og det har jeg tenkt å gjøre. Ensidig fokusering på inflasjon, som norsk pengepolitikk nå har, er uriktig, etter min vurdering, fordi en lavest mulig inflasjon ikke gir indikasjon på at samfunnet eller økonomien nødvendigvis er sunn. Inflasjon innenfor en relativt begrenset margin er nødvendigvis ikke av det skadelige. Det å ha en sentralbanksjef som nå ensidig styrer etter inflasjon, er etter SVs mening ikke klokt. Det finnes mange forhold i et samfunn som også bør tillegges vekt. Det er f.eks. interessant å se at i forskriften for den amerikanske sentralbanken har man også arbeidsledigheten som et premiss, et premiss vi ikke har i Norge. I Norge er vi helt ensporet knyttet til inflasjon, som man har blitt inspirert av fra den europeiske sentralbank, noe som etter min mening ikke nødvendigvis gagner det norske samfunn. At sentralbanken i tillegg er helt uavhengig av det som foregår her i huset, og det som foregår i finansdepartementet, er etter min mening heller ikke riktig og heller ikke klokt. Så til Flåttens bekymring for SV og næringslivet. Vi er opptatt av å ha et variert privat næringsliv i Norge. Jeg kommer selv fra det private næringslivet og har ingen interesse av at vi skal slå beina vekk under disse mange viktige arbeidsplassene vi har. Det er heller ingenting i SVs politikk som tilsier at så skal være tilfellet. Men det at vi ønsker å vri investering fra oljesektoren over på fastlandsøkonomien, det å bruke offentlig risikokapital for å sikre at vi får verdiskaping, knoppskyting, er en fornuftig form for næringspolitikk. At vi i tillegg mener at aksjeutbytte skal beskattes, som det beskattes i alle sammenlignbare land, er selvfølgelig helt åpenbart. Det er beviselig uriktig at disse pengene utelukkende går til nyinvestering. Det er ikke riktig. Disse pengene får aksjonærene helt fritt, og de kan gjøre akkurat hva de vil med dem. Det ser vi da også, med all respekt, at man gjør. Jeg tror at Flåtten skal se litt nærmere på skattesystemet i våre sammenlignbare land før han kommer og sier at dette på en måte er en sær-SVsk holdning.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-21:
La meg først få fastslå følgende: Det fins ingenting i SVs politikk som vil svekke norsk næringsliv – ikke én ting! Men det er klart at vi mener at alle skal bidra. Dette samfunnet vårt er ikke vedlikeholdsfritt. Det må vedlikeholdes. Det betyr at vi må bruke penger. Det at vi vedlikeholder samfunnet vårt, gir en gevinst også næringslivet nyter godt av. Når vi styrker skolene, når vi styrker barnehagene, og når vi styrker eldreomsorgen, gir jo dette en gevinst. I mange andre land er det bedriftene selv som må betale. I USA er det private pensjoner som bedriftene må betale. I Norge er det fellesskapet som betaler. Dette er en styrking av norsk konkurransekraft, av norsk næringsliv. Det fins ingenting i vårt budsjett som på noe vis vil svekke norsk næringsliv. La oss ta dette med drivstoffavgifter. Vi har nå ifølge det brevet Finansdepartementet har sendt til SVs stortingsgruppe, den nest laveste bensinprisen i Europa knyttet til lønnsnivå. Dette er det Per-Kristian Foss" eget departement som har regnet ut for oss. I tillegg må jeg si at spørsmålet blir svært merkelig, for vi har jo i dette reviderte budsjettet gått inn for å støtte en fraktutjamningsordning for drivstoff i Distrikts-Norge. Vi innser at det for mange bedrifter som ligger i Distrikts-Norge, er nødvendig med en utjamningsordning for drivstoff, rett og slett fordi konkurransen er for liten og avstandene er for lange. På den måten har vi gjort akkurat det som Hagesæter etterlyser, nemlig tatt hensyn til den avstandsulempen som næringslivet i distriktene har. Men det støtter jo ikke Fremskrittspartiet – de støtter ikke det! Så denne replikken blir med respekt å melde merkelig. Det er riktig, la meg bare si det, at drivstoff i Norge relativt sett er billig knyttet til det lønnsnivået vi har. Men det er riktig også at drivstoffpriser skal være høyere. Grunnen til det er økologisk, men også økonomisk. Det er et poeng at i det avgiftssystemet vi har, skal det ligge stimuli til å finne andre måter som er mer miljøvennlige, og det sier vi helt åpent. Vi har ikke vært med på disse avgiftslettelsene for bensinavgiften tidligere. Ikke har vi vært med på det nå heller. Tvert imot går vi for en meget moderat økning, for det mener vi det er mer enn rom for.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-21:
La meg kommentere to forhold i finansministerens innlegg. Det mønsteret vi har sett med hvordan budsjetter nå gjøres opp, er et mønster der Fremskrittspartiet utgjør støtteparti for Regjeringen. Når finansministeren allerede nå signaliserer at han ønsker å gjøre opp det ordinære statsbudsjettet neste høst med Fremskrittspartiet, føyer det seg i grunnen bare inn i dette mønsteret, men det vi nå ser, er kanskje en sterkere grad av forlovelse enn det man tidligere har villet vedkjenne seg, når man allerede nå sier at det er dette Regjeringen ønsker. Det vil da selvfølgelig også bety at politikken legges opp deretter, med ønske om å få Fremskrittspartiet med. Det vil i neste runde selvfølgelig bety at Kristelig Folkeparti enda en gang vil bli overkjørt av Høyre, fordi dette budsjettet skal gjøres opp mer til høyre. Dette gjenstår selvfølgelig å se, men det er interessant å høre at denne forlovelsen nå annonseres også fra Stortingets talerstol. Så til det andre forholdet. Det går på den særnorske øvelsen å drive historieskriving – hvordan ting har vært, og hvordan ting skal forstås. I dette tilfellet må jeg si at når finansministeren bruker så pass mye tid på å unnskylde en eventuell renteøkning, som han nærmest indikerer kanskje vil skje, finner jeg det noe spesielt. At det kommer et lønnsoppgjør midt inne i denne prosessen tidlig på våren, vet vi utmerket godt. Det skjer hvert eneste år. At dette lønnsoppgjøret ble et godt lønnsoppgjør for de ansatte, er også hevet over tvil. Det lå vel også i kortene. Hvis det var slik at finansministeren virkelig mente at det var fare for en renteøkning, burde selvfølgelig finansministeren tatt høyde for dette i det han legger fram for Stortinget, men det finansministeren nå gjør, er at han prøver å fraskrive seg det ansvaret han faktisk har. Altså: Hvis han mente at det var fare for en renteøkning, burde han selvfølgelig i sine framlegg for Stortinget tatt høyde for dette resultat. Det har han ikke gjort. Så unnskylder han seg etterpå med at det har vært et dyrt lønnsoppgjør. Dette fastslår, for da å føye meg inn i den samme historieskrivingstradisjonen, at det bare er én som har ansvaret hvis renten går opp, og det er landets finansminister.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-21:
I forståelse med de øvrige forslagsstillerne skal forslag nr. 11 og forslag nr. 22 trekkes. Så til Fosen Mekaniske Verksteder – bare noen få ord: Fra SVs side har vi vært opptatt av å prøve å finne en løsning for Fosen i den vanskelige situasjonen de nå har kommet i. Det eksisterer tre forslag. Vi var i utgangspunktet innstilt på at vi skulle støtte flertallsforslaget om disse 77 mill. kr – et forslag som Fremskrittspartiet nå har lagt inn i salen. Men siden det nå så vidt jeg forstår, er en slags enighet mellom Næringsdepartementet, Arbeiderpartiet og regjeringspartiene, ønsker SV å gi sin tilslutning til forslag nr. 79. Forslaget er i sin form litt vanskelig å forstå, men jeg forstår av media hvordan det tolkes. Jeg forstår også at næringsministeren har tilkjennegitt at han ønsker å se på en del av forhistorien med nye øyne, som gjør at Fosen Mekaniske åpenbart vil få utbetalt om ikke alle disse pengene, så i hvert fall en del av dem, helt uavhengig av den rettstvist som ellers måtte foreligge. Dette er jo en sak som vil gå helt uavhengig av det Stortinget gjør. Vi vil ikke støtte forslaget fra Senterpartiet der man ber Regjeringen om å trekke anmeldelsen. At saken aldri burde ha vært anmeldt, er en historie for seg. Men jeg mener at litt ryddighet må det tross alt finnes i politikken. Dette får være en avgjørelse som statsråden eventuelt får ta uten Stortingets innblanding. Vi ønsker å støtte forslag nr. 79. De to øvrige forslagene som gjelder Fosen, vil vi ikke støtte.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-21:
La meg bare kort si at jeg er helt enig i det innlegget representanten Rudihagen hadde som begrunnelse for forslaget. Jeg skal derfor ikke gå i detalj om det. Det som er bakgrunnen for dette, er jo den evige debatten vi har i det norske samfunn om lederlønninger. Det er gjort utallige forsøk fra både NHO og også fra mange andre instanser i det norske samfunn for å få ledere til å vise noe større måtehold og noe mindre griskhet enn det de faktisk gjør. Det er stadig vekk avsløringer som kommer overraskende faktisk både på aksjonærer og på ansatte i bedrifter, om hvilke vilkår enkelte har blitt tilbudt. Vi tror at åpenhet rundt dette i enhver henseende er av det gode. Den tilnærming vi har valgt i dette forslaget, er etter SVs og Arbeiderpartiets mening viktig og klok. Vi er nok noe overrasket over at det ikke har vært mulig å samle flertall om det vi oppfatter som et relativt harmløst forslag. Det er harmløst i den forstand at åpenhet om dette i seg selv vil virke dempende. Avsløringene er jo bestandig ganske pinlige for dem det angår. Det er enkelte som ikke har magemål, og derfor må de hjelpes litt for å få det magemålet. Det er egentlig det som ligger i dette forslaget. Utover dette har jeg ingen kommentarer. Rudihagen har også gjort rede for også SVs standpunkt i dette spørsmålet.