Heidi Larssen (Høyre), 2002-12-03:
I gårsdagens debatt var flertallet enig om at i dagens situasjon, hvor norsk konkurranseutsatt næringsliv sliter med høyt lønnsnivå, sterk kronekurs og høy rente, er det viktig at finanspolitikken bidrar til å dempe presset i norsk økonomi. Men innenfor et stramt budsjett er det heller ikke likegyldig hvordan pengene disponeres. En krone brukt på offentlige utgifter øker presset i økonomien mer enn en krone brukt på skatte- og avgiftslettelser. Høyre er derfor fornøyd med at Regjeringen fortsetter arbeidet med å redusere skatter og avgifter. Og vi er fornøyd med at budsjettavtalen med Fremskrittspartiet trekker i samme retning. Totalt har vi kommet opp i 19 milliarder kr av Sem-erklæringens mål om 31 milliarder kr. Og noen hevdet at dette var et altfor ambisiøst mål som dessuten ville rasere velferdssamfunnet. Arbeiderpartiet, derimot, øker skattetrykket med omtrent 4 milliarder kr sammenlignet med det budsjettet som ble vedtatt i går. I skattepolitikken tenker nok Høyre og Arbeiderpartiet noe forskjellig. Høyre mener at vi må være konkurransedyktige, dvs. ha lavere skatter og avgifter, for å dempe presset og øke vekstkraften i økonomien, for derigjennom å trygge arbeidsplassene og forbedre velferdssamfunnet. Arbeiderpartiet ser ut til å mene at et utvidet og økt skattegrunnlag som reduserer norsk privat eierskap og en underliggende utgiftsvekst som er dobbelt så stor som det vedtatte budsjett, med fare for økt rente, er måten velferdssamfunnet og arbeidsplassene skal styrkes på. Arbeiderpartiet og SV vil f.eks. gjeninnføre dobbeltbeskatning av aksjeutbytte, fordi de har funnet ut at det er de rikeste som blir tilgodesett mest ved et slikt forslag. Og så? Det er jo nettopp mennesker med kapital vi trenger, kapital som kan settes inn i nye arbeidsplasser. Den beste sosialpolitikken er å skape arbeidsplasser. Norge trenger flere kapitalister, ikke færre. Norge trenger faktisk mer privat eierskap, ikke mindre. De viktigste lettelsene som kommer neste år, skal bidra til å bedre konkurranseforholdene for norsk næringsliv. Sammen med de endringene som ble vedtatt i fjor, vil næringslivet spare skatt og avgifter på rundt 13 milliarder kr neste år sammenlignet med for to år siden. Det merkes at flypassasjeravgiften, investeringsavgiften og dobbeltbeskatningen av aksjeutbytte er fjernet, at opsjonsbeskatningen er bedret, at det er innført skattefradrag for bedriftenes forskningsutgifter, og at avskrivningssatsene har økt begge år. Men også skatt på arbeid reduseres. Innslagspunktet for toppskatt økes fra 320 000 kr til 340 700 kr i klasse 1, og fra 342 200 kr til 364 000 kr i klasse 2. På to år vil 135 000 færre mennesker betale toppskatt neste år sammenlignet med for to år siden, og 210 000 færre enn etter Arbeiderpartiets forslag. Arbeiderpartiet sier at vi gir størst skattelette til dem med høye inntekter. Da har vi nok litt forskjellig mål på hva som er høy inntekt. Gjennomsnittsinntekten for dem som arbeider full tid, er 346 000 kr, dvs. at selv de som tjener under gjennomsnittsinntekten, vil betale toppskatt. Ikke tror jeg de føler seg så veldig rike heller. Men det er ikke bare disse «rikingene» som får lavere skatt. Sammen med heving av bunnfradraget og økt sats for minstefradraget har også de som tjener minst, fått lavere skatt. Høyre er også fornøyd med at Regjeringen fortsetter nedtrappingen av boligskatten ved å redusere ligningstakstene med 5 pst., og vi ser frem til at den blir fjernet helt. Ved innføring av skattefradrag kan man oppnå klare politiske mål på en god måte. For eksempel ønsker vi å øke forsknings- og utviklingsarbeidet i norske bedrifter. Næringsnøytrale skattefradrag har en bedre og bredere virkemåte enn om politikerne skal plukke vinnerne ved subsidiering av enkeltbransjer. For å bidra til at syke og skadede arbeidstakere kan komme hurtigere tilbake til jobb, blir fradrag for private behandlingsforsikringer gjort skattefritt. For å bedre vilkårene for frivillige organisasjoner innføres et eget fradrag på 6 000 kr for gaver til disse. Barnehagekameratene vil ha skattefrihet på arbeidsgivers og arbeidstakers hånd for arbeidsgivers betaling av barnehage for sine ansatte. Her får altså en arbeidstakergruppe en fordel i arbeidsforhold som det ikke skattes av, og fordelen blir større jo høyere inntekt man har. Og Arbeiderpartiet og SV hevder at det er Regjeringen som gir skattelette til de rike! Endringen skal gjelde fra 2003, men partiene har ikke lagt inn penger til det. Det er vel ikke særlig ansvarlig. Det kan bli dyrt, alt fra noen hundre millioner til over milliarden. SV har faktisk forsvart denne skattereduksjonen aktivt i media. Arbeiderpartiet har nok vært noe mer forsiktig, og det skjønner jeg for så vidt ganske godt ut fra deres merknader i budsjettinnstillingen, og også nå ut fra saksordførerens begrunnelse for hvorfor man ikke kunne gå med på skattefradrag for behandlingsforsikring. Man sier at hovedregelen i skattelovgivningen er at alle typer inntekt skal beskattes, uavhengig av i hvilken form inntekten er mottatt, som lønn, naturalia, dekning av privatutgifter eller annen økonomisk støtte. Avvik fra dette vil føre til uakseptabel forskjellsbehandling mellom arbeidstakere, da noen får og noen ikke får. Hvordan i alle dager kan Arbeiderpartiet forsvare skattefrihet på barnehageplasser når man er så sterkt imot skattereduksjoner for sykeforsikring?