Inge Lønning (Høyre), 2009-06-16:
Noe av problemet i det moderne kunnskapssamfunn er at kunnskapen er sektorisert og spesialisert, og det fører gjerne til at organiseringen blir det samme og politikken blir det samme. Av og til kan man sitte med en fornemmelse av at Skriftens ord om at den ene hånden ikke skal vite hva den andre gjør, er det idealet som ligger til grunn for måten vi organiserer samfunnet på. Derfor kan det være verdt å minne om at det som er utgangspunktet for dette representantforslaget, er Personvernkommisjonens innstilling, hvor det så vidt jeg har registrert, har vært unison politisk enighet om at det er behov for en bred gjennomgang av personvernproblematikken på alle samfunnsområder, på samme tid. Videre, så vidt jeg har registrert, er praktisk talt alle anbefalingene fra Personvernkommisjonen enstemmige, og det er et tverrpolitisk, bredt sammensatt utvalg. Det er Personvernkommisjonen som har tatt til orde for et moratorium, med den begrunnelse at de ser at det er en hel serie med uløste personvernutfordringer i helsesektoren, og med den utvikling vi har hatt av helselovgivningen de siste år. Helsetilsynet, Helsedirektoratet og Datatilsynet har ikke tatt til orde for et moratorium i sine høringsuttalelser til Ot.prp. nr. 51 for 2008–2009, men de har argumentert langs nøyaktig de samme linjer som en enstemmig personvernkommisjon, nemlig at vi er i ferd med å overtrekke kontoen for tillit til at personvernet blir ivaretatt på forsvarlig måte. Jeg har ennå til gode å se én rapport fra Datatilsynet etter at man har gått inn og foretatt sjekker av situasjonen i dag, som konkluderer med at det ikke er avvik og feil og klare forsømmelser i rutinene ved våre store helseforetak. Den siste rapporten, som gjelder Oslo universitetssykehus, kom i forrige uke, og den påtaler igjen helt åpenbare svikt og feil ved dagens system. Da må det være riktig, når man går videre i retning av å åpne kvantitativt sett for enda større risiko enn før – for det er nå en gang slik at jo større kvantitet av informasjon som overføres, desto større er risikoen for at noe av dette kan misbrukes – å ta hensyn til de erfaringene som allerede er vunnet, og ta seg tid til å sikre at personvernet er skikkelig ivaretatt. Etter mitt skjønn burde alle forslagene ha vært vedtatt enstemmig, og det burde ha vært en enstemmig komité som hadde stilt seg bak dem, for jeg kan ikke se at det er fremført noen tungtveiende argumenter mot noen av de forslagene som foreligger fra Venstre i denne sak. La meg bore litt dypere når det gjelder forslag VI om kjernejournal, som også komiteens leder brukte litt tid på i sitt innlegg i sted. Det er for meg uforståelig hva man mener når man sier at man ikke har noe grunnlag for å ta stilling til hvorvidt dette bør være samtykkebasert eller ikke. Hva slags scenario er det man ser for seg hvor det ikke trenger å være samtykkebasert? Det er for meg uforståelig. Hvis man mener alvor med det man sa i innstillingen til Ot.prp. nr. 51, hvor jo flertallet i komiteen innførte et samtykkekrav som ikke forelå i forslaget fra Regjeringen, må vel det være å forstå som et prinsipielt begrunnet standpunkt, og ikke som et skjønnsmessig kvantitativt vurderingsstandpunkt når det gjelder antallet opplysninger det dreier seg om. For meg er samtykkeprinsippet, informert samtykke vel å merke, virkelig et prinsipp, og det er uoppgivelig. Jeg er ikke i stand til å forstå at noen sier at de må vente og se hvor mange opplysninger som skal inn i en kjernejournal, før man tar standpunkt til om man skal be om samtykke eller ikke. Det er for meg ubegripelig.