Ellen Gjerpe Hansen (Høyre), 2000-04-13:
Stortinget skal i dag behandle St.meld nr. 24, som omhandler to forhold: innføring av tredje generasjons mobilkommunikasjonssystem – UMTS – og virtuelle operatører på mobilnettet. UMTS – Universal Mobile Telecommunication System – er et mobilt og trådløst kommunikasjonssystem som skal innføres innenfor EØS-området senest fra 1. januar 2002. UMTS vil kunne tilby en båndbredde på opp til 2 Mbit/s, og det vil da være mulig å få dekket alle telekommunikasjonsbehov fra én enkelt tjenesteleverandør. UMTS vil på enkelte områder erstatte GSM og på andre områder være et supplement til GSM. UMTS vil også bidra til utviklingen av konvergens mellom ulike teknologier. Det er betydelig usikkerhet knyttet til UMTS-utviklingen med hensyn til hvilke standarder og terminaler som vil bli utviklet, markedets etterspørsel, tilbydernes tilbud og pris på tjenestene. Derfor foreslår komiteen at det ikke skal være minstekrav til dekningsgrad og utbyggingshastighet i startfasen, men at det innen fem år skal være bygd ut et nett i de seks største byene pluss Tromsø og Bodø. Tildeling av de fire konsesjonene skal etter planen finne sted på sensommeren i år. Oppstart av UMTS-nett i Norge skal etter planen finne sted i 2002. Jeg vil understreke viktigheten av at tildelingen finner sted i løpet av sensommeren, og at utbyggingen kommer raskt i gang, slik at Norge ikke blir hengende etter i den teknologiske utviklingen. Det er også enighet om at tildelingen skal skje etter anbudsprinsippet. Det innebærer at de fire tilbyderne som har det beste konseptet utover minimumskravene, vil få tildelt konsesjon. Her vil viktige kriterier eksempelvis være utbyggingstid og geografisk dekningsområde. Selv om komiteen ikke har valgt auksjon for tildeling av UMTS-konsesjoner i denne omgang, er Høyre åpen for en bredere vurdering av å ta i bruk auksjon ved tildeling av fremtidige konsesjoner og fornying av eksisterende. Eventuell bruk av auksjon må ses i sammenheng med den samlede skatte- og avgiftspolitikken. Fra fagøkonomisk hold kommer det nå innspill knyttet til om og hvordan staten skal ta seg betalt for frekvenser og konsesjoner – problemstillinger knyttet til grunnrente. Dette er interessant, og det bør utredes nøyere. Høyre er i innstillingen alene om en merknad der vi ber om bredere drøfting av betaling for frekvenser og konsesjoner innenfor mobiltelefoni. Jeg vil likevel oppfordre den nye statsråden og den nye regjeringen om å foreta en bredere drøfting av denne problemstillingen, og komme tilbake til Stortinget med en sak. Det er tverrpolitisk enighet om hovedlinjene ved innføring av UMTS, og det er gledelig. Men på ett viktig område svikter flertallet, og det er når det gjelder framføringsretten. Framføringsretten innebærer at tilbydere av telenett og teletjenester kan bli tildelt rett til å benytte offentlig og privat eiendom ved utbygging av infrastruktur. Fordi Telenor AS, Telenor Mobil AS og NetCom Asa har dekningsforpliktelser, er disse selskapene tildelt framføringsrett. Flertallet går imot å gi de fire konsesjonærene som tildeles UMTS-lisens, framføringsrett, til tross for at det i UMTS- konsesjonen også blir stilt krav om dekningsplikt. Høyre ser ingen grunn til en slik forskjellsbehandling av konsesjoner med dekningsplikt. I meldingen begrunner regjeringen Bondevik forskjellsbehandling av UMTS-konsesjonærene på følgende måte: «I utgangspunktet vil det være ønskelig å gi også konsesjonærer på tredje generasjons mobilsystem tilsvarende framføringsrett etter teleloven § 10-2 første ledd. Fra flere hold er det imidlertid reist spørsmål om det innebærer en urettmessig diskriminering at tilbydere med dekningsforpliktelser er gitt en særskilt rettighet på dette området i forhold til tilbydere av nett og tjenester som ikke har slike forpliktelser.» Det vises videre til Konvergensutvalgets utredning, som foreslår å avvikle framføringsretten. Skal det diskrimineres mellom Telenors og NetComs tildelte konsesjoner og de øvrige tilbydere? Eller skal denne særskilte retten falle bort for alle? Departementet er allerede innklaget til ESA på bakgrunn av framføringsretten. Her er det viktig at Regjeringen og flertallet i debatten klargjør hva de egentlig mener med framføringsretten. Videre informeres det i meldingen om at det skal innføres såkalt LLUB, «local loop unbundling», dvs. at andre aktører skal få tilgang til Telenors aksessnett og selv kan bestemme hvilke tjenester de vil tilby. Det er gledelig at LLUB blir innført ettersom det kan føre til økt konkurranse og bedre tjenester. Det er viktig at Telenors utleiepriser for aksessnett blir slik at det blir kommersielt interessant for andre aktører å gå inn i dette markedet. Høyre er glad for innføringen av LLUB, men konstaterer med undring at da Stortinget for under ett år siden behandlet LLUB, ble det fra departementet frarådet å innføre LLUB på grunn av de tekniske og sikkerhetsmessige problemene det ville medføre. I mellomtiden krevde EU-kommisjonen at Telenor og Telia åpnet for LLUB for å godkjenne fusjonen mellom de to selskapene. Etter at kravet fra EU-kommisjonen ble fremmet, virker det som om de tekniske og sikkerhetsmessige problemene er løst. Jeg konstaterer at det er sammenfall i tid mellom pålegget fra EU-kommisjonen og bortfallet av de tekniske og sikkerhetsmessige problemene. Høyre er positiv til nasjonal roaming. Roaming er avtaler mellom ulike tilbydere av nett om å kunne benytte hverandres nett. Prisene ved slik roaming, spesielt internasjonalt, er høyere enn kostnadene skulle tilsi. Høyre går inn for å ta i bruk nasjonal roaming på bred front fordi det kan gi bedre utnyttelse av eksisterende infrastruktur og bidra til lavere priser. Vi er skuffet over at flertallet ikke slutter opp om Høyres standpunkt. Så over til virtuelle operatører. En virtuell operatør er en operatør uten eget nett, som benytter andre mobiloperatørers nett mot å betale eierne kostnadsbaserte priser. De fleste høringsinstansene støtter innføring av virtuelle operatører. Telenor og NetCom gjør det ikke. Et flertall i komiteen går imot å slippe til virtuelle operatører på mobilnettet. Det er skuffende og overraskende. Telenor, NetCom og flertallet går imot å slippe til virtuelle operatører fordi de hevder at virtuelle operatører vil svekke incitamentene for netteierne til å bygge ut og oppgradere nettene sine, til tross for at departementet i meldingen viser til mekanismer som kan forhindre slike uheldige utslag. I meldingen argumenteres det godt for å slippe til virtuelle operatører. Det blir vist til at konkurransen i mobilmarkedet er begrenset, og at virtuelle operatører vil styrke konkurransen og føre til innovasjoner på tjenestesiden. Meldingen peker også på at virtuelle operatører kan bidra til å redusere prisen på internasjonal roaming. Dette er oppfatninger som Høyre deler. Derfor vil Høyre også slippe til virtuelle operatører på mobilnettet. Alt ligger til rette for å konkludere med at virtuelle operatører skal slippe til. Det var også departementets konklusjon da departementet avgav høringsuttalelse i november. Da departementet trakk endelig konklusjon i St.meld. nr. 24, konkluderte de derimot med at virtuelle operatører likevel ikke skulle tillates. Det knefallet som Bondevik-regjeringen gjorde for Telenor og NetCom i løpet av et par måneder, er uforståelig og skuffende. Det er et paradoks at mens Sverige og Danmark endrer lovene sine for å kunne tillate virtuelle operatører, vil stortingsflertallet forhindre at virtuelle operatører får virke i det norske markedet, til tross for at lovverk og konsesjoner tillater dette. Jeg vil i denne sammenheng vise til at Post- og teletilsynet høsten 1998 påla Telenor å åpne sitt mobilnett for en virtuell operatør, nemlig Sense. Departementet valgte å trenere denne avgjørelsen, slik at Sense gikk konkurs før de kom i gang med sitt konsept. Ved å slippe til virtuelle operatører har Norge muligheten til å ligge i front av den liberaliseringsprosessen som finner sted i EØS-området og verden for øvrig. Det er ikke et spørsmål om virtuelle operatører skal slippe til på mobilmarkedet, men når. Flertallet ønsker å sitte på gjerdet og vente. Konsekvensene lar ikke vente på seg. Sense har varslet at de vil flytte planlagt virksomhet fra Molde til Sverige. Ifølge lokalpressen fører det til at Molde vil tape etablering av 300-350 arbeidsplasser. Det stortingsflertallet her legger opp til, er dårlig IKT-politikk, dårlig industripolitikk og dårlig distriktspolitikk. Stortingsflertallet sier nei til en utvikling man vet vil komme, og oppnår å miste arbeidsplasser til Sverige ved å si nei. I forbindelse med fusjonen mellom Telia og Telenor var det viktig å få mest mulig mobilaktivitet og mobilarbeidsplasser i Norge. Nå vil flertallet legge hindringer i veien for etablering av nye mobiltjenester, mobilselskaper og mobilarbeidsplasser. Er det slik at ansatte i Telenor er mer verdifulle enn ansatte i f.eks. Sense? Ved å ligge i forkant av liberaliseringen kan næringslivet i Norge utvikle kompetanse og nye tjenester, noe som vil gi vekstmuligheter når andre land liberaliserer. Den muligheten sørger flertallet nå for å få fjernet. Å ha tilgang til den til enhver tid mest moderne teknologien er helt avgjørende for den fremtidige verdiskapingen og sysselsettingen her i landet. Ikke minst gjelder dette for distriktene. Det hersker en viss tvil om det er tillatt at det offentlige kjøper ulønnsomme UMTS-tjenester, samtidig som det også er usikkert hvor stor etterspørselen vil være etter UMTS. Høyre er åpent for å vurdere kjøp av ulønnsomme UMTS-tjenester etter utbyggingsperioden på fem år hvis etterspørselen er til stede, på samme måte som staten i dag kjøper ulønnsomme fly-, tog- og posttjenester f.eks. Høyre savner en strategi i stortingsmeldingen for hvordan man kan oppnå en størst mulig geografisk utbredelse av UMTS-nett. På bakgrunn av hvor viktig det er for den fremtidige næringsutvikling å ha tilgang til den mest moderne infrastrukturen og teknologien, er det overraskende at sentrumspartiene ikke har lagt mer vekt på å drøfte hvordan man skal oppnå en størst mulig utbredelse av UMTS. Dette føyer seg imidlertid inn i et bilde der sentrumspartiene i sin næringspolitikk prioriterer støttetiltak til næringer og enheter med lav konkurranseevne og begrenset overlevelsesevne, i stedet for å fokusere på mulighetene som ny teknologi innebærer. Det som undrer meg mest, er likevel at Venstre, som snakker mye om IT og ny teknologi, går imot virtuelle operatører. For Høyre er det viktig å legge til rette for å ta i bruk og utvikle ny teknologi. Det er avgjørende for den fremtidige verdiskaping og sysselsetting. Dette er ikke minst viktig for distriktene. Til tross for at stortingsflertallet på viktige områder legger hindringer i veien for nyskaping og utvikling her i landet, vil Høyre fortsatt gå i bresjen og kjempe for gode rammebetingelser for IKT-næringen. Høyre ønsker fortsatt å være fanebærer for et nyskapende og fremtidsrettet Norge.