Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2015-10-05:
Vår største prøve nå er vår håndtering av flyktningkrisen. Øst for Molyvos, som er en bitteliten by på spissen av øya Lésvos, så jeg for en måned siden hvordan det i stor grad er en liten gruppe frivillige mennesker som har fått oppgaven å ta imot flyktningene som setter sin fot på europeisk jord for første gang. Et par av de frivillige sto med kikkert på pynten av en klippe og så etter båter, andre kom ut på strendene og møtte dem som var så heldige å komme i land. Jeg trodde på det tidspunktet at flyktningkrisens omfang skulle gjøre at vi fikk se en langt sterkere reaksjon fra myndigheter over hele Europa, men det vi har sett de siste ukene, er at også når noen av disse flyktningene har kommet til Norge, til Oslo, til Tøyen, så er det frivillige mennesker som har tatt imot dem, fordi responsen og engasjementet til vår regjering og våre myndigheter har vært altfor tafatt og ubesluttsomt. Det er bra at det nå skal bygges et nytt mottakssenter i Østfold. Det er likevel nødvendig i denne debatten å påpeke hvordan regjeringen har latt være å handle i tide i møte med den økende flyktningstrømmen over grensen til Norge. Kommuner har rapportert om at det ble tomt for midler til boliger og aktiviteter. Mottakskapasiteten ble bygget ned i fjor, til tross for at mange advarte om at antallet flyktninger kunne øke. Regjeringen har ikke rustet Norge for den situasjonen vi nå står i. Én ting er at Norge ikke var rustet på forhånd, verre er det at Norge ikke har blitt rustet tilstrekkelig etter at det ble klart hvor mange flyktninger som kommer. Det gjenspeiles også i feil prioriteringer, sånn som når de tillitsvalgte i Politiets utlendingsenhet feller en hard dom over justisministeren i Klassekampen før helgen for fortsatt å tviholde på en prioritering av utsendelser i en situasjon der ressursene burde vært brukt til å ta imot folk på en god nok måte. Vi vil i dag etterlyse mer lederskap i Norge og norske bidrag til dem som viser lederskap i Europa. Regjeringen burde gjort som Tyskland og dels Sverige gjør. Regjeringen burde tatt en aktiv rolle i arbeidet med å få på plass et europeisk avtaleverk og sagt tydeligere og tidligere at Norge vil ta ansvar innenfor det. Regjeringen burde gjort som Tyskland gjør, stanse bruken av Dublin-returer overfor syriske flyktninger og overfor flyktninger som kommer fra de landene som nå bærer den største byrden i Europa, land som Italia og Ungarn. Regjeringen har imidlertid ikke villet stanset Dublin-returene. Den var i vår mest opptatt av å forhandle antallet syriaflyktninger mest mulig ned, og halve regjeringen brukte valgkampen til å be kommunene om å la være å bosette flyktninger. Jeg synes det er naturlig at finansministeren kommer til Stortinget for å svare på det spørsmålet som representanten Jonas Gahr Støre stilte tidligere i denne debatten. Det tror jeg er en forventning fra en samlet opposisjon i denne trontaledebatten. Vi står midt i den største flyktningkatastrofen siden annen verdenskrig. Det er en desperat situasjon. Kapasiteten i nabolandene er sprengt, og da er det ikke bare uunngåelig, men rett og rimelig at Europa tar sin del av ansvaret. Det handler om å hjelpe mer i nærområdene, men det handler også om å ta imot flyktninger. Da må vi tenke nytt om hvordan. Det vil måtte komme en debatt om Dublin-avtalen, som ikke fungerer godt nok, men det at en sånn debatt er i vente, er ikke til hinder for at Norge selv kan ta et solidarisk steg. Vi kan gjøre som tyskerne har gjort, og derfor fremmer SV det forslaget i denne sal i dag. Vi må tenke nytt om integrering når så mange mennesker kommer til Norge og ber om vår hjelp. Vi kan lykkes bedre både når det gjelder å få folk i jobb, og når det gjelder tidlig tilgang på god språkopplæring, og en av nøklene til det er en mer effektiv bosetting. Derfor fremmer SV i dag forslag om et mer effektivt bosettingssystem. Det er nye ideer og bedre løsninger, og det er synd at det er så få av dem fra denne regjeringen. Solidariteten er sterk blant folk i Norge nå. Vi har et folk som vil så mye, men en regjering som vil så lite. Trontalen bar bud om at den blå politikken for Norge og regjeringens plan for omstilling fortsatt er økte forskjeller, mer sentralisering og en forestilling om at Norge vil kunne lene seg på fossil energi i altfor lang tid framover. Store forskjeller er gift for et samfunn, og derfor er det helt sentrale for SVs politikk å redusere den økonomiske og sosiale ulikheten i det norske samfunnet. Målet for skattepolitikken, fordelingspolitikken og velferdspolitikken må være at arbeid skal lønne seg, men i dag brukes altfor mye penger på å få arv og det å sitte på store formuer til å lønne seg i stedet. Mens arbeidsfolk har fått smuler i skatteletter, mens de som har aller minst i samfunnet, har opplevd kutt i barnetillegget til uføre og en reell nedgang i kjøpekraften for pensjonister i år, har altså mange av de på toppen fått store skattekutt. I stedet burde vi føre en aktiv politikk for omfordeling i Norge. Vi i SV er ikke redde for å si at vi ønsker både arveavgift og en høyere formuesskatt, og vi ønsker å kombinere det med lavere skatt for dem som tjener minst, og f.eks. en økt barnetrygd, særlig for dem som er aleneforsørgere og har mange barn, for å få ned barnefattigdommen. Vi ønsker en ny ungdomsgaranti for de mange ungdomsarbeidsløse, som vi ser det blir flere av i det norske samfunnet akkurat nå. Vi mener at alle ungdommer under 25 år må ha krav på arbeid, utdanning eller relevante tiltak innen tre måneder. Vi mener kampen for hele og faste stillinger er avgjørende for sosial utjevning i Norge, og at den nye arbeidsmiljøloven trekker i helt feil retning. SVs forslag om en heldagsskole, om en ny skoledag i Norge med flere lærere, er et forslag som handler om å gi alle barn de samme mulighetene – den samme muligheten til å bli sett av en lærer med tid til å hjelpe, den samme muligheten til hjelp med leksene som de som har foreldre som kan hjelpe til, får i dag. Heldagsskolen er også et prosjekt for å redusere den store sosiale ulikheten i helse som vi i dag ser blant barn og resten av befolkningen i Norge. Representanten Helleland sa i sitt innlegg at det grønne skiftet er i gang, og vi hører stadig oftere at det blir sagt. Det har vært et retorisk skifte i Norge. Det triste er at det politiske skiftet ikke har kommet like langt. De største investeringene går i altfor stor grad fortsatt til å forlenge oljealderen, mens det vi burde gjøre, er å investere langt kraftigere i de arbeidsplassene vi skal leve av på lang sikt. Et skifte kan ikke bare innebære et håp om å gjøre mer av noe nytt, det må nødvendigvis også innebære å gjøre mindre av noe gammelt. Den nedgangen som Norge opplever nå, er et kraftig varsko om at hvis vi ikke raskere reduserer vår oljeavhengighet, så vil resultatet bli industridød og arbeidsløshet i framtiden. Det er altså ikke en ansvarlig klimapolitikk med vekt på fornybare næringer som er dårlig næringspolitikk, men en uansvarlig klimapolitikk der vi tror vi kan lene oss på oljen for lenge. Derfor vil SV i denne sesjonen etterlyse modigere skritt i nærings- og miljøpolitikken: en ordentlig nasjonal satsing på elferger, som både kan gi verftsindustrien oppdrag og skape et nytt grønt marked for Norge, demonstrasjonsanlegg for havvind og nye utslippsmål for biler. Vi mener det er et naturlig mål at i 2020 så skal ni av ti nye biler som selges i Norge, være nullutslippsbiler. Økte forskjeller, passivitet i møte med flyktningkrisen og vanetenkning i møte med klimakrisen gjør Norge til et kaldere samfunn. SVs prosjekt og det som vil gjennomsyre all den politikk og alle de forslag vi vil fremme i denne sesjonen, er det motsatte, det er å ta et solidaritetsvalg og ta kampen for et varmt samfunn. Med det vil jeg også ta opp de to forslagene fra SV som er omdelt i salen.