Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-03-04:
Først vil jeg gjerne få slutte meg til hvert ord Knut Storberget fra Arbeiderpartiet sa. Det var et glitrende innlegg. Jeg har lyst til å fokusere dette innlegget på det SV mener er viktigst hvis vi virkelig skal få gjort noe med kriminaliteten i samfunnet og skape større trygghet. Vi mener faktisk at norsk kriminalpolitikk er fullstendig på villspor. Hovedårsaken til dette er ikke bare skandaløst lange soningskøer eller ubalanse i straffesakskjeden, men at Regjeringa ikke bruker kunnskapen vi faktisk har om norske fanger, til å forebygge kriminalitet og til å rehabilitere fangene. Vi mener at fangene i norske fengsler er levende vitnesbyrd om manglende forebygging, manglende rehabilitering og et nærmest fraværende ettervern. For sånn er situasjonen dokumentert av Fafo i fjor: Minst 60 pst. har omfattende rusproblemer.70 pst. var arbeidsløse da de ble satt inn.40 pst. levde under fattigdomsgrensa.40 pst. har grunnskolen som høyeste fullførte utdanning, nesten ingen har høyere utdanning. 30 pst. var bostedsløse da de ble satt inn.Halvparten har en eller flere kroniske sykdommer, og de er i langt høyere grad enn befolkningen ellers plaget med psykiske problemer.To tredjedeler av de innsatte har hatt en oppvekst preget av ett eller flere alvorlige problemer. 30 pst. hadde vært i kontakt med barnevernet før de fylte 16 år, og like mange har opplevd at andre i familien har sittet i fengsel. Denne verdifulle kunnskapen kunne vi brukt aktivt. I stedet fortsetter vi som før, mens mye også faktisk blir verre. Jeg kan nevne i fleng: Over 2 300 dømte står i soningskø.Bare 5-10 pst. av de fangene som sliter med omfattende rusproblemer, får tilbud om behandling mens de soner, og færre enn før får sone straffen sin i en rusbehandlingsinstitusjon.Kriminalomsorgen presses mer og mer, ansatte opplever at det blir stadig mindre tid til å følge opp fangene. Resultatet blir flere svingdørsfanger.Det mangler 25-26 mill. kr for å opprettholde et ok skoletilbud i fengslene, samtidig som vi altså vet at nesten halvparten av fangene bare har grunnskole. Også fengselsbibliotekene sliter tungt.Straffedømte settes i økende grad sammen på én celle, noe som både setter press på kriminalomsorgens ansatte og setter fangenes og ansattes sikkerhet i fare, i tillegg til at rehabiliteringsmulighetene blir dårligere.Regjeringa har satt i verk framskutt løslatelse, noe som fører til at mange ikke får planlagt løslatelsen sin skikkelig, og mange kommer ikke ordentlig i gang med soninga før de skal ut igjen. Fengsel blir altså mer og mer ensbetydende med oppbevaring i en kort periode. Hadde vi virkelig villet gjøre noe annet enn bare å lappe litt her og der, kunne vi ha avskaffet soningskøen gjennom å satse på alternativene til fengsel. Vi må i langt større grad bruke rusbehandling, samfunnsstraff, konfliktråd, friomsorgen og promilleprogrammene og involvere kommuner, frivillige organisasjoner og næringslivet i å integrere domfelte i nærmiljøet sitt. SV foreslo 175 mill. kr ekstra til kriminalomsorgen i tillegg til ekstra midler til KRUS og fengselsundervisning, bibliotek og helsetilbud. Stifinnern burde ha vært bygd ut for lenge siden. SV foreslo 7 mill. kr til dette sammen med Arbeiderpartiet. I tillegg ville vi ha etablert Krami i Norge, der domfelte får tett oppfølging kombinert med arbeid. Kommunen subsidierer arbeidsgivere som tar imot løslatte fanger, i inntil seks måneder – dette er et prosjekt i Sverige. Det har blitt en suksess, og de fleste fangene får bli i jobben. En krone investert er 18 kr. spart! Dette burde vi gjøre i Norge også. Ved å bruke alternativene til fengsel i større grad vil vi kunne konsentrere større ressurser på dem som er igjen, f.eks. organiserte kriminelle, farlige voldsutøvere, personer som begår økonomisk kriminalitet, voldtektsdømte, drapsdømte eller andre som vi mener at vi må prioritere høyt. Hvis vi ville hatt resultater som monner, skulle vi ha satset på en sterk kommuneøkonomi og stilt krav om at alle som arbeider med barn, må få kompetanse på volds- og overgrepsproblematikk. Vi kunne ha sørget for å heve kompetansen på familievold og på voldtekt, og satset hardt på å avdekke økonomisk kriminalitet, som er en stor trussel mot velferdsstaten. Vi kunne også gjort langt mer for å forhindre arbeidsløshet og satset skikkelig på rusomsorgen og på å avskaffe fattigdom og bostedsløshet, noe som påvirker kriminaliteten grassat. SV ville også ha bygd opp et helhetlig tilbud til ofre og pårørende: Voldtektsmottak, incest- og krisesentre i alle fylker, rådgivningskontor for kriminalitetsofre som kan hjelpe til med å skrive søknader om voldsoffererstatning, informere om rettigheter, drive vitnestøtte, osv. Vi ville ha etablert Barnas Hus, gitt fornærmede partsrettigheter og styrket ordninga med fri rettshjelp. I tillegg må det øremerkes midler til fulltids familievoldskoordinatorer i alle politidistrikter. Familievold må bli en førsteprioritet i Politi-Norge. Veldig mye av utfordringa ligger her. Å ta utgangspunkt i kriminelles egen bakgrunn handler ikke om å bortforklare eller unnskylde uakseptable handlinger, men om å forstå hva som skal til for å forebygge ny kriminalitet. Derfor er det uforståelig at ikke Regjeringa er mer opptatt av denne kunnskapen. Men først og fremst er det helt iøynefallende å se hvordan Fremskrittspartiet fullstendig og totalt ignorerer det spørsmålet. Jeg tar også opp det forslaget som SV har.