Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2014-06-16:
La meg minne om at Stortinget i 2011 vedtok Prop. 130 L, som la grunnlaget, selve retningen, for en ny uførepensjonsordning. Jeg kan være enig med saksordføreren i at dagens pensjonsordning og pensjonsordningen folketrygden kan være både komplisert, innfløkt og vanskelig å forstå. Det vil alltid være en utfordring, og vi tar med oss signaler tilbake om hvordan man skal gjøre det mest mulig forståelig og pedagogisk, og hvordan man skal følge det opp. Jeg har vært med på å behandle alle de pensjonssakene som har vært til behandling i Stortinget siden 2005, og jeg registrerer at denne proposisjonen ikke skiller seg ut i forhold til hvordan andre proposisjoner om pensjonsreformen er lagt fram og skrevet – sånn at også det er sagt. Det er sagt mye om de ulike forslagene. Jeg registrerer at Stortinget på flere punkter ikke er enig med regjeringen. Det er Stortingets suverene rett til å være det. Det er slik i et folkedemokrati at det er demokratiet som bestemmer, og Stortinget som fatter vedtak. Samtidig synes jeg at en del av de vedtakene som fattes, er ukloke. Jeg synes det burde vært tettet en del åpenbare hull i den ordningen som er nå. Dette ønsker jeg å komme litt tilbake til. La meg starte med det saksordføreren også var inne på, at forslaget etter mitt skjønn innebærer ytterligere og betydelige forenklinger i forhold til de vedtakene som er gjort tidligere. Vi opphever de særlige bestemmelsene om uføretrygd til hjemmearbeidende ektefelle, og gir nye regler om reduksjon og bortfall av ytelser under opphold i statlige institusjoner og ved straffegjennomføring. Så til det som gjelder levealdersjustering. Stortingets forutsetning, slik jeg leser innstillingen og proposisjonen, var at det i 2011 var en samlet arbeids- og sosialkomité, som ved behandlingen understreket at alderspensjon for uføre skal stå i rimelig forhold til arbeidsføres alderspensjon. Det står klart og tydelig i innstillingen at regjeringen legger fram et forslag om å ta bort skjermingsfradraget for 1948–1951-kullene. Det kun laget et skjermingsfradrag fram til 1951-kullet. Dette vil faktisk føre til at det vil stå i rimelig forhold. Det som skjer, er nettopp det representanten Heggelund pekte på, at i enkelte tilfeller vil en person som blir uføretrygdet i en gitt alder, kunne få mer i pensjon enn en person som står i arbeidslivet fram til 67 år og tar ut alderspensjonen sin. Regjeringens forslag ville ført til at de ville fått omtrent lik alderspensjon. Det synes jeg står i sammenheng med det som Stortinget vedtok i 2011, nemlig at dette skal stå i rimelig samsvar. Jeg registrerer at flertallet i Stortinget viker bort fra det prinsippet, men at det ikke skal være førende for årskullene fram til 1951. Jeg registrerer også at uføres inntekt før uførhet har vært en del av diskusjonen. Jeg synes også her at regjeringen har lagt opp til å tette åpenbare hull i det som var. Hvis vi tar utgangspunkt i minstegrensen som Stortinget bestemte skulle være på 3,3 G for gifte og samboende og 3,5 G for enslige, blir det for meg noe underlig at hvis en enslig person med lav opptjening som blir uføretrygdet, går til det skritt å gifte seg, kommer man i en situasjon der man ikke er berettiget til å få uføretrygd og mister så uføreytelsen sin. Man ville få et brev fra Nav om at Nav er glad for at man har flere å dele regningene med, men at man ikke lenger er berettiget til inntektssikringen. Slike situasjoner, de tilfellene, har man villet unngå. Det hullet i det sosiale sikkerhetsnettet, det hullet i uføreordningen, hadde vist seg å bli tettet om man hadde fulgt regjeringens politikk på det området. Da hadde man ikke diskriminert eller forskjellsbehandlet gifte og samboende sammenlignet med enslige. Det mener jeg ville vært god og fornuftig politikk. Det blir også sagt når det gjelder gjennomsnittsberegningen av tre av de fem årene, vil det bli mer komplisert, og at det nærmest er å gå bort fra det som har vært tenkningen tidligere. Nei, jeg mener at også på det området er det å tette et åpenbart hull i pensjonssystemet og i uføreordningen. Det regjeringen foreslår er likebehandling mellom selvstendig næringsdrivende og mange arbeidstakere. Det betyr at man har fått mer enhetlige regler, som er lettere å praktisere. Det har minsket risikoen for forskjellsbehandling. Det er altså et betydelig enklere system. La meg ta et eksempel: En person kjenner seg sliten og tenker at det kanskje er alderen som gjør det, og går ned i stilling. Vedkommende går til lege kanskje ett og et halvt år etterpå og finner ut at man er syk. Så skal man fastsette uføretidspunktet. Ved at man fortsatt har den ordningen som flertallet går inn for, opprettholder man gråsoneproblematikken. Man opprettholder skjønnsvurderingen, man opprettholder et mer byråkratisk, tungrodd system som er mindre treffsikkert for den enkelte. Det synes jeg er uheldig, og jeg skulle gjerne ha sett at man hadde støttet forslagene fra regjeringen. Hele intensjonen fra regjeringen har rett og slett vært å tette åpenbare hull som kan få negative konsekvenser for folk, og sørge for et mer forenklet regelverk, et mer likt regelverk, og ikke minst et regelverk som er lettere å etterleve. Så har jeg lyst til slutt å få lov til å uttrykke at jeg er dog tilfreds med at vi nå har fått på plass alle de vedtak og forslag som må til for å få et regelverk som gjør at man kan ferdigstille implementeringen av ny uføretrygd fra 1. januar 2015. Det er en stor reform, det er en viktig reform – en reform som alle sammen er enige om i Stortinget – der man får en moderne uføreordning som gjør at man kan kombinere arbeid og uførhet på en god, riktig og moderne måte i fremtiden.