trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Michael Tetzschner (Høyre), 2010-05-06:
Vanligvis har jeg den største faglige respekt for vår utenriksminister. Men polemikken med utenrikskomiteens leder var, etter mitt skjønn, ingen berikelse av debatten. Det er så sin sak at utenriksministeren ikke liker temavalg og komposisjon i et annet innlegg, men jeg tror det kan være et godt råd at man konsentrerer seg om egne svar når man møter Stortinget. Det er jo heller ikke naturlig å gjenta synspunkter som alt er fremkommet, og som man deler fullt ut. Når man nå blir henvist til å kommentere andres fremstillinger, betyr det nettopp at man må konsentrere seg om temaer der man er kritisk eller ønsker å supplere med andre perspektiver. Utenriksministeren skal, etter min mening, redegjøre for Stortinget og ikke omvendt. Jeg vil tillate meg å gå inn på et punkt i redegjørelsen, uten at det kan tolkes motsetningsfylt i forhold til andre deler av redegjørelsen. Det gjelder det som i det trykte manuset står å lese på side 14, siste avsnitt, nemlig om behandlingen av det såkalte datalagringsdirektivet. Der får vi den opplysning at kommisjonen skal gjennomføre en evaluering av datalagringsdirektivet med en frist til 15. september. Da skal den fremlegges for rådet, og Europaparlamentet skal deretter behandle evalueringen. Så sier utenriksministeren at EUs evaluering skal hensyntas i Regjeringens egen vurdering. Det er jo ganske interessant, og det tror jeg kan være klokt. Det vil altså si at man i fremlegget til Stortinget når det gjelder datalagringsdirektivet, må kjenne til ikke bare innstillingen før 15. september, men formodentlig også behandlingen i Europaparlamentet etter 15. september. Så det jeg kunne være interessert i å høre utenriksministerens nærmere utdypning av, er: Hvilken innvirkning vil EUs egen prosess ha på implementeringen av datalagringsdirektivet i Norge? Det er jo ganske oppsiktsvekkende, må jeg si, at EU skal gjennomgå et direktiv som ennå ikke fullt ut har trådt i kraft i alle deler av området. Jeg tillater meg å tro at signalene om et modifisert direktiv også har sammenheng med den tyske forfatningsdomstolen, som jo har underkjent den tyske implementeringsloven og sagt at den i den nåværende form ikke er forenlig med grunnlovsbeskyttede personvernsbestemmelser. Hva gjelder den norske prosessen, vil jeg gjerne høre utenriksministerens syn på den tidsplanen Regjeringen har videre. Jeg tillater meg selv å anta at siden vi skal avvente Europaparlamentets behandling, vil det altså ikke være snakk om implementering i 2010 i det hele tatt.
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2010-05-06:
I forrige uke kom nyheten som vil stå som en milepæl i norsk historieskriving i uoverskuelig framtid – delelinjeavtalen i Polhavet og Barentshavet. Jeg vil berømme den norske regjeringen og russerne for et dyktig diplomatisk og utenrikspolitisk håndverk. Havretten seiret. I arktismiljøet i USA ser de nå på denne avtalen med et framtidig håp om å løse sin tvist med Canada. Dette er viktige tider for Norge, og det forplikter. Vi må følge opp vårt utvidede ansvarsområde med ny styrke. Regjeringens nordområdeprosjekt har fått ny kraft, og vi skal realisere Nye byggesteiner i nord. Vi har også i disse begivenhetsrike ukene fått ytterligere et bevis på at Norges selvstendige stemme og handlingsrom i utenrikspolitikken fører fram. Norge skal også i framtiden delta i «Den nordlige dimensjonen», på like vilkår med EU, Island og Russland. Vi skal videreutvikle Barentssamarbeidet og arbeidet i Arktisk Råd. Det kan ha vært en fordel i våre forhandlinger med Russland at vi ikke har måttet gå omveien om Brussel. EU-parlamentet har vedtatt at Arktis trenger en egen traktat og er et lovløst område. I et slikt klima ville havretten hatt en helt annen plass enn i den norske tradisjonen, der denne har vært underlagt utenrikspolitisk konsensus, selv om også kommisjonen har understreket havrettskonvensjonens betydning. Jeg håper også at vi kan få på plass et fungerende grenseboerbevis, og at vårt Schengen-medlemskap ikke vil bli sett på som et hinder fra russisk side. Jeg håper utenriksministeren kan svare på hvor saken står, hva som er russernes holdning, og hvilke personer med opphold i Norge som vil få grenseboerbevis når avtalen om dette er endelig. Når det kommer til EUs interesser i nordområdene, er det all grunn til å være edruelig med tanke på om de alltid vil være sammenfallende med Norges interesser. EU er avhengig av Norge og andre energileverandører for å sikre sine framtidige kraftleveranser, og Norge er tjent med EUs interesse for nordområdene, slik vi også er tjent med USAs og Russlands. Som småstat må vi alltid søke en balanse som kan opprettholde stabile rammer. Norge står i dag for en ganske betydelig andel av EUs olje- og gassimport. Ifølge vurderinger fra EU-kommisjonen må kanskje unionen i 2030 kjøpe så mye som 90 pst. av oljeforbruket og 80 pst. av gassen utenfra. Carl Bildt skal ha uttalt at en fordel med et islandsk EU-medlemskap er at EU ville få et større grep om polarområdet. Kanskje er det slik at Norge ikke har noen grunn til å tro at nordområdene ikke kommer til å bli brukt og vurdert som et forhandlingskort. Norge har alt å tjene på å ha hånden på rattet. Selvstendig forvaltning og et godt og likeverdig samarbeid med både EU og Russland i disse spørsmålene er viktig. Det er delelinjeavtalen i Polhavet og Barentshavet et godt eksempel på.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2010-05-06:
Jeg skal følge opp der representanten Sjelmo Nordås slapp. Jeg tror senterpartirepresentanten åpenbart har rett i at det neppe er i Russlands store interesse å koble EU for sterkt inn i de affærer man skal drøfte videre rundt delelinjeavtalen, som prisverdig kom på plass. Utenriksministeren var i sin redegjørelse inne på EUs klima- og energipakke, EUs 2020-strategi. Jeg tror nemlig at når det gjelder delelinjeavtalen, har Russland en strategi. Så er spørsmålet: Hva slags strategi har Norge? I EUs 2020-strategi er energi definitivt en av de største overskriftene, og i ingressen til disse overskiftene er det helt åpenbart at man forventer at Norge skal stille opp som en troverdig, langsiktig energileverandør. Bildet er ganske enkelt at man forventer økt eksport fra Norge til EU, som kan erstatte europeisk kull og dermed gi EU den klimagevinsten som de ønsker å oppnå, og som også Norge applauderer. Mye tyder på at den norske gassproduksjonen kommer til å falle dramatisk rundt 2020. Mitt ønske er at utenriksministeren følger med i det arbeidet som det legges opp til når det gjelder presentasjonen av en – forhåpentligvis – energi- og petroleumsmelding som har vært advisert fra Regjeringen nå i fem år, og at man har ambisjon om å være en solid, stabil energileverandør til Europa fremover. Dette handler om å ha en ambisiøs politikk på dette området hva angår å utvikle norsk sokkel, også på infrastruktursiden. Det er ikke sikkert at Russland vil være den nærmeste parten. Til slutt: I den opphøyde EU- og euroskepsisen som vi har sett hos EØS-motstanderne – Senterpartiet og SV – tror jeg man har glemt at 80 pst. av all eksport av varer og tjenester fra Norge går til Europa. Man snakker om fordeler, og henviser til drakmer og devaluering. Jeg tror de som jobber på gulvet i fiskeindustrien, på aluminiumsverkene rundt omkring eller i møbelindustrien, svetter nok ved at euroen i disse krisetider har falt ned til, i dag, under kr 7,80. Jeg tør ikke tenke på hva slags ledighetstall Distrikts-Norge ville ha opplevd hvis man skulle ha fulgt disse representantenes råd om devaluering – ikke bare det støpte gulvet ville forsvinne under bena deres, hvis man hadde ønsket seg tilbake de gamle, såkalt gode SV- og senterpartidager.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2010-05-06:
Først vil jeg takke for redegjørelsen, og spesielt takke for det svært viktige arbeidet som er gjort når det gjelder å sluttføre fastsettelsen av grensen i Barentshavet og Polhavet mot Russland. Det er utenrikspolitikk av svært viktig merke, og vi er veldig takknemlig for den jobben som der er gjort, slik at en ikke skal komme opp i vanskelige situasjoner på alle måter framover. I utenriksministerens redegjørelse ble det ellers påpekt at eurosamarbeidet nå utsettes for store utfordringer – ja, problemer, i vanlig norsk språk. Den tyske forbundskansler Angela Merkel har sagt at det står om EUs framtid. Ifølge Aftenposten i dag sa hun følgende i den tyske forbundsdagen i går: «Hvis man ikke stemmer for hjelpepakken, kan hele EU-samarbeidet og fellesvalutaen euro stå i fare.» Videre: «Vi må trekke lærdommer av det som har hendt. Vi må avverge ustabilitet i eurosonen, og vi har en plikt til å sørge for at EU står på et stabilt fundament. De land som ikke følger reglene om øvre grense for budsjettunderskudd, må bli møtt av sanksjoner. Den som ikke holder seg til reglene, må bli utestengt fra eurosamarbeidet.» Representanten Høybråten sa nettopp i denne debatten at unionen har store problemer når den ikke har store nok føderale budsjetter. Utenriksministeren påpekte konkret i sin redegjørelse at det er problemer med «å ha en felles valuta, uten å ha en felles finanspolitikk». Nettopp. Over tid er det ikke mulig å ha felles valuta uten å ha en felles finanspolitikk – dette for å sikre demokratisk stabilitet. Men dette er bare en annen måte å si det på at en økonomisk union må kobles sammen med etablering av en politisk union. Altså: Unionen må utvikles til en stat med felles politisk ledelse, basert på demokratiske valg blant borgerne innen unionen. Den politiske ledelsen må sjølsagt også gis fullmakt til vidtgående mulighet til utskriving av skatter og avgifter til unionens føderale budsjett. Dermed vil unionens politiske ledelse kunne skaffe seg de nødvendige økonomiske ressurser, dersom de skatter borgere og næringsliv hardt nok, til å korrigere for en samfunnsøkonomisk negativ utvikling i den enkelte av unionens delstater. Ved etablering av en slik politisk union vil en kunne få Europas svar på Amerikas forente stater, nemlig Europas forente stater. Dette er jo nettopp målene til Europabevegelsen i Norge og deres europeiske overbygning, European Movement. Imidlertid, den folkelige oppslutning om unionsprosjektet er fallende. De velferdskutt som nå innføres i en rekke EU-land for å holde fast ved felles penge- og valutapolitikk, svekker ytterligere den folkelige oppslutningen om unionsprosjektet. Når vi i tillegg vet at unionens borgere fører den politiske samtalen på mange ulike språk, får en ikke et felles politisk ordskifte. I denne situasjonen har Norge et særlig ansvar. Vi har et særlig ansvar for å vise oss fram som et annerledesland som ikke er seg sjøl nok, men som fører det som et lite språk i en verden med store vanskeligheter.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2010-05-06:
Utenriksministerens redegjørelse på tirsdag og debatten i dag dreier seg om viktige EU- og EØS-saker. En åpenbart viktig sak er den økonomiske situasjonen i mange av EU- og EØS-landene. Stortinget har flere ganger diskutert Island og deres utfordringer. I dag vil jeg berøre Hellas, slik også utenriksministeren gjorde i sin redegjørelse. Og faktisk har situasjonen i Hellas ytterligere tilspisset seg, bare siden redegjørelsen på tirsdag. Hvorfor nevner jeg dette? Jo, fordi det også er av interesse for Norge, sjøl om vi verken er EU-medlemmer eller en del av eurosamarbeidet. Eurolandene er våre nærmeste allierte og våre viktigste handelspartnere. Det er i Norges interesse at økonomien og statsfinansene i eurolandene er i orden. Den statsfinansielle krisa i Hellas er alvorlig, og det setter eurosamarbeidet på prøve – antagelig den største prøven siden euroen ble innført i 2002. Årsakene til problemene i Hellas er bl.a. svak budsjettstyring og dårlig finanspolitikk, svekket troverdighet som en følge av manipulering av budsjettstatistikk og utsikter til svak økonomisk vekst. Dette har Hellas i det alt vesentlige ansvaret for sjøl, og jeg misunner ikke min partifelle og leder av Socialist International, statsminister Papandreou. La oss håpe at Hellas og Papandreou lykkes i sine bestrebelser. Stabiliseringsprogrammet som Hellas, Det internasjonale pengefond og EU nylig ble enige om, er viktig, og det vil forhåpentligvis medføre at Hellas blir i stand til å betjene statsgjelda si. Krisa i Hellas har også ført til uro rundt den finansielle stillingen i andre euroland som også sliter med stor statsgjeld og lav økonomisk vekst, Spania, Portugal, Irland og Italia – riktignok ikke i samme grad som i Hellas. Det kan få virkninger også for Norge. Tenk bare på alle nordmenn som har bolig i Spania. Kanskje sitter de med en bolig de ikke får solgt dersom problemene skulle eskalere. Og hvilke konsekvenser kan det få for norske bedrifter og norsk næringsliv dersom disse markedene kollapser? Det er ikke slik at situasjonen i Hellas, Spania og Portugal bare er av betydning for dem sjøl, det er også av betydning for Norge. Krisa i Hellas og den påfølgende redningspakka har skapt stort politisk engasjement, særlig i Tyskland, der dette har blitt innenrikspolitikk, og faktisk preger det delvis valgkampen foran søndagens viktige valg i Nordrhein-Westfalen. Debatten i Tyskland dreier seg om hvordan redningspakka og Tysklands bidrag vil påvirke tysk økonomi, tysk finanspolitikk og dermed tysk innenrikspolitikk. I morgen skal jeg ha møter med kollegaer i Forbundsdagen i Berlin. De er alle berørt av de finansielle utfordringene i eurolandene, og mange er faktisk bekymret over euroens framtid. Så alvorlig er situasjonen.
Christina Nilsson Ramsøy (Senterpartiet), 2010-05-06:
La meg først få takke utenriksministeren for en nyttig og grundig redegjørelse. Statsråden var i sin redegjørelse inne på Lisboa-traktaten. Det er sagt at den skal bidra til et mer demokratisk og effektivt EU. Samtidig ser vi at traktaten gjør at EU i større og større grad nærmer seg en europeisk føderasjon, der makten konsentreres rundt de største landene, og der flere av avgjørelsene skal tas med flertall. Prosessen med å få vedtatt EU-grunnloven viser i seg selv hvordan unionsledelsen tyr til udemokratiske virkemidler for å få overkjøre folkeviljen. At grunnloven ble avvist i flere land, gjorde ikke større inntrykk enn at man foretok en lett redaksjonell omskriving og la opp til en ny behandling, denne gangen uten omveien om å spørre folket en gang til – der unntaket var Irland, der landets grunnlov forutsatte avstemning. Irene sa da også nei, men etter massivt press og mye ensidig informasjon stemte de til slutt ja. Grunnlovsprosessen bekrefter at unionens utvikling ikke er forankret i folkemeningen. Slik sett kan man si at statsråden har rett når han sier at prosessen «illustrerer EU-samarbeidets natur». Statsråden orienterte også om arbeidet i det som kort kan kalles EØS-utvalget. Jeg er veldig glad for at Regjeringen har satt ned et slikt utvalg og skal ha en gjennomgang av EØS-avtalen og dens konsekvenser. Jeg har store forventninger til det utvalget. Det er viktig at vi ser på hvordan avtalen har fått konsekvenser for distriktspolitikk, næringsliv, forvaltning av naturressurser og lokaldemokratiet. Det er spesielt lokaldemokratiet jeg vil bruke litt tid på. Fra mitt hjemfylke, Nord-Trøndelag, har vi eksempler på at byråkrater i Brussel har lagt seg borti flere saker som man kan si at det er mest naturlig at skal bestemmes lokalt, alt fra hvilken bankforbindelse fylkeskommunen ønsker å velge, der man ikke får vektlegge regional utvikling som et av kriteriene ved valg av bank, til at man stikker kjepper i hjulene for satsing både på vindmøller og bredbånd gjennom det fylkeskommunalt eide kraftselskapet. Dette bildet er ganske langt fra det som ble fortalt av EØS-tilhengerne da de ønsket saken inn til Stortinget tidlig på 1990-tallet. Dette er eksempler som det er viktig at utvalget tar med seg i sin jobb. Utvalget må komme seg ut av kontorene, treffe lokalpolitikere, næringslivsfolk og andre som erfarer konsekvensene av avtalen i det daglige. Det er ulike syn på avtalen i Stortinget. Noen mener den er god, andre mener den er det beste av dårlige alternativer, og noen er sterkt kritiske til avtalen. Uansett er det viktig at vi nå får sett på konsekvensene av EØS-avtalen og om den utviklingen som har skjedd, er en utvikling som vi har lyst til å være med på i framtiden.
Henning Warloe (Høyre), 2010-05-06:
Mye er sagt i debatten om økonomiske problemer og effekten av finanskrisen i EU og eurolandene, men lite er kanskje sagt om hvordan disse landene kan komme seg ut av krisen. Utenriksministeren har i sin redegjørelse heller ikke nevnt det omfattende europeiske forskningssamarbeidet og den utviklingen som skjer på dette området, som vil få stor betydning for norsk forskning i årene framover. Jeg vil derfor benytte anledningen til å stille noen spørsmål om dette. Det europeiske forskningsområdet ERA skal sørge for fri flyt av forskere og kunnskap i Europa innen 2020, noe som omtales som den femte frihet. Det er åpenbart at EU har store ambisjoner for utviklingen av sin forskningssatsing, og ERA går etter at Lisboa-traktaten trådte i kraft, fra å være et frivillig mellomstatlig samarbeid til å bli et delt kompetansefelt mellom EU og medlemslandene. I et notat fra forskningsråden ved den norske EU-delegasjonen vises det til at EØS-landene må forvente store utfordringer når det gjelder videre deltakelse i ERA. Ettersom ERA ikke dekkes av EØS-avtalen, er det ingen automatikk i at Norge kan delta i nye initiativer på området. Også Anneli Pauli, nestleder i generaldirektoratet for forskning, understreket under sitt norgesbesøk nylig at Norge må være svært aktiv for å nå fram. Forskningsråden mener man ser en tendens til at medlemslandene i EU ønsker å skille mellom EU 27 og andre europeiske land utenfor EU. Det vil da være en viktig oppgave for Norge å framheve EØS-avtalens egenart. Jeg vil gjerne utfordre utenriksministeren på om Regjeringen vil prioritere å oppnå en sterkere kobling mellom EØS-avtalen og ERA for å sikre norsk fullverdig deltakelse i det som er den største arenaen for internasjonalt forskningssamarbeid for norske forskere og institusjoner. Norge vil naturligvis også måtte ta stilling til en rekke forskningspolitiske valg, som deltakelse i felles programsamarbeid, såkalt «Joint Programming», og europeisk samarbeid om infrastruktur. Norske regler for forskermobilitet og kunnskapsoverføring må også harmoniseres med regelverket i EU. Så kommer naturligvis de budsjettmessige konsekvensene av EUs ambisiøse planer for økning av sin satsing. Jeg antar at utenriksministeren er mer opptatt av på hvilken måte han og Regjeringen kan sikre en fortsatt sterk posisjon for Norges deltakelse når det europeiske forskningssamarbeidet nå integreres mer og mer i EU og ambisjonsnivået øker. Det vil være svært skadelig for Norges kunnskapsutvikling og verdiskapning dersom vår posisjon på forskningsområdet svekkes som følge av at vi dessverre har valgt å stå utenfor EU.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2010-05-06:
Til nå i år har det blitt landet 80 000 tonn med torsk. Det er i hvert fall det siste tallet som jeg har fått tilgjengelig. På samme tid i fjor var det 57 000 tonn. Det er fortsatt store utfordringer, som vi kjenner til, knyttet til omsetningen av denne torsken. På tirsdag ble det brudd i meklingen på bakgrunn av ulik oppfatning av situasjonen og av hvordan markedet vil komme til å utvikle seg fremover. Det jeg lurer på er: Hva er statsrådens vurdering av markedssituasjonen for hvitfisken nå og fremover?
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-05-06:
Jeg synes ikke at debatten i dag åpner for at vi skal gå inn og diskutere elementer i verken råfiskloven eller andre elementer av det vi rapporterer til Stortinget her i dag. Samtidig synes jeg også at en må gi honnør, for en må ikke være redd for å vurdere hvordan dette lovverket til enhver tid virker. Men å gå inn og debattere salgslagene synes jeg ikke hører til denne debatten.
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-05-06:
Som jeg sa i stad: Denne debatten åpner ikke for at vi skal diskutere innholdet i råfiskloven. Og i forhold til andre diskusjoner – også i valgkampen – og programmet til Fremskrittspartiet er jeg slett ikke forundret over at man ønsker å ta debatten om råfisklovens innhold i denne sammenhengen.
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-05-06:
Jeg har merket meg den artikkelen i Sunnmørsposten, og jeg skjønner veldig godt reaksjonene som kom fra flere hold – bl.a. Fiskeri- og havbruksnæringens landsforening, FHL. Det er faktisk sånn at myndighetene ikke blander seg opp i fastsetting av minstepris.
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-05-06:
Jeg har ett – kort – spørsmål. Jeg registrerer at representanten Nesvik sier at man måtte kjøpe fisken. Hvilken forbindelse mener du det har med råfiskloven? Jeg minner om at dette er en rapport om hvordan bl.a. råfiskloven har fungert i årene 2007, 2008 og i enkelte saker i 2009.
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-05-06:
Jeg skal fatte meg i korthet i denne saken. Jeg skal redegjøre for flertallets innstilling, og jeg regner med at mindretallet redegjør for sitt standpunkt i denne saken. Det har fra flere hold over lang tid vært ønske om en samfiskeordning på grunn av flere ting, bl.a. lav lønnsomhet og ikke minst på grunn av sikkerhetsaspektet med hensyn til den minste flåten. 22. februar i år ble en midlertidig samfiskeordning iverksatt etter en veldig kort høringsfrist. Norges Fiskarlags anbefalinger for ordningen ble fulgt, med unntak av at det ikke tillates samfiske med samme eier, fordi en samfiskeordning har likhetstrekk med den tidligere driftsordningen, da den innebærer at kvoter fra to fartøy blir fisket med det ene. Driftsordningen ble avviklet fordi det nærmest var en rendyrket ordning for årlig kvotehandel og dermed harmonerte dårlig med prinsippene for ordinær kvotetildeling og strukturpolitikken som er lagt til grunn for øvrig. Med dette Dokument 8-forslaget ønsker Fremskrittspartiet og Høyre på en måte en omkamp. Disse partiene ønsker en utvidelse, sånn at det blir mulig å benytte ordningen når man eier flere fartøy. Det betyr òg samfiske med seg selv, på en måte. Man ønsker også å åpne for at ordningen også skal gjelde for åpen gruppe. I denne omgangen er det helt uaktuelt å utvide denne ordningen. Komiteens flertall, alle unntatt Fremskrittspartiet og Høyre, anser derfor at det som forslagsstillerne ber om i forslaget, er ivaretatt. For øvrig viser jeg til svarbrev fra statsråden av 12. mars d.å.
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-05-06:
Det var nettopp det jeg var inne på i mitt innlegg – hvorfor det ikke er ønskelig å gå videre, ut fra den ordningen som ble. Så kan man ønske at det var annerledes. Men denne ordningen kom veldig kjapt på plass, etter en kort høringsfrist. Etter det jeg har registrert, er det kun det elementet som representanten Nesvik er inne på, som ikke er tatt med i denne ordningen. For øvrig er det sånn at jeg oppfatter at både Norges Fiskarlag og andre faktisk er veldig fornøyd med den ordningen, sånn som den ble.
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-05-06:
For det første har jeg lyst til å si at jeg er veldig glad for at Fremskrittspartiet er opptatt av klima, særlig i denne saken. Det er veldig bra. Denne regjeringen vil ikke gå videre i denne omgang, nettopp på grunn av det jeg var inne på i mitt innlegg – nemlig at hvis vi tilnærmelsesvis åpner for den ordningen som Nesvik ønsker, blir det nærmest en rendyrket ordning for årlig kvotehandel. Det ønsker ikke denne regjeringen i denne omgang.
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-05-06:
Jeg synes det er veldig bra at vi får dette miljøperspektivet i denne saken – det er veldig bra. Da denne ordningen kom, var dét faktisk ikke det viktigste som lå til grunn for at man tok tak i samfiskeordningen og prøvde å få den på plass; det var sterke signaler fra fiskerinæringen i en vanskelig tid. Fiskeriministeren har gjort en utmerket jobb. Jeg er kjent med at hun har jobbet veldig lenge med dette, og hun har fått til en bra ordning.
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-05-06:
Jeg er kjent med at akkurat det som nå sies, har blitt løftet fram som en problemstilling. Jeg regner med at fiskeriministeren i dag eller på et annet tidspunkt vil redegjøre for det representanten var inne på, akkurat hvordan dette fungerer.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2010-05-06:
Representanten Lillian Hansen sier i innlegget sitt at prisen skal settes av markedet. Den skal ikke være politisk satt – skal altså ikke være politisk påvirket. I forrige uke registrerte vi at Fiskarlagets formann, Reidar Nilsen, var ute i Sunnmørsposten og fortalte at Råfisklaget, som er fiskernes eget salgslag, setter prisen så lavt at vi kan forvente et ras av konkurser i fiskeflåten. Anser representanten Hansen dette for å være en politisk ytring, eller mener representanten at dette er en fiskarlagsformann som driver markedsorientering?
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2010-05-06:
Meldingen gir et godt innblikk i hvordan vi med vekslende hell har markedsregulert en av de viktigste næringene vi har. Den redegjør godt for hvordan virkeligheten var for to–tre år siden. Den beskriver diverse forsøk på endring av prismekanismene og hvordan dette ble mottatt i næringen. Når det gjelder prismekling, informerer den faktisk også om at departementet vurderer hvordan evalueringen bør følges opp. Meldingen gir en god beskrivelse av alle de kontrolloppgavene man nå har overlatt til de forskjellige salgslagene. Alt er vel og bra når man setter meldingen inn i riktig historisk kontekst. Når vi setter denne meldingen inn i dagens kontekst og tar opp det vi har lært de siste årene, viser den oss en annen ting. Den viser oss at vi har et regime for å sette råvareprisen som ikke evner å ta opp i seg endringer i markedet. Vi har et system for prissetting hvor de forskjellige partene møtes for drøftinger, hvorpå den ene parten går hjem og bestemmer prisen. Når man i tillegg opplever at Fiskarlagets formann i forkant av prisdrøftelsene via media kan opplyse av fiskernes eget salgslag setter prisen så lavt at man vil oppleve et konkursras i flåten, ja da tror jeg tiden er moden for å se saken i et nytt lys. Vi har altså i realiteten en politisk styrt råstoffpris. Vi er avhengige av å få en prisfastsettelse som i mye større grad er markedsstyrt. Det er her ikke snakk om å få en mekanisme som tar bort minsteprisen. Det er ikke sånn at fiskerne skal komme på kaikanten i lurvete klær og med lua i hånda for å be om få betalt for fisken sin. Men vi er nødt til å se at det vi betaler for råstoffet, henger sammen med hva vi får ute i markedet. Når markedet setter prisen, tar det hensyn til mengden varer som er tilgjengelig, det tar hensyn til kvalitet, det tar hensyn til leveringsdyktighet over tid, det tar hensyn til kjøpekraft hos konsument, det tar hensyn til konkurrerende produkter, det tar hensyn til finansielle framtidsutsikter som kronekurs og renter, osv. I tillegg må vi være klar over at markedet tar hensyn til at man i enkelte leverandørland, som Norge, f.eks., gjerne bruker politiske ytringer og politiske virkemidler fordi man vet at politisk vedtatte virkemidler kan påvirke næringen og prisen. Vår måte å sette prisen på gir ikke incentiver til at fiskerinæringen skal tenke kvalitet. Den gir ikke incentiver til at vi kan ha leveranser til markedet hele året, den gir ikke incentiver til at vi skal hente ut så mye av varene våre som mulig er, den tar ikke hensyn til at vi gjerne vil fiske opp flere fiskeslag, eller at vi skal nyttiggjøre oss av at vi faktisk har naturgitte fortrinn målt mot store deler av resten av verden. Det prissystemet vi har i dag, forteller oss at vi ennå har mange som forveksler begrepet markedet med de forferdelige markedskreftene man talte høyt mot den gangen man ennå gikk i 1. mai-tog. Markedet er i denne sammenhengen de som betaler gildet. Det burde norsk lovgivning sette pris på.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2010-05-06:
Jeg takker statsråden for orienteringen. Din gode kollega landbruksministeren skal ha en gjennomgang av mekanismene i kjøttindustrien for å forsikre seg om at bøndene får den lønnsomheten de har krav på, og at det ikke er noen ledd som medfører at man i utgangspunktet henter ut for lav lønnsomhet. Man skal også se på om konsumentene betaler for mye. Er fiskerinæringen rigget slik at det kunne være greit å ta en gjennomgang av de forskjellige leddene i fiskerinæringen, herunder fiskeri, råstoffpris og markedsarbeid, slik at vi sikrer at vi henter ut så mye verdier som mulig fra markedet for de produktene vi selger?
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2010-05-06:
Jeg takker statsråden for det svaret. Nå er det slik at prisfastsettelsen er institusjonell i næringen, det er jo realiteten. Jeg kjenner til at statsråden har god markedskompetanse. Kan man forvente å få næringen mer markedsorientert og samtidig ha et slikt institutt som minsteprisfastsettelse?
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2010-05-06:
Det var interessant å høre at representanten la slik vekt på at dette var en midlertidig ordning. Det har jo vært medlemmer av den rød-grønne koalisjonen framme her som har hyllet samfisket, og sagt at det er riktig osv. Kan jeg forstå representanten fra Senterpartiet slik at fra Senterpartiets ståsted er dette en høyst midlertidig ordning, og at den skal bort når perioden er over?
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2010-05-06:
Vi har i torskefiskeriene opplevd et historisk godt fiske denne vinteren. Som statsråden korrekt påpeker, er faktisk veldig mye av kvoten allerede oppfisket. Et virkemiddel man innførte for å kunne strekke sesongen og for å sikre at man også tok opp andre fiskeslag utover året, var bifangstordningen. Den brukte man gjerne å starte med sånn fra juni–juli, noen ganger i august, og så innførte man gradvis hvor stor prosent man kunne ha av torsk. Jeg registrerer at departementet har innført bifangstfiske allerede, og nå får det en sånn form at de som ikke har nådd å fiske opp kvoten sin, nå må kappfiske for å bli ferdig med den, slik at de kan få lov å delta i bifangstfisket. Dette strider litt mot den ferskfiskstrategien som Regjeringen har nedfelt, der man sier at man skal søke å få ferskt råstoff tilgjengelig hele året. Spørsmålet mitt til statsråden blir: Har man nå avviklet den ferskfiskstrategien som gjaldt?
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2010-05-06:
Kanskje statsråden kan vurdere en endring av kvoteåret. Nå er det jo sånn at vi starter kvoteåret samtidig som Vårherre sender alt råstoffet inn, tilgjengelig for flåten. Hvis vi kunne tenke oss at vi på en del av de fine plansjene og grafene startet kvoteåret 1. september, får man toppen omtrent midt i kvoteåret. Det kan kanskje gjøre at forvaltningen av dette blir enklere, og at det er mer naturlig for flåten å strekke sesongen litt. Da er man i alle fall ikke avhengig av å delta i et kappfiske for å få lov å delta i neste del av forvaltningen.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2010-05-06:
Jeg tror vi fort kan bli enige i denne salen om at 2009 har vært et særdeles krevende år for mange næringer i Norge. Sånn sett kan vi se ut i Europa og reflektere litt rundt debatten som var i salen akkurat i sted, og reflektere over hvor fantastisk heldige vi har vært i dette landet, ikke minst på grunn av en handlekraftig regjering. Når det gjelder endringer rundt ordningen med fastsettelse av minstepris, er det slik at ordningen har fungert godt. Det er også slik at det er vurdert i hvert fall klare innspill til komiteen om at en ikke bør gjøre endringer med mindre en vet hva endringene skal innebære. Det er jo nettopp det Fremskrittspartiet nå utfordrer, basert på en helt tilfeldig situasjon i 2009, hvor det meste var særdeles utfordrende.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2010-05-06:
Først vil jeg takke for at representanten Nesvik leste forslaget, for det understreker jo nettopp det jeg sa: Det er et forslag hvor en ikke har noen antydninger om hvor en skal. Det er et forslag som er basert på en helt ekstraordinær situasjon i 2009, og det er et system som har fungert rimelig godt og mest sannsynlig også vil fungere rimelig godt i tiden framover. Det er det som er utfordringen. Det er det som er utgangspunktet til flertallet når en har lagt seg i innstillingen slik som en har lagt seg, nettopp fordi at en ønsker å sikre forutsigbarhet for store deler av den næringen vi diskuterer nå. Jeg registrerer at Fremskrittspartiet ikke ønsker akkurat det, men ønsker å sette en ordning som har fungert, faktisk i spill gjennom sitt forslag.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-06:
Råfisklova er eit heilt sentralt verktøy i norsk fiskeripolitikk. Ho har over tid skapt stabilitet for fiskarane, sjølv om det har vore visse utfordringar dei siste åra. Fiskesalslaga har einerett på omsetning av råfisk i første hand og rett til å fastsetje forretningsreglar som er bindande for alle som kjøper fisk i første hand. Denne råfisklova og fiskesalslaga har gitt oss ein ryddig marknadsplass og viktige kontrollsystem. SV meiner at det er viktig å ta vare på dette sentrale elementet i fiskeripolitikken vår. Men fiskesalslaga er ikkje berre ein organisasjon for omsetning av fisk. Dei har også ei rolle som offentleg forvaltar. Fiskesalslaga har over tid fått ei rekkje forvaltningsoppgåver. Då havressurslova blei vedteken i 2008, fekk fiskesalslaga nye oppgåver. Salslaga spelar no ei viktig rolle i den nasjonale ressurskontrollen. Omsetningsmonopolet sikrar tilgang til informasjon om uttak av ressursar i sjøen, og det er ein avgjerande føresetnad for kartlegging og god kontroll. Alt dette gjer fiskesalslaga til sentrale og viktige aktørar i norsk fiskeripolitikk. Bakgrunnen for den meldinga vi behandlar i dag, er at Stortinget skal bli regelmessig orientert om gjennomføringa av råfisklova, og det er viktig. Meldinga er av beskrivande karakter. Derfor har Regjeringa bedt oss vurdere om det er formålstenleg at Stortinget diskuterer ho annakvart år. Vi i SV meiner det er ei fornuftig ordning. Fiskerinæringa er ei stor og viktig næring, og råfisklova er ein sentral del av fiskeripolitikken. Derfor er det rimeleg at Stortinget får høve til å drøfte spesielt lova og dei føresetnadene ho byggjer på, med jamne mellomrom. Salslaga har fått ei viktig rolle som offentleg forvaltar. Departementet peikar på at det kan vere grunn til å vurdere korleis denne delen av aktiviteten skal handterast. Departementet peikar også på at det er viktig å ha fokus på grenseoppgangen mellom den offentlege og den private delen av aktiviteten, og det meiner SV det er fornuftig å sjå grundig på. Meldinga tek også opp fiskeeksportlova. Sjømat er ei av dei viktigaste eksportvarene vi har, og Eksportutvalget for fisk er eit viktig verktøy. Det arbeidet som blir gjort, bør styrkjast. Eg er glad for at Regjeringa har lagt ei avgift som gjer at det er mogleg å få det til. SV er glad for at Regjeringa følgjer opp arbeidet med å styrkje marknaden. For å oppsummere er SV oppteke av å ta vare på og vidareutvikle dei verktøya som vi har gjennom råfisklova, gjennom fiskesalslaga, fiskeeksportlova og Eksportutvalget for fisk. Liberaliseringa av fiskeomsetnaden blir lett ein trussel mot ressursgrunnlaget og distrikta.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-06:
Regjeringa innførte 22. februar ei mellombels samfiskeordning for fartøy under 11 meter. Denne ordninga blei innført etter ønske frå fiskarane, og ho blei gjennomført i nært samarbeid med fiskarane sine organisasjonar. Bakgrunnen for samfiskeordninga var eit ønske om å auke tryggleiken i fiskeria. Ordninga har verka etter formålet, og det er gitt gode tilbakemeldingar frå fiskarane. Som i alle slike ordningar vil det vere vanskelege, men viktige grenseoppgangar. Derfor er det nyttig å få diskutert saka og grunngi dei vala som er gjorde når det gjeld avgrensing av ordninga. Saksordføraren har gitt ei god innføring i bakgrunnen for den løysinga som blei vald, og den grenseoppgangen som er gjord. Det er reist spørsmål om kvifor ordninga ikkje omfattar samfiske med båtar med same eigar. Men som fleire har vore inne på, er det ei utviding som reiser viktige prinsipielle spørsmål. Samfiske for båtar med same eigar vil vere det same som å innføre på nytt den tidlegare driftsordninga i kystflåten. Det er ei ordning som er avvikla, og som det ikkje er nokon grunn til å innføre på nytt. SV er glad for at Regjeringa i nært samarbeid med fiskarorganisasjonane fekk på plass ei god samfiskeordning raskt, og vi meiner det er eit godt regime som er lagt til grunn for gjennomføring av ordninga.
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2010-05-06:
Bakgrunnen for denne meldingen er at Stortinget skal bli regelmessig orientert om gjennomføring av råfiskloven. Senterpartiet mener at selv om informasjonen i meldingen er offentlig tilgjengelig på ulike nettsteder, er det viktig at Stortinget jevnlig får mulighet til å drøfte ulike problemstillinger knyttet til gjennomføring av råfiskloven og fiskeeksportloven. Senterpartiet mener derfor at dagens praksis bør videreføres. Fiskesalgslagene spiller i dag en svært viktig rolle i den nasjonale ressurskontrollen og legger til rette for en velfungerende førstehåndsomsetning. Videre vil jeg vise til at det er Regjeringens politikk at råfiskloven som rammeverk for salgslagssystemet skal ligge fast, og at dette er nedfelt i Soria Moria-erklæringen. Prøveprosjektet med en egen meklingsinstans med to meklingsnemnder – en for hvitfisk og en for pelagisk fisk – trådte i kraft fra 1. januar 2007. Prøveprosjektet er evaluert, og rapporten viser klare forskjeller mellom pelagisk sektor og hvitfisksektoren når det gjelder bruken av meklingsinstansen. Senterpartiet har merket seg at meklingsinstansen har en bedre forankring på kjøpersiden enn på fiskersiden. Meklingsinstansen har videre en bedre forankring i pelagisk sektor enn i hvitfisksektoren. Senterpartiet har også merket seg at ingen av aktørene på fiskersiden, verken i pelagisk sektor eller i hvitfisksektoren, ønsker en videreføring av prøveordningen. Jeg viser i denne sammenhengen til at departementet opplyser at de nå vurderer hvordan evalueringen bør følges opp. Senterpartiet imøteser en tilbakemelding til Stortinget om denne saken. Norsk sjømat er en av våre viktigste eksportvarer, nest etter olje og gass. Norge eksporterte i 2009 for hele 47 milliarder kr. Norge eksporterer nå sjømat til 150 land, og Eksportutvalget for fisk gjør en meget viktig jobb for å markedsføre norsk sjømat i utlandet. Senterpartiet er tilfreds med at departementet har vedtatt å fastsette markedsavgiften for all eksport av fisk og fiskevarer til 0,75 pst. for å styrke det generiske markedsarbeidet for hvitfisk, pelagisk fisk og reker. Senterpartiet vil også understreke at norsk sjømatnæring er avhengig av stabile rammevilkår for å opprettholde lønnsomhet og øke internasjonale markedsandeler.
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2010-05-06:
Senterpartiet er opptatt av en fiskerinæring som bidrar til aktivitet og sysselsetting langs hele kysten, og at verdiskapingen av våre felles fiskeriressurser i størst mulig grad skal komme de fiskeriavhengige kystsamfunnene til gode. Det er derfor viktig at vi har en fiskeripolitikk som følger opp disse målsettingene. Når det gjelder representantforslaget om samfiske for kystflåten som er framsatt, anser vi i Senterpartiet og flertallet i komiteen at dette er ivaretatt gjennom den ordningen som fiskeri- og kystministeren satte i verk 22. februar 2010. Da ble det igangsatt en midlertidig ordning med samfiske for fartøy med hjemmelslengde under 11 meter, gjeldende for 2010. Bakgrunnen for igangsettingen av denne ordningen er at fjorårets torskesesong ble dårlig for mange. Økonomien for fiskerne er blitt svekket, og utsiktene for 2010 er tilsvarende svake. Fiskeri- og kystministeren har redegjort for dette i brev av 12. mars til næringskomiteen. I nevnte brev redegjør statsråden for en rekke tiltak som er gjennomført overfor både fiskeindustrien og fiskerne for å sikre en mest mulig normal gjennomføring av fiskeriene. Utviklingen i torskesektoren den siste tiden har gjort det klart at også små fartøy har behov for rammevilkår og ordninger som sikrer fiskernes mulighet til å ha en arbeidsplass som både sikkerhetsmessig, arbeidsmiljømessig og økonomisk kan sammenlignes med det øvrige næringsliv. Den midlertidige ordningen med samfiske vil bidra både til bedre sikkerhet for fiskerne om bord i fartøyene og til bedre lønnsomhet. Jeg vil også vise til debatter i Stortinget før jul der tiltak for fiskeindustrien var tema. I denne sammenheng vil jeg vise til at det er viktig med lønnsomhet i hele verdikjeden innenfor fiskerinæringen, og at det dette året særlig er fiskeflåten som ser ut til å gå en utfordrende tid i møte. Senterpartiet er derfor opptatt av å følge utviklingen nøye, og vi vil vurdere behov for nye tiltak dersom dette viser seg nødvendig. Vi har også nær kontakt med mange aktører i næringen og får tilbakemeldinger om situasjonen. Jeg vil også vise til at Regjeringen har en nær dialog med næringen og varsler at eventuelle nye tiltak rettet mot næringen vil bli vurdert, dersom situasjonen tilsier det.
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2010-05-06:
I arbeidet med samfiskeordningen og diskusjonen rundt hva som skal til for å få lønnsomhet i næringen, må en også være klar på hva slags konsekvenser ulike ordninger kan ha. Bakgrunnen for at Senterpartiet ikke er villig til å gå inn for samfiske for samme eier, er at samfiskeordningen da vil ha likhetstrekk med den tidligere driftsordningen. Det kunne nærmest være en rendyrket ordning for årlig kvotehandel og være ensbetydende med å gjeninnføre driftsordningen i kystflåten, og det ønsker ikke vi i Senterpartiet.
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2010-05-06:
Det er nettopp det jeg har redegjort for. Vi kan ha mange ordninger i flere varianter. Det samme kan man diskutere når det gjelder strukturering for fartøy under 11 meter. Går man inn på slike ordninger, vil konsekvensene bli helt annerledes enn det man i utgangspunktet pekte på. Senterpartiet går imot strukturering for den flåten. Det er viktig å være nøye på hva slags konsekvenser slike ordninger kan få. Derfor har statsråden kommet med den ordningen som foreligger nå, og den er midlertidig. Det er viktig for oss i Senterpartiet å understreke at det er en midlertidig ordning, som skal gjelde for 2010.
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2010-05-06:
Senterpartiet forholder seg til at dette er en midlertidig løsning og en ordning som statsråden har iverksatt. Så får man vurdere hvordan man eventuelt skal følge opp dette ved årets slutt. Men vi vil understreke «midlertidig» og at det var grunnlaget for at vi kunne være med og støtte ordningen.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-05-06:
Til det første spørsmålet om det å ha et enda skarpere skille mellom de to rollene som salgslagene har, må jeg erkjenne at i min tid som fiskeriminister har jeg ikke opplevd at det skillet på noe vis har blitt berørt problematisk. Jeg opplever at det som handler om selve salget, altså handelen med råfisk, er én sak, og at det som handler om ressurskontroll og den biten der, håndteres på en meget god måte. Som jeg sa i mitt innlegg: Jeg er aller mest glad for at de gode ordningene vi har her, gjorde at vi faktisk kunne eksportere fisk til EU fra dag én – det var det faktisk ikke alle fiskerinasjonene som var i stand til. Så til behovet for en gjennomgang. Som jeg sa i mitt innlegg: Jeg varslet at jeg vil komme tilbake og orientere Stortinget om gjennomgangen av den meklingsordningen som har vært. Jeg vil da komme tilbake til den saken.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-05-06:
Det jeg ser behov for, er at norsk fiskerinæring blir mer markedsrettet i sin helhet. Jeg er helt sikker på at det er mulig å ta ut en større del av verdiskapingen av de samlede verdiene som blir tatt opp av havet. Den markedsrettingen bør både fiskersiden og landsiden ta inn over seg. Det er noe jeg har tatt opp med organisasjoner og aktører i mange sammenhenger. Når det gjelder selve prisfastsettelsen, la oss ikke tape av syne at det faktisk er en minstepris som vi forhåpentligvis framforhandler – eller fastsetter, noe som innimellom skjer. Det betyr at hvis vi gjør en god jobb i markedet, er det absolutt ingenting i veien for å betale over den prisen. Det går ikke an å betale mindre.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-05-06:
Jeg har tillit til at både fiskerne og industrien faktisk kan det. Her er det akkurat samme incitamentet for å få mer ut av hver enkelt kilo som blir tatt opp på land. Derfor tror jeg det. Men jeg må innrømme at jeg synes markedsfokuset ikke alltid har vært like sterkt hele tiden i noen av leddene. Så en bedre samhandling mellom de forskjellige aktørene i fiskerinæringen tror jeg er til gagn for absolutt alle. Det er en diskusjon her om hvem som fastsetter og hvem som forhandler – nå har jeg ikke statistikken over hvor mange som har blitt enige, og hvor mange som ikke har blitt enige – men mitt inntrykk er at veldig ofte greier man å bli enige. Det vi heller ikke skal tape av syne i denne debatten, er nettopp det ansvaret som fiskersiden sitter med – Råfisklaget eller de andre salgslagene. Det er et ansvar jeg tror de tar veldig på alvor. Jeg er helt sikker på at den delen av kjeden, for å kalle det det, heller ikke synes det alltid har vært like lett når prisene har blitt fastsatt.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-05-06:
Det er sikkert andre som er bedre oppdatert på markedssituasjonen p.t. enn undertegnede, men i alle fall: Også tidligere her i debatten har fjorårets sesong blitt trukket fram, og det er naturlig, for det er jo den som er til behandling, delvis. Nå er vi jo kommet inn i 2010 – det er to vidt forskjellige situasjoner. Det vi ser i 2010, er at fisken blir solgt – i store mengder, men til en lavere pris. Utfordringen er da å greie å hente mer ut av markedet. Derfor er mitt håp at det at det er solgt så mye fisk ut av Norge – altså norsk torsk, som det også blir referert til her – gjør at veldig mange nye forbrukere har fått smaken på den fantastiske norske torsken og gjerne vil kjøpe den – igjen og igjen, og forhåpentligvis til en litt høyere pris hver gang. Med erfaringene fra laksemarkedet – man kan bruke dem litt, selv om det ikke helt kan sammenlignes – så har vi sett at det faktisk er mulig.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-05-06:
Som medlem av Regjeringen skal jeg ta meg vel i vare for å gå inn i en diskusjon internt i Stortinget om Stortingets måte å jobbe på. Jeg stiller veldig gjerne opp i de debattene jeg får være med i og snakker mer enn gjerne om både historien og om utfordringene i fiskeri- og havbruksnæringen. Jeg opplever at situasjonen er den at det er for få talerstoler for å diskutere utfordringer. Stortinget får selv avgjøre hvilke debatter som skal tas i denne sal. Jeg stiller gjerne opp. Når det er sagt, vil jeg også si at i replikkordskiftene før mitt innlegg var det noen koblinger som jeg ikke helt henger med på – det var jo også bakgrunnen for ikke minst representanten Aaslands og representanten Lillian Hansens innlegg. Det blir referert til at fiskekjøpere har gått over ende. Her er det noen koblinger som ikke er helt riktige, men vi diskuterer det gjerne framover.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-05-06:
Jeg blir jo stadig utfordret på tidsperspektiv, og jeg prøver å være så tydelig som jeg kan. Jeg bruker ofte begrepet «raskt», «relativt raskt». I denne sammenhengen tror jeg at jeg kan si at jeg relativt raskt vil konkludere med at vi tar den saken videre. Så må jeg få lov til å kommentere det som representanten Nesvik nå kom inn på, at vi har lest i media at fiskekjøpere har gått over ende. Ja, men jeg tror vi skal være veldig forsiktige med å relatere det til minsteprisfastsettingen. Jeg har møtt mange av dem som dette gjelder – og i omkringliggende områder – som sier at dette er vel også resultatet av en del historier som vi for så vidt også har lest om i media. Så vi skal være litt forsiktige, tror jeg, med å trekke den typen bastante konklusjoner.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-05-06:
Det jeg tror representanten Nesvik og undertegnede kan bli enige om, er at den i hvert fall har vært veldig utfordrende, og at mange har fått økonomiske utfordringer. Men når det gjelder de relativt få konkursene som jeg har oversikt over, så har for så vidt også aktørene selv sagt at her finnes det andre forklaringsgrunner. Det viktigste er å se framover. Det er ikke til å legge skjul på at situasjonen i 2009 og 2010 har vært krevende, både for sjøsiden, altså fiskerne, og for landsiden, av årsaker som ligger utenfor denne salens mulighet til kontroll. Dette gjelder ikke minst næringen selv. Jeg er stolt av det som Regjeringen har fått til av – kall det gjerne – kriseløsninger i vanskelige situasjoner. Det tror jeg i hvert fall har bidratt til at hjulene har gått vesentlig bedre enn de ellers ville ha gjort.