Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2001-02-01:
Spiseforstyrrelser rammer mange og spenner over et meget bredt spekter, fra lettere problemer til alvorlige spiseforstyrrelser med dramatiske konsekvenser for dem som blir rammet, og familiene deres. Internasjonale og norske undersøkelser tilsier at det kan være mellom 20 000 og 25 000 kvinner med identifiserbar, alvorlig og behandlingstrengende spiseforstyrrelse. Antallet kan være over 50 000 dersom vi tar med dem som kan utløse et behandlingsbehov. Spiseforstyrrelser er kompliserte tilstander som kan inneholde både somatisk-biologiske, psykiatriske, sosiale og kulturelle aspekter. Dette betyr at for svært mange av dem som rammes, krever dette et bredt tverrfaglig og helhetlig behandlingsopplegg. Et fellestrekk ved spiseforstyrrelser er feilaktig og forstyrret opplevelse av egen kropp. Prestasjonskrav i flere idretter, ambisiøse og inkompetente ledere, manglende etterlevelse av etiske retningslinjer i idrettsmiljø og holdninger, særlig hos ledere, kan bringe mange idrettsutøvere i faresonen. Jeg er glad for myndighetenes initiativ overfor reklamebransjen, der en nå ser på tiltak for å redusere det kommersielle presset overfor barn og unge, bl.a. i et samarbeid med sentrale aktører i motebransjen og reklamebransjen. Det er viktig at disse bransjene nå viser ansvar. Dessuten er kroppsfikseringen i vår kultur, der tynnhetsidealet er fremtredende, med på å fremme spiseforstyrrelser, særlig hos jenter og unge kvinner. Dette er ingen fullstendig beskrivelse av årsaksforholdene ved spiseforstyrrelser, men dette forteller oss at det for mange ikke er noen snarvei ut av slike problemer. Selv om NRK-programmet Brennpunkt for et par dager siden bare viste en flik av spiseforstyrrelsenes mangfold, så viste programmet det dype alvoret slik det er for mange med spiseforstyrrelser. Når vi nå ber om at behandlingskapasiteten må økes, passer det godt sammen med Regjeringens strategiplan mot spiseforstyrrelser, som ble lagt fram i 2000. Fylkeskommunene blir der bedt om å redegjøre for planer for å styrke tilbudet til mennesker med psykiske lidelser. Dette knyttes nå opp til grunnlaget for utbetaling av øremerkede psykiatrimidler til fylkeskommunene. Fylkeskommunene blir også bedt om å prioritere tiltak mot spiseforstyrrelser. Dessuten er det et pålegg om at de helseregionale planene skal inkludere høyspesialiserte tilbud til mennesker med spiseforstyrrelser. Det er også positivt at Helsetilsynet får ca. 3 mill. kr til ulike modellforsøk som skal styrke tilbudet til mennesker med spiseforstyrrelser, bl.a. tiltaket «Kropp og selvfølelse», et kompetanseutviklingsprogram for helsepersonell. Også et program for å øke lærernes kunnskap i ungdomsskolen og videregående skole er meget positivt. Helsetilsynet får også 1 mill. kr i 2001 til prosjekter for å utprøve kvaliteten og effekten av nye behandlingsmetoder. Dessuten settes det inn midler til oppfølgingen av strategiplanen i spesialisthelsetjenesten. Helsetilsynet gjennomfører nå et arbeid med en veileder for behandling av alvorlige spiseforstyrrelser, der behandlingsmetoder drøftes. Det er også gledelig at det i 2001 er planlagt å opprette fem regionkontakter som skal følge opp veilederens forslag og se til at det blir satt ut i livet. Jeg vil også nevne en planlagt erfaringskonferanse i 2001 om forebygging av spiseforstyrrelser, der både Sosial- og helsedepartementet og Barne- og familiedepartementet er ansvarlige. Dette vil være med på å gi grunnlag for tiltak også på kommunalt nivå, særlig på forebyggingssiden. Alt dette gir forhåpninger om økt kapasitet, økt kvalitet og økt kompetanse. Det har vi behov for.