Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-06-07:
Som flere har nevnt, har det vært mye debatt rundt barnehagemeldingen. La meg bare være helt klar på at den debatten ikke skyldes misforståelser, den debatten skyldes uenigheter. Så er det ikke alle uenighetene som f.eks. særlig Arbeiderpartiet har dratt fram, som er reelle uenigheter. Det er mye vi er enige om, som står der klart og tydelig fra regjeringen: at barnehagen ikke skal være skole, at vi ikke skal ha individuelle læringsmål for det enkelte barn, og at vi skal bevare den nordiske barnehagetradisjonen. Så er det heller ikke slik at det har vært entydig negativt, snarere har meldingen og de brede trekkene av det regjeringen foreslår, fått stor støtte i mange miljøer – fra kommunenes egen organisasjon, fra Private Barnehagers Landsforbund, 50 pst. av norske barn går i private barnehager, fra flere barnehager som har hatt høringsinnspill, og ikke minst også fra viktige organisasjoner som Dysleksi Norge, som ikke nødvendigvis støtter alt, men som støtter hovedretningen nettopp fordi de er så opptatt av å fange opp de barna som i dag glipper. Men så er det også en del ting– selv om vi har enighet om noe – som det er reell uenighet om. Flertallet i Stortinget gir i dag klar beskjed om at det er særlig to forslag de ikke ønsker. Det er en veiledende språknorm, og det er det vi har kalt en utbyttebeskrivelse. Det betyr selvfølgelig at de forslagene legges vekk. Jeg har også lyst til å si til alle som har engasjert seg i debatten både i salen og utenfor, at vi følger debatten, og vi hører det ropet som kommer om at man vil involveres tettere i prosessene videre. Vi har ikke planer om å sitte inne på et møterom i departementet og skrive en rammeplan. Vi skal engasjere og involvere profesjonen. Vi kommer også til å ta initiativ etter dette, bl.a. sammen med Utdanningsforbundet, for å se om vi kan finne noen felles arenaer hvor vi kan få en diskusjon med utgangspunkt i det flertallet i Stortinget stiller seg bak. Så er det mye som det gis klarsignal for at vi skal jobbe videre med. Og det er viktige ting. Det dreier seg f.eks. om en rammeplan som har enda klarere krav og forventninger til barnehagenes arbeid med språk, slik at vi klarer å fange opp de barnehagebarna som i dag faller ut. En rammeplan som er tydeligere og et bedre verktøy – i dag er den også veldig omfangsrik, kanskje man skal gjøre noe med det. En rammeplan for barnehagen som tydeligere tar opp i seg at det er en forskjell på miljøet rundt en ettåring og miljøet rundt en femåring. En rammeplan og et regelverk som klarere sier noe om overgangen mellom barnehage og skole, som mange kommuner får til veldig bra, men der altfor mange svikter. Og lovverk også – for å ha en sikkerhetsventil gjennom at man får et uavhengig tilsyn gjennom Fylkesmannen, sånn at man skal kunne gå inn og sjekke dersom foreldre, ansatte eller Fylkesmannen selv mener at kommunen ikke tar sitt tilsynsansvar og gjør det godt nok. Betydningen av en god start i livet kan ikke undervurderes. Jeg har egentlig to innfallsvinkler til barnehagediskusjonen. Det ene er at barnehagen i dag ses på på en annen måte enn før. Barnehagen har vært begrunnet med likestilling, med samfunnsøkonomi fordi begge foreldrene kan være ute i arbeid, og med kampen mot Forskjells-Norge. Alt det er viktig, og barnehagen bidrar til alt det, men først og fremst handler barnehagen om de barna som går der. I mange år har de viktigste prioriteringene dreid seg om antallet plasser. Nå må de viktigste prioriteringene dreie seg om innhold og kvalitet for barna. Det andre er at det er for store forskjeller mellom barnehager i dag. Vi kan se det på variasjon i bemanning. Vi kan se det på variasjon i antall barnehagelærere. Vi kan se det på resultater fra undersøkelser som viser variasjon i hvor systematisk, grundig og godt det pedagogiske arbeidet som planlegges og gjennomføres, er. Målet er selvfølgelig ikke at de som jobber virkelig bra, skal jobbe dårligere, men at vi skal få flere barnehager til å jobbe enda bedre, og – må jeg legge til – flere barnehageeiere, både private og offentlige, til å jobbe enda bedre. Det er derfor jeg mener at rammeplanen er et så viktig verktøy. Rammeplanen må beskrive enda klarere enn i dag hva barnehagen skal være, og legge tydeligere rammer for det viktige arbeidet som gjøres. Rammeplanen skal få tydeligere frem at det er forskjeller mellom en ettåring og en femåring – ikke gjennom individuelle læringsmål, men når det gjelder hva slags miljø barnehagen skal ha for omsorg, for læring. Så er det selvfølgelig individuelt hvordan barn utvikler seg, og det tilsier igjen at barnehagen ikke skal bli en skole, og at vi ikke skal ha individuelle læringsmål. Vi vet samtidig at barn trenger noe å strekke seg etter, og det skal barnehagen sørge for, men gjennom lek og læring hånd i hånd, som i dag. Vi vet at mange barnehagebarn får hjelp og støtte altfor sent. Barnehagen gir oss en unik mulighet til å finne de barna som trenger hjelp, og det må vi gjøre gjennom presisjon, ikke gjennom massetiltak. Det er en grunn til at denne regjeringen, i motsetning til forrige regjering, ikke har foreslått kartlegging av alle fireåringer, f.eks., som i praksis var konsekvensen av forrige regjerings tiltak, nettopp fordi det er den systematiske observasjonen, som Arbeiderpartiet skriver så godt om i et innlegg i VG i dag, som er det avgjørende, og så setter man inn tiltakene for de barna som trenger det, etter en god faglig vurdering. Dagens rammeplan har mange kvaliteter, men den er utydelig på flere områder. Vi vet at barnehagene tolker forskriften ulikt, og det i seg selv kan bidra til at det oppstår kvalitetsforskjeller mellom barnehagene, f.eks. i språkarbeidet. Og når vi vet hvor avgjørende språkarbeidet er, ikke for fremtidens arbeidsliv eller skolegang eller noe sånt, men for lek, for utvikling, for å kunne trives og hygge seg og få venner i barnehagen er det alvorlig. Undersøkelser viser også at det er for store forskjeller mellom barnehagene, og det kan ha betydning for det språklige grunnlaget barna har når de begynner på skolen. Derfor er det nødvendig med et mer systematisk og bevisst språkarbeid i barnehagene, og ikke minst at man lærer av de barnehagene som virkelig får det til. Læring er ikke noe nytt i barnehagesammenheng, og jeg synes en av de viktigste tingene som har skjedd i barnehagen, er at profesjonen så tydelig sier fra om at barnehagen er en del av utdanningsløpet, men en genuint annen pedagogisk arena enn skolen. Både i dagens rammeplan og i rammeplanen av 1996 er man tydelig på at det skal foregå læring i barnehagen. Spørsmålet er da hvordan. Jeg vil understreke at det å legge til rette for mer læring i barnehagen ikke betyr at barn skal leke mindre, og istedenfor å ha teoretiske forklaringer rundt det kan man rett og slett bare dra rundt i Barnehage-Norge og se hvordan man stimulerer barns nysgjerrighet, hvordan barna leker og lærer samtidig, og hvordan man klarer å finne den gode balansen mellom den helt frie leken, hvor de voksne kanskje må gripe inn for å sikre at alle er med, og de voksenstyrte, vokseninitierte aktivitetene som også er lek. Vi må vokte oss vel for å ha et system som driver jakt på mangler ved barn, men samtidig må vi ha et system som sikrer at barn som har behov for ekstra tilrettelegging eller annen innsats, får hjelp så tidlig som mulig. Med andre ord må godt faglig skjønn hos profesjonen kombineres med systematikk og gode rutiner. Det er ikke et angrep på profesjonens faglige handlingsrom. Det er heller ikke, mener jeg, en tidstyv, det er snarere en forutsetning for barnehagens virke som pedagogisk virksomhet. Så er det opp til den enkelte barnehage å bestemme om, når og hvordan pedagogiske verktøy skal brukes. Jeg har for øvrig merket meg at Stortinget ønsker en lovhjemmel om et trygt omsorgs- og læringsmiljø, og skal selvfølgelig komme tilbake til Stortinget med det på egnet måte. Så må jeg innrømme at jeg stusser litt når det gjelder noe av retorikken om bemanningsnorm. Årsaken til det er at er det én ting alle i denne salen er enige om, er det nettopp det. Det som står i regjeringserklæringen, er akkurat det samme som står i f.eks. Arbeiderpartiets program. Hvis man skal fremheve noen her, er det Kristelig Folkeparti, som til og med har lagt inn penger til bemanningsnorm i sitt alternative statsbudsjett. Det er det ikke alle partier som har gjort. Vi er enige om at vi skal ha en bemanningsnorm innen 2020, og vi skal selvfølgelig også følge opp Stortingets bestilling om å få en plan for det. Men la meg bare understreke at viktigere enn en plan er det å følge opp selve politikken. Da vi overtok regjeringskontorene, manglet vi 4 400 barnehagelærere. Nå er antallet halvert. Det er bra for barnehagen, det er bra for barna, og det viser at utviklingen går i riktig retning. Men selvsagt skal vi gjøre mer. Jeg har sagt at vi først må oppfylle dagens pedagognorm før vi vurderer en forsterket en, men vi skal selvfølgelig også der følge opp Stortingets bestilling. Men også på dette området må vi være opptatt av ikke bare hvor mange barnehagelærere vi skal ha, men også hvilke muligheter barnehagelærerne får, f.eks. gjennom en kompetansestrategi som videreutvikles i denne meldingen. Videreutviklingen av strategien og fortsettelsen av den får sterk støtte, og det er jeg glad for.