trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2018-03-21:
Dette er jeg enig i. Når det gjelder å sikre tilgang til og transport gjennom rørledningene i Europa, har antakelig gasskonkurrentene Norge og Russland mer sammenfallende interesser enn Norge har med EU. Det er ikke bare noe jeg mener, men det mener også professor Øystein Noreng ved Handelshøyskolen BI. Ifølge ham har Norge og Russland sammen et solid grunnlag for å dekke gassforsyninger til både Frankrike, Storbritannia og Tyskland, og til å anspore EU til sterkere satsing på naturgass. Hvordan mener statsråden vi i framtiden kan ivareta norske interesser som et gasseksporterende land, all den tid vi nå bindes til EUs energiunion, som først og fremst ivaretar kjøpers interesser?
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2018-03-21:
Norsk gass har vært viktig for omstillingen av energimiksen i Storbritannia. En stor del av vår andel går dit. Britene er nå på vei ut av EU. Statsminister Theresa May har gitt uttrykk for at de ønsker en tilknytning til EUs energimarked i framtiden, men at man samtidig ønsker full nasjonal råderett til å bestemme reglene på energiområdet. Vil britene i framtiden kunne bli definert som et tredjeland, og vil Norge kunne bli pålagt å eksportere til EU i stedet for til Storbritannia i en gitt situasjon, eller kan statsråden garantere at det ikke vil kunne skje?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2018-03-21:
Vi prøver å bruke spørretimen til å få noen klare svar fra statsministeren. Hun svarer ikke på de spørsmålene som blir stilt. Så la meg få lov å stille de to spørsmålene en gang til. Vil konsesjonsbehandling og godkjenning av NorthConnect fortsette? Hva betyr det når statsministeren sier at konsesjonsbehandlingen skal fortsette under de forutsetninger som ligger i avtalen mellom Høyre, Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet? Hva betyr det? Og spørsmål nr. 2: Jeg skjønner at statsministeren ikke er enig med sin islandske kollega, men hva betyr det for Norge dersom Island sier nei? Får det betydning for Norge, eller kommer Norge rett og slett til å overse at Island sier nei?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2018-03-21:
Jeg tror vi er nødt til å be om å få et presist svar fra statsministeren, for vi spør ikke om framtidige kraftkabler. Vi spør ikke om nye kraftkabler. Vi spør om NorthConnect. I innstillingen står det at konsesjonsbehandlingen av NorthConnect skal fortsette, og det betyr jo at NorthConnect kan bli godkjent. Vårt spørsmål er om det ligger noen forutsetninger i avtalen mellom Høyre, Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet omkring NorthConnect. Da sier statsministeren at konsesjonsbehandlingen skal fortsette under de forutsetningene som ligger i den avtalen, og da spør jeg: Hvilke forutsetninger er det?
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2018-03-21:
Norge har en lang og stolt historie knyttet til forvaltning av naturressursene. Langsiktig forvaltning, bred politisk enighet og folkelig oppslutning er viktig for oss. Så det er jo ingen tvil om at eierskapet til både vannkraften og olje- og gassressursene skal ligge hos det norske folk. Det er da interessant at Senterpartiets tidligere statsråd var med og bygde opp under både det nordiske samarbeidet og tredje energimarkedspakke i sin tid. Vannkraften har gitt konkurransefortrinn for industrinasjonen Norge. Men det er også blitt bygd noen utenlandsforbindelser som har gjort det mulig å importere billig kraft, og også kunne selge dyrt, om vi måtte ønske det. Vi er opptatt av industriutvikling og av at norske ressurser skal eies og styres av fellesskapet. Det vil si at vi skal ha rett til å bestemme om det skal bygges nye kabler nasjonalt, forutsatt at de er økonomisk lønnsomme, de skal være offentlig bygd, driftet og eid gjennom Statnett i framtiden. Kan statsministeren si seg enig i dette?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2018-03-21:
På grunn av regjeringens unnfallenhet i disse spørsmålene ser seriøse norske bedrifter ingen annen utvei enn at de også må basere seg på økende bruk av innleie for i det hele tatt å ha mulighet til å konkurrere om oppdrag. Det er med på å svekke produktiviteten og innovasjonen i bransjen, og det svekker det organiserte arbeidslivet. Derfor var det bra at stortingsflertallet tok ansvar i forrige uke og gjør den jobben som regjeringen burde ha gjort for å styrke det organiserte arbeidslivet. Det som bekymrer oss, er at det bildet og inntrykket som skapes av utfordringer i næringen, svekker rekrutteringen til næringen blant dagens unge. Vi ser også, bl.a. i en nylig rapport, at østeuropeere har tre ganger høyere risiko for å dø på jobb i Norge. Er regjeringen bekymret for at økt innleie, utrygghet og korte kontrakter med lavere sikkerhet på jobb skal spre seg til nye sektorer i Norge?
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2018-03-21:
I april 2015 vedtok Stortinget en endring i arbeidsmiljøloven § 14-9, som ga en generell adgang til midlertidig ansettelse for en periode på inntil tolv måneder under visse forutsetninger. Da lovforslaget ble fremmet, argumenterte regjeringen bl.a. med at lovendringen ville senke terskelen for å ansette personer som av ulike årsaker sliter med å komme inn på arbeidsmarkedet, og at en midlertidig ansettelse kunne bli veien inn i fast arbeid for mange. Kristelig Folkeparti vurderte den argumentasjonen som holdbar, og vi bidro derfor til å sikre flertall for lovendringen. Vi satte imidlertid som forutsetning at en innføring av generell adgang til midlertidige ansettelser skulle evalueres opp mot hensikten med innføringen. Det sluttet flertallet seg til. Vi er kjent med at Fafo på oppdrag fra Arbeids- og sosialdepartementet arbeider med et større prosjekt på dette området. Sluttrapporten fra prosjektet skal legges fram høsten 2018. Kan statsministeren bekrefte at Stortinget innen utgangen av 2018 vil få seg forelagt en sak med evaluering av lovendringen i 2015, som ga en generell adgang til midlertidig ansettelse i inntil tolv måneder?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-03-21:
Det er den internasjonale dagen for Downs syndrom, der vi skal lyfta mangfaldet og få fram at alle menneske har same verdi uavhengig av eigenskapar og diagnose. Regjeringa har fremja ei evaluering av bioteknologimeldinga. Der har dei late viktige verdispørsmål stå opne og late Stortinget få ansvar for å konkludera. Eit tilbod som kan verta vedtatt, er å innføra tidleg ultralyd for friske gravide kvinner. Eit slikt rutinetilbod vil, ifylgje rapporten frå Kunnskapssenteret, ikkje føra til helsegevinst for mor eller barn. Det undersøkinga er god til, er å påvisa Downs syndrom før 12-vekersfristen for fri abort. I andre land som har innført dette tilbodet, har det ført til at det omtrent ikkje blir født barn med Downs syndrom lenger. Spørsmålet er: Kva meiner statsministeren, som leiar av Høgre, i denne saka, for her vil Høgres landsmøte vera avgjerande for kva standpunkt fleirtalet landar på?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-03-21:
«Ubåtvraket U-864 utanfor Fedje fekk etablert ei støttefylling som var ferdigstilt juli 2016. Støttefyllinga og havbotnen under ho må setje seg i 18 månader før vidare tiltak kan vidareførast. Stortinget har tidlegare bedt regjeringa vurdere to alternative miljøtiltak: heving av last og tildekking av vrak, eller tildekking av vrak. Kan statsråden informere Stortinget om kva alternativ som vert utreda og planlagt for når det gjeld miljøtiltak for ubåtvraket ved Fedje, og kva er framdriftsplanen for dette arbeidet?»
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-03-21:
Takk for svaret. Eg lurar på kva som er tidsaspektet for det som regjeringa no held på å vurdera, kva tid Stortinget vil få informasjon om kva slags alternative miljøtiltak som regjeringa vil anbefala. Eg ser at transportkomiteen har fått eit brev ifrå representantar for ubåtaksjonen i Fedje og Bergen, der dei ber om at ein vurderer ny teknologi. Vedtaket om å gå vidare med to alternativ er jo allereie seks år gamalt, og dei fryktar at Stortinget og regjeringa tar standpunkt på ei gamal utgreiing. Teknologien kan ha utvikla seg. Det er eit klart ønske lokalt å få heva lasta, slik at ein ikkje berre får ei tildekking av kvikksølvet.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-03-21:
Eg vil gjerne spørja om når statsråden ser for seg at ein kan ta ei avgjerd i saka. Eg er veldig klar over dei forskjellige vurderingane rundt dette med sikkerheita ved det eine eller andre alternativet. Det er no fleire fagmiljø som tar kontakt og er bekymra for at ein undervurderer skadeverknaden ved å la det liggja, at det på sikt vil kunna siva ut og verta omdanna til meir skadelege sambindingar og gå inn i kretsløpet slik. Men det ein er opptatt av, er å få fortgang eller å få ei avgjerd. Kystbefolkninga og spesielt dei som bur på Fedje, har jo jobba med dette i veldig mange år. Kan eg forstå det slik at statsråden går meir i retning av tildekking – ut frå slik han vurderer dei faglege argumenta som ligg føre no?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-03-21:
Jeg må nok invitere med Erna Solberg til Sunndal, Høyanger eller Karmøy en tur for å lære av industrien, for en økning av strømprisen med bare noen få øre vil slå dramatisk ut for prosessindustrien, og de er naturligvis bekymret for at flere kabler til utlandet vil føre til større eksport av strøm, og også til utjevning av prisene, som er hele formålet med ACER og med å få et integrert strømmarked i hele Europa. EU har jo som mål en maksimal prisforskjell på 2 øre per kWh. Skal det bli mulig, når man ser på prisene i Skottland versus Norge, må prisene opp i Norge og ned i Skottland. Det er derfor fagbevegelsen er veldig bekymret for flere kabler og for å underlegge seg ACER. Jeg vil gjenta spørsmålet, som ikke ble besvart: Kan Erna Solberg garantere at hun vil vente på erfaringene med de to andre kablene, som det står i avtalen, før man gir et svar til NorthConnect?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-03-21:
Her kom det et svar. Takk for det, det er oppsiktsvekkende. For det svaret nuller ut det som står i avtalen, som Arbeiderpartiet framhever nå i enhver debatt, nemlig at man skal høste erfaringer og gjøre grundige analyser før utvekslingskapasiteten økes ytterligere. Det er nå altså bekreftet av Solberg at det stemmer ikke. Man behandler NorthConnect før man får erfaringer med de to andre kablene. Det bør alle der ute merke seg. Videre står det i avtalen at norske myndigheter skal ha full styring og kontroll over alle avgjørelser med betydning for energisikkerheten i Norge. Men hvordan kan norske myndigheter garantere dette? Når fikk Erna Solberg rettslig kompetanse til å vurdere EU-retten? Når kunne Erna Solberg gi garantier på vegne av en union hun ikke engang er med i, som er dynamisk, og som kan endre sin politikk framover? Hvordan kan vi ha full kontroll når vi faktisk ikke har full kontroll over EU, som vi da gir kontroll til? Det er spørsmålet.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2018-03-21:
Eg har tenkt å spørja om trepartssamarbeidet. Det er jo sentralt i den norske samfunnsmodellen, og det har vore veldig viktig når me har møtt store utfordringar, anten det var arbeidsløysa på 1990-talet, eller då ein skulle gjennomføra pensjonsreforma på 2000-talet. Det hadde ikkje vore mogleg å forankra desse utfordringane og løysingane på dei på ein skikkeleg måte utan den tilliten som ein har klart å etablera mellom arbeidstakarsida, arbeidsgjevarsida og styresmaktene gjennom ganske mange år. No er det slik at me møter nye utfordringar. Me veit at kompetansebehovet aukar, både hos den enkelte arbeidstakaren og hos bedriftene, og også på ulike arbeidsplassar. Me kan òg bruka trepartssamarbeidet for å møta denne nye, store utfordringa. I alle fall er det viktig for Arbeidarpartiet å gjera det. Det står i programmet vårt, me har 30 forslag om det. Det er ei prioritert samfunnsreform for oss, men det er ikkje mogleg å gjennomføra eller utvikla det på ein god måte utan at det er godt forankra hos partane i arbeidslivet. Eg opplever at statsministeren ofte framhevar partssamarbeidet som viktig, difor vert eg litt forundra når eg ser avstanden mellom ord og handling i ein del samanhengar. Lat meg ta nokre eksempel: Regjeringa endra arbeidsmiljølova. Dei har det omstridde arbeidstidsutvalet, utan støtte frå partane. Dei sette ned eit såkalla ekspertutval for ei seriøs byggjenæring nyleg, utan at arbeidstakarane eller arbeidsgjevarane i byggjenæringa er representerte. Og aller ferskast: Regjeringa sette ned eit utval som skal undersøkja behovet for etter- og vidareutdanning i arbeidslivet, utan at arbeidstakarsida er med på laget. Det forundrar meg at når statsministeren set ned dette utvalet og 14 ekspertar skal sitja i det, er ikkje ein einaste av dei frå arbeidstakarsida. Då må eg nesten spørja: Er det slik at statsministeren ikkje ser på arbeidstakarorganisasjonane som ekspertar på sin eigen situasjon?
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2018-03-21:
Dette synest eg var ei litt pussig grunngjeving. Ein snakkar altså om å setja arbeidstakarorganisasjonane på utsida av eit utval fordi det er så mange av dei, og så vil ein ha ekspertgrupper som er breie og breitt samansette. Med andre ord meiner ein at tillitsvalde, som er reelt valde av nokon, og som representerer ei stor breidde av arbeidstakarane, likevel representerer færre, etter statsministeren sitt syn, enn desse handplukka, utpeikte ekspertane. Det såkalla ekspertutvalet for ei seriøs byggjenæring er eit veldig tydeleg eksempel. Der har f.eks. Fellesforbundet og BNL samla seg og sendt samla tilbakemeldingar til utvalet og til regjeringa sitt arbeid, og dei har òg bedt om å få vera ein del av dette. Dei er ein del av sjølve politikkutviklinga, for dette er folk som har skoa på. Eg oppfattar statsministeren slik at dei må gjerne verta involverte, men dei må verta det på eit seinare tidspunkt. Det synest eg er eit litt spesielt syn på trepartssamarbeidet.
Oddvar Igland (Senterpartiet), 2018-03-21:
Jeg har følgende spørsmål til kunnskaps- og integreringsministeren: «Kommunene er opptatt av å sikre en så god overgang som mulig fra barnehage til skole/SFO, og mange kommuner har derfor utarbeidet egne standarder for å sikre et mest mulig likeverdig tilbud. Nå viser det seg at kommunene ikke kan kreve at private barnehager og skoler benytter kommunens standarder. Er statsråden enig i at dette framstår noe paradoksalt, og hva vil statsråden i så fall foreta seg for å sikre at kommunene kan stille de samme kravene til de private som til de kommunale barnehagene og skolene på dette området?»
Oddvar Igland (Senterpartiet), 2018-03-21:
Jeg takker for svaret. Det er jo, som statsråden er inne på, sånn at vi har nærmere 50 pst. private barnehager. Selv er jeg aktiv lokalpolitiker i oppvekstrådet i Asker kommune, hvor det er situasjonen. Vi har nå jobbet fram slike standarder, og sånn jeg oppfatter det og også registrerer av høringssvaret som KS har sendt inn i den saken statsråden nevner, vil det ikke som følge av dette forslaget innebære en forpliktelse for de private barnehagene og skolene å følge dette. Kan statsråden bekrefte at det allikevel stiller seg slik, eller vil det bli foretatt endringer i forslaget som er lagt fram, som sikrer dette? KS har jo etterlyst en lovhjemmel som forplikter de private barnehageeierne og skoleeierne til å delta i dette.
Oddvar Igland (Senterpartiet), 2018-03-21:
Jeg er absolutt ikke uenig i det, men samtidig er det viktig at en tar inn over seg nettopp det at barnehagen kanskje skal forholde seg til ulike skoler i overgangen, og det samme gjelder motsatt vei. Da er det en fordel at man har et felles rammeverk som alle skal forholde seg til, uansett om det er private eller kommunale barnehager. Som også departementet tar opp i dette høringsforslaget, pekes det nettopp på at det som knytter seg til å sikre en best mulig overgang, ikke går inn på det pedagogiske området – jeg registrerer at statsråden løfter fram det med hensyn til friskolene – men det går på andre forhold, først og fremst, som nettopp skal sikre en tryggere og bedre overgang fra barnehage til skole enn mange barn kanskje i dag opplever. Jeg vil bare avslutte med å spørre statsråden: Når kan vi vente saken til Stortinget?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2018-03-21:
Det er viktig å legge til rette for at barn får en trygg overgang fra barnehage til skole og SFO. Samarbeid mellom barnehage og skole er en forutsetning for å få til dette. Regelverket gir ikke i dag klare regler eller en gjensidig forpliktelse for barnehager og skoler til å samarbeide om barnas overgang. Regjeringen ønsker å sikre at alle barn får en trygg og god overgang fra barnehage til skole og SFO. Vi sendte derfor ut et forslag på høring i juni 2017 om å lovfeste en gjensidig plikt for barnehage- og skoleeiere til å samarbeide om barnas overgang. Det ble foreslått at plikten skal gjelde for alle barnehager og skoler, også private. Videre ble det foreslått at skoleeier skal ha hovedansvaret for samarbeidet og utarbeide en plan for å gi barn en trygg og god overgang. Denne planen vil gjelde for både kommunale og private barnehager. Siden det er en betydelig større andel offentlige grunnskoler, vil skoleeier i de fleste tilfeller være kommunen. Private skoler og friskoler kan bygge på en annen pedagogisk retning og ha en annen organisering enn de offentlige skolene. Skolene kan dermed ha behov for å ha egne overgangsordninger som skiller seg fra kommunens. Disse skolene bør derfor få mulighet til å utarbeide egne planer for overgangen til sine skoler, på samme måte som kommunene får. Jeg vil legge frem forslag om å lovfeste en plikt til å samarbeide om overgangen for Stortinget i løpet av våren.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2018-03-21:
Nå er representanten vel kjent med at det er Kongen i statsråd som skal bli forelagt innholdet i meldinger og proposisjoner før de legges frem for Stortinget, så også i denne saken. Men som jeg sa i mitt innlegg: Private skoler og friskoler kan bygge på en annen pedagogisk retning og ha en annen organisering enn de offentlige skolene, slik at de dermed kan ha behov for egne overgangsordninger som skiller seg fra kommunens. Vi har varslet at det vil komme en plikt til å sikre overgangen fra barnehage til skole. Det vil gjelde for både private barnehager, kommunale barnehager, kommunale skoler og private skoler, men jeg antar at representanten også er enig med meg i at private skoler, friskoler, som har en annen pedagogisk retning, f.eks. steinerskoler, må kunne ha en mulighet til å organisere det litt annerledes enn det man gjør i kommunen.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2018-03-21:
Jeg antar at representanten også er kjent med at regjeringen aldri varsler hvilken dag en sak kommer opp, men jeg sa i mitt innlegg «i løpet av våren». Så tror ikke jeg det er noen reell uenighet i denne saken. Den blå-grønne regjeringen fremmer som første regjering en plikt til å sikre denne overgangen. Det er viktig, og det er riktig, fordi vi vet at tidlig innsats er nødvendig, og det å sikre den trygge overgangen fra barnehage til skole må vi få til. Så må vi også – i hvert fall vi som befinner oss på den blå-grønne siden av den politiske skalaen – ha respekt for at friskoler må kunne ha en litt annen tilnærming enn det den kommunale skolen har, men det vil være en plikt til å sikre en trygg overgang.
Jon Gunnes (Venstre), 2018-03-21:
«NRK melder at norske mobilkunder betaler vesentlig mer for mobildata enn våre nordiske naboland. I Norge betaler vi i gjennomsnitt 97 kroner per gigabyte, mens i Danmark betaler kundene 30 kroner og i Finland 13 kroner. Forbrukerrådet, en selvstendig mobilanalytiker og en professor i konkurranseøkonomi fra Universitetet i Bergen mener at dette skyldes mangel på konkurranse i mobilmarkedet. Hva mener statsråden bør gjøres for at norske forbrukere kan få datatrafikk på likere vilkår med de andre nordiske landene?»
Jon Gunnes (Venstre), 2018-03-21:
Jeg takker for svaret. Det er klart at enkelte områder er bra i Norge. Men dette gjelder mest pris, for jeg er bekymret for at digitaliseringen av samfunnet kan bremses opp ved at vi bruker data for lite. Man er i en sterk overgang til å bruke 5G innenfor mobilnettet. Nå vet ikke jeg om Norge er teknologisk frampå og best i verden, men det bør vi egentlig være. Da er mitt spørsmål: Priser vi oss nå ut, fra å være et verdensledende land innen mobilbruk til faktisk å komme langt ned på listen?
Jon Gunnes (Venstre), 2018-03-21:
Jeg ser at det er lyspunkter, og ikke minst at man følger godt med. Men jeg er oppriktig bekymret for det med 5G, som nå er på full fart inn, f.eks. har USA kommet veldig langt. Vi har land i Europa som har kommet veldig langt. Er statsråden bekymret når det gjelder den farten vi innfører 5G på i Norge?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2018-03-21:
La meg takke for spørsmålet om et tema som er viktig. Digital kommunikasjon er blitt stadig viktigere i samfunnet vårt, og i næringslivet har en brukt det lenge. Det at folk kobler seg opp på nett gjennom mobiltelefonene sine, blir stadig viktigere både for velferd og for et fungerende hverdagsliv for folk flest. Derfor er jeg opptatt av at vi skal ha både god dekning og konkurransedyktige priser i Norge. Som representanten tar opp i spørsmålet, er vi ikke helt der vi skal være ennå. Vi ligger veldig langt framme på dekning i Norge, langt bedre enn de aller fleste andre land, men på kostnadssiden har det medført at vi har høyere kostnader, som en her viser i spørsmålet. Alt i alt: Til tross for at vi bor relativt spredt og har en annen bosettingspolitikk enn de andre nordiske landene, har vi veldig høy kvalitet på mobilnettene. Det andre jeg skal dra fram, er at vi har hatt en økning i investeringene. Det i seg selv er bra, fordi det viser at vi leverer et bedre tilbud til innbyggerne. Men det har en kostnad, som må dekkes inn. Når jeg sier det, er det fordi jeg nylig var i Barcelona på en stor telekomkonferanse og hadde rundebordsmøte med kommunikasjonsministre fra en rekke land rundt om i verden. Den jevne tilbakemeldingen rundt bordet var at de var bekymret for at investeringene gikk ned. I Norge går de opp, og det tyder på at vi har konkurranse, ikke bare på lav pris, men på god dekning. Det er nok med på å påvirke prisnivået vi har. Vi følger nøye med på utviklingen i mobilmarkedet og sammenlikner utviklingen med våre naboland, slik som tallene fra representanten viser. Vi er opptatt av å styrke konkurransen og har lagt opp en del ting gjennom bl.a. Digital agenda for Norge. Der har vi en verktøykasse som består både av markedsregulering og av frekvensforvaltning. Nettopp fordi vi har det prisnivået vi har, er det et tegn på at konkurransen gjerne ikke er sterk nok når det gjelder kostnader eller pris. Men vi har en sterk konkurranse når det gjelder dekning. Norge er derfor ett av to land i Europa som har funnet grunn til å opprettholde regulering av markedet for tilgang til mobilnett. Telenors posisjon i markedet er så sterk at det fremdeles anses som nødvendig å ha sektorspesifikk regulering for å sikre at konkurrentene får en forutsigbar tilgang til Telenors infrastruktur. Det i seg selv er et signal om at vi ikke er fornøyd med hvordan markedet er, totalt sett, selv om vi har mye å skryte av, som jeg nevnte. Frekvensforvaltningen har lagt til rette for konkurranse i markedet, bl.a. ved bruk av frekvenstak når vi auksjonerer ut. Det er et tak på hvor stor frekvensmengde én eller flere tilbydere kan erverve seg i tildelingsprosessen. Vi gjør også andre ting for å stimulere tilbudssiden for å redusere framføringskostnader, slik vi nettopp har gjort med graveforskriften. Vi håper og tror at dette over tid vil bidra til at kostnadsnivået reduseres og blir konkurransedyktig med utlandet.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2018-03-21:
Mitt svar til det er nei, jeg tror ikke vi priser oss ut. At vi har en høyere pris per enhet, det viser tallene. Når det gjelder dekning, er vi blant de beste, om ikke det beste, i verden. Når det gjelder farten på dataoverføring, er vi også blant de aller beste i verden. Slik sett kan en si at det gjerne er en sammenheng mellom forventningene vi har til mobilbruk i hverdagen, og krav til nettopp både datamengde og -fart, som gjør at prisen blir litt høyere, slik at en kan forsvare det opp mot de investeringene som skal gjøres. Det er en sammenheng mellom det en betaler, og det en får. Jeg tror at de fleste vil betale litt mer hvis de får en vesentlig bedre tjeneste. Det som likevel er vesentlig her, og som var utgangspunktet for spørsmålet, er om en kan sikre at konkurransen er god nok, slik at en ikke betaler mer enn en må. Der nevnte jeg noen tiltak, og vi har mer, både 700 MHz bånd og at vi jobber med en lov om kostnadsreduserende tiltak for utbygging av høyhastighetsnett, som vil bidra til å styrke konkurransen ytterligere. Jeg mener at den jobben må vi gjøre.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2018-03-21:
Når det gjelder mobilnettets kvaliteter med tanke på dekning, med tanke på fart og med tanke på investeringsnivå, har Norge liten grunn til å være bekymret. For som jeg nevnte, er erfaringene mine fra Barcelona den at våre naboland, våre europeiske venner og ikke minst andre land utenfor Europa opplever en reduksjon i investeringer mange steder. Vi har opplevd en kraftig økning. Da vi overtok i 2013, var investeringene i telekombransjen 7 mrd. kr. Nå er de over 10 mrd. kr. Det viser at rammebetingelsene for å kunne tjene penger ved å ville investere er bra. Vi ser også at Norge har verdensrekord når det gjelder hastighet innenfor 4G-nettet, og vi ligger langt framme når det gjelder 5G. Det jeg er opptatt av, er at det skal være en balanse mellom hvor godt nettet er, og det vi som forbrukere betaler for, og der er konkurransen vesentlig. Der har vi flere grep, både som vi praktiserer, og som vi skal innføre den kommende tiden, og vi skal klare å ivareta det jeg oppfatter at representanten Gunnes er veldig opptatt av.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2018-03-21:
Det er et viktig tema som blir tatt opp her. Det er noe som vi iherdig har jobbet med, men som vi åpenbart ikke er i mål med. Riksrevisjonens rapport var i utgangspunktet veldig bra. Den ga et nyansert bilde av årsakene til at de målsettingene vi har hatt – noen av dem mest verbalt kommunisert over tid, noen av dem etter hvert slått fast i storting og regjering – ikke har blitt nådd. Denne rapporten, må jeg minne om, hadde vel en tidshorisont fra 2010 til 2015, og der viser en at en ikke har fått den utviklingen en ville. Pressemeldingen som kom ut etterpå, mener jeg var mindre nyansert, og det er gjerne den som har preget samfunnsdebatten i for stor grad. Men ser en på hovedrapporten, ser en en del ting som funker, men også en del ting vi må bli bedre på. Vi har satt i gang veldig mange tiltak, noen av dem før 2015, men veldig mange av dem får egentlig ikke effekt før i de siste årene. Det gjør at jeg er mye mer optimistisk med tanke på hvilke tall vi vil kunne få, etter hvert som det utvikler seg. La meg nevne noen eksempler: For det første ble det i pressemeldingen nevnt at ulykkesfrekvensen på tungbil var veldig høy i perioden 2010–2013. Det synes jeg var et trist tidspunkt å sette punktum på, for fra 2014 og framover har det vært en markert nedgang. Det viser at veitransport ikke er så ulykkesutsatt nå som den var i henhold til det som ble kommunisert. De siste to årene har en hatt en økning i godstransport på jernbane når det gjelder konteiner. Det har vært en kraftig økning når det gjelder tømmertransport på jernbane. Hadde en utvidet perioden, ville en sannsynligvis sett at en har nådd et punkt der ting peker i riktig retning, og ikke i feil retning. Når vi ser på det som skjer med hensyn til gods på sjø, kunne en sågar i Nationen – som jeg tror representanten leser flittig – se at det var en økning i sjøtransport i året som gikk. Vi ser at den støtteordningen som regjeringen fikk flertall i Stortinget for å innføre, og som trådte i kraft i fjor, har gitt større resultater når det gjelder inngåtte kontrakter enn det vi egentlig kunne drømme om, en ordning som kommer til å bli videreført og vil vokse i omfang framover. Det gjør at jeg tror vi har sett at det har kommet i gang virkemidler som snur denne trenden. Jeg mener det er rett at vi bygger bedre veier, at vi legger til rette for at det godset som skal gå på vei, har forhold som gjør at yrkessjåførene på vei rett og slett kan leve bedre enn de har gjort. Samtidig er jeg opptatt av at den godsmengden som skal langt, og som burde reist kollektivt på jernbane eller på kjøl, får bedre konkurranseforhold. Derfor er den styrkingen vi har gjort på jernbane, derfor er den styrkingen og de støtteordningene vi har innenfor kystområdet, en viktig del av å nå disse målene, slik at neste riksrevisjonsrapport ikke har negativt fortegn, men at en tvert imot kan si at nå ser vi bedre tider.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2018-03-21:
Det er noe av det jeg har på blokken min, for å se på hvordan vi på ulike måter kan stimulere til bruk av jernbane. Jeg tenker – ut fra de erfaringene jeg har etter å ha snakket med godstransportbransjen – at noe av det aller viktigste for dem er at det er forutsigbarhet for leveranser. Når vi har vært og besøkt CargoNet, når vi har snakket med ulike aktører på jernbaneterminaler, når vi har snakket med transport- eller vareeierne, har alle pekt på at det ikke hjelper at jernbanen lover veldig mye hvis hver femte avgang er kansellert, slik det har vært i perioder. Da er det ikke nok forutsigbarhet til at godskunden tør bruke jernbanen, for det står ofte en lastebil i motsatt ende og venter på å få varene helt fram til butikk eller fabrikk. Derfor har vi nå lagt inn i Nasjonal transportplan en godspakke på 18 mrd. kr. Jernbaneverket sa – da det eksisterte – at for første gang kom det penger sammen med løftene om gods på jernbane. Det er en godsmilliard som ligger inne. Det å(presidenten klubber) oppgradere infrastrukturen er det første virkemiddelet for å levere mer.(Presidenten avbryter.) Støtteordningen kan … (presidenten klubber) (Presidenten avbryter.)
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2018-03-21:
Dette er også en viktig del av det med gods. Ofte snakker vi om gods i form av konteinere, men nettopp tømmernæringen har hatt en eventyrlig vekst når det gjelder volum på jernbane. Det ønsker jeg skal kunne videreføres. Det å slippe å få dette over på lange transporter på vei er viktig. Samtidig har vi tatt mange grep nettopp for tømmernæringen, som gjør at tømmernæringen så sent som i forrige uke var og feiret med kake hos Vegdirektoratet fordi en gjennom oppgradering av veinettet har kuttet transportkostnadene deres for å komme til terminalene, med 50 mill. kr. Men da er det også viktig at terminalene oppgraderes, at det går flere godstog, at en har økt kapasitet. Jeg har vært og besøkt den terminalen – og andre terminaler i området – som representanten nevner. Det var stor glede da vi la fram godspakken vår, for endelig kom det en helhetlig tilnærming. Det som også er kjekt, er at når vi er i Mo i Rana, peker de på investeringer som må gjøres i innlandet for å få gods til å fungere bedre. Det er min ambisjon at vi fortsatt, selvsagt, skal gjennomføre dette. Jernbanedirektoratet(presidenten klubber) kommer med sin handlingsplan 9. april, og det vil være neste(presidenten avbryter) skritt … (presidenten klubber) (presidenten avbryter)
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2018-03-21:
Jeg setter pris på engasjementet fra representanten når det gjelder dette ubåtvraket. Vi har også tenkt at vi skal få fikset det, og ikke bare utrede det. Det har ligget der altfor lenge uten at tilstrekkelig er blitt gjort. Som en nevner, har det blitt etablert en støttefylling. Det har jeg orientert Stortinget om flere ganger, og vi har hatt runder i spørretimen om dette før, slik at informasjonen nå vil være stort sett den samme som en fikk sist. Vi har gått videre fra å utrede dette, slik forrige regjering har gjort, til faktisk å gjennomføre tiltak. Uavhengig av hva slags løsning en vil velge når det gjelder selve kvikksølvet, var det å få etablert en støttefylling viktig. Den har blitt bygd, det har kostet mye penger, men nå i mars fikk vi et brev fra Kystverket om at de anser at det tiltaket har vært vellykket, at ting har etablert seg, ting er stabilt, og at vi kan jobbe videre med det som blir den endelige løsningen. Vi vet at det er ulike ønsker lokalt. Samtidig har jeg registrert av lokal debatt at veldig mange er bare opptatt av at vi nå må få gjort noe. Vi sitter og gjør de siste vurderingene av hva som er de fornuftige tiltakene. Vi kommer til å få en oppdatert runde med Kystverket der de gjør sine vurderinger, og da vil jeg selvsagt sørge for at Stortinget blir orientert om det en velger. Dette kommer til å koste penger, og Stortinget kommer da til å måtte bli involvert i å bevilge de pengene.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2018-03-21:
Jeg er opptatt av at vi håndterer dette på en best mulig miljømessig måte. Det betyr at vi må håndtere det slik at en unngår spredning i et langsiktig perspektiv. Noe av den risikovurderingen som Kystverket gjør for oss, dreier seg om hvilken risiko det er for at man virvler opp ting som spres videre gjennom å begynne å grave i bunnsedimentene. Da vi diskuterte dette innledningsvis, var det veldig mange av oss som ønsket å heve dette fordi en regnet med at en kunne plukke opp beholdere og håndtere dem trygt. Da en så på de åtte beholderne som er blitt hevet opp, så en at syv av dem var rustet sund, og de var tomme for innhold. Det gjør at vurderingene gjerne endres i forhold til dem man opprinnelig hadde. Det er der jeg vil være trygg – før vi tar en endelig beslutning – på hva risikoen er for at man egentlig bare sprer kvikksølvet ytterligere, i stedet for at man faktisk håndterer det. Der er det ikke tatt en endelig beslutning. Jeg er opptatt av at Kystverket følger med på den teknologiutviklingen som skjer. Jeg beroliger meg med at de følger nøye med på dette, og så må vi sørge for at vi finner en løsning som praktisk lar seg gjennomføre.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2018-03-21:
Jeg har ikke trukket noen konklusjon, men det er ingen tvil om at de faglige argumentene for tildekking – som må veies opp og ned, for og imot, med hensyn til teknologi, kostnader, risiko og muligheter – er det som er den mest forsvarlige miljøhåndteringen på lang sikt. Men vi har som sagt ikke konkludert på det. Det har vært et kjent standpunkt fra Kystverket, også da de la fram sin siste rapport. Jeg er opptatt av at vi skal kunne løse dette på en best mulig måte. Vi har arbeidet kontinuerlig med det for å kunne få et beslutningsgrunnlag som er godt nok. Jeg mener også at når befolkningen på Fedje ser i bakspeilet på hva som har skjedd, ser en at det har skjedd fysiske ting de siste årene. Etter mange år med utredninger har vi tatt beslutninger, vi har brukt penger, vi har fysisk tatt grep, og nå er vi i neste fase. Jeg forstår godt iveren eller utålmodigheten etter å få løst dette, men det er grunn til å tro at ting nå vil skje raskere enn det som har vært tilfellet tidligere.
Ivar Odnes (Senterpartiet), 2018-03-21:
Eg kunne eigentleg tenkt meg nokre tilleggsspørsmål til føregåande spørsmål, men eg skal halda meg til spørsmålet eg har meldt inn, i denne omgangen: «Riksrevisjonen har avdekt at målsetjingane for meir gods på bane og kjøl ikkje er nådde. På strekningar med konkurranse har vegtransporten auka like mykje eller meir enn transport på sjø og bane. Undersøkinga syner at vegtransporten har vorte raskare, billigare og meir fleksibel, og det er sett i verk få tiltak for å styrkje konkurranseevna til godstransporten på jernbana. Har statsråden konkrete tiltak han vil setje i verk, slik at Stortinget sine mål vert nådde?»
Ivar Odnes (Senterpartiet), 2018-03-21:
Eg takkar for svaret. Eg har registrert at det har kome positive signal etter dei incitamenta som har vorte gjorde når det gjeld kjøl. Men signalet er meir urovekkjande når det gjeld bane. Er det kanskje på tide å vurdera eit liknande incitament for gods på bane som det ein no har fått for gods på sjø, for å sørgja for at ein har betre konkurransevilkår for bane kontra for veg?
Ivar Odnes (Senterpartiet), 2018-03-21:
For å gå meir inn på det området: Skognæringa har no vore ute med klare varselsignal om tømmertransporten, særleg knytte til Bane NORs innspel til Handlingsprogram for jernbanesektoren 2018–2029. Dei registrerer med stor forundring at fleire tiltak i Godspakke Innlandet er føreslått skifta ut. Det gjeld særleg situasjonen på Norsenga tømmerterminal på Kongsvinger. Det er den verkelege flaskehalsen for den samla virkestransporten på bane no. Norsenga skil seg ut frå andre terminalar fordi ein i tillegg har ein omlastingsplass frå veg til bane, og har òg ein viktig funksjon for å kopla to mindre vognsett saman til eitt. Her er det i dag ein kapasitet på rundt 700 000 m 3 , men behovet på sikt er på rundt 1 000 000 m 3 . Konsekvensen er at overskytande gods hamnar på veg. Står målet og framdrifta i Godspakke Innlandet framleis ved lag?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2018-03-21:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til helseministeren: «Trass i korte avstander ligger tre av Oslo-sykehusene i bunnsjiktet for andel pasienter med hjerneinfarkt innlagt fire timer etter symptomer. Mens landsgjennomsnittet er på 42,1 pst., ligger f.eks. Lovisenberg på 29 pst., jf. Norsk hjerneslagregister. En hovedgrunn til dette er at det ofte kan være uklart for helsepersonell hvor pasienten skal. Ethvert tidstap her kan koste liv eller føre til store skader på pasienten. Vil statsråden påse at Helse Sør-Øst sørger for at det opprettes et felles mottak for slagpasienter i Oslo?»
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2018-03-21:
Jeg takker for svaret, som jeg synes var ordentlig klart. Det er en viktig beskjed statsråden gir, om at det skal opprettes et samlet slagmottak i Oslo senest innen høsten 2018, noe jeg oppfatter som en god nyhet for dem som kan være i fare for å rammes av det, og det er noe som har vært svært etterlengtet. Det er – synes jeg – en nesten oppsiktsvekkende situasjon at vi i så mange år har diskutert dette i Oslo-området. I 2015 kom det en dramatisk rapport fra Statens helsetilsyn om pasienter som ble fraktet mellom forskjellige sykehus i Oslo. Med de korte avstandene vi har her, burde dette ha vært løst mye tidligere. Vil det som statsråden kalte fisking etter blodpropper, altså med katetre, ligge i det felles slagmottaket, slik at alle får tilgang til det i akuttfasen?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2018-03-21:
Jeg takker igjen for et opplysende tilleggssvar. Det er forskjellige tall i forskjellige land på hvor ofte pasientene kan få hjelp ved bruk av katetre som fisker ut blodpropper i hjernen. For den pasientgruppen som har så alvorlige former for hjerneslag, er det et avgjørende redskap å bruke. Så vidt jeg har sett, er gjennomsnittstallene i Norge for dem som får hjelp av den metoden, på 1,8 pst., mens det i Bern i Sveits ligger på 18 pst. Det er anbefalt faglig – tror jeg – at mellom 5 pst. og 15 pst. av pasientene vil kunne ha nytte av det. Jeg mener det er veldig viktig å følge opp at det blir innført i større grad i hjerneslagbehandlingen i Norge, at flere pasienter kan få mindre alvorlige skader etterpå, og at flere liv kan reddes. Et tilleggsspørsmål gjelder trombolyse i ambulansene, altså muligheten til å få diagnostisering og hjelp under transport – hvordan står den saken?
Bent Høie (Høyre), 2018-03-21:
Vi har en god slagbehandling i Norge. Vi har gode resultater for overlevelse etter hjerneslag. Over 90 pst. av pasientene blir behandlet i slagenhet. Det er et godt resultat. Vi har mye å vinne på god organisering i den akutte hjerneslagbehandlingen. Rask akuttbehandling kan være avgjørende for overlevelse og for et godt liv etter hjerneslaget. I fjor ble reviderte faglige retningslinjer og de første pakkeforløpene om akuttfasen for hjerneslag lagt fram. Det er bra, men det er utfordringer med slagbehandlingen i Oslo sykehusområde, slik representanten påpeker. Det er gjennomført en utredning om slagbehandling i Helse Sør-Øst. Den har resultert i rapporten Akutt og subakutt behandling av hjerneslag i Helse Sør-Øst, 2016. I rapporten heter det at hovedformålet med Oslo Slagsenter, «en dør inn, flere dører ut», er å samle all diagnostikk og akuttbehandling på ett sted. Målet er å sikre at alle pasienter får lik tilgang til diagnostikk og eventuell blodproppoppløsende behandling og «proppfisking» så raskt som mulig, og på høyest mulig faglig nivå. Pasienter med behov for videre behandling og rehabilitering får slik oppfølging i sitt lokalmiljø. Styret i Helse Sør-Øst har lagt denne rapporten som føring for helseforetakenes utviklingsplaner. Jeg viser til mitt svar på skriftlig spørsmål nr. 680 fra januar, hvor jeg redegjør nærmere for dette og for Oslo universitetssykehus’ utredningsarbeid av hjerneslagbehandlingen. Helse Sør-Øst opplyser at de har tett dialog med Oslo universitetssykehus, og at de har klare forventninger om at modellen med «én dør inn» skal innføres. Helse Sør-Øst opplyser videre at Oslo universitetssykehus – i dialog med andre sykehus i Oslo – arbeider målrettet for at sykehuset blir i stand til å realisere «én dør inn» for pasienter med mistanke om hjerneslag i Oslo. Målet er å få etablert et samlet slagmottak så snart som mulig – og senest høsten 2018. Det startes en prosess for å avklare hvordan trombektomi kan utføres på Ullevål i tilknytning til slagmottaket for Oslo sykehusområde. Oslo universitetssykehus arbeider med å forbedre den interne organiseringen ved sykehuset, inkludert etablering av en slagtelefon, samt nye senger og styrket vaktbemanning. Helse Sør-Øst har tett dialog med Oslo universitetssykehus om denne saken, og jeg legger til grunn at modellen for «én dør inn» nå blir realisert.
Bent Høie (Høyre), 2018-03-21:
For det første er jeg enig i representantens beskrivelse av at dette har tatt lang tid. Jeg tror bl.a. det henger sammen med at en har hatt en pågående diskusjon om sykehusstrukturen i Oslo-området, og dermed har også dette spørsmålet blitt sett i sammenheng med det. Men det er nå behov for å få et bedre tilbud. I dette er det som en folkelig kan kalle proppfisking, også et spørsmål, og det vil nå avklares i prosessen hvordan også dette kan utføres på Ullevål i tilknytning til slagmottaket for Oslo sykehusområde. Det er en del av det arbeidet som foregår nå. Jeg kommer jo fra et område der dette gjøres på et universitetssykehus, i Stavanger, med gode resultater.
Bent Høie (Høyre), 2018-03-21:
Ja, det er noe Norge nå prøver ut på Sykehuset Østfold, og det blir veldig spennende å se resultatene av det. Det er noe en gjør i samarbeid med Stiftelsen Norsk Luftambulanse. Så har noe av utfordringen i Norge knyttet til dette med blodproppfisking vært at vi er et langstrakt land, og tradisjonelt sett er dette bare blitt gjort på regionsykehusene. Det er utviklet en modell ved Universitetssykehuset i Stavanger som har dokumentert gode resultater, og det er også bakgrunnen for at Beslutningsforum har sagt at en nå i alle helseregionene skal vurdere om det er flere sykehus som kan gjøre dette. Det arbeidet er i gang, og det jeg refererte til i Helse Sør-Øst, er også en del av det arbeidet. Det vil sannsynligvis kunne føre til at Norge får bedre resultater på det området, på samme måte som vi har veldig gode resultater på slagbehandling generelt. Det er også viktig å huske at den største forsinkelsen skjer hos pasienten og pårørende. Derfor har regjeringen også satt i gang en kampanje for å informere om symptomene på slag.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2018-03-21:
«Syriske kvinner blir tvunget til sex av menn som deler ut nødhjelp på vegne av FN og internasjonale hjelpeorganisasjoner. Disse rystende historiene framkommer i en fersk rapport fra FNs befolkningsfond, UNFPA. Ifølge BBC velger enkelte hjelpeorganisasjoner å lukke øynene for overgrepene. Norge er en betydelig humanitær aktør og giver, ikke minst til ofrene for krigen i Syria. Hva vil utenriksministeren gjøre for å få stanset disse uhyrlige overgrepene?»
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2018-03-21:
Jeg takker for et veldig godt svar. Nå sier utenriksministeren at dette har spesielt vært avdekket når det gjelder utdeling av mat. Er det noe med innretningen på nødhjelpen som gjør dette, at det forekommer mer hyppig enn ved andre typer nødhjelpsutdeling? Er det noe en kan lære av måten nødhjelp gis på, hva slags type nødhjelp som gis? Det er det ene spørsmålet. Det andre er: Vet vi noe om i hvilke områder hvor dette forekommer i større omfang enn i andre områder?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2018-03-21:
For å avdekke at disse uhyrlige handlingene finner sted, må vi ha både gode ordninger i hjelpeorganisasjonene og god kontroll fra myndighetenes side, men vi er også avhengig av at kvinner og også de mennene som utenriksministeren snakker om her, tør å melde fra om det. Hva slags type initiativ kan vi ta for å sikre at det blir lett for kvinner og menn som utsettes for den type overgrep, å si fra om det?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-03-21:
For det første er jeg veldig glad for spørsmålet og det engasjementet som ligger bak det. Dette er en praksis som har blitt avdekket også i den senere tid i store hjelpeorganisasjoner. Det gjelder dessverre ikke bare Syria, det gjelder nokså generelt der det er konflikt, og hvor det er hjelpeorganisasjoner inne. Det har ført til at utviklingsministeren og jeg har sendt et brev til alle FN-organisasjoner og andre organisasjoner som mottar norsk støtte, hvor vi er veldig tydelige på hva vi forventer av dem som er våre partnere, hva vi forventer at de gjør som en del av sitt arbeidsgiveransvar, og hva vi forventer at de gjør når de jobber sammen med lokale partnere. Vi mener det er helt nødvendig. Brevet har fått veldig god respons, og vi har fått mange meldinger tilbake fra både FN-organisasjoner og andre om at de setter pris på at vi setter klare krav. Et av de virkemidlene vi har dersom vi ser at dette skjer, er f.eks. å stanse støtten. Det er dramatisk fordi det jo først og fremst vil ramme mennesker som er rammet av konflikt, men jeg mener likevel det er viktig å sette tydelige standarder og eksempler for hva vi aksepterer og ikke. Det er et spørsmål som jeg også har drøftet med FNs spesialutsending for seksualisert vold i konflikt, Pramila Patten, og senest på mandag diskuterte jeg det med spesialutsendingen for humanitære spørsmål i Syria. Han er kjent med tilfeller fra ulike organisasjoner hvor særlig det å dele ut mat blir gjort i bytte mot seksuelle tjenester. Det er ingen tvil om at seksuelle overgrep brukes aktivt som en del av konfliktbildet mange steder. Mange av de kvinnene og mennene som utsettes for det, blir de mest marginaliserte. Pramila Patten, som jeg nevnte, omtaler det som en slags dobbel stigmatisering, at de heller ikke får noe lokalsamfunn å komme tilbake til når de har blitt utsatt for seksuelle overgrep andre steder. Det vi ser, er at behovet for å jobbe med disse problemstillingene bare kommer til å øke, nettopp fordi veldig mange mennesker er i veldig sårbare faser i konfliktområder eller områder på vei ut av konflikt. Vi har dessverre også sett at i områder hvor kvinner vender tilbake som flyktninger, brukes seksualisert vold mer generelt, ikke bare fra hjelpeorganisasjoner – altså ikke hjelpeorganisasjoner som helhet, men noen av dem som er tilknyttet hjelpeorganisasjoner – som en del av dette bildet. Det er en praksis som er helt uakseptabel. Vi har økt støtten til kvinner og menn som opplever seksualisert og kjønnsbasert vold, og vi har også økt støtten til de organisasjonene som jobber som våre nærmeste partnere med det, bl.a. UNFPA og UN Women.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-03-21:
Det er selvsagt sånn at vi også vurderer om måten nødhjelp gis på, er en faktor som kan bidra til å redusere omfanget. Vi vet ikke helt omfanget, men vi baserer oss på de rapportene og de avsløringene som har kommet. Jeg vil understreke at de aller, aller fleste hjelpearbeidere gjør et utrolig solid og godt stykke arbeid og er ikke skyldig i disse overgrepene. Det vi har sett, er at det mange steder kan være veldig vanskelig å komme til med humanitær hjelp. Tilgangen er vanskelig, særlig av politiske årsaker, og det er ofte veldig vanskelig å få fram andre former for nødhjelp enn f.eks. laster med vann og mat. I noen områder forsøker vi prosjekter med å gå over til kontantutbetalinger, som har vært veldig vellykkede, nettopp for å unngå noe av det og samtidig få i gang en lokal økonomi. Men hvordan den reelle tilgangen er, vil være veldig avhengig av hvor og hvilken konfliktsituasjon vi snakker om. Det påvirker fleksibiliteten.