Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2004-01-15:
Helt siden legekunstens far, Hippokrates, og med den kristne kulturarv som basis, har vår vestlige verden en felles etisk tradisjon som bygger på respekten for liv og menneskeverd. Denne er til stede i kraft av at man er et menneske, og ikke ut fra hva man har gjort seg fortjent til. FNs menneskerettighetserklæring fra 1948 bekrefter også dette synet. Retten til liv slås fast i artikkel 3. Retten til liv er den mest fundamentale og en forutsetning for alle andre rettigheter. Ifølge et kristent menneskesyn gjelder denne retten hele livet, fra unnfangelsen til en naturlig død. Menneskeverdet er ukrenkelig, og alle har samme verdi. Det kan ikke graderes. For alle mennesker er skapt forskjellige, og mangfoldet er en verdi og også en ressurs. Men det er samfunnets ansvar å sikre retten til liv. Derfor er grunnlovsforslaget så viktig. Lover skaper holdninger, og vi ønsker å skape holdninger som fremmer respekten for livet. Dette er fundamentalt, ja, faktisk er dette grunnen til at jeg er politiker i dag. For da jeg på 1970-tallet begynte å fatte interesse for politikk, møtte jeg jo nettopp debatten om retten til liv. Jeg møtte kvinner på min egen alder som framhevet det ufødte liv som en del av kvinnens kropp. Derfor måtte kvinnen selv ta avgjørelsen om dette liv skulle fortsette eller ikke, bestemme over sin egen kropp, sa de den gang. Som også andre har nevnt i debatten før her, er jeg overrasket over at man kan lese de samme argumenter i innstillingen som man møtte på 1970-tallet. Arbeiderpartiets og SVs merknader om dette gjør jo retten til liv til en abortsak. Jeg er enig med representanten Lønning i at jeg trodde vi var kommet lenger i dag. Jeg vil ta et eksempel. Da jeg på 1970-tallet fødte en sønn som i tillegg til å ha et annet kjønn enn meg selv, også hadde en annen blodtype, viste vel det at han var noe annet enn en del av min kropp. Han var og er fortsatt noe for seg selv, et eget individ. FNs menneskerettighetserklæring kom i kjølvannet av Nürnbergprosessen etter annen verdenskrig, der menneskerettighetene som begrep var nytt. I erklæringen blir menneskerettigheter sett i sammenheng med og vurdert som en ivaretaker av menneskeverdet. Anerkjennelsen av menneskets iboende verdighet er grunnlaget for frihet, rettferdighet og fred. Også i den europeiske konvensjonen står det om ethvert menneskes rett til liv. Hvorfor kan vi ikke da ta det inn i vår egen grunnlov? Vi har rettigheter ene og alene fordi vi er mennesker, rett og slett basert på naturretten. Nå forstod jeg representanten Lønning slik at han ville tilbake til historien og eidsvollsmennene, som kikker på oss bakfra her, og at de ikke ville ha føyd dette inn i Grunnloven, fordi det var så selvsagt. Vi har føyd inn, som vi har hørt, andre rettigheter i Grunnloven, f.eks. retten til et godt miljø. Hvorfor ikke da retten til et menneskeliv? Livet er truet fra så mange kanter, ikke minst fra vår forbrukerkultur. I takt med den medisinske og teknologiske utvikling reises nye etiske problemstillinger. Vår kultur, som bygger på det kristne menneskesyn, legger til grunn at alle mennesker har samme verdi, fordi vi er skapt i Guds bilde. Marie Aakre får Livsvernprisen en av de nærmeste dagene. Hun har arbeidet med pasienter i livets sluttfase en lang tid, og hun sier det slik: «Vi bør i hele vår kultur gjeninnføre begrepet naturlig dødsprosess og død. Moderne medisinsk teknologi og vår kulturs fornekting av lidelsen og døden som naturlige deler av et menneskeliv har ført til at vi ikke lenger har evnen til å se det naturlig menneskelige.»Videre:«Å være sammen med alvorlig syke mennesker og den nære familie gjennom dødsprosessen gir en livskompetanse som majoriteten i vårt samfunn mangler. Visst har også helsevesenets hjelp vært mangelfull og ofte feilslått, men innsikt i livsprosessene nær livets grense har overbevist oss om nødvendigheten av å beholde respekten for livet som den styrende norm i dette arbeidet.»Og videre:«Spørsmålet om dødshjelp må møtes med hjelp til å leve. Helsepersonell har en etisk plikt til å verne om livet. Aktiv dødshjelp som helsetjeneste bryter med respekten for denne merkesteinen, og er utenkelig. Dette er en grense vi aldri må overskride.» Derfor mener jeg at retten til liv må være styrende også på dette området, og derfor håper jeg at flere enn Kristelig Folkepartis representanter kan stemme for dette grunnlovsforslaget.