trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Eigil Knutsen (Arbeiderpartiet), 2018-06-12:
Den 13. mars 2018 la EU-kommisjonen fram forslag om et europeisk arbeidsmarkedsbyrå, og saken er nå til behandling i EU-parlamentet. Den debatten vi skal ha nå, er en fin måte for Stortinget å starte diskusjonen om EUs arbeidsmarkedsbyrå, ELA, på og en god anledning til å debattere en EØS-sak før den er ferdigbehandlet i EU. Det har det siste halvåret vist at vi har behov for. Det er store forskjeller i hvordan ulike land i Europa regulerer arbeidslivet sitt. Noen baserer seg utelukkende på et strengt lovverk, andre på partssamarbeid, noen – som Norge – på begge deler og noen på minst mulig lovverk og minst mulig samarbeid. Statsråd Hauglie understreket i spørretimen 11. april at Norge ikke ønsker en løsning som utfordrer norsk suverenitet på arbeidslivsfeltet. Komiteen forutsetter at dette ligger til grunn for regjeringens videre arbeid med saken om det europeiske arbeidsmarkedsbyrået, ELA. Formålet med ELA er å få bedre informasjonsflyt om rettigheter og plikter for arbeidstakere og bedrifter, få til bedre samarbeid mellom nasjonale arbeidslivsmyndigheter og avgjøre tvister mellom land dersom de ønsker en uavhengig tredjepart. Dersom dette ender opp med å være hovedpilarene i byråets virke, vil det kunne bli et nyttig verktøy i kampen mot arbeidslivskriminalitet og sosial dumping. Som komitéflertallet sier i sin innstilling: «Med økt global kapitalflyt trengs det mer internasjonalt samarbeid for å trygge arbeidstakerrettigheter og bekjempe ulikhet.» Den norske arbeidslivsmodellen er vel verdt å ta vare på. Partene har tillit til hverandre, og vi regulerer både gjennom trepartssamarbeidet og gjennom et lovverk i stadig utvikling. Dette systemet må vi verne om, fordi det gir oss mulighet til å tilpasse arbeidslivet til nye tider. Derfor fremmer Arbeiderpartiet – og Sosialistisk Venstreparti – i dag forslag om at det må avklares om deltakelse i ELA svekker eller styrker vår mulighet til å regulere arbeidslivet selv, og at Norge vil reservere seg dersom vår tillits- og samarbeidsbaserte måte å regulere arbeidslivet på, blir svekket. Med det ønsker vi å sende et tydelig signal om at den norske arbeidslivsmodellen har framtiden foran seg. Dersom ELA styrker kampen mot sosial dumping og arbeidslivskriminalitet, og dersom norsk suverenitet blir ivaretatt, vil Arbeiderpartiet helhjertet støtte norsk deltakelse i byrået. Hvis ikke signaliserer vi i dag at vi er villig til å trekke i nødbremsen, for å sikre den norske arbeidslivsmodellens framtid. Med dette tar jeg opp Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstrepartis forslag i saken.
Eigil Knutsen (Arbeiderpartiet), 2018-06-12:
Statsråden sier til Dagsavisen i dag at det er ingen grunn til å frykte det nye arbeidsmarkedsbyrået. Det gjør heller ikke Arbeiderpartiet, men vi tar noen forbehold i saken, og statsråden sa også til Dagsavisen i dag at hun står sammen med Sverige og Danmark i kravet om at nasjonalstatene skal respekteres. Det er veldig bra. Men så lurer jeg på hva statsråden tenker om hennes søsterparti i Sverige, som sier at arbeidsmarkedsbyrået innebærer et for stort inngrep i den svenske arbeidsmarkedsmodellen, og, som vi hørte tidligere her, et brudd på nærhetsprinsippet.
Eigil Knutsen (Arbeiderpartiet), 2018-06-12:
I Arbeiderpartiets forslag, siste del av det, heter det at regjeringen «må understreke overfor EU at forslag som innebærer en svekkelse av norsk evne til selv å regulere forhold i arbeidslivet gjennom lov eller trepartssamarbeid, vil medføre at Norge reserverer seg». Jeg oppfatter at mye av det statsråden sier både i innlegget sitt og i svaret her nå, er at hun jobber for at Norge skal ha total suverenitet på arbeidslivsfeltet, samtidig som statsråden sier til Dagsavisen i dag at Arbeiderpartiet ser «spøkelser på høylys dag». Hva mener statsråden er forskjellen på hennes egen tilnærming til saken og Arbeiderpartiets forslag i denne saken?
Eigil Knutsen (Arbeiderpartiet), 2018-06-12:
I dag har vi fått se Senterpartiets kamp mot EØS-avtalen for full mundur her fra talerstolen. Da har jeg lyst til å minne om at Norge er en liten, åpen økonomi hvor både privat og offentlig sektor trenger mennesker, trenger arbeidskraft, til å fullføre de oppgavene vi skal gjøre. Næringslivet trenger markedsadgang. Uten markedsadgangen som EØS-avtalen gir oss, ville vi hatt en svekket vekst i Norge og lavere sysselsetting, særlig i distriktene. 80 pst. av den norske eksporten går til EU-land. EU, og Norge gjennom EØS-avtalen, jobber med overordnede politiske spørsmål som klimapolitikk, nå arbeidslivskriminalitet og handelspolitikk – temaer som det åpenbart trengs internasjonalt samarbeid om. Dette går Senterpartiet stadig til kamp mot, enten vi diskuterer havnearbeidere, utsendte arbeidstakere eller kamp mot arbeidslivskriminalitet. Alt skal handle om motstand mot EØS-avtalen. Og det er alle vi andre som ikke forstår noen ting. Representanten Lundteigen vil ha en ærlig debatt, men sa i sitt innlegg at hovedformålet med arbeidsmarkedsbyrået er å få en ensrettet arbeidslivspolitikk. Det er ikke riktig. Jeg vil oppfordre Senterpartiet til å ta en studietur ut i distriktet, kanskje til Vestlandet, f.eks. til Bømlo, hvor bare én av de mange fiskeribedriftene har hundre arbeidsplasser som foredler fisk, og de er helt avhengige av markedsadgang til det europeiske markedet. Stortinget vedtok forrige uke kraftige grep mot innleie fra bemanningsbransjen. Dette viser at vi har et handlingsrom i EØS-avtalen, særlig på arbeidsliv. Arbeiderpartiet mener det må utnyttes bedre. Det kommer vi til å fortsette med i denne salen.
Margret Hagerup (Høyre), 2018-06-12:
Det er nesten sånn at hver gang en står på denne talerstolen, må en presisere at et samlet flertall på Stortinget er for at faste ansettelser skal være hovedregelen – det er nå en gang blitt sånn. Allmenngjøringsordningen er et sentralt virkemiddel mot uakseptable lønns- og arbeidsvilkår, og det er viktig at denne ordningen fungerer effektivt. Partene i arbeidslivet har en nøkkelrolle i denne ordningen, bl.a. gjennom å fremme begjæringer om allmenngjøring der en anser at det er nødvendig. Det har blitt sagt at ni bransjer i dag er allmenngjort, og det er ingen eksempel på at Tariffnemnda har avvist å ta en begjæring til behandling på grunn av manglende dokumentasjon. Så har det kommet forslag om at denne skal evalueres. Da må jeg si at allmenngjøringsloven ble evaluert i 2005. Allmenngjøringsordningen var også et av virkemidlene som ble vurdert i en større evaluering gjennomført av Fafo i 2011. I 2015 kom Samfunnsøkonomisk analyse med en rapport om virkninger av allmenngjorte tariffavtaler. Disse evalueringene og vurderingen av allmenngjøringsordningen viser at ordningen i all hovedsak virker etter sin hensikt. Forslag om å evaluere denne ordningen vil være å lete etter utfordringer som ennå ikke har vist seg. Det er ikke effektiv utnyttelse av departementene. Jeg synes heller ikke det er forsvarlig i disse tider når det kommer stadig nye forslag. Evalueringer og vurderinger så langt viser at allmenngjøringsordningen i all hovedsak virker etter hensikten, og at ordningen fungerer. Ordningen ble sist vurdert i 2016, og vi kan ikke se at det har kommet nye forhold som gjør en ny evaluering nødvendig på dette tidspunktet. Jeg vil også påpeke at det er motstridende syn mellom partene rundt allmenngjøringsordningen. Derfor bør et ønske om evaluering av denne komme fra partene.
Margret Hagerup (Høyre), 2018-06-12:
Som gammel butikksjef klarte jeg ikke dy meg for å gå opp og kommentere litt i denne saken, for mitt første møte med arbeidslivet var faktisk som butikkmedarbeider i en Rimi-butikk. Jeg jobbet i en annengenerasjons butikk, så vi kalte den ikke for Rimi, vi kalte den for Reinhardt. Og Reinhardt, sjefen min, hadde drevet i 30 år, men valgte å kjøpe seg inn i et franchisekonsept som Rimi hadde de siste årene, for å få de fordelene som var der. Som 20-åring fikk jeg tilbud om å overta butikkdriften. På det tidspunktet hadde jeg ikke mulighet til å kjøpe meg inn, men jeg ble ansatt som filialleder. Vi var ganske få butikksjefer som drev filial, de fleste drev franchise. Men vi møttes alle jevnlig på samlinger, var likeverdige der og diskuterte personalutfordringer og utfordringer med varer vi fikk i hyllene våre, og som vi ikke alltid klarte å selge. Vi hadde fullt ansvar for alle våre ansatte, på samme måte som kollegaene, enten det var franchise eller filial. Jeg hadde ikke bare en tittel, jeg var en stolt butikksjef på 20 år. Jeg hadde lønns- og personalansvar for mine medarbeidere. På samme måte hadde jeg det som mellomleder i ASKO. Der hadde jeg lønns- og personalansvar og mulighet til å medvirke i ledergruppen. Det er et konsern, men jeg var leder med funksjon. En kan argumentere på samme måte for alle virksomheter, for det er en avstand mellom medarbeidere og ledere når virksomhetene blir store. Derfor har vi teamledere, butikksjefer og mellomledere for å sikre god og nær ledelse. Som sjef var min viktigste huskeregel å ha åpen kontordør og alltid gi tilbakemeldinger på henvendelser jeg fikk. God ledelse handler om nærhet. Mor Teresa sa det så godt en gang hun skulle holde foredrag om god ledelse: Kjenn din medarbeider, sa hun. Og så gikk hun ned og satte seg, i en fullsatt sal. Å kjenne sin medarbeider vil jeg påstå at franchisetakerne gjør.
Margret Hagerup (Høyre), 2018-06-12:
Den gangen ILO-konvensjon 137 ble vedtatt, i 1973, hadde den som hovedformål å sikre havnearbeiderne fast losse- og lastearbeid samt stabil inntekt. Nye losse- og lasteteknikker og økende grad av mekanisering og automatisering hadde avløst mange av de tradisjonelle arbeidsoperasjonene og redusert behovet for havnearbeidere. Norge sluttet seg til konvensjonen før den første arbeidsmiljøloven ble innført, og før det velregulerte arbeidslivet vi er vant med i dag. Det er snart 50 år siden. I dag – i 2018 – er det fremdeles viktig å sikre gode, trygge og forutsigbare lønns- og arbeidsvilkår, også for havnearbeidere. Men med innføringen av arbeidsmiljøloven og kravet til faste stillinger, i tillegg til senere tariffavtaler hvor fast stilling er et mål, har havnearbeiderne fått vesentlig bedre kår. Det er grunn til å stille spørsmål om hvorfor Senterpartiet ønsker seg tilbake til ei tid med løsarbeidersamfunn og en 50 år gammel løsning, som er mildt sagt utdatert. Høyesterett har allerede slått fast at ILO 137 kan oppfylles på andre måter enn ved lov og forskrift, bl.a. gjennom oppfyllelse av konvensjonens formål og tilbud om faste stillinger. Faste stillinger er nettopp det tariffavtalen mellom partene, Havne- og terminaloverenskomsten, legger opp til. Avtalen inneholdt ikke et ord om fortrinnsrett. Likevel var altså LO i utgangspunktet fornøyd med avtalen. Det er fullt mulig å sikre havnearbeiderne trygghet for både arbeid og inntekt uten en rigid fortrinnsrett. Hva fortrinnsrett kan medføre i praksis, har vi allerede sett eksempler på. I Holship-saken, som er nevnt en rekke ganger nå, gjaldt det Drammen havn, hvor klubblederen for Transportarbeiderforbundet også var daglig leder av havnekontoret. Dette medførte at fagforeningen hadde full kontroll over arbeidet i havnen. Det var seks faste ansatte som dreiv med losse- og lastearbeid, og 50–90 tilkallingsvikarer. Dette er direkte i strid med det bærende prinsippet i arbeidsmiljøloven om at fast ansettelse skal være hovedregelen. Det framstår ganske paradoksalt med tanke på debatten vi hadde i denne salen i forrige uke. Da var Arbeiderpartiet og Senterpartiet blant de fremste våpendragerne for å bekjempe innleie. I denne saken har de sammen med fagbevegelsen snudd alt på hodet og støtter nå en ordning hvor en av konsekvensene er nettopp økt innleie. Jeg sliter litt med å se prinsippet. Hovedformålet med ILO-konvensjon 137 er oppfylt i Norge, bl.a. gjennom tariffavtaler og rett til faste stillinger i arbeidsmiljøloven. Som en følge av at det ikke lenger foreligger en avtale som oppfyller forpliktelsene, er regjeringen i gang med å vurdere saken. Arbeidslivets parter er informert, og en tar sikte på å gjennomføre en slik vurdering i løpet av høsten 2018. Ved behov for endringer vil regjeringen følge opp dette på vanlig måte og involvere partene i arbeidslivet. Fortrinnsrett er derimot ikke en god løsning for noen av partene.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2018-06-12:
Jeg vil begynne med å takke saksordføreren for en god og ryddig jobb i komiteens behandling av denne saken. Norsk petroleumsvirksomhet har i all hovedsak vært en suksesshistorie for landet og næringslivet. Hundretusener av mennesker har hatt arbeid i petroleumsindustrien, både direkte og indirekte gjennom leverandørindustrien. Dermed har denne næringen sørget for at mange familier har hatt gode og trygge inntekter. Samfunnet har også nytt godt av enorme inntekter helt siden Ekofiskfeltet ble erklært drivverdig lille julaften 1969. Men det å drive med petroleumsvirksomhet krever at man gjør det kontrollert, skikkelig og har gode rutiner for å unngå ulykker og skader på folk og miljø. Vi har i Norge også hatt forferdelige ulykker, den største var Alexander L. Kielland-ulykken 27. mars 1980, der hele 123 mennesker omkom. Vi har hatt flere helikopterulykker, fallulykker, oljeutslipp og andre hendelser. Jeg vil også dra frem alle heltene som ble skadet under diverse dykkeoppdrag, og som har fått skader for resten av livet. Myndighetenes behandling av nordsjødykkerne var gjennom mange år veldig kritikkverdig, men heldigvis fikk vi en verdig avslutning på denne saken i forrige stortingsperiode da regjeringen la frem forslag, som også fikk tilslutning fra Stortinget gjennom arbeids- og sosialkomiteens innstilling. Man kom med en anstendig og velfortjent kompensasjon og unnskyldning for det dykkerne var utsatt for. Allikevel kan vi heldigvis si at sikkerhetsnivået på norsk sokkel er meget høyt, at olje- og gassnæringen tar HMS-arbeidet på det største alvor, og at ambisjonene om at norsk petroleumsvirksomhet skal være verdensledende på helse, miljø og sikkerhet, er en ambisjon alle deler – ansatte, fagforeninger, arbeidsgivere, kontrollinstanser og øvrige myndigheter. Komiteen var nylig på besøk i Rogaland og hadde flere møter med flere av aktørene på norsk sokkel. Som tidligere nevnt, også i dag, hadde komiteen en reise ut på Statfjord C-plattformen. Ut fra kunnskapen og historiene vi fikk på den turen, mener jeg regjeringen har truffet godt med denne stortingsmeldingen. Norge har vist at vi kan ha en petroleumssektor som er verdensledende på helse, miljø og sikkerhet, og som samtidig er lønnsom og attraktiv. Det skal den være framover også, men det krever at vi hele tiden ser på forbedringspunkter og har et tett samarbeid med alle aktørene i bransjen.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2018-06-12:
Kampen mot arbeidslivskriminalitet har høy prioritet for Fremskrittspartiet og regjeringen. Arbeidslivskriminalitet og useriøse aktører er skadelig for de ansatte, som ikke får oppfylt sine rettigheter – og i enkelte tilfeller misbrukes. Det er også skadelig for samfunnet, som går glipp av betydelige skatteinntekter. Ikke minst er det skadelig for det store flertallet av norske bedrifter som driver lovlig og skikkelig, men som blir utkonkurrert av aktører som gjennom juks og kriminalitet utkonkurrerer dem. Arbeidslivskriminalitet skjer i alle bransjer i hele landet. Vi har dessverre stygge eksempler fra Fredrikstad, Sarpsborg, Oslo, Tromsø – ja, fra hele landet. I renholdsbransjen har det vært spesielle utfordringer. Derfor har man godkjenningsordningen, som gjelder for alle aktører, men som frem til nå kun har gjeldt for næringsdrivende når det gjelder kjøp av disse tjenestene. Regjeringen sendte i fjor sommer ut på høring om dette kravet også bør gjelde privatpersoner som kjøper renholdstjenester, og har nå varslet at de utvider kravet til også å gjelde private innkjøpere, med virkning fra 1. juli i år. Det er også grunnen til at forslaget kan avvises. Jeg tror også det er verdt å ta et par ord om hvordan spesielt Arbeiderpartiet opptrer om dagen. Man snakker i stor grad ned norsk næringsliv, snakker ned norske arbeidsplasser og prøver å skape et inntrykk av at det er kaos i norsk næringsliv. Jeg vil advare mot en slik historiefortelling, for den stemmer ikke. Ni av ti ansatte trives på jobben. I all hovedsak er det et godt forhold mellom arbeidsgivere og arbeidstakere. Vi har i all hovedsak seriøse arbeidstakere i Norge, som sammen med fagforeninger, ansatte og andre sørger for god verdiskaping innenfor trygge og gode forhold. Det er viktig at vi må sette inn støtet mot de useriøse aktørene, men den generelle problembeskrivelsen som Arbeiderpartiet kommer med, synes jeg er uheldig. Hadde det ikke vært uparlamentarisk, hadde det vært fristende å si at krumspringene til Arbeiderpartiet setter norske arbeidsplasser i fare.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2018-06-12:
Det er et litt underlig forslag – og ikke minst argumentasjonen bak det – som vi har til behandling i dag. For det er umulig å lage en A4-mal for hvordan alle næringsdrivende skal drive sin bedrift, da mangfoldet i tjenester og varer som norske bedrifter skaper, er enormt. Det samme gjelder størrelse på bedriften og hva slags situasjon den er i. Det er derfor vi i lovverket har flere forskjellige typer organisasjonsformer og driftsformer som næringslivet kan velge mellom, for å finne den modellen som passer den enkelte bedrift og arbeidsplass best. Franchise er et velkjent konsept som har fungert for mange, og som gjør det mulig for mindre kjøpmenn å dra nytte av kjente merkenavn – konsepter – og gjerne også felles innkjøp. Dette gjør at flere folk får mulighet til å starte sin egen virksomhet og bidra til verdiskaping og å skape arbeidsplasser. For de ansatte kan også franchise være en god modell, da de får en nærhet til sin arbeidsgiver eller kjøpmann. Og jeg synes det er underlig at opposisjonen her i dag synes det er bedre at det er store konsern i Oslo eller utlandet som skal bestemme, i stedet for at det er den lokale kjøpmannen, f.eks. i Askim. Jeg er redd at når opposisjonen, og spesielt Arbeiderpartiet, her i dag går sammen med Rødt, bidrar det til å legge ytterligere hindringer for norsk næringsliv, noe som ikke vil være et gode for norske arbeidstakere. For norske arbeidstakere sier ofte at de setter pris på nærheten mellom arbeidstaker og arbeidsgiver, men det ønsker tydeligvis opposisjonen å ødelegge i dag. Et annet utslag av denne kampen mot franchise er at lokale kjøpmenn i større grad blir låst til franchisegiveren og får mindre mulighet til å bytte ut en konkurrerende franchisegiver hvis betingelsene ikke er gode nok. Det at opposisjonen i dag ønsker å flytte mer makt til de store franchisegiverne på bekostning av den lokale kjøpmannen i Halden, er for meg uforståelig. Jeg er glad for at Kristelig Folkeparti sammen med regjeringspartiene i dag stemmer ned disse forslagene og heller fremmer et eget forslag om å innhente mer kunnskap før man eventuelt skal gjøre justeringer. Og som jeg har poengtert flere ganger: Jeg synes det er veldig spesielt at Arbeiderpartiet ønsker å skape større avstand mellom arbeidsgiver og arbeidstaker, når vi vet at nærheten mellom arbeidsgiver og arbeidstaker er til det beste for alle.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2018-06-12:
Det jeg hører av debatten, tyder på at det er mange som ikke nødvendigvis vet hvordan norsk næringsliv fungerer, og i hvert fall ikke franchisebransjen. Undertegnede har i hvert fall jobbet i en franchisebedrift. Jeg vet godt hvordan det var å være ansatt, at man hadde de samme rettighetene som man har i øvrige virksomheter, og at det var ryddige og gode formål. Det jeg mistenker er problemet, spesielt for Arbeiderpartiet, er at ikke alle norske arbeidstakere er ansatt i store bedrifter, der det er de store nasjonale fagforeningene som styrer og er part. De har tydeligvis problemer med at norsk næringsliv i stor grad består av små og mellomstore bedrifter, der det faktisk er et godt forhold mellom arbeidsgiver og arbeidstaker, og som daglig løser mange av utfordringene de har. Jeg må si jeg synes dette er veldig spesielt, og hvis man leser innstillingen fra komiteen, ser man at Arbeiderpartiet nå linker seg tettere enn noen gang til partiet Rødt. Og attpåtil: Når Arbeiderpartiet skal fremme forslag, må de få med skriftlig at det er i forståelse med partiet Rødt. Det er altså målet til Arbeiderpartiet. I stedet for å ta tak i de reelle utfordringene man har i norsk arbeidsliv, ønsker Arbeiderpartiet å bedrive det jeg vil kalle symbolpolitikk, noe som vil kunne sette norske arbeidsplasser i fare. Representanten Moxnes snakket om at franchisegiverne er altfor mektige og tar for stor del av kaken. Allikevel fremmer representanten Moxnes og Rødt sammen med bl.a. Arbeiderpartiet forslag om å gi enda mer makt og innflytelse til franchisegiverne på bekostning av den lokale kjøpmannen. Den politikken henger ikke sammen og er ikke til det heldige. Det jeg vil utfordre Arbeiderpartiets representanter spesielt til å besvare, er det ene spørsmålet jeg hadde i sted, og som de ikke ønsker å svare på. Det er hvordan større avstand mellom arbeidsgiver og arbeidstaker er et gode, i stedet for at arbeidsgiveren er den lokale kjøpmannen.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2018-06-12:
Senterpartiet har sammen med Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti konkludert med at norske havnearbeidere i dag ikke er ivaretatt på en tilstrekkelig måte, og mener at Norge ikke forholder seg til forpliktelsene vi har gjennom å ha tilsluttet oss ILO-konvensjon 137. Det problematiseres at norske havnearbeidere ikke sikres tilstrekkelig arbeid gjennom fortrinnsrett gjennom lov eller forskrift, og at de inngåtte tariffavtalene mellom partene for ansatte i havnene ikke nevner ILO-konvensjon 137 eller fortrinnsrett spesielt lenger. I departementets svarbrev til komiteen har statsråden uttrykt at de er i gang med å se på hvordan norske havner i dag er organisert, og hvilken praksis som foreligger, opp mot avtalen som er inngått mellom partene i arbeidslivet, og konvensjonen. Det er ryddig. Likevel er det klart at Høyesterett allerede har sett på flere forhold, deriblant forpliktelsene i ILO-konvensjon 137 ved bruk av fortrinnsretten for havnearbeidere opp mot EØS-avtalen, Grunnloven og etableringsretten. I innstillingen har regjeringspartiene henvist til en avsagt høyesterettsdom, den såkalte Holship-dommen, fra desember 2016. I den kommer det klart frem at Høyesterett mente at fortrinnsretten favoriserte administrasjonskontorenes ansatte, og på denne måten fortrengte andre aktørers tilgang til markedet. Likevel konkluderte Høyesterett der med at ILO-konvensjon 137 kan oppfylles på andre måter enn gjennom bruk av særskilt fortrinnsrett. Å ønske at fagorganiserte skal skjermes fra konkurranse, er kanskje ikke nye toner fra Senterpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Arbeiderpartiet, men at de på samme tid i realiteten applauderer løsarbeiderorganiseringen havnearbeidere i stor grad jobber under, er mildt sagt overraskende. Fremskrittspartiet er ikke en tilhenger av monopoler, slik en fortrinnsrett her vil gi, og vi er heller ikke tilhengere av å støtte at enkelte bransjer skal basere sin drift på innleie og midlertidige ansettelser, og jeg er overrasket over at det er ønsket fra opposisjonen her i dag.
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2018-06-12:
Eg takkar komiteen for eit godt arbeid med meldinga. Sjølv om ein kanskje ikkje har skrive seg saman i alle merknadene, er det tydeleg at ein har jobba godt med problemstillingane og ser nokre felles utfordringar. Dette føyer seg veldig viktig inn i den historiske utviklinga, der ein i byrjinga av oljealderen hadde ein industri som var prega av ulykker i kvardagen offshore, men der ein over åra med mykje bra arbeid har klart å vere i verdstoppen når det kjem til helse, miljø og tryggleik. Og det skal vi vere i åra framover – det er en ambisjon som alle deler. Det er viktig òg for å halde oppe legitimiteten til arbeidsplassar i ei næring som på ingen måte er ufarleg. Petroleumsindustrien har endra seg mykje dei siste ti åra. Oljeprisen fall som ein stein. Det har gjort at mange mista jobben og nye løysingar blei tekne i bruk, og det har vore eit kostnadsnivå som har blitt redusert på mange måtar. Det må ikkje gå ut over arbeidet med HMT. Så lenge Noreg utvinnar olje og gass på norsk sokkel, skal vi vere i verdstoppen. Arbeidet offshore skal vere så trygt at oljearbeidarane kan kome trygt heim etter ein avslutta arbeidsperiode. Vi kan ikkje akseptere at tryggingsnivået skal gå ned.
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2018-06-12:
Kristeleg Folkeparti er bekymra for at delar av reinhaldsbransjen er prega av useriøse aktørar, dårlege arbeidsforhold og arbeidslivskriminalitet. Dette undergrev dei trygge arbeidsplassane som ein har i dei bedriftene som driv godt. Heldigvis er det iverksett fleire tiltak for å få bukt med dei problema. Godkjenningsordninga for reinhald som blei innført i 2012, går ut på at alle reinhaldsverksemder har ei plikt til å søkje Arbeidstilsynet om godkjenning. Godkjende bedrifter blir då oppførte i eit eige reinhaldsregister, som er allment tilgjengeleg. For å få godkjenning må verksemda leggje fram dokumentasjon om løns- og arbeidsforhold for dei tilsette samt vere registrert i bestemte offentlege register. Verksemder som ikkje er godkjende, vil ikkje lovleg kunne selje reinhaldstenester, verken til bedrifter eller forbrukarar. Forbodet for næringsdrivande mot å kjøpe reinhaldstenester frå verksemder som manglar godkjenning, blir no utvida til å gjelde private forbrukarar frå 1. juli 2018. Reinhaldsregisteret fekk hausten 2017 eit nytt design, med nye funksjonar, på nettsidene til Arbeidstilsynet, for å gjere det enklare for kjøparar av reinhaldstenester å finne fram til dei seriøse tilbydarane, og Kristeleg Folkeparti ser på forslaget om felles informasjonsportal for reinhaldsbransjen som vareteke. Forslaget om å halde eit godkjenningsregister oppdatert i sanntid vil vere krevjande å gjennomføre, fordi manuell dokumentkontroll inngår i vurderinga, og slik ordninga er innretta, vil det kunne skje utan at dei faktiske føresetnadene endrar seg, og at grunnlaget for godkjenninga fell bort. Kristeleg Folkeparti legg til grunn at dette må fangast opp gjennom tilsyn og gjennom plikta godkjende bedrifter har til å sende inn dokumentasjon på at vilkåra framleis er oppfylte. Kristeleg Folkeparti legg elles vekt på at godkjende verksemder pliktar å utstyre alle sine tilsette med HMS-kort, og at tilsynsmyndigheitene og enkelte andre aktørar med særskilt HMS-ansvar – verneombod, byggherre – har moglegheit til å kontrollere at korta er gyldige i sanntid. Difor ser ikkje Kristeleg Folkeparti behov for å støtte nokon av forslaga som blir fremja i denne saka.
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2018-06-12:
Etter utvidinga av EU- og EØS-området 1. mai 2004 fortona løns- og arbeidsvilkåra til arbeidsinnvandrarar seg som ei utfordring, innvandringa frå nye EU-land auka kraftig, og etter kvart blei det dokumentert at fleire innvandrarar tok imot løningar langt under minstesatsane i tariffavtalen. Dette førte til at fagbevegelsen fremja forslag om allmenngjering i fleire bransjar, og Tariffnemnda har gjort fleire allmenngjeringsvedtak sidan 2004. Kristeleg Folkeparti meiner at allmenngjeringsinstituttet spelar ei viktig rolle for å motverke veldig låge løningar i dei bransjane der allmenngjering allereie er vedteken. Jobbmoglegheitene kan auke for lokal arbeidskraft som konkurrerer om jobbane mot arbeidsinnvandrarar som får høgare løn på grunn av allmenngjeringa. Men viss minstesatsane vert sette så høgt, kan dei òg ramme lokal arbeidskraft. Allmenngjeringa kan òg trekkje opp kostnadsnivået for enkelte bedrifter. Allmenngjeringsinstituttet slik det fungerer i dag, har òg sine avgrensingar. Allmenngjering er i utgangspunktet eit mellombels grep, mens låglønskonkurransen frå innvandrarar truleg er av varig karakter. Allmenngjering er no i bruk i nokre bransjar, men det er mange arbeidsinnvandrarar med svært låge løningar òg i andre bransjar. I desse bransjane kan det i liten grad vere effektive verkemiddel som kan forhindre svært låg løn for desse gruppene. Holden III-utvalet peikar på at det er nødvendig med ordningar for å motverke sosial dumping og låglønskonkurranse på område med betydeleg innvandring i lang tid framover. Utvalet anbefaler òg at myndigheitene og partane jamleg vurderer om allmenngjeringsordninga fungerer tilfredsstillande. Difor kjem Kristeleg Folkeparti til å fremje eit laust forslag, der «Stortinget ber regjeringen om å legge frem en sak med evaluering av allmenngjøringsordningen og vurdere å fremme forslag til forbedringer i denne ordningen».
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2018-06-12:
Eg kan stille meg bak mange av dei vurderingane som representanten frå Venstre la til grunn på ein veldig god måte no, med innestemme i ei sak som dei siste vekene heller har vore prega av utestemme. Eg skal kanskje òg leggje til at fleire av dei forslaga som vi skal votere over i dag, har vore vurderte av skiftande regjeringar og skiftande fleirtal, utan at det har blitt noko av dei. Det eg meiner er grunnlaget for at ein bør sjå nærare på organisasjonsforma franchise og liknande, er at sjølv om det ikkje er eit nytt fenomen, er det eit omfang som har auka mykje. Komiteen viser sjølv i sine merknader til at i 2017 omfatta organisasjonsforma 120 000 tilsette. Det betyr 4,5 pst. av alle sysselsette og at det er ein auke på 50 pst. frå 2007. 2007 er òg det siste året eg har funne at ein forska inngåande på korleis denne organiseringsforma har påverka arbeidslivet. Ein Fafo-rapport frå 2014 siterer til funn frå Handel og Kontor i 2007. Forfattarane skriv: «Et av de største problemene med franchise er at organisasjonsformen ser ut til å svekke muligheten for en effektiv fagbevegelse. Ut fra dette kunne en i franchise vente å finne partssamarbeid preget av manglende organisering, manglende rettigheter. I stedet fant vi at de hadde tillitsvalgte i butikken vi besøkte, og et samarbeid som merket lite til maktforskjeller, sannsynligvis fordi de i liten grad hadde opplevd konflikter mellom arbeidsgiver og arbeidstaker som handlet om kampen for rettigheter.» Uavhengig av alle desse momenta meiner eg at dette er grunnlaget for at vi treng eit betre avgjerdsgrunnlag, og at ein treng meir kunnskap om denne organiseringsforma. Det er sånn at det er ei positiv utvikling når fleire får seg jobb og fleire lokale kan starte opp butikkar og sørgje for sysselsetjing og verdiskaping. Men det er nokre utfordringar når dei er i ein organisasjonsform som breier seg. Det kan vere lurt å ha eit betre kunnskapsgrunnlag. Difor vil eg ta opp forslaget som eg refererte til, frå Kristeleg Folkeparti, Høgre, Venstre og Framstegspartiet.
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2018-06-12:
Kristeleg Folkeparti legg i denne saka for det første vekt på omsynet til ungane. Det er mange barn som har erfaringar frå barnevernsinstitusjonar som seier at medlevarordningar er vesentlege for at dei skal kunne oppleve tilhøyrsel og vaksne som bryr seg om dei. Lat meg berre sitere nokre av dei såkalla barnevernsproffane: «At de skifter voksne hele tiden er ikke bra for meg. Vet ikke hva de tar hensyn til når de bestemmer det sånn. Nå skifter det hele tida, før var de i hvert fall her noen dager i slengen.» Ein annan seier: «Jeg ser ofte over 20 voksne her i løpet av en dag. Det må da være feil?» Eller ein annan, som seier: «Medleverturnus er veldig bra. To uker på og to uker av. Det viser at de bryr seg. At de gidder å bruke så mye av seg på jobben. Det er viktig for meg.» Eller ein siste, som seier: «Når de voksne bor med deg, kjenner de at de er litt i din situasjon. Og du føler deg som en del av en stor familie. De står opp med deg og slikt. Normalt på en måte.» Det andre omsynet som er viktig for Kristeleg Folkeparti, er å lytte til dei ideelle institusjonane. Representanten Moxnes seier han ønskjer å avskaffe medlevarskapet for å hindre dei kommersielle i å jobbe etter denne modellen. Dei ideelle seier at dei kan bli dregne med i dragsuget om denne forskrifta blir teken vekk. Av omsyn til ungane på institusjonane og dei ideelle verksemdene vil ikkje Kristeleg Folkeparti oppheve medlevarforskrifta. Dette bør heller løysast ved at ein inngår flest mogleg avtalar med dei ideelle framfor dei kommersielle aktørane, og ved å stille krav om løns-, arbeids-, pensjons- og arbeidstidsordningar i anskaffingsprosessen. Dette kan leggjast inn i kravspesifikasjonane, som eit krav til å vere kvalifisert. Kristeleg Folkeparti var klar til å stemme for forslaget til SV som dei har trekt, men no kjem vi til å stemme for innstillinga.
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2018-06-12:
I denne saka tek forslagsstillarane til orde for at vi skal sikre hamnearbeidarar fortrinnsrett gjennom lov eller forskrift. Etter å ha lese høyringsutsegnene i saka, og ut frå det som blei sagt av dei som var på høyringa i komiteen, blir det veldig tydeleg at det her er ulikt syn mellom arbeidstakarsida og arbeidsgjevarsida på om ILO-konvensjon 137 kan bli sett på som gjennomført i Noreg eller ikkje. Det er ei oppfatning som ein òg ser deler salen i to. Høyringsutsegnene viser òg til at det kan vere tenleg å finne andre verkemiddel enn fortrinnsrett når ein skal regulere feltet, bl.a. av omsyn til EØS-avtalen og tolkinga av ILO-konvensjonen. Eg merka meg òg at statsråden i hennar svarbrev til komiteen har varsla at Arbeids- og sosialdepartementet vil ha ein gjennomgang av Noregs konvensjonsforpliktingar og sjå om dei kan etterlevast og korleis dei skal etterlevast, og om dei kan bli betrakta som innførte no når tariffavtaler ikkje lenger gjev fortrinnsrett. Kristeleg Folkeparti meiner det er mest ryddig å vente på ei slik vurdering og kjem difor til å stemme for innstillinga og mot forslaga som ligg i denne saka.
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2018-06-12:
Det er litt unikt at Stortinget no begynner å debattere dette byrået før det ligg føre eit direktiv frå EU, og eg meiner det eigentleg er ei positiv utvikling. Noreg deltar – om eg hugsar rett – i 31 byrå slik ting er no. Debattane om dei har vore varierande i styrke – og nokre har gått med innestemme, og andre har gått med utestemme. Og kanskje spesielt i Noreg har debatten om finansbyrået gjeve oss nokre viktige lærdomar om kva som skal vere nasjonal lovgjeving, og som burde – iallfall frå Kristeleg Folkepartis synspunkt – ha vore nasjonalt regulert, og korleis ein då skal delta i byrå der ein ikkje har stemmerett, noko som kan vere krevjande. I nabolanda våre er det ikkje finansbyrået eller energibyrået som har vekt det største engasjementet, men kanskje nettopp det byrået som no er under oppsegling etter at Kommisjonen la fram sitt forslag. Eg har med interesse merka meg debatten i Sverige, der eit fleirtal i Riksdagen har valt å seie at dei opplever at forslaget frå EU-kommisjonen er i strid med nærleiksprinsippet. Dette er eit fleirtal med bl.a. Kristdemokraterna, Sverigedemokraterna og Moderaterna, som har valt å seie at her ønskjer ein at avgjerder skal takast på nasjonalt og regionalt nivå framfor på EU-nivå, og har valt å kome med vedtak om det i Riksdagen. Eg er litt slik at eg tenkjer at dette er eit direktiv som framleis er under oppsegling, og som heilt klart kan ha nokre positive effektar, slik det har vorte belyst tidlegare i debatten. Det er eit behov for betre og meir koordinert innsats mot sosial dumping og mot svart arbeid, og om eit slikt byrå kan vere ein hjelp i retning av det, kan det vere veldig viktig. Det som er viktig for Kristeleg Folkeparti i denne debatten, er at vi får sendt tydelege signal om at den norske modellen og måten vi regulerer arbeidsmarknaden vår på, skal liggje fast. Det skal styrast slik det blir gjort no, og ikkje vere noko som – til liks med det Riksdagen har sagt – takast på eit europeisk nivå. Eg synest det er veldig positivt at Stortinget no har bevega seg i ei retning der vi begynner å kome tidlegare i gang med debattane om dei direktiva som før eller seinare kjem til å vedkome oss. Det synest eg er veldig viktig. Men når eg har sagt det og vektlagt kva som er Kristeleg Folkepartis syn på dette, vil eg òg varsle at Kristeleg Folkeparti ikkje kjem til å støtte nokon av forslaga. Arbeidarpartiets forslag har mykje gode intensjonar, men eg opplever at dette er ting som eit storting og ei regjering uavhengig av eit slikt forslag vil måtte ta stilling til. Det er trass i alt jobben til eit storting og ei regjering å vurdere desse direktiva og setje dei inn i ein samanheng når vi ser kva det er som faktisk kjem på bordet.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-06-12:
Vi har ikke satt en endelig dato for når arbeidet skal være ferdig. Vi har vært opptatt av at partene skal få jobbe godt sammen for å komme fram til et omforent virkelighetsbilde – og gjerne også forslag. Det er jo ikke lenge siden utvalget fikk oversendt Safetec-rapporten, som også sier noe om utviklingsbildet, eller det som antas å være noe av utviklingsbildet. Så er det også viktig å huske på at Stortinget har fattet et anmodningsvedtak som følges opp av Næringsdepartementet. Der er det også satt ned en partssammensatt arbeidsgruppe, bl.a. for å se på anvendelse av det maritime regelverket. Etter hva jeg forstår, skal den arbeidsgruppen ferdigstille sitt arbeid i 2019. Disse problemstillingene henger veldig tett sammen. Vi er opptatt av å se disse tingene i sammenheng, men jeg er opptatt av å komme tilbake til Stortinget så fort som mulig. Dette er et område som er viktig, som berører mange, og som det er viktig at man får en avklaring på.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-06-12:
Det var «ikke mene så mye om» i betydningen at jeg ikke skal bestemme hvordan de skal gjennomføre topartssamarbeidet sitt. Men jeg understreket overfor partene hvor viktig det er at man tar partssamarbeidet på alvor. På mange måter er det gullet i arbeidslivet vårt, at man har høy tillit mellom partene, at det samarbeides godt og tett, og at det er tett dialog mellom partene. Da ser man også at man finner gode, bærekraftige løsninger over tid. Jeg opplever også at partene selv er opptatt av å ivareta det på en god måte, i en sektor som har vært gjennom store, krevende, kompliserte og tøffe omstillinger de siste årene.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-06-12:
Det er ikke sånn at flerbruksfartøy bokstavelig talt seiler rundt i et lovtomt rom. Tvert imot er det et regelverk også for flerbruksfartøy i dag. Det er riktignok et ganske komplisert regelverk, men det er et regelverk, som også Petroleumstilsynet viste til i sin rapport i 2016. Det betyr at i all aktivitet hvor man er i direkte kontakt med brønn – ja, så gjelder også det norske lovverket, som også representanten Lundteigen viser til. Så er det spørsmål om enda flere av de aktivitetene skal omfattes av lovverket eller ikke, og her er det da, som jeg nevnte tidligere i replikkordskiftet, to arbeidsgrupper som nå jobber. Det ene er arbeidsgruppen som er underlagt mitt departement, og som ser på flerbruksfartøysaken, og det er også nedsatt en arbeidsgruppe i Næringsdepartementet, vedtatt av Stortinget, som bl.a. ser på det maritime regelverkets anvendelse. Begge disse arbeidsgruppenes konklusjoner vil være viktig i oppfølgingen av dette senere.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-06-12:
Det er en del prinsipielle avveininger som man må ta, ikke minst også hvordan det maritime regelverket kommer til anvendelse, og hvilke flaggstatsprinsipper som i så fall vil gjelde, og hvilket handlingsrom Norge har innenfor det maritime regelverket til å kunne ta norsk regelverk til anvendelse på denne type fartøy også. Det er det vi nå ser på i denne arbeidsgruppen, som Næringsdepartementet ser på. Jeg mener det er viktig at vi nå passer på at vi ikke setter oss i en situasjon hvor vi skaper utfordringer for en maritim næring i dette arbeidet også. Så jeg er enig i at det er viktig at man skal ha et godt HMS-regelverk for ansatte på flerbruksfartøyene. Det er et regelverk i dag for de ansatte som er i kontakt med brønn, og som driver med direkte arbeid koblet opp mot brønnen. Så det er ikke et lovtomt regelverk, som noen gir inntrykk av at det er, for det er der. Det er komplisert, men det finnes. Så får vi se hva de arbeidsgruppene nå kommer fram til, for det er en realitet at det i dag er stor uenighet mellom partene om hva som er fakta, hva som er utfordringene, og hva som bør gjøres. Og det må vi respektere.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-06-12:
I deler av renholdsbransjen finnes det useriøse aktører som utnytter arbeidstakere, omgår reglene og utkonkurrerer de seriøse. Det er iverksatt flere tiltak for å bedre forholdene i renholdsbransjen. Et av formålene med innføringen av godkjenningsordningen i 2012 var å gi tilsynsmyndighetene bedre oversikt over aktørene i renholdsbransjen, slik at kontrollen med ansettelsesforhold og helse, miljø og sikkerhet kunne følges opp på en bedre måte. Arbeidstilsynet har hatt renholdsbransjen som et av sine satsingsområder, med nesten 5 000 tilsyn i løpet av de siste fem årene. Alle renholdsvirksomheter har plikt til å søke godkjenning av Arbeidstilsynet og være innført i renholdsregisteret. Virksomheter som ikke er godkjent av Arbeidstilsynet, kan ikke lovlig selge renholdstjenester, verken til bedrifter eller til forbrukere. Som følge av forslagene regjeringen sendte ut på høring i fjor, har vi det siste året styrket godkjenningsordningen for å gjøre det vanskeligere for useriøse renholdsvirksomheter å operere i markedet. De første endringene trådte i kraft tidligere i år. I dag er det forbudt for næringsdrivende å kjøpe renhold fra bedrifter som mangler godkjenning. I høringsnotatet vi sendte ut i fjor, ba vi om innspill fra høringsinstansene på om dette også burde gjelder forbrukerne. Som følge av innspillene har regjeringen konkludert med at vi vil utvide dette forbudet til også å omfatte private forbrukere. Det blir derfor slik at når forbrukere skal kjøpe renhold til hjemmet, må de også forsikre seg om at virksomheten de kjøper fra, er godkjent og dermed driver lovlig. På denne måten kan vi i større grad begrense de useriøse aktørene i renholdsbransjen. Forskriftsendringen vil være et viktig signal og skal tre i kraft 1. juli i år. Det er viktig at myndighetene og partene i arbeidslivet fortsetter å samarbeide om en bred og felles satsing mot arbeidslivskriminalitet i renholdsbransjen og bygger på det gode arbeidet som allerede gjøres. Bedre og mer tilgjengelig informasjon og holdningsskapende arbeid er viktige virkemidler framover for å øke bevisstheten og kunnskapen blant forbrukere av renholdstjenester. På denne måten kan vi gjøre det enklere for forbrukerne å ta gode og bevisste valg, og på den måten bidra til å skape et mer seriøst arbeidsliv, som vil ivareta de ansattes behov og sikre konkurranse i markedet.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-06-12:
Høringsinstansene var unisont enig i at dette burde man gjøre, og mange gode grunner er det for å innføre forbudet, men den viktigste grunnen til at vi var usikre på om dette ville være fornuftig, var den store usikkerheten om hvordan tilsynet skal gjennomføres. Vi kan ikke sende Arbeidstilsynet inn i de norske hjem. Vi var opptatt av nettopp å sørge for at et forbud i forbrukermarkedet ikke bare skulle bli en papirtiger, men være av reell betydning. Bakgrunnen for at vi var usikre var hvordan man skal gjennomføre et tilsyn når dette tilsynet i så fall vil være i private hjem. Det kan ikke Arbeidstilsynet gjøre. Men det er ikke noen tvil om at når man nå innfører dette forbudet, vil det bli enda enklere for tilsynet å føre tilsyn med virksomhetene som utfører tjenestene. Ikke minst vil det være et kraftig signal til forbrukerne om at dette ikke lenger er lovlig for forbrukerne.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-06-12:
Det som i hvert fall vil bli viktig nå, er at bedrifter og virksomheter ikke lenger kan si til forbrukerne at det ikke er så farlig at de ikke selv er godkjent, fordi det ikke rammer forbrukerne likevel. Nå vil det ramme forbrukerne, så nå er det enda viktigere at bedrifter og virksomheter faktisk registrerer seg. Sentralt i dette arbeidet vil være samarbeidet med bransjen, naturlig nok. Bransjesamarbeidet er tett og godt i dag. Det har allerede vært informasjonskampanjer ut mot forbrukerne, og det vil være nødvendig med enda mer informasjonsarbeid, gjennomført av bransjeprogrammet og gjennom andre kanaler, for å sikre at forbrukerne får god kjennskap til dette. Medieoppmerksomhet er selvfølgelig også viktig. Vi har i alle fall gjort en del for å promotere forskriftsendringene, nettopp for å synliggjøre overfor forbrukerne at nå må de også være med på å sikre et seriøst og grundig arbeidsliv ved å sørge for å kjøpe tjenester fra lovlige virksomheter. Det er verdens enkleste sak. Det er bare å gå inn på Arbeidstilsynets nettside, så popper det opp et utall av bedrifter som leverer hvitt og ordentlig.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-06-12:
Jeg mener det er et unødig inngripende virkemiddel. Jeg er heller ikke sikker på om man har anledning til å gjøre det, i lys av etableringsretten. Jeg opplever at dette føyer seg litt inn rekken av eksempler på opposisjonens grunnleggende mistillit til norsk næringsliv. Vi mener det er tilstrekkelig at man har en søknad til behandling, at man kan starte virksomhet mens man venter på behandlingen av søknaden, og at man slik sett slipper å vente den tiden det tar før søknaden er godkjent. Samtidig har vi strammet inn Arbeidstilsynets mulighet til å avvise søknader. Det er særlig med tanke på de sakene hvor det er grunn til å tro at det er aktører som er useriøse, og som spekulerer i godkjenningsregimet som vi har lagt til grunn. Alt i alt mener vi at de innstrammingene vi har gjort, vil gjøre det lettere for Arbeidstilsynet å avvise og luke ut de useriøse. Samtidig sikrer vi at det er mulig å etablere virksomheter på en noenlunde enkel måte.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-06-12:
Saksbehandlingen skal gjennomføres uansett. Spørsmålet er bare om man skal få etablere seg før eller etter at saksbehandlingen er gjort. Det har ingen betydning for saksbehandlingskapasiteten. Saksbehandlingen skal uansett gjennomføres. Vi mener at det er en unødvendig inngripen. Det bør være fullt mulig for virksomheter å starte opp i påvente av godkjenning. Som jeg også sa i mitt forrige svar, er jeg også usikker på om dette er i strid med etableringsretten. Men her er jeg på litt tynn grunn, for regelverket er ikke underlagt mitt departement. Vi mener at de tiltakene vi allerede har gjennomført, med tanke på Arbeidstilsynets mulighet for å avvise søknader, vil være viktige virkemidler for Arbeidstilsynet i arbeidet med å luke ut de som er useriøse. Jeg ser ingen grunn til å stramme det til mer enn vi allerede har gjort. Jeg føler meg ganske trygg på at de tiltakene vi har iverksatt, vil være viktige bidrag i å gjøre renholdsbransjen hvitere og mer seriøs enn vi har sett en del eksempler på i dag.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-06-12:
Utfordringen er at hvis man ikke skal kunne starte opp før søknaden er godkjent, vil det gjelde alle bedrifter, også de seriøse, som da ikke ville hatt mulighet til å etablere seg, i påvente av godkjenning. Vi må jo legge til grunn at de aller fleste som søker, er lovlydige, driver skikkelig og ønsker å drive seriøst. Så det store flertallet som i så fall ville blitt rammet av en utsettelse, ville jo være seriøse og skikkelige bedrifter. Jeg må gjenta at vi har gjort ganske betydelige innstramminger i Arbeidstilsynets muligheter til å avvise søknader også. Selskapene skal nå levere dokumentasjon hvert tredje år. Så det gjøres betydelige innstramminger i både Arbeidstilsynets mulighet til å avvise og virksomhetenes forpliktelse til å dokumentere at de driver seriøst og skikkelig. Summene av de tiltakene som er gjort, mener jeg vil bidra til en betydelig innstramming i renholdsbransjen. Det er viktig, for det har det vært et stort behov for å gjøre.