Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2001-05-22:
Regjeringen har gitt sin stortingsmelding tittelen «Om Norge og Europa ved inngangen til et nytt århundre». Slik jeg leser meldingen, drøfter den to hovedtema: Hvilke utviklingstrekk i Europa ser vi? Hvordan skal Norge ivareta sine nasjonale interesser i tiden framover? Det som slår meg under gjennomlesingen av meldingen, er at utviklingstrekkene ikke lenger er spesifikt europeiske, men blir mer og mer globale. Det spesifikt europeiske kommer inn når det gjelder europeiske samarbeidsorganer og håndteringen av kriser og konflikter på vårt kontinent. Men hvis vi ser på tema som historisk har spilt en viktig rolle i norsk europadebatt, nemlig hvordan sikre velstandsutviklingen, handel, miljø og fred, og i de senere år også håndtere folkevandringer, ja, så er dette nå mer globale utfordringer som krever et bredt utenrikspolitisk engasjement og samarbeid. Vi ser også at internasjonale utviklingstrekk slår inn i det norske samfunn. Derfor blir skillet mellom tradisjonell innenrikspolitikk og utenrikspolitikk mindre skarpt, og nasjonal politikk påvirkes av utenrikspolitiske hendelser. Dette gjør at utenrikspolitikk bør få større oppmerksomhet og status i norsk politikk. Flere talere i dag har vært opptatt av Norges forhold til Europa. Etter min mening blir dette feil perspektiv fordi Norge er en del av Europa. Utfordringen blir derfor heller å drøfte Norges rolle i Europa. Da er det viktig å være realistisk. Norges rolle vil også i framtiden være småstatsrollen, som innebærer at vi må legge vekt på tilpassing, dialog og samarbeid. Men dette kan ikke være en selvutslettende posisjon. Gjennom allianser og politisk påvirkning kan Norge ivareta sine interesser, ja faktisk også være med og utforme en felles politikk i våre nærområder gjennom den ekspertise og den kvalitet som vi har. Det gjelder med andre ord å utnytte de muligheter som vi har. Et tradisjonelt innenrikspolitisk område, hvor EØS-avtalen åpnet for et sterkere norsk samarbeid med EU-land, er forskning og utdanning. Gjennom utveksling av forskere og studenter fremmes internasjonal kontakt og samarbeid. Skal vi videreutvikle dette samarbeidet, trengs det endringer i vårt eget utdanningssystem, og det er noe Stortinget nå arbeider med. Det skjer også kunnskapsutveksling og kunnskapsutvikling gjennom forskningssamarbeidet. Erfaringer fra Norges deltakelse i EUs rammeprogram for forskning er positive. Men vi kan gjøre mer. Nå er arbeidet i gang med å utforme 6. rammeprogam. For Kristelig Folkeparti er det da viktig at Regjeringen fremmer viktige samarbeidsområder for Norge, bl.a. slik de er formulert i forskningsmeldingen som Stortinget vedtok i fjor. Det er ikke til å unngå at norsk europadebatt fort kommer inn på spørsmålet om norsk medlemskap i EU. Derfor har da også flere innlegg i dag fokusert på utviklingen i EU. EU står nå oppe i en prosess med forhandlinger som skal føre til utvidelse av antall medlemmer. Medlemskapsutvidelsen reiser denne gangen store og tunge spørsmål om maktforhold og økonomi innad i EU. Disse trenger en intern avklaring i EU før nye land kan bli medlem. Dette er prosesser som ser ut til å være mer krevende enn mange hadde tenkt seg. Det reises stadig nye problemstillinger om EUs utvikling og framtid, som i sin tur reiser spørsmålet om den folkelige tilslutning både i søkerland og i medlemsland. Slik jeg og Kristelig Folkeparti ser det, vil disse prosessene kreve tid. Videre har ikke utviklingen hittil reist avgjørende nye utfordringer for Norge som ikke var kjent for oss under siste folkeavstemning, i 1994. Det er bakgrunnen for at jeg mener det i kommende stortingsperiode ikke er grunnlag for noen ny debatt om å søke norsk medlemskap i EU. Norsk politikk overfor EU i de nærmeste årene må bygge på grunnlaget fra folkeavstemningen i 1994. Dette er imidlertid ikke til hinder for at vi søker samarbeid om viktige utfordringer i våre nærområder, og fører en aktiv utenrikspolitikk både globalt og i Europa.