trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Turid Kristensen (Høyre), 2020-06-15:
Det er heldigvis veldig mange i denne salen som virkelig er opptatt av fagskolene våre. Det fortjener de. Men det forundrer meg litt at det er et så mye sterkere fokus på antall plasser enn det er på kvalitet og utvikling i sektoren. Vi er for øvrig helt enige om at det også er et behov for flere plasser i sektoren. Derfor snakket regjeringen med fagskolerådet og la fram et forslag om 1 000 nye plasser, som altså har blitt til 1 500 nye plasser i enigheten med Fremskrittspartiet. Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Fremskrittspartiet viser i innstillingen til innspill fra Forum for fagskoler og at disse skal ha anslått at det er realistisk å øke antallet plasser med 2 000. Det som er problematisk ved å legge dette til grunn, er at disse representantene åpenbart ikke har fått med seg at Forum for fagskoler i dette tallet også har inkludert fagskoler som ikke får støtte over statsbudsjettet, og som ikke kan bidra til den økningen vi snakker om her i dag. Det er altså et urealistisk høyt antall. Det er også et viktig poeng at fagskoleplasser også trenger søkere, og det er viktig å satse på kvalitet samtidig. I år har fagskolene meldt inn at de har kapasitet til maks 1 739 flere plasser. Dette er visst alle for, uten at vi da samtidig ser på om de har den arbeidslivsrelevansen vi ønsker, eller den kvaliteten vi vil ha. Nye tall viser også at 2 800 plasser står ledige etter årets opptak. Vi mener det er uklokt å be fagskolene om å etablere flere fagskoleplasser enn de har søkt om, og langt flere fagskoleplasser enn det er søkere til. Dette må henge sammen, ellers er jeg redd det vil kunne gå utover både statusen og kvaliteten til fagskolesektoren. Regjeringen skal legge fram en egen strategi for høyere yrkesfaglig utdanning. Vi fortsetter satsingen på det. Derfor er det smått underlig å høre representanten Nina Sandberg stå her i dag og nærmest påstå at regjeringen og våre partier motarbeider fagskolene. Det er rett og slett underlig å høre en representant fra Arbeiderpartiet snakke om manglende satsing på fagskolene. Representanten Marit Arnstad snakket i sitt innlegg om at hun følte Senterpartiet i mange år var nærmest alene om å snakke om fagskolene. Jeg regner med at hun da først og fremst mente innad i regjeringen hun satt i sammen med Arbeiderpartiet, siden de ikke lyktes i å få gjennomført noen satsing på fagskolene gjennom de rød-grønne årene – ingen satsing på plasser, dårligere finansiering og ikke noe løft for kvalitet og utvikling. Jeg er som sagt glad for at det er bred enighet om fagskolenes betydning her i dag, og at det er mange partier som vil styrke dem. Men faktum er at det før regjeringsskiftet i 2013 ikke var noen satsing på fagskolene. Noen snakket om dem, men det ble med snakket. Denne regjeringen, i samarbeid med Fremskrittspartiet, har ikke bare snakket – den har levert. Det er faktisk det som betyr noe.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2020-06-15:
I innstillingen vi behandler i dag, fremmer Senterpartiet sammen med Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet et forslag der en krever at relevant arbeid etter endt studium og arbeidslivsrelevans i studiet skal være et insentiv/en faktor i et nytt finansieringssystem. Jeg regner med at Senterpartiet er vel kjent med at store deler av UH-sektoren har reagert kraftig på det de opplever som et forsøk på å kortslutte den pågående prosessen omkring et nytt finansieringssystem. Spørsmålet mitt er: Er dette reaksjoner som Senterpartiet vil lytte til? La meg minne om hva representanten Arnstad uttalte i debatten om en selvforvaltende UH-sektor. Da sa representanten Arnstad det slik: «Det virker også med et unisont press fra den sektoren som blir berørt av det.»
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2020-06-15:
Når det gjelder satsing på lærere, har vel ingen regjering gjort så mye som nettopp denne. Vi har fått til en lærernorm, vi har fått til en massiv videreutdanning av lærere i skolen, og vi har brukt flere titalls milliarder kroner i løpet av flere år får å gjøre nettopp dette. Mitt inntrykk er at lærerne setter stor pris på den satsingen som er gjort på dette området. Når det gjelder karakterkravene som er innført, har regjeringen valgt å gjøre det med støtte fra et flertall her i Stortinget. Det er viktig at vi har god kvalitet i lærerutdanningen. Vi får heller eventuelt evaluere dette på et senere tidspunkt. Men det har aldri vært en så stor tilgang på nye lærere som det har vært de siste årene, og det er vi i Kristelig Folkeparti veldig godt fornøyd med.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2020-06-15:
Det er ikke tvil om at det har skjedd veldig mye denne våren som har satt fokus på behovet for ulike typer kompetansetiltak, og det er nettopp det denne meldingen gjør. Det er et bredt spekter av tiltak, det er mer fleksibilitet, og flere utdanningsaktører får et større ansvar. Vi understreker det viktige trepartssamarbeidet, som skal gi muligheten for at flere arbeidstakere og bedrifter skal kunne dekke sine udekkede kompetansebehov. Fagskolene er en viktig bit av dette. Derfor bidrar vi med nye fagskoleplasser i denne kompetansereformen, og det vil det også bli utover. Fagskolene er et spesielt tilrettelagt, godt tilbud som kombinerer teori og praksis. Det vil være et satsingsområde også videre for denne regjeringen.
Hanne Dyveke Søttar (Fremskrittspartiet), 2020-06-15:
Skatteinsentiver virker. Det er noe de fleste av oss er enige om. Det positive i dag er at SV nå støtter dette når det gjelder digitaliseringstiltak i kompetansereformen, som f.eks. støtten til Kompetansefunn Digital. Dette er jo ny politikk fra SV, så spørsmålet mitt er rett og slett: Kan vi nå håpe på flere positive skatteinsentiver og skattelettelser fra SV i framtiden?
Hanne Dyveke Søttar (Fremskrittspartiet), 2020-06-15:
Den viktigste grunnen til å studere og ta seg en utdannelse er å skaffe seg en jobb etterpå. Da må man faktisk utdanne seg innenfor noe markedet etterspør. De siste månedene har vi bl.a. fått bekreftet mangelen på helsepersonell. Vi har tidligere også fått varsel om lærermangel og mangel på jurister, og at det ikke er nok norske håndverkere eller norske fagarbeidere. Universitetene, høyskolene og fagskolene har her et viktig samfunnsoppdrag: De skal tilrettelegge for studier som gir studentene relevant arbeid etter endt studium. Studiestedene må samarbeide bedre med arbeidsmarkedet for å kunne tilby det som markedet trenger. Jeg ser og hører at veldig mange er skeptiske til dette, og i forrige uke fikk vi en e-post fra Norsk studentorganisasjon, NSO, som tolker dette så langt at de skriver: «Vi ønsker ikke at stortinget skal diktere hva som er arbeidslivsrelevans.» Det synes jeg er å dra dette helt ut av proporsjoner. I Norge kan man ta den utdannelsen man vil, man kan bli det man vil, så lenge man oppfyller opptakskravene, men det er ikke alle typer jobb som vokser på trær, eller som det er like stor etterspørsel etter. Når man da fokuserer på at studiene skal være relevante, er det rett og slett for at folk skal komme seg i jobb, og at samfunnet vårt skal ha relevant arbeidskraft tilgjengelig. Da å påstå at det er Stortinget som skal si hva som er relevant eller ikke, synes jeg er å gi oss på Stortinget større makt enn vi faktisk har. Den jobben må utdanningssektoren gjøre selv, i nært samarbeid med arbeidslivet og samfunnet for øvrig. Det er heller ikke snakk om å fjerne studier, men å skape flere studieplasser for de utdanningene vi trenger mest, og å legge forholdene til rette slik at studiestedene kan gjøre dette. Det skal lønne seg for studiestedene og for studentene å ha et relevant og tilpasset studietilbud tilgjengelig, for ingen – absolutt ingen – tjener på å ha studenter som utdanner seg til arbeidsledighet. Til slutt: Regjeringen har varslet en stortingsmelding om bl.a. arbeidslivsrelevans i høyere utdanning våren 2021, rett og slett for å få et bedre samarbeid mellom utdanningsinstitusjonene og samfunnet. Den stortingsmeldingen ser jeg veldig fram til, spesielt basert på de signalene som vi har gitt her i dag.
Tina Shagufta Munir Kornmo (Venstre), 2020-06-15:
Jeg vil vise til at denne regjeringen og de tidligere borgerlige regjeringskonstellasjonene har brukt mye tid og mye midler på å gi både fleksibilitet og frihet til folk som ønsker å ta utdanning. Det gjelder også fagskolene. Dette er noe vi har gjort i mye større grad enn de siste rød-grønne regjeringene. Det er noe vi vil satse på, men i hvilken form kan jeg dessverre ikke si noe om akkurat nå.
Tina Shagufta Munir Kornmo (Venstre), 2020-06-15:
Venstre er opptatt av kompetanse og fagskoler i hele utdanningssektoren. Venstre vil bidra til å styrke også fagskolene. På hvilken måte det gjøres, kan ikke jeg si noe om akkurat her og nå, men vi vil ikke slippe fokuset på fagskolene, for det er viktig for oss at også fagskolene utvikles, og at de har gode betingelser.
Tina Shagufta Munir Kornmo (Venstre), 2020-06-15:
Jeg tok ordet fordi jeg ble overrasket over replikken fra representanten Sandberg fra Arbeiderpartiet. Med hensyn til fagskoleplasser har regjeringen levert, gjennom revidert nasjonalbudsjett og gjennom tiltakspakkene mot korona. Venstre mener at Arbeiderpartiets og opposisjonens mekaniske målstyring på mengde ikke støtter kvaliteten i innholdet i fagskolen. Å drive høyere utdanning framover er ikke bare å skru på en bryter, verden er mer sammensatt enn som så. Venstre mener at den store utvidelsen vi har foreslått, er god, og den tar samtidig vare på kvaliteten i fagskoletilbudet. Vi har tillit til utdanningsinstitusjonene, og vi vil arbeide for å bedre tilbudet og kapasiteten til glede for den enkelte student, men også til glede for samfunnet. Venstre satte i gang utdanningssektoren i Norge før Arbeiderpartiet engang var dannet, og Venstre leverer alltid på dette området, fordi det er et prioritert område. Å lære hele livet er en videreføring av dette.
Tina Shagufta Munir Kornmo (Venstre), 2020-06-15:
Kulturmiljømeldingen forteller historien om regjeringens innsats, og det er lagt inn betydelige bevilgninger på ulike områder for å styrke ulike deler av Kultur-Norge. Jeg må innrømme at jeg er særlig begeistret for kapitlet om mangfold tenk at det i Norge er spor etter menneskers liv og virke over en 11 000 årsperiode. Disse sporene forteller oss om unike kulturtradisjoner og historiske hendelser. I en tid da meningsbrytningene er store og ulike kulturer møtes i en digital komprimert verden, er kultur stadig ytringer som kan være både samlende og splittende. Det er få andre arenaer som samler oss i fellesskap som det konserter og idrettsarrangementer gjør. Nå under covid-19 har mange kulturinstitusjoner lidd under restriksjonene. Hver og en har måttet klare seg med alt det som digitale plattformer har kunnet tilby oss. Gjennom mediekanaler har vi fulgt med på hendelser som har rettet bevisstheten mot rasisme og diskriminering ute i verden og hjemme hos oss. I etterkant av markeringene mot diskriminering og rasisme til støtte for ofrene for dette har det oppstått en debatt om skulpturer. Noen vil fjerne skulpturer, mens andre vil nyansere med en opplysende plakett. Kunsten og kulturen er formet av sin samtid, men kan utfordre oss mennesker som lever i en annen tid. Kunst og kultur kan bevares, og den kan utslettes, men å fjerne historien er etter min mening ikke løsningen. For Venstre som kunnskapsparti er svaret på diskriminering og rasisme nettopp kunnskap og innsikt. Vi må lære heller enn å rive. Kultur er med på å definere oss, derfor er den heldigvis ikke statisk. Den endrer seg med nye generasjoner og folk på vandring. Men for at vi skal lære av fortiden, må vi kjenne til den og bevare den for at vi ikke skal glemme. Regjeringen har framhevet i meldingen at et mangfold av kulturmiljø skal tas vare på som grunnlag for kunnskap, opplevelse og bruk. Det sterkeste vernet et kulturminne har, ligger ikke i vedtak, men i engasjement – mennesker som elsker kulturminner og tar vare på dem. Det er enkeltmennesker og frivillige organisasjoner. Derfor er kunnskap om hvorfor vi har kulturminnene, og om hvordan vi best tar vare på dem, helt sentralt og er en forutsetning for bevaring av engasjement også i framtiden.
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2020-06-15:
Det skal handle om fagskoler. Venstre har under den lovende overskriften «Løft for fagskolene» programfestet at de vil bygge ut fagskoletilbudet og gi flere mulighet til å velge høyere yrkesfaglig utdanning. Stortingsflertallet mener at det er på høy tid å realisere et slikt løft, slik at fagskoleløftet blir mer enn bare gode intensjoner. Flertallet vedtar i dag en forpliktende opptrappingsplan for fagskolene – et reelt fagskoleløft – som regjeringspartiene har visst om siden enigheten mellom Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Senterpartiet ble kjent for nesten en måned siden. Vi er ikke overrasket over at Høyre aktivt har motarbeidet dette fagskoleløftet, men hva er grunnen til at Venstre stemmer imot og i revidert nasjonalbudsjett ikke vil følge opp stortingsflertallets vedtak om inntil 1 000 flere studieplasser enn det Høyre-regjeringen foreslår?
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2020-06-15:
Jeg takker for svaret. Det er allment kjent at høyreregjeringen før koronakrisen hadde en ganske lite offensiv holdning til kapasiteten i høyere yrkesfaglig utdanning. De la inn bare 100 studieplasser i statsbudsjettet for 2020. Så kom koronakrisen, og regjeringen skalerte opp, men bare for to år. Nylig hørte jeg statsråden på et frokostseminar i regi av Kompetanse Norge antyde at kapasiteten på sikt skal tas ned igjen. I motsetning til Høyre vil stortingsflertallet ha en varig opprustning av høyere yrkesfaglig utdanning. Vår opptrappingsplan gir permanente plasser, slik at fagskolene får det løftet de trenger – ikke bare under denne pandemien. Spørsmålet er: Vil Venstre gå med på å trappe ned kapasiteten i fagskolene, som Høyre antyder, eller vil de trappe opp kapasiteten, som stortingsflertallet og Venstres eget program sikter mot?
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2020-06-15:
12. juni hørte jeg statsråd Asheim på Digital Kompetansefrokost i Kompetanse Norge hevde at han ikke hadde bygd fronter i spørsmålet om finansieringsmodellen i høyere utdanning og arbeidslivsrelevans. Tre dager før hadde statsråden en kronikk i Khrono, der han omtalte motstanden mot forslaget som massiv og påsto at forslaget hadde gjort alt og alle rasende. Ikke med ett ord førsøkte statsråden å nyansere bildet. Statsråden kunne vist til at mange institusjoner, som Universitetet i Sørøst-Norge, Høgskolen i Innlandet, Høgskulen på Vestlandet, OsloMet og flere aktører, som Abelia og Norsk Industri, er positive til flertallets forslag. Jeg vil gjerne spørre statsråden om han ser at sektoren og arbeidslivet er mer delt i oppfatningen enn han gir uttrykk for når han uttaler seg.
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2020-06-15:
Jeg takker for svaret. Statsråden fortsetter på en måte å underkommunisere at sektoren ikke er entydig negativ i responsen. Så er det sånn at de som mener mest i en sak, også er de som deltar mest i sosiale medier. Når statsråden vedvarer å anerkjenne bare én sides argumenter, bidrar statsråden til både fronter og polarisering. I kronikken kritiserer statsråden flertallet for å leke med penger, detaljstyre, hestehandle på bakrommet, hørte vi, kortslutte en prosess. Statsråden bør også svare på hvorfor det er lek med penger når stortingsflertallet gjør prioriteringer statsråden misliker, men ikke når regjeringen lager budsjetter, og hvorfor det er hestehandel på bakrommet når Stortinget lager enigheter, men ikke når regjeringen inngår budsjettforlik bak lukkede dører. Det overrasker en del at statsråden legger debattnivået på dette nivået. Legitime politiske standpunkter må kunne diskuteres uten å henfalle til en sånn type ovenfra-og-ned-holdning.
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2020-06-15:
Arbeiderpartiet vil ha bedre finansiering av universiteter og høyskoler, større mangfold i sektoren og mer autonome institusjoner. Vi har lenge ivret for en helhetlig gjennomgang av finansieringssystemet. Helhetlig betyr i denne sammenhengen ikke å legge nye komponenter til eksisterende, men å åpne for en total revisjon for å sette høyere utdanning i stand til å løse samfunnsoppdraget sitt. Dagens finansieringssystem bidrar til ensretting av lærestedene. Universiteter og høgskoler blir likere hverandre. Samfunnet er vesentlig endret siden Stortinget innførte nytt finansieringssystem i 2002. Arbeidslivet er i rask omforming. Norge står overfor betydelige omstillinger, kompetansebehovet øker, og endringene skjer i et eskalerende tempo. Arbeiderpartiet vil møte dette med sterkere fellesskap og en offensiv kompetansepolitikk. Vi ber regjeringen legge fram forslag til et nytt finansieringssystem som bedre legger til rette for arbeidslivsrelevans og etter- og videreutdanning. Finansieringssystemet utformes ikke i denne sal, men Stortinget kan selvsagt legge føringer for hva regjeringens forslag skal omhandle. Stortingets rolle er ikke å være en kulisse i regjeringens arbeid. Konstruktivt samarbeid på tvers av partier er en styrke i en folkevalgt forsamling. Representanter fra partiet Høyre, som i nær fortid har forhandlet bort både abortlov og bioteknologilov for å beholde regjeringsmakt, bør vokte seg for, eller i hvert fall avstå fra, å kalle forhandling i Stortinget for uverdig. Vi er tre ulike partier som står sammen om forslaget, men vi har ulik motivasjon og ulik begrunnelse for det. Arbeiderpartiets begrunnelse er at det må lønne seg for universiteter og høyskoler å tilby etter- og videreutdanning og ha et blikk for hvordan det går med kandidatene på arbeidsmarkedet. Forslaget til ny finansieringsmodell skal utarbeides i samarbeid med sektoren og partene i arbeidslivet og behandles i Stortinget i forbindelse med stortingsmeldingen om styringspolitikk neste vår. Vi har ikke kortsluttet noe som helst. Vi har foran oss en lang, grundig prosess der sektoren vil høres. Vi ser allerede at det er ulike oppfatninger i sektoren. Bare så det er helt klart: For Arbeiderpartiet vil utdanning alltid ha en egenverdi. Vi vil at langt flere skal kunne gå på fagskoler, høyskoler og universiteter. Selvsagt trenger Norge både filosofer og sykepleiere. Vi vil at alle studenter, uansett fag, skal være trygge på at de får en jobb som oppleves relevant. Samfunnet investerer betydelige midler i høyere utdanning. Da skulle det bare mangle at ikke kandidatene skal være skodd til å ta sin egen kompetanse i bruk til beste for samfunnet.
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2020-06-15:
Det har handlet veldig mye om finansieringssystemet i høyere utdanning. Nå skal jeg snakke litt mer om det denne reformen egentlig tar sikte på. Arbeiderpartiet vil ha en tettere kobling mellom utdanning og arbeidsliv – fra grunnskolen til høyere utdanning og forskning. Vi mener at lik tilgang til livslang læring vil kreve at hele bredden av læringsarenaer i utdanningssystemet tas i bruk, at potensialet i både formell og ikke-formell utdanning utnyttes. For at alle, uansett utdanningsbakgrunn, økonomi og bosted, skal kunne få denne muligheten, trenger man lavterskeltilbud i hele landet, der folk bor. Vi i Arbeiderpartiet ser høyere utdanning som et nav for regional utvikling og verdiskaping, og vi vil ha universiteter og høyskoler overalt, i hele landet. Det må lønne seg for høyere utdanning å tilby etter- og videreutdanning, men vi i Arbeiderpartiet kan ikke få understreket grundig nok betydningen av også å ta andre arenaer for kompetansebygging i bruk – som videregående opplæring, folkehøyskoler, fagskoler, studiesentre og studieforbund. Læresteder ved siden av det formelle utdanningssystemet spiller allerede i dag en rolle for kompetansebyggingen som bør kunne videreutvikles. Jeg vil minne om at Markussen-utvalget understreker nettopp det at det er langt flere som tar ikke-formell utdanning, enn som tar formell utdanning, og at ikke-formell opplæring betyr mye for arbeidslivets kompetansebehov. Vi deler utvalgets syn på at flere bør stimuleres til å delta i relevant ikke-formell utdanning, gitt at det etableres et system som sikrer kvaliteten i tilbudet. Vi mener at regjeringen bør utrede en ordning for godkjenning av ikke-formelle opplæringstilbud, og at det vil være nyttig i den forbindelse å se på erfaringer fra Sverige og Danmark. Aktører i Norge har allerede etterlyst en offentlig godkjenningsordning. Derfor ber vi regjeringen om å sette i gang en utredning med sikte på å etablere et system for å godkjenne og kvalitetssikre ikke-formell kompetanse. Så helt avsluttende: Vi vil løfte fram at studiesentrene, sammen med universitets- og høyskolesektoren, allerede bidrar til å løse mange av de utfordringene som det pekes på i kompetansemeldingen. For å tette kompetansegapene og sikre tilgang på relevant kompetanse i hele landet mener vi i Arbeiderpartiet at regjeringen bør sikre forutsigbarhet for og finansiering av landets mange utdanningssentre, samtidig som det blir utviklet flere insentiver som bidrar til at universitets- og høyskolesektoren enda mer enn i dag innretter seg på å levere fleksibel distribuert utdanning over hele Norge.
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2020-06-15:
Å utdanne kandidater til et framtidig arbeidsliv har alltid vært del av universitetets samfunnsoppdrag. OECD understreker at arbeidslivsrelevans blir viktigere framover, og at det kan fremmes via finansieringssystem. Finland og Danmark har gjort det allerede. Stein Lier Hansen i Norsk Industri sa nylig til Klassekampen at det trengs bedre styring av utdanningssystemet framover: «Vi må ha et utdanningssystem som gir ungdommen mest mulig relevant utdanning. Det må være mer samspill med næringslivet. Det er ikke hjelp i å utdanne folk som ikke får jobb. Ungdom må kunne velge utdanning de ønsker, men det må være tydeligere retningslinjer.» Det overrasker meg at Høyre på Stortinget og Høyre i regjering stritter imot det OECD går inn for. Hvorfor er dette så vanskelig eller bortimot umulig å få til i Norge?
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2020-06-15:
Min erfaring gjennom mange år i yrkeslivet er at folk lærer hver eneste dag, enten det er snakk om ufaglærte, faglærte eller andre arbeidstakere med ulik utdannelse. Flere fra regjeringspartiene understreker her at ingen skal gå ut på dato. Det gjorde også representanten Grøvan i sitt innlegg. Regjeringspartiene og regjeringen har satt et karakterkrav på 4 i matematikk for å bli lærer og har avskiltet flere tusen lærere som har lang erfaring og bred yrkeskompetanse gjennom å ha vært lærere. Er det dette regjeringen mener med å ikke kvalifisere folk til arbeidslivet?
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2020-06-15:
Regjeringen peker selv på at tiltakene som er med i denne meldingen, ble utarbeidet før koronatiden. Det sier de i forordet, og det var før de økonomiske utsiktene for det norske arbeidslivet så annerledes ut. Da skulle en tro at regjeringen allerede i forordet erkjente at tiltakene har gått ut på dato. Det er derfor Arbeiderpartiet sammen med Fremskrittspartiet og Senterpartiet foreslår 1 000 nye fagskoleplasser. Når en skal behandle og vedta meldingen, er det ikke da på tide å ta inn over seg den situasjonen vi har i arbeidslivet, og det fagskolene etterspør, slik at 1 000 nye plasser blir vedtatt i dag?
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2020-06-15:
Arbeiderpartiet har alltid vært opptatt av de ansattes kompetanse og ikke minst medinnflytelse i arbeidslivet. I denne meldingen uttrykker regjeringen at de skal legge til rette for at hele befolkningen skal lære hele livet. Som jeg sa tidligere, i replikkordskiftet her: Etter mange år i yrkeslivet, som fagarbeider og som tillitsvalgt, har jeg lært én ting, og det er at folk lærer hver dag – om det er i arbeid som ufaglært eller faglært, eller det er kunnskap tilegnet utenfor arbeidslivet. Den kompetansen er også viktig. Vi vet at i mange sammenhenger er det de som har lavest utdannelse, som også tar videreutdannelse. De med høy utdannelse bygger alltid på sin kompetanse, mens det er de som står bakerst og svakest i ledighetskøen, som har disse store utfordringene. Derfor må vi satse og tilrettelegge kompetansebiten spesielt innenfor det området. Det viktigste vi kan gjøre i en slik situasjon som Norge er i nå, med stor arbeidsledighet, er å investere i de ansattes kompetanse, ikke bare i næringslivet, men like mye i kommunene, i offentlig sektor, for å heve kvaliteten på tjenestene og velferdstjenestene vi skal tilby befolkningen. Voksne ufaglærte arbeidstakere står, som jeg sa, aller svakest og bakerst i ledighetskøen. De må gis et tilrettelagt tilbud som kanskje er mer skreddersydd for dem, slik at de kan ha et etterspurt tilbud. Retten til kompetanseheving er viktig. Det er viktig for alle arbeidstakere, og det er viktig for arbeidstakerorganisasjoner, for å sikre alle sammen, slik at det ikke blir utenforskap i arbeidslivet i årene framover. Derfor er det viktig at kommunene legger til rette for korte kurs, videreutdanning, faglig påfyll og inspirasjon fra interne og eksterne miljøer. Alle kommuner bør ha en egen kompetanseplan som sikrer egne ansatte ny kompetanse og tilrettelagt kompetanse i forhold til det de etterspør i kommunene. I forbindelse med budsjettet for 2020 foreslo Arbeiderpartiet 1 000 nye fagskoleplasser innenfor høyere yrkesfaglig utdannelse. Det ble nedstemt, men heldigvis har vi kommet fram til et kompromiss, eller en løsning, sammen med Fremskrittspartiet og Senterpartiet, med 1 000 nye fagskoleplasser utover det regjeringen har foreslått, etter koronakrisen. Forrige uke var jeg og besøkte Chr. Thams fagskole, som har 250 studieplasser og 36 studietilbud. De har ikke noe problem med å finne studieplasser og studenter som ønsker å gå der. Det handler om politisk vilje og om å legge til rette, og her viser vi tre partier handlekraft, i motsetning til Høyre og regjeringen på dette tidspunktet. Vi trenger nye fagskoleplasser for framtiden.
Henrik Asheim (Høyre), 2020-06-15:
Det er en grunn til at den kronikken kom på trykk etter innstillingen, og det var fordi jeg håpet intenst at flertallet i Stortinget ville høre på tilbakemeldingene fra sektoren. Jeg tror ikke jeg hadde hjulpet til med det ved å politisere det, derfor ventet jeg til partiene hadde bestemt seg, før jeg sa hva jeg faktisk mente om denne saken. Den ene grunnen til at man har blitt provosert i sektoren, er at dette er et veldig vanskelig kriterium, naturligvis, men en annen grunn er at fristen for å gi innspill til regjeringen på styringsmelding og finansiering gikk ut 5. juni. En hel sektor, med 300 000 studenter, har sittet og jobbet samvittighetsfullt med innspill til hvordan vi kan nå disse felles målene, og så kortslutter tre partier i Stortinget den ene delen av den diskusjonen. Det tror jeg provoserer mange. Når det så gjelder at det er uenighet i sektoren om målet, er det naturlig, og det er bra at det er en diskusjon, men det som er spørsmålet, er om man skal kortslutte diskusjonen om finansiering som virkemiddel. Det mener jeg var galt, og det er jeg enig med store deler av sektoren i at ikke var spesielt klokt at tre mennesker på et bakrom gjorde.
Henrik Asheim (Høyre), 2020-06-15:
Når det gjelder ovenfra-og-ned-holdning overfor denne sektoren, kan jeg forsikre representanten om at det ikke er regjeringen som har gitt det inntrykket. Det er det stortingsflertallet som har gjort, fordi man ikke har ventet på svarene fra sektoren, som er blitt bedt om å gi innspill, før man har konkludert. Spørsmålet som representanten tar opp, er helt riktig. Det er noen institusjoner som er mer positive enn andre til dette. Og hvorfor det? Det er fordi de driver med profesjonsutdanning. Altså, hvis man driver med lærerutdanning, er det ganske åpenbar logikk at hvis man utdanner en lærer som jobber som lærer, så bør det lønne seg. Men utfordringen som en hel, samlet sektor står i – og som disse rektorene som har vært positive, også har sagt er vanskelig å definere – er hva som er en relevant jobb for en med doktorgrad i historie. Det er helt umulig for flertallet å svare på også, og det er problemet. Jeg mener ikke at når Stortinget bevilger penger, så er det å leke med penger, uansvarlig eller noe sånt, men jeg mener at noen store, viktige grep, f.eks. for en sektor som vi bruker 40 mrd. kr i året på, bør vi ta i samråd med den sektoren og ikke kortslutte debatten.
Henrik Asheim (Høyre), 2020-06-15:
Jeg tror jeg sa i mitt innlegg at det ikke vil være en like sterk motor i fremtiden, og det tror jeg selv rogalandsbenken til Fremskrittspartiet kan anerkjenne, at vi trenger flere næringer å stå i. Spørsmålet er godt, for da vi laget kompetansereformen, hadde vi dem vi visste kom til å bli utfordringer, f.eks. innenfor detaljhandelen. Det var et sterkt ønske fra partene. Da krisen rammet, prioriterte vi de næringene som var blitt stengt ned, altså simpelthen de som Stortinget og regjeringen stengte ned, f.eks. frisørene. De hadde nærmest fått et yrkesforbud, og da var det viktig å igangsette disse tingene veldig raskt. Når det så gjelder olje- og gassnæringen, er jeg veldig glad for at vi får et bransjeprogram om dette, og det er også grunnen til at Stortinget i sitt forlik økte posten med 20 mill. kr til bransjeprogram. 20 mill. kr er ca. ett nytt bransjeprogram, og det var også en veldig klar beskjed til oss fra Norsk olje og gass, NHO og LO om at man ønsket det på plass. Jeg er veldig glad for at det blir vedtatt, og jeg er veldig glad for at pengene allerede var bevilget, for det betyr også – jeg har hatt et møte med dem om det – at vi kan komme veldig raskt i gang.
Henrik Asheim (Høyre), 2020-06-15:
La meg begynne med den helt åpenbare avklaringen: Selvfølgelig kommer en mindretallsregjering til å følge opp de vedtak Stortinget gjør. Det skulle bare mangle, og det kommer vi til å gjøre. Det som har vært grunnen til at jeg også etter hvert har måttet heve stemmen i denne saken, er ikke nødvendigvis at arbeidsrelevans er viktig for hvordan vi styrer høyere utdanningssektoren. Vi har jo varslet en egen arbeidsrelevansmelding om dette, vi har varslet en styringsmelding om hvilke kriterier vi skal ha i fremtiden. Det som har vært utfordringen, og som har skapt frustrasjon i sektoren, er at flertallet sier at man skal ha dette inn i finansieringssystemet. Så hører jeg innleggene i debatten i dag, og leser for så vidt også merknadene som rammer inn vedtaket, slik at jeg forstår at det er noe vi skal vurdere opp mot andre ting. Hvis representanten Arnstad mener at jeg nå skal legge inn dette i finansieringssystemet, vil jeg gjerne ha klarhet i det – hvis representanten har en replikk til – hvis ikke skal vi selvfølgelig i dialog med sektoren finne ut hvordan vi best når vårt felles mål om mer arbeidsrelevans. Ellers må jeg si at jeg fikk en bredside av representanten Arnstad da jeg ikke hadde kortsluttet debatten om Statsbygg skulle forvalte universitetene med en gang, men her har man altså ikke engang tatt seg tid til å lytte til sektoren, når de har blitt bedt om å gi innspill.
Henrik Asheim (Høyre), 2020-06-15:
Nå er ikke dette en spørretime, men en replikkordveksling, og da registrerer jeg at jeg ikke fikk svar på mitt spørsmål tilbake, nemlig: Betyr dette at jeg må legge det inn i finansieringssystemet, eller betyr det at jeg skal vurdere det? Det er litt uklart, for å være helt ærlig. Så til det andre. Det flertallspartiene sier, er at det er 3–5 pst. eller noe sånt som man skal bruke på dette. Det er opp mot 650 mill. kr i finansieringen av UH-sektoren. Det betyr at vi må ha noen gode svar til dem på hvilke kriterier man har lagt til grunn for å bli enige om noe sånt. Jeg synes det er problematisk når storting og regjering har bedt en hel svær, samlet sektor om å gi langsiktige innspill i finansieringen av en stor sektor, at man fra før har konkludert på hva ett av kriteriene skal være. Jeg synes det er problematisk. Men selvfølgelig følger vi opp, selvfølgelig skal vi også komme til Stortinget med både styringsmelding og finansiering våren 2021, og da er jeg helt sikker på at vi kommer til å få brede, gode, ansvarlige flertall for en politikk som sektoren kjenner seg igjen i, og som når vårt felles mål om at det skal være arbeidsrelevans i høyere utdanning.
Henrik Asheim (Høyre), 2020-06-15:
Dette er et godt og relevant spørsmål som vi også er nødt til å komme litt tilbake til nettopp i styringsmeldingen, for dette henger også ganske tett sammen med hvordan vi styrer sektoren, ikke bare budsjetter fra år til år og kapasitet. Men la meg si noen ting. For det første er det slik at vi, i motsetning til hva representanten gir inntrykk av, har økt finansieringen av høyere utdanning. Budsjettene der har økt langt mer enn budsjettene ellers. Budsjettene til forskning har økt med 48 pst. siden 2013. I tillegg har vi varslet i meldingen at vi ønsker å se på egenbetalingsforskriften. Det er rett og slett fordi sektoren selv gir tilbakemelding om at en av utfordringene er at de ikke klarer å kombinere den utdanningen de har laget for gradsstudentene som gjør dette gratis, med utdanningen for dem som skal ta etter- og videreutdanning. Så vi må se på det også i sammenheng. Det er helt åpenbart at det blir viktig også å sørge for at det i finansieringssystemet er insentiver for å drive med etter- og videreutdanning. Derfor konkurranseutlyser vi midler til dette gjennom Diku. De forskjellige institusjonene kommer med sine forslag til opplegg, og så får de finansiering ut fra det.
Margret Hagerup (Høyre), 2020-06-15:
Sist uke delte jeg ut Næringsforeningens inkluderingspris til Brustadbua i Stavanger. De fikk denne prisen for å ha jobbet systematisk med god integrering gjennom arbeid, nettverk og kompetansebygging. I olje- og energihovedstaden er det mange verdier som har blitt skapt, og som nå er med og tar oss gjennom denne krisen. Allikevel trakk jeg fram denne inkluderingsprisen som noe av det viktigste vi skal holde på med framover. Verdien av arbeid er uvurderlig, både for samfunnet og for den enkelte. Men vi vil i større grad være avhengig av kompetanse for å henge med i framtiden. Utdanning har vært – og er – selve billetten inn i arbeidslivet, men i framtiden vil ikke én billett ta oss langt nok. For mange av oss kan det være nødvendig med flere billetter, eller et klippekort. Derfor er jeg glad for at Høyre i regjering nå lanserer en kompetansereform som vil gi flere mulighet til å lære gjennom hele livet og stå lenger i arbeid. Ingen skal oppleve å gå ut på dato i norsk arbeidsliv, men faktum er at mange risikerer å gjøre nettopp det. Derfor investerer vi nå i mennesker, for menneskene er vår viktigste ressurs, og det er menneskene som skal bringe oss inn i framtiden. Teknologisk utvikling, kunstig intelligens og det grønne skiftet fører til at mange arbeidsoppgaver vil endres eller forsvinne helt. Det gjør at de med lav eller ingen utdanning står i større fare for å falle utenfor arbeidslivet og havne i utenforskapet. Derfor skal Høyre i regjering sørge for at alle får muligheten til å utdanne seg og fylle på med kunnskap og kompetanse. Vi må i større grad lære hele livet. Nå blir det lettere å kombinere jobb og utdanning. Jeg var selv så heldig å ha en arbeidsgiver som la til rette for at jeg kunne ta både bachelorgrad og mastergrad mens jeg var i 100 pst. jobb og midt i småbarnsfasen. Det hjalp at Universitetet i Stavanger tilbød masterutdanning basert på et antall ukesamlinger per år, og det var uvurderlig å koble teori og praksis. Det var også nyttig lærdom jeg kunne ta med tilbake i arbeidsforholdet. Fleksibiliteten jeg fikk for 10 år siden, er nå i ferd med å bli en del av normalen. For at ingen skal gå ut på dato i norsk arbeidsliv og at alle skal få en sjanse, investerer vi mer i menneskene. Vi skal nå lære hele livet. Kompetansereformen Lære hele livet favner bredt: Den vil gi folk en ny sjanse i arbeidslivet og i utdanningssektoren, sørge for at de som trenger det, får nødvendig faglig påfyll og åpne opp utdanningssektoren for flere. Måler er å inkludere flere og sørge for at ingen skal gå ut på dato. Med denne kompetansereformen investerer vi for framtiden.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2020-06-15:
Denne satsingen på kompetanse er det store forventninger til. Arbeidstakere trenger påfyll, og arbeidsgivere trenger oppdaterte ansatte – alle for å henge med på endringene i samfunnet. Tilbydere av utdanning og opplæring står parat. I Norge må vi dyrke våre fortrinn knyttet til ressurser, verdiskaping og en befolkning med høy kompetanse spredt over hele landet. Derfor må hele landet ta del i kompetansereformen. Til tross for økt omstillingsbehov er deltakelsen i videreutdanning lavere i dag enn for ti år siden. Flere bedrifter melder om et udekket kompetansebehov. Senterpartiet mener det skal tilrettelegges for livslang læring gjennom styrking av desentraliserte og varierte opplæringstilbud. Finansiering er nøkkelen. For å lykkes må vi satse bredt. Ikke alle kan forlate livet de lever, for å øke sin kompetanse. Et styrket og desentralisert høyskole- og universitetstilbud, med fjernundervisning bl.a., må til. Studie- og utdanningssentre er viktige møtesteder for formidling av universitets-, høyskole- og fagskoletilbud og har en viktig funksjon i den lokale og regionale kompetanseutviklingen ved å koble lokalt nærings- og arbeidsliv til utdanningsinstitusjonene og til dem som etterspør kompetanseutvikling. Lokalt sikrer de tilhørighet til et studiemiljø. Høyere utdanningsinstitusjoner må tilby mer etter- og videreutdanning, men det blir også viktig at videregående opplæring, folkehøyskoler, fagskoler, studiesentra og studieforbund mer enn i dag blir tatt i bruk som arenaer for kompetansebygging. Grunnleggende ferdigheter, realkompetansevurdering, fagskoler, uformelle opplæringsarenaer med voksenopplæring og flere gode poeng fra Markussen-utvalget er det viktig å følge opp. Fagskoler og en reell opptrapping får vi i dag endelig flertall for. Hurra! Vi henger etter, og regjeringens varslede strategi i 2021 er ikke godt nok. Satsing på bransjeprogram innenfor viktige næringer, for både havnæringer og biobaserte fastlandsnæringer, har også gitt suksess. Katapulter og trepartssamarbeid må lede an for nye satsinger. Helse er et felt som må bli sett på for å sikre livslang læring for god beredskap. Livslang læring krever at det finnes tilbud som kan kombineres med jobb og ulike livssituasjoner. Karriereveiledning og moduler for påfyll er trukket fram av arbeidsgiverne. Fleksible og desentraliserte utdanninger skal kunne svare på lokale behov og initiativ. Vi bør også være i teknologifronten. Senterpartiet er utålmodige på at vi skal realisere potensialet vårt. La oss komme i gang!
Torill Selsvold Nyborg (Kristelig Folkeparti), 2020-06-15:
Solberg-regjeringa har satsa sterkt på kompetanse, heilt frå 2013. Det likar Kristeleg Folkeparti. Kompetanse er grunnplanken i samfunnsutviklinga og omstillinga av næringslivet og ikkje minst for framgangen vår. Med kompetansereforma ynskjer regjeringa å leggja betre til rette for at heile befolkninga skal læra gjennom heile livet. Heile befolkninga inkluderer sjølvsagt òg dei som treng ekstra hjelp til å kunna delta i arbeidslivet, også dei lærer nytt. Det gjeld 800 nye ungdommar kvart år. Reforma vil gje høve til kompetansepåfyll, som vil hindra at arbeidsfolk fell ut av arbeidslivet. Kompetanseutviklinga må jamleg fornyast i takt med teknologisk utvikling og det grøne skiftet, men også på grunn av ekstraordinære krisesituasjonar, som t.d. covid-19-pandemien, som vi eigentleg står midt oppe i. Ei vidareutvikling av kompetanseprogrammet vil skapa fleire fleksible tilbod som arbeidslivet etterspør. Som svar på koronakrisa har regjeringa sett i gang eit bransjeprogram for kommunal helse- og omsorgssektor og industri- og byggjenæringa. I tillegg kjem det seks nye bransjeprogram. Kristeleg Folkeparti ynskjer velkomen ei vidareutvikling av godkjenningsordningane for fag- og yrkesopplæring, slik at fleire land og fleire kvalifikasjonar kan inngå i ordninga. Det vert veldig bra. Praktisk arbeid er like nødvendig som akademisk arbeid. Ei vellukka reform føreset eit godt samarbeid med partane i arbeidslivet. Utvikling av ei digital kompetanseplattform, karriererettleiing og informasjonsdeling må skje i dette samarbeidet. Mykje har skjedd i fylka på dette området, og den kompetansen må brukast. Målet til regjeringa om livslang læring vert tilrettelagt m.a. med ein strategi for høgare yrkesfagleg utdanning i løpet av 2021. Kristeleg Folkeparti støttar styrking av kvaliteten i fagskulesektoren og stimulering til at fleire fagskuler søkjer fagskuleakkreditering. Kristeleg Folkeparti støttar eit forsøksprosjekt med modulbasert opplæring for vaksne. Det vil ofte vera behov for å kombinera arbeid og opplæring, og kortare utdanningsløp vil vera ei praktisk tilnærming til vidareutdanning. Meir fleksible låneordningar i Lånekassen vil gjera det enklare for vaksne å studera. Samstundes er det viktig at verksemder investerer i kompetanse. For å halda tritt med utviklinga må vi alle vera innstilte på læring gjennom heile livet, ikkje berre med tanke på arbeidslivet, men også for personleg danning og utvikling.
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2020-06-15:
Grunnen til at jeg tar ordet i denne debatten og spretter ut av kulturkomiteen, er at jeg hører begrepet «arbeidslivets behov» fyke forbi her, og det har det gjort ved en rekke anledninger. Det er jo forlokkende, det varsler effektiv og fornuftig bruk av fellesskapets ressurser. Men jeg frykter et slikt utdanningssystem. Til syvende og sist kan resultatet av «arbeidslivets behov» som en strategi vise seg å være det stikk motsatte. For hva er egentlig arbeidslivets behov, eller samfunnets behov, om 30–40 år fra nå? Det eneste vi med sikkerhet kan si om framtiden, er at det ikke dreier seg om en framskrivning av det samfunnet vi har hatt til nå. Det kommer til å skje noe helt kvalitativt nytt – jeg har ikke hørt en eneste stortingsrepresentant ikke være enig i at vi i framtiden må utdanne folk til jobber som vi ikke har. Men hvordan henger dette regnskapet da sammen? Det går jo ikke opp. Jeg synes ofte det er litt pussig å stå her og snakke om personlige erfaringer, men jeg er nødt til å gjøre det. Jeg har levd et yrkesliv, et relativt langt yrkesliv, som denne reformen faktisk lærer. Jeg har brukt 43 semester på et hovedfag i statsvitenskap. Grunnen til det er at jeg fikk en jobb, så gikk jeg ut av et par–tre jobber etter det, og så fant jeg ut at nå skal jeg etterutdanne meg. Det førte til en hovedoppgave og siden til en etterutdanning som førte til en førstekompetanse. Jeg har aldri jobbet i en stilling der jeg har hatt direkte bruk for den utdannelsen jeg begynte på på 1970-tallet, men det har jammen meg hjulpet. Den stillingen jeg utdannet meg til, eller gjorde ferdig i første omgang, på 1980-tallet, er en helt annen enn i dag. Dette er et etterutdanningstilbud som jeg har tatt meg til. Vi har hatt et samfunn der vi premierer lang og tro tjeneste med gullklokke og heder for å holde ut i jobben, som det heter. Jeg ønsker meg et utdanningssamfunn som inspirerer til lang og utro tjeneste, forstått på den måten at fleksibilitet, etterutdanningstilbud og rammer må være regelen, ikke som for meg unntaket. Ta en titt på dette bildet bak på veggen her. Jeg tror de fleste vil være overrasket over å høre at gjennomsnittsalderen for representantene på Eidsvoll var tre år lavere enn det det er på Stortinget i dag, og det er rekordlavt på Stortinget. Det vil ingen tro når de ser dette bildet. Men det sier litt om at vi i dag er nødt til å ta hensyn til at folk skal stå lenge i jobb. Vi må ha et etterutdanningssystem som også fanger opp at folk skal stå i jobben lenge og vel og trives med det, også etter fylte 72.
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2020-06-15:
Jeg må innledningsvis si at hvis det hadde vært like lett å presse regjeringen i andre saker som i denne, hadde verden vært noe enklere å leve i for representanter med bekymring for sitt fylke. De første kompensasjonstiltakene for våre flyplasser satte imidlertid en støkk i regionen sørvest for Oslo, der en stor del av befolkningen er flittige brukere av Torp flyplass. Flyplassen hadde i fjor en rekord i antall reisende med 2,1 millioner mennesker. Som følge av koronasituasjonen ligger det i år i beste fall an til et trafikktall på 800 000. Konkurslysene blinket altså, og det ville vært en katastrofe for dette området. Som det har vært påpekt, har Torp østlandsområdets nest største utenlandstrafikk, den er kanskje den viktigste enkeltmotoren i næringsutviklingen i regionen, og den er elsket av befolkningen fra Drammensregionen til Arendal. Med betydelig bedre togforbindelse og planlagt jernbanestasjon ved flyplassen vil trafikkgrunnlaget kunne øke betraktelig. Det er lagt planer for en trafikk på 3,5 millioner passasjerer. Venstres viktigste argument for å favne om Torp er ikke, kanskje ikke overraskende, at vi er forelsket i økt flytrafikk basert på fossilt brennstoff. Vårt engasjement knyttes til næringsutvikling, et desentralisert tjenestetilbud til befolkningen og ikke minst nødvendigheten av å forpurre en katastrofal utbygging av Gardermoen, der Avinor og tilsynelatende store deler av statlig forvaltning ser på byggingen av en tredje rullebane nærmest som en uunngåelighet – kanskje en velsignelse. Denne vårens hendelser, den voldsomme veksten i videokonferanser og ikke minst flyskam knyttet til klimasituasjonen gjør at de «luftige» utbyggingsplanene – unnskyld ordspillet – på Gardermoen må legges i en skuff, låses inne, og nøkkelen kastes. I skuffen må også praksisen som er knyttet til at våre luftfartsmyndigheter årlig bruker flere hundre millioner kroner på insentivordninger for å lokke flyselskapene til Gardermoen. Så må vi i større grad legge vekt på å få fram hva det vil si for infrastrukturen med hensyn til veinett og jernbane mellom Oslo og flyplassen dersom trafikken fra Gardermoen skal øke med det dobbelte fra 2015 til 2050, slik noen tror. Er det realisme i at en tredje rullebane og en ny terminal skal kunne lønne seg, ikke først og fremst for Gardermoen, men for samfunnet totalt? Så sier noen at Torp ikke har kapasitet til å håndtere trafikkveksten tilstrekkelig. Vel, flyplassen kan, med relativt små investeringer, øke antallet passasjerer til 4–5 millioner. De fleste som reiser derfra, slipper å legge igjen klimaavtrykket sitt med CO 2 -utslipp over Oslo, slik de vil med trafikken fra Gardermoen. Derfor er jeg glad for at et samlet storting i dag har bestemt seg for å hegne om Torp flyplass. Jeg frykter – dvs. jeg kanskje håper – at vi må komme tilbake for å styrke flyplassen ytterligere også senere i år.
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2020-06-15:
Det er alltid hyggelig å snakke – indirekte – med representanten Hoksrud når det gjelder Torp flyplass. Vi er stort sett enige der. Nå skal ikke vi gjøre dette til noe NM i hvem som er best til å presse regjeringen, men jeg tror nok at regjeringspartiene her på Stortinget har hatt en betydelig finger med i spillet, så langt jeg kjenner dem. Så må jeg si litt om flyskolen, siden den har vært nevnt flere ganger. Flyskolen er altså privat, og den kan drifte så lenge tårnet på Torp er åpent. Tårnet på Torp er ikke Torp flyplass sin sak, det er drevet av staten, for å si det sånn. Flyskolen har fått et tilbud om å holde det gående så lenge de betaler for det. Det har de takket nei til. Derfor kan flyskolen bare drifte innenfor flyplassens begrensede åpningstid. Så vi må være forsiktige med å blande sammen støtte til Torp med støtte til flyskolen, men vi skal fortsette å presse statsråden. 74,2 mill. kr holder antagelig til ut i august en gang for Torp flyplass. Da kommer sannsynligvis trafikken til å ta seg opp igjen, og det fører til at flyplassen må bemanne fullt, altså med restauranter, med innsjekkingsskranker osv. Det er da de store tapene kommer, så vi må være forberedt på at vi må komme tilbake til Torp. Flyselskapene har sagt at de regner med at trafikken oppunder årsskiftet vil være på bare 50–60 pst. av hva den normalt har vært, så det hadde vært hyggelig å høre statsråden si her at det er von i hengende snøre.