Kristin Krohn Devold (Høyre), 2000-03-07:
Senere i dag skal vi behandle IT Fornebu-saken. Og en ting er sikkert: Vi kommer til å måtte importere ganske mye arbeidskraft for å gjøre IT-Fornebu til et kraftsenter på IT-siden. Vi trenger arbeidskraft, og situasjonen i dag er at den viktigste konkurransefaktoren til bedriftene sitter i hodet og i spiriten til folk, og det er det vi må konkurrere om. Da må vi ikke lage en politikk som dreier seg om å holde flest mulig ute fra Norge – dårligst mulig konkurransebetingelser. Vi må ha en politikk som gjør at våre bedrifter kan ha like gode betingelser som bedriftene ute. Det er tre ting som er feil med norsk flyktningpolitikk. For det første: Folk som egentlig kommer hit for å jobbe – økonomiske flyktninger – blir satt i en asylkø fordi det er den eneste måten å komme inn på. De blir passivisert. For det andre: Istedenfor å jobbe for lønnen sin, være selvhjulpne, stolte og selvforsynte, blir de klientifisert fra dag én. De blir lært opp til å bruke sosiale ordninger i steden for å kunne gå ut og skaffe seg en jobb, være selvforsynte fra dag én, uten å måtte kalle seg flyktning. Det tredje som er feil er at det er forbudt å jobbe lovlig, f.eks. med å vaske. Politiet leter opp polske vaskehjelper for å sende dem ut av landet fordi de jobber ulovlig. Men hvis de samme jentene prostituerer seg, har Høyesterett slått fast at det ikke er lov å sende dem ut av landet, fordi det ikke er ulovlig. Det er en himlende dobbelmoral at prostitusjon er greit, men det å vaske rundt omkring der folk trenger det, er forbudt og fører til at man blir sendt ut av landet. Da vi vedtok EØS-avtalen – den ble iverksatt i 1995 – husket jeg godt argumentene fra EU-valgkampen, nemlig at vi nå ville bli oversvømt av mørkhudede mennesker fra Sør-Europa som ville ta jobbene våre. Nesten ingen kom. Den flyktningstrømmen vi kan snakke om, går fra Norge til Spania, fordi pensjonistene ser at de får mye mer for pengene sine der nede og faktisk også får bedre helsestell. Den andre strømmen vi har, er nordmenn som drar til Danmark og Sverige for å handle, fordi det er mye billigere og bedre der. Dagen forslag er et skritt i riktig retning, men det går ikke langt nok. Det Høyre vil, er at vi skal kunne rekruttere folk fra utlandet både til omsorgssektoren og til nye næringer. Da må vi ikke ha et så rigid regelverk for å hente arbeidskraft at vi ikke får dekket behovene våre. Det som Høyre står for betyr at vi samtidig kan stramme inn praktiseringen av opphold på humanitært grunnlag. Det er den luken som er blitt utvidet for å hjelpe dem som egentlig er økonomiske innvandrere – bortsett fra at de da blir passivisert. Det vi bl.a. kan gjøre, er å sette det samme kravet til familiegjenforening som man har i Danmark, der familiegjenforening betinger at man kan forsørge familien sin. Det kan man altså hvis man får lov til å jobbe, bli selvforsynt og kan skaffe seg egen bolig fra dag én. Det som Fremskrittspartiet foreslår, er at arbeidstillatelsen bare skal gis for ett år av gangen. Jeg lurer på hvilke fagfolk fra databransjen i India som vil ta sjansen på å flytte til Norge, hvis de får opphold for ett år av gangen. Det er jo ikke bare vi som konkurrerer om denne arbeidskraften, det gjør de fleste andre vestlige land også. De skal altså reise fra verdensdel, bolig, familie og alt, etablere seg i et høyrisikoland, for så å bli sendt hjem etter ett år. Dette er ikke konkurransedyktige arbeidsbetingelser for dem vi ønsker skal komme hit. Jeg er glad for at komiteen har sagt at sesongarbeid også skal gjelde innen turistnæringen. Heldigvis er det slik at skisentret i Hemsedal er åpent bare halve året, og Geiranger er åpent det andre halve året – om sommeren; om vinteren er de stengt inne av snøras – slik at begge disse bygdene antageligvis kan få dekket behovet sitt for arbeidskraft på denne måten. For nordmenn har vi jo forbud mot midlertidige ansettelser, så det er bra at det iallfall åpnes opp for at utlendingene kan ta disse midlertidige jobbene. Da Stortinget sist behandlet dette – Innst. S. nr.238 for 1996-97 fra kommunalkomiteen – sa sentrumspartiene at de ikke kunne gå inn på Ellen Chr. Christiansens forslag fordi det var på et for snevert område. En ting er sikkert, og det er at det tredje forslaget fra Regjeringen, som går på barnepikeparagrafen, er langt snevrere enn det som var Ellen Chr. Christiansens forslag, og som var for snevert for regjeringspartiene så sent tilbake som i 1997. Det forslaget som sentrumspartiene den gang hadde sammen med SV, likner ganske mye på Høyres forslag. Jeg vil ta opp Høyres forslag, og jeg forventer at i hvert fall SV står for det som var deres syn den gangen, og at vi kan få i hvert fall SVs stemmer til vårt forslag.