Tomas Norvoll (Arbeiderpartiet), 2000-02-17:
Når vi nå skal behandle forskningsmeldingen, tror jeg jeg vil innlede med å takke saksordfører for at han har gjort en veldig god jobb med å bidra til å stramme opp denne meldingen. Meldingen var et relativt godt utgangspunkt for en debatt i Stortinget, og jeg opplever at gjennom komitebehandlingen og et godt arbeid der har vi faktisk greid å gjøre den enda mye bedre og enda mer konkret enn hva som lå der i utgangspunktet. Det er sånn at verden endrer seg, Europa endrer seg, og Norge endrer seg. Kunnskap blir mer og mer viktig. Gammel teknologi forsvinner, og ny kommer til. Bedrifter forsvinner, og nye kommer til. Arbeidsplasser forsvinner, og nye kommer til. Vi kan like det eller ikke like det, vi kan være for eller mot det, vi kan holde igjen eller stimulere til det som skjer, men det eneste som er sikkert, det er at det skjer, at utviklingen går videre. Norge er i den heldige situasjon at vi, som det har vært sagt her i salen før, har vunnet i Lotto. Vi har funnet olje, og vi har flytt godt på det. Før eller senere vil denne oljeæraen ende. Da må vi finne nye bein å stå på. Utviklingen av kunnskap gjennom forskning og utdanning blir avgjørende for om vi greier å henge med og utvikle nye næringer. Vi har pengene, og vi har mulighetene, men til nå har vi ikke prioritert forskning på samme måten som landene rundt oss. Hovedtrekkene i meldingen og behandlingen av den kan kort oppsummeres slik: 1. Vi må forske mer. I dag ligger Norge håpløst langt etter gjennomsnittet i OECD-området. En sammenligning av forskningsandelen av BNP, slik det gjøres i meldingen, er kanskje ikke den beste måten å måle på. Regjeringen og komiteen er for så vidt enige om at det ikke er spesielt presist, men det er den metoden vi har, det er den måten vi har valgt å gjøre det på, og alle er enig i at vi ligger altfor langt etter de landene vi sammenligner oss med. Land som Sverige og Finland ligger langt, langt foran i forhold til den satsingen som vi har i Norge.2. Vi vil spisse innsatsen om fire tematiske hovedområder: marin forskning, IKT-forskning, medisinsk og helsefaglig forskning og forskning i skjæringspunktet mellom energi og miljø. Det er nødvendig for å gi oss områder hvor vi kan hevde oss spesielt internasjonalt. Jeg opplever at vi gjennom denne behandlingen prioriterer områder hvor vi har gode muligheter til utvikling framover.3. Næringslivet må bidra mer til norsk forskning. Norsk næringsliv er lite forskningsbasert i forhold til konkurrentland. I en stadig mer skjerpet konkurranse blir kunnskap viktigere og viktigere. Det er ikke første gang Stortinget har målsettinger om at norsk forskningsinnsats skal øke kraftig. Dessverre har tidligere vedtak vist seg å være papirtigre – de har ikke blitt fulgt opp, og vi har ikke kommet opp mot gjennomsnittet i OECD, snarere tvert imot. Her må nok skiftende regjeringer og partiene i Stortinget dele ansvaret broderlig. Ingen har hatt forslag til bevilgninger som kunne ha gitt en situasjon som ville vært helt forskjellig fra i dag. Stortinget har fattet vedtak om og opprettet et såkalt forskningsfond. Det fondet har i dag en kapital på 3 milliarder kr og gav en avkastning på 90 mill. kr. Det som er flott med den måten å finansiere forskning på, er at midlene ikke blir bundet opp av departementsstrukturene slik at noe kommer fra Helse- og sosialdepartementet, noe fra Fiskeridepartementet og noe fra Landbruksdepartementet, men at det er frie midler som man kan styre inn mot de områdene hvor man føler det er viktigst å satse. Fondet skal finansieres og har vært finansiert gjennom salg av statens aksjer i diverse næringsvirksomhet og eiendommer. Flertallet går inn for at dette fondet bør økes betydelig i den femårsperioden som vi nå går inn i. Med «betydelig» mener flertallet, som her består av Arbeiderpartiet og Høyre, at vi bør opp på 10-15 milliarder kr i forvaltningskapital, slik at fondet kan være en skikkelig bidragsyter til å få volum på forskningssatsingen vår. Vi ber nå Regjeringen komme tilbake i revidert nasjonalbudsjett med en opptrappingsplan for å få norsk forskning opp til OECD-gjennomsnittet i løpet av fem år. Og når vi ber om det, mener vi at vi vil ha en forpliktende opptrappingsplan. Vi forutsetter at Regjeringen kommer med en plan som viser hva Regjeringen må gjøre i de årlige budsjettene for å nå dette målet. Jeg vil forsikre meg om at forskningsministeren har forstått bestillingen han får i dag, og som må være på plass til revidert nasjonalbudsjett: 1. Vi må få en beregning over hvor mye de direkte offentlige bevilgningene må øke hvert år for å bringe oss opp på minst OECD-gjennomsnittet innen fem år.2. Hervik-utvalgets innstilling skal legges fram 1. mars, og det har en gjennomgang av virkemidler for å få næringslivet til å forske mer. Det vil neppe være mulig å få en total behandling av hele innstillingen deres før revidert nasjonalbudsjett skal legges fram. Det har vi forståelse for, men vi mener likevel det er uheldig at Stortinget ikke har fått muligheten til å diskutere virkemidler overfor næringslivet når vi nå behandler forskningsmeldingen, det gjør at vi på mange måter har fått en halv melding. Selv om innstillingen til Hervik-utvalget ikke vil være ferdigbehandlet, må Regjeringen legge fram forslag om hvordan man skal få næringslivet til å øke sin forskningsaktivitet. Vi kan ikke vente til budsjettet i år 2001 eller 2002 før tiltakene kommer – i så fall er jeg redd for at vi ikke greier målsettingen om å komme opp på minst gjennomsnittlig OECD-nivå, da er jeg redd for at opptrappingen i næringslivet begynner for sent.3. Flertallet mener at forskningsfondet skal økes til 10-15 milliarder kr i løpet av femårsperioden. Regjeringspartiene støtter ikke dette, men likevel forutsetter vi at Regjeringen kommer tilbake i revidert nasjonalbudsjett med en konkret plan for hvordan dette skal skje. Alt dette må altså komme i revidert nasjonalbudsjett: en plan for opptrapping av bevilgninger, konkrete tiltak for å øke forskningsinnsatsen i næringslivet og en plan for å øke forskningsfondet til 10-15 milliarder kr i løpet av fem år. Jeg ber forskningsministeren bekrefte i sitt innlegg at dette vil skje. Nå ser jeg at innlegget til statsråden er delt ut i salen allerede ved en feiltakelse, så jeg kan for så vidt sjekke selv når jeg kommer ned, hvorvidt han kommer til å bekrefte eller eventuelt avkrefte dette. I innstillingen er det mange tema som er berørt. Men hovedpoenget står vi sammen om, og det er at vi nå må gjøre en felles innsats for å få til den økte satsingen på norsk forskning som vi alle mener er nødvendig. Hele komiteen går inn for de fire tematiske satsingsområdene som er foreslått. Jeg vil spesielt trekke fram satsingen på marin forskning. Sjømat har et utrolig potensial i Norge, både med oppdrett av nye arter og med å få mer verdiskaping inn i de tradisjonelle fiskeriene. Vi kan få en næring med en eksportverdi på flere hundre milliarder kroner, og som kan bli selve stambeinet i norsk økonomi. Stortinget har vedtatt at det skal innføres en forsknings- og utviklingsavgift på fiske av havbruk. Dette vil bli midler til forskning som kommer direkte fra aktørene i næringen, og da er det naturlig at de også skal ha styring med bruken av disse midlene. Det er derfor gledelig at det nå er et bredt flertall – ja, det er faktisk enstemmighet – om at disse pengene skal disponeres gjennom næringen selv. Det er slik vi kan få legitimitet rundt denne avgiften, dessuten sitter selvsagt næringen på kunnskap om hvor skoen trykker, og hvor det er nødvendig å satse. Arbeiderpartiet mener det er spesielt viktig å øke forskningsinnsatsen innenfor fiskeri- og havbrukssektoren. Hvis vi mener alvor med at dette næringsområdet skal bære oss inn i framtiden, må vi ta ansvar for at det kommer i gang. Derfor har vi gått inn for at den avgiften som kommer inn fra næringen, skal matches med en tilsvarende satsing fra staten, altså at vi går inn og dobler beløpet. Jeg er overrasket over at Arbeiderpartiet står alene om denne holdningen. Hvis andre partier mener noe alvorlig med at marin sektor er et område som skal prioriteres, må det ikke bare skje med ord, det kreves også handling. Rekruttering av personell til norsk forskning er et hovedtema. Vi ser allerede at med den innsatsen vi har på norsk forskning i dag, er det for få personer som tar forskerutdanning. I meldingen legges det opp til at man skal ha 150 nye rekrutteringsstillinger hvert år i fem år, altså 750 nye stillinger. Høringsinstansene har gjort oss oppmerksom på at dette ikke engang er i nærheten av å være nok til å oppfylle målsettingen om å nå gjennomsnittlig OECD-nivå. Derfor har komiteen gått inn for å øke det tallet til 900; i seg selv en beskjeden økning, men vi understreker at dette må ikke være et tak, det må være en terskel – det må være et minimum. Og vi forutsetter at det også treffes tiltak for å skaffe den kompetansen som er nødvendig for å drive norsk forskning framover. I behandlingen er det kommet fram at det er enighet om mye av politikken framover. Dette er en styrke, og det lover bra for at vi kan få til den opptrappingen som er nødvendig. Men på ett punkt skiller vi i Arbeiderpartiet lag med resten av komiteen og har en litt annen holdning. Vi er alle enige om at vi skal sørge for at de tunge miljøene skal utvikles videre for å kunne være internasjonalt ledende. Her er det ingen uenighet. Vi skal ikke spre ressursene for tynt utover systemet – meldingen bygger på det motsatte, at vi skal konsentrere innsatsen. Men det må være noe mer. Arbeiderpartiet kan ikke stå sammen med høyresiden og sentrum i en politikk hvor det ser ut som man skal sementere dagens struktur. Hvis vi ikke tar ansvar, risikerer vi at store deler av landet ikke får mulighet til å delta for fullt i den rivende utviklingen som skjer. Vi kan ikke akseptere at store regioner havner i kunnskapsskyggen. I innstillingen står Arbeiderpartiet stort sett alene om sin holdning om at forskning og høyere utdanning også skal kunne brukes som et virkemiddel for å få til utvikling i hele landet. Vi fremmer forslag om at høyskolemiljøer skal få mulighet til å utvikle topp kompetanse innenfor sine områder. Det er nå åpnet for at det – og der står man sammen – kan gis tillatelse til å tildele doktorgrader ved statlige høyskoler, selvsagt bare etter godkjenning fra departementet. Det skal også foregå grunnforskning ved disse institusjonene. Men flertallet stopper med å se at dette kan være mulig der miljøet er til stede, de sier ingenting om hvor miljøet skal komme fra. Arbeiderpartiet mener det skal være mulig å bygge opp kompetanse, og det skjer best gjennom fordelingen av rekrutteringsstillinger. Vi kan ikke si at dagens struktur er den endelige, og at sånn skal det være til evig tid. De forskningsmiljøene vi har i dag, er ikke kommet gjennom naturlover, de er politisk vedtatt opprettet fordi storting og regjering ville oppnå noe. Arbeiderpartiet mener at det norske forskningssamfunnet ikke nødvendigvis skal være statisk. Selv om det er litt uenighet om retningen, står et bredt flertall sammen om det aller viktigste, at vi må få et løft for den norske forskningen. Meldingen blir strammet kraftig opp og gitt et mer konkret innhold. Det er ingen tvil om at vi, gjennom behandlingen og innstillingen, har fått en forskningsmelding som forplikter i langt større grad enn hva Regjeringen hadde lagt opp til. Nå er det opp til oss å etterleve disse forpliktelsene. Jeg vil ta opp de forslagene som Arbeiderpartiet har i innstillingen.