trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2005-11-24:
Representanten Høybråten var i innlegget sitt opptatt av skatt og at skattelette er viktig for verdiskapningen. Men det han ikke nevnte, er at det å ha folk i arbeid, det å ha full sysselsetting, er vel så viktig for verdiskapningen. Statistisk sentralbyrå har foretatt en undersøkelse som viser at dersom yrkesdeltakelsen blant kvinner hadde vært like lav her som den er i Tyskland, ville verdiskapningen i Norge vært mange milliarder kroner lavere. Det ville ha bidratt til lavere skatteinngang og mindre velferd i Norge. Det at 80 pst. av småbarnsmødrene er yrkesaktive, er helt åpenbart viktig for verdiskapningen. Men når næringsminister Odd Eriksen nettopp påpeker dette i Dagbladet, så stritter Kristelig Folkeparti imot. Er det egentlig sånn at Kristelig Folkeparti ikke ønsker at småbarnsmødre skal være yrkesaktive? Og er det egentlig sånn at Kristelig Folkeparti nå motstridende innser at når barnehagene blir billigere og flere, er det mange kvinner som heller velger det enn å være hjemme?
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2005-11-24:
Jeg registrerte med glede at representanten Erna Solberg modererte litt av den kraftige kritikken mot regjeringen Stoltenbergs budsjett som har kommet fra andre Høyre-representanter i denne debatten. Høyre sliter, men må bestemme seg: Er det ubetydelige endringer som er gjort på statsbudsjettet, eller er det slik at det som Stoltenberg-regjeringen har lagt fram, representerer en ødeleggende politikk for verdiskapingen her i landet? Men det kanskje mest oppsiktsvekkende som har funnet sted i dagens debatt, er det generaloppgjør som fant sted på formiddagens møte mellom partiene på høyresiden, mellom Fremskrittspartiet og Høyre. Mange i Høyre har ved ulike anledninger bedt om et nærmere samarbeid med Fremskrittspartiet. Etter dagens debatt må man kunne konstatere at det er uendelig mye lenger til samling på borgerlig side enn det var til Soria Moria. Er representanten Erna Solberg enig i det?
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2005-11-24:
Representanten Erna Solberg var ei av dei som eg ofte tenkte på i valkampen. Då eg reiste rundt i kommunane i Nordland og hadde samtalar med ordførarar og anna godtfolk, må eg innrømme at då tenkte eg ofte at her skulle jammen kommunalminister Erna Solberg ha vore. Når eg trefte ordførarar som har skore ned til beinet, og som berre har lovpålagde oppgåver igjen å skjere i, tenkte eg at her skulle jammen kommunalministeren ha vore. Bondevik II-regjeringa sitt forslag til budsjett var ei auking i dei såkalla frie inntektene på 1,9 milliardar kr. Dei er brukte iallfall to gonger, og det går tydeleg fram av merknadene i finansinnstillinga frå medlemmene i finansfraksjonen også. Så prøver ein altså å bagatellisere den aukinga som Stoltenberg-regjeringa legg inn. Ja, aldri har vel nokon blitt så glad for bagatellar. Eg lurer litt på kva slags beskjed representanten Erna Solberg har tenkt å gi framover. Har ho tenkt å seie at omsynet til veksten når det gjeld privat forbruk, skal vere større, og så har vi ikkje tenkt å gjenopprette den økonomiske balansen i kommunesektoren, så har vi ikkje tenkt å dekkje aukinga i demografiske kostnader, så har vi ikkje tenkt å rette opp etterslepet i vedlikehald i kommunane?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-11-24:
Det er interessant at Erna Solberg etter fire år i regjering varslar forslag for å vareta folk med lesevanskar. Det er eit prisverdig forslag, men det må òg bety at Erna Solberg erkjenner at ting tek tid. Samtidig er det oppsiktsvekkjande at ho i dag forlangar av den nye regjeringa at ho skal gjennomføra på fire veker alle tiltak varsla i valkampen. Her er noko som ikkje stemmer. Ho stiller eit prisverdig spørsmål: Kva er det som gjer at folk fell utafor? Det ligg altså føre tiltak for fleire i arbeid, det er varsling om ein meir sosial bustadpolitikk, eit meir finmaska tryggingsnett og ikkje minst betre offentlege tenester. I Senterpartiet er vi strålande fornøgde med at kommunane no får moglegheit til betre førebygging, til betre å følgje opp sine mest vanskelegstilte. Kristeleg Folkeparti har teke eit oppgjer med si fortid på dette området. Vil ei slik erkjenning koma i Høgre?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-11-24:
I replikkvekslinga etter innlegget mitt tidlegare i dag kom eg i skade for å bruka for låge tal om nivået på kontantstøtta i budsjettforslaget for neste år. Det rette er 300 kr over nivået sommaren 2003, før Bondevik II auka kontantstøtta bl.a. på kostnad av småbarnstillegget. Eg kom i skade for å seia «200 kr under», og det vil eg ikkje ha ståande. Så må eg seia at for Senterpartiet er det viktig at folk kjenner oss igjen etter valet på det vi sa før valet. 5,7 milliardar kr til kommunane er på plass, fyrste trinn av Kulturlyftet like eins. På næring, samferdsel og fordeling er vi på rett veg. Debatten i dag har vist at trass i at vi er tre ulike regjeringsparti, er vi på same lag, og vi har høge ambisjonar. Debatten har òg vist ein splitta opposisjon, med eit framstegsparti som tek eit oppgjer med Høgre, og som står for f.eks. ei halvering av landbruksstøtta og kutt i bistandsbudsjettet på 9 milliardar kr. Debatten har òg vist at Høgre, Kristeleg Folkeparti og Venstre står saman i denne innstillinga, men no skal dyrka eigne profilar. Vi ser med glede og spenning fram til det viktige arbeidet som no skal gjerast i regjering og storting og ute i landet. Folk skal merka eit auka engasjement for næringsliv og busetjing i heile landet, for kampen mot fattigdom, for ein god skule og ei verdig omsorg.
Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2005-11-24:
På dagens kart foreligger det også et forslag fra representantene Ulf Leirstein og Gjermund Hagesæter om heving av beløpsgrensen for tollfri import. Det er slik i dag at det er lov å importere tollfritt for 200 kr, og representantene fremmer da et forslag om at denne grensen skal heves til 1 000 kr. Forslaget har ingen støtte i komiteen fra noen andre partier enn Fremskrittspartiet. Flertallet viser til at et tilsvarende forslag var til behandling i Stortinget så sent som våren 2005, og jeg må si jeg forundres noe over Fremskrittspartiets iver for dette forslaget. Gjentatte ganger i dagens debatt har Fremskrittspartiet bekymret seg for problemet med økt grensehandel, nettopp med begrunnelse i tapt salg i Norge, og derav trussel mot norske arbeidsplasser. Og det må være lov å spørre: Vil ikke en tollfri grense på 1 000 kr ha nøyaktig samme effekt, med tap av norske arbeidsplasser som konsekvens? De sier at det er urimelig at grensen på 200 kr ikke er endret på mange år. Ja, det kan høres logisk ut i første omgang, men når vi ser hva vi i dag får for 200 kr med det som nå blir importert fra Kina av tekniske duppeditter, klær, dvd-er og cd-er, ser vi at slike produkter faktisk har blitt billigere. Å heve grensen i dagens situasjon ville få katastrofale følger for norske produsenter, norske distributører og selgere av slikt utstyr. Det er drøssevis av produkter som er egnet for slik distribusjon og salg. I dag kan en for under 1 000 kr få dvd-spillere som for fem–seks år siden kostet 5 000 kr, en kan få små musikkanlegg, en kan få klær, en kan få mikrofoner, musikkutstyr. I det hele tatt er det en mengde produkter som kan selges på denne måten, og ikke minst med også etablering av Internett og e-post vet vi hvor lett det er å bestille slike varer. En slik grense vil sannsynligvis bety omfattende handelslekkasje på bekostning nettopp av norske produsenter og forretninger. Dersom det var slik at vi bare var konsumenter, er dette et godt forslag. Som samfunnsborgere må vi også ha en videre forståelse og ta ansvar for mer enn eget forbruk. Det er mulig at dette er for mye forlangt av Fremskrittspartiet, men dersom de tar den forståelsen de har vist i dag i forbindelse med bekymringen for økt grensehandel med i sine vurderinger videre, kan vi håpe at det er en stund til neste gang vi ser et liknende forslag fra Fremskrittspartiet.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2005-11-24:
Grunnen til at jeg ikke nevnte det med ett ord, var at jeg var helt sikker på å få akkurat det spørsmålet, og jeg gledet meg til å ha svaret i bakhånd. Jeg har sett i avisene at en del fra opposisjonen er bekymret for et kutt på 10 mill. kr til de kirkelige fellesrådene i kommunene. Vel, kommunene får 5 800 mill. kr mer i sine rammeoverføringer. Så hvis man tar de 5 800 mill. kr og trekker fra 10 mill. kr, blir det 5 790 mill. kr i pluss. Og man kan jo spørre de kirkelige fellesrådene, de som skal pusse opp kirkene rundt omkring i Norge, de som skal holde varme i kirkene gjennom vinteren, de som skal holde ved like kirkegårder, de som skal ansette noen diakoner, de som skal sørge for vikarordninger til prestene, de som skal sørge for at konfirmasjonsundervisningen har nok penger, eller alle de andre tiltakene som kommunene er med på å bidra til i Kirken, synes det er bedre å få pluss 5 790 mill. kr på statsbudsjettet til kommunene, eller om de synes det er bedre å få 5 800 mill. kr mindre i overføringer, men få 10 mill. kr i øremerking til kirkelige fellesråd. Jeg tror svaret er ganske klart.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2005-11-24:
Svaret er ja. Jeg ønsker å få mest mulig penger til kultur, også private penger. Det er en viss sunn skepsis til sponsing av kultur eller private donasjoner, fordi man er redd for at pengene skal binde opp kunstnernes frihet og integritet. Men jeg tror det er fullt mulig å utvikle også i Norge en mesenkultur eller en donasjonskultur, hvor rike mennesker ser en forpliktelse til å yte tilbake til fellesskapet, slik som enkelte er veldig, veldig flinke til, men som mange kunne vært enda flinkere til. Det kan godt hende at noe av det også kan gjøres i kombinasjon med offentlige midler, men vi må sørge for å ha en solid og god offentlig finansiering i bunnen. Jeg er derimot mer skeptisk til å skulle opprette stadig flere nye organer til å fordele pengene. For jeg tror en utfordring er å redusere byråkratiet, redusere administrasjonen, redusere skjemaveldet, og få mer av pengene ut til kultur. Men det gleder meg at representanten Olemic Thommessen sier at han regner for sikkert at Kulturløftet vil fortsette. En slik tillit til Regjeringen er god å ha fra opposisjonen.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2005-11-24:
Det er også nødvendig for vår regjering å gjøre noen kutt, for vi skal holde en ansvarlig linje og handlingsregel og budsjettbalanse og alle disse tingene som finansministeren snakker seg god og varm om, og som hele Regjeringen står bak. Når det gjelder kuttet til de private kirkebyggene, kan ikke det komme som en overraskelse for noen, for det foreslo også regjeringen Stoltenberg i sitt budsjett høsten 2001. Så vi har i hvert fall sagt ganske klart fra tidligere hva vi mener om det. Jeg tror de pengene utgjorde en veldig liten andel av disse byggeprosjektene, og sånn sett ikke får så veldig stor konsekvens for gjennomføringen av bygging. Men jeg er hundre prosent enig i representanten Lånkes synspunkt om å ha et mangfold av religiøse bevegelser og aktiviteter i Norge, og at staten har et ansvar for å legge til rette for det. Vi har en av verdens beste finansieringsordninger, hvor de frie kirkegruppene får den samme støtten som statskirkemedlemmene får, for det går krone for krone etter samme system. Jeg vil benytte anledningen til å si at vi får en kjempeviktig diskusjon i denne stortingsperioden om vår statskirke. Jeg gleder meg, og håper at vi her får et tett samarbeid, opposisjon og regjering, for her trenger vi bred deltakelse og brede løsninger.
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2005-11-24:
I forbindelse med budsjettbehandlingen for 2005 uttalte Arbeiderpartiet og Senterpartiet at det var en prekær situasjon i kommunene, hvor de kirkelige fellesrådene måtte redusere kraftig på helt sentrale områder innen menighetsarbeid og kirkelige handlinger. I forhold til fellesrådenes arbeidsgivervirksomhet ble det også uttrykt at statstilskuddet måtte reflektere fellesrådenes utgiftsforpliktelser. Regjeringen har nå foreslått en reduksjon på tilskuddet på nær 18 pst. Mitt spørsmål til kirkeministeren er: Hvorfor er ikke situasjonen lenger prekær? Hvordan skal fellesrådene nå ivareta sin arbeidsgiverfunksjon? Eller var det kanskje dette som var årsaken til at han ikke nevnte Kirken med ett ord i sitt innlegg?
Olemic Thommessen (Høyre), 2005-11-24:
Det er en glede å se en entusiastisk kulturminister. Jeg ser formelig hvordan han må ha delt ut penger med begge hendene, der han har sittet og spredt sine 170 mill. kr. Nå skal jeg allikevel ikke gå så mye inn på det, men bare komme inn på kulturministerens tale på Norsk kulturråds årskonferanse forleden dag. Da var nemlig kulturministeren inne på at det var kanskje ikke helt uproblematisk å ha en ensidig statlig finansiering. Kulturministeren var inne på at vi hadde små miljøer, og han nevnte eksplisitt at man også i kulturrådssammenheng ønsket seg private midler. Jeg regner jo med at Kulturløftet skal fortsette, og at det fortsatt blir rikelig med midler. Mine spørsmål er: Vil kulturministeren gå inn på prosjekter der private og offentlige midler matches? Hvordan tenker kulturministeren seg at også flere private penger skal komme inn i denne sammenhengen? Og kan han også tenke seg å gå inn på ordninger der vi får flere besluttende organer enn bare Norsk kulturråd?
Olemic Thommessen (Høyre), 2005-11-24:
Jeg vil gjerne få lov til å knytte noen kommentarer til noen av de forslagene som Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre har på kulturområdet. Nå er det jo slik at Regjeringen har hatt veldig mange penger å rutte med på kultur, og sånn sett skulle man kanskje ha regnet med at det skulle vært ordnet opp i det meste. Og svært mye er det kommet prisverdige og gode påplussinger på, men det er noen huller også i denne sammenheng. For det første har vi merket oss at det området som kalles for ABM, altså arkiv, bibliotek og museum, ikke har fått særlig store påplussinger i forhold til de forventninger – og jeg vil si berettigede forventninger – dette feltet har. Siden behandlingen av ABM-meldingen for ca. fem år siden har det vært store forventninger, og det har vært tøft å leve opp til. Jeg merker meg at man ikke har greid å føre det videre, til tross for at de partiene som nå regjerer, også er forpliktet på dette feltet. Det andre området gjelder en liten sak i og for seg: Norsk Amatørteaterråd. Det har vært mye fokus på denne organisasjonen, for at den skulle legge om sine tildelingskriterier internt. Det har vi alle signalisert at de burde gjøre, og at de skulle belønnes for det. Nå har de gjort jobben, og de fikk ingen belønning. Det bør vi også komme tilbake til. Men det viktigste som jeg vil peke på, er et forslag som vi har om å opprette en post som dreier seg om kompetansebygging innenfor folkekulturområdet. Det omfatter i første omgang husflid, folkemusikk, folkedans. Dette er det eneste felt – iallfall når det gjelder husflid og håndverk og de små håndverksfagene – der kompetansen bæres gjennom tradisjon. Den bæres fra utøver til utøver. Vi har ikke lenger husflidsskolene, vi har ikke lenger noen formell kompetanse på disse områdene. Og det vi har sett, er at voksenopplæringsmidlene år for år er blitt kuttet ned. Mange hadde nok kanskje håpet at det med de nye regjeringspartiene skulle bli en solid påplussing på voksenopplæringsmidler. Det ble det ikke. I det stykket er vi altså akkurat like gode, eller akkurat like dårlige, alle mann. Det er en ganske alvorlig situasjon, som vi bør få gjort noe med. Og jeg mener at man alvorlig bør overveie å se på hele ordningen, løfte de tingene som er kulturrelatert, over i Kulturdepartementets sfære, og kanskje også spisse dem som da blir liggende tilbake innenfor undervisning. Dette er det selvfølgelig Regjeringens privilegium å bestemme, men jeg tror det er viktig å se på det, fordi de tingene som er kulturrelatert, selvfølgelig taper i enhver diskusjon der det er de kompetanserettede – altså undervisningsmessige – hensyn som råder.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2005-11-24:
Jeg vil gratulere statsråd Giske med et flott kulturbudsjett, men jeg vil minne om at han også er kirkeminister, og det hørte vi ikke så mye om. Men jeg går ut fra at kirkeminister Giske er enig med meg i at tros- og religionsfrihet er en viktig menneskerett. I Soria Moria-erklæringen er dette veldig sterkt understreket, og også at en vil bidra økonomisk, slik at det blir et mangfold av religionsutøvelse i Norge. De sier også at dette er en berikelse for samfunnet. Da er det desto mer ubegripelig at det første Regjeringen tyr til, er å fjerne tilskuddet til private kirkebygg, hvor formålet er å støtte oppføring av bygg i regi av trossamfunn utenfor Den norske kirke. På Tautra, inne i Trondheimsfjorden, har noen katolske nonner etablert et nonnekloster, til stor berikelse for lokalsamfunnet og for regionen. De har byggeplaner, og venter på å få støtte fra det offentlige til dette. Nå mister de denne støtten på grunn av at den blir fjernet. Jeg håper at statsråden kan bekrefte at han vil se på om det er mulig å finne en ordning slik at slike bygg kan oppnå støtte også i framtiden.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2005-11-24:
Den forrige regjeringen hadde høye ambisjoner om økt kompetanse og verdiskaping. Viktige virkemidler for å få dette til var forbedring av kvaliteten i utdanningen i alle ledd og ikke minst å satse på forskning. Dette kjennetegner det framlagte budsjettet fra Bondevik-regjeringen. På denne bakgrunn er det grunn til å understreke hvor uheldig det er at den nye regjeringen ikke synes å ha de samme høye ambisjonene. Dette kommer til uttrykk på flere måter gjennom en dramatisk lavere avsetning til Forskningsfondet, reversering av forslaget om et obligatorisk annet fremmedspråk i ungdomsskolen og ikke minst smertelige kutt i overføringene til en rekke frittstående skoleslag. De som kanskje vil merke dette aller mest, er de private høyskolene, der Regjeringen har foretatt vilkårlige kutt i basistilskuddet. På direkte spørsmål svarer statsråden at det ligger politiske vurderinger til grunn. Disse kuttene er også skjevt fordelt og virker tilfeldige. Mediehøgskolen Gimlekollen får størst kutt med 12 pst., Lovisenberg diakonale høgskole får 5 pst. og BI 1 pst. Noen saklig begrunnelse for at nedskjæringene i basistilskuddet har ulik størrelse, er heller ikke gitt. Det som også er en kjensgjerning, og som understreker hvor uforståelig denne politikken er, er at de private høyskolene dekker en stor del av det nasjonale utdanningsbehovet innen vitale fagfelt som helse- og sosialfag, lærer- og førskolelærerutdanning. Et av de utdanningsområdene som i tiden som kommer, vil ha en betydelig underdekning, er førskolelærerutdanningen. Hovedårsaken til dette er at svært mange førskolelærere går over i skolen, og ikke minst den store barnehagesatsingen. Tall fra ECON Analyse viser at det i forbindelse med barnehagesatsingen trengs 3 000 flere førskolelærere, men vi savner en sammenheng mellom satsing og budsjett. På denne bakgrunn er det både ulogisk og ufattelig at en av de eldste og viktigste utdanningsinstitusjonene for førskolelærere i Norge, nemlig Dronning Mauds Minne i Trondheim, blir gjenstand for et kutt i basistilskuddet på over 1 mill. kr. Det er ikke til å legge skjul på at dette kuttet vil få store konsekvenser for det tilbudet skolen gir. Hvilket signal gir dette? Si meg: Har man virkelig ikke bruk for førskolelærere som ikke er utdannet ved en offentlig eid institusjon? Jeg tar i rettferdighetens navn med at den nye regjeringen har foreslått å øke kapasiteten ved førskolelærerutdanningen i landet med 80 studieplasser for å bedre rekrutteringen. Men hva monner det i disse tider? Alle skoler har behov for å tenke langsiktig i sin satsing. Det gjelder også private høyskoler. Nå skapes det usikkerhet. Det er grunn til å spørre om hvilken plass de private høyskolene skal ha i Regjeringens politikk. Regner Regjeringen i det hele tatt med de private høyskolene i den totale universitets- og høyskolepolitikken? Jeg håper at Regjeringen vil ta dette på alvor og sørge for en annen tilnærming – og ha høyere ambisjoner i kommende budsjetter.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2005-11-24:
Senterpartiet og Venstre har det til felles at vi har vært glade i hus og hjem og å skape trygghet for det. Vi som husker representanten Lundteigens innsats for å sørge for at det var trygghet for hus og hjem, stiller oss undrende til at Senterpartiet i den sittende regjeringen har vært med på å øke likningsverdien med 25 pst. Sammen med formuesskatten slår det ut slik at vi får en reell ekstrabeskatning av institusjonen hjemmet, som partiet legger stor vekt på. Dette rammer selvfølgelig folk overalt. Det rammer også dem som i vår tid tar ansvaret for å ha hjemmet som grunnlag for å drive gård og på den måten skape verdier til landet. Jeg må innrømme at det er med en viss undring jeg ser at dette skjer, fordi jeg hadde trodd at Regjeringen, som har vært åpen og ærlig om at det finnes skatteinntekter, skulle funnet det på en annen måte enn å gjøre hjemmet til et beskatningsobjekt. Jeg undrer meg på hvordan kommunalministeren, som også har tunge lederverv i Senterpartiet, kan forklare denne beskatningen av folks hus og hjem, og det det betyr for folk både i byen og på bygda.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2005-11-24:
Svaret på spørsmålet om vi ønsker å gi øremerkede midler til kommunene, er nei. Svaret på spørsmålet om vi tror at vi vil få en styrking av den lokale velferden i forhold til skole og omsorg, er ja. Forskjellen på regjeringspartiene og Fremskrittspartiet er at vi, regjeringspartiene, har tillit til lokalpolitikerne. Vi veit at det sitter usedvanlig mange engasjerte folk i kommunestyrene rundt omkring i Norge som har én ambisjon: Å bidra til å gi folk bedre tjenester der de bor, og legge grunnlaget for at folk kan engasjere seg lokalt. Det gir ingen mening at jeg skal sitte i sjuende etasje i en høyblokk i Oslo og definere hva som er riktig å gjøre i de ulike kommunene i Norge. Til det er Norge og norske kommuner altfor ulike. Ja, det blir bedre velferd i norske kommuner med vårt opplegg.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2005-11-24:
Når det gjelder eldreomsorgen, tror jeg mange i denne sal er enige i ambisjonen om å bedre den. Vi har klare målsettinger om nettopp det, og vi mener at vi legger til rette for det ved den måten vi nå bidrar til å styrke kommuneøkonomien på. Det avgjørende er sjølsagt at folk får de tjenestene de har behov for. Vi er overbevist om at vi gjennom det offentlige systemet er i stand til å gi eldre i Norge et kvalitativt sett godt tilbud. Er det noe vi skal jobbe med i tida framover, er det nettopp å styrke kvaliteten. Det er fullt mulig innenfor rammen av det offentlige systemet å bidra til at kvaliteten øker, og du kommer til å høre denne statsråd snakke usedvanlig mye om kvalitet i tida framover. Vi er opptatt av at vi skal legge til rette for at alle skal få styrket velferd, også innenfor eldreomsorgen.(Presidenten klubber.) Et likeverdig tilbud legger vi best til rette for gjennom at det er det offentlige som har hovedansvaret. (Presidenten klubber.)
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2005-11-24:
Representanten Dørum og jeg er fullstendig enige om hvor viktig det er å sikre trygghet for hus og hjem, som det her ble sagt. Det har vi alltid vært enige om, og det kommer vi sannsynligvis alltid til å være enige om. Noe av det viktige vi har gjort i dette budsjettet i forhold til formuesskatten, er at vi har økt bunnfradraget. Det har vi økt utover det regjeringen Bondevik II la opp til. Vi har også videreført det som lå i budsjettet til regjeringen Bondevik II, at i en situasjon hvor det er to ektefeller, vil begge kunne ha det samme fradraget, og er man samboere, vil man kunne ha det samme. Faktum er at bunnfradraget, som er økt, vil ivareta den bekymringen som representanten Dørum her omtaler. Det er også et faktum at med vårt opplegg vil færre pensjonister få formuesskatt enn med det opplegget som regjeringen Bondevik II la opp til.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2005-11-24:
Var det noe regjeringspartiene snakket om i valgkampen, var det mer penger til eldreomsorg og mer penger til skole. Da er det interessant å se hva kommunene faktisk gjør nå når Regjeringen kommer med ekstrabevilgninger i frie inntekter til kommunene. Det er nettopp det som er problemet – de frie inntektene som kommunene kan disponere og bruke som de selv vil. I Bergen skal de nedbetale gjeld. I Fredrikstad skal de redusere kommunens underskudd. I Sandnes og Larvik skal de gjøre det samme. Faktisk er det slik at rundt 60 pst. av kommunene, ifølge undersøkelser som Kommunal Rapport har gjort, sier at de ikke skal bruke mer penger på eldreomsorg og skole. Mitt spørsmål til statsråden blir derfor: Er statsråden villig til nå å ta i bruk øremerkede midler for å sørge for at kommunene bruker pengene slik som regjeringspartiene faktisk lovte i valgkampen?
Bent Høie (Høyre), 2005-11-24:
Regjeringen viser ofte til at de er stolte over den nordiske velferdsmodellen. Det er Høyre også. I Danmark mottar 38 000 eldre sin hjemmehjelp fra private, men på kommunens regning. Sosialministeriets nye undersøkelse slår fast at av dem som benytter seg av fritt brukervalg og velger private hjemmehjelpere, er 73 pst. meget fornøyd, mens blant de som får hjelp av kommunen, er 54 pst. meget fornøyd. For kommunen og for brukerne koster de to ordningene det samme. Vil kommunalministeren bruke disse erfaringene fra den nordiske velferdsmodellen til å legge til rette for at flere eldre i Norge får oppleve å kunne velge ordninger som de blir mer fornøyd med? Eller – for å stille spørsmålet på en annen måte – kan kommunalministeren garantere at en ikke vil stikke kjepper i hjulene for at kommunene fortsatt kan legge til rette for denne type ordninger for sine innbyggere?
Eva Kristin Hansen (Arbeiderpartiet), 2005-11-24:
Regjeringen har satt seg som mål å avskaffe fattigdommen i Norge. Det mener jeg er ambisiøst, men også helt riktig i ett av verdens rikeste land. Det er ulike oppfatninger av hva det vil si å være fattig, og på hvilket punkt man faktisk er det. Begrepene er ikke det viktige, men at man faktisk tar tak i det faktum at vi har store forskjeller i Norge, en kløft som vokste under regjeringen Bondevik, en kløft mellom den som har mest, og dem som har minst. Å bekjempe fattigdom er ikke enkelt. Det krever atskillig mer enn noen poster på et statsbudsjett. Det krever en omfattende politikk. Jeg er av dem som mener at fattigdomspakker og handlingsplaner alene aldri vil kunne løse fattigdomsproblemet. Det er det fordelingspolitikken som kan. Det hjelper ikke å lage pakker eller gi almisser til dem som har minst, samtidig som man gir enorme skattelettelser til dem som har aller mest fra før. Derfor er jeg glad for at Regjeringen tar grep og har startet opp arbeidet for å få en mer rettferdig fordeling i Norge. Skal vi få et samfunn hvor alle har muligheten til å leve et godt og verdig liv, må vi faktisk omfordele gjennom skattesystemet og ved å sikre kommunene en god økonomi, slik at de kan gi alle innbyggerne et godt tilbud og gode tjenester. Det handler om flere hender innenfor eldreomsorgen, slik at de som trenger omsorg, skal få det. Det handler om flere lærere i skolen, om bedre tilbud til ungdom og om kultur. Vi skaper mer rettferdighet ved å si nei til private løsninger hvor de som er mest ressurssterke, kommer best ut av det, ved å sørge for arbeid til alle dem som har muligheten til å stå i arbeidslivet, og ved å gjennomføre den planlagte reformen for en ny arbeids- og velferdsforvaltning, hvor det er folk og ikke systemer som står i sentrum, og hvor man skal hindre at folk kastes mellom ulike etater og stønadsordninger. Det krever en opprydding i regelverk og i de ulike ytelsene, i alt fra attføring og uføretrygd til rehabilitering, slik at folk får verdige liv og ikke ramler i de fattigdomsfellene som finnes. Det er mange som sliter med å få endene til å møtes, nettopp fordi de møter veggen i stivbente regelverk, noe som kan føre til at mange ender opp på sosialkontoret helt ufrivillig. Å gi folk muligheten til å komme seg ut i arbeid er en av de viktigste forutsetningene for å gi trygghet. Derfor er jeg glad for at Regjeringen foreslår å øke antall tiltaksplasser og styrke Aetat, i tillegg til at det føres en offensiv næringspolitikk, og at man legger til rette for nyskaping og tar vare på eksisterende arbeidsplasser. Vi må ha et arbeidsliv som det er mulig å være i. Derfor er det helt nødvendig at regjeringen Bondeviks politikk når det gjelder arbeidsmiljøloven, ikke blir iverksatt, men i stedet reverseres. Det vil bety mye for folks hverdag i arbeidslivet. Vi bor i et av verdens rikeste land, og da er det helt opplagt at vi bør ha en politikk som er rettferdig, som tar vare på folk, og hvor alle får de samme mulighetene. Den politikken står den nye regjeringen for.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-11-24:
I køen av løftebrudd fra regjeringen Stoltenberg står også løftebrudd innenfor samferdselspolitikken, og på veisektoren i særdeleshet. Den ekstra årlige milliarden som Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet la inn til veiutbygging i Nasjonal transportplan 2006–2015, er blitt til 200 mill. kr i det første året av den nye veiplanperioden. Når det gjelder veiutbygging, er det fortsatt bare Fremskrittspartiet som leverer! Verre blir det når vi ser på totaliteten. Regjeringen – der Senterpartiet til og med har fått samferdselsministeren – gjør ingenting for å dempe prisgaloppen på bensin- og dieselpris. Det var også et hett tema i avslutningen på valgkampen. Om jeg ikke husker helt feil, var også Senterpartiet på banen sammen med Fremskrittspartiet og mente at Norge hadde råd til ordninger som demper sterk innenlands prisøkning på drivstoff til bil, når internasjonal oljepris går opp. Senterpartiet var enig med Fremskrittspartiet i at bilen er viktig for folk flest i det daglige, ute i virkelighetens verden! Også her er det bare Fremskrittspartiet som leverer: Vi foreslår avgiftslette for bensin og diesel som sikrer pumpepris på 8 kr. Det er også slik at veibløffen fra regjeringen Stoltenberg lar bilbrukerne betale for det som kommer av nye midler til veibygging. 200 mill. kr til veier følges av en ny regning til bilbrukerne på nesten 400 mill. kr – økt årsavgift for mopeder, traktorer og veterankjøretøy, engangsavgift på lastebiler med totalvekt mellom 3,5 og 7,5 tonn og økt årsavgift for laste- og trekkbiler med tillatt vekt under 7,5 tonn. Det er bilbrukerne – næringsliv og enkeltpersoner – som betaler den såkalte veisatsingen fra denne regjeringen. Stoltenberg-regjeringen har også videreført mye av det som ligger i budsjettforslaget fra Bondevik-regjeringen. Innenfor samferdsel gjelder det særlig ett forhold: bompengefinansiering av statlig veiutbygging. Bompengefinansiering er et misvisende begrep, kjøreskatt er mer dekkende. I 2003 var såkalt «annen finansiering» av stamveinett og riksveinett på ca. 2,1 milliarder kr. I budsjettforslaget for 2006 er dette blitt nesten 3,4 milliarder kr – en økning på over 1 milliard kr, nesten 60 pst. på fire år. Oljenasjonen Norge går så det griner, pengene flommer inn i statskassen. Samtidig betaler brukerne mer kjøreskatt enn noen gang, kjøreskatt for å finansiere statens veibygging. Bare Fremskrittspartiet tar tak i dette. Fremskrittspartiet foreslår at staten sletter gjelden på alle eksisterende bompengeprosjekter. Fremskrittspartiet øker satsingen på veivedlikehold, veiinvesteringer og rassikring slik at det virkelig monner, og slik vi lovet i Nasjonal transportplan, med hele 7,5 milliarder kr. Det er en god investering for nasjonen.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2005-11-24:
Opptøyene i Frankrike har vært en vekker for hele Europa. Mange er blitt overrasket over at noe slikt kunne skje, og over omfanget. Men allerede i januar 2004 hadde FNs generalsekretær en kronikk i Aftenposten hvor han advarte mot nettopp dette. Han skriver: «Alle som føler ansvar for Europas fremtid og menneskets verdighet, burde derfor ta et standpunkt mot tendensen til at innvandrerne gjøres til syndebukker for sosiale problemer. Et overveldende flertall av innvandrerne er driftige, dristige og målbevisste. De vil ikke være gratispassasjerer.(…) De ønsker ikke å leve for seg selv. De vil være en del av samfunnet.» (…) Den nye regjeringen vil i større grad ta signalene fra FNs høykommissær for flyktninger og etter hvert ta inn flere av dem som trenger vår beskyttelse aller mest. Samtidig vil vi allerede i dette budsjettet forsterke innsatsen for å få sendt hjem de som har fått avslag. Det har gjennom årene blitt påstått at den norske innvandringspolitikken har vært blåøyd. Ja, det er nok blitt gjort en del feil. Vi har f.eks. ikke vært flinke nok til å si at alle trengs, til å si at alle har en verdi. Men jeg må også tillate meg å spørre: Hva er en blåøyd innvandringspolitikk? Kan det f.eks. være å etablere lukkede mottak som vil isolere alle som søker opphold, og dermed forsterke deres problemer? Eller kan det være ikke å bevilge penger til egne introduksjonsprogrammer? Hva med å ville sette nye landsmenn i bås av typen «gjerningsmannen er av utenlandsk opprinnelse»? Jeg er sikker på at dette er eksempler på en blåøyd politikk som vil trekke oss nærmere franske tilstander enn vi er i dag. Regjeringen går i motsatt retning. Gjennom gratis kjernetid i barnehager vil vi sørge for at barn ikke blir skoletapere, men at de lærer seg norsk før de begynner på skolen. Ved å gjeninnføre integreringstilskudd til kommunene kan vi på en bedre måte sikre at alle blir inkludert i vårt samfunn. I går fikk stortingsrepresentantene tilsendt hver sin plakat fra Kontaktutvalget mellom innvandrere og myndighetene. Her står det: Punkt 1: Slipp oss til i arbeidslivet!Punkt 10: Politikere: Vis genuin interesse for minoriteter også når det ikke er valg! Hører vi ekkoet fra gatene i Frankrike? Arbeiderbevegelsens historie er et sammenhengende frihetsprosjekt. Vi glemmer aldri vår ambisjon om å løfte alle nordmenn til selv å bli i stand til å velge sin framtid.
Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2005-11-24:
Jeg vet at rundt om i Kommune-Norge i kveld sitter det mange og lytter til denne debatten og er spent på resultatet. Vi skal fatte et positivt vedtak for kommuneøkonomien, og vi skal vise at vi er i stand til å gå fra ord til handling. Jeg har fått mange tilbakemeldinger – i motsetning til en representant fra Fremskrittspartiet – fra ordførere i mitt distrikt i nord, som unisont gleder seg over det som skal skje i kveld. I motsetning til andre har jeg fått en klar forsikring om at den bedrede økonomien skal gå til kvalitetssikring av velferdsnivået. Og – igjen, i motsetning til andre – har Senterpartiet og Regjeringen tillit til at lokalpolitikerne er i stand til å prioritere, og vi har respekt for de prioriteringene som de gjør. Det kan selvsagt vises til unntak der det er gjort uheldige vedtak, men det er unntakene. Det som er viktigere i denne debatten, og i det som blir gjort i kveld, er at vi har forpliktet oss til en gradvis opptrapping for å bedre kommuneøkonomien også på sikt, for å få et samsvar mellom oppdrag og de økonomiske rammene. Vi erkjenner at kommunene er våre viktigste velferdsprodusenter. Og jeg tror vi må tenke utover det som har vært dagens situasjon. Vi må bevege oss over fra en konsultasjonsordning mellom kommunene og staten til en forhandlingsløsning. Vi må grunnlovsfeste lokal- og regionaldemokratiet. Vi skal ha likeverdige partnere ute i lokalsamfunnene, og vi skal unngå en situasjon med svarteperspill der svarteper er utpekt på forhånd. I den debatten som har vært, savner jeg litt perspektiver utover detaljer i budsjettet der man har påpekt pluss og minus. Vi har lagt fram et budsjett som indikerer, som mange fra vår side har vært inne på, en ny politikk. Vi vil gjennom styrket kommuneøkonomi – og la meg bruke tall fra vårt område: 250 mill. kr – gjøre kommuner og fylkeskommuner til utviklingspartnere.(Presidenten klubber.) Og så innrømmer vi at vi har en rekke områder igjen, som vi med godt mot skal ta fatt på. (Presidenten klubber.)
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-11-24:
Regjeringspartiene kjempet hardt for barnehagereformen i forrige stortingsperiode. Jeg er glad for at noen av vinnerne i Regjeringas budsjett er alle barn som går i barnehage, og de som ønsker å få en barnehageplass. Det vil de nå få i takt med utbyggingen, og når målet om full barnehagedekning med høy kvalitet og makspris er gjennomført. Maksprisen settes ned til 2 250 kr fra 1. januar. Regjeringa vil sørge for at alle barn som ønsker det, skal få tilbud om en plass, uavhengig av foreldrenes økonomi og bosted. Det er helt nødvendig å redusere maksprisen for å få vite om det reelle behovet for barnehageplasser i Norge. Vi vet nå at når prisen settes ned, vil flere ønske seg plass. Det er jeg kjempeglad for, for det viser jo at denne reformen er vellykket. Regjeringa legger inn 1,3 milliarder kr mer til barnehager enn regjeringa Bondevik. Et kvalitetsmessig, godt omsorgstilbud er viktig for småbarnsforeldres mulighet til både omsorg og yrkesdeltakelse. Det gjelder for begge kjønn. Barnehagereformen er ved siden av å være et godt pedagogisk tilbud et godt likestillingstiltak. Gjennom den fellesarenaen som barnehagen er, vil Regjeringa investere i barns framtid. Jeg vil understreke barnehagens pedagogiske betydning, og at førskolealderen er en læringsintensiv periode som danner starten på den livslange læringen. For å få til en helhetlig og sammenhengende politikk av opplæringstilbudet til barn og unge, er barnehageområdet av Regjeringa flyttet til Utdannings- og forskningsdepartementet. Barnehager drevet etter lov om barnehage og rammeplaner er et godt sted å være, med trygge voksne som jobber etter pedagogiske prinsipper. Dette styrker barnehagen som læringsarena, en frivillig del av opplæringsløpet. Barnehagen er helt sentral i Regjeringas oppvekst- og familiepolitikk, og Regjeringa vil gjennomføre barnehagereformen med full barnehagedekning, makspris på 1 750 kr, og lovhjemlet rett til barnehageplass. Bondevik-regjeringa avviklet et universelt velferdstilbud i 2003, småbarnstillegget. Barn med kontantstøtte fikk beholde småbarnstillegget. I årets budsjett har vi justert kontantstøtten med et kutt tilsvarende 354 kr pr. måned. Dette er ikke en urimelig harmonisering. Ny sats for kontantstøtten er fremdeles høyere enn før avvikling av småbarnstillegget.
Thomas Breen (Arbeiderpartiet), 2005-11-24:
Å sørge for trygghet i samfunnet er et velferdsspørsmål og en viktig offentlig oppgave. Derfor setter Regjeringen seg høye mål for fellesskapet, også innenfor justisfeltet. Vi sier i Soria Moria-erklæringen at vi skal «forebygge bedre, oppklare mer, reagere raskere og rehabilitere bedre», og for å få til det må vi ha en målrettet og balansert satsing på hele strafferettskjeden. Når vi foreslår å øke bevilgningene til politiet med over 87 mill. kr, betyr det at politiet kan oppklare mer og reagere raskere. Hoveddelen av ekstrabevilgningen går her til å styrke politiets generelle driftsrammer, noe som er viktig med tanke på å gjennomføre politireformens fase 2. Men i tillegg vil vi også styrke Økokrim, noe som vi håper skal føre til avdekking av mer svart økonomi. Dette er et stort fellesskapsproblem fordi det unndrar penger fra felleskassen. Regjeringen styrker også Oslo-politiet, slik at det kan videreføre arbeidet med å gjøre Oslo til en tryggere by. Når vi i vårt budsjett foreslår å styrke kriminalomsorgen med over 33 mill. kr, er det fordi vi ser viktigheten av å få ned soningskøene gjennom en kapasitetsutvidelse. Vi styrker også innholdet i straffegjennomføringen gjennom budsjettet til Kunnskapsdepartementet, Kulturdepartementet og Helsedepartementet med til sammen 28 mill. kr. Vi må rehabilitere bedre. Dette er viktig når vi vet at én av to kommer tilbake i fengsel i løpet av fem år etter endt soning. Vi som skal arbeide med justispolitikk de neste årene, kan også se fram til en del spennende arbeid som allerede er i gang, eller som er varslet igangsatt. Jeg finner det naturlig å trekke fram noe av det her. Vi har satt av penger til å forberede et pilotprosjekt med ny avhørsmodell for barn som har vært utsatt for overgrep. Prosjektet er kjent under navnet Barnas Hus etter en modell fra Island. Målet for prosjektet er et mer samordnet, helhetlig tilbud for disse barna. Vi skal også behandle St.meld. nr. 42 for 2004–2005 om politiets rolle og oppgaver. Dette blir en grundig behandling om hvordan politi- og lensmannsetaten skal møte de utfordringer som samfunnet står overfor i de neste ti årene. Dette arbeidet har ikke blitt gjort siden Politirolleutvalget la fram sitt arbeid i 1987, og politiet står i dag overfor en del nye utfordringer som ikke var så sterkt til stede da. Vi må også i nær framtid behandle spørsmålene rundt redningshelikopter og tilstedevakt. Dette er et arbeid som stort sett lå på vent under Bondevik II-regjeringen, men som jeg vet at den nye regjeringen nå fokuserer sterkt på. Vi vil derfor be om at denne saken kommer til oss i justiskomiteen så snart som mulig i 2006. I sum mener jeg at den nye regjeringen er godt i gang med å levere det den har lovet i Soria Moria-erklæringen, og jeg er glad for at den nye regjeringen satser mer på trygghet i samfunnet enn den forrige regjeringen gjorde.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2005-11-24:
Flere av dagens talere har gjort et poeng ut av at de drøye 8 milliardene som endres på i forhold til Bondevik-regjeringa sitt budsjett, bare utgjør 1 eller 2 pst. av det totale budsjettet. Det sier imidlertid svært lite om sannheten. Tar jeg ikke feil, utgjør bare den delen av folketrygdas utgiftsposter som går til alderspensjon, 88 milliarder kr. Jeg har ikke registrert at så mange vil flytte penger fra den posten, heldigvis. De drøye 8 milliardene som nå endres, er viktige 8 milliarder. Det varsler nemlig starten på en ny politisk kurs. Norge går godt, Norge går svært godt, og mange har det bra. Men la oss minne hverandre om at langt fra alle tar del i denne velstandsutviklinga. Det er noen som sitter nederst ved bordet, og det er vanskelig å være fattig i et rikt land. Derfor er det en viktig fattigdomssatsing som nå skjer. Og jeg vil legge til: Det er en annen fattigdomssatsing. De fattige skal nemlig være en del av velferdsstaten, de skal ikke stå på utsida og måtte søke på spesielle fattigdomsordninger. Den private kjøpekraften har økt voldsomt. Det er i og for seg bra – det er ikke noe galt i det. Men det må være grunn til å stille spørsmål ved om det er riktig at pengeboka for enkelte, spesielt for dem som har nok fra før, blir større og større samtidig som skolen og eldreomsorgen enkelte steder har blitt nedbygd. Det er uforståelig for folk at kommuner har måttet kutte i tjenestetilbudet samtidig som vi leser i avisene om rekordhøyt privat forbruk. Derfor er jeg glad for at det nå blir et kursskifte i norsk politikk, at det blir mer penger til fellesskap og velferd, og kanskje litt mindre i de tjukkeste lommebøkene. Jeg skal komme med en innrømmelse: Jeg har mange gode venner i Kristelig Folkeparti rundt på Romerike og i Akershus. Dette er solide, jordnære, arbeidsomme folk som står langt fra Høyre og Fremskrittspartiet politisk. Jeg er derfor glad for klare signaler fra Kristelig Folkeparti etter valget – kanskje signalene ikke har vært like klare i dag – om avstandtaken til Høyres og Fremskrittspartiets politikk. Den eneste måten å holde høyresida utenfor makta på i mange land med noenlunde lik partistruktur som den vi har, har vært at sosialdemokrater og kristeligdemokrater har samarbeidet. Jeg håper derfor at Kristelig Folkeparti etter hvert skjønner sitt eget beste og sine verdiers beste ved å finne sin plass på sentrum-venstresida. Velkommen skal de være i alle fall!
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2005-11-24:
Arbeiderpartiet og de rød-grønne har i hele valgkampen hamret løs på budskapet om at mer til de rike ikke er løsningen framover. Retorikken fortsetter helt inn i dagens stortingsdebatt – en rød-grønn allianse som vil ha mer velferd framfor skattelettelser, sa Arbeiderpartiets finanspolitiske talsmann, Schjøtt-Pedersen, i sitt innlegg. Det snakkes om økt velferd framfor privatisering, framfor skattelettelser og framfor konkurranse, som om det er noen motsetning mellom dette. Representanten Schjøtt-Pedersen og Arbeiderpartiet må vite at dette er en retorikk som er bygd på syltynt og tvilsomt grunnlag. Føres den for langt, kan det komme til å skade Norges framtidige velferd. Det er faktisk en sammenheng mellom skattenivå og folks vilje til å ta risiko for å starte nye virksomheter. Dermed er det en sammenheng mellom verdiskaping, innovasjon, nyskaping, sysselsetting og skatt. Det er faktisk en sammenheng mellom skattenivå og folks incentiv til å delta aktivt i arbeidsmarkedet. Dermed er det en sammenheng mellom arbeidsstyrkens størrelse og skattenivå som igjen får virkning for utviklingen av vår velferd. Det er faktisk en sammenheng mellom skattenivå og Norges evne til å tiltrekke seg innvandring og nye kreative krefter som kan bidra til å utvikle velferdssamfunnet videre. Den kanskje alvorligste koblingen mellom velferd og skatt som Arbeiderpartiets retorikk overser, er utviklingen av det private norske eierskap og skattenivå. Norge må være internasjonalt konkurransedyktig på betingelser for eierskap, ellers taper vi i den internasjonale konkurransen. Det vedtas nå et budsjett der formuesskatten opprettholdes, og beskatning av kapital skjerpes betydelig. På sikt svekker dette egenkapitaldannelsen i norsk næringsliv, og det svekker det private eierskap. Norge har en utfordring i at staten, om den ønsker, kan overta egenkapitalansvaret for norske virksomheter. Men staten kan ikke sørge for at spekteret og bredden i beslutningsmakt opprettholdes. Det kan bare en god balanse mellom spredt norsk privat eierskap og et statlig eierskap sørge for. I så måte er dagens regjerings retorikk svært skadelig. Det er en sammenheng mellom skattenivå og verdiskaping. Dagens regjering erkjenner at norsk økonomi går så det suser, men den erkjenner ikke årsakene til at utviklingen er så positiv som den er. Ny kurs er blitt feil kurs. Det er godt at flertallet står til ansvar – og det alene.
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2005-11-24:
Ei av Senterpartiet sine hovudsaker i valkampen var opptrapping av dei lokale velferdstilboda til innbyggjarane i landet. Vi snakka varmt for fellesskapsløysingar, for ei meir verdig eldreomsorg og for ein god gratis skule. Soria Moria-erklæringa med formuleringar om at kommunane skal sikrast ressursar og handlefridom for å løyse viktige velferdsoppgåver, skapte forventningar blant landets lokalpolitikarar, like eins dei klare formuleringane om at det skal vere samsvar mellom oppgåver og finansiering av kommunesektoren, noko lokalpolitikarar har spurt etter i fleire år. Fleirtalet – Arbeidarpartiet, SV og Senterpartiet – innfrir i dag dei lovnadene som ligg i Soria Moria-erklæringa. Og eg vil streke under at Senterpartiet er svært godt fornøgd med at det no vert løyvt 5,7 milliardar frie kroner ekstra til kommunane. Eg vil våge den påstanden at dei aller fleste innbyggjarane i landet vil frå 2006 merke at landet har fått ei ny regjering – ei fleirtalsregjering der hovudmålet er å sikre alle gode og trygge velferdstilbod. Mange lokalpolitikarar har i år etter år måtta kutte i tenestetilbodet til innbyggjarane. I kommune etter kommune har vi registrert kutt i timetalet i skulen, kutt i eldreomsorga og nedlegging av skular som eit resultat av Bondevik II-regjeringa sin velferdspolitikk. Og eg vil hevde at det er mange veljarar som under valet sa nei takk til den mangelen på velferdspolitikk som Bondevik II-regjeringa førte. Fleirtalet sa i val nei til dei store skattelettene, og dei sa ja til auka satsing på dei store fellesskapsløysingane. Senterpartiet var også oppteken av samferdsel i valkampen. Vi har høge ambisjonar når det gjeld samferdselspolitikken generelt. Ein aktiv samferdselspolitikk vil bidra til ei positiv utvikling i heile landet. Det vil bidra til ein god næringspolitikk og ein god miljøpolitikk, og det er avgjerande når det gjeld både busetnad og trivsel. Fleirtalet vil auke samferdselsbudsjettet i tråd med Stortinget sitt vedtak i samband med NTP. Eg må vedgå at vi ikkje er komne i mål, men at vi i kveld løyver ein halv milliard ekstra til samferdsel, viser at det er vilje. Vi er ikkje i mål, men vi skal nå målet. Auken for 2006 viser at vi er på rett veg.