Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2016-11-22:
La meg også takke saksordføreren for engasjert arbeid. Forsvarsindustrien er i vekst. Det er viktig for Norge, viktig for teknologiutvikling, viktig for sysselsetting, viktig for underleverandører, viktig for distriktene, viktig for utvikling av beslektet, relatert teknologi, som droneteknologi, robotteknologi, romfartsteknologi og miljøteknologi. Det unike samarbeidet med FFI bør også fremheves. Norsk forsvarsindustri bidrar også til at Norge får innpass hos større utenlandske produsenter, og at vi blir produsenter av avanserte komponenter i større systemer. Det er viktig for industrien selv, men også viktig for Norges tette militære samarbeid med nære allierte. Og sist, men ikke minst, norsk forsvarsindustri er en integrert del av norsk sikkerhetspolitikk. Den muliggjør leveransesikkerhet, oppgraderinger og vedlikehold, noe som bidrar til vår beredskap. Jeg vil vie mine siste minutter til Venstre og SVs merknader. Drikker folk mindre øl dersom norsk produksjon av øl blir forbudt? Spiser folk mindre sjokolade dersom Stortinget forbyr norske sjokoladeprodusenter å selge sine varer? Til tross for at steinalderen ikke tok slutt på grunn av mangel på stein, har det, så vidt jeg vet, aldri vært mangel på våpen som har ledet til fred. Dersom vi kan være enige om det, skyldes altså ikke SV og Venstres mange merknader i denne saken troen på at krig ikke igangsettes eller opphører, men er uttrykk for et selverklært moralsk kompass som vi andre i denne salen tilsynelatende ikke har. Vi andre støtter opp under krig, mens Venstre og SV leder an i kampen for fred. For begge partiene begynner det nå å bli vanskelig å finne avanserte og høyteknologiske arbeidsplasser som tilfredsstiller både det moralske og det klimabaserte nåløyet. Og dersom man også ekskluderer bruken av penger oppspart gjennom skitten oljeutvinning, bør også bruk av penger fra Statens pensjonsfond utelukkes. Så hva skal vi leve av, og hvordan skal velferden opprettholdes? Det er i hvert fall opplagt at vi ikke alle kun kan strikke lusekofter eller produsere tråsykler og fotformsko. Vi kan heller ikke leve av det grønne skiftet. Og skulle man ønske nettopp det, kommer mye av denne teknologien nettopp fra bedrifter som er ledende innenfor forsvarsindustrien. Miljøteknologi er en spin-off-effekt av industrien representantene fra Venstre og SV ønsker å legge så strenge eksportrestriksjoner på at man like gjerne kan legge den ned. Selv produksjon norske bedrifter bedriver gjennom datterselskaper i utlandet, ønsker representantene at norske myndigheter skal ha kontroll på. Derfor ber de om en utredning om hvorvidt norsk eksportregelverk også kan gjelde i andre land, på samme måte som at amerikansk eller tysk eksportregelverk skal gjelde for tyske og amerikanske bedrifter i Norge – vil man da anta. De samme representantene ønsker også at Stortinget skal drive saksbehandling av lisenssøknader. De ber derfor på side 9 i innstillingen om at slike søknader skal presenteres for Stortinget, samtidig som UD har søknaden til behandling. Her skal Stortinget bedrive saksbehandling i full åpenhet, og mulige importland og deres intensjoner skal belyses og diskuteres – til fremme for fred og fordragelighet og kanskje noe anstrengte diplomatiske relasjoner. Jeg registrerer også Arbeiderpartiets noe tvetydige holdning til sluttbrukererklæring, hvor partiet på den ene siden ønsker å fastholde et strengt regelverk for eksport av forsvarsmateriell, «med grundig forhåndsvurdering av risiko og sluttbruker», samtidig som partiet ikke støtter et forslag fra Kristelig Folkeparti, Venstre, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti, hvor partiene ber regjeringen om å «videreutvikle dagens ordning med sluttbrukererklæring», for nettopp å nå det målet Arbeiderpartiet ønsker å oppnå med merknaden. Her er det tydeligvis ulike miljøer som skal tilfredsstilles samtidig.