Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2001-04-26:
Dagen i dag er ein milepæl i norsk oljehistorie. Stortinget er invitert til å gjera store endringar i politikken på dette området. Men det er viktig å slå fast at dette berre er endringar i verkemiddel. I Noreg har me all mogleg grunn til å vera stolte. Det me har fått til i løpet av dei 30 åra som er gått sidan me fann olja, er utan sidestykke, både i norsk og internasjonal samanheng. Då me fann olja på slutten av 1960-åra, var me utan kunnskap på dette området. I dag er norske oljeselskap og norsk leverandørindustri heilt i verdstoppen på fleire område. Denne historia handlar først og fremst om ein svært vellukka industripolitikk. Då ein fann olja, sette ein seg nokre viktige mål. Oljeressursane skulle vera vår felles eigedom og koma heile folket til gode. Samstundes skulle ein byggja opp ein norsk industri basert på denne ressursen. Dei vala ein gjorde då ein utforma politikken for å nå desse måla, var rette. Men politikken på dette området er ikkje den same i dag som i 1970 eller 1980 eller 1990. Politikken har forandra seg heile tida for å vera tilpassa den verkelegheita og dei utfordringane oljenæringa til kvar tid har stått overfor. Men måla har stått og står fast. Dei endringane i politikken som Regjeringa har føreslått, og som i dag får støtte frå eit breitt fleirtal her i salen, er fremja for å gje verkemiddel tilpassa dagens og morgondagens utfordringar. Dei siste åra har det skjedd enorme endringar i den verkelegheita norsk oljenæring må ta omsyn til. Store delar av verda som før var lukka, er no opna for dei internasjonale oljeselskapa. Desse har no langt fleire land å velja mellom når dei skal velja kvar dei skal investera ressursane sine. Oljeindustrien er ein industri utan grenser. Norsk sokkel må difor konkurrera med Aserbajdsjan og resten av det tidlegare Sovjetunionen, med Midtausten, Vest-Afrika og Sør-Amerika. Våre felt, langt til havs, med ekstre- me vertilhøve og enorme havdjup, må vera like attraktive som felt på land, med stabile vertilhøve og enkel geologi. Oljeselskapa er blitt færre og større. BP og Amoco har slått seg saman. Exxon og Mobil har slått seg saman. Total, Fina og Elf har slått seg saman. Chevron og Texaco har slått seg saman. Norsk Hydro har kjøpt opp Saga. Konkurransen er blitt mykje hardare, i Noreg og internasjonalt. Sjølv om me har olje- og gassressursar for mange tiår enno, er norsk sokkel komen inn i ein ny fase. Funna blir færre og mindre. Framtidas utbyggingar vil bli annleis og meir krevjande. Skal oljeselskapa og leverandørindustrien halda på arbeidsstokken sin, på kunnskapen sin, på det teknologiske miljøet sitt, må dei finna nye marknader i tillegg til den norske. Skal dei utvikla seg vidare og halda på posisjonen i verdstoppen, må dei vera der utfordringane er, både her heime og ute i verda. Medan oljeproduksjonen vår er på topp og snart vil begynna å gå nedover, blir gass stadig viktigare for Noreg. Gassmarknaden er i total forandring, frå å vera monopolstyrt til gradvis støre liberalisering. Konkurransen blir hardare og presset på prisane større. Statoil blei danna for å vera eit verktøy i utøvinga av styresmaktene sin oljepolitikk. Selskapet var tillagt særlege oppgåver og fekk privilegium på norsk sokkel. Denne tida er forbi. Internasjonale reglar hindrar særbehandling av enkeltselskap. Statoil må i dag konkurrera på lik linje med alle andre selskap. Statoil utfører heller ikkje særlege oppgåver på vegner av den norske stat. Det er ikkje mindre styring av den grunn. Full statleg eigarskap er ikkje nødvendig for å realisera hovudmåla i petroleumspolitikken. Me styrer gjennom konsesjonspolitikken, lover, forskrifter og enkeltvedtak og ikkje gjennom aksjane me eig i Statoil. Medan det før var ein fordel for Statoil å vera eigd av staten, er det ikkje lenger slik. Det å ha berre ein eigar og t.d. ikkje kunna bruka aksjen som betalingsmiddel reduserer Statoil si handlekraft og dermed selskapet sin sjanse til å hevda seg i konkurransen med dei andre selskapa. Statoil har for lengst blitt eit internasjonalt selskap, med oppdrag i fleire delar av verda. Planane frå selskapet viser at mindre enn 50 pst. av framtidige investeringar er tenkt gjorde på norsk sokkel. Statoil er med andre ord i ein heilt annan situasjon i dag enn då selskapet blei oppretta. Selskapet treng nye rammevilkår for å kunna utvikla seg vidare, og den norske stat kan ivareta sine interesser utan å eiga 100 pst. av aksjane i Statoil. Ved å sleppa andre til på eigarsida i Statoil får ein tilført kapital og ny kunnskap samstundes som staten får redusert sin risiko. Dei forslaga som Regjeringa har fremja, skal som sagt gjera det lettare å møta den nye tida. Denne saka handlar ikkje berre om Statoil og SDØE, men om heile den norske oljenæringa. Ikkje minst er dei føreslåtte endringane viktige for norsk leverandørindustri og for norsk servicenæring. Olje- og gassnæringa er vår viktigaste næring. Me må ta vare på og vidareutvikla denne næringa. Me må sjå til at dei ressursane me har, blir forvalta på best mogleg vis for å sikra høg verdiskaping, til beste for fellesskapet. Sidan ein gjorde dei første oljepolitiske grepa for om lag 30 år sidan, har det vore eit mål i seg sjølv å oppnå breiast mogleg semje om hovudtrekka i olje- og gasspolitikken. Eg er difor svært glad for den breie støtta Regjeringa får for sine forslag i dag. Det gjer vedtaka meir robuste og rammevilkåra meir føreseielege for aktørane i denne næringa. Eg er glad for den viljen fleirtalet har vist for å koma fram til semje, og eg vil òg slutta meg til dei rosande orda som er blitt saksordføraren til del her i dag. Regjeringa sine forslag omfattar i hovudsak fire grep: endring av eigarstrukturen i Statoil og børsnotering av selskapet sal av utvalde SDØE-eigardelar oppretting av eit nytt selskap for å vareta SDØE oppretting av nytt selskap for transport av naturgass Regjeringa har tilrådd at staten reduserer sin eigardel i Statoil, i første omgang med 10 til 25 pst., og at selskapet blir børsnotert. Regjeringa meiner at dette er eit viktig tiltak for selskapets framtidige utvikling og verdiskapingspotensial. Fleirtalet i komiteen går inn for at ein i første omgang tar inn nye eigarar tilsvarande 15 til 25 pst. av selskapets verdi, og at dette skjer ved emisjon og nedsal. Det er svært viktig å ha fleksibilitet med omsyn til privatiseringsomfang og korleis salet skal gjennomførast fram mot tidspunktet for transaksjonen. Omfanget må sjåast i forhold til utviklinga i marknaden, både i forhold til etterspørsel, prisutvikling osv. Kor stor del av transaksjonen som skal skje ved emisjon og nedsal, må òg vurderast i forhold til oppgjersform for SDØE-eigardelar, likviditet og finansieringsmidlar. Regjeringa vil ta avgjerd om privatiseringsomfang og salsløysing så nær prisingsdatoen som mogleg. Sal av enkelte SDØE-delar vil vera med på å styrkja verdiskapinga på norsk kontinentalsokkel. Dette vil medverka til å sikra moglege effektiviseringsgevinstar, slik at tilleggsverdiar vil bli realiserte. Det er viktig å selja SDØE-eigardelar i felt, funn og leiteareal med lite ressurspotensial og svak forventa lønnsemd. For å leggja grunnlaget for god samla framtidig gassforvalting, meiner Regjeringa at staten bør behalda store eigardelar i dei største gassfelta, samstundes som det er viktig at Statoil blir styrkt som gasselskap. For å sikra god varetaking av dei delane av SDØE som staten vel å behalda, er det viktig at ein konsentrerer seg om eit fåtal felt og utvinningsløyve slik at varetakarfunksjonen blir enkel og oversiktleg. Desse omsyna er lagt til grunn for Regjeringas vurdering av kva eigardelar som bør seljast og kva eigardelar staten bør behalda. Fleirtalet i komiteen sluttar seg til Regjeringas tilråding om sal av SDØE-eigardelar tilsvarande 15 pst. til Statoil. Eg har så vidt starta drøftingar med Statoil om dette. Salet skal skje før Statoil blir delprivatisert. Eg tar sikte på å avslutta transaksjonen med Statoil om kort tid. Fleirtalet i komiteen ønskjer å selja SDØE-eigardelar tilsvarande 6,5 pst. til Norsk Hydro og andre. Eg arbeider med å førebu dette salet. Føremålet med SDØE er å sikra ei best mogleg forvalting av ressursane og høgast mogleg verdiskaping for staten. Dagens forvaltarordning for SDØE, med Statoil som forretningsførar, har etter departementets syn fungert tilfredsstillande sidan den blei etablert i 1985. Men det er no behov for endringar av denne forvaltarordninga, bl.a. som følgje av delprivatiseringa av Statoil. Regjeringa legg opp til at det nye selskapet skal realisera føremålet utan å ha kompetanse tilsvarande tradisjonelle oljeselskap. Komiteen peiker på at det er nødvendig å avgrensa selskapets oppgåver slik at ein unngår at det utviklar seg til eit ordinært oljeselskap. Me tar sikte på å etablera selskapet så snart som mogleg. Det vil skje før delprivatiseringa av Statoil. Ei nøytral og effektiv utnytting og utvikling av transport- og landanlegg for naturgass har mykje å seia for realiseringa av verdien av denne ressursen. Gasstransporten må sjåast i eit langsiktig perspektiv. Me treng eit uavhengig transportselskap for naturgass for å sikra nøytralitet og auka effektiviteten i transportleddet. Eg har lagt opp til at eksisterande operatøransvar skal overførast til det nye selskapet. Me må gjera dette no, før delprivatiseringa av Statoil skjer. Sjølv om dette selskapet no blir oppretta, er det viktig å slå fast at dette ikkje vil innebera endringar i eigarskapen til røyra. Eigarane av røyra vil framleis ta avgjerder om utbygging, tariffar osv. Endringa vil ikkje medføra tap av arbeidsplassar. Omfattande oppgåver for selskapet skal gjerast av eksisterande organisasjonar. Tilsette som utfører funksjonar som blir overførte til transportselskapet, vil få tilbod om tilsvarande arbeid i det nye selskapet. Eg har merka meg komiteens merknader om etablering av ein felles eigarskap for transportsystema for gass. Eg vil sjølvsagt følgja opp desse merknadene. Verkelegheita har endra seg. Det ville vera eit brot med tidlegare tradisjonar dersom me i dag for første gang i historia ikkje skulle endra rammevilkåra for å møta dei nye utfordringane. Måla står fast. Me vil ha størst mogleg inntekter. Me vil la industrien få utvikla seg, me vil sikra sysselsetjinga, me vil ta vare på kompetansen. Me vil gjera den norske sokkelen attraktiv. Då må me ha verkemiddel som gjer det mogleg. Dei verkemidla gjev fleirtalsinnstillinga, og eg vil anbefala den.