Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-28:
Først til det som dreier seg om kjøp av våpen fra Israel. Statsråden var raskt ute da denne saken ble kjent, og sa at det ikke var snakk om at vi skulle kjøpe våpen fra Israel. Det har vi altså gjort. Vi har kjøpt noen testvåpen fra Israel. Men det som nå er en av de konkurrerende kontrakter, er en tysk produksjon på lisens fra Israel, med israelsk kunnskap og knowhow og betydelige lisensinntekter, selvfølgelig, for israelsk våpenindustri. Vi stusser veldig over at vi har et så klart lovverk når det gjelder eksport av våpen. Det er veldig bra. I mange sammenhenger har vi pukket på at det skal følges opp, man skal ikke selge våpen til et land som er i krig, eller kan fryktes å komme i krig. Men vi har altså ingen prinsipper når det gjelder import av våpen. Og der kan ikke jeg skjønne annet enn at vi faktisk trenger et tilsvarende regelverk, for dette dreier seg ikke om hvor store eller små kontraktene er, dette dreier seg faktisk om viktige prinsipielle spørsmål. Er det faktisk sånn at vi ikke skal ha noen prinsipper når det gjelder import av våpen, og hva slags type land vi importerer fra, men reddes av en beløpsgrense fordi vi har en gjenkjøpsavtale, og dermed utløses reglene for eksport av våpen? Den slags type moral kan man ikke ha. Det skal visst kreves høy moral for å kunne selge strikk i metervis, men i denne saken syns jeg faktisk en må ha en moral som henger sammen. Vi kan ikke være bekjent av å styrke en våpenindustri i et land som er i krig. Og Israel er i krig. I tillegg er de en okkupasjonsmakt, slik som situasjonen er nå. For det andre syns jeg at Stortinget i flere sammenhenger er veldig lettvinte i forhold til en del av de vesentlige og viktige problemstillingene som burde være til debatt i forbindelse med en utenrikspolitisk redegjørelse etter den 11. september. Det burde være flere enn SV som nå er bekymret for hvordan vi skal klare å sikre sikkerheten på bakken i Afghanistan for å hindre at man kommer i en ny borgerkrigslignende situasjon. Men den slags type spørsmål og problemstillinger avfeies med noen lettvintheter som ikke engang hadde overlevd i en skolevalgsdebatt i forhold til hvem som mente hva om de krigshandlingene som ble satt i gang i begynnelsen av oktober. Det synes jeg faktisk ikke er en utenrikspolitisk debatt verdig. Det samme gjelder analysen av hvor viktig det er å ha en bred internasjonal allianse i kampen mot terror, det som utenriksministeren selv understreker i sin argumentasjon for hvorfor det må være galt av USA å gå i alenegang i forhold til Irak. Det var ikke bare SV som fryktet det etter den 11. september. Det var et nesten samlet verdenssamfunn som lurte på hvordan motreaksjonene skulle komme, og hvordan man faktisk kom til å svare fra USAs side på det. Og det er mange – mange flere enn SV – som har sagt at det var bra at man jobbet for å få til en internasjonal allianse, at det var interessant at man nå klarte å få til en allianse med Russland og Kina, ha det som tema i Sikkerhetsrådet og ha muslimske stater inn. At dette skulle være noe sært og rart og fryktelig aparte SV-standpunkt, syns jeg sier noe om korttidsminnet for en del av dagens debattanter. Jeg skulle veldig gjerne ønske at det neste gang vi skal ha viktige og vesentlige utenrikspolitiske spørsmål til debatt, måtte være mulig å få til en dialog som dreier seg om hvordan vi nåskal klare å få til en sikkerhetspolitisk situasjon der ikke USA velger på øverste hylle den allierte de ønsker å ha med på en aksjon, mens resten av verden og tidligere NATO-allierte blir stående og se på. Det er en utfordring ikke bare militært, men også politisk, som Blankenborg var inne på. Det andre er hvordan vi nå kan klare å sikre, i forhold til de statene som kan bli bandittstater, at man er inne med internasjonale virkemidler sånn at man f.eks. hindrer ny borgerkrig i Afghanistan og hindrer at det kommer nye regimer på plass som nettopp kan holde hånda over ekstremistmiljøer som kan være nye bolverk for terrorister. Det er jo den langsiktige kampen mot terrorisme. SVs viktigste hovedargument i hele høst var at vi må stille oss sånn at vi tenker flere skritt fram når det gjelder kampen mot terror. Vi kan ikke stille oss sånn at man fyrer oppunder miljøer som kan rekruttere nye ekstremister som er villige til å sette livet på spill i nye selvmordsaksjoner. Det er det som er det farlige trusselbildet.