trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2004-05-13:
La meg først ta opp Fremskrittspartiets forslag i disse to sakene. Jeg skal gjøre det hele ganske kort, for dette er ikke noe nytt forslag som sådant; dette er et forslag Fremskrittspartiet har fremmet hvert eneste år. Behovet for å få dette i mer regulerte former er økende for hvert år som går. Vi er klar over det er et forsøksprosjekt på gang i åtte kommuner, men vi ser også at dette begynner å dra mer og mer ut i tid fordi man ikke har kommet i gang i disse kommunene. Vi har i våre merknader i innstillingen vist til Hattfjelldal kommune som en kommune som har hatt denne ordningen ganske lenge, og den har fungert veldig bra. Vi mener at det bør være grunnlag nok for å kunne fatte en beslutning om å få dette delegert over til den enkelte kommune. På samme måte som i foregående debatt stoler vi på lokaldemokratiet. Vi stoler på de folkevalgte ute i kommunestyrene. Vi tror at de er i stand til å fatte de riktige beslutningene for sin kommune, og vi har tillit til dem i denne saken. Men jeg registrerer at det ikke er et flertall for det i denne saken. Når det gjelder Senterpartiets forslag om å putte en pensjonist på snøscooteren for å få en mulig dispensasjon, mener vi at det ikke er riktig vei å gå. Vi mener at det bør lages en generell ordning for samtlige kommuner, og at en omlegging av lovverket må til.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2004-05-13:
Det er helt riktig, som det er sagt, at det har vært et sterkt engasjement i denne saken, både blant folk som bor i Bygde-Norge, blant ulike organisasjoner og i politiske partier. Jeg mener at det er grunn til å rose innstillingen for en del forbedringer i forhold til sånn som meldinga var da den kom. Men det verste problemet er ikke løst. Antallet rovdyr er altfor høyt. Flertallet legger opp til et stort rovdyrtrykk i deler av Bygde-Norge. Men det er også kjent at flere av medlemmene i komiteen er glade for å slippe rovdyr på hjemlige trakter, og det har jeg all mulig forståelse for. Men spørsmålet blir da: Hvorfor skal det være nødvendig å legge så stort press på andre deler av landet?
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2004-05-13:
Langeland siterte i sitt innlegg fra Aftenposten en rørende historie om ei lita jente som møtte ulv. Det gikk heldigvis bra. Hvis han hadde tatt seg bryet med å lese resten av stykket, hadde han sett at bildet var noe mer nyansert enn som så. Jeg skal sitere fra en annen avis. Det er fra Nationen. For noen dager siden stod det: «Slutt for vokterhundprosjektet». Jeg må kanskje fortelle folket at vi var rundt på mange høringsrunder. Vi drog på turneer i det ganske land, og Langeland anbefalte vokterhunder som noe veldig trygt og greit. Nå står det i Nationen: «To av de tre sauebøndene som har deltatt i vokterhundprosjektet i Lierne har sluttet …» Jeg skal ikke beskylde Langeland for å feilinformere, eller at han har satt seg dårlig inn i tingene, men har han nå kommet til sannhets erkjennelse og skjønner at vokterhunder ikke er noe å satse på, altså at hele prosjektet har gått over ende?
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2004-05-13:
Jeg vet ikke hvor godt representanten Storberget fulgte med da jeg snakka. Jeg sa faktisk – jeg brukte nesten en side på det – at det var blitt mange forbedringer i innstillinga. Det har gjort at det er blitt bedre, og jeg tror det er mange som har jobba med det. Jeg nevnte også at det har vært ulike organisasjoner, lokalfolk og faktisk også noen politiske partier som har stått for den siden. Det er helt feil når Storberget sier at vi stiller oss utenfor. Jeg forstår faktisk ikke hva han tenker på da. Som sagt, så seint som i dag har det kommet et forslag på vårt bord som er nesten identisk med det Senterpartiet la inn før fristen for avgivelse av innstillinga gikk ut. Det er et av de forslagene som er med på å gjøre dette mer levelig. Det er nesten slik at Senterpartiet har vært foregangsfolk her, og at de andre har kommet etter – og det er jo bra.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2004-05-13:
Onarheim tok i sin replikk til meg opp to temaer, slik jeg opplevde det, for det første dette med bjørn og levedyktige stammer. Det er altså snakk om 15 ynglinger pr. år. De får ikke unger så ofte, så de trenger to og en halv binne – dette har jeg lest om – for å få en yngling i året. Det blir rundt 45 binner, og tenk dere den haugen med ledige hanner som løper rundt dem. Så dette blir kvikt, og det blir veldig mye bjørn av det, og den har vi store nok problemer med slik som det er i dag. Det var det ene. Når det gjelder folkemøtet, er det sikkert mye å si om det fra flere hold. Men Senterpartiets leder hadde en appell som gikk kun på ulv, og i den sammenheng deler jeg hennes oppfatning. Hun konsentrerte seg kun om ett emne, det var ulv, og der er vi helt enige.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2004-05-13:
Vi har forpliktelser når det gjelder å ha rovdyr. Hvis en ser i innstillinga, vil en se at vi er ikke imot å ha rovdyr i dette landet. Vi vil riktignok ha færre enn flertallet, og det er det mange som takker oss for, men vi er ikke imot å ha rovdyr. Når det gjelder ulv, bryter vi slett ingen internasjonal avtale. Norge har ingen forpliktelse til å ha en egen stamme når det gjelder denne russiske ulven. Den er det rikelig av. Det har vært snakk om fjellrev, og den har faktisk vi gått inn for å styrke i forbindelse med denne meldinga. Vi mener at en bør ta ut kongeørn for å redde fjellreven. Det sier flertallet nei til. Så her er det flere sider, som også Langeland burde ta innover seg.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2004-05-13:
I meldinga står det at det skal være noen årlige ynglinger av ulv. Alle synes at det har vært veldig viktig å få opp klare tall her. Nå blir det tre flokker, og i tillegg kommer grenseflokkene. Det står svært lite om dem i flertallsinnstillinga, rent bortsett fra at de skal forvaltes i samarbeid med Sverige. I Sverige har en svært høye mål for antall ulv. Grenseflokkene vil jo øke rovdyrpresset ytterligere. Det vil fort bli ubalanse mellom regionens bestandsmål – Brende nevnte at det var viktig å få ut disse tallene fort, slik at man kunne begynne forvaltninga – og det faktiske antall ulv. Med andre ord vil jeg spørre: Hva er definisjonen av en grenseflokk? Hvordan tenkes denne problematikken med grenseflokker løst i disse utsatte områdene? Temaet ble berørt tidligere, men det var vanskelig å oppfatte et tydelig svar på det.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2004-05-13:
I dag har vi hørt mange fagre ord om å ta vare på sauenæringa, samtidig som konflikten skal dempes og folks livskvalitet skal opprettholdes. En samla komite sier for eksempel: «Derfor vil det være ønskelig at det settes i gang undersøkelser som gir kunnskap om hvordan rovdyr påvirker folks hverdag og livskvalitet.» Det er fint, det, men de kunne ha vært med og forsterket det ved å gå inn for Senterpartiets forslag her, som går på det samme, en utredning av konsekvenser med tanke på livskvalitet og også økonomiske konsekvenser. Det var bare det at vi ville at resultatene av den undersøkelsen skulle virke inn på politikken. Derfor synes jeg det er litt merkelig når det blir sagt at vi er satt på sidelinjen. Vi har etter mine begreper flyttet flertallet i riktig retning. Jeg skal nevne et eksempel til på det. Det går på kostnader ved rovviltpolitikken. Senterpartiet har lagt inn i forslaget her at alle kostnader ved rovviltpolitikken fortsatt skal dekkes over Miljøverndepartementets budsjett. Det har det vært fritt fram for å slutte seg til hele tida. I dag kl. 9.00 fikk vi et nytt forslag, og der står det: «Stortinget legger til grunn at de tiltak, som forlikspartnerne omtaler i innstillingen til rovviltmeldingen legges inn under Miljøverndepartementet.» Her må det da være små forskjeller. Jeg kan ikke skjønne hvorfor man da ikke, hvis det er likt, like godt kunne ha sluttet seg til Senterpartiets forslag – ellers må noen være så snill å forklare meg hva som faktisk er forskjellen. Hvis det ikke kommer en veldig tydelig og god forklaring på dette –jeg mener absolutt at det er et skritt i riktig retning – vil vi gjøre det slik at vi stemmer på forslag nr. 11, som er vårt eget, og så vil vi subsidiært stemme på det nye forslaget som er kommet i dag.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-05-13:
Replikken min går på det forslaget som ble framlagt av saksordfører Rahm. Det har følgende ordlyd: «Stortinget legger til grunn at de tiltak, som forlikspartnerne omtaler i innstillingen til rovviltmeldingen legges inn under Miljøverndepartementet.» For meg blir dette en halvkvedet vise, som så mye annet i denne innstillingen. Men jeg har følgende spørsmål til Rahm: Betyr det at all økonomi relatert til rovviltforvaltningen skal gå gjennom Miljøverndepartementet? Betyr det også at man får en økonomi som gir som følge at man har overslagsbevilgninger når det gjelder både forebygging og erstatning, slik at det ikke blir slutt på pengene tidlig i sesongen eller i et budsjettår? Det er noe forunderlig at ingen av forlikspartnerne i komiteen har kommentert økonomien, for i meldingen står det nemlig at Regjeringen legger til grunn at en ikke skal øke totalkostnadene med hensyn til rovviltforvaltningen, og at kostnadene skal dekkes innenfor rammen av eksisterende midler. Samtidig øker man altså rovdyrtrykket formidabelt.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-05-13:
Representanten Brustad sa at Senterpartiet hadde stilt seg på sidelinjen. Nei, det har vi ikke, men vi har et helt annet utgangspunkt for en rovdyrpolitikk i Norge, bl.a. sier vi nei til ynglende ulv. Det standpunktet deler vi med mange ute i landet, også blant velgere og medlemmer i Brustads parti. Vi i Senterpartiet mener at dette standpunket bør og må representeres og kjempes for som et primærstandpunkt også i Stortinget. Virkningen av å fremme det er, i hvert fall overfor forlikskameratene, omtrent som å skvette vann på gåsa. Men det får så være. Jeg har lyst til å ta opp to små spørsmål. Det ene er dette med reindriftsnæring og samer i min og Sylvia Brustads hjemkommune. Der er det nå slik at ulvesonen blir lagt på grensen mellom Engerdal og Trysil, og det er bare 3–4 mil til tamreinbeiteområdet. Mener Brustad at dette er en forsvarlig og tilstrekkelig avstand og buffer til tamreinområdet? Ulven flytter seg opptil 20 mil pr. døgn. Så til erstatningspolitikken.(Presidenten klubber.) Brustad lovde bedre erstatningsordninger og garanterte at det skulle komme.(Presidenten klubber igjen.) Nå skyver man på dette til 2006, uten at det er en avklaring. Mener Brustad at det er en god politikk? (Presidenten klubber.) (Presidenten klubber igjen.)
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-05-13:
Det er på dette tidspunkt i debatten grunn til å slå fast at her hadde det ikke vært mye rovdyrdebatt hvis det ikke hadde vært for Senterpartiet og Fremskrittspartiet, som etter forlikskameratenes utsagn har meldt seg ut av rovdyrdebatten. Det tyder på at denne debatten og denne store saken skulle forbigås mest mulig i taushet, når man ikke engang kan diskutere saken i et replikkordskifte, såpass uenig som man var i utgangspunktet, og såpass mange nyanser som ligger uavklart også i meldingen. Representanten Onarheim var inne på dette med fryktdempende tiltak. Hva er nå det? Og så framstiller man det som om dette er ganske ufarlig. Han brukte også uttrykket som mange bruker, at ulven kan luske på trappa. Den ikke bare lusker, den opptrer skremmende overfor folk. Hvorfor kunne ikke Høyre stå ved det de har sagt før om nødvergeparagrafen, altså viltloven § 11, at man kan ta ut skadedyr og felle truende dyr under fare for direkte angrep? Det er mitt første spørsmål. Så til noen av Høyres slagord: Høyre trygger eiendomsretten, de trygger retten til næringsutøvelse og de trygger din sak. Dette har Høyre sagt. Mener Onarheim at han har gjort det overfor befolkningen i disse distriktene?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-05-13:
Jeg synes dette er en ganske trist sak. Da vi diskuterte den forrige rovdyrmeldingen, brukte jeg som innledning til innlegget mitt: «Gråt, mitt elskede land». Det er en bok- og filmtittel fra en del år tilbake. På vegne av Distrikts-Norge, og ikke minst kanskje dette området som skal belemres med ulv, synes jeg det er ganske trist, det som nå skjer. Jeg føler fortsatt at det er en del som mener av løven og lammet kan leve side om side, og at de ikke tar nok innover seg de problemer som rovdyrpolitikken skaper. Livskvalitet, trygghet og trivsel har vært mye diskutert her, men det dreier seg egentlig om en kamp for eksistens og eksistensgrunnlag for mange i denne saken. Jeg synes også at en del har møtt disse problemene med en arrogant holdning, der det nærmest synes å være vilje til å ekspropriere og frata en del mennesker og områder det meste – ja, det som kan betegnes som eksistensgrunnlaget. Dess lenger en befinner seg fra disse hverdagslige problemene som denne politikken legger opp til, dess mer arrogante og skråsikre er holdningene. Det blir litt som en eldre, klok person i mitt eget distrikt sa for en tid siden, at det koster ikke Rasmus Hansson og Viggo Ree noe å skjære brede remmer av andres skinn. Det snakkes om økonomisk balanse og mangfold, og jeg spør meg ofte om det er slik at mennesket og menneskelig virksomhet er med i det økologiske bildet som enkelte har og forfekter. Skaperverket inkluderer etter mitt syn i hvert fall mennesket i det økologiske bildet. Jeg synes også det er grunn til å se på en del store svakheter ved den meldingen som Regjeringen la fram, og som ikke flertallet i komiteen har berørt i det hele tatt, bl.a. det lovverket og de avtaler og konvensjoner som det klart burde ha vært tatt mer hensyn til i forbindelse med rovdyrpolitikken for framtiden. I jordloven slås det klart fast: «Denne lova har til føremål å leggja tilhøva slik til rette at jordviddene i landet med skog og fjell og alt som høyrer til(arealressursane) (arealressursane) Jeg synes at dette er en viktig forutsetning når en skal ta fatt på bl.a. en ny rovdyrpolitikk. Det har ikke Regjeringen lagt opp til i det hele tatt. Jeg skjønner at jeg må komme tilbake til noen flere momenter i et senere innlegg.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-05-13:
Jeg tok opp dette med formålsparagrafen i jordloven. Jeg synes det kun er én lov og konvensjon flertallet benytter seg av, og det er en tolkningsversjon av Bern-konvensjonen. Den norske regjering har godkjent og signert også Den europeiske landskapskonvensjonen, men det er det veldig lite snakk om. Det er slik at Den europeiske landskapskonvensjonen har stor betydning bl.a. når det gjelder beitebruk og planter som er avhengige av slik arealutnyttelse. De mange truede planteartene som er satt på rødlisten vår når det gjelder bevaring av floraen, er avhengig av dette. Men dette er tydeligvis ikke statusmessig godt nok når det gjelder det biologiske mangfoldet og den diskusjonen. Landskapsvernet synes det ikke å være tatt hensyn til i St. meld. nr. 15, selv om Norge har signert denne konvensjonen. Det som nå vil skje, er jo at beitende bufe og beitende nyttevilt – spesielt hjorteviltet – blir borte fra landskapet. Jeg synes også at man i større grad burde tatt tak i ILO-konvensjonen, kanskje også i FNs barnekonvensjon om et barns rett til en trygg oppvekst og tilværelse. Det gjelder også Konvensjonen om biologisk mangfold, der det i artikkel 9 heter at en kan basere seg på «ex situ bevaring på en måte som ikke truer økosystemer og in situ bestander av arter». Dette er helt fraværende i debatten omkring framtidig og moderne rovviltpolitikk og -forvaltning. Så mener jeg også at dyrevernsloven burde ha vært tatt mye sterkere inn –dyrevernsnemndenes myndighet og sanksjonsmuligheter overfor skadegjørerne. Og de som står ansvarlig for disse skadegjørerne, det er staten, det, ved flertallet her i dag. I den praktiske hverdagen som kommer etter at denne innstillingen er vedtatt, er det miljøvernministeren og Miljøverndepartementet som har ansvaret for disse dyrene. Når andre dyr går til angrep på bufe, barn eller en privateid hund, blir f.eks. hundeeieren med en gang gjort ansvarlig for det som skjer. Men i forhold til rovviltet trekker vi oss tilbake til sommerferien vår og sitter på hver vår tue alle sammen og tar ikke noe ansvar – dette gjelder også Miljøverndepartementet. Det må være slik at de som står ansvarlig for denne politikken og disse dyrene, også har et ansvar overfor offeret og offerets eiere. Det må også dyrevernsloven avspeile bedre, slik at en ikke bare går på offerets eier, men også på den som er skadevolder. Det har vært snakket om lokalt eierskap i rovdyrpolitikken. Det er jeg helt enig i. Jeg er enig i Inge Ryans beskrivelse av manglende tillit til forvaltningen. Jeg mener at både jegere, husdyrholdere og representanter for de bosatte i områdene må være med når det gjelder bestandsregistrering og bestandsfastsettelse. Da kan vi i hvert fall få noe mer forståelse mellom forvaltningen og de fastboende. Så gjelder det lokalt eierskap. Hvorfor ikke spørre folket hva det vil? Hva mener f.eks. flertallet her i dag om en folkeavstemning i forhold til om man vil ha rovdyr i sin kommune eller ikke? Det kunne ha vært interessant å høre på tampen av denne debatten.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-05-13:
Det gjelder troverdighet og tillit og bestandsfastsettelse. Jeg synes på ingen måte at miljøvernministerens redegjørelse når det gjaldt disse grensegruppene, var god og avklarende. Jeg spør: For eksempel denne Årjäng-flokken, hvem skal den tilhøre? Er det en svensk flokk, er det en norsk flokk, eller skal den ikke telle med noen steder, slik at det blir en bonusgruppe i rovdyrforvaltningen? Jeg mener at rovviltpolitikken i Sverige og Norge må koordineres så pass – mellom de to ministrene, om ikke annet – at vi får en avklaring på det. Det har også med tillit å gjøre. Så til slutt min bekymring for erstatningsordningen: SV sier at utgangspunktet var godt, Arbeiderpartiet sier at det var for dårlig. Birøkt og honningproduksjon «vurderes inntatt» i erstatningsordningen fra flertallets side. Det synes jeg er smålig. Det burde kunne gå an å si noe klarere. Og så skal en skyve på dette og leve i uvisshet: Hvordan blir framtiden, fram til 2006? I forbindelse med forrige rovdyrmelding lovte flertallet at rovdyrtrykket ikke måtte bli større enn det det ble med flertallsvedtakene ved behandlingen av den meldingen. Nå ser vi at det er en enorm økning. Vi går fra våre løfter i Stortinget igjen.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2004-05-13:
Jeg skjønner at representanten Korsberg og Fremskrittspartiet er litt fornærmet fordi de ikke ble med i forliket. Det kan være mye å si om forhandlingene før vi kom i mål, men det skal jeg la ligge i denne omgang. Arbeiderpartiet har ikke blitt skremt. Vi har vært opptatt av å få til en bedre politikk enn det Regjeringa opprinnelig foreslo. Og det har vi fått til, på helt vesentlige punkter som det har vært meget sterke krav om fra mange deler av landet – ikke minst dreier dette seg om lokaldemokrati. Det er ikke bare et «god dag, mann – økseskaft»-svar. Det er gode tiltak som ligger der, ved at vi får politisk oppnevnte i regionale nemnder, og ved at vi får Miljøverndepartementet som ankeinstans. Det er også en hel rekke andre tiltak. Når det gjelder økonomien, står det klart at vi skal bruke mer penger på forebyggende tiltak. Hvor mye, hører selvfølgelig hjemme i budsjettet, det omhandles ikke i en stortingsmelding. Det er også helt klart at det er de regionale nemndene som skal få penger, og som skal overføre dem videre til de kommuner som skal huse flest rovdyr. Da må vi på veien videre komme fram til hvor mye det skal være når budsjettet behandles, men det ligger til grunn at vi skal bruke de penger som trengs, som saksordføreren sa.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2004-05-13:
Jeg tror det er ganske åpenbart for alle at Senterpartiet ikke har hatt ett ord å si i forhold til den bedringen som nå ligger i denne innstillingen. Det er fritt valg. Senterpartiet har valgt linjen med å si nei, og står på det – jeg hadde nær sagt, til Dovre faller. Det betyr at hvis det ikke hadde vært noen andre partier, inkludert Arbeiderpartiet, som her hadde tatt ansvar for å påvirke og dra Regjeringas forslag i en annen retning, så ville det vært Regjeringas forslag som hadde blitt vedtatt. For det fylket som Ola Dagfinn og jeg er fra, Hedmark, og for andre fylker som i dag allerede sliter med mange rovdyr, ville situasjonen da vært enda verre. Det er realiteten. Dette har Senterpartiet valgt å gjøre. Da synes jeg kanskje også det er grunn til, som i og for seg Inger Enger gjorde, å gi en liten honnør til dem som faktisk har gjort dette bedre. Men det er greit. Når det gjelder tamrein, har vi spesifisert at det skal tas spesielle hensyn til tamreinområdene i Engerdal, siden Trysil er inne i ulvesonen. Vi har også sagt at når det gjelder uttak av skadedyr i disse områdene, så skal det skje langt raskere enn tilfellet er i dag. Så det mener jeg er ivaretatt. Ja, vi legger opp til en langt bedre erstatningsordning enn det lå an til, og vi skyver ikke på det. Dagens ordning skal beholdes til den nye iverksettes.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2004-05-13:
Når det gjelder Fremskrittspartiet, er det det å si at hvis Fremskrittspartiet hadde fått bestemme distriktspolitikken i dette landet, hadde sannsynligvis en del distrikter og ganske mange næringsutøvere vært nødt til å legge ned. Vi kan bare gå inn og se på hva de foreslår i jordbruksoverføringene hvert eneste år. Det er drastiske kutt. Det hjelper svært lite i en sak om rovdyrpolitikken liksom å skulle kjempe for dem som driver jordbruk og dem som bor i distriktene, når de faktisk har en politikk for avfolking av store deler av distriktene. Ja, vi har lagt opp til flere avbøtende tiltak for å greie å håndtere rovdyrene på en bedre måte: mer lokal medbestemmelse og innflytelse gjennom regionale nemnder, lavere tall på bjørn og jerv, utvidet ulvesone i forhold til Regjeringas forslag, penger til de kommuner som huser flest rovdyr, og en rekke andre tiltak. Vi føler at dette er et opplegg som ivaretar begge deler, både husdyr og rovdyr.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2004-05-13:
Jeg er glad for at det har vært mulig for Arbeiderpartiet og SV å bli enig med regjeringspartiene om det brede forliket som har vært mye omtalt i dag, men som også innebærer en del endringer i forhold til Regjeringas forslag. Ett av de områdene går på økonomi. Der Regjeringa hadde foreslått at en ikke skulle bruke mer penger, men øke rovdyrtrykket, sier nå forlikspartnerne at det må brukes mer penger, bl.a. på forebygging. Jeg ønsker å få en forsikring fra statsråden om at statsråden og Regjeringa nå følger opp alle de punkter som forlikspartnerne er enige om, inkludert mer penger til forebygging, slik at vi slipper rundene hvert år i budsjettene med å krangle om hvor mye penger vi skal bruke. Ellers vil jeg bare minne om, i den grad det kan være noen misforståelse om bestandstall, at det forlikspartnerne har sagt der, gjelder bestandstall og ikke minimumsbestander.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2004-05-13:
Jeg tror det verken er bra med for mye skjønnmaling på den ene siden eller for mye svartmaling på den andre siden. Jeg syns denne debatten nå har tatt litt av, og jeg syns at de beskyldninger som her kommer fra mindretallet, og kanskje spesielt fra Senterpartiet, i forhold til flertallet, er urimelige. Det er et faktum at når Senterpartiet og Fremskrittspartiet velger å stå hardnakket på «nei» – og det er et fritt valg – så hadde det ført til, hvis ingen andre partier hadde tatt ansvar her, at Regjeringas forslag hadde blitt vedtatt slik det forelå. Etter min oppfatning ville det ha vært det verste. Jeg er derfor glad for at det har blitt et så bredt forlik, og jeg er glad for at talsmenn fra regjeringspartiene også har sagt at det forliket er godt. Det har også miljøvernministeren sagt. Vi har et opplegg der vi har tatt folks meninger på alvor. Vi har fått ned antall dyr. Vi har lagt opp til mer forebyggende tiltak og en lang rekke andre ting som folk har bedt om. Så er det lov å mene at det er dårlig, men det som jeg synes er interessant å vite, er om de partiene som nå er mest kritiske, faktisk mener at dette er et verre forslag enn det som lå på bordet. For det er jo det vi hadde å forholde oss til. Det har lenge vært klart her i Stortinget at det er et flertall som ønsker å si ja til å ta vare på rovdyrene, og det har vært utgangspunktet. Derfor mener jeg at det forliket som nå ligger på bordet, er til å leve med for de fleste. Jeg opplever det også som veldig interessant – som representanten Storberget her sa – at en av dem som har rost det mest, er avisen Østlendingen, som i utgangspunktet er en senterpartiavis. Og det tror jeg kanskje ikke er uten grunn.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2004-05-13:
Jeg registrerer at Fremskrittspartiet i denne debatten taler med to tunger. Tidligere i debatten har representanten Korsberg framhevet at de har blitt presentert for opptil fem punkter fra regjeringspartiene som det skulle forhandles om, og han har til og med sagt at Fremskrittspartiet kunne tenke seg å støtte den ulvesonen som Regjeringen har foreslått. Det regner jeg med står i referatet, for det er i hvert fall det representanten Korsberg tidligere har sagt. Men la nå det ligge. Uansett er det dette forliket som gjelder. Vi følte det var et stort ansvar å prøve å få politikken i en bedre retning enn det som var utgangspunktet, og det er vi fornøyd med å ha lyktes med.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2004-05-13:
Det var interessant å høre representanten Brustad, men jeg er svært lite enig i mye av det hun sier. Påstanden om at Fremskrittspartiet har stått på sidelinjen sammen med Senterpartiet, er totalt feil. For er det noen som virkelig har forstått problemet med rovdyrpolitikken og de belastninger som storsamfunnet, med Arbeiderpartiet i spissen, har pålagt en liten del av Norge, så er det Fremskrittspartiet, som har prøvd å gjøre noe med dette. Da har jeg et spørsmål til dem som utgjør flertallet i denne saken. Man prater om avbøtende tiltak og det å leve i harmoni med rovdyr. Jeg leste i en lokalavis her om dagen at en ulv vandret 300 m fra en barnehage og gikk gjennom sentrum av en kommune. Hvordan kan da Arbeiderpartiet og de andre partiene klare å lage avbøtende tiltak slik at rovdyrfrykten blir dempet og blir borte? Det skjønner ikke jeg.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2004-05-13:
Høyre, på lik linje med Fremskrittspartiet, skal være et parti som skal forstå bl.a. grunneiernes/næringslivets interesser og skal ivareta disse. Med en ny rovdyrsone og mange rovdyr – hvordan vil Høyre forklare at de nå er med på å stemme for å redusere inntektsmuligheter ved jakt, jaktutleie, opplevelsesturer, at det er vanskelig å drive med bufe, etc. – altså redusere muligheten til å bo i naturen og leve av det den kan gi? Svaret fra representanten fra Høyre vil kanskje være at man skal få avbøtende tiltak og erstatning, men erstatninger er ikke det rette svaret. Penger kan aldri erstatte den livskvaliteten vi nå mister.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2004-05-13:
Fra nesten ingen replikker på hovedtalerne og en forholdsvis tam debatt, med unntak av innleggene fra Senterpartiet og Fremskrittspartiet, har nå en rekke representanter meldt seg til treminuttersinnlegg. Jeg tror det nå nærmer seg 50 stykker. Dette er interessant. Er det noen som skal forklare hva de selv mener, mens deres parti i dag bestemmer noe annet? Kan det ha noe med deres distriktsprofil å gjøre, som de på denne måten ønsker å fremme? Derimot: Etter Fremskrittspartiets syn er det ingen tvil om at dette er en melding som gjør det vanskeligere for folk å bo ute i distrikter som nå på en eller annen måte blir berørt av rovdyr og rovdyrmeldingen. Jeg gjentar gjerne at jeg tror at for mange av dem som blir berørt, blir dette vedtaket en katastrofe. Livskvaliteten blir redusert, og jeg tror at folketallet på sikt blir redusert der hvor rovdyrene nå skal herske etter sitt forgodtbefinnende. Av alle de barnefamilier jeg har snakket med som blir berørt av meldingen, vurderer mange om de skal flytte. Men selvfølgelig er ikke dette enkelt. Man har røtter til sitt hjemsted, man har investert i bolig, man har jobb i nærheten, man trives og har dermed livskvalitet. Dermed er en slik sone ikke noe positivt. Og videre: Jaktmuligheter forsvinner, og bufehold blir umulig. Spørsmålet er: Hvordan i all verden kan dette erstattes med penger eller avbøtende tiltak? Etter Fremskrittspartiets mening er dette umulig, med eller uten et rovviltsenter i Trysil eller et elgsenter i Kongsvinger. Dette er to prosjekter som det for øvrig har vært jobbet med lenge og utenom nettopp denne meldingen.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2004-05-13:
Jeg skal også være kort. Det er klart at fornuftig bruk av snøscooter er et aktivum for Utkant-Norge. Rekreasjonsmessig og ikke minst næringsmessig er en kontrollert bruk av snøscooter positivt. Norge har kanskje verdens mest restriktive snøscooterpolitikk. Vi i Fremskrittspartiet frykter at situasjonen skal komme ut av kontroll nettopp på grunn av det. Enda flere vil gi blaffen i reglene, og konflikten vil bli enda større. Myndighetene vil da måtte sette inn enda større ressurser for å jage folk av snøscooterne, som om det ikke skulle være andre, viktigere, oppgaver å ta seg av. Jeg nevnte næringsvirksomhet, og for utkantdistriktene er det å bruke snøscooter viktig for å frakte ting fram og tilbake til hytter og hoteller, og det en ellers måtte bruke en snøscooter til i næringsøyemed. Men det handler også om rekreasjon. Før i dag har vi snakket litt om dette med livskvalitet. Livskvalitet er for mange å komme seg ut i naturen. For noen er ikke det å gjøre det til fots den enkleste måten å gjøre det på, men da kan kontrollert bruk av snøscooter bidra til at de kan komme seg ut. Det er mange som har snøscooter i Norge. Det er ca. 100 000 som er medlem av en eller annen snøscooterforening. Mange av disse begynner nå å se til Sverige. I Sverige er det helt andre lovregler for bruk av snøscooter. Derfor er det mange som reiser til Sverige og kjører der. Så problemet blir egentlig det samme. Hvis man mener at snøscooterkjøring er et problem, er det bare en grense som skiller her. Man kan stille spørsmålet om det f.eks. er farlig at en snøscooter kjører på en ubrøytet vintervei. Alle de snøscooterklubbene som finnes i Norge, sysselsetter også en del ungdom, og det tror jeg er en god måte å drive ungdomsarbeid på.
Leif Frode Onarheim (Høyre), 2004-05-13:
Det er vel riktig at grensen ikke er så tydelig avmerket at ulven kan se den i marka når den går over, men det er dog slik at disse revirene ofte blir liggende temmelig fast, selv om ulven beveger seg ganske mye ut fra dem. Det er også slik at en del streifulv kommer over grensen, og de vil da kunne tas ut hvis de går utenfor disse områdene, eller hvis det blir en økning i antallet. Så vi føler at dette er det mulig å få til. Når det gjelder nødvergeretten, har vi sagt at man bør utrede dette videre, for det er helt klart at situasjonen slik den er i dag, ikke er helt tilfredsstillende. Det er usikkert hvor langt nødvergeretten egentlig går. Så til spørsmålet om også regjeringspartiene synes at det er en forbedring. Ja, jeg er ærlig nok til å si at på enkelte punkter så synes jeg det. Det var en del punkter som var litt usikre, og dem har vi nå fått fastlagt på en meget god måte.
Leif Frode Onarheim (Høyre), 2004-05-13:
Jeg kan forsikre representanten Gløtvold om at det har ikke vært mye ro i denne saken hittil. Det har vært et ganske høyt lydnivå, og det har vært en masse henvendelser. Til det at man ikke har replikker her, vil jeg si at vi har en avtale med Inger Enger om at vi ikke skal ta alle replikkene, når man bare har tre replikker. Så vi syntes det bare var helt rimelig at Senterpartiet fikk komme til i dag i denne saken. Her synes vi at vi har vært litt «large». Så til fryktdempende tiltak: Som jeg nevnte, er ikke minst dette at man også skal kunne ha lisens- og kvotejakt, noe som vil gjøre ulven noe mer engstelig og litt mer sky. Det er også en rekke tiltak man kan gjøre på informasjonssiden. Så det er mange ting man kan legge opp til som gjør at man får litt større ro omkring dette. Men det viktigste er, tror jeg, at det ikke legges opp til at ulv og andre rovdyr skal gå og luske rundt trappene. Det skal være en naturlig frykt i dette, og det tror jeg vi skal klare å etablere med de regler som nå gjelder.
Leif Frode Onarheim (Høyre), 2004-05-13:
Det er riktig som både Bredvold og forrige replikant sa, at Høyre er opptatt av grunneierne. Men samtidig må vi akseptere at i en utmark er det også andre dyr enn de som vi har på beite. Det er noe som er i vår fauna. Nå kan man si at ulv har ikke vært det på en lang stund. Det er riktig, det vil si at den har vært her nå de siste årene. Men det er dog slik at i en utmark er det mange dyr. Noen «liker» vi mindre, kanskje fordi de også gjør skade og skaper frykt, men vi kan ikke av den grunn si at vi ikke vil ha noen av disse rovdyrene. Det er viktig at vi er åpne for at i et land skal vi ha et mangfold av dyr, også rovdyr. Dette er vi også forpliktet til. Derfor mener jeg at vi må ha erstatningsordninger som tar vare på noe av dette. Men man kan ikke utelukke alle dyr som på et eller annet tidspunkt gjør noe som er galt.
Leif Frode Onarheim (Høyre), 2004-05-13:
Inger S. Enger snakker om bestandene, hun nevnte spesielt bjørn. Det er dog slik at hvis man skal ha en levedyktig, bærekraftig bestand, må man ha 14–15 årlige ynglinger. Da er det ikke enkelt, hvis man først skal ha en levedyktig bestand, å gå så langt ned som Senterpartiet ønsker. Men mitt spørsmål går mer til selve prosedyren. Jeg har stor tro på at Inger S. Enger og jeg har helt samme oppfatning når det gjelder hvordan man skal håndtere vanskelige saker i Stortinget. Når det gjelder det møtet vi hadde ute på plassen her – og jeg forstår godt at de som er berørt, er ganske sterke i sin karakteristikk – var Senterpartiet og Senterpartiets leder ute med en uttalelse som gikk meget langt, syntes jeg, i å påpeke at dette flertallet i Stortinget gjorde hva de kunne for å gjøre det ulevelig for andre folk rundt omkring i landet. Deler Inger S. Enger det synet?
Leif Frode Onarheim (Høyre), 2004-05-13:
Den første delen av mitt innlegg er i grunnen bare for protokollen. Det er fordi SV, ved Hallgeir Langeland, snakket som om Abruzzo-prosjektet liksom var en del av forliket, at vi nå skulle bygge et svært senter i Trysil. Det er ikke riktig. Det som står i innstillingen, er at hvis man skulle ha et slikt senter, kan et rovviltsenter i Trysil «peke seg naturlig ut». Videre står det: «Dersom dette senteret blir etablert, ønsker flertallet at myndighetene kan bidra med penger til informasjon og fryktdempende tiltak.» Bare så det er helt klart, det er altså den delen vi eventuelt skal være med på. Senterpartiet er jo uenig i det meste. Inger S. Enger peker dog på en del positive ting. Jeg ville faktisk tro at også en del gårdbrukere i Agder, Telemark, Buskerud og Vestfold vil synes det er ganske all right at det ikke skal være ulver der. På den måten har man fått gjort en del ting som kanskje vil gjøre det lettere å forvalte disse rovdyrene, da spesielt ulv, som har vært veldig sentral i denne diskusjonen. Det er gledelig at selv om det i de fleste grupper antakelig har vært en del avvikende synspunkter i denne saken, ser det ut som om alle nå vil slutte seg til det forliket som er kommet. I seg selv tror jeg det er veldig verdifullt, slik at de fire partiene i hvert fall står fast bak dette forliket, bak denne innstillingen. Det tror jeg er veldig bra. Det er viktig at vi alle nå forsøker å bygge bro mellom forvaltningen og de som blir berørt, at vi søker å få gjenopprettet den tilliten som mange har pekt på ikke er til stede i dag, for det er helt avgjørende for å få en god utvikling at det er tillit mellom de ulike forvaltningsnivåene. Jeg tror det er veldig bra at man nå får ankeinstansen lagt til Miljøverndepartementet, der det er politiske nemnder som skal innstille. I fremtiden må vi altså sørge for at vi får en bedre tillit mellom de ulike forvaltningsnivåene.
Knut Werner Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-05-13:
Fremskrittspartiet har i lengre tid vært klare på at de ønsker mer makt i norsk politikk. Fremskrittspartiet er med jamne mellomrom ute og er sinte og såre på andre parti – les Høyre, særlig – for at de ikke tar Fremskrittspartiet inn i varmen. Fremskrittspartiet vil ha makt, Fremskrittspartiet vil inn i regjering! Det å få makt innebærer å ta ansvar. Fremskrittspartiet kunne ha tatt ansvar i denne saken, ansvaret for å bidra til ro om norsk rovviltpolitikk og norsk rovviltforvaltning. Fremskrittspartiet gjør ikke det. Isteden slår de i tradisjonell stil i alle politiske himmelretninger. Representanten Korsberg bruker talerstolen her til å gå til personangrep. Han kommer med insinuasjon angående motivene til enkeltrepresentanters begrunnelse for å gå inn for ting. Merknadene gir også inntrykk av at forliket vil redusere tilliten mellom lokalbefolkningen og sentrale myndigheter, fordi lokalbefolkningens ønsker ikke blir hørt. Dette er grovt, selv fra Fremskrittspartiet, men det er ennå ikke for sent å snu, og også bidra til distriktspolitikk.
Siri A. Meling (Høyre), 2004-05-13:
Det er et resonnement som jeg håper representanten Korsberg kan hjelpe meg med å forstå logikken i, og det gjelder Fremskrittspartiets politikk på området ulv. I Fremskrittspartiets stortingsvalgprogram for 2001–2005 står det: «I Norge bør det opprettholdes en rovdyrbestand av ulv, jerv, bjørn og gaupe.» Så skriver Fremskrittspartiet i sine merknader at Norge ikke er forpliktet av Bern-konvensjonen til å ha ulv. Altså: De har programfestet at vi skal ha en ulvebestand her i landet, selv om vi ikke er forpliktet til det. Når de samtidig i meget sterke ordelag påpeker hvilke plager befolkningen og næringsdrivende har i forhold til ulv, har jeg problemer med å forstå logikken i deres politikk. Representanten Korsberg sa i sitt innlegg at en ulvesone øst for Glomma ville være det mest fornuftige, og angriper Arbeiderpartiet for å gå inn i et forlik med regjeringspartiene og SV som utvider denne sonen. Hvorfor var ikke Fremskrittspartiet i utgangspunktet støttende til Regjeringens opprinnelige forslag?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-13:
Det er vel rimelig klart at det er to partier som i realiteten har kommet ut av skapet og i denne innstillingen har sagt at de vil utrydde ulven, og det er Fremskrittspartiet og Senterpartiet. Når Fremskrittspartiet skriver at det ikke skal være noen målsetting å ha ynglende ulv, men at det kan skje naturlig dersom det ikke medfører ulemper for befolkningen eller grunneiere, må det bety at ulven skal få komme til Norge hvis den legger om og blir vegetarianer. Det kan ikke ulven gjøre! Ergo må vi trekke den konklusjonen at hvis Fremskrittspartiet får viljen sin, har vi ikke ulv i norsk natur. Da må Korsberg og andre stå ved svenskegrensen og skyte dem som kommer over. Det er ingen aktverdig politikk. Hvis Kenya, Tanzania og Sør-Afrika hadde ført den samme politikken overfor løver, hadde vi ikke hatt løver i verden. Hvis India hadde ført den samme politikken overfor tigere, hadde vi ikke hatt tigere i verden. Det er mulig det er naivt, men for meg er det et grunnleggende verdivalg: Har vi plass til rovdyr på denne planeten?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-13:
Kampen om tilværelsen mellom menneske og rovdyr er for lengst avgjort. På planeten Jorda lever alle andre på menneskenes nåde. Det er kommet dit at det er vi som bestemmer hvordan naturen rundt oss skal se ut, og det er vi som bestemmer hvem det er vi skal dele denne planeten med. Det biologiske mangfoldet på jorda er heldigvis ennå rikt. Vi har store rovdyr i mange deler av verden. Vi har heldigvis samfunn som har vist evne til å ta vare på dem. Vi har krokodille i Australia, vi har puma i Amerika, vi har tiger i India, og vi har fremdeles løve og gorilla i Afrika. Jeg ble i dag ganske rystet over å høre Senterpartiets leder, som nærmest syntes det var en flott del av norsk bygdetradisjon at vi utryddet ulven. Jeg synes ikke det. Jeg deler ikke representanten Åslaug Hagas syn, at det vi holdt på med i forrige århundre, da vi hadde skuddpremie på rovdyr, er en stolt del av norske bygdetradisjoner. Jeg trodde det var et stadium vi hadde lagt bak oss. Hvis det er slik at norsk landbruk drives på en måte som er så helt annerledes enn slik det drives alle andre steder i verden, at akkurat her kan vi ta rovdyr, er det heller ikke et synspunkt som er spesielt bærekraftig. I India er det en større andel av befolkningen som bor på landsbygda, enn det er i Norge. 28 pst. av menneskene i India bor på landsbygda, og de klarer å ha en politikk som gjør at de tar vare på tigeren. Mange har sagt at vi har en internasjonal forpliktelse. Det er helt rett, og det er avgjørende at rike land, som Norge, viser at vi klarer å følge internasjonale forpliktelser. Men viktigere er det at vi har et moralsk ansvar for å ta vare på det vi er satt til å forvalte. Vi har et forvalteransvar som vi ikke kan skyve fra oss. Jeg er glad for at vi har et bredt forlik i denne saken. Jeg er glad for at vi har bestandsmål for alle de store rovdyra, slik at det vi skal diskutere framover, ikke lenger er om vi skal ha rovdyr i norsk natur, men på hvilken måte vi skal forvalte, slik at vi klarer å leve sammen med rovdyr. For det er det det handler om nå: Vi må, som man må andre steder i verden, lære hvordan vi kan leve med rovdyr, for vi har valgt, internasjonalt og nasjonalt, å dele denne planeten med rovdyr. Og det valget er jeg glad for at et bredt flertall i Stortinget i dag tar.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-13:
Det har i løpet av debatten vært et par rørende innlegg om behovet for å verne andre arter enn dem som vi betegner som rovdyr. Det er jeg helt enig i at vi skal gjøre. Jeg er helt enig i at vi skal verne om de artene som bare finnes i kulturlandskapet. Det er klart at vi skal verne om de artene som ikke når framsiden av dagens aviser. Vi har mange slike debatter i Stortinget, ikke minst i samferdselskomiteen – der har vi mange av dem. Jeg regner med at alle de som har snakket om de andre artene, deltar når vi skal diskutere om vi skal bevare en liten froskestamme som dessverre ligger i veien for Kvivsvegen. Det var ingen som var med og forsvarte fuglereservatet rundt Tønsberg da det skulle bygges en vei der. Det er mye spennende biologisk mangfold, og det er klart vi skal ta vare på det. Noen ganger føler jeg at det blir litt klamt når vi er mest opptatt av det andre mangfoldet i saker hvor vi faktisk prøver å behandle ulven på samme måte som vi prøver å behandle den andre delen av det biologiske mangfoldet. Jeg klarer ikke med min beste vilje å følge representanten Haga når hun sier at det norske landbruket er helt unikt på verdensbasis, at det ingen andre steder er slik som i Norge, derfor må vi kunne utrydde ulven i Norge. Jeg vil anta at det er mye vanskeligere å ha tigere i India enn det er for et rikt land som Norge å ta vår andel av et internasjonalt ansvar for å sørge for at vi deler denne planeten med noen andre predatorer enn oss selv. Til slutt vil jeg si at vi må komme over til å ha en debatt om hvordan vi skal leve med rovdyr, for det er heldigvis det 80 pst. av dette stortinget sier at vi skal gjøre. Da vil jeg også si at jeg er stolt av å representere et fylke hvor et samlet politisk miljø har ønsket ulven velkommen. Jeg synes det er bra at vi har fått til en sonering som gjør at ulven er velkommen i Oslomarka. Og så får vi være med og jobbe for at vi skal kunne komme fram til gode måter å leve med rovdyr på. Helt til slutt: Jeg er bekymret for at vi står foran helt andre store saker som truer Bygde-Norge mer enn diskusjonen om ulv. Jeg er litt overrasket over at Senterpartiet i lys av den EU-saken som seiler opp, ikke ser litt større behov for å bygge allianser med dem som kan stå sammen med Senterpartiet i et slag som vil være langt viktigere for Bygde-Norge enn et par–tre ulver.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-13:
Spesielt Senterpartiet er eitt av dei partia som ikkje tek det internasjonale ansvaret for å ha rovdyr. Dei seier at me ikkje skal ha ulv i Noreg. Dei meiner heilt sikkert at det skal vera tiger, gepard og løve i Afrika, men i Noreg skal det ikkje vera rovdyr. Når det gjeld 11-åringen, har eg historia her. Eg har lese ho. Det står heilt tydeleg kva faren seier om dette. Vedkommande vil ha rovdyr. Men me må ta eit felles initiativ – det gjer forliket – til å gripa fatt i problematikken og erkjenna at nokon har frykt, og jobba ut frå det. Det gjer dette forliket i tekst. Når det gjeld gjetarhundar: I Abruzzo i Italia og i mange andre land verkar dette dersom ein satsar skikkeleg på det. Den satsinga legg dette forliket opp til.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-13:
Dette forliket legg nettopp opp til det som representanten her spør om, nettopp at ein skal forsøkja å få meir lokal forvaltning, ikkje berre av rovdyr gjennom forvaltningsregionane, men òg i forhold til å kunna styra midlar, pengar, lokalt der ein har rovdyrproblematikken. Det er ingen tvil om at retninga på forliket går på at lokaldemokratiet skal trekkjast meir inn i dette. Når det gjeld dyrevernsnemndene, er det klart at utgangspunktet vårt er at det ikkje er dei som først og fremst skal styra denne politikken. Det er rovdyrpolitikken totalt sett som skal styra dette.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-13:
Eg har to spørsmål til Senterpartiet. Det eine går på om ikkje Senterpartiet kan bidra til å marginalisera seg sjølv. I denne saka har partiet på ein måte gått til det skrittet at dei meiner Noreg skal bryta internasjonale avtalar, det same som Framstegspartiet gjer i ein del saker. EØS-avtalen tillèt arbeidsinnvandring under bestemte vilkår, men ulven skal skytast på grenseposten som Senterpartiet skal setja opp. Er det god senterpartipolitikk å bryta internasjonale avtalar? Punkt 2: Det gjeld denne faren som seier at me må ha ulv i Noreg, me kan jo ikkje berre forlanga at ein i alle andre land, f.eks. i Afrika, skal ha tigrar, gepardar og løver, mens me ikkje skal ha rovdyr. Rike Noreg skal altså ikkje ta seg av sine forpliktingar, men Senterpartiet meiner sikkert at dei skal ta seg av dette i Afrika.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-13:
Som statsråden peiker på, er dette eit kompromiss. Me har alle teke og gjeve, med våre ulike utgangspunkt, og komme fram til eit resultat der SV er svært godt fornøgd med mange ting, ikkje minst at me no får auka innsatsen for førebyggjande tiltak, at kommunar får pengar som dei kan bruka til det dei ønskjer for å kunna driva med førebygging, og at ein får eit Abruzzo-senter i Noreg. Det synest SV er veldig interessant og bra. At me òg får tilbake jerv og gaupe i Finnmark, er veldig flott. Det er ei problemstilling som er kommen opp i samband med forliket, og det er faunakriminalitet. Ein har fått dokumentert at det bevisst blir drive med ulovleg jakt. Partane i forliket ønskjer større innsats mot dette. Kva konkret ser statsråden for seg at han kan gjera?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-13:
Me har prøvd å avslutta debatten ein del gonger, men det ser ut som om det ikkje er så enkelt. Eg får jo begynna med å avkrefta at eg skal innføra tigeren i Afrika, berre så det er sagt. Eg blei litt ivrig då eg skulle ramsa opp ulike rovdyr og fattige land som må leva med ulike rovdyr, og som faktisk tek det ansvaret som bl.a. miljøvernministeren illustrerte med det han las opp frå Masai-stamma. Det er der Senterpartiet verkeleg har eit forklaringsproblem. Når ein ser på kva ansvar fattige land tek for å ta vare på sine rovdyr, kan altså ikkje Senterpartiet vera med på å ta ansvar for f.eks. ulven i Noreg. Det er for meg eit paradoks. Forliket er eit kompromiss. Det merkar ein i ulike parti. Og i ulike innlegg høyrer ein at dette er eit kompromiss. Det kompromisset baserer seg bl.a. på at ein skal ha ei todelt målsetjing: Ein skal ha levedyktige bygder, ein skal ha landbruk i distrikta, ein skal ha den miljøvennlege produksjonen som er der, samtidig som ein altså skal følgja opp Bern-konvensjonen og ha dei fire rovdyrslaga i Noreg. Og det er det kompromisset seier. Alle som har vore oppe på talarstolen frå Høgre, frå Arbeidarpartiet og frå SV, har forsvart dette kompromisset og dette forliket, og det er bra. Då kjem ein ikkje ut med ei splitting som kan svekkja saka i neste runde. Så til slutt: Det er mitt håp at forliket legg til rette for den tilliten som ein etterlyser ute i distrikta og ute i kommunane. No inviterer me frå forlikskameratane si side til konstruktivt samarbeid for å få gjennomført ein rovdyrpolitikk som landet kan vera stolt av.