trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jon Engen-Helgheim (Fremskrittspartiet), 2021-05-31:
Jeg vil referere til replikkutvekslingen om plikter og rettigheter til statsborgerskap. Man snakker ofte om plikter og rettigheter til et norsk statsborgerskap, men som replikkutvekslingen viste, er det veldig få plikter når man først har fått et norsk statsborgerskap, og slik bør det kanskje være også. Men man må være ærlig om hva man egentlig snakker om her. Man får mange rettigheter, ingen plikter, og da er det viktig å ha en bærekraftig politikk for hvor mange statsborgerskap man skal innvilge hvert år. Når Fremskrittspartiet tar til orde for å stramme inn på kravene for å få et norsk statsborgerskap, får vi ofte kritikk for at det vil bli så strengt at færre vil klare det. Ja, det er intensjonen. Intensjonen er at færre skal få norsk statsborgerskap fordi for mange med en lav eller løs tilknytning til riket i dag får det. Problemet er ikke å leve i Norge uten et norsk statsborgerskap. Man kan leve et fullverdig liv i Norge uten norsk statsborgerskap, men problemet starter når vi gir statsborgerskap til folk som ikke burde hatt det. Det har vi etter hvert fått en del eksempler på at kan bli krevende. Når vi i våre forslag i Dokument 8-forslaget foreslår at barn født i utlandet må ha en fast tilknytning til den forelderen som gir rettighet til norsk statsborgerskap, er det ikke hovedsakelig valg av sivilstatus vi tenker på. Men dersom et barn født i utlandet aldri har møtt sin norske far eller mor, aldri har hatt noen relasjon til sin norske far eller mor, eller aldri har vært i Norge og kjenner ingen i eller fra Norge, er det liten grunn til å innvilge dem et statsborgerskap. Det er heller ikke riktig, som representanten Andersen sa om vårt forslag, at man vil gjøre personer eller barn statsløse. Det ville i disse tilfellene, etter all sannsynlighet, være en annen forelder fra et annet land som gir barnet et statsborgerskap. Det er et dårlig argument imot vårt forslag. Et annet av våre forslag, om å bidra til integrering for også sine nærmeste, er referert til av representanten Greni. Det er ikke riktig at det er et krav i dag. I dag kan f.eks. en far i familien være i arbeid, være integrert, ha lært seg norsk og delta i samfunnet, mens man aktivt hindrer resten av familien, eller deler av familien, i å gjøre det. Det er et alvorlig problem med denne selvvalgte segregeringen som vi ønsker til livs, ved å stramme inn på kriteriene, ved at man må også ta initiativ til å integrere familien for å få norsk statsborgerskap.
Torhild Bransdal (Kristelig Folkeparti), 2021-05-31:
Denne proposisjonen innebærer i all hovedsak en tydeliggjøring i regelverket av det som er gjeldende praksis i dag. Men en tydeliggjøring i saker knyttet til dette feltet skal aldri undervurderes. Slik som utlendingsloven er i dag, er det en tilstrekkelig regulering på plass i tilfeller hvor utlendingen hadde midlertidig oppholdstillatelse på gjerningstidspunktet, men står uten oppholdstillatelse på vedtakstidspunktet. Kristelig Folkeparti, sammen med en samlet komité og en relativt samlet stemme fra høringsinstansene, mener det derfor er klokt å regelfeste at det er skjæringstidspunktet som skal legges til grunn i vurderingen av utvisning. Regjeringen foreslår videre å regelfeste at utvisningsspørsmål i disse tilfellene skal behandles etter reglene om utvisning av utlending med midlertidig oppholdstillatelse dersom utlendingen hadde slik tillatelse på gjerningstidspunktet – dette selv om utlendingen står uten midlertidig oppholdstillatelse på vedtakstidspunktet. Å ta utgangspunkt i oppholdsstatus på gjerningstidspunktet legger større vekt på hensynet til forutberegnelighet for utlendingen. Dette er et viktig grunnleggende prinsipp. Når vi skaper større forutberegnelighet for utlendingen, bidrar vi bl.a. til at lang saksbehandlingstid ikke vil ha innvirkning på vedtaket. Dette gir et klart skjæringstidspunkt som er upåvirket av senere hendelser. Dette mener Kristelig Folkeparti i størst grad ivaretar utlendingens rettigheter. Vi støtter med dette komiteens innstilling.
Torhild Bransdal (Kristelig Folkeparti), 2021-05-31:
Integrering handler om aksept, respekt, medmenneskelighet og toleranse for det som er annerledes. Integrering handler om å gi og ta og det å bli kjent med nye mennesker. Det handler om å strekke ut en hånd og være veiviser for nyankomne og nye bosatte. Integrering handler om mellommenneskelige relasjoner, om varme og kjærlighet. I praksis handler integrering om det å bli inkludert i fellesskapet. Integrering kan starte hos det enkelte menneske, men også generelt i storsamfunnet – og spesifikt ved systematiske tiltak som ikke fokuserer på hindringer, men finner muligheter. Her mener jeg at regjeringen har lykkes. Jeg vil trekke fram at en viktig del ved vurderingen av innføring av ny statsborgerlov i 2006 var at barn ikke skulle lide under foreldrenes valg av sivil status. Dette er et viktig prinsipp vi ikke må avvike fra. Jeg er derfor fornøyd med at resultatet av regjeringens forslag om kortere krav til oppholdstid for personer med tilstrekkelig inntekt vil være at en del barn som søker om norsk statsborgerskap som biperson til sine foreldre, vil kunne få det på et tidligere tidspunkt enn etter gjeldende rett. Det er bra å være del av en regjering som tar egne vurderinger om hensynet til barnets beste i saker som fremmes for Stortinget. Her viser også denne regjeringen til at de ikke ser hindre, men muligheter knyttet til den viktigste relasjonelle enheten vi har i samfunnet, nemlig familien. Avslutningsvis vil jeg påpeke at når det nå foreslås å heve kravet til oppholdstid fra sju til åtte år etter hovedregelen om erverv av statsborgerskap etter søknad, er det et par viktige unntak verd å merke seg: Det foreslås, som tidligere nevnt, et unntak for søkere med inntekt over et visst nivå. For dem dette gjelder, skal det stilles krav om seks års opphold i Norge. Det er svært viktig for bl.a. barnefamilier. Det foreslås også et unntak slik at krav om sju års oppholdstid videreføres for anerkjente flyktninger. Dette er en viktig side av denne saken. Med disse unntakene støtter Kristelig Folkeparti at vi i dag vedtar lovendringer om å oppheve oppholdstidskravet for statsborgerskap. Jeg støtter med dette komiteens innstilling.
Monica Mæland (Høyre), 2021-05-31:
Utlendingsloven har i dag ingen tydelig regulering av om det er bestemmelsene om utvisning av utlendinger med eller uten oppholdstillatelse som skal anvendes når utlendingen har midlertidig oppholdstillatelse på gjerningstidspunktet, men står uten oppholdstillatelse på vedtakstidspunktet. Med de forslagene komiteen nå har sluttet seg til i innstillingen, blir det klarlagt at det er regelverket om utvisning av utlending med midlertidig oppholdstillatelse som skal anvendes i et sånt tilfelle. Vi får dermed et klarere lovverk, og det blir lettere for UDI og UNE å avklare hva som er korrekt utvisningsgrunnlag i saker der utlendingens oppholdsstatus endrer seg. Forslaget gir et klart skjæringstidspunkt som er upåvirket av senere hendelser og av saksbehandlingstiden i forvaltningen. Dette ivaretar utlendingens rettigheter og muligheter for forutberegnelighet på en god måte og har fått bred støtte i høringen. Jeg er glad for at det er en samlet komité som har støttet alle forslagene i proposisjonen.
Monica Mæland (Høyre), 2021-05-31:
Jeg er glad for at komiteen er enig med regjeringen i at Norge skal stå fast ved våre forpliktelser etter flyktningkonvensjonen og den europeiske menneskerettighetskonvensjonen, og at flertallet mener det er i Norges interesse å fortsette samarbeidet med våre europeiske partnere. Utfordringene på asyl- og migrasjonsfeltet må håndteres i fellesskap. Som flertallet påpeker i innstillingen, er det helt nødvendig å finne en god ansvarsdeling mellom landene som deltar i Schengen-/Dublin-samarbeidet. Dette er imidlertid et krevende arbeid, og forhandlingene om forslaget til en ny asyl- og migrasjonspakt vil fortsette i EU også etter sommeren. Forslagsstillerne ber regjeringen sørge for at Norge ikke tar del i pakten, noe som ville innebære at Norge trer ut av Schengen- og Dublin-samarbeidet. Hva gjelder solidaritetsmekanismen, vil jeg understreke at Norge ikke foreslås bundet av denne mekanismen, slik forslaget fra EU-kommisjonen foreligger nå. Vi står dermed fritt til selv å vurdere om vi skal tilby bidrag på frivillig grunnlag. Når endelige rettsakter foreligger, vil regjeringen følge opp på vanlig måte overfor Stortinget. I henhold til våre tilknytningsavtaler om norsk deltakelse i Schengen- og Dublin-samarbeidet må Norge vurdere om vi skal akseptere de delene av pakten som blir å anse som Schengen- og Dublin-relevante. Norge er i dag forpliktet til å gi beskyttelse til personer som oppfyller vilkårene for asyl, og dagens asylsystem ivaretar både rettssikkerhet og myndighetenes kontrollbehov. Jeg er enig i at asylsystemet har svakheter, men det er ikke en løsning å avvikle systemet. Vårt mål må være å forbedre systemet, slik at vi blir stadig sikrere på at vi gir asyl til de enkeltpersoner som har behov for beskyttelse, og at de som ikke har behov for beskyttelse, blir returnert så raskt som mulig.
Monica Mæland (Høyre), 2021-05-31:
Når det gjelder solidaritetsmekanismen, er det altså ikke slik at Norge blir bundet av den. Regjeringen har så langt, så langt vi kjenner innholdet, sagt at vi stiller oss positive til en etablering av en mekanisme, men vi gir ingen konkrete løfter om bidrag eller deltakelse i en slik mekanisme. Det er mange forhold rundt dette som må avklares, og det må vi vite mye mer om. Så er det riktig som representanten sier, at Norge ved flere anledninger har bidratt til relokalisering. Vi har samtidig gitt veldig tydelig uttrykk for at det vi trenger, er langsiktige, bærekraftige løsninger. Det å drive og hente noen her og noen der utenfor køen til FNs flyktningkommissær er ikke langsiktig, det er ikke bærekraftig. Vi vet ikke at de som kommer hit, har rett til asyl, og vi har også sagt at det kan gi uheldige signaler. Vi har bidratt fordi vi har ment at det har vært nødvendig ved noen anledninger, men vi ønsker oss andre mekanismer. Denne kan være en sånn.
Monica Mæland (Høyre), 2021-05-31:
Noen av utfordringene med dette er at det handlingsrommet må man eventuelt utforske fullt og helt. Det har ikke vi gjort i Norge. Jeg hadde møte med min danske kollega for noen måneder siden, nettopp for å høre hva de jobbet med, og hvordan de jobbet. Da jeg spurte om hvilke land som var aktuelle, var det vanskelig å peke på det. Da jeg spurte om det juridiske grunnlaget, var det vanskelig. Så skjønner jeg ut fra mediene at de har kommet litt lenger. Jeg tror det er juridiske, praktiske og også økonomiske utfordringer i dette. Hvis man tenker seg at et slikt land finnes, må vi også finne ut om man juridisk kunne saksbehandle utenlands. Hva skjer med dem som eventuelt ikke får opphold? Det er en rekke problemer. Mitt utgangspunkt og regjeringens utgangspunkt er at vi bør sørge for en så god og rask saksbehandling her hjemme som overhodet mulig. Jeg tror etableringen av Råde har vært kjempeviktig. Hvis vi får til saksbehandling der på tre uker – hvor vi greier å skille dem som skal ha beskyttelse, fra dem som ikke skal ha det, og returnere dem som ikke skal ha det – vil det være den beste løsningen både juridisk, økonomisk og praktisk.
Monica Mæland (Høyre), 2021-05-31:
Jeg er litt overrasket over mediebildet som er gitt i denne saken. For det første er det gitt et inntrykk av at vi har avsluttet et påbegynt arbeid. Det har vi slett ikke. Jeg har også svart – uten å fargelegge så veldig – at jeg mener at et system knyttet til at vi behandler så fort vi kan når de kommer på grensen til Norge, er det beste systemet. Å tenke seg at noen kommer på grensen, og at vi deretter skal transportere noen ut, for så å plassere dem i et tredje land, for så å saksbehandle, for så å finne ut hva som skal skje med vedkommende hvis man ikke har asylstatus – vårt utgangspunkt er i hvert fall at vi tror dette er både tungvint og dyrt, og at vi tror det er juridisk vanskelig. Så kan man bruke mye energi på det. Vi har sagt at vi tror et system hvor vi raskt får best mulig saksbehandling på Råde, er det beste. Da får vi avklart hvem som skal ha hjelp, og hvem som ikke skal ha det. Vi får bosatt raskt, og vi får returnert raskt. Alt dette er veldig viktig.
Monica Mæland (Høyre), 2021-05-31:
Jeg gjorde et poeng av at det å drive med relokalisering etter innfallsmetoden, som er det vi har gjort, ikke er noe bra. Det er ikke bærekraftig. Det er ingen god løsning. Det gir ikke gode signaler. Det å ta på alvor presset som er mot Schengens yttergrense, ta på alvor at det internt i EU er store forskjeller, mener jeg er viktig. Derfor deltar vi i alle disse møtene. Vi deltar i debatten, vi er observatører – eller vi deltar i debatten i den grad vi får lov til det, men da fordi vi er Schengen-medlem. Jeg har ikke svar på hvilke mekanismer, for det fordrer en enighet i EU. Det er det krevende å konkludere på, og vi ser flere utfordringer med den løsningen som nå er foreslått. Men jeg tenker det er naturlig å komme tilbake til Stortinget når vi vet mer om hva man finner av løsning, og hvordan Norge skal stille seg til den.
Monica Mæland (Høyre), 2021-05-31:
Jeg mener helt klart vi kan kalle det innfallsmetoden. Det skjer på bakgrunn av oppståtte situasjoner og for å løse oppståtte situasjoner. Det er ikke noe bærekraftig ved det. Det er ikke noe langsiktig ved det. Og det er ikke noe system rundt det. Det er jo det EU nå prøver å lage. Om de vil nå fram, det vet vi ikke. Norge deltar ikke med standpunkt i disse sakene rett og slett fordi vi ikke blir ansett å omfattes av dette. Det er noe vi kan ta stilling til når vi kjenner mer av innholdet, og da vil vi gjøre det etter en grundig behandling både i regjering og i storting. Og det er slik at vi har et system i Norge. Vi er en stor bidragsyter internasjonalt. Vi er en stor mottaker av flyktninger internasjonalt – det skal vi også være. Vi forholder oss først og fremst til kvoteflyktningsystemet, til et køsystem, hvor vi har intervjuet og hentet ut folk vi vet med veldig stor sannsynlighet vil ha krav på opphold. Og vi henter mange. Det skal vi fortsatt gjøre, og så mener vi det er positivt at EU diskuterer også andre utfordringer knyttet til Schengens yttergrenser og løsninger for det.
Monica Mæland (Høyre), 2021-05-31:
Jeg tror representanten bare må leve med at vi nok ser litt forskjellig på dette. Jeg er opptatt av at vi tar vårt asylansvar på alvor. Jeg er opptatt av at vi henter og bringer til Norge folk som trenger beskyttelse, og at vi behandler dem og integrerer dem på aller best mulig måte. Jeg er for at vi henter en større andel enn det befolkningen strengt tatt skulle tilsi, og det skal skje skikkelig. Det vi ikke ønsker, er å åpne grensene for migrasjon. Det er det som skjer hvis man ikke er opptatt av å skille asylsøkere fra migranter. Så kan man godt ha et annet politisk syn på dette, men jeg har nå svart for vårt syn på asylsøkere og hvordan vi ønsker å håndtere det. Migrasjon kommer til å skje, og det skjer, og vi så et eksempel på det i 2015 da vi mottok 31 000 flyktninger. Mange av dem var migranter. De var ikke asylanter.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-31:
Denne saken handler om et forslag fra Fremskrittspartiet om ikke å ta del i EUs asylpakt «New Pact on Migration and Asylum» – hvis den blir vedtatt. Et annet punkt dreier seg om i prinsippet å avvikle asylinstituttet i Norge, og har fem underpunkter. Alle partier unntatt Fremskrittspartiet avviser disse forslagene. Jeg er glad for at komiteen sier at de vil stå på sine forpliktelser etter flyktningkonvensjonen og den europeiske menneskerettskonvensjonen om retten til å søke beskyttelse. Hvis den retten skal være reell, kan man ikke si at den ikke skal innfris i et land som inngår som en avtalepart til disse forpliktelsene. For det andre er jeg glad for at flertallet også anerkjenner den reelle situasjonen, at det slett ikke er Norge som tar den største belastningen, men at det er nærområdene og mye fattigere land som i dag tar den største belastningen med flyktninger. Jeg er også glad for at flertallet sier at situasjonen krever økt samarbeid internasjonalt, også i Europa, for å løse den krevende oppgaven som er nå, og at det er i Norges interesse at det framover blir mer, ikke mindre, samarbeid og en bedre ansvarsdeling mellom europeiske land som er med i Schengen- og Dublin-samarbeidet. Det er jeg veldig enig i. Jeg kan også vise til svarbrevet som er kommet fra regjeringen til komiteen under behandlingen, der man går igjennom de ulike punktene. Jeg har for SVs del behov for å si noe om logikken som ligger bak dette: Det ene er at det er et eklatant brudd med våre forpliktelser og med retten til å få beskyttelse hvis livet er truet. Det andre er at logikken halter fullstendig. Hvis det ikke skal være mulig å søke asyl ved grensen og man skal lage mottakssentre der det heller ikke er lov til å søke asyl, så er jo i prinsippet asylretten fjernet. Det er heller ikke lov å søke asyl ved ambassader, og man kan ikke reise lovlig, man får ikke visum. Så argumentet om at man skal stoppe menneskehandel ved å gjøre dette, holder ikke mål. Det betyr at man fremdeles må bruke menneskehandlere for å komme fram til en grense, for så å bli returnert til et annet land. Dette er uakseptabelt, og flertallet i komiteen avviser forslagene.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-31:
Regjeringen sier at de i utgangspunktet er positive til en slik europeisk avtale. Men da er det viktig å vite at en slik europeisk avtale handler om asylsøkere – ikke kvoteflyktninger. Det er jo det den gjør. Så det å argumentere som at det er en motsetning der, som statsråden gjorde, blir litt rart. Statsråden sier at man leter etter mekanismer for å se på en mer rettferdig ansvarsdeling. Da har jeg lyst til å spørre statsråden om hvilke mekanismer det i så fall er Norge ser for seg kan være kloke, hvis det ikke går ut på at man også må være med på relokalisering.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-31:
Relokalisering etter innfallsmetoden kan man vel ikke kalle det når både landene, FNs høykommissær og EU også har bedt om at man f.eks. relokaliserer flere fra Hellas. Jeg regner med det er det statsråden sikter til. Det er ingen innfallsmetode. Det er tvert imot å etterkomme anmodninger ut fra en veldig kritisk situasjon. Men når statsråden nå sier at Norge deltar i disse forhandlingene, må vel Norge ha et eller annet standpunkt til om man f.eks. ser at det systemet man i dag har med Dublinavtalen, der førsteland blir sittende med hele ansvaret, er en veldig ubalansert avtale som gjør at noen land får en svært mye større belastning enn andre. Det er derfor SV har foreslått at Norge skal ta slike initiativ til å få til en annen type ansvarsdeling. Er det det regjeringen forhandler om?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-31:
Det er veldig spesielt å høre at statsråden og flere andre nå snakker om bærekraft i dette. Altså: Flyktninger, krig, krise og forfølgelse er ikke bærekraftig. Det er ingen som har påstått det, og situasjoner oppstår – veldig alvorlige situasjoner oppstår. Da er det ikke noen innfallsmetode hvis noen forsøker å bidra i en veldig kritisk situasjon. Jeg mener man må bruke andre ord på det å ville bidra til å løse en kritisk situasjon, som f.eks. Hellas har hatt som følge av endringer i asylpolitikken i Europa, EU–Tyrkia-avtalen, og at vi har Dublinavtalen som gjør at Hellas blir sittende med dette ansvaret. Da er det ikke irrelevant og heller ikke innfallsmetoden når man forsøker å avlaste en svært kritisk situasjon. Mener virkelig statsråden at Norge kunne ha tålt en tilsvarende situasjon uten å be om hjelp når vi burde få det?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-31:
SV har ikke tatt til orde for at migranter skal få opphold. Hvor har statsråden det fra? Det er feil. Det er også feil når representanten Trellevik sier at jeg som saksordfører har sagt at denne EU-avtalen er forpliktende. Nei, det er den slett ikke. Det jeg refererte til, er at Norges tilslutning til FNs asylkonvensjon og EMK er forpliktende for Norge. Det håper jeg da virkelig vi er enige om. Det er grunnen til at en sånn asylpolitikk som noen leker med tanken om, er et brudd med det. Det skriver faktisk statsråden i brev til Stortinget. Det hadde jeg håpet vi virkelig ikke skulle behøve å diskutere. Jeg hører også at Arbeiderpartiet har en eller annen slags tanke om hvordan dette skal løses, på en eller annen strukturert måte, men jeg ser ikke at Arbeiderpartiet heller forholder seg til virkeligheten for dem som søker asyl og er flyktninger. Man snakker om dette som om dette er noe vi kan bestemme på forhånd, men det er ikke det. Det er mange feil med dagens system, det er jeg enig med statsråden i. Det er mange problemer med det, men det blir ikke bedre av å gjøre det verre. Jeg er ganske fortørna, må jeg si, over at man gjentar og gjentar at man gjør dette for å hindre at folk dør på en farlig flukt. Det er dagens strenge regler som gjør at det ikke er mulig å søke asyl på f.eks en ambassade. Man har ikke tenkt å gjøre det mulig å søke et sted i utlandet. Tvert imot skal man fremdeles, ifølge Fremskrittspartiet, måtte ta seg til den norske grensa, søke asyl der, så bli returnert, og i manges tilfelle, som vi har sett blant dem som har blitt returnert til Libya fordi man har denne avtalen med kystvakten der, må de rømme flere ganger fordi man sender dem tilbake til flyktningleirer hvor det er tvangsarbeid, tortur og slavearbeid. Dette er realiteten. Man hindrer ikke denne runddansen ved å foreslå det som Fremskrittspartiet har foreslått i dag, og det som den danske regjeringen lukter på. Vi skulle vel alle sammen gjerne finne en løsning som hadde løst dette enkelt, men den løsningen tror jeg faktisk ikke finnes. Men jeg tror det er mulig for Norge å oppfylle sine forpliktelser, og jeg tror det er mulig for Norge å delta i europeisk samarbeid på dette området uten å avgi suverenitet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-31:
Grunnen til at det var en stor økning i antallet asylsøkere i 2015 og framover, og at det bl.a. har økt i Moria, er jo i all hovedsak krigen i Syria. Det virker som om man ikke forholder seg til at det faktisk er krig i Syria. Heller ikke i Afghanistan er forholdene akkurat rolige – for å si det pent. Det er mange som flykter derfra. Også fra en del andre land kommer det mange flyktninger, f.eks. fra Eritrea. Så det er mange som er reelle flyktninger. Det må være dem vi tar mest hensyn til. Det andre er: Hvis man vil hindre farlige fluktruter, må man gjøre det mulig å søke asyl uten å måtte legge ut på denne flukten. Det vil man ikke – det vil ikke regjeringen, det vil ikke Fremskrittspartiet. Man vil heller ikke gjøre det lovlig å reise, altså å kunne få et visum for å komme til et land for å søke asyl. Derfor: Fordi man ikke får lov til å reise lovlig, må man bruke menneskesmuglere. Krigen og forfølgelsen forsvinner ikke, sjøl om man nekter folk å søke asyl på mange ulike måter. Det er mange som drukner i Middelhavet nå. Ja, det trengs flere redningsoperasjoner der – mer søk og redning – for å redde de menneskene som legger ut på flukt fra Libya. Hvis man vet hvor ille det er på land der, må man rett og slett forstå at da er det verre der enn ute i den båten. De vet at de risikerer livet sitt. Det virker det som at man ikke tar inn over seg her i det hele tatt. Det er ikke sikkert at alle har asylgrunn, men situasjonen de har havnet i, er så ille. Og da skal man altså svare med ikke engang å redde mennesker i havsnød. For å si det sånn: Det er en norsk tradisjon å gjøre det, som jeg hadde håpet Stortinget skulle holde oppe. Så til Senterpartiets forslag: SV har ikke støttet det. Det betyr ikke at vi ikke er enig i det som Senterpartiet sier i denne saken, men vi skjønner liksom ikke helt hvorfor de har blandet inn flere andre saker i det forslaget, også forslag som er stemt over før. Premisset er helt feil. En slik EU-pakt er ikke forpliktende. Norge plikter ikke å delta i den. Det er helt åpenbart og helt klart. Men det vil være i Norges interesse å forsøke å være med i en slik avtale hvis den er god. Det håper jeg virkelig at den blir.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-31:
SV støtter ikke disse innstrammingene i statsborgerloven, og jeg tror ikke statsråden og hennes parti heller hadde gjort det hvis hun ikke hadde sittet i regjering. Man begrunner dette med bedre integrering, men da kan man umulig ha lest det som alle høringsinstanser, nesten samlet, sier: Dette fører til dårligere integrering. Jeg kunne lest opp alle sammen, men jeg tror taletida mi ville blitt brukt opp om jeg hadde lest opp alle uttalelsene fra høringsinstansene som har sagt det. De mener dette vil ha negativ effekt på integreringen. Og det endrer ikke stort at man nå går fra sju til åtte år – og ikke ti år, som var på høring. Jeg kan nevne at f.eks. UDI «antar at regler om hevet oppholdstidskrav vil føre til at flere søkere vil havne i en situasjon der de må velge bort studie- og karrieremuligheter for å ha mulighet til å få norsk statsborgerskap i framtiden». Det må da være uønsket. IMDi, som er faginstans på området, sier at de ikke kjenner til at det «finnes forskning eller annen dokumentasjon som tilsier at et økt oppholdstidskrav for erverv av norsk statsborgerskap virker positivt for integreringen.(…) IMDi viser også til en oversikt fra OECD som viser en positiv sammenheng mellom naturalisering» – altså statsborgerskap – «og deltakelse i arbeidslivet og flere studier som viser en positiv sammenheng mellom naturalisering og integrering i ulike europeiske land». (…) IMDi viser også til at hvis man får stemmerett og er valgbar ved valg, kan det «øke innvandreres samfunnsdeltakelse, noe som også er et integreringspolitisk mål». Hvis man er opptatt av at mange innvandrere kan for lite norsk, eller ikke får arbeid, bør man være opptatt av å tette gapet mellom innvandrernes kompetanse og det som etterspørres i arbeidslivet, for det er det som virker – og ikke sette opp flere barrierer for å kunne få statsborgerskap. Man setter også opp et inntektskrav som gjør at det bare vil være dem med forholdsvis middels inntekt og over det som kan passere kravet. Det er lenge siden vi i Norge hadde krav til inntekt for å ha stemmerett. Jeg vil også si at det er mange innvandrere som har små og midlertidige stillinger. Det gjør at dette blir vanskelig, så da bør man heller se på det. Og til slutt: Jeg ser at Fremskrittspartiet i tillegg ønsker å gjøre barn statsløse. Det er jeg i hvert fall glad for at Stortinget er imot, og ikke gir seg ut på den galeien. Foreldre får stå til ansvar for det de gjør, men barn skal ha rettigheter uansett.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-31:
Statsråden argumenterer også med bedre integrering som begrunnelse for denne kraftige innstrammingen av muligheten til å oppnå statsborgerskap. I mitt innlegg viste jeg til uttalelsene som har kommet til saken fra faginstanser, og bl.a. til at IMDi viser til at det ikke finnes noe forskningsmessig belegg for å hevde at økt oppholdstidskrav kan virke positivt for integrering. De viser også til en oversikt fra OECD som viser en positiv sammenheng mellom statsborgerskap og integrering. Jeg lurer litt på hva som er grunnen til at regjeringen ikke tar hensyn til det som er forsknings- og erfaringsbasert kunnskap på dette området, men fortsetter å ta hensyn til Fremskrittspartiet, som et viktigere formål, selv om Fremskrittspartiet er ute av regjering.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-31:
Jeg tror man kan slutte at en i de høringsuttalelsene som har kommet, ville sagt det samme enten det var åtte, ni eller ti år. Det er ingenting i begrunnelsene der som sier at det differensieres på det. De sier at økt oppholdstidskrav ikke er bra for integreringen. Og når disse kravene ikke er bra for integreringen, vil jo det kunne tilsi at færre vil nå det inntektsnivået som statsråden nå nevner, og derfor ha en slik mulighet. Det er også litt vanskelig å forstå hvorfor man skal knytte statsborgerskapet så mye til en inntekt, altså at man skal ha lettere for å få statsborgerskap hvis man har en godt betalt jobb, enn hvis man har en viktig, men dårlig betalt jobb. Hva er det prinsipielle, verdimessige grunnlaget bak en slik sortering av mennesker etter inntektsnivå?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-31:
Til det siste innlegget: Det er etter mitt syn svært vanskelig å skulle kontrollere et slikt forslag. Hvis noen hindrer familien sin og barna sine i å delta i samfunnet, må samfunnet gripe inn, og det på et langt tidligere tidspunkt enn når det er aktuelt å søke statsborgerskap. Det å ha rett til statsborgerskap er viktig, fordi det forplikter statene. Derfor har Norge også forpliktet seg til å jobbe mot statsløshet, sjøl om vi i nasjonal politikk nå, ved flere korsveier, har gått motsatt vei når det gjelder å kunne frata noen statsborgerskapet. Dette med å skulle frata barn som har en norsk forelder, men ikke har vært i Norge, kan bidra til statsløshet. Det er en måte å straffe barn for noe foreldrene gjør, som SV er dypt uenig i. Jeg er veldig glad for at flertallet her ikke er enig med Fremskrittspartiet i dette. Men til sjølve saken. Jeg har nå, gjentatte ganger, spurt både regjeringen og regjeringspartiene hvordan de belegger sin påstand om at økt botidskrav skal kunne føre til bedre integrering. Det har ikke kommet noe påviselig forskning eller noe slags dokumentasjon på at det er slik. Tvert imot. Vi har dokumentert, og høringsinstansene har dokumentert, at vi risikerer at det virker motsatt. Det betyr at dette er nok slik som Fremskrittspartiet sier; et ønske om at færre skal få statsborgerskap. Det mener jeg er en veldig uklok tilnærming til mennesker som skal bo i dette landet, for det er jo ikke slik at man kan få statsborgerskap hvis man har en løs tilknytning til landet, som det blir sagt her. Det får man ikke. Dette er mennesker som har permanent oppholdstillatelse, og som man forutsetningsvis må tenke skal bo her resten av livet, og da er det et spørsmål om det er en fordel at de menneskene har statsborgerskap, eller at de ikke har statsborgerskap. Jeg registrerer at et flertall her mener det er bedre hvis det går lang tid, og man kanskje hindrer integrering, for å skremme noen, mens SV mener det er mye bedre at vi gir et statsborgerskap uten å stille disse kravene, som vil skille mellom dem som er friske og har muligheter til å få en godt betalt jobb, og dem som ikke har det. Det mener vi er et godt prinsipp å håndtere innbyggere i et land etter.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-31:
All begrunnelse fra både regjeringen og flertallet her i salen har dreid seg om at dette skal gi bedre integrering, og at innvandrere i større grad skal delta i arbeidslivet, bli økonomisk selvstendige og gjennom dette tidligere bli en del av det norske samfunn. Det står i merknadene. Det har vært hele argumentasjonen. Deler av det regjeringen har gjort på integreringsområdet, bl.a. i introduksjonsloven og endringer der, har vært bra, det har gått noen steg i riktig retning. Men dette gjør ikke det. Til det å telle opp nå og si at det blir så mange nye statsborgerskap – ja, men det er bl.a. fordi vi har tillatt dobbelt statsborgerskap, og også at mange av de flyktningene som nå har vært her lenge, og har bodd her lenge, kan søke om statsborgerskap. Det er vel bra at de som skal bo her, kan ha statsborgerskap og delta i samfunnet. Derfor er det uhensiktsmessig, det regjeringen nå foreslår: å gjøre terskelen høyere for noen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-31:
Vernebestemmelsene er der for å ivareta viktige hensyn. Naturtapet foregår i stort tempo i verden og også i Norge. Hver femte art i norsk natur står i større eller mindre grad i fare for å dø ut om man ikke gjør noe. Store deler av dette natur- og artsmangfoldtapet og denne nedbyggingen skjer stykkevis og delt, uten at noen har overordnet oversikt over de verdiene som går tapt. Samtidig truer arealendringer over 80 pst. av de truede artene i Norge. Dette har Riksrevisjonen påpekt, og de har også påpekt at naturen taper når det gjelder innsigelser i disse sakene, fordi Kommunal- og moderniseringsdepartementet i stadig flere tilfeller ikke legger Fylkesmannens innsigelser til grunn. Denne riksrevisjonsrapporten dokumenterte også at bruken av innsigelsesinstituttet som verktøy for å ivareta nasjonale interesser er strammet inn. Det kan jo være grunn til å samordne slike innsigelser – det har SV vært for. Men problemet nå er at tapet av natur og arter går raskt og fortsetter fordi man verken har kartlagt naturmangfoldet eller har nødvendig kompetanse rundt omkring i alle kommuner for å ivareta viktige hensyn i disse prosessene. Jeg er også ganske sikker på at hvis man hadde hele faktagrunnlaget og kompetansen på plass, ville også disse vernebestemmelsene være lettere å håndtere, og saksbehandlingen ville gå raskere. Derfor er det behov for å se gjennom disse bestemmelsene, og det har regjeringen sagt at de skal gjøre. Da må det være med henblikk på ikke bare å gjøre det enklere, men rett og slett å forsikre seg om at det er kompetanse og kunnskap på plass, og at prosessene ivaretar det som alle sier vi skal ivareta, nemlig det biologiske mangfoldet, de truede artene og de områdene som skal være fellesskapets, som strandsonen og nære friluftsområder skal være. Det er utrolig viktig når man skal bygge flere boliger, som representanten fra Fremskrittspartiet var oppe og snakket om, at vi bygger dem på en slik måte at det blir gode boområder som ivaretar de behovene som mennesket har, uten å ødelegge naturgrunnlaget rundt oss. Vi støtter ikke forslagene fra Fremskrittspartiet, og vi vil komme tilbake til dette under behandlingen av andre saker.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-31:
Det kunne vært interessant å diskutere sunnhetstilstanden for en del av havområdene våre, men jeg skal ikke gjøre det. Jeg skal derimot spørre statsråden om noe annet. Det har vært en mengde undersøkelser som viser at det er mye natur som trues, bit for bit. Blant annet kom undersøkelsen som het EVAPLAN, som vi fremdeles venter på oppfølging av. Noe av det den slo fast, var at det var mangel på kunnskap i veldig mange kommuner som skulle forvalte alt dette regelverket. Statsråden sa i sitt innlegg at han vil forlite seg på en kunnskapsbasert planlegging. SV har i flere år tatt til orde for at vi skal sette krav til denne kompetansen som skal finnes i kommunesektoren, men regjeringen har motsatt seg det. Det var slike krav før. Hva er grunnen til at man motsetter seg at det skal være slik kompetanse til stede i kommunesektoren, eller å stille krav om det?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-31:
Annen kommunestruktur sikrer ikke at vi har denne kompetansen i kommunene så lenge det ikke settes krav om det. Før var det krav om at det skulle være slik kompetanse i kommunene, og det var også statlige tilskudd til slike miljøstillinger i kommunene. All dokumentasjon fra bl.a. EVAPLAN, fra Riksrevisjonen, fra flere andre undersøkelser viser at det er nettopp denne mangelen på kompetanse som er grunnlaget for at det gjøres en del feil beslutninger. Det gis altså ikke gode nok saksutgreiinger til kommunestyremedlemmene når de skal ta sine beslutninger. Det vil selvfølgelig også følge saken videre. Det er ikke forbudt for kommuner å samarbeide om slik kompetanse hvis det skulle bli et slikt krav. Jeg synes ikke statsrådens svar i det hele tatt holder når vi nå i flere år har visst at dette er problemet – det store tapet vi har på f.eks. artsmangfold, som skjer bit for bit.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-31:
Dette er ikke en hvilken som helst oppgave. Dette handler om å stanse det naturtapet som foregår i stort tempo her i landet. Vi har altså mistet 114 arter de siste 200 årene, og hver femte art står i fare for å bli utryddet. Riksrevisjonen har ropt varsku om at dette tapet foregår nå, bit for bit. Dette er ikke prosesser det går an å reversere. Er det tapt, så er det tapt. Det er derfor jeg mener at regjeringen tar altfor lett på at man ikke stiller krav til kompetanse i disse sakene. Derimot har man vært veldig åpen for å si at man skal ha færre innsigelser i disse sakene. Risikoen da er at dette naturtapet og tapet av artsmangfold bare fortsetter. Hva vil statsråden gjøre helt konkret raskt for å stanse dette tapet?
Masud Gharahkhani (Arbeiderpartiet), 2021-05-31:
Arbeiderpartiet mener dagens asylregime har flere inhumane, urettferdige og lite bærekraftige konsekvenser. Arbeiderpartiet ønsker en dreining vekk fra et system som forutsetter at folk må legge ut på dødsreiser over Middelhavet for å søke om beskyttelse, og som bruker store ressurser på å behandle søknader fra personer som ikke har beskyttelsesbehov. Arbeiderpartiets løsninger er godt kjent for denne salen, og er også votert over i denne salen. Norge vil imidlertid aldri nå målet om et mer rettferdig og bærekraftig asylsystem gjennom nasjonale politiske tiltak alene. Det lave antallet asylankomster de siste årene skyldes nettopp europeisk og internasjonalt samarbeid. For å få asylinnvandring inn i mer kontrollerte former er vi avhengige av et forpliktende internasjonalt samarbeid på flere områder. Det innebærer også et europeisk samarbeid for sterk kontroll med Schengens yttergrenser for å kontrollere asylinnvandringen og samtidig bevare fri bevegelighet innen EØS og Schengen. Arbeiderpartiet mener at Europa hittil ikke har lyktes med å finne gode og varige løsninger på felles utfordringer knyttet til innvandring og migrasjon, herunder rettferdige byrdefordelingsmekanismer. EUs New Pact on Migration and Asylum er ennå ikke behandlet i EU-parlamentet, og det foreligger dermed foreløpig ingen endelig avtale. Arbeiderpartiet mener imidlertid at dersom EU blir enige om en avtale som innebærer at migrasjon og asylinnvandring reguleres og kontrolleres bedre enn i dag, bør Norge vurdere å være en del av dette, forutsatt at Norge beholder nasjonal råderett og kontroll – ja, forutsatt at Norge beholder nasjonal råderett og kontroll. Arbeiderpartiets utgangspunkt er at et sterkere europeisk samarbeid bør innebære at alle europeiske land også tar et større ansvar for å ta imot flyktninger gjennom FNs kvotesystem. En eventuell avtale må også gi landene som deltar, forutsigbarhet og bedre mulighet for å ha nasjonal kontroll på det totale innvandringstallet framover i tid, og det må innebære en styrking og samordning av returarbeidet på europeisk nivå.
Ove Trellevik (Høyre), 2021-05-31:
Noreg er nær knytt til EUs asyl- og migrasjonssystem gjennom både Schengen- og Dublin-samarbeidet. Det er viktig å presisera at me ikkje deltek i heile det felleseuropeiske asylsystemet, Common European Asylum System, men dersom den føreslåtte pakta vert vedteken i EU, vil det påverka Noreg både direkte og indirekte – anten me tek del i det eller ikkje. Høgre er positiv til at EU etablerer ein solidarisk mekanisme for EU-landa. I den samanhengen er det viktig å presisera at forslaget frå kommisjonen ikkje gjer at Noreg eller andre Schengen-land vert bundne av den pakta, sjølv om representanten Karin Andersen meinte det. Noreg vil stå fritt til sjølv å tilby bidrag om det er ønskjeleg. For eksempel ønskjer kommisjonen å styrkja partnarskapa med viktige tredjeland for nettopp å førebyggja migrasjon mot EUs yttergrense og leggja til rette for retur av migrantar utan rett til opphald. Det er brei einigheit om at eit velfungerande europeisk asyl- og migrasjonssystem føreset at me er i stand til å beskytta yttergrensene og førebyggja at personar kjem irregulært. Likevel ønskjer Høgre ikkje at me skal vera bundne av EUs asylprosedyrereglar i framtida. Når det gjeld Dublin-regelverket, føreslår EU-kommisjonen ei vidareutvikling av dagens kriterium. Noreg vil måtta akseptera den delen av pakta dersom ein framleis ønskjer eit Dublin-samarbeid. Dublin-samarbeidet er ein viktig del av norsk asylpolitikk, og utan Dublin-samarbeidet vil me risikera å verta ansvarlege for asylsøkjarar som i dag kan overførast til andre europeiske land. Ei slik utvikling ønskjer ikkje Høgre. Me ønskjer ikkje å så tvil om dette viktige samarbeidet, som er basert på Dublin-avtalen. Noreg er forplikta til å gje beskyttelse til menneske på flukt, men dagens asylsystem har store svakheiter, og på fleire område har det feila stort. FNs berekningar viser at over 40 pst. av migrantane som kryssar Middelhavet, ikkje har beskyttelsesbehov. Og det er ikkje gode nok internasjonale løysingar som skil mellom dei med beskyttelsesbehov og andre migrantar. Retur for dei utan beskyttelsesbehov er det også dårlege internasjonale løysingar for. Høgre meiner me kan forbetra asylsystemet for å sikra at dei med reelt beskyttelsesbehov får opphald. Noreg har gode erfaringar her heime, og det å bidra i det europeiske samarbeidet er også viktig for Noreg. EU kan læra mykje av Noreg, og det er god grunn til å visa kva me har gjort her heime. Me har fått raskare saksbehandling av asylsøkjarar, me har fått raskare returar, og me har fått raskare busetjing i kommunane. Alt i alt handterer regjeringa asyl- og flyktningpolitikken på ein utmerkt måte. Forslaget frå Framstegspartiet synest per dags dato ikkje å vera relevant, og slik eg ser det, kan det i verste fall setja det viktige Dublin-samarbeidet på spel.
Ove Trellevik (Høyre), 2021-05-31:
Som presidenten så utmerkt refererte til, behandlar me altså to saker under eitt i dag. Eg vil takka komiteen for at me kan gjera det, og på den måten spara litt saksbehandlingstid. Det er altså eitt Dokument 8-forslag frå Framstegspartiet og ein proposisjon frå regjeringa, og begge omhandlar statsborgarskap. Difor har komiteen valt å behandla desse to samla. Dokument 8-forslaget omhandlar forslag til nye kriterium for statsborgarskap, og det same gjer proposisjonen frå regjeringa. Norsk statsborgarskapslovgjeving byggjer på nedstammingsprinsippet, og statsborgarskap vert erverva ved fødsel, adopsjon, søknad eller melding. Norsk statsborgarskap gjev rettar som stemmerett og valbarheit, i tillegg til andre grunnleggjande rettar, som rett til opphald, rett til eit arbeid i riket og rett til å ha eit pass. Dei fleste rettar nordmenn har, er likevel ikkje knytte opp til statsborgarskap, men må opparbeidast på andre måtar. Proposisjonen inneheld forslag om å heva kravet til opphaldstid frå sju til åtte år ved søknad om statsborgarskap etter hovudregel i statsborgarlova § 7 første ledd bokstav e. Det vert samtidig føreslått å innføra ei unntaksfråsegn for anerkjende flyktningar, slik at kravet etter gjeldande rett om sju års opphaldstid vert vidareført for denne gruppa. Proposisjonen inneheld vidare forslag om å innføra ei unntaksfråsegn i statsborgarlova med kortare krav til opphaldstid for søkjarar med tilstrekkeleg inntekt. For desse søkjarane skal det etter forslaget stillast krav om seks års opphald i Noreg i løpet av dei siste ti åra, med opphaldsløyve av minst eitt års varigheit. Proposisjonen inneheld forslag til endringar i integreringslova §§ 32 og 33, om omfang og antal timar opplæring i norsk og samfunnskunnskap. Fleirtalet i komiteen meiner desse lovendringsforslaga vil bidra til at innvandrarar i større grad deltek i arbeidslivet og vert økonomisk sjølvstendige, og gjennom dette tidlegare godt integrert og ein del av det norske samfunnet. Det er berre Framstegspartiet som har eigne forslag, og eg reknar med at dei vil gjera greie for desse sjølve.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2021-05-31:
Senterpartiet vil føre en ansvarlig og anstendig flyktning- og innvandringspolitikk som bygger på våre internasjonale forpliktelser, humane tradisjoner, anbefalinger fra FNs høykommissær for flyktninger og vår nasjonale kapasitet. Norge bidrar sterkt i dag, både med mottak av kvoteflyktninger og gjennom mottak av asylsøkere fra Hellas. Norge bør ta sin andel av ansvaret i forhold til folketallet sitt også i framtiden. EUs migrasjonspakt er ennå ikke ferdigbehandlet i EU-parlamentet, og det foreligger dermed ikke en endelig avtale. Vi inviteres altså til å ta stilling til en avtale vi ikke helt vet hva innebærer. Det er i utgangspunktet ganske meningsløst. Senterpartiet mener at Norge fortsatt må ha full suverenitet i asyl- og innvandringspolitikken, og at Norge ut fra vår egen suverenitet skal samarbeide tett med UNHCR. Norge har tradisjon for å ta vår del av ansvaret for denne utfordringen, og det skal vi fortsette med. Senterpartiet har sagt nei til overføring av suverenitet til bl.a. ACER, EUs finanstilsyn og EUs jernbanebyrå og mener i så måte det er rett også å si nei til suverenitetsavståelse på asyl- og innvandringsfeltet. For eksempel vil solidaritetsmekanismen i det nye forslaget fra EU-kommisjonen kunne innebære en overstyring av det norske asylinstituttet og Norges samarbeid med UNHCR. Norge er ikke tjent med at EU som en tredje aktør skal blande seg inn i den norske flyktningpolitikken. Senterpartiet fremmer derfor følgende forslag: «Stortinget ber regjeringen stanse prosessen med ytterligere maktoverføring til ACER, starte reversering av maktoverføringen til EUs finanstilsyn og ikke overføre makt til EU over asyl- og innvandringspolitikken i Norge.» Norge skal selvsagt bidra også i framtiden, men det er en soleklar forutsetning for Senterpartiet at Norge beholder nasjonal råderett og kontroll. Vi vil derfor stemme subsidiært for forslag nr. 1, da det er uklart om en slik pakt vil ivareta det. Det betyr ikke at Norge ikke skal delta i diskusjoner om rettferdige byrdefordelingsmekanismer, men at Norge skal beholde den nasjonale kontrollen. Det er Stortinget som skal vedta vårt bidrag ut fra nasjonal kapasitet. Når det gjelder forslag nr. 2, mener Senterpartiet at Norge er forpliktet til å gi beskyttelse til personer på flukt, og at dagens asylsystem ivaretar rettssikkerheten og myndighetenes behov for å undersøke om vilkårene for asyl er oppfylt. Selv om vi innser at det er rom for forbedringer, er avvikling av asylsystemet ikke veien å gå. Fremskrittspartiet har også fremmet et løst forslag i dag der de ber regjeringen inngå en avtale med Rwanda om å opprette asylsenter i tredjeland. Senterpartiet kommer ikke til å støtte det forslaget. Til det er det altfor mange uavklarte spørsmål. Med det anser jeg at Senterpartiets forslag er tatt opp.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2021-05-31:
Senterpartiet tror det er viktig at vi har en stor forutsigbarhet både i asyl- og innvandringspolitikken og i integreringspolitikken. Derfor har Senterpartiet tatt initiativ til de forlikene vi har fått på plass her i Stortinget, og derfor er jeg også glad for at det er et bredt flertall som står bak de vedtakene som blir fattet her i dag. I Prop. 130 L for 2020–2021 foreslår regjeringen å heve kravet til oppholdstid fra sju til åtte år ved søknad om statsborgerskap etter hovedregelen i statsborgerloven. Det foreslås samtidig å innføre en unntaksbestemmelse for anerkjente flyktninger slik at kravene til gjeldende rett om sju års opphold videreføres for den gruppen. Til slutt foreslås det en unntaksbestemmelse i statsborgerloven om kortere krav til oppholdstid for søkere med tilstrekkelig inntekt. Senterpartiet mener at lovendringene samlet sett vil bidra til at innvandrere i større grad vil delta i arbeidslivet, bli økonomisk selvstendige og gjennom dette fortere kunne bli en del av det norske samfunnet. Senterpartiet støtter derfor forslagene. Når det gjelder forslagene fra Fremskrittspartiet, støtter vi ikke kravet om at barn skal være avhengige av å ha tilknytning til og samvær med en biologisk forelder som har norsk statsborgerskap. Vi mener at unger ikke skal lide for foreldrenes valg av sivilstatus, og at det ikke skal være andre krav enn at foreldreskapet følger av barneloven. Når det gjelder forslagene nr. 2 og 3, om inntektskrav, virker det nesten som om forslagsstillerne ikke tar inn over seg at de som kommer, har utrolig ulik ballast. De som får opphold i Norge, er alt fra godt utdannet til analfabeter. De har ulik evne til å kunne ta del i arbeidslivet og til å tilegne seg språkkunnskaper, de har ulik helsestatus, osv. Det må ivaretas også når det søkes om statsborgerskap. Vi kommer ikke til å støtte de forslagene, og heller ikke forslag 4, der de ber regjeringen om et lovforslag der det skal være et krav å ha bidratt til å integrere ektefelle, partner eller barn i det norske samfunnet, og at selvsegregering aktivt skal forhindres. Slik det er i dag, er det et språkkrav, og det vil jo si at det er til gunst for søkeren at nærstående bidrar mest mulig til best mulig språkopplæring.