Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2013-03-07:
En liten quiz som en start på mitt innlegg: Hva skjuler seg bak de tre tallene 8–5–6, og hva har de med dagens idrettsmelding å gjøre? Noen kobler dem helt sikkert – og til de andre vil jeg si at bak tallene skjuler det seg en svært viktig del av norsk idrett. Fra denne talerstol vil jeg hilse til – og gratulere – alle som var med og bidro til at årets ski-VM ga oss åtte gull, fem sølv og seks bronse. Så må vi ikke glemme tilsvarende gode prestasjoner i både skiskytter- og alpin-VM. Sånn kan vi holde på å liste opp gode idrettsprestasjoner av norske utøvere i utrolig mange ulike idretter. Det er god grunn til å være stolt av våre toppidrettsutøvere for den innsatsen de legger ned for å oppnå best mulig resultater i sin idrett. De er til inspirasjon for oss alle – det skaper stolthet og samhørighet når vi hører nasjonalsangen spilles til ære for den som står øverst på pallen. Men det bidrar også med noe annet som ikke minst er like viktig: Gjennom toppidretten rekrutterer vi nye mennesker inn i idretten. Curling, fekting og ikke minst freestyle er eksempler på at gode utøvere har bidratt til å få mange unge opp av godstolen og vekk fra dataspillene. Selv hadde jeg i 1960-årene ambisjoner om å bli en ny Wirkola. Det eneste jeg oppnådde var å hoppe etter han – og mange vil kanskje mene at det var en prestasjon i seg selv. I idrettsmeldingen som vi i dag behandler, har både topp- og breddeidretten sin selvsagte og viktige plass. Regjeringen vil legge til rette for at begge disse skal få så gode rammevilkår som mulig innenfor dagens måte å finansiere idretten på. Vedtaket om å endre tippenøkkelen slik at 64 pst. av overskuddet til Norsk Tipping brukes til idretten er et slikt tiltak. Vedtaket betyr et løft på over en halv milliard kroner til norsk idrett, hvis dagens prognose fra Norsk Tipping holdes ved lag. Så har regjeringen vedtatt både momskompensasjonsordningen, grasrotordningen og lokale aktivitetsmidler, som betyr at tresifrede millionbeløp kanaliseres til Frivillighets-Norge – hvor idretten har sin sentrale plass. Vi er ganske så sikre på at de pengene ikke vil bli satt på bok – det meste vil brukes til å vedlikeholde og ikke minst skape nye arenaer for igjen å skape ny aktivitet ute i det ganske land. Etterslepet på anleggssiden er stort, vi har svært mye å ta igjen – det må vi bare erkjenne – og det vil ta år før vi er der vi bør være. Jeg tror ikke jeg tar feil om at det nok vil bli diskusjoner om tilførsel av mer midler til idretten i årene som kommer etter dette. Og bare for helt i forbifarten å ha nevnt det: Når et eventuelt OL i Oslo vil koste 35 mrd. kr, og når det forventes at idretten og staten skal bidra betydelig, antyder jeg forsiktig at vi nok vil få noen interessante debatter om hva idretten skal bruke pengene på. Men den tid, den sorg. Jeg må nok innrømme at de store skimesterskapene som har vært sendt på tv, har bidratt til at min dagsdose av minimum 30 minutters aktivitet har blitt minimal. Jeg har nok blitt det vi så pent definerer som «inaktiv». Temaet «inaktiv» har fått stor plass i meldingen – og da sett i et folkehelseperspektiv, slik saksordføreren var inne på. Jeg skal derfor ikke si så mye mer om det, annet enn at inaktivitet fører til en samfunnsoppgave, en jobb, som vi alle må ta på alvor. Der har vi alle et betydelig ansvar, og det slipper vi ikke unna. Når vi leser at 6-åringer sitter seks og en halv time stille per dag, forteller det at vi har utfordringer innenfor disse problemområdene. Mange må trå til for å gjøre noe med dette. Det er ingen tvil om at vi er avhengig av idretten, og her har idretten så langt virkelig stilt opp. Fra min egen hjemby, Alta, er det et spennende prosjekt på gang. Alta IF har opprettet en idretts-SFO. Og under et besøk i Groruddalen fikk vi ta del i mange spennende prosjekter hvor idretten ikke bare bidro til at ungene var i aktivitet, men hvor idrettsarenaen var en viktig arena for å bekrefte overfor deltakere og foresatte at vi alle spiller på samme lag, uavhengig av etnisitet og hudfarge. Det er mye man kunne fokusert på gjennom en slik debatt, f.eks. betydningen av store idrettsarrangementer og for de steder og regioner der de arrangeres. Ett eksempel kan være Finnmarksløpet, som har utviklet seg fra 20 deltakere til 130 internasjonale deltakere, og som bokstavelig talt har blitt et finnmarksarrangement der både næring, idrett og kultur møtes – som igjen skaper gode spin-off-effekter for lokalsamfunnet og det regionale nivået. Jeg vil avslutte med å rette en stor takk til alle de tusener av frivillige som i sin hverdag bidrar til at norsk idrett er det mangfold som vi alle er så glad i.