Morten Lund (Senterpartiet), 1998-12-08:
Utsagn om at mange kommuner og fylkeskommuner vil få det trangere neste år, stemmer med mitt inntrykk. Det er ingen tvil om at kommunesektoren har tatt sin del av de innstramningene som trengs for å få renten ned, og for å få en lønnsutvikling de nærmeste årene som ikke skaper inflasjon og tap av arbeidsplasser. Ikke minst kommunesektoren vil ha – og har hatt – fordeler av moderate lønnsoppgjør. Når vi ser at en stigning i sektorens inntekter på 11 milliarder kr – fra 190 milliarder kr til 201 milliarder kr – på ett år ikke strekker til, må alle gode krefter arbeide for å bidra til moderasjon og solidaritet ved neste års lønnsoppgjør. Innenfor den økonomiske ramme som Stortinget har blitt enige om for hele statsbudsjettet, har kommunesektoren kommet styrket ut i forhold til Regjeringens forslag. En forbedring på om lag 450 mill. kr er det jeg har regnet meg til. Da er effekten av en lågere prisstigning regnet med. Jeg vil gi kommunesektorens talsmenn rett i at den statlige detaljstyringen har nesten bare negative sider. Omstillingsmulighetene som finnes lokalt, blir redusert, pengene strekker ikke langt nok, planer og rapporter lages av hensyn til systemet og ikke av hensyn til innbyggerne, og lokale folkevalgte mister makt til fylkesmenn og andre småkonger. Den nye kommuneloven skulle gjøre noe med dette. Staten skulle fastsette hva som skulle gjøres, mens man lokalt skulle bestemme hvordan. Utviklingen har gått i feil retning. Det største lyspunktet den senere tid er den vedtatte forsøksordning, der 20 kommuner og to fylkeskommuner skal få mer av pengene sine som frie midler. Men jeg er redd det kan gå slik at kua dør mens graset gror. Jeg er derfor villig til å diskutere rammene for en ny stor reform med overskriften «mer frihet og ansvar til kommunene». Kommunenes medvirkning når økonomiske rammer skal vedtas og når nye reformer skal settes i gang, må være sentral. En reservasjonsrett for kommunene mot nye reformer bør etter min mening drøftes. Det er liten vits – ja rett og slett negativt for innbyggere, de ansatte i kommunene, lokale folkevalgte og Stortinget – med reformer som man lokalt ikke makter å følge opp, eller som forutsetter at eksisterende tilbud legges ned. Jeg vil ikke stemme imot enda flere prøveprosjekter, men jeg mener at det i dagens situasjon blir for puslete. Det er et tankekors i denne debatten at de ansattes organisasjoner og de som representerer ulike brukere, så sterkt ønsker statlig overstyring. Det trengs derfor en bedre dokumentasjon av ulempene ved den situasjonen vi har i dag. På ett område har kommunene fått Stortingets vedtak om full frihet og ansvar. Det gjelder i spørsmålet om sammenslåing av kommuner. Det vedtaket vil stå lenge ut fra de stadig sterkere signalene i stortingssalen om økt selvstyre for kommunene. Det går ikke an å si at vi vil ta kommunene på alvor, og så ta fra dem denne friheten. Senterpartiet er opptatt av at alle de øremerkede pengene til de nye reformene innenfor helse og omsorg skal komme innbyggerne til gode, også dem som bor i kommuner eller fylker der man det første året har for lite penger til de egenandeler som kreves. Ut fra de samlede merknadene i innstillingen mener jeg departementet har ryggdekning for en romslig praktisering av reglene i denne retningen. Jeg er ellers godt fornøyd med at finanskomiteen i sin innstilling har åpnet for en overgangsordning for den løpende inntektsutjevningen slik at kommuner med unormal låg skatteinngang i 1998 og 1999 kan få kompensasjon. Låg ledighet betyr et stramt arbeidsmarked. Jeg håper vi får lågere ledighet. Så blir det en stor utfordring for bl.a. partene i arbeidslivet å unngå de ulempene som et stramt arbeidsmarked kan representere for deler av næringslivet. Jeg håper det ikke blir valgt løsninger som devaluerer grupper av innbyggere til bare arbeidskraft, eller at arbeidskraft mer og mer skal bli solgt i løs vekt. Jeg mener vi har en bra balanse i dag i våre lover og regler om ansettelse, om oppsigelse, om arbeidstid og om utleie av arbeidskraft. Jeg synes det er gledelig at behovet for tiltaksarbeidsplasser anslås til så lågt som 8 000 neste år. Med de betydelige erfaringer vi nå har med slike tiltak, vil vi få mer effekt av hver tiltaksplass enn det vi har hatt før. De reduserte bevilgningene skal justeres hvis det inntrer forverring i arbeidsmarkedet. Vi må arbeide for at vi fortsatt får låg ledighet. Jeg hører at Arbeiderpartiet nå ser seg best tjent med å snakke ledigheten opp, på samme vis som de før har snakket renten og innstrammingsbehovet opp. Regjeringens distriktssatsing har satt i gang viktige prosesser utover i landet. Fordi staten vil ha en annen utvikling, er det mange flere enn før som bruker fantasien for å nå unge som har flyttet ut, og for å utbedre mangler i det lokale tilbudet av tjenester og jobber. Responsen på forsøket med næringshager har vært enorm, og det blir gjennomført langt flere plasser enn der SIVA kan delta. Jeg er glad for at 520 mill. kr av Regjeringens ekstrasatsing på distriktene står på plass i det budsjettet vi vedtar i dag. Det er et eksempel på at Regjeringen har beholdt sin profil gjennom vanskelige forhandlinger.