Erna Solberg (Høyre), 2010-11-25:
Det er ofte mange som spør oss: Hvorfor er det så små forskjeller i de alternativene og de statsbudsjettene som legges frem hver eneste høst på Stortinget? Det er mange som spør oss om vi ikke kan flytte på mer penger. Kan vi ikke gjøre større grep? Mitt svar er da alltid at for det første er det mye i budsjettet som er låst fast fordi det er viktige, stabile ting rundt folks hverdag. Det andre er at i norsk politikk er det stegene over flere år – ikke det du gjør det ene året – som er avgjørende for å se hva som er forskjell på partier, og hva man gjør for fremtiden. Høyres alternative statsbudsjett viser våre steg i en retning som både kommer til å sørge for mer varig velferd, og som også ikke minst sørger for at vi har en bærekraftig vekst, en vekst som gjør det mulig både å prioritere velferd og velferdsutfordringene og sørge for at de er varige, og at norsk næringsliv går bra. Høyres utgangspunkt er den visjonen vi har lagt, om at vi skal skape et samfunn med muligheter for alle. Det dreier seg for øyeblikket om å sørge for at alle har mulighet til å kunne få en jobb, at alle har mulighet til å kunne bruke sine talenter, å bekjempe de største klasseskiller som vi har i vårt samfunn, nemlig forskjellen mellom dem som er i arbeidslivet, og dem som står utenfor arbeidslivet. Vi mener at varig velferd først og fremst finansieres og skapes av at vi sørger for at norsk næringsliv er konkurransedyktig og skaper nye jobber hvert eneste år fremover. Statsministeren startet dette året sin nyttårstale med å stille spørsmålet og si at han skulle ha en stor diskusjon om hva vi skal leve av etter oljealderen. Jeg mener det er en stor og viktig sak. Men hvert steg for å få til det vi skal leve av etter oljealderen, tar vi hvert eneste år når vi behandler budsjettet, men også hver eneste gang vi behandler saker i Stortinget, for det er rammebetingelsene rundt det. Vårt alternative budsjett dreier seg om å sørge for å investere for fremtiden, slik at vi kan møte både 2020, 2030 og 2040 med en mer konkurransedyktig økonomi, med mer lønnsomme arbeidsplasser, med større skatteinntekter, fordi vi har valgt å skape mer, ikke å skatte mer. Det er ikke slik som finansministeren sa, at skattekutt nødvendigvis blir velferdskutt. Han har selv vært med på skattekutt som ikke har gitt velferdskutt. I 1992 var vi enige om en skattereform med skattekutt som ga bedre inntekter fremover. Det samme gjorde vi i 2005. Vi har fått mer skatteinntekter etterpå, for skattelettelsen som den gang ble gitt, har faktisk gitt oss både dynamiske effekter og bidratt til mer vekstevne i økonomien. Det samme kommer det til å gjøre når vi fjerner det mest vekstfiendtlige vi har i norsk økonomi i dag, nemlig formuesskatten, som gjør at mange av de små og store bedriftene vi har rundt omkring i landet, må ta av egenkapitalen, ja, hele gjødselen de har for å kunne vokse videre, for å betale skatt hvert eneste år. Den skatten har altså fordoblet seg under den rød-grønne regjeringen. Men det er ikke bare det vi må gjøre. Det er viktig å holde makroøkonomien på plass. Derfor har vi også sagt at hovedrammene rundt dette budsjettet er vi enig i når det gjelder hvor mye penger vi bruker. I kampen mot at vi f.eks. skal få økt rente, økt kronekurs, er dette budsjettet tilpasset. Det som ikke er tilpasset, er prioriteringene internt i budsjettet. Det er for lite prioritering når det gjelder forskning, utvikling, kunnskap og kompetanse, av veibygging og av det som altså stimulerer til at vi får styrket bedriftene fremover. I et samfunn som ikke skal ha for store forskjeller, er nettopp det å gi tilgang til å skape økonomisk vekst og grunnlag for å finansiere velferdssamfunnet viktig, men også at det er arbeidsplasser nok. Det er derfor en nødvendig forutsetning. Men det er ikke den eneste forutsetningen. Den andre forutsetningen er nemlig at vi også investerer i det enkelte mennesket, at vi skaper et skolesystem som løfter kunnskapen, som løfter kompetansen, at vi skaper et arbeidsliv som reinvesterer i de ansatte, og som gjør at når folk ikke mestrer å lese og skrive godt nok til å holde på den nye jobben – mens de mestret den gamle jobben, men den forsvant ut av landet – gir vi dem det påfyllet i kunnskap og kompetanse. Derfor har vi alltid prioritert de tiltakene som gjør at folk kan få kompetanseheving i arbeidslivet fremover. Det vi gjør i dag, bidrar til om vi kan være stolte i møte med våre barn i fremtiden. Jeg mener at mangelen på investeringer for fremtiden fra regjeringens side bidrar til at vi svikter fremtidige generasjoner. Det kommer til å skape større forskjeller fordi det norske samfunnet ikke kommer til å kunne beholde en politikk som bidrar til mindre forskjeller i fremtiden, hvis ikke vi gjør noe med konkurranseevne og investeringer i det enkelte menneskets kompetanse.