Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-02-21:
Gjenger er en av flere typer kriminelle nettverk. Det vil typisk dreie seg om en – ofte aldersavgrenset – gruppe som holder sammen over tid, som utøver straffbare handlinger eller ordensforstyrrelser og aggressiv atferd i det offentlige rom. Gjengen har et eller annet symbolsk uttrykk for gruppetilhørighet, slik som navn, symboler, klesstil, språk osv. Gjengkriminalitet utgjør en del av den organiserte kriminaliteten i Norge. Kriminaliteten er ofte profittmotivert, men inkluderer også andre former for kriminalitet for å oppnå dette. Sentralt står narkotikakriminalitet, torpedovirksomhet, ran, vold, utpressing, bedragerier og annen økonomisk kriminalitet. Det er store penger i omløp, og det er rivalisering om illegale markeder. Erfaringer viser at terskelen for bruk av vold og skytevåpen er lav, både ved rivalisering og ved interne oppgjør. De tilfeller vi har sett av drap, drapsforsøk og skyteepisoder i det offentlige rom, skaper naturlig nok frykt og utrygghet og påminner oss alle om alvoret i denne kriminaliteten. Gjengkriminalitet var i utgangspunktet et fenomen i Oslo, men utover 2000-tallet ble gjenger et problem også i andre politidistrikter, særlig i byer og tettsteder. Bekjempelse av gjengkriminalitet har høy prioritet i politiet, og i 2010 ga Politidirektoratet ut rapporten «Politiets bekjempelse av kriminelle gjenger i perioden 2011 til 2015». Rapporten trekker opp følgende strategiske mål for politiets bekjempelse av kriminelle gjenger: for det første å redusere antallet gjenger og gjengmedlemmer, for det andre å hindre rekruttering, og til slutt å hindre etablering av nye kriminelle gjenger. Disse strategiske målene skal oppnås ved en kombinasjon av forebygging og straffeforfølging. Konkret dreier dette seg om politiets tilstedeværelse og synlighet i miljøet samarbeid med utelivsbransjen forebyggende fokus i straffesakskjeden inngripen ved gjengenes kriminalitet forebyggende arbeid med barn og unge Det er viktig at innsatsen er kunnskapsbasert og målrettet. Politiet må gjennom godt etterretningsarbeid vite hvilke enkeltpersoner og miljøer de står overfor, hvor og når kriminaliteten begås, og hva slags kriminalitet det dreier seg om. Politidirektoratet er ansvarlig for en fortløpende evaluering av politiets innsats på området. I 2006 ble det opprettet et eget gjengprosjekt, ledet av Oslo politidistrikt. Prosjektet involverte Kripos, Økokrim og nabodistriktene Asker og Bærum, Romerike og Follo. Prosjektet var meget vellykket. I perioden 2006–2010 ble det gjort betydelige beslag, inkludert store mengder narkotika, over 100 skytevåpen og ca. 32 mill. kr i kontanter. Mange gjengmedlemmer ble dømt til fengselsstraffer og også til inndragning av straffbart utbytte. De gode resultatene skyldes bl.a. ressursinnsatsen, et godt distriktsovergripende etterretnings- og etterforskingssamarbeid og god utnyttelse av internasjonalt politisamarbeid. Fra 2012 er gjengprosjektet i Oslo innlemmet som en linjeoppgave ved seksjon for organisert kriminalitet, og dette er et uttrykk for at innsatsen må ha et langsiktig perspektiv, og at gjengbekjempelse krever spisskompetente fagmiljøer på organisert kriminalitet. Jeg er sikker på at erfaringer og kunnskap som Oslo politidistrikt opparbeider, vil bli brukt også i andre politidistrikter, og at disse erfaringene vil få stor betydning framover. Gjengenes virksomhet har nedslagsfelt også utenfor Oslo. Dette gjelder særlig innførsel og distribusjon av narkotika, hvor større byer over store deler av landet er involvert i narkotikaomsetning, styrt av gjengaktører i Oslo. Bekjempelse av kriminell aktivitet som gjennomføres i flere politidistrikter, utfordrer politiets evne til samarbeid på tvers av distriktene, herunder koordinering av innsats og ressurser, og fra inneværende år møter politimesteren i Oslo politidistrikt som fast medlem i samordningsorganet mellom Politidirektoratet og Riksadvokaten. Dette vil kunne løfte innsatsen mot gjengkriminaliteten ytterligere. Det er fastsatt en ny instruks for samordningsorganet, som vil gi et forsterket samordningsorgan i samsvar med hva som er beskrevet i Meld. St. 7 for 2010–2011, som vi kjenner som «Kampen mot organisert kriminalitet – en felles innsats». Den forebyggende innsatsen er viktig for gjengbekjempelsen. Et systematisk arbeid for å hindre rekruttering er viktig i denne sammenhengen, slik også interpellanten påpekte. Politiets erfaring viser at flere ungdommer i randsonen til gjengene har valgt å trekke seg vekk fra miljøet som følge av økt oppmerksomhet fra politiet. Politiet vil gjennom tilstedeværelse og synlighet i lokalmiljøet kunne forhindre rekruttering, samtidig som man begrenser muligheten til å begå kriminalitet. Politiet må være i dialog med risikoutsatt ungdom og deres miljø. I tillegg til familien er særlig skolen en viktig arena for å skape gode holdninger hos barn og unge. Politiets samhandling med skoleledere, lærere og foreldre gir informasjon om hvem som er risikoutsatt, og hvilke situasjoner og steder som eksponerer barn og unge for gjengmentalitet. Politiets bekymringssamtale er et viktig forebyggende verktøy i oppfølgingen av ungdom under 18 år. Jo tidligere politiet kan intervenere, jo større er sjansen for å motvirke uønsket atferd og kriminalitet. Politidirektoratet arbeider med å styrke bruken av bekymringssamtalen. De ser også nærmere på hvordan kunnskap om bekymringssamtalen kan styrkes i utdanningen på Politihøgskolen. Bruk av bekymringssamtalen utfordrer politiets evne til å fange opp risikoutsatt ungdom. Oslo politidistrikt framholder at de over tid har gjennomført målrettet og systematisk informasjonsinnhenting fra et bredt spekter av informasjonskilder. Resultatet er en god oversikt over gjengmiljøene. Personer på vei inn i miljøene identifiseres raskt, og det kan iverksettes forebygging på individnivå. En helhetlig forebygging krever samhandling med kommunale og fylkeskommunale myndigheter. Politidirektoratet skal framover legge vekt på videreutvikling og forsterking av samarbeidet lokalt, særlig gjennom politirådene og gjennom de samordnede lokale tiltak. I tildelingsbrevene til Politidirektoratet og Riksadvokaten framheves betydningen av en effektiv straffeforfølging for å redusere kriminaliteten. Det er grunn til å tro at rask straffesaksavvikling vil påvirke motivasjonen til å være medlem av en gjeng. Etterforsking av gjengkriminalitet skal derfor kjennetegnes ved høy oppklaring, hurtig straffesaksbehandling og rask reaksjon. Avdekking og oppklaring av gjengkriminalitet stiller politiet overfor særlige utfordringer. Kriminaliteten begås i lukkede miljøer, og politiet er ofte avhengig av kildeinformasjon for å starte etterforsking. Et styrket vern for politiets kilder og informanter vil øke tilgangen på informasjon og bedre politiets muligheter til å starte etterforsking basert på slik informasjon. Regjeringen vil også i år følge opp arbeidet med NOU 2009: 15 Skjult informasjon – åpen kontroll, og legge fram forslag som styrker vern av kilder og informanter. I tillegg skal Politidirektoratet etablere et nasjonalt informantregister, som vil effektivisere og bedre politiets tilgang på informasjon fra kriminelle miljøer. Regjeringen vil også legge fram forslag om utvidelse av anvendelsesområdet for organisert kriminalitet etter straffeloven § 60 a. En fornyelse av bestemmelsen vil gi politiet bedre tilgang til ekstraordinære etterforskingsmetoder på flere av kriminalitetsområdene gjengmiljøene opererer innenfor. I årets tildelingsbrev til Politidirektoratet er inndragning løftet fram som en sentral strategi i kriminalitetsbekjempelsen. Målet er at «politiet skal foreta inndragningsetterforsking i alle saker med profittmotivert kriminalitet». Flere straffesaker viser at etterforsking med utgangspunkt i pengesporet bidrar til å avdekke deltakere i organiserte nettverk, herunder bakmenn. I tillegg gir slik etterforsking godt grunnlag for inndragning. Regjeringen ønsker at pengesporetterforskingen videreutvikles og får sin selvstendige plass ved siden av mer tradisjonell etterforsking rettet mot primærforbrytelsene. Våpenbruk i gjengmiljøet representerer en stor risiko for samfunnet. Viljen til å bære skytevåpen på offentlig sted representerer et markert og uttrykkelig avvik fra vår samfunnsorden. Det er viktig at samfunnet og politiet har et lovverk som med tilstrekkelig styrke slår tilbake mot anskaffelse og bæring av skytevåpen i kriminelle miljøer. Den som med hensikt å begå en forbrytelse anskaffer eller oppbevarer skytevåpen, kan i dag straffes med fengsel inntil seks år etter straffeloven § 161. Under særdeles skjerpende omstendigheter kan fengsel inntil ti år idømmes. Medvirkning straffes på samme måte. Regjeringen tar sikte på å fremme forslag til ny våpenlov. Som redegjørelsen min viser, er det lagt strategier og iverksatt tiltak som er godt egnet for å møte de utfordringene gjengkriminaliteten representerer.