trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-12:
Jeg har lagt merke til at Gløtvold i en del sammenhenger har uttrykt en viss skepsis i forhold til fastlegeordningen. Samtidig ser vi at man står overfor to utfordringer. Den ene er å bidra til å rekruttere fastleger til de kommunene som nå ikke har fått besatt alle sine stillingshjemler. Det er ca. 170 ubesatte stillingshjemler. Den andre er å bøte på de manglene som kan være i enkeltkommuner, og særlig er Oslo en sånn kommune, når det gjelder legevakttilbudet til befolkningen i kombinasjon med fastlegeordningen. SV er opptatt av at begge disse områdene skal være et statlig ansvar, nemlig at man har statlige virkemiddelordninger rettet inn mot kommuner som sliter særlig når det gjelder rekruttering av fastleger, og likeså at staten bidrar aktivt med midler til å styrke de kommunale legevaktene der man har behov for det. Det er klart at kommunene kan barbere sine utgifter på det å basere seg på fastlegeordningen, men det vil ikke være tjenlig for befolkningen, mens en del kommuner selv har påtatt seg store merutgifter her uten å ha fått det kompensert. Jeg vil derfor spørre Gløtvold om Senterpartiet vil være aktivt med på å bedre ordningen både rekrutteringsmessig og når det gjelder selve legevakttilbudet til befolkningen, gjennom å stå på for å rette opp de svakhetene som man kan se på de to feltene som jeg har nevnt nå. Kan man regne med Senterpartiets støtte videre til å få ordningen til å fungere best mulig?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-12:
I forbindelse med at sosialkomiteen behandlet lov om helseforetak våren 2001, uttalte et mindretall bestående av Kristelig Folkeparti, SV og Senterpartiet i sine komitemerknader at den innsatsstyrte finansieringsordningen av flere instanser var dokumentert å ha uønsket effekt på flere diagnosegrupper. De nevnte partier mente, uavhengig av eiermodell for øvrig, at det er behov for en gjennomgang og forbedring av ISF og DRG-systemet. Vi ønsket altså en evaluering av det, og Kristelig Folkeparti var med på de merknadene. Det var i det hele tatt den gangen en del merknader fra Kristelig Folkeparti knyttet til helseforetaket – spesielt i regi av Are Næss – som det nesten er vanskelig å sitere, fordi man kunne frykte at man ble klubbet av presidenten. Jeg legger merke til at Kristelig Folkeparti nå har endret en del synet på selve helseforetaksmodellen, og tar det til etterretning. Men når det gjelder selve evalueringen av den innsatsstyrte finansieringen, skulle man tro at det var et stort behov for det. Nå økes altså den innsatsstyrte finansieringen på nytt, til 55 pst. av det sykehusene skal ha å rutte med. SV og Senterpartiet står sammen om et forslag der man ønsker at Regjeringen foretar en evaluering av konsekvensene av innsatsstyrt finansiering med hensyn til effektivitet, eventuelle behandlingsmessige vridningseffekter samt vurdering av samfunnskostnader, og at man legger det fram for Stortinget på egnet måte. Dette forslaget er omtrent helt likelydende med det Kristelig Folkeparti var med på i vår. Jeg vil spørre helseministeren om ikke også han ser behovet for å gjennomgå systemet med innsatsstyrt finansiering med hensyn til hvilke effekter og bieffekter det har hatt, og eventuelt om han kan gi en begrunnelse for hvorfor Kristelig Folkeparti har forandret syn på dette bare siden i vår.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-12:
Jeg vil bare understreke at når det gjelder Dokument nr. 8:22, om sykebehandling i utlandet som på gitte vilkår kan utføres i Norge, så fremmer vi det forslaget som vi står sammen med Senterpartiet om. Det synes jo etter hvert mer og mer meningsløst at vi skal sende folk til utlandet når vi ser at det er alternative behandlingstilbud ved en rekke norske sykehus, og at det kunne vært utført like godt og langt rimeligere her. Det burde vi fått flertallet med på. De erfaringene det har gitt oss, bør nå muliggjøre anbudsrunder ved norske sykehus, sånn at de kan konkurrere på like vilkår når det gjelder de behandlingene. Man kan ellers alternativt tenke seg at utenlandske sykehus begynner å eksportere til oss, for at de ikke skal påvirke sin innenlandsøkonomi, og det ville jo synliggjøre meningsløsheten i den ordningen som eksisterer. Ellers vil jeg understreke at vi i SV er glad for at vi har fått flertallet med på at Regjeringen skal se på registreringen av sykefravær i svangerskapet, og se på om fravær som direkte skyldes svangerskapet, kan registreres på andre måter enn som sykefravær. Det er relativt stigmatiserende for kvinner at det blir så store forskjeller mellom kvinner og menn når det gjelder sykefravær. Til dels kan det skyldes nettopp registreringen av fravær under svangerskapet som sykdom, som jo ofte er normale konsekvenser av svangerskapet, men som ikke muliggjør at man er i arbeid. Så til det med in vitro-fertilisering, eller assistert befruktning. Jeg må si at det er noe til retrett Arbeiderpartiet gjør i denne saken. Det er altså Stoltenberg-regjeringen som har foreslått fulle egenandeler. For så vidt er jo ikke det så oppsiktsvekkende når man ser på innstillingen fra Lønning II-utvalget. Sosialkomiteen behandlet dette i fjor, og et flertall i komiteen, alle partier bortsett fra Fremskrittspartiet, sluttet seg til Lønning II-utvalgets vurdering, der det er nevnt at på in vitro-fertilisering skal det være egenandeler. Det skal være lavt prioritert. Så blir det selvfølgelig tungt når man skal sette det ut i livet, men man jo klare å stå rakrygget for det man har ment på et tidligere tidspunkt. Det som er paradoksalt her, er at også SV er enig i at man ikke skal innføre fulle egenandeler på den tjenesten, sånn at Arbeiderpartiet nå faktisk står med større egenandeler enn vi i SV gjør. Vi vil likevel forsvare intensjonen fra arbeiderpartiregjeringen ut fra det vi har vært med på før, bl.a. i Lønning II-utvalget. Og når Arbeiderpartiet kommer med så pass store utfall i forhold til de egenandelene, så burde de først og fremst ta det i lukkede rom. Dette finner jo sted nettopp fordi deres egen regjering har tatt initiativ til det. Det man kanskje burde vært mer opptatt av, var egenandeler på sterilisering, for man kan godt tenke seg at det gir sosiale konsekvenser med hensyn til hvem som har råd til å betale for steriliseringen, og det er betenkelig. Men en egenandel på in vitro-fertilisering som vi foreslår, på 24 000 kr for tre forsøk, bør folk kunne ha råd til, på linje med at man må betale for adopsjon.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-12:
Jeg har en kort merknad til det siste innlegget Asmund Kristoffersen holdt. Jeg oppfattet representanten Kristoffersen dit hen at han sa at det ikke gikk an å slå opp i Lønning II-utvalgets innstilling om prioriteringer – det hadde han da gjort. Nå har også jeg slått opp i det dokumentet som det ikke går an å slå opp i. Der er in vitro fertilisering nevnt. Men det som er mer oppsiktsvekkende, er at Arbeiderpartiet, mens de satt i regjeringsposisjon, så sent som den 13. mars i år uttalte – og vi var også med og uttalte det – at de var enige i og sluttet seg til dette grunnlaget for prioriteringer. Selvfølgelig er ikke dette noen lærebok i prioriteringer, men når man i regjeringsposisjon sier at man slutter seg til de prioriteringer som her er skissert, er det bemerkelsesverdig at man så få måneder etterpå kan innta en opposisjonsrolle som om man er helt ukjent med både sin egen regjerings vurderinger og de betraktninger man selv har vært med på så sent som i mars samme år. Det er helt tydelig at vi er mer trent i denne opposisjonsrollen. Vi skal nok være med og ta ansvar den dagen vi kommer i posisjon, men da må vi ha en linje i den politikken vi fører.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-12:
Det er subsidiær støtte til forslag nr. 8. Forslag nr. 7 støtter vi primært.
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-12:
En av de største utfordringene som vi vil komme til å stå overfor i helse- og sosialsektoren de nærmeste åra, er å sørge for nok ansatte og ansatte som er godt kvalifisert til å utføre alle de viktige oppgavene som skal utføres på disse områdene. Det vil gjelde både hjemmehjelpstjenester, hjemmesykepleien, alders- og sykehjem og sykehus. Vi ser allerede i dag en stor mangel på ansatte i pleie- og omsorgssektoren, samtidig som det er kraftig nedgang i rekruttering til yrkene. For eksempel går søkningen til slike studieretninger i videregående skole ned. Her ligger det, slik jeg ser det, en udetonert bombe som om få år kan komme til å ramme dem som trenger disse tjenestene. Derfor må dette stortinget ta denne situasjonen på ramme alvor. Da undrer det meg at Arbeiderpartiet i sosialkomiteen ikke har villet være med på forslag der man ber Regjeringa fremme forslag om konkrete tiltak som kan få utdanna helsepersonell tilbake til sine yrker, og som kan få deltidsarbeidende i disse yrkene til å arbeide mer. SV ønsker også at det utarbeides en lønnspakke til pleie- og omsorgspersonell på linje med det som tidligere har blitt gjort for andre yrkesgrupper innafor offentlig sektor. Dette forslaget ville fått flertall dersom Arbeiderpartiet hadde støttet det sammen med SV, Senterpartiet og Fremskrittspartiet. Jeg viser til side 86 i innstillinga. Arbeiderpartiet er heller ikke med på flertallsinnstillingen, der man ber Regjeringa utarbeide en ny handlingsplan for rekruttering av helsepersonell med vekt på konkrete tiltak, bl.a. en vurdering av å sidestille tredelt turnusarbeid med helkontinuerlig skiftarbeid. Mitt spørsmål til representanten Bjarne Håkon Hanssen blir da: Siden Arbeiderpartiet ikke er enig i denne type tiltak, hva vil hans parti gjøre for å unngå at vi i framtida får en skrikende mangel på kvalifiserte ansatte i pleie- og omsorgssektoren?
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-12:
En samlet sosialkomite er bekymret over utviklinga av sykefraværet i norsk arbeidsliv. Noen partier har anvist innstramming i sykelønnsordninga som et middel til å senke sykefraværet. SV er uenig i at dette er et viktig og velegnet virkemiddel. Vi har hele tida hevdet at det er forholdene i arbeidslivet som er nøkkelen til å snu denne negative trenden. Derfor er det positivt at partene i arbeidslivet og Regjeringa nå har inngått en intensjonsavtale om et mer inkluderende arbeidsliv, som har som målsetting å senke sykefraværet med 20 pst. innen 2005. Jeg legger til grunn at også regjeringspartiet Høyre forplikter seg til den avtalen. Men jeg blir noe spørrende når jeg leser Høyres merknader i den budsjettinnstillinga vi behandler i dag. Der heter det at «det må vurderes innstramminger i regelverket for sykepengeutbetalinger, dersom målene i den inngåtte avtalen mellom partene i arbeidslivet ikke nås». Dette er en avtale som har et langsiktig perspektiv, fram til 2005, og merknadene i budsjettinnstillinga for 2002 kan tolkes som om Høyre allerede neste år vil vurdere innstramminger i sykelønnsordninga dersom ikke sykefraværet går tilstrekkelig ned. Mitt første spørsmål til representanten Bent Høie blir da: Vil Høyre gi partene i arbeidslivet arbeidsro i den avtaleperioden, uten å komme med trusler om innstramminger i sykelønnsordninga? NHO-direktør Olav Magnussen gikk høyt på banen i Dagbladet sist torsdag og krevde at det nå må innføres redusert sykelønn for å «gi myndighetene økonomi til et løft for de svakeste». Med andre ord skal det være de syke som skal betale for at vi skal få til et løft for de fattige. Mitt andre spørsmål til representanten Høie blir da følgende: Deler Høyre disse synspunktene, og synes regjeringspartiet Høyre at dette utspillet er en konstruktiv måte av NHO å følge opp den nylig inngåtte intensjonsavtalen på?
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-12:
Jeg viser til min replikk til representanten Høie tidligere i debatten i dag angående sykelønnsordninga og intensjonsavtalen om et mer inkluderende arbeidsliv. Jeg syns at jeg fikk et noe uklart svar av representanten for regjeringspartiet Høyre. Det er altså slik at regjeringspartiene i sine merknader i budsjettinnstillingen sier at de vil vurdere innstramminger i regelverket for sykepengeutbetalinger. Jeg vil derfor be statsråden bekrefte, eventuelt avkrefte, om det er slik at Regjeringa i den perioden avtalen omfatter, nemlig fram til 2005, vil avstå fra å vurdere og eventuelt fremme forslag om innstramminger i reglene for sykepenger, f.eks. i form av karensdager. Det er jo slik at denne avtalen er inngått av tre parter – Regjeringa, arbeidstakerne og arbeidsgiverne. Det kan derfor være interessant for Stortinget å høre statsrådens vurderinger omkring dette spørsmålet. Jeg vil så videre vise til utspillet fra NHO-direktør Olav Magnussen i Dagbladet den 6. desember, hvor han tar sterkt til orde for kraftige innstramminger i sykelønnsordninga. Hvordan vurderer statsråden denne type utspill fra en av avtalepartene? Og har Regjeringa vurdert å komme med noen form for reaksjoner overfor NHO på slike forsøk på, – slik som jeg ser det – å rive grunnlaget vekk for å nå de mål som ligger i intensjonsavtalen, og som alle ser ut til å være enige om?
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2001-12-12:
Kontantstøtten skal gi bedre likebehandling og større valgfrihet mellom ulike omsorgsløsninger. Denne valgfriheten mener Kristelig Folkeparti at familiene bør beholde, selv om de i en periode må be om sosialhjelp. Arbeiderpartiet har vært aktiv i sin kritikk av kontantstøtten. Men det var Arbeiderpartiet som først kritiserte kommunene som valgte å samordne kontantstøtten med sosialhjelpen. I en spørretime i mars 1999 sa Karita Bekkemellem Orheim følgende til statsråd Valgerd Svarstad Haugland: «Synes ikke statsråden det blir et moralsk spørsmål når rike, velstående familier får kontantstøtte, mens sosialhjelpsmottakerne mister den? Og jeg må spørre hvordan statsråden fortsatt kan sitte helt handlingslammet og se på at det skjer en så stor grad av forskjellsbehandling i kommunene våre.» Bekkemellem Orheim sa videre: «Kontantstøtten går ikke til både fattig og rik så lenge vi ser at kommunene praktiserer så ulikt som de gjør. … Meningen med kontantstøtten var vel ikke at den skulle redusere kommunenes sosialutgifter? … Jeg mener at statsråden bør handle nå gjennom et forslag til lovvedtak. Det nytter ikke å vente til vårparten med å komme med en lovendring. Vi vet nok, vi vet at 80 pst. av kommunene kutter i kontantstøtten.» I utjamningsmeldinga sa alle partiene unntatt Fremskrittspartiet at kontantstøtten skulle holdes utenfor. Nå har Arbeiderpartiet snudd. Er ikke dette lenger et moralsk spørsmål for partiet? Og hvorfor har Arbeiderpartiet snudd når både Bondevik-regjeringen I og Bondevik-regjeringen II virkelig har fulgt opp Arbeiderpartiets intense ønske om å holde kontantstøtten utenfor beregningsgrunnlaget for sosialhjelp?
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2001-12-12:
For det første vil jeg si til representanten Britt Hildeng at velgerne er ikke blitt lurt av Kristelig Folkeparti. Kristelig Folkeparti har ikke på sitt program at det skal være en karensdag. Vi har gått bort fra det. Vi hadde det tidligere, men vi har sett at det kunne få uheldige konsekvenser, ikke minst for kvinner og langtidsledige. Representanten Hildeng kan stole på at Kristelig Folkeparti vil følge opp intensjonsavtalen som er inngått med NHO og LO. Det som er sagt, at en skal vurdere innstramminger dersom målene ikke nås, betyr ikke at en ikke holder fast ved en intensjonsavtale. Vi har heller ikke rørt sykepengene nå i budsjettet, for å holde fast ved det målet. Samtidig er det viktig at vi tar tak i de store problemene som går på å utforme arbeidsplassene slik at folk blir værende og ikke blir sykmeldte. Der har vi en stor jobb å gjøre, og Regjeringen er godt i gang med å følge opp arbeidsledige og vil fortsette med det.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2001-12-12:
Representanten Harald Nesvik lurte på om Kristelig Folkeparti hadde holdt sine valgløfter. I valgkampen sa Kristelig Folkeparti, i likhet med andre, at vi ikke skulle øke egenandelene. I posisjon har vi faktisk gått lenger, vi har minsket egenandelene ved at egenandelstak 1 er gått ned til 1 350 kr, altså enda bedre enn det vi lovet i valgkampen. Da vi ikke i første omgang gikk inn for at uføre og eldre skulle slippe å betale egenandel for medisiner på blå resept, var det fordi vi syntes det var veldig lite målrettet. Det ville betydd at alle pensjonister skulle slippe å betale egenandel. Og det er jo heldigvis slik at flere pensjonister nå har bedre råd og anledning til å kunne betale et besøk hos legen når de trenger det. Men det som er viktig, er at vi har snudd. Vi er med på det forslaget nå. Så det er ikke riktig det som representanten Nesvik sier, at vi ikke er med på den ordningen. Når det ellers gjelder den sosiale profilen, synes jeg det er viktig å minne om at det var regjeringen Bondevik I som faktisk gjorde et løft for minstepensjonistene ved å gi dem en ekstra tusenlapp, slik at 130 000 minstepensjonister fikk en bedre hverdag. Dessuten så regjeringen Bondevik I nærmere på retningslinjene for å regulere G-beløpet, fordi det hadde vært underregulert over flere år mens Arbeiderpartiet satt i regjering. Når vi ikke vil gå inn for det, er det fordi vi ikke synes at Stortinget skal gå inn og overprøve reelle forhandlinger.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2001-12-12:
Jeg synes det er bra at SV og Kristelig Folkeparti har stått sammen om mange gode velferdstiltak. Det igjen har ført til at vi har behov for mer helsepersonell, fordi vi har mange uløste oppgaver. Jeg synes det er enda mer gledelig at en samlet komite er enig i det Dokument nr. 8-forslaget, som jeg var med på å fremme i vår, om at vi skal gjøre mer for å rekruttere og beholde helsepersonell. Da sier en samlet komite, og her er vi alle enige, og det er grunnen til at vi står der, at det er viktig og «nødvendig med både konkrete rekrutteringstiltak og stabiliseringstiltak i form av attraktive arbeids- og lønnsforhold». Da vi fremmet Dokument nr. 8-forslaget, var mye av begrunnelsen at det er så mange sykepleiere som er ferdig utdannet, som ikke velger å gå tilbake til sitt yrke. Noe som har vært prøvd i mellomtiden, bl.a. i Akershus, er at man har hatt et oppdateringskurs, og 90 pst. av dem som har gått på det kurset, har gått tilbake til sine yrker. Det er viktig. Det er også viktig at vi har satt i gang en desentralisert sykepleierutdanning for å få flere. Vi prøver også å rekruttere fra andre land for å få nok sykepleiere. Her står vi sammen i kampen for å få gjennomført reformene med nok helsepersonell.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2001-12-12:
Et av de vanskeligste spørsmålene under budsjettbehandlingen har vært å innføre egenandel på assistert befruktning. Dette forslaget ble i utgangspunktet foreslått av regjeringen Stoltenberg. Det har lenge vært enighet om at behandling av ufrivillig barnløshet tilhører én av de lavere prioriterte oppgaver i norsk helsetjeneste. Forslaget fra Arbeiderpartiet kom brått på og uten høring på forhånd. Etter mye press snudde Arbeiderpartiet under behandlingen av finansinnstillingen og bevilget 65 mill. kr, slik at egenandelene kunne settes til 30 pst. av det opprinnelige forslag. Men så har Arbeiderpartiet snudd igjen, tilbake til sitt opprinnelige forslag. Under rammene som sosialkomiteen har arbeidet under, har ikke Arbeiderpartiet budsjettert med en krone til denne behandlingen. Sett i lys av dette, er det underlig at representanten Asmund Kristoffersen, som ellers er en rettskaffen mann, og likedan representanten Britt Hildeng, later som om disse pengene er bevilget, og at egenbetalingen for ufrivillig barnløse ikke blir så stor. I sine generelle kommentarer sier Arbeiderpartiet at man «finner imidlertid ikke å kunne foreta en forsvarlig omprioritering innen vedtatt budsjettramme». Det ser ut til at Arbeiderpartiet dekker alle sine påplussinger med kutt i sykehusbevilgningene. Dette blir inkonsekvent. Men jeg regner med som selvsagt at et seriøst parti som Arbeiderpartiet vil forholde seg til de rammer som Stortinget har vedtatt for sosialkomiteen, og her har ikke Arbeiderpartiet prioritert lavere egenandel for assistert befruktning.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2001-12-12:
Jeg tror alle partier er genuint opptatt av at helsevesenet vårt skal fungere på en skikkelig måte. Slik gikk det også fram av representanten Høies innlegg. Den store utfordringen med å få et sykehusvesen og en spesialisthelsetjeneste til å fungere og stå i forhold til den høye ressursbruken vi har i Norge, tok vår tidligere helseminister Tønne et kraftfullt tak i, og jeg forventer at Stortinget og Regjeringen følger opp dette. Jeg vil imidlertid utfordre representanten Bent Høie på en annen del av helsetjenesten, nemlig primærhelsetjenesten. Høyre har i liten grad vært villig til å ta tak i den skjeve fordelingen av leger i primærhelsetjenesten. Men innføring av fastlegeordningen har brakt mange leger som var i ren privatpraksis, inn i nye avtaleforhold med kommunene, og legedekningen har allerede bedret seg betydelig som en følge av dette, til glede for både Helse-Norge og pasientene. Jeg forventer selvsagt at den svikten vi har sett i vaktberedskapen – spesielt knyttet til Oslo – som har vært omtalt tidligere i dag, og som for så vidt ikke har noe med fastlegeordningen å gjøre, rettes opp øyeblikkelig, og at helseministeren tar de grepene som er nødvendig. Jeg vil imidlertid spørre representanten Høie: Vil Høyre stå lojalt bak gjennomføringen av fastlegeordningen og ha en aktiv holdning til legefordeling, med referanse til den skjeve fordelingen vi har hatt i Norge opp til det siste?
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2001-12-12:
Regjeringspartiene og Fremskrittspartiet inngikk et samarbeid om rammene og bevilgningsforslagene knyttet til sosial- og helsebudsjettet. Representanten John Alvheim holdt i lys av dette et noe oppsiktsvekkende innlegg, der han i sterke ordelag kritiserte den budsjettinnstillingen som han er en del av. Likevel går jeg ut fra at statsråd Høybråten føler ansvar for innretningen på budsjettet. Jeg minner derfor om det forhold som representanten Alvheim prisverdig tok opp, og som statsråden var inne på i sitt innlegg, nemlig finansieringsordningen av opptreningsinstitusjonene – som også denne helseministeren hadde på sitt bord forrige gang han var helseminister. Det har utover senhøsten kommet alarmerende meldinger om institusjoner som synes å være i faresonen for avvikling. At regjeringspartiene og Fremskrittspartiet i lys av dette ikke tok innover seg det store alvoret og la mer i potten, synes å være betenkelig. Derfor må jeg spørre: Har helseministeren planer om å avklare og eventuelt avhjelpe disse institusjonenes situasjon, slik at en eventuelt kan unngå utilsiktede nedlegginger av institusjoner som er et godt tilbud til pasientene, og som er en solid avlastning for spesialisthelsetjenesten?
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2001-12-12:
Vi har gjennom finansinnstillingen klargjort hvilke prioriteringer og tiltak vi går inn for. Når det gjelder rammeområde 15 og det konkrete spørsmålet fra representanten Høie som gjaldt sykehusene, er det riktig at vi har bevilget ca. 200 mill. kr mindre til sykehusene og spesialisthelsetjenesten i sin helhet. Det er 200 mill. kr mindre sett i forhold til et beløp på ca. 42 milliarder kr. I min helseregion vil det – med grov hoderegning og med alle forbehold – kanskje bety 20 mill. kr mindre til spesialisthelsetjenesten. Det er tallet. Vi mener det kan være forsvarlig, fordi Stoltenberg-regjeringen fremmet forslag om en ganske solid økning på området for spesialisthelsetjenesten. Innenfor de millioner kroner som vi da ikke bruker på sykehus, har vi valgt å styrke det rusforebyggende arbeidet vesentlig. Vi mener at det er svært viktig, og det kan kanskje også bidra til mindre bruk av helsetjenester. Slik sett er det en sammenheng i dette. Når det gjelder sterilisering, har vi gjennom finansinnstillingen foreslått null i egenandel. Og når det gjelder kunstig befruktning og Lønning II-utredningen, vet sannsynligvis både representanten Ballo og andre at det der dreier seg om et grovmasket system som krever ytterligere utredning og vurdering før man kan si at det er operativt. Derfor går det ikke an å slå opp i Lønning II-utredningen – det har jeg gjort – og finne svaret på hva Lønning II-utvalget foreslår i egenandel på kunstig befruktning. Jeg tror det er viktig at vi tar det innover oss, ellers vil vi på en måte komme i et slags misbrukforhold til denne utredningen. Arbeiderpartiets stortingsgruppe har gjort det helt klart at det ikke skal være full egenbetaling på kunstig befruktning. Det har vi gått inn for i innstillingen. Og innretningen på finansieringen er – så vidt jeg vet – den samme som SV hadde, dvs. ca. 64 mill. kr knyttet til den medikamentelle siden av denne behandlingen.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2001-12-12:
Jeg har ikke akkurat for vane å ta ordet til replikk på SV i saker som vi i all hovedsak er enige om. Jeg blir bare litt oppgitt. Lønning II-utvalgets innstilling har vi faktisk ikke behandlet i Stortinget som noe dokument. Det er ikke fremmet av noen regjering. Dermed har ikke Stortinget tatt stilling til de anbefalingene som ligger der. Det er det første. Det andre, som jeg virkelig står fast på, er – uten at jeg har lest Lønning II-utvalgets innstilling fra perm til perm, i hvert fall ikke i det siste – at det inntrykket som jeg har dannet meg etter å ha lest det jeg har lest i Lønning II, og i Lønning I også for den saks skyld, er at det på mange områder kreves et ytterligere utredningsarbeid før statsråden kan fremme forslag om konkrete tiltak knyttet til egenandeler. Det er mitt inntrykk.
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2001-12-12:
Alternativ til Abort i Norge er en organisasjon som gir rådgivning til gravide kvinner som av forskjellige grunner er usikre på om de skal bære fram barnet. En del kvinner blir dessverre presset til abort av familien eller barnefaren; det kan være andre faktorer som spiller inn, slik som økonomi, studier eller ganske enkelt utrygghet i forhold til det å være alene om ansvaret. Stiftelsen AAN stiller med hjelp og rådgivning under svangerskapet dersom man bestemmer seg for å beholde barnet. Etter fødselen disponerer AAN frivillige som hjelper til med barnevakt ved behov, og de bidrar ofte med lån av barnevogn og andre hjelpemidler. Mange kvinner som tviler seg fram til abort, opplever ofte i etterkant å få store psykiske problem. I den sammenheng trer også AAN støttende til. Mine spørsmål til representanten Ballo er følgende: Hvorfor har SV tatt bort hele støtten, 12,1 mill. kr, til AAN? Ser ikke representanten Ballo det viktige forebyggende arbeidet organisasjonen bidrar med? Når vi vet at det offentlige tjenesteapparatet svikter i det å gi tilsvarende tilbud, er det et ønske at representanten Ballo forteller hvem disse kvinnene skulle henvendt seg til i framtida dersom SV hadde fått gjennomslag for sitt forslag, som ville ført til at tilbudet forsvant. For øvrig har jeg lyst til å støtte representanten Ballo i det han tok opp når det gjaldt Dagsavisen og behandlingen av gravide rusmisbrukere med metadon. Jeg støtter fullt ut den kritikken som kom der, og jeg håper dette blir tatt tak i ganske fort.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2001-12-12:
Representanten Ballo sier at det er viktig at den informasjonen man får i forbindelse med at man vurderer om man skal ta abort eller ikke skal ta abort, er mest mulig livssynsnøytral. Representanten Ballo sier som sagt at man har lagt vekt på livssynsnøytral informasjon, og så har man økt post 71 Tilskudd til opplysningstiltak, forebyggelse av uønskede svangerskap. Problemet er bare at SV og representanten Ballo har sørget for at dette området sett under ett – altså postene 71 og 72, både AAN og opplysningstiltak – er redusert med 8 mill. kr. Det vil si at det er betydelig mindre penger i systemet til å kunne ta for seg denne veldig viktige oppgaven. Og det er en kjensgjerning at AAN i Norge har en veldig viktig oppgave. Det er en etablert organisasjon som er høyt aktet og høyt respektert. Så her har SV et forklaringsproblem, ut fra sin begrunnelse. Så et problem til som jeg ber om at representanten Ballo knytter noen kommentarer til. Jeg sitter og ser på de sammenliknbare forslagene i budsjettet – og da går det på tallbudsjettet. Vi vet jo at SV har vært imot innsatsstyrt finansiering, men er det ikke litt underlig at man reduserer på den måten som SV gjør når det gjelder innsatsstyrt finansiering, for å spre det vidt utover alle mulige andre felt, og også da sørger for at sykehusene har mindre penger å behandle pasienter med? Representanten Ballo nevner at vi må forholde oss til de vedtak som Stortinget har fattet, og henviser da til fastlegereformen, men når skal representanten Ballo forholde seg til de vedtak som er fattet når det gjelder innsatsstyrt finansiering og statlig overtakelse av sykehusene?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2001-12-12:
Enkelte ganger når man tar en replikk, håper man å få et spesielt svar. Denne gangen fikk jeg det. Derfor skal jeg stille enda et spørsmål til representanten Ballo, fordi Ballo nå stod på denne talerstolen og snakket om den enorme veksten innenfor sykehussektoren, og at vi må gjøre noe her. Da er det jo underlig at representanten Ballo sammen med en del andre har fremmet et forslag om at man skal dekke alle fylkeskommunens utgifter i et sluttoppgjør i forbindelse med statlig overtakelse av sykehusene. Da ser man på hele sektoren ut fra kommunens interesse. Det som Fremskrittspartiet i den sammenheng har fremmet, er at man bl.a. skal dekke opp akkurat det som går på selve pasientbehandlingen, mens representanten Ballo i det Dokument nr. 8-forslaget der han er medforslagsstiller, ikke har presisert hva som skal dekkes. Da er jo spørsmålet til representanten Ballo: Er ikke dette et signal om at man nettopp ikke har tatt signalene om utgiftsøkninger innenfor helsesektoren på alvor? Det er jo ikke bare det som går på behandling av pasienter, som skaper de enorme utgiftene. Det har også Fremskrittspartiet sagt. Vi må også se på organiseringen innenfor disse foretakene. Selve den statlige overtakelsen løser ikke problemene i helsevesenet. Vi må se det i sammenheng også med den organisatoriske biten. Men hvorfor vil da bl.a. SV gå inn for at alle utgifter dekkes – slik har i hvert fall jeg forstått representanten Ballo i media – i forbindelse med den statlige overtakelsen? Her tror jeg SV har et forklaringsproblem.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2001-12-12:
Jeg må knytte en liten kommentar til foregående replikants spørsmål til Kristelig Folkeparti, for det er nesten utrolig at Arbeiderpartiet bringer sykelønnen og valgkampen på banen igjen, etter historien med sykelønnen, men det er jo lov å prøve seg. Jeg vil ta opp en annen sak som Kristelig Folkeparti stod veldig sterkt på i valgkampen, og det var kampen for de gamle og syke, for pensjonister, og muligheten for å sikre disse en trygg hverdag, samt kampen for egenandeler i helsevesenet. Og da er det jo litt underlig det som kom i tillegg nr. 4 til budsjettet, for regjeringen Stoltenberg hadde faktisk lagt inn et positivt tiltak for å hjelpe syke og eldre mennesker i dette landet, ved at uførepensjonister og alderspensjonister skulle være fritatt for egenandeler for medisiner og sykepleieartikler på blå resept. Dette var det første Bondevik II fjernet da de kom i regjering. I tillegg er det underlig at regjeringspartiene faktisk er de eneste som står utenfor et forslag om at trygdeoppgjøret minst skal reguleres på linje med lønns- og prisutviklingen i samfunnet ellers. På samme måte står man utenfor når det bl.a. gjelder den veldig viktige alzheimermedisinen Aricept og revmatikermedisinen Remicade – for å få den finansieringsbiten på plass. På område etter område står regjeringspartiene utenfor. Synes representanten fra Kristelig Folkeparti, Åse Gunhild Woie Duesund, at dette er i tråd med den sosiale profilen som man ønsket å legge seg på? Synes hun ikke at man burde gi litt mer til dem som virkelig har behov for det?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2001-12-12:
Innledningsvis vil jeg få lov til å gi ros til sosialministeren for hennes engasjement i forbindelse med rusmiddelmisbrukere, for tiltak overfor disse, og for den forståelse som statsråden har vist i så henseende, ikke minst når det gjelder økningen innenfor dette området. Det er veldig positivt, og jeg håper at dette vil fortsette også i fremtiden. Det som jeg vil gripe litt fatt i her, er det som statsråden var inne på avslutningsvis i innlegget sitt: tilskudd til utskriving av unge funksjonshemmede. Her var det vist til at disse nå vil komme inn under ordningen i kommunene for særlig ressurskrevende brukere. Men det løser dessverre ikke problemet. Vi har hatt en tilskuddsordning når det gjelder utskrivning av unge funksjonshemmede, som skal avsluttes – det er vel i 2003. Dette er faktisk en ordning som jeg tror det bare er litt over 300 personer som har gjort seg nytte av når det gjelder det å bli utflyttet. Dette bekymrer meg, for det skulle ikke være nødvendig i Norge at de enkelte kommunene – unnskyld uttrykket – «stuer vekk» unge funksjonshemmede på institusjon på grunn av økonomiske bekvemmeligheter. Dette kan vi ikke være bekjent av. Derfor har også flertallet – alle unntatt regjeringspartiene – fremmet forslag om å be Regjeringen i samarbeid med brukerorganisasjoner utarbeide en handlingsplan for tiltak som kan iverksettes for å sørge for at man kan skrive ut disse funksjonshemmede fra sykehjemmene. I sitt innlegg nevnte statsråden at hun ville ta kontakt og snakke med brukerorganisasjonene, men hun nevnte ikke noen konkret handling. Da er spørsmålet mitt: Vil statsråden sammen med brukerorganisasjonene umiddelbart sette i gang et arbeid for å få til en handlingsplan med tiltak, slik at vi nå en gang for alle kan få iverksatt et skikkelig arbeid for å gi de mange funksjonshemmede et tilbud utenfor institusjon?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2001-12-12:
Det er interessant å høre representanten Karin Andersen stå og belære alle andre parti fra denne talerstolen. Hun avsluttet sitt innlegg med å si at regjeringspartiene, eller Høyre, vil gå til Fremskrittspartiet for å endre sykelønnsordningen – hvor har representanten Andersen det fra? Vi må prøve å være lite grann etterrettelig når vi står på denne talerstolen. Det som fikk meg til å ta ordet nå, var et innlegg som representanten Aarøen holdt. Jeg tror jeg må be om at en av representantene for Regjeringen som er til stede her, avklarer et par ting. Representanten Aarøen snakket riktignok om Kristelig Folkeparti i sitt innlegg, men i og med at statsministeren i denne regjeringen kommer fra Kristelig Folkeparti og helseministeren kommer fra Kristelig Folkeparti, så må jeg stille noen spørsmål. Når det gjelder tannlegeutdanning i Tromsø, så sier representanten Aarøen fra denne talerstol at Kristelig Folkeparti vil ha den permanent til Tromsø. Så sier representanten Aarøen videre at man ikke ønsker flere vinmonopolutsalg i denne perioden. Vi har nettopp gått inn i en ny stortingsperiode. Jeg synes det er litt viktig å få avklart fra regjeringshold visse ting her. Hvordan skal vi forholde oss til dette? Er det dette som er Regjeringens syn, eller er det Kristelig Folkepartis syn bare så lenge de er i opposisjon i denne salen, og at de har et annet syn når de sitter i regjeringskontorene? Det kan være litt interessant å få svar på akkurat disse spørsmålene.
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2001-12-12:
Vi har lagt bak oss en valgkamp hvor velgere helt klart gav uttrykk for redsel for at sykelønnsordningen kunne bli svekket i den stortingsperioden vi nå er inne i. Slik jeg oppfattet sluttspurten i valgkampen, fikk jeg imidlertid forståelsen av at ingen partier ville røre sykelønnsordningen. Derimot ble det gitt en allmenn tilslutning til intensjonsavtalen mellom arbeidslivets parter om å få ned sykefraværet. Derfor blir jeg veldig bekymret når jeg leser regjeringspartienes og Fremskrittspartiets merknader, der det gis uttrykk for at «det må vurderes innstramminger i regelverket for sykepengeutbetalinger, dersom målene i den inngåtte avtalen mellom partene i arbeidslivet ikke nås». Betyr det som står her, at Kristelig Folkeparti er beredt på å innføre karensdager eller reduksjon i sykepengeutbetalingene i denne perioden, slik det står også i Kristelig Folkepartis program? Eller vil Kristelig Folkeparti være en garantist for at dette ikke vil skje? Dersom Bondevik-regjeringen er beredt på å innføre reduksjon i sykepengeutbetalingene, slik det står i regjeringspartienes merknader, deler da representanten Woie Duesund min vurdering om at velgerne i så tilfelle vil bli ført bak lyset?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2001-12-12:
Jeg er ikke helt i stand til å følge Aarøen når han snakker om lokale debatter og kommunestyrer. Det er helt klart at det er ulike meninger rundt om i kongeriket om alkoholpolitikken, som om så mye annet. Men jeg tror at Senterpartiet og Kristelig Folkeparti har stått ganske samlet om det meste i alkoholpolitikken og hvordan den bør utøves. Når det gjelder avgiftslette, begrunnet Aarøen det med den økte grensehandelen og faren for smugling. Så ble det også sagt noe om Vinmonopolet. Når vår nestleder, Navarsete, i Sogn og Fjordane har snakket om Vinmonopolet og et tilbud om vinmonopolutsalg i alle kommuner, er det nettopp fordi vi ønsker å styrke Vinmonopolets situasjon, slik at det blir legal omsetning av legale varer. Det er Senterpartiets politikk. Så må det være opp til det lokale selvstyret om man vil ha et vinmonopol eller ikke. Da regner jeg med at flertallsvedtak også gjelder både for Kristelig Folkeparti og oss. Men i hvert fall så er vi opptatt av at vinmonopolordningen skal styrkes. Når det gjelder dette avgiftskuttet, synes jeg det er interessant å se at man til og med fra Regjeringens side har innrømmet at billigere priser og avgiftskuttet vil føre til økt forbruk. Og når vi ser oppslag som det som stod i Aftenposten Aften i forgårs, om at «Ungdom går oftere på fylla», og vi ser at spritkonsumet for 15–20-åringer har økt med det dobbelte på bare få år, er det klart at det er bekymringsfullt. Jeg minnes ganske godt hva tidligere stortingsrepresentant Are Næss sa om nettopp alkohol og faren ved det, og at økt alkoholbruk var inngangsbilletten til alt rusmisbruk. Derfor forundrer det meg mye at når Regjeringen nå foretar dette kuttet i avgifter på 350 mill. kr, følger man ikke opp med forebygging, opplysning og tiltak for en reduksjon i konsumet. Det er ganske merkverdig.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2001-12-12:
Som jeg sa i mitt innlegg, er jeg bekymret over at det er for lite sykehjemsplasser og for lite heldøgns omsorgs- og pleietilbud i kommunene. Jeg er allikevel overbevist om at det lokale demokratiet bør være det som tar hånd om dette, men jeg mener også at det i det lokale demokratiets navn er gjort feilprioriteringer. Og det er vel riktig, som representanten Alvheim sier, at en del av omsorgsboligutbyggingen er begrunnet i at det er en rimeligere løsning for kommunene. Jeg tror imidlertid at bevisstheten med hensyn til dette har blitt mye større, og derfor er det i hvert fall min overbevisning at når vi nå skal ha en gjennomgang av hele eldrereformen og planene der, må vi legge inn virkemidler som gjør at sykehjemsplasser nå kan prioriteres. At sykehjemsdekningen nærmest er dårligere i dag enn den var før eldrereformen startet, skyldes også omgjøringen av to- og flersengsrom til énsengsrom, så noe av forklaringen har vi der. Når det vises til Oslo kommune, er jeg enig i den beskrivelsen som Alvheim gir. Men også her kan vi få noen overraskelser, for meg bekjent er det høyresida som styrer Oslo kommune, og det er en tidligere FrP-er fra denne sal som i stor grad har ansvaret for en del av helse- og omsorgsvirksomheten i Oslo. Og da er det altså den måten det legges opp på, som Alvheim beskrev. Jeg synes at staten skal gi rammevilkår og incitament for en riktig prioritering lokalt, og så må det være opp til lokale myndigheter å tilrettelegge ut fra lokale forhold. Men det er helt klart at i det bildet må det være flere heldøgns omsorgsplasser og ikke minst sykehjemsplasser – og kanskje også sykestueplasser, med tanke på en del av de oppgavene som vil bli tillagt primærhelsetjenesten framover.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2001-12-12:
Det spørsmålet kunne egentlig besvares kort med et ja, en kan regne med Senterpartiets støtte. Jeg syns det er litt forkjært framstilt av representanten Ballo, for hvis han blar i dagens innstilling, vil han finne flere steder hvor vi er enige om en del av disse tingene også. Og hvis representanten Ballo går tilbake til behandlingen av akuttmeldingen i vår, vil han også der finne merknader og innspill fra Senterpartiet. Vi sier bl.a. at legevaktordningssamarbeid og dyrt vaktordningsopplegg for enkeltkommuner er noe staten bør se nærmere på og gå inn og bidra med ressurser til. Når det gjelder ambulansetjenesten, er det på samme måte. Det er også en del av det akuttilbudet som vi må ha ute i distriktene, som er et samspill mellom primærhelsetjeneste og spesialisthelsetjeneste, og som er for dyrt hvis kommunene selv skal besørge det som skal være rundt og i forkant av ambulansetilbudet. Når det gjelder rekruttering til bl.a. de 170 stillingshjemlene som nå står vakant, så har vi sagt at legefordelingsordningen, dette er langt tilbake, må bli bedre og mer målbevisst på at allmennlegetjenesten ute i distriktene må styrkes. Det er gjort grep i den sammenheng i forhold til prioritering mellom sykehusleger og allmennleger. Jeg syns at Senterpartiet har et meget godt rulleblad å vise til her, så jeg tror vi fortsatt skal kunne stå sammen om disse spørsmålene.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2001-12-12:
Jeg regner med at presidenten registrerte at jeg hadde tidsnød i innlegget mitt, men jeg hadde nederst på det arket skrevet at jeg skulle ta opp de forslag som Senterpartiet står som forslagsstiller til. De andre forslagene som vi er medforslagsstillere til, tror jeg allerede er fremmet.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2001-12-12:
Det ser ut som om de små må holde sammen, for da blir det en sjanse til replikkveksling med både spørsmål og svar. Jeg tar i hvert fall sjansen på å utfordre Venstre på noe som representanten Vihovde selv var inne på, nemlig deres forslag fra i vår i forhold til rusepidemien, som det ble kalt. Er det ikke betenkelig at den regjeringen som Venstre er en del av, senker alkoholavgiftene så sterkt som den gjør, når vi ser at gjennomsnittsungdommen i aldersgruppen 15–20 år i dag drikker 5 liter ren alkohol. For snaut ti år siden var konsumet 3 liter – og det er kanskje nok, også det. Vi vet at en undersøkelse på slutten av 1990-tallet viste at halvparten av de spurte mellom 21 og 30 år i Oslo og Akershus sa at de hadde hatt minst ett problem knyttet til alkohol. Og alkoholen er ifølge Hans Olav Fekjær et mye større problem i Oslo-området enn f.eks. hasj. Jeg synes representanten fra Venstre skal kommentere dette, om dette henger sammen med engasjementet de viste i vår. Så til dette med rus og psykiatri – de dobbeltdiagnosene som finnes der. SV og Senterpartiet fremmer i denne innstillingen et forslag om at Regjeringen skal utrede hvilke konsekvenser en behandlingsgaranti for barn og unge med psykiske lidelser vil ha i forhold til eksisterende lovgivning, og samtidig gi en vurdering av de organisatoriske og personellmessige sidene ved en slik ordning. Vi vet at dobbeltdiagnose og kombinasjonen rus og psykiatri er meget vanskelig, og er også meget sterkt utbredt. Vi vet at ca. 2 500 barn – hvis jeg er riktig informert – står på venteliste innenfor psykiatrien. Er det ikke da betimelig at vi får en slik gjennomgang når det gjelder ventelisteproblematikk og behandlingsgaranti for barn og unge innenfor psykiatrien?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2001-12-12:
Når helsesektoren nå skal ta over ansvaret for rusmiddelmisbrukerfeltet, som noen sier – en skal i hvert fall ta over ansvaret for en del av den medisinske biten og den medisinske behandlingen – hvordan vil da sosialministeren samordne tiltakene gjennom organisering og formalisering, slik at det blir klare ansvarsforhold og en klar ansvarsfordeling? Dette må gjøres både på nasjonalt nivå og videre nedover helt ned til lokalt nivå. Så et annet problem, som også berører rusfeltet. Statens rettstoksikologiske institutt tar prøver for politiet når det gjelder f.eks. narkotiske stoffer, bl.a. i saker der det er mistanke om ruspåvirkning. Dette har blitt så dyrt for politiet at prøvetakingene i stor grad har opphørt. Og den prøvetakingen som nå praktiseres, er ikke god nok. Vil sosialministeren påse at Statens rettstoksikologiske institutt får midler, eller at det blir refusjonsordninger, slik at man kan fortsette med skikkelig prøvetaking? Jeg er klar over at det er på grensen av hva som er sosialministerens ansvarsområde, men sosialsektoren bruker også SRI i stor grad, og det er viktig, ikke minst for sosialsektoren, at man klarer å komme til kilden til rusmiddelmisbruket. Så til slutt: målrettede tiltak mot barnefamilier. Sosialministeren sa at Regjeringen ønsket å holde kontantstøtten utenfor beregningen når det gjaldt sosialbidrag, fordi kontantstøtten skulle komme alle til gode – både fattige og rike. Men hva da med barnetrygden? Hva mener sosialministeren om den? Er ikke det en universell ordning som skal komme alle til gode – både fattige og rike? Nå kommer den i hvert fall ikke de fattige til gode, slik som Regjeringen ønsker å beregne.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2001-12-12:
Med bakgrunn i de tall vi fikk presentert i går når det gjelder barne- og ungdomspsykiatrien, at det er mellom 2 000 og 3 000 barn på venteliste i forbindelse med psykiatrisk behandling og hjelp, har jeg lyst til å spørre helseministeren om han ikke deler Senterpartiets og SVs oppfatning, at det ville være fornuftig i hvert fall å få utredet konsekvensene av en behandlingsgaranti for barn og unge innenfor psykiatrien og sett på de organisatoriske og personellmessige ressursene som en har i denne tjenesten. Så litt om opptreningsinstitusjonene, som jeg var inne på i innlegget mitt der jeg understreket så sterkt jeg kunne, at det må gjøres noe mer enn det grepet som foreslås i dagens budsjettinnstilling. Helseministeren viste til den styrkingen som var foretatt av regjeringspartiene og Fremskrittspartiet. Den er altfor beskjeden i forhold til det behovet som nok ligger der. At institusjonene selv har grunngitt et behov som er bortimot det tidobbelte av hva regjeringspartiene og Fremskrittspartiet nå legger inn, får så være, men i hvert fall håper jeg at helseministeren kan bekrefte at han vil følge denne utviklingen nøye og eventuelt komme tilbake med forslag om tiltak allerede i revidert nasjonalbudsjett. Så til en sak som kanskje er liten, men som betyr veldig mye for en stor gruppe. MS-foreningen har et senter i Hakadal, i helseministerens eget fylke, og dette trenger opprusting. Både MS-senteret og Akershus fylkeskommune har vært i dialog med statlige myndigheter, og statssekretæren for helseministeren, var det vel, sendte tidligere i høst brev til fylkesordføreren der han gav beskjed om at staten ikke hadde ferdigbehandlet saken, men at fylkeskommunen burde bevilge penger slik at prosjekteringen kunne igangsettes. Vil helseministeren følge opp dette, slik at vi får beholde et MS-senter?