Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2007-11-29:
For første gang i historien velger Stortinget å vedta et budsjett som med stor sannsynlighet er i strid med Grunnloven. Det gjør Stortinget med vitende og vilje – ikke fordi nasjonen trenger de grunnlovsstridige skatteinntektene til eldreomsorg, kriminalitetsbekjempelse eller annet, men rett og slett fordi Regjeringen er livredd for at folk flest skal få inntrykk av at Regjeringen ettergir skatt til rike redere. At rederier nå kan bli tvunget til å selge aktiva eller at deres banklån blir langt dyrere, velger Regjeringen å overse. For Regjeringen er åpenbart politisk fred innad i egne rekker viktigere enn stabile rammebetingelser som sikrer langsiktig verdiskaping langs kysten. Fremskrittspartiet ønsker at folk flest skal få beholde mer av sine egne inntekter. For oss er det umoralsk å betrakte lønnstakeres hardt opparbeidede inntekter som en potensiell inntektskilde for staten. Fremskrittspartiet er imidlertid enig i at grunnleggende velferd skal være et spleiselag blant landets innbyggere, men vi mener at vi politikere skal være ytterst varsomme med å konfiskere folks inntekter med den begrunnelse at vi er bedre i stand til å prioritere bruken av disse pengene enn hva lønnstakerne selv er. Fremskrittspartiet mener at redusert skatt på lønnsinntekter må være et overordnet mål for enhver regjering – moralsk fordi det ikke er våre penger, ideologisk fordi folk selv er best i stand til å prioritere og definere sin egen velferd, politisk fordi lavere skatt stimulerer til økt tilbud av arbeidskraft, og fordi lavere skatt vil ha en dynamisk effekt som fører til økt produktivitet og økte inntekter til staten på sikt. Avgifter er i utgangspunktet myndighetenes redskap for å styre folks atferds- og handlemønster. Avgiftene har imidlertid blitt en gigantisk melkeku for staten, samtidig som avgiftenes intensjon har fått redusert betydning. Fremskrittspartiet er skeptisk til at staten skal dirigere enkeltmenneskers bruk av sine egne penger, og særlig når dette begrunnes ut fra at folk må beskyttes mot sine egne forbruksvalg. Staten bør i utgangspunktet kun ha en rolle å spille i slike spørsmål i de tilfeller hvor enkeltmenneskets valg kan være til skade for andre. Miljøavgifter kan til en viss grad plasseres i en slik kategori. Det forutsetter imidlertid at slike avgifter går til formålet de var tiltenkt. Avgifter er også svært ofte usosiale, fordi de rammer alle med like stor styrke, og fordi svakere stilte grupper ofte bruker langt mer av sin inntekt på avgiftsbelagte varer. På bakgrunn av ovennevnte foreslår Fremskrittspartiet et skatte- og avgiftskutt på 22 milliarder kr. Kuttene kommer folk flest til gode, og er særlig rettet inn mot lønnstakere med lavere og midlere inntekter. De rød-grønne påstår at skatte- og avgiftskuttene vil få katastrofale følger for velferden i Norge. Det er interessant. For mens Fremskrittspartiet velger å gi store skatte- og avgiftslettelser til folk flest, velger Regjeringen å bruke 25 milliarder kr på å kjøpe ytterligere 143 millioner aksjer i StatoilHydro – dette for å øke statens eierandel fra 62,5 pst. til 67 pst. Dette er aksjer som Regjeringen planlegger å kjøpe av store eksisterende aksjonærer i selskapet, folk som finansministeren i alle andre sammenhenger omtaler som «de som har mest fra før». Bruken av disse pengene velger Regjeringen å definere som omplassering av statens formue, til tross for at ringvirkningene for norsk innenlandsøkonomi er helt åpenbar. De 25 milliarder kr som sprøytes inn over aksjemarkedet, blir ifølge Regjeringen borte som ved et trylleslag. Regjeringens aksjekjøp i StatoilHydro for 25 milliarder kr viser at Regjeringen er villig til å bruke langt mer penger enn det handlingsreglen tilsier – bare formålet er viktig nok! Flere aksjer i StatoilHydro kommer tydeligvis langt høyere opp på Regjeringens prioriteringsliste enn bedre eldreomsorg, utstyr til Forsvaret eller bygging av gode og trygge veier. Det er en legitim politisk prioritering, men da får man også være åpen og ærlig om det. Mens Regjeringen altså velger å tilgodese aksjeeiere med 25 milliarder kr, avspises de «som har minst fra før», med tilfredsstillelsen av å vite at de, gjennom staten, er blitt enda større deleiere i StatoilHydro. Det setter de sikkert stor pris på!