Ivar Kristiansen (Høyre), 2009-01-09:
For det første vil jeg bare si at dette er en svært viktig interpellasjon. Det andre jeg vil si, er at det virkelig er en merkelig forestilling. Her er vi inne i siste halvår av fjerde regjeringsår, og så står regjeringspartienes representanter her og prater om muligheter som finnes, idet timeglasset er i ferd med å renne ut. I 2005 stod regjeringspartienes representanter og nærmest viste knyttneven fra Stortingets talerstol. De fortalte hva som var mulig å gjennomføre innenfor EUs konkurranseregelverk – på tross av at man krystallklart kjente innholdet i hva som var EUs konkurranseregelverk, som også gjelder for Norge. Man fortalte, og forlangte herfra, at industrikraftregimet skulle komme på plass bare det kom en ny regjering på plass. I dag er dette redusert til snakk om muligheter innenfor begrepet «bagatellmessig støtte» osv. Har man ikke tatt inn over seg at man lurte norsk industri i 2005? Har man ennå ikke tatt inn over seg at man har levert tre tapte år til norsk industri? Man viser i dag til at 85 pst. har inngått langsiktige avtaler – i det ligger at frem til år 2020 er langsiktighet. Jeg vil tro at det finnes delte oppfatninger om det. Men bryr man seg ikke om de som trodde på løftene, de som sørget for at vi har en rød-grønn regjering i dag, som sørget for at de rød-grønne partiene vant valget i samtlige norske industribyer og -kommuner? Disse ventet – de stolte på dagens regjering, på at man skulle levere. Regjeringen har ikke levert. Man har ikke fulgt dette opp, og man må i dag nesten bare konkludere med at man med åpne øyne lurte norsk industri. Da tror jeg man heller vil stå seg på, når man nå skal skrive slutthistorien for dette, å presentere en større oppriktighet og fortelle norsk industri hva som er mulighetsbildet i fremtiden – for det har man ikke gjort. Man har prestert, og levert, et hjemfallsinstitutt som tar fra industrien det eneste industrien hadde, det eneste man disponerte selv, som i 100 år ene og alene har gått til å levere kraft til norsk industriproduksjon – det har man tatt. Finansdirektørene i Hydro, Elkem, eller andre, er neppe de som har grunn til å bli fortvilet over dette, men de på gulvet bør bli fortvilet. Jeg er overbevist om at en annen statsråd med glede vil slå fast at vern av Vefsna skal man – i et annet forum – kunne glede seg svært over. Jeg er ikke sikker på om norsk industri har grunn til å glede seg over dette. Det er grunn til å spørre statsråden om han er fornøyd med det eneste selskapet vi har i Norge på tilbudssiden når det gjelder kraft, Statkraft – om han er fornøyd med den innsatsen, viljen og evnen Statkraft, statens hovedinstrument, har levert på dette området hittil. Er statsråden fornøyd, eller er han ikke fornøyd? Det holder ikke i dagens debatt å henvise til Enova. Enova kan jo ikke være svaret i enhver debatt vi har i Stortinget som går på fremtiden for norsk industri, fremtiden for produksjon av ny fornybar energi, eller hva det måtte være. Det holder bare ikke. Enova må gjerne gjøre sin jobb, men det er ikke svaret på de utfordringene som vi er inne i. Dette handler om å prøve å få til løsninger – og man må svært gjerne få til løsninger, gjerne gjøre alt man kan for å få til en såkalt fransk løsning i Norge. Men da må man sørge for at det er mer enn én aktør, som attpåtil også må vise vilje til å få til løsninger hvis norsk industri skal satse på en fremtid i Norge. Det er der man må starte jobben. Så må man også starte jobben med å øke tilbudssiden når det gjelder mer kraft, mer energi i Norge, hvis man i det hele tatt skal kunne møte en trygg og god fremtid for produksjonen av de mest miljøvennlige produkter man har å tilby verdensmarkedet. Og de har hittil kommet fra Norge.