Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2020-02-11:
I Norge har vi drevet med – og vært gode på – å sette naturen i arbeid og utnytte ressursene våre på en bærekraftig måte, i lang tid. Nå står vi overfor og midt oppe i det grønne skiftet, der vi skal fase ut svart til fordel for grønt ved å gå fra fossilt til kun fornybart karbon. Vi har vår blå åker i havet, som omsetter store mengder karbon, og vår grønne åker, rik på plantevekster, i både inn- og utmark. Bioøkonomi omfatter lærdom med lange tradisjoner om å leve i pakt med naturen, nå med mål om et framtidsrettet levesett, verdiskaping og arbeidsplasser som er knyttet til ressursene våre. På grunn av klimaendringene trenger jorda vår oppmerksomhet. Det må være økonomisk grunnlag for å bygge grønne næringer, grønne arbeidsplasser og et grønnere samfunn. Her er nasjonale føringer avgjørende. Lokalt skjer det mer og mer, og fylkenes satsing på elferjer er ett eksempel på et gap mellom ambisjoner og verktøy til rådighet. Norsk biobasert næringsliv har en verdiskaping på rundt 130 mrd. kr og sysselsetter rundt 130 000 personer, kan en fersk NIFU-rapport fortelle oss. Innovasjon Norge peker på at vårt land er i toppsjiktet i Europa innen produktivitet og verdiskaping i bioøkonomien. Forskningsrådet har bevilget ca. 1 mrd. kr til bioøkonomi i 2019. Hvilke grep vi nå tar, vil være avgjørende for hvordan vi håndterer klimaendringene, og sørge for at etterkommerne våre kan leve minst like gode liv som vi har gjort. Samtidig er det sentralt for verdiskaping og arbeidsplasser i Norge, og verden, i framtiden. Regjeringen la fram bioøkonomistrategien «Kjente ressurser – uante muligheter» i 2016 for å fremme økt verdiskaping og sysselsetting, bidra til reduserte klimagassutslipp og gi mer effektiv og bærekraftig utnyttelse av de fornybare biologiske ressursene. Målet er i tråd med det Stortinget ønsker. I fjor spurte jeg daværende næringsminister Røe Isaksen om når handlingsplanen kom, uten at han kunne si det. Men i går: Jammen kom den ikke, den etterlyste handlingsplanen – hurra! Bioøkonomistrategien fra 2016 var bare en strategi full av fine ord, fram til handlingsplanen nå kom. Det var som om hopperen hadde tatt av fra bommen, men først nå, fire år senere, kunne ta av fra hoppkanten. De aktørene som hver dag jobber for løsninger innenfor bioøkonomien, fikk skyhøye forhåpninger for fire år siden, men har siden da famlet i blinde. Nå må jeg si jeg er spent på deres reaksjoner på handlingsplanen. Det er en viktig oppfølging av bioøkonomistrategien. Primærnæringene har alltid vært hovedaktørene for forvaltning av råvarer, men får nå omsider den oppmerksomheten de fortjener for å kunne satse for framtiden. NIFUs ferske rapport peker på en forbausende høy produktivitet for fiske og havbruk, samtidig som en relativt lav andel av befolkningen er sysselsatt i tilknytning til bioøkonomien. Verdens reneste matproduksjon kommer heller ikke av seg selv, og forutsetter fagfolk sysselsatt i hele landet. Foredling, industri og markedsføring må i neste rekke ta inn over seg livsløpet disse varene har tatt. Det vil aldri gå av moten å spise mat – våre liv avhenger av mat. Men hva slags mat vi spiser, og hvordan den blir produsert, endrer seg. På samme måte må råvarer, ressurser, produksjon og forbruk inn i en sirkulærøkonomi som gjør det lønnsomt og selvsagt med et minimalt karbonavtrykk og størst mulig oppmerksomhet på prosessene i biologien og økologien som må til. Vi trenger tydelige insentiver, verktøy og handlingsplaner for å skape de resultatene vi trenger. Konkret gjelder det bl.a. havbruk med lokal foredling, landbruk som tar utmarka i bruk, økt bruk av tre, en helhjertet satsing på industri og kompetanse og et konsekvent planverk fra kommune til stat. Jeg mener det bør være mulig å støtte flere bioøkonomiprosjekter enn det som blir gjort i dag. Eksempler kan være bioplastproduksjon, insekter til fôr, produksjon av fornybare materialer og mye, mye mer. Innovasjon Norge har dessuten for lite midler og har begrensninger når det gjelder større investeringer, noe regjeringen også har erkjent så langt tilbake som i 2016. Enova og regionale utviklingsmidler kan i tillegg bidra langt mer. Det er en politisk avveining hvorvidt man skal ha søknadsbaserte ordninger eller tilskudd og rammefinansiering. I Norge er det planer for utbygging av biodrivstoff. Oppbygging av biokullanlegg og produksjon av bioplast, flere biogassprosjekter og mye mer er på trappene. Jeg lurer på hvordan statsråden vil bidra til at denne utviklingen går raskere, at man får skalert opp, og at det blir lønnsomt å satse på bioøkonomi. Handlingsplanen gir rammer og retning for hvordan virkemiddelaktørene vil jobbe med bioøkonomi i årene som kommer. Innovasjon Norge, Forskningsrådet og Siva har sammen utviklet handlingsplanen som næringsministeren varslet i fjor. Jeg må innrømme at det fortsatt er et inntrykk at det er flere ord enn konkrete tiltak, men det er en god start. Det blir også sagt at dette er et steg i en retning, og det er jeg helt enig i. Regjeringens virkemiddelgjennomgang skjer parallelt og må til for å få deler av handlingsplanen til. Vi er spent på videre oppfølging og innspill og på arbeidet som så langt er lagt ned der. Jeg mener dessuten kompetansebehovsutvalget bør ses i sammenheng med dette. Forskning og utdanning er en viktig del av løsningen, noe statsråden selv er godt kjent med. Handlingsplanen omfatter i stor grad forslag til bedre strukturering og samspill mellom relevante virkemidler, hos og på tvers av virkemiddelaktørene. Det er viktig. Å sikre balanse i virkemidler for forskning og utvikling, demonstrasjons- og pilotprosjekter, oppskalering av prosjekter, markedsorientering og internasjonalisering har vært et uttalt mål siden 2016. Ved å legge grunnlag for kompetanseoverføring og læring på tvers av sektorer og aktører har bl.a. et stolt industrimiljø på Raufoss, i mitt hjemfylke, holdt tritt med konkurransen på verdensmarkedet. Slike eksempler trenger vi flere av. Plattformer for effektiv gjennomføring og dialog mellom næringsliv og forskning kan vi ikke ta for gitt. Det nye samarbeidsutvalget mellom Forskningsrådet, Siva og Innovasjon Norge høres ut som en veldig god start. Så må slike forum få myndighet og midler til å sette sine miljøer i bevegelse – for bioøkonomi og reell grønn omstilling. Så til klimaendringene: Både mengden CO 2 i atmosfæren og temperaturen gjør at veksten i biomasse skjer fortere og flere plasser. Samtidig får vi et våtere og villere vær. Det har vært mange nok festtaler om bioøkonomien. Initiativ tatt både i det offentlige og i det private har gitt enorme utgifter og for liten lønnsomhet. Siden handlingsplanen var ganske essensiell i den opprinnelige interpellasjonen, håper jeg statsråden fokuserer videre på konkrete tiltak, konkret koordinering og konkret innsats fra regjeringens side. Hvordan vil statsråden bidra til at en satsing på bioøkonomi ikke gir dårligere marginer eller tapt lønnsomhet, men verdiskaping og framtidstro, med arbeidsplasser i hele landet?