Carsten Dybevig (Høyre), 2004-04-22:
Målet med politireformen, med Arbeiderpartiet som ivrig støttespiller, var som sagt bl.a. et mer synlig og mer effektivt politi. Politireformens intensjon var riktig, men det gjenstår en del administrativt uløste oppgaver. Det er tre forhold som har avgjørende betydning for bekjempelsen av kriminalitet. For det første må vi erkjenne at kriminalitetsbildet har blitt kraftig endret de siste årene: mer brutal hverdagskriminalitet, mer organisert kriminalitet, kriminalitet som styres gjennom multinasjonale nettverk som forflytter seg hele tiden avhengig av hvor de kan operere i fred, mer økonomisk kriminalitet som korrupsjon og hvitvasking av penger bl.a. fra salg av narkotika, en omfattende menneskehandel med barn og kvinner til prostitusjonsmiljø i vesten, og de siste årene kampen mot terrorisme. Stortingspolitikere har prioritert disse oppgavene og gitt politiet beskjed om det. Da lyder det forunderlig at Arbeiderpartiet nå som de også er budsjettpartner med regjeringspartiene, indirekte unnlater å ta inn over seg denne virkeligheten. Det andre momentet som er viktig i vurderingen av kriminalitetsbildet, er at vi må erkjenne at ikke alle politidistrikter har god nok ledelse og tilstrekkelig kompetanse. Allerede i januar eller februar begynte visse politimestere å klage sin nød over budsjettene – enten ut fra realiteter eller som et forsøk på å være først i køen når midler neste gang blir fordelt. Eventuelle budsjettmankoer i politiet må ikke bli brukt som argument for at politireformen ikke har lyktes. Politireformen har lyktes med en bedre ressursutnyttelse internt i politiet – det er blitt mer igjen for pengene. Fleksibiliteten er blitt større med hensyn til omrokeringer og bedre utnyttelse av mannskapene – alt avhengig av god ledelse. Der man tidligere brukte overtid og ekstramannskaper i de gamle politidistriktene, kan nå mannskaper forflyttes internt i politidistriktet uten overtidsbelastninger. Dette er en direkte følge av politireformen. Den tredje faktoren som er viktig i kriminalitetsbekjempelsen, er at ressursene og midlene brukes der kriminaliteten befinner seg, og ikke der den historisk befant seg. Rapporten fra Fürst og Høverstad tar for seg ressurssituasjonen ut fra objektive kriterier og avslører ikke noe annet enn at det faktisk er en stor forskjell fra politidistrikt til politidistrikt når det gjelder ressursbehovet ut fra objektive kriterier. For eksempel mangler Østfold politidistrikt ressurser i forhold til de oppgavene og kriteriene som er lagt til grunn, som store trafikkproblemer i forbindelse med grensetrafikk, stor befolkningskonsentrasjon og økende grenseoverskridende kriminalitet, som ofte resulterer i store og tunge saker for rettsapparatet med masse forarbeid for politijuristene. Disse objektive kriteriene er satt for å avsløre hvor skoen trykker i forhold til ressursmangel i politiet. For det kan jo ikke være slik at alt det vi gjorde for 30 år siden, bare skal videreføres inn i fremtiden. Det må være slik at vi justerer ressurstilfanget der problemene faktisk er, og der pengene og midlene vil ha størst utnyttelsesgrad i forhold til bekjempelsen av kriminalitet. Så problemet når det gjelder politireformen, som representanten Gjul tar opp, er tredelt. God ledelse er særdeles viktig. Jeg mener at det kan ha vært undervurdert så langt i prosessen, at man ikke har vært flinke nok i det henseende. Likeledes at man plasserer ressursene der de faktisk trengs, og ikke der de trengtes en del år tilbake.