Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-05-26:
Det er fristende å lure på: Når representanten Knag Fylkesnes innrømmer at han var dårlig til å gjøre lekser på skolen, kan det ha noen sammenheng med at han senere ble filosof? Jeg gjorde leksene med stor glede, i hvert fall ofte. Men spøk til side: Jeg tror utgangspunktet for denne debatten er litt forskjellig for regjeringspartiene og for SV. En av innfallsvinklene kom egentlig interpellanten med selv da han refererte til undersøkelsen som viste at lekser kan gi økte sosiale forskjeller, men han påpekte også at den studien viste at veldig mange elever lærer litt mer av å ha lekser. Men så er det noen elever som i utgangspunktet kanskje ikke er så sterke på skolen, som ikke lærer litt mer, og dermed blir forskjellene større. Så kan man ha en innfallsvinkel til det hvor man sier at da må man avskaffe leksene, sånn at alle de som lærer litt mer, ikke lærer litt mer, sånn at det blir mindre forskjeller. Eller man kan ha det andre utgangspunktet: Hvordan skal vi sikre at de som ikke lærer nok, og de som har et litt dårligere utgangspunkt, også får fullt ut nytte av det de lærer på skolen? Da er måten man gir lekser på, og hvordan lekser brukes, en viktig diskusjon. Men la meg starte litt før. Interpellanten nevner det ikke direkte, men under interpellasjonen ligger det egentlig også spørsmål om to viktige prinsipper i norsk skole. Det ene er at alt i norsk skole skal være tilpasset den enkelte elev. Det vil si at man har en plikt som skoleeier og som kommune og fylkeskommune til å sikre at undervisningen er tilpasset den enkelte elev. For det andre slår opplæringslovens formålsparagraf fast at skolen skal gi elevene utfordringer som fremmer lærelyst. Det betyr selvfølgelig ikke at skolen på alle områder skal være morsom for elevene. Da hadde vi feilet helt miserabelt, hvis det var målestokken vår. Men det betyr at målet for undervisningen og leksene er mer og bedre læring. Det er det som fremmer lærelyst – at man ikke bare skal lære ting, men at man også skal lære å lære, og man skal få lyst til å lære mer. Fra forskningen vet vi også noe om hva som er sentrale forutsetninger for god læring. Så må vi selvfølgelig her, som på de fleste områder når vi undersøker menneskelige fenomener, ta noen forbehold fordi forskningen hele tiden er i utvikling. Men det forskningen kan tyde på nå, er for det første at elevene må få delta aktivt og forstå målet og hensikten med de ulike aktivitetene – altså hvorfor man lærer noe. Elevene må få utfordringer. Man må altså ha høye ambisjoner på vegne av hver enkelt elev. Samtidig må de ikke bli utfordret så mye at de mister fotfestet. Det betyr at både undervisningen og leksene må være tilpasset elevenes ulike kunnskaper og erfaringer, og det må være et godt læringsmiljø som motiverer elevene – hvor det er lov å prøve, og hvor det er lov å feile. Denne bestillingen sier noe om hvorfor det er en formidabel jobb å være underviser – lærer. Vi skal selvfølgelig jobbe godt med fagene i skolen, og det betyr at man må øve på både ligninger og formler, analysere litteratur og drøfte historiske og politiske hendelser. Det er ingen, så vidt jeg har sett, som ikke mener at øving er en del av læring. Jeg har aldri hørt noen som påstår at hvis man skal bli god til å spille piano, behøver man egentlig ikke å bruke tid på å spille piano. Derimot er det en kjent sak i nesten alle områder av skolen at kvalitet er viktigere enn kvantitet. Slik er det selvfølgelig også med skolearbeid: Det er viktigere hvordan undervisningen er, og det er minst like viktig hvordan hjemmearbeidet legges opp, som at det er mye av det. Det er faktisk slik at hvis man har altfor mye hjemmearbeid, kan det virke mot sin hensikt. Men en del av øvingsarbeidet som skolene skal ha, kan man gi som lekser. Dermed er det avgjørende spørsmålet hva slags lekser som gis, hvor mye som gis, og hvordan de følges opp av læreren. For eksempel burde det ikke være for mye lekser, og leksene burde ikke inneholde for mye nytt stoff som ikke er gjennomgått på skolen. Så kunne det vært fristende at vi fra Stortingets side – eller kanskje fra regjeringens eller Utdanningsdirektoratets side – lagde en detaljert beskrivelse av hvordan den perfekte leksen så ut, kanskje et rundskriv som vi sendte rundt til skolene med detaljerte forordninger for hvordan leksene skulle gis og ikke gis. Det er stikk i strid med den styringstradisjonen jeg mener vi burde basere oss på når det gjelder skolen. Det var Kristin Clemet som brukte slagordet «Skolen vet best», og så mener jeg også er tilfellet her. Opplæringsloven åpner helt riktig for at man også kan la være å ha øvingsarbeid hjemme hvis man synes det er fornuftig, og noen skoler har tatt den pedagogiske beslutningen, ofte i samarbeid med hjemmet, at det er noe de ønsker seg. Andre skoler mener at basert på deres gode, sunne vurdering er øvingsarbeid en naturlig del av skolehverdagen. Det avgjørende i begge tilfeller er at elevene lærer, og at de når de kompetansemålene som står i læreplanen. Det er det aller viktigste. Vi trenger en debatt om lekser, men jeg synes likevel at interpellantens spørsmål er litt malplassert, for spørsmålet burde ikke være hvordan departementet kan ta nasjonale eller sentrale initiativ til å gjøre noe med leksene eller finne ut hvordan man skal gjøre leksene på en best mulig måte. Det vi kan gjøre, er å styrke de overordnede rammene for skolen. Vi kan ha videreutdanning, mer lagbygging i skolen, vi kan lage nettverk som oppfordrer lærere til å dele gode ideer, vi kan i og for seg også ha manualer som viser hva som er god undervisningspraksis, for å spre det. Men selve diskusjonen om akkurat hvordan leksene skal legges opp på den enkelte skole, i den enkelte klasse og for den enkelte elev, er en beslutning som jeg med trygghet overlater til sektoren selv. Ikke dermed sagt at det ikke skal være politisk diskusjon rundt det, men valget om hvordan man organiserer øvingsarbeidet, overlater jeg med stor sikkerhet til sektoren. SV har et ærlig, redelig og åpent forslag om at de ønsker å bruke de store pengene i Skole-Norge fremover på en heldagsskole. Det er greit, og det gir også et veldig klart og tydelig politisk valg. Fra regjeringens side, og fra Høyres og Fremskrittspartiets side, ønsker vi å bruke de store pengene på skolen – på innholdet, på fag, på lærere, på at undervisningen skal styrkes, og på at elevene skal lære mer – ikke på å styrke de tilbudene som er utenfor skolen, for å skape en lengre skoledag. Det kan godt hende at skoledagen også blir lengre, men da må det være fordi man fyller på med fag, med timer, med faglærte lærere, ikke fordi man har et mål i seg selv om at barna skal sitte lenger på skolebenken hver dag.