Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2000-02-15:
Bare noen korte merknader også fra Arbeiderpartiets side, i og med at innstillingen er enstemmig på alle punkter. Fra vår side ser vi det som positivt at tilbud og støtte til ofre og pårørende i kriminalsaker har fått større oppmerksomhet. Det mener jeg er nødvendig både i forhold til behovet for umiddelbar hjelp og assistanse og til større fokusering på hele rettssystemet – ja, faktisk hele det sivile samfunn. Slik sett deler jeg intensjonen bak dokumentforslaget vi har til behandling i dag. Dette har vi også påpekt fra justiskomiteen i flere sammenhenger. Vi har bl.a. også for tiden til behandling en egen sak i komiteen med sikte på tiltak for å styrke voldsofrenes rettigheter. I foreliggende dokumentforslag foreslås det opprettet en egen ordning med bistand til ofre og pårørende fra profesjonelle informasjonsfolk for å takle media, hvor bl.a. politiet er ment å ha et vesentlig ansvar. Jeg er enig i at ofre og pårørende også utsettes for større påkjenninger i en tid da pressen er og oppleves som stadig mer pågående. Arbeiderpartiet synes imidlertid ikke at det er riktig at politiet skal pålegges oppgaven med å tilby hjelp til å begrense eller avgrense kontakt med mediene. Det ville lett kunne bli sammenblanding av roller. Vi mener behovet med hensyn til å takle eller bli oppmerksom på mediepågang bør knyttes til forbedringer av eksisterende ordninger for informasjon og rådgivning til ofre og pårørende, som i dag er generelt for dårlig. Jeg ser ikke at behovet for henvisning til informasjonsrådgiver for assistanse ved mediehenvendelser bør ha en spesiell forrang, eller at ambisjonsnivået skal være høyere her enn for øvrige behov hos ofre og pårørende – det være seg rettigheter til helsebistand eller f.eks. erstatningsrettigheter. Etter de eksisterende ordninger har politiet en generell plikt til å bistå og informere, som også bør kunne inneholde en orientering om mediepågang. Det viktigste er å være forberedt og ikke bli henvist til en profesjonell informasjonsrådgiver. Assistanse og rådgivning med hensyn til media bør også kunne knyttes til utviklingen av rådgivningskontor for kriminalitetsofre, som også kan benyttes av pårørende. I denne sammenheng vil jeg uttrykke stor misnøye med at det ennå ikke, etter flere år, er opprettet et slikt rådgivningskontor i Oslo. Jeg vil be statsråden bidra til framdrift av en slik etablering. Offentlige instansers støtte og hjelp til ofre og pårørende er den ene side av denne saken. Den andre gjelder pressens eget ansvar for å sette grenser for pågangen overfor ofre og pårørende i alvorlige kriminalsaker. Med tanke på de siste dagers offentlige debatt om pressens rolle ser man også i forhold til kriminaljournalistikk at man får en stadig mer pågående personfokusering. Har media en bevisst holdning til denne utviklingen, eller tøyes grensene i konkurransen om salgstall og de mest eksklusive og nære reportasjer? Pressen bør selv heve «Vær varsom»-plakaten på dette området. Det er ikke nok å avvente klager til Pressens Faglige Utvalg. Man må være i forkant. Denne saken handler egentlig om å unngå at uskyldige blir rammet, og til det tror jeg at vi på hvert vårt område kan bidra til at vi får en samfunnsutvikling som ivaretar dette hensynet.