Michael Tetzschner (Høyre), 2013-06-17:
Proposisjonen gjelder to atskilte saker – for det første forvaltningsvedtak mot vertsfamilier som misbruker aupairordningen, såkalte karantenebestemmelser, og for det andre utvisning som følge av straffbar handling begått før innvilgelse av førstegangstillatelse og iverksettelse av vedtak for EØS-borgere med oppholdsrett etter utlendingsloven § 111. Når det gjelder aupairordningen, får vi bare minne om at Norge tiltrådte Europarådets avtale om ansettelse av au pair i 1969 – en avtale vi selvfølgelig er bundet av. Det innebærer at au pairer skal ha tid til å gå på språkkurs og arbeide maksimalt fem timer per dag. Antallet personer som får innvilget oppholdstillatelse som au pair, har økt, og dagens au pairer har endret litt sammensetning siden 1960-årene. De kommer nå i større grad fra land under utvikling enn det som var vanlig tidligere. Forslaget om karanteneordning har som formål å styrke kulturaspektet og forhindre at au pairer benyttes som billig arbeidskraft. Etter utlendingsforskriften kan en utlending få oppholdstillatelse som au pair i Norge i til sammen to år når kontrakten tilfredsstiller de mer detaljerte kravene som UDI stiller. Som gjenytelse for oppholdet i vertsfamilien utfører au pairen visse oppgaver som lettere husarbeid, pass av barn mv. Au pairen må være mellom 18 og 30 år og skal ha anledning til å delta i norskopplæring. I dag er det ikke adgang til å ilegge karantene overfor vertsfamilie som bryter vilkårene for aupairopphold. En samlet komité viser til at formålet med ordningen er å gi mulighet for internasjonal kultur- og språkutveksling på et mellommenneskelig nivå, ved at unge mennesker bor hos en norsk familie. Til gjengjeld bidrar au pairen med nærmere definerte ytelser, som nevnt. Komiteen er enig om at det stilles betingelser som gjør at forholdet ikke er, eller utvikler seg til å bli, en utnyttelse av au pairene som billig, ufaglært arbeidskraft, og vi mener at forslagene vil være et bidrag til å verne om lojal bruk av aupairordningen ved at det gis mulighet for forvaltningsvedtak som innebærer at vertsfamilien kan settes i karantene hvis vilkårene for aupairoppholdet brytes. Vi mener også at forslagene til sanksjoner er lagt på et rimelig nivå så lenge det er snakk om brudd på de spesifikke vilkårene for oppholdstillatelse i forbindelse med oppholdet. På ett punkt har komiteen delt seg. Regjeringspartiene utgjør komiteens flertall. De mener at det i prinsippet kunne vært fint om man hadde hatt et felles nordisk regelverk på området, men anser det lite praktisk slik reglene er utformet i de andre nordiske landene i dag. Finland og Sverige har som kjent ikke bestemmelser om karantene, og de danske reglene inneholder regler som avviker lite grann fra dem som er foreslått i proposisjonen. Komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti ville allikevel ha ansett det som en fordel om vi hadde kunnet nærmet oss de danske reglene, som bare er marginalt annerledes, fordi det hadde gitt Norden en større grad av rettsenhet sett utenfra. Så kunne vi arbeidet for at Finland og Sverige kunne komme etter. Noen av oss har den glede å delta i Nordisk råd. Da er hvorfor vi ikke tar mer hensyn til hverandre når vi har ny lovgivning under utarbeidelse, stadig oppe. Dette er et eksempel på at man ikke klarer å gripe mulighetene. Så har komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet reist en i og for seg interessant problemstilling, og det er om au pairen kan bli holdt ansvarlig for manglende skattetrekk fra vertsfamilien. Fremskrittspartiet gir uttrykk for at eventuelle sanksjoner må rettes mot arbeidsgiver, ikke mot arbeidstager. Det er en interessant problemstilling, men den ligger på siden av det saken gjelder. Vi er ikke uvillig til å gå inn i den diskusjonen i en annen sammenheng. En samlet komité ville anse den avgrensning som er gjort i personkretsen, som kan utløse karantenesanksjon, som hensiktsmessig. Til slutt: Den andre endringen som er foreslått, er to presiseringer i utlendingsloven: at straffedommer for forhold som ikke var kjent på tidspunktet det var gitt permanent oppholdstillatelse, skal bedømmes ut fra regler som gjelder for midlertidig oppholdstillatelse. Dette er ganske logisk, da veien om varig oppholdstillatelse går om en midlertidig oppholdstillatelse, og at holdbarheten av denne ville avhenge av om det er gitt fullstendige opplysninger da man søkte midlertidig oppholdstillatelse. Man skal da ikke kunne påberope seg den økte tilknytning som permanent oppholdstillatelse gir, hvis denne er oppnådd på gale premisser og tilbakeholdte opplysninger.