Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2008-10-24:
Vi står overfor mange krevende og store utfordringer. Utenriksministeren var inn på flere av dem i sin redegjørelse i går. Ett av forholdene er utvilsomt klimaspørsmålet. Utenriksministeren nevnte spesielt to ting som jeg synes det er verdt å legge merke til og kommentere litt videre. Det ene er fangst og lagring av CO2 , og det andre er klimakvoteloven. Og for å ta det siste først: Jeg tror faktisk at det er fornuftig å erkjenne at når det gjelder såpass omfattende reguleringer og systemer som kvoteloven er et utslag av, er det krevende å lage tilpasninger. Solvik-Olsen sa at det var gledelig at ESA hadde presset Norge. Jeg synes tvert om at det er litt beklagelig at vi har blitt presset, for det betyr faktisk at vi har brukt lengre tid på å få klarlagt hvilke betingelser som skal gjelde for norsk industri og for de investeringene som skal følge av de avklaringene som finner sted. Så er det ingen tvil om at utgangspunktet i klimakvoteloven er bra, veldig godt tilpasset norsk industri og den etablerte industrien. Så er vi enige om at den hadde behov for noen justeringer. Men utgangspunktet er veldig bra. Det som er viktig med tilpasningene, er at de utløser investeringer, og vi vet at det står investeringer på vent som er positive for det som loven egentlig skal bidra til, nettopp å bedre klimaet. Derfor er tilpasninger etter mitt skjønn krevende, og de må vurderes særskilt i hvert enkelt tilfelle. Så over til karbonfangst og -lagring. Det er gledelig, som utenriksministeren sa, med godkjennelsen av støtteordningen knyttet til prosjektet på Mongstad. Men det er også en spenning i det at det var knyttet forventninger til eller satt spørsmålstegn ved om det ble gitt en godkjennelse, for er det noe som er helt avgjørende, vil det være at det blir et samspill mellom statene i Europa for å få utløst CO2-prosjekter rundt omkring som blir gode nok, store nok, til å håndtere de framtidige utfordringene knyttet til dette. Mongstad alene er viktig, men det er vel så viktig hvilken holdning EU tar, og ikke minst hvilke holdninger EU-landene tar i forhold til tilsvarende prosjekter rundt om i Europa. Her tror jeg det er helt avgjørende at vårt bidrag og vårt engasjement bare blir forsterket gjennom det vi gjør her hjemme for å få fram tilsvarende prosjekter andre steder i Europa. Norge kan og bør ha – og har – en ledende rolle for å få andre med på tilsvarende prosjekter, til å følge litt i våre fotspor. Men det er i utgangspunktet grunn til å bekymre seg for de signalene som kommer fra resten av Europa om det som er gjennomføringskraften i tilsvarende prosjekter. Derfor må vår rolle være å bidra til å etablere den gjennomføringskraften verden trenger gjennom det engasjementet vi har ute i Europa. Den rollen tror jeg er utrolig viktig. Som nasjon har vi mange muligheter. Gjennom det som er skapt gjennom den politiske debatten de siste årene, og ikke minst gjennom det som nå skjer på Mongstad, er det faktisk også nå industriprosjekter som er i gang med å reise seg i Norge. Det tror jeg det er verdt å legge merke til, fordi det også vil være avgjørende å få industrielle prosjekter knyttet til CO2-fangst og lagring, ikke bare energiprosjekter, men også industriprosjekter. Norsk industri vil, men da er vi avhengige av å få et engasjement ute i Europa, for i utgangspunktet er det der beslutninger om investeringer tas. Derfor er vårt bidrag til den påvirkningen utrolig viktig.