Oddvard Nilsen (Høyre), 2000-02-03:
Grunnlaget for Stortingets debatt i dag er statsministerens redegjørelse for Stortinget 21. desember 1999 om grunnlaget for å avbryte arbeidet med å slå sammen Telenor AS og Telia AB. Statsministerens redegjørelse er en ordrik gjennomgang av hovedtrekkene i fusjonsprosessen, men, slik jeg leser den, et ensidig forsvar for Regjeringens handlemåte i fusjonsprosessen og for det utvalg av opplysninger som Stortinget har fått, dette uten erkjennelse av at noe kunne ha vært gjort annerledes. I dag behandler Stortinget en innstilling fra samferdselskomiteen, hvor flertallet retter kritikk mot Regjeringens handlemåte på flere områder, en kritikk som pressen med rette har omtalt som alvorlig og sterk. Dette danner et helt annet bilde av saken enn det som statsministeren presenterte i desember. Høyre forutsetter at Regjeringen aksepterer innholdet i kritikken, det grunnlaget som kritikken bygger på, og at Stortinget i fremtiden skal få opplysninger om motargumenter og problematiseringer. Stortinget har med behandlingen av denne saken lagt en klar norm for hvilke opplysninger Stortinget har krav på, spesielt at motargumenter og problemer med de løsninger som er valgt, skal komme klart fram. Sammenslåingen av Telenor og Telia var et prosjekt som kunne ha gitt betydelige økonomiske og industripolitiske synergieffekter. En slik sammenslåing ville kunne ha gitt Norge og Sverige et godt utgangspunkt innen den raskest voksende industri i verden. Det er derfor en samlet komite, med unntak av SV, som uttrykker skuffelse over at dette ikke lot seg gjennomføre. En samlet komite står også bak innstillingen knyttet til selve hendelsesforløpet. Komiteen påpeker at den utløsende faktor for bruddet var den manglende vilje i den svenske regjering til å instruere sine styremedlemmer på generalforsamlingen i henhold til det norske synet på aksjonæravtalen. Komiteen deler seg i et flertall, bestående av Arbeiderpartiet, Høyre og SV, og et mindretall, bestående av Kristelig Folkeparti, Fremskrittspartiet, Senterpartiet og Venstre, i synet på de underliggende problemene, sårbarheten i de løsninger som ble valgt, og særlig i synet på om disse forhold var tilstrekkelig belyst av Regjeringen i St.prp. nr. 58 for 1998-99 eller på annen måte. Det er en lang og sikker parlamentarisk praksis for at Regjeringen har opplysningsplikt overfor Stortinget. For å fatte beslutninger om lover, bevilgninger og annet er Stortinget avhengig av riktige og utfyllende opplysninger fra regjering og forvaltning. Flertallet nevner flere eksempler på hvilket syn Stortinget har hatt på opplysningsplikten. I den praksis som har vært rundt spørsmålet, har det nedfelt seg flere normer om innholdet av opplysningsplikten. Det er helt klart at når Stortinget først blir informert av Regjeringen, er det et krav at det som fremlegges, er sant, fullstendig og dekkende. Det er Stortinget selv som har den avgjørende beslutning om disse vilkårene er oppfylt. I den sammenheng vil jeg understreke at det er avgjørende at de opplysninger som fremkommer, er balanserte og nyanserte, og det skal fremkomme motargumenter mot og svakheter ved de løsninger som er valgt. I proposisjonen ble det opplyst at styret i det nye selskapet skulle beslutte lokaliseringen av ledelsen for forretningsområdene. Denne beslutningen skulle ifølge Regjeringen underlegges de spesielle stemmerettsregler som var etablert i aksjonæravtalen, dvs. at minst én aksjonærvalgt representant for hvert land måtte være enig i beslutningen. På den åpne høringen den 18. januar 2000 uttalte statsråd Fjærvoll at det ikke var tatt noen forbehold i proposisjonen om disse stemmerettsreglene. Men i et notat fra advokatfirmaet Bugge, Arentz-Hansen & Rasmussen, av 15. mars 1999 til departementet, fremgår det at det var praktiske og juridiske problemer knyttet til å gjøre stemmerettsreglene i styret effektive. Notatet konkluderer med at det ikke var mulig å vedtektsfeste en bestemmelse som ovenfor nevnt. Videre heter det i notatet: «Dette medfører at man kan risikere at man kan ha et flertall i styret for en beslutning nevnt ovenfor, og at dette flertallet ikke inkluderer et styremedlem nominert av den norske stat. Dette vil være et gyldig selskapsvedtak.» Under høringen uttalte statsråd Fjærvoll: «Dette var ikke noe problem, og derfor er det ikke henvist til det noe spesielt sted.» Flertallet registrerer at statsråden mener at Regjeringen har funnet en løsning på problemet i form av det som er nedfelt i aksjonæravtalen. Under høringen fremholdt statsråden at det var aksjonæravtalen som skulle sikre stemmerettsreglene, dette på tross av at det står klart i avtalen at bestemmelsen skal implementeres i vedtektene. Departementet har redegjort for hvordan bestemmelsen er å forstå. Flertallet vil likevel fastslå at for å forstå bestemmelsen var det helt nødvendig å kjenne forutsetningene. Flertallet kan ikke se at det i proposisjonen fremkommer informasjon om hvordan denne bestemmelsen skulle forstås eller hvordan partene mente å ha sikret et grunnlag for en balansert løsning av bl.a. de viktige lokaliseringsspørsmålene. Flertallet mener derfor at disse forholdene ikke er tilstrekkelig belyst i proposisjonen. At statsråden uttalte at problemet var løst, blir enda mer påfallende når en vet at departementet bad om et nytt notat fra advokatfirmaet BA-HR av 26. august 1999 knyttet til lokaliseringsvedtak i styret. I dette notatet ble det gjentatt at flertallsbeslutninger i styret ville være gyldige beslutninger selv om det skulle medføre at det ble vedtatt beslutninger i strid med bestemmelser i aksjonæravtalen. Videre i notatet fra advokatfirmaet BA-HR den 26. august kommer det nye forslag til tiltak for hvordan man kunne sikre gjennomføringen av avtalen, bl.a. at det opprettes rutinemessig kontakt mellom eierne. Dersom den valgte løsningen som ble beskrevet i St.prp. nr. 58 hadde tatt høyde for problemene, burde det vært unødvendig med ytterligere foranstaltninger. Flertallet viser til en juridisk betenkning av professor dr. juris Tore Bråthen hvor det nettopp fremgår at det hadde vært alternative måter å nedfelle de spesielle stemmerettsreglene i vedtektene på. Flertallet registrerer at det fra Regjeringens side kan ha vært andre syn som har begrunnet valget av løsning, men mener like fullt at så lenge det var alternative fremgangsmåter, burde det bli gitt en utdyping av dette valget i St.prp. nr. 58. Uten å ta stilling til den løsningen som ble valgt, slår flertallet fast at det hadde vært riktig å orientere bedre om denne løsningen, de problemer man hadde støtt på under utarbeidelsen, og de svakheter denne løsningen innebar. Det er kritikkverdig at det ikke ble gjort. Hovedproblemet var at partene valgte en ordning som bare sikret at ingen av partene fikk et vedtak mot seg. Den gav ingen løsning på de underliggende problemene, og den var ikke robust nok til å tåle den konflikten som oppstod. Flertallet har ut fra statsrådens svar under høringen forstått at problemstillingen rundt lokaliseringsspørsmålene, og da kanskje særlig plasseringen av mobilenheten, var et vesentlig tema under avtaleforhandlingene. Flertallet peker på at disse problemene i proposisjonen var beskrevet på følgende måte: «På det nåværende tidspunkt er det ikke hensiktsmessig å foreta en plassering av lederfunksjonene i de enkelte forretningsområdene.» Det er åpenbart at lokaliseringen av forretningsområdene – og da spesielt mobilenheten – var langt vanskeligere enn hva de fleste legger i begrepet «ikke hensiktsmessig». Gjennom den informasjon som nå foreligger, er det godt mulig å trekke den konklusjon at motsetningene på dette området var store. I tillegg mente partene at mobilenheten var så strategisk viktig at ingen av dem var villig til å akseptere at denne enheten ble lagt til nabolandet. Og for egen del føyer jeg til: Da kan man jo spørre seg om det var fornuftig å gå videre med sammenslåingen. Uansett må statsråden ha visst hvor problematisk dette spørsmålet kunne bli. Flertallet mener derfor at det er kritikkverdig at disse forholdene ikke ble problematisert i proposisjonen. Hvorfor motforestillingene ikke var tatt med, begrunnet departementet i svar på spørsmål 20 til komiteen med at tillitsforholdet til de svenske eierne ville blitt svekket ved at Stortinget ble orientert om hvordan de norske forhandlerne vurderte de løsninger som partene hadde kommet fram til. Flertallet slår fast at statsråden ikke kan holde tilbake nødvendig informasjon overfor Stortinget under henvisning til forretningsmessige hensyn. Dersom statsråden hadde behov for å orientere om forholdene i hemmelighet, er det fullt mulig å orientere komiteen eller Stortinget under taushetsplikt. Statsråden mener det var tatt høyde for problemene med stemmerettsreglene i styret. Men flertallet påpeker at det var partier i denne salen som var motstandere av fusjonen, og som på den måten hadde krav på å kjenne disse opplysningene, selv om det skulle ha styrket argumentene mot den løsningen som Regjeringen valgte. Ifølge statsministerens redegjørelse hadde man gjennom brevvekslingen mellom den norske samferdselsminister og det svenske næringsdepartementet sikret seg at svenskene hadde samme generelle oppfatning av at avtalen skulle gjelde. Flertallet kan ikke se at det i brevvekslingen fremkommer at den norske tolkningen av stemmerettsreglene skal gjelde. Det bekreftes også i svar nr. 27 fra departementet at det bare var den generelle avtaleforståelsen en gjennom brevvekslingen hadde blitt enig om. Flertallet vil i denne sammenheng peke på de særskilte problemer som var knyttet til spørsmålet om lokalisering, og den særskilte aktsomhet dette gjorde nødvendig. Flertallet finner det kritikkverdig at statsråden ikke hadde avklart usikkerheten knyttet til tolkningen av stemmerettsreglene nærmere, når man var klar over hvilke problemer som var knyttet til styrevedtak. Problemet med sammenslåingen av Telenor og Telia som heleide statlige selskaper bør ha lært oss at det nå er viktig å delprivatisere Telenor. Høyre er glad for at et flertall i innstillingen sier nettopp det. Høyre ønsker også å samle det statlige eierskapet i et av departementene, for på den måten å sikre og bygge opp et profesjonelt eiermiljø som kan tilføre bedriften industriell, økonomisk og juridisk kompetanse. Høyre fremmer forslag om det i innstillingen. Bruddet mellom Telia og Telenor har medført et tap på mange milliarder kr i synergieffekter, men muligens er tapet gjennom den omtale som utenlandske media har gitt Norge som forretningsnasjon, langt større. Men det er en annen historie, i dag dreier det seg om forholdet mellom regjering og storting. Jeg setter fram Høyres forslag i saken.