trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jan Tore Sanner (Høyre), 2001-11-27:
Nå ble det mange prosenter i løpet av to minutter. Men hvis jeg skal besvare spørsmålet om hvorvidt kvinner og distrikter skal tape, så er svaret nei. Etter min forstand er det ingen som taper på at man reduserer skatter og avgifter. Det er ingen som taper på at man bedrer rammebetingelsene for næringslivet – snarere tvert imot. Jeg vet at Morten Lund også var mye på farten i valgkampen, og jeg antar at han også hørte kravet fra Distrikts-Norge, og ikke minst ønsket fra bedriftene i Distrikts-Norge, om at man skulle fjerne flyseteavgiften. Nå fjerner vi den. Jeg antar at Morten Lund også hørte alle bedriftene, også i Distrikts-Norge, som bad om at man skulle fjerne dobbeltbeskatningen av utbytte. Nå fjerner vi den. Det kommer næringslivet til gode, og det kommer befolkningen til gode. Ellers stusser jeg litt når det hevdes at det er så få som betaler toppskatt. Problemet med toppskatten slik den har vært inntil nå, er jo at den rammer også en vanlig industriarbeider, sykepleiere, lærere. Med andre ord: Innslagspunktet for toppskatten er blitt så lavt at det ikke lenger er de såkalt rike som man beskatter ekstra mye, men det er folk med helt gjennomsnittlige inntekter. Derfor har vi tatt det første skritt for å heve det såkalte innslagspunktet for toppskatt. Når det gjelder Regjeringens samlede skatte- og avgiftslettelser, er det ikke riktig at det bare er høye inntekter som får glede av det. Faktisk får de laveste inntektene en større prosent av inntekt i skatte- og avgiftslettelse enn de mer midlere inntektene. I gjennomsnitt er det 1 800 kr. Det er en god skatte- og avgiftslettelse for alle inntektsgrupper, og det synes jeg er et godt første skritt i denne perioden.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2001-11-27:
Dette hørtes vel mer ut som en replikk til Kristelig Folkeparti enn en replikk til meg. Men når spørsmålet først stilles, mener jeg at det budsjettet som er lagt frem, og som nå er noe justert gjennom finanskomiteens innstilling, er et godt budsjett, som reflekterer de tre partiene som utgjør Samarbeidsregjeringen. Jeg var tidligere inne på både bistandspolitikken, miljøpolitikken, satsing på frivillige organisasjoner og fattigdomsbekjempelse. I tillegg er det en god næringspolitikk som hele Regjeringen stiller seg bak. Vi er opptatt av at vi skal gå fra en tilskuddspolitikk til en nyskapingspolitikk. Derfor ønsker man også å satse på generelle og gode, forbedrede rammebetingelser. Jeg forstår godt at det er enkelte som protesterer når noen tilskudd går ned, men hvis man ser på hva Regjeringens budsjett samlet betyr for næringslivet, kan det ikke være noen tvil om at det er forbedrede rammebetingelser som ligger i bunnen. Å fjerne dobbeltbeskatningen, å fjerne flyseteavgiften og å redusere personskatten er en politikk for nyskapning og vekst i næringslivet. Og jeg er ganske overbevist om at Karl Eirik Schjøtt-Pedersen husker hvilke reaksjoner som kom fra næringslivet, særlig i Distrikts-Norge, på arbeiderpartiregjeringens budsjett. Det kunne vært fristende å spørre tilbake om det er slik at Arbeiderpartiet nå har lært, og derfor har endret sin politikk mer i retning av Høyre, eller om det er slik at det er korttidshukommelsen som svikter, og at de protestene som kom fra næringslivet, ikke minst fra distriktene i forrige periode, allerede er glemt.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-27:
Fremskrittspartiet har ikke fått gjennomslag for så mye som de skulle ønske i forhandlingene som aldri ble fullført. Det skal de fleste av oss være glade for. Fremskrittspartiet gikk til valg med slagordet «FOR FOLK FLEST» og profilerte seg som et parti for arbeidsfolk. Partiets alternative statsbudsjett forteller en annen historie. Kanskje burde slagordet gjøres om til «For rikfolk flest». For hva slags grep er det Fremskrittspartiet tar i sitt alternative statsbudsjett? Jo, de går inn for å støtte forslaget om å fjerne utbytteskatten og få lettelser i opsjonsbeskatningen, til tross for at vi vet at 90 pst. av disse lettelsene kommer de 10 pst. rikeste i Norge til gode. Fremskrittspartiet går inn for massive kutt – 3,4 milliarder kr – i rammetilskuddet til kommunene, noe som vi vet vil ramme basisvelferdstilbudet rundt omkring i landet. Det er jo ganske utrolig at et parti som vil bruke 19 milliarder kr mer av oljepengene, ikke kan finne rom for å opprettholde overføringene til skoler og helsetilbud lokalt. Fremskrittspartiet tar til orde for deregulering av arbeidsmarkedet for «å begrense organisasjonenes makt». Fremskrittspartiet vil at lønninger skal framforhandles individuelt, og at lønnsfastsettelsen skal skje lokalt på hver enkelt bedrift. Slik skal folk flest kastes ut i konkurranse med hverandre om hvem som kan tilby den billigste arbeidskraften. De rikeste i Norge vil fryde seg hele veien til banken hvis Fremskrittspartiet får det som de vil. På toppen av det hele er det ett skattefradrag som Fremskrittspartiet ikke vil gi, og det er skattefradrag for fagforeningskontingent til alle de arbeidsfolk som er fagorganiserte. Vi vet fra andre land at kombinasjonen av lav kapitalbeskatning, kutt i offentlig sektor og svekkede fagforeninger fører til økte økonomiske forskjeller. Mitt spørsmål til Siv Jensen er: Hva slags interesse mener Fremskrittspartiet at folk flest har av en økt forskjellsutvikling også i Norge?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-27:
Venstre gikk til valg med høy bannerføring i en del saker som også er viktige for SV. Det gjaldt bl.a. saker som har med miljø og ungdom under utdanning å gjøre. Venstre snakket mye både om behovet for å styrke kollektivtrafikken og om behovet for å øke stipendene til studentene. De snakket om hvor viktig det er å få til en ordning med gratis lærebøker i den videregående skole, og de snakket om studentrabatt på kollektivtrafikk. Hva er det så som skjer når Venstre har vært med å legge fram et statsbudsjett? Jo, alle disse områdene blir nå utsatt for kutt. Jeg har her et notat fra Natur og Ungdom som nylig er offentliggjort, der det bl.a. kommer fram at hvis man blar litt i budsjettforslaget til regjeringen Bondevik, vil man komme fram til at det totale regnestykket når det gjelder kollektivtrafikken, er et kutt på 115 mill. kr. Vi vet også at Regjeringen har trukket tilbake det lovte tillegget i stipendet til studentene. Vi vet at Regjeringen har tatt vekk pengene som skulle gå til utlånsordning for skolebøker. Hvis man blar litt i utdanningsbudsjettet, vil man finne at det også er kuttet i studentrabatten, bl.a. på NSBs langdistansetog, som vil gjøre at det blir vesentlig dyrere for studenter å reise med tog. Dette er stikk i strid med det som Venstre hadde som hovedsaker i valgkampen. Mitt spørsmål er da: Er det slik at disse prioriteringene er Venstres egne, og uttrykk for de valg Venstre mener er viktige å ta – f.eks. at pengene nå går til skattelette isteden – eller om dette er Høyre-politikk som Venstre har måttet bøye seg for underveis i prosessen?
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2001-11-27:
Låg rente er god fordelingspolitikk, og rentenivået er eit av dei instrumenta som gjev sterkast utslag både for unge i etableringsfasen, for kommunane og for næringslivet. Derfor er det svært viktig for samarbeidspartia at budsjettet for neste år skal ha ei innretning som kan leggja grunnlaget for ei rentenedsetjing. Eg erkjenner at Framstegspartiet har eit noko anna syn enn oss når det gjeld økonomisk politikk og den innverknaden dei ulike elementa har på den økonomiske utviklinga. Eg skal lata dette liggja, men vil fokusera på målet ei låg rente. Spørsmålet vert då: Deler Framstegspartiet vårt syn som går ut på at ei låg rente er god fordelingspolitikk, at ei låg rente er viktig for unge i etableringsfasen, at ei låg rente er viktig for kommunane, og at ei låg rente er viktig for næringslivet? Representanten Siv Jensen var delvis innom nokre av desse spørsmåla, men eg har likevel lyst til å gå litt meir grundig til verks. Mitt spørsmål til slutt vert då: Dersom svaret på desse spørsmåla er ja, kan representanten Jensen seia litt om kor viktig det er for Framstegspartiet å føra ein økonomisk politikk som kan leggja grunnlaget for ei låg rente?
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2001-11-27:
Arbeidarpartiet sitt budsjettforslag fekk ein vesentleg betre sosial profil etter at Arbeidarpartiet kom i opposisjon. Eg skjønar godt at Arbeidarpartiet slit litt med å forklara dette, og eg skal derfor ikkje rippa opp i kva grunnane til det kan vera. Men eg har eit par spørsmål på nokre andre område. For det første: I budsjettavtalen mellom sentrumspartia og Arbeidarpartiet for inneverande år var det ein avtale om å avvikla investeringsavgifta frå 1. april neste år. I budsjettforslaget frå arbeidarpartiregjeringa for 2002 vart avviklinga utsett til 1. oktober. I prosessen i komiteen har så Arbeidarpartiet gjort ei rekkje endringar i budsjettet, men punktet om investeringsavgifta er ikkje forandra. Spørsmålet er då kort og godt: Kvifor? Det andre spørsmålet går på at Stortinget ved fleire høve har lagt sterke føringar for at næringslivet i dei 14 kommunane som fekk auka arbeidsgjevaravgift frå 1. januar 2000, skulle få full kompensasjon for meirkostnadene som følgje av dette samt evaluering av soneinndelinga i 2003. Fullkompensasjon betyr 154 mill. kr pr. år. Av arbeidarpartiregjeringa sitt budsjettforslag kunne me lesa at den kompensasjonen som så langt var gjeven, var tilstrekkeleg, og at det derfor ikkje var nødvendig med nye løyvingar. Naturleg nok har dette vekt sterke reaksjonar i dei 14 kommunane det gjeld. Gjennom komitebehandlinga av budsjettet har Arbeidarpartiet lagt inn 20 mill. kr som visstnok er tenkt til dette føremålet. Behovet er altså 154 mill. kr. Eg forstår ikkje dette heilt. Spørsmålet er då: Er det slik å forstå at Arbeidarpartiet i motsetning til den avgåtte arbeidarpartiregjeringa meiner at det likevel står igjen 12–13 pst. som næringslivet i desse kommunane ikkje har fått kompensert?
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2001-11-27:
Først av alt kan eg forsikra representanten Frøiland om at representanten Sørfonn har det svært godt. Så det er unødvendige bekymringar. Når det så gjeld dobbelskattlegging av utbytte, vil eg minna representanten Frøiland om at i fjor i Budsjett-innst. S nr. 1 stod Kristeleg Folkeparti og bl.a. Arbeidarpartiet i lag i ein fleirtalsmerknad der det heitte at fleirtalet «viser til at utbytteskatten kun skal gjelde for 2001». Det er òg på den bakgrunnen interessant å høyra argumentasjonen frå Frøiland i dag. Men når det gjeld dobbelskattlegginga av utbyttet, er den eitt av fleire ledd for å skaffa risikovillig kapital til næringslivet, og det meiner me er rett og det meiner me er viktig. For nettopp når det gjeld distriktspolitikk, er ein god næringslivspolitikk den beste distriktspolitikken. Og me seier ikkje at SND ikkje er viktig, men det er slik at i den innretninga som er vald, er det lagt opp til å prioritera den vide distriktspolitikken framfor den smale – om ein kan seia det slik. Det er òg moglegheit for å prioritera SND sine bedriftsretta tiltak i distrikta, det kan fylkeskommunane gjera, slik at ein har eit visst handlingsrom som kan treffa der det er behov for det. Men ser ein på det som samla er gjort, avvikling av utbytteskatten, innføring av eit forbetra FoU-frådrag og fjerning av flyseteavgifta osb., meiner me at me totalt sett står godt oppreiste med den næringslivspolitikken som det vert lagt opp til her, og me er overtydde om at i distrikta, der verdiskapinga for ein stor del skjer, vil dette få positive utslag.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2001-11-27:
Eg takkar for ein replikk som gjev meg høve til å klargjera litt meir det som ligg bak forslaget som eg har vore med på når det gjeld reduksjon av alkoholavgiftene. Det er nemleg slik at når det gjeld brennevin, vert faktisk litt mindre enn halvparten omsett via Vinmonopolet. Resten skjer via andre meir eller mindre illegale omsetningsformer og -ledd. Og i Sem-erklæringa, regjeringserklæringa frå dei tre partia, heiter det at ein har som mål å redusera det totale alkoholforbruket og bringa meir av alkoholomsetninga inn i lovlege former. Når det så gjeld vin, vert det i mindre grad omsett illegalt. Eg hugsar ikkje heilt prosenten der, men ein langt større del vert i alle fall omsett via Vinmonopolet. Når det gjeld øl, er det liten illegal omsetning. Så denne avgiftsinnretninga, der avgiftsreduksjonen på brennevin er størst, er først og fremst for å prøva å føra ein større del av alkoholomsetninga tilbake til Vinmonopolet, for dermed å kunna bruka det edruskapspolitiske verkemiddelet som Vinmonopolet var tenkt å skulla vera.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2001-11-27:
Replikken gjekk vel spesielt på to hovudområde. For det første gjekk han på statleg eigarskap. Det er i det heile tatt ikkje noko problem for Kristeleg Folkeparti – med det som me både har sagt og stått for tidlegare – å stå inne for m.a. den merknaden som er lagd inn i budsjettinnstillinga, og det som elles kjem til uttrykk i Regjeringa sin politikk. Me seier her m.a. at me går inn for «at staten rydder opp i sitt eierskap i næringslivet og definerer hva man vil med eierskapet i hvert enkelt tilfelle». Det trur me kan vera ei nyttig øving. Me seier vidare: «Statens fremtidige eierskap må begrenses til selskaper av forvaltningsmessig karakter, og selskaper der eierskapet har en klar politisk begrunnelse.» Vidare: «Slike begrunnelser for direkte offentlig eierskap kan være å ivareta økonomisk virksomhet markedet ellers ikke kan løse, f.eks. særlige infrastrukturoppgaver, forvaltning av viktige fellesverdier, hovedkontorfunksjoner og forsknings- og utviklingsinnsats.» Når det så gjeld distriktspolitikken, prøvde eg å svara litt på det òg i førre replikken. Me har hevda, og me hevdar framleis, at den beste forma for distriktspolitikk er ein god næringslivspolitikk. Det er gjort ei viss omlegging av ein del verkemiddel – det er rett. Men med dei grepa som totalt er tekne, både ved fjerning av flyseteavgift, avvikling av dobbelskattlegging av aksjeutbytte, innføring av ein sterkare grad av forskings- og utviklingsfrådrag og reduserte skattar på aksjeopsjonar, er me overtydde om at dette vil gje ein betre tilgang på risikovillig kapital som gjer at samla sett skal næringslivet – òg i distrikta – koma godt ut.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2001-11-27:
Representanten Haga og eg er vel ueinige om premissane for spørsmålet, og då blir vel svaret kanskje ikkje akkurat slik som representanten hadde ønskt det. Når ho spør om me ønskjer ei ytterlegare svekking av distriktsprofilen, meiner me at det faktisk ikkje er ei svekking av distriktsprofilen. Me ønskjer å halda oppe ein sterk distriktsprofil, ein næringslivsprofil, for – som tidlegare sagt – det er i distrikta at mykje av næringsutviklinga , næringsverksemda og verdiskapinga skjer. Derfor er distriktspolitikk og næringslivspolitikk to sider av same sak. Når det gjeld dei verkemidla som er brukte, vil eg òg understreka at kanskje eit av dei aller viktigaste verkemidla er renteinstrumentet. Det å leggja til rette for eit budsjett som kan gje grunnlag for ei rentenedsetjing, vil vera eit verkemiddel som vil bety svært mykje for Kommune-Noreg. Ein halv prosent rentenedgang vil for Kommune-Noreg representera 400 mill. kr. I tillegg er det lagt inn ytterlegare ein halv milliard kroner i lågrisikolån til SND under budsjettbehandlinga til regjeringspartia. Eg deler difor slett ikkje konklusjonen til representanten Haga om at dette er ei svekking av distriktsprofilen.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2001-11-27:
Dette vart mange spørsmål på kort tid. For det første: Når det gjeld korleis utbytteskatten vil verka for dei som ikkje er i skatteposisjon – slik oppfatta eg spørsmålet – vil fjerning av denne gje tilgang på risikovillig kapital som igjen vil vera med og styrkja næringslivet, styrkja nyetablerarar osb. Her er det ein klar samanheng. Når det gjeld FoU-satsing, har eg registrert at det i revidert vart gjeve ei klar bestilling til Regjeringa på å leggja fram eit forslag basert på Hervik-utvalet. Det vart ikkje gjort av Stoltenberg-regjeringa – det var ein svært avkorta modell som vart lagd fram. Samarbeidsregjeringa har løfta dette ein god del, slik at det er mange fleire bedrifter som no vert omfatta av skattefrådrag for FoU-investeringar. Representanten hadde eit spørsmål til som fall ut for meg, eg noterte litt kjapt her –
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2001-11-27:
Takk for det! Når det gjeld alkoholavgifta, er den absolutt ikkje noko problem. Eg gjorde greie for den i førre svar. I fjor hadde vi nemleg ein dialog med våre samarbeidspartnarar den gangen om å kombinera ei nedsetjing av alkoholavgifta med førebyggjande edruskapspolitiske tiltak. Så vidt eg hugsar, var det ein stor grad av usemje mellom våre sosialfraksjonar når det gjaldt akkurat det punktet om dei edruskapspolitiske tiltaka som vart føreslegne av Arbeidarpartiet den gongen – dermed den usemja.
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-11-27:
Jeg vil litt inn på de praktiske følgene av Fremskrittspartiets politikk for mange innbyggere. Skole, barnehage og eldreomsorg er viktig for Senterpartiet, for Fremskrittspartiet og for svært mange folk. Så er det slik at mange kommuner er i en veldig vanskelig økonomisk situasjon. Det er ikke noe nytt, det har vært slik lenge. Forventningene er langt større enn det økonomien strekker til, sier de som styrer i kommunene, og de som jobber i kommunene. Og mange innbyggere sier at tjenestene ikke er gode nok i forhold til det de har blitt forespeilet bl.a. i valgkampen. Senterpartiets konklusjon er at det trengs 3 milliarder kr utover det Regjeringen har foreslått. Vi ønsker også at gjelden skal bli slettet med 12 milliarder kr. Da vil vi få bedre skole, flere og billige barnehager, romsligere sosialhjelp og bedre barnevern. Fremskrittspartiet vil kutte istedenfor å plusse på. De har en helt annen oppskrift. Det skal kunne spares 3,4 milliarder kr i kommunesektoren totalt. Og vi leser i innstillingen at det mener Fremskrittspartiet det er lett å gjøre allerede neste år. Det er ikke noe problem, for det er noen som har utredet at det går an å spare 10 pst., kanskje 20 pst., av det som kommunene bruker. I Os kommune har Fremskrittspartiet hatt to år på seg for å få effektivisert og få til billige og gode tjenester. I nesten ingen andre kommuner i landet fins det noe parti som har slike muligheter, for i Os bestemmer Fremskrittspartiet. Men så skjønner jeg at det ikke har gått så veldig godt. Etter Fremskrittspartiets mening skal Os kommune få 5–6 mill. kr mindre neste år. Senterpartiet ønsker at de skal få 8–10 mill. kr mer. Spørsmålene til representanten Jensen blir da: Har det gått så bra i Os kommune? Fins det så lettvinte muligheter for å spare penger? Og blir det bedre tjenester av en politikk med så mye strammere rammer?
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-11-27:
I første del av valgkampen syntes det å fjerne den forferdelige toppskatten å være en veldig god sak for Høyre. Men så ble det litt mer snakk om hva den toppskatten var for noe, hvem som betalte, hvor få det var, og hvor skjevt den var fordelt geografisk og mellom menn og kvinner. Så ble det stille, det ble ikke så mye mer snakk om toppskatten etter det. Men nå er den dukket opp. Og bare for å nevne eksempel: I min kommune er det 11 pst. av skattyterne som tjener over 300 000 kr. I Bærum er det tre ganger så mange. I Gratangen er det 7 pst. som tjener over 300 000 kr. I Sør-Trøndelag er det 8 pst. som betaler toppskatt, i Akershus 16,5 pst., og kvinner tjener som kjent 60 pst. av det menn gjør. Men så dukker altså forslaget om å kutte i toppskatt opp i Foss-budsjettet, og de tar også med å fjerne skatt på aksjeutbytte. Jeg synes det er overraskende at hele Regjeringen ønsker det. Statistikk sier at i 1999 hadde 14 pst. av alle over 17 år en alminnelig inntekt over 300 000 kr, og av de skattelettene til personer på 5 milliarder kr som nå gis ved årsvirkning, får altså den gruppen på 14 pst. fire av de milliardene. Det er 65 pst. som har en inntekt under 150 000 kr. De får ingen skattegevinst, etter det jeg kan se. Så går det 1 milliard kr i skattegevinst til dem med inntekt mellom 150 000 og 200 000 kr. Det er 16 pst. av toppskatten som betales av kvinner, og det er 18 pst. av aksjeutbyttet som betales til kvinner. 42 pst. av aksjeutbyttet går til Oslo og Akershus, 5 pst. til de fire nordligste fylkene. Sanner snakket i sitt innlegg om det første år i den nye tid. Skal kvinner og distriktene tape like mye også i de neste årene av den nye tid?
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-11-27:
De to temaene som er tatt opp her, den kommunale fattigdommen og mangelen på samferdselsmidler, er vel noe av det som opptar folk aller mest, og som fyller lokalaviser og riksaviser. Jeg tror at den kommunale fattigdommen er stor, og at det er svært få kommuner som har det romslig nok i forhold til de oppgavene som Stortinget har pålagt dem. Hvorfor det nå har blitt slik, kan en virkelig lure på, så god kontakt som vi burde ha med våre velgere, og så viktige tjenester som kommunene står for. Men min oppfatning er i hvert fall at den kommunale fattigdommen fins over hele landet, i alle typer kommuner. Det er mulig at vi nå burde ha innført et storbytilskudd til de største byene; det er mulig at vi er kommet dit igjen. Men ellers er det spørsmål om mer penger, rett og slett – mer penger og større frihet for kommunene til å få gjort jobben istedenfor å drive med detaljsøknader og rapporteringer etterpå. Så er spørsmålet hvor vi da skal satse disse ekstra millionene til vei. Senterpartiet vil nok satse de pengene lenger ut i distriktet enn Høyre og Fremskrittspartiet vil – jeg trodde kanskje ikke det var så stor forskjell mellom Arbeiderpartiet og Senterpartiet der. De som kjører fisketrailerne fra Hitra eller fra kysten oppe i Nord-Norge, synes kanskje det aller viktigste er å kunne kjøre med full last helt nede fra laksemerdene, at vi greier å få opp standarden på de ytterste veiene. De synes vel det er enda viktigere enn å få bort de siste svingene ved grensen. Men eksportveiene våre er viktige. Jeg tror at vi i framtida er nødt til å få gjort noe slik at vi kan kjøre mer av fisken vår ut ved hjelp av båt, for hvis vi når de målene vi har innenfor havbruksnæringen vår, kommer veiene våre rett og slett ikke til å ha kapasitet nok. – Vi får håpe vi når dit.
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-11-27:
Det store spørsmålet er jo hvilke verdier og hvilke temaer en har i fokus. For fire år siden kom det en ny sentrumsregjering. Den hadde minstepensjonister, småbarnsforeldre og distriktene i fokus. Dit førte man de ekstra pengene. Denne gangen er det millionærene og billigere brennevin som er i fokus. Det er en enorm forskjell på de to regjeringene. Senterpartiet ønsker å opprettholde et norsk landbruk. For å greie det trenger vi et skikkelig grensevern; det er det vi arbeider for hele tiden. Vi ønsker å ha et grensevern når det gjelder råvarer, og vi ønsker det når det gjelder videreframstilte varer. Det å fjerne prisforskjellen mellom Sverige og Norge er totalt urealistisk hvis vi ønsker å opprettholde lønnsforskjellen. Vi har 20 pst. høyere lønn i Norge. Hvis vi skal fjerne handelslekkasjen, må vi ned på svensk lønnsnivå. Og det greier vi ikke. Senterpartiet ønsker heller ikke at landbruket skal komme ned på svensk nivå når det gjelder produksjonsmåten. Svensk landbruk er langt på vei et industrilandbruk. Vi ønsker ikke å innføre et slikt for å fjerne prisforskjellen på landbruksvarer. Så var det dette med brennevin. Komiteen har nettopp fått et brev fra finansministeren, fra Høyre, i forbindelse med kvotene for grensehandel. Fremskrittspartiet ønsker at kvotene skal være de samme mellom Norge og Sverige som mellom EU-landene. Finansministeren har sagt i brevet at vi må glemme det, fordi all handel da kommer til å gå over grensen. Det er ikke realistisk at vi skal kunne ha de samme prisene, heller ikke på brennevin, som det svenskene har. Når det gjelder røyketobakk, har den, ifølge den instansen som fortalte komiteen om tobakksavgiften, vist seg ikke å være en grensehandelsvare. Folk reiser ikke over fem mil for å kjøpe tobakk.
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-11-27:
Sem-erklæringens innhold overrasket oss, og det ville selvfølgelig ikke ha vært slik om Senterpartiet hadde vært med i forhandlingene. Når det overrasket oss, var det ikke fordi vi syntes det var rart at Høyre ville ha Høyre-politikk. Det var rart at det partiet som vi hadde skrevet fellesinnstilling med til langtidsprogrammet og til revidert nasjonalbudsjett, hadde forandret seg såpass mye. Vi inviterte likevel til et budsjettforlik. Vi syns det bør være slik at det fra finanskomiteen leveres en innstilling som har flertall, eller som er sikret subsidiær tilslutning fra et flertall. Vi inviterte til et forlik for å få en bedre fordeling og for å få et bedre resultat når det gjaldt distriktspolitikk og satsingen på de svakeste – på de områdene vi syntes det var størst skjevhet i forhold til det vi ønsket. Vi har vært aktive for å få til samarbeid, som jeg har sagt tidligere. Denne gangen fikk vi ikke noe svar. Matvareprisene i Norge og Sverige har faktisk nærmet seg hverandre de senere år. Det har skjedd bl.a. ved at momsen ble kuttet. Jeg syns det var på høy tid, den burde kanskje ha vært kuttet enda mer. Det har også skjedd ved at bøndene har gitt fra seg inntekt, og jeg tror vi har nådd grensen for en tid tilbake. De kan ikke gå lenger ned hvis vi skal ha håp om å beholde et norsk landbruk. Jeg har oppfattet at et flertall i det norske folk ønsker det, og at de også ved flere anledninger har sagt at de ønsker å beholde de støtteordningene vi har, for å kunne beholde det norske landbruket. Jeg har ikke møtt særlig mange som ønsker at vi skal produsere broiler- og svinekjøtt i industrianlegg. Folk er mer opptatt av kvaliteten på matvarene enn av prisen. Det syns jeg vi har fått nok av eksempler på det siste året.
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-11-27:
Vi føler oss ikke bekvemme med det valgresultatet som ble, men det er ikke noe å gjøre med det. Vi inviterte til et samarbeid rundt budsjettet, og jeg sa i stad hvorfor vi gjorde det. Vi syns at alle sammen skal prøve å finne fram til samarbeidsløsninger, slik at vi slipper å være i den situasjonen som vi er i akkurat nå. Det var kanskje ikke vi som burde hatt det største ansvaret for det, men vi tok nå det initiativet. Vi sa også fra hvilke forbedringer vi ønsket. Jeg tror Regjeringen ville ha tjent på det, hvis de hadde gått inn på det. Når en regjering gjør seg helt avhengig av ett parti, og utelukker samarbeid med andre, og når politikken etter min mening blir så sterkt omlagt som den har blitt nå, er partiene i den regjeringen nødt til å få reaksjoner fra velgerne sine. Jeg tror ikke at de som stemte på de partiene, hadde ønsket så store gevinster for de aller rikeste. Jeg tror ikke at de som stemte på Kristelig Folkeparti, hadde sett for seg at det i det første budsjettet skulle komme lettelser i alkoholavgiften som enkelte sier vil føre til at 100 flere vil dø. Så er det en annen sak, det med forpliktende samarbeid i en regjering. Vi har sagt at det er lite sannsynlig at det vil skje i denne perioden. Vi kan ikke tvinge oss inn i noe samarbeid, og jeg tror at et samarbeid i en regjering for vår del vil skje etter at vi har hatt et stortingsvalg. Da vil vi se hva velgerne sier om det som har skjedd i denne perioden, i forhold til vår innsats og i forhold til andres innsats. Når det gjelder det som skjer i samfunnet av forandringer innen den tid – det var sagt her at dette er det første år i den nye tid – er jeg litt redd for at det kan bli store forandringer hvis denne regjeringen fortsetter å samarbeide kun med Fremskrittspartiet i årene framover.
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-11-27:
Kommuner driver med så mangt, og jeg vet at det fortsatt er noen som tviholder på at det er kommunalt ansatte som skal hente søppel og brøyte veiene, for den del, eller måke snø. I mange andre kommuner er det lenge siden de sluttet med det. Men omsorg, helsetjenester og undervisning er av de basistjenestene som jeg synes at kommuner skal drive med. Jeg synes også at de andre som jobber på en skole, skal være kommunalt ansatt, og at en ikke skal ty til konkurranseutsetting når det gjelder vaktmestertjenester og renhold, f.eks. Men vi får etter hvert erfaringer fra dem som har konkurranseutsatt innenfor helsetjenester, innenfor vannforsyning, innenfor omsorg. En del av seniorene fra Stortinget var på befaring i Danmark for å høre om deres erfaringer rett etter at Stortinget trådte sammen i år, og jeg traff da en representant fra Høyre som fortalte om hvilken resolusjon de hadde vedtatt. Det var tverrpolitisk enstemmighet når det gjaldt hva de som var fra Norge, hadde erfart fra de danske forsøkene. Det var negativt, de ønsket ikke at vi skulle slå inn på den veien som noen i Danmark var kommet ganske langt på. For det har vist seg, som noen har advart mot, at etter en tid er man ikke fornøyd med dem som har hatt det, og så er det ikke noen som står klar til å ta over – det er ikke noe etablert apparat for å overta akkurat der. Noen steder i landet vil det kunne gå godt med konkurranseutsetting, fordi det er noen som konkurrerer. Andre steder er det ikke slik. Så vi er skeptisk til konkurranseutsetting av basistjenestene, som handler om omsorg, som handler om skole, som handler om helsetilbud. Så til det litt større, det som staten driver med. Det kom en liten avis her nå om dagen om erfaringene fra New Zealand. Jeg var så heldig å få lov å besøke det landet i min første stortingsperiode. De var tidlig ute med privatisering, og vi er kanskje der de var for 15 år siden. De erfaringene det står om i den avisen, er ikke veldig positive verken når det gjelder arbeidstakernes situasjon eller resultater når det gjelder offentlige tjenester.
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 2001-11-27:
Fremskrittspartiet er veldig opptatt av å stimulere til vekst i økonomien ved å gjøre det mer attraktivt å jobbe. Derfor har vi, som mange andre, vært opptatt av den såkalte toppskatten, også kalt overtidsskatten – en skatt som opprinnelig hadde som formål å ramme dem med høy inntekt, men som etter hvert rammer bortimot en million arbeidstakere i dette landet. Stoltenberg-regjeringen foreslo å øke grensen for betaling av toppskatt fra 289 000 kr til 320 000 kr, noe som var et skritt i riktig retning etter mitt syn. Men det er med forundring jeg registrerer at ingenting ble gjort for dem som skatter i klasse 2, i stor grad barnefamilier og enslige forsørgere. Spørsmålet er: Hvorfor denne helt urimelige forskjellsbehandlingen?
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 2001-11-27:
Høyre gikk til valg med løfter om massive skatte- og avgiftskutt. Vi i Fremskrittspartiet følte det faktisk i en periode som om Høyre hadde stjålet klærne våre mens vi var ute og badet. For Fremskrittspartiet er det viktig å gjøre noe med både skattene og avgiftene. Det er faktisk slik at avgiftene i mange tilfeller slår dårligere ut sosialt enn skattene gjør. Spørsmålet blir da: Hvordan henger det sammen med Høyres skatte- og avgiftsprofil i valgkampen når Regjeringen nå faktisk foreslår økning i ikke mindre enn 15 ulike avgifter?
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 2001-11-27:
I dette øyeblikk foregår det en demonstrasjon utenfor med sikte på å sikre arbeidsplassene i norsk maritimt næringsliv. SV foreslår i budsjettinnstillingen at Regjeringen skal legge fram et forslag om oppheving av de særlige reglene for rederiselskaper i skatteloven fra 2002. Siden de land norske rederier og norske sjøfolk konkurrerer med, nettopp har slike særlige regler, ville dette etter min oppfatning, hvis det ble gjennomført, føre til slutten for norske rederier og norske sjøfolk. Spørsmålet blir: Er det dette SV ønsker seg, eller mener SV virkelig at norske rederier kan konkurrere med utenlandske under helt andre rammebetingelser enn de andre land har?
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 2001-11-27:
Jeg ble litt usikker på hva som var spørsmålet her, men det dukket jo opp til slutt. Jeg oppfattet at det som innledning kom en rekke påstander om Fremskrittspartiets politikk som i høyeste grad er uriktige. Jeg vil ta for meg noe av det. For det første det som dreier seg om skattelettelse til de rikeste. Jeg går ut fra at det siktes til utbytteskatten. Det er faktisk slik at det er usedvanlig viktig for norsk næringsliv at det ikke er en dobbel beskatning på utbytte. Grunnen til det er for det første at vi må ha risikovillig kapital i Norge. For det andre er det helt urimelig – og ikke bare det; det er også dumt – å forskjellsbehandle penger i banken og penger investert i næringslivet. Derfor er det viktig at vi blir kvitt denne skatten, som for så vidt også var planen i budsjettforliket. Hadde Arbeiderpartiet vært opptatt av skattelettelser for de fattige, hadde de antakelig støttet Fremskrittspartiets opplegg, for det er faktisk bedre for dem med aller minst inntekt enn det som Arbeiderpartiet selv har lagt fram. Når det gjelder fradraget for fagforeningskontingent, mener vi at det er mye viktigere for de fagorganiserte å få skattelettelse enn dette spesielle fradraget.
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 2001-11-27:
Dette blir på en måte hakk i plata fra de siste budsjettbehandlingene. Vi har hørt om ansvarlighet. Arbeiderpartiet har på en måte definert seg som det partiet som er det ansvarlige. Det Arbeiderpartiet til enhver tid gjør, er ansvarlig – også når det gjelder bruken av oljepenger. Nå viser det seg at Regjeringen på en måte har overtatt Arbeiderpartiets definisjon. Regjeringen definerer også det Arbeiderpartiet til enhver tid foreslår, som det ansvarlige. Fremskrittspartiet er også enig i at økt rente er usosialt. Men det vi har sett de siste årene, hvor det har vært snakket om stramme budsjetter, ansvarlighet og rentenedgang, har jo ført til det motsatte. Vi har stort sett fått renteoppgang.
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 2001-11-27:
Jeg har jo sagt noen ord tidligere om dette med skatt på aksjeutbytte. Det er viktig at aksjeutbytte blir beskattet i bedriftene. Men når det gjelder dette med 28 pst., er det faktisk forskjell på arbeidsinntekt og inntekt på aksjer, i den forstand at de som har aksjeinntekt, ikke får noen pensjon. De får ingen pensjonsrettigheter av dette. Folketrygdavgiften er ikke inkludert. Det er heller ikke noen motsetning mellom det å gi skattelette til dem med høye inntekter og dem med lave inntekter. Nå er det ikke alltid slik at de som har aksjer, har høye inntekter. Det er veldig mange småsparere som også har aksjeinntekter, så jeg ser ikke noen motsetning her. Med hensyn til kapital til næringslivet sa jeg også i stad at det er viktig at vi ikke skattlegger inntekt av aksjer annerledes enn vi skattlegger inntekt av annen kapital. Det er ikke noe ønske for dem som er interessert i norsk næringsliv, at de som har kapital, skal sette disse pengene i banken i stedet for å investere dem i næringslivet – og bankinnskudd har ikke denne ekstra beskatningen. Det ble sagt fra en av SVs talsmenn her i dag at vi hadde for lite risikovillig kapital i Norge – og dette må jo være en måte å skaffe det på.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-27:
I likhet med mange har jeg registrert at når den nye regjeringen klarte å komme opp med noen ekstra penger, valgte Arbeiderpartiet å bruke disse på dem som sitter nederst ved bordet. Vi i SV er tilfreds med at Arbeiderpartiet i så måte kommer oss i møte. Det kan vel egentlig ikke oppfattes som noe annet enn en kraftig selvkritikk av det Arbeiderpartiet tidligere har stått for. Men det forbauser meg at det må ekstrapenger til. Man må liksom vinne i lotto før man bryr seg om dem man burde ha brydd seg om før. Uansett er SV glad for at Arbeiderpartiet nå åpenbart har lagt om til en annen kurs og ikke bare fokuserer på dem som har mest, men også fokuserer på dem som har minst. – Men la det ligge. Jeg har en utfordring til representanten Hill-Marta Solberg. Nå har finansministeren sagt at han ønsker et ytterligere nedsalg i DnB. Det kan bety at DnB, i likhet med ved tidligere nedsalg av statens aksjer, havner på utenlandske hender. Jeg la merke til at tidligere statsminister Jens Stoltenberg tok selvkritikk på Arbeiderpartiets holdning til salg av Kreditkassen, og det var vi glade for. Vi var de eneste som den gangen advarte mot dette. Tidligere har også Fokus Bank blitt solgt ut. Det var på nippet at Storebrand ble solgt ut, og nå har Regjeringen åpnet for at også Gjensidige NOR kan bli et aksjeselskap, og da er det fare for at enda en bank går ut. Satt på spissen – i løpet av få år sitter vi kanskje igjen med bare Haltdalen Sparebank eller GS Banken, tidligere Gjerpen og Solum Sparebank. Ellers er alle øvrige sentrale finansinstitusjoner i Norge styrt fra utlandet. For en sivilisert nasjon er dette meget uheldig, og jeg tviler på at det finnes et eneste annet land i Europa som ville tillatt at en så viktig bit av det som er et sivilisert samfunn, nemlig bank- og kredittvesenet, i all hovedsak styres fra utlandet. Utfordringen min til representanten Hill-Marta Solberg er følgende: Vi har i dag lagt fram et forslag der vi ber om en tenkepause, om at departementet stopper nedsalget av DnB i påvente av en stortingsmelding, for å sørge for at vi i hvert fall har noe nasjonalt eierskap i bank- og kredittvesenet til gavn for forbrukere og norsk næringsliv. Jeg håper at Hill-Marta Solberg kan ta imot denne utfordringen.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-27:
Jeg må starte med å gratulere Høyre. Hvis man ser i det som er regjeringspartienes finansinnstilling, og ser på det som er lagt fram av regjeringen Bondevik, er det ikke mulig å se noe annet enn helt tradisjonell, vanlig Høyre-politikk. Jeg klarer ikke å se at Kristelig Folkeparti overhodet har satt sitt stempel på dette. I så måte er det bare å gratulere Høyre med at Høyre nå har lyktes med å få kommandoen over denne regjeringens politikk, og redusert de øvrige partiene i Regjeringen til rene støttepartier for Høyre. Likevel er det ikke nok for å få flertall i Stortinget. Det er ganske merkelig å se på den øvelsen som nå skjer og har skjedd i finanskomiteen, i denne balansegangen, der Fremskrittspartiet hele tiden gir litt støtte og litt ydmykelse, litt støtte og litt ydmykelse. Det kan i sannhet ikke være enkelt å prøve å få dette til, men det ser ut til at man skal sjangle videre på en eller annen måte også gjennom denne debatten. Representanten Sanner la vekt på at Høyre hadde gjort så mye mot fattigdom i sitt budsjett. Det jeg legger merke til, er at når man snakker om fattigdom, må man ha et finsikte som er slik at man er 100 pst. sikker på at alle de tiltak man gjør, skal treffe 100 pst. Hvis det finnes den minste tvil om at dette ikke er målt på millimeteren, og at noen finner ut at denne ordningen ikke er 100 pst. god, må man erstatte den med en annen ordning eller ta ordningen bort. Men når det gjelder skatt på aksjeutbytte, tar man bort 1,5 milliarder kr uten en eneste føring. Man sier elegant at dette fører til at man investerer mer i norsk næringsliv. Det gjør at Norge som ett av to land i OECD ikke har skatt på aksjeutbytte. Når det gjelder de rikeste, de som har mest, gir man altså glatt bort 1,5 milliarder kr. De 85 rikeste i Norge får 1,7 mill. kr hver, mens 3,5 millioner nordmenn ikke får en eneste øre av dette. Her skal man ikke bruke finsikte. Her skal man si: Joda, disse pengene går sikkert tilbake til næringslivet i form av investeringer. Men det er jo ikke det som skjer. Vi vet at det private forbruket blant denne gruppen av det norske folk er enorm i forhold til det vanlige. Mitt spørsmål til representanten Sanner er: Hvorfor bruker man ikke finsikte på dette, mens alle de fattigste skal finsiktes helt ned på millimeteren?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-27:
Jeg takker representanten Rudihagen for en mulighet til å oppklare en åpenbar misforståelse som er publisert gjennom Dagsavisen. Det viktigste er selvfølgelig at mennesker kan leve av egen inntekt. Det er det aller viktigste tiltaket vi kan gjøre for å bekjempe fattigdom. Derfor la jeg også i mitt innlegg stor vekt på at det finnes mye samfunnet kan gjøre for at mange av dem som har minst, kan leve av egen inntekt. Det er mange gode grunner til det. For samfunnet er det et pluss, for den enkelte er det et pluss. Nå er det selvfølgelig slik at mange ikke kan leve av egen inntekt. Gjennom valgkampen ble det fokusert stadig sterkere på de fattigste. Det skyldtes delvis SVs engasjement gjennom lang tid. Både Arbeiderpartiet og ikke minst Kristelig Folkeparti og det som nå er regjeringspartiene, hadde fullstendig oversett dette. Derfor kom dette midt under valgkampen som en bombe for de fleste. De færreste partiene, bortsett fra SV, var forberedt på dette. Vi har nemlig i mange år fokusert på det som vi kaller Forskjells-Norge, nemlig den forskjellsutviklingen som har funnet sted i vårt samfunn gjennom 1990-tallet. Det har dessverre vært i en periode da Arbeiderpartiet i all hovedsak har hatt regjeringsmakt. Nå legger vi merke til at det denne regjeringen gjør, er å komme med enkelte tiltak. Vi legger merke til at Arbeiderpartiet etter at de fikk noen bonuspenger av regjeringen Bondevik, kommer med noen tiltak. Det er vi glade for. Vi er glade for at det nå forhåpentligvis finnes et flertall i denne sal for tiltak som faktisk vil få betydning for dem som sitter nederst ved bordet. Det er selvfølgelig ikke slik at SV ønsker at de som går på sosialhjelp eller annen offentlig ytelse, skal ha – slik som det stod i Dagsavisen – stortingslønn. Dette er selvfølgelig helt misvisende! Jeg kan bare rette opp to åpenbare misforståelser i den artikkelen. Vi ønsker å fjerne kontantstøtten. Det betyr at man automatisk tar bort en betydelig del av dette. Vi ønsker heller ikke at bilgodtgjørelse skal ligge inne i denne SIFO-satsen for sosialhjelp. Det gjør at denne familien som presenteres i Dagsavisen, med SVs regnestykke vil komme ut med noe over en tusenlapp mer enn det som er dagens nivå.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-27:
Jeg vil takke representanten Larssen for en god replikk, for det er selvfølgelig slik at SV ønsker privat næringsliv. I vårt alternative budsjett har vi mange tiltak for å styrke det private næringslivet. Men det å fjerne aksjeutbytteskatten styrker ikke norsk næringsliv; det forutsetter en slags trylleformel som sier at alle de som mottar disse pengene, på en eller annen måte investerer dem igjen, og det finnes jo ingen automatikk i det. Det man gjør med dette tiltaket, er at man styrker aksjonærenes konti, og det kan sikkert finnes gode, aktverdige grunner for det, sett fra et høyreståsted. Men hvis man er opptatt av å styrke norsk næringsliv, er det helt andre virkemidler som ville vært langt mer treffsikre, men her går jo Regjeringen i helt motsatt retning. Man fjerner SND-tilskudd – noe NHO og næringslivet raser over – som nettopp bidrar til vekst, arbeidsplasser og privat næringsliv i Distrikts-Norge. Og det vi til vår store forbauselse registrerer, er at det er kapitaltørke i mange av disse bedriftene. Det finnes altså ikke privat kapital som man ønsker å investere i lukrative, gode bedrifter i Distrikts-Norge. For å skape denne veksten må altså SND inn. Det er ikke noe mål for SV at staten skal være borti dette, men vi registrerer til vår store forbauselse at norske kapitalister ikke tar det samfunnsansvaret de burde ha tatt. Derfor er det viktig at man har slike ordninger som SND, og at man har kommunale næringsfond for å skape verdier, velstand og vekst i norsk næringsliv. Så er det selvfølgelig et mål – og det vil jeg tro alle vil være enig i – at fattigdom bør fjernes. Fattigdom bør fjernes i dette rike landet som flyter over av melk og honning, men som ikke klarer å bruke sine ressurser klokt nok. Det er klart at det er et mål at fattigdom skal fjernes, men en filologisk diskusjon om definisjonen av dette begrepet vil SV ikke være med på. Den definisjonen som er gitt på dagens fattigdom, mener vi er mer enn holdbar. Det å fjerne fattigdom ved å trikse og endre statistikker, endre tabeller eller endre definisjoner hjelper ikke et eneste menneske. Det som er det viktigste, er hvilke tiltak Stortinget er i stand til å komme med for at de menneskene som faktisk har bruk for vår støtte og solidaritet, får det.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-27:
Norge har stolte maritime tradisjoner som også vi ønsker å ivareta, men av en eller annen merkelig grunn har det spredd seg en forestilling om at dette er en næring som må subsidieres offentlig. Det er riktig at mange land har foretatt flere skattegrep som gjør det mer lukrativt å investere i rederivirksomhet enn i mange andre ting, nettopp fordi man er gitt helt spesielle ordninger. Det har vi også gjort for vår egen maritime næring knyttet til rederibeskatningen. Jeg mener at denne rederibeskatningen er grunnleggende usunn og bør fjernes. Jeg mener norske rederier har rygg til å bære en helt ordinær bedriftsbeskatning. Jeg mener at norske rederier har all mulig grunn til selv å ønske å oppføre seg som en hvilken som helst annen norsk bedrift, med de samme rammebetingelsene. Norske rederier og den maritime næring er sterke. De har flinke folk, de er konkurransedyktige, og de har kapitalsterke mennesker bak seg, nemlig den norske rederstanden, som vil være i stand til å klare konkurranse på de vilkår som det øvrig norsk næringsliv har. På mange måter synes jeg det er et paradoks, fordi nesten alle de store, tunge bedriftene vi har, driver kontinuerlig konkurranse med utlandet. Nesten på en hvilken som helst arbeidsplass kan man si at denne varen kan produseres billigere et annet sted, dette kan gjøres et annet sted til en lavere kostnad. Og det å gå inn på den karusellen at man hele tiden skal presses til å endre skatte- og avgiftsnivået for å harmonisere nedover, er et grunnleggende usunt trekk, det vil nemlig undergrave finansieringen av hele velferdsstaten. Jeg mener at norsk næringsliv, og at man også internasjonalt, i større grad bør være opptatt av dette. Jeg har ledet en arbeidsgruppe i Nordisk Råd som har sett på dette med skattedumping, og det er nå tatt initiativ både innenfor OECD og innenfor EU når det gjelder tiltak for å hindre at land skal kunne gå foran i denne usunne skattekonkurransen. For dette er en grunnleggende usunn skattekonkurranse som det ene land etter det andre dessverre presses til å bli med på. SV mener at norsk maritim næring vil ha råd til helt ordinære norske skattebetingelser.