Martin Engeset (Høyre), 2009-06-05:
Den proposisjonen vi nå behandler, tar opp en rekke ulike forhold med forslag til mindre, men likevel viktige endringer i arbeidsmiljøloven. Som det har fremgått av debatten tidligere, er det relativt bred politisk enighet om det meste, men på enkelte punkter er det en viss politisk uenighet, kanskje ikke om mål, men mer om når ting skal skje, og virkemidler en bruker. La meg kommentere noen av disse punktene. For det første temaet knyttet til skift/turnus-saken: Fra Høyres side føler vi her at det er for mange og for store uavklarte spørsmål som knytter seg til det forslaget Regjeringen fremmer. Vi vet at spesielt innenfor helse- og omsorgssektoren er allerede bemanningssituasjonen kritisk i forhold til å kunne rekruttere tilstrekkelig antall medarbeidere, og det som foreslås her, bidrar til å gjøre denne situasjonen enda vanskeligere. Her får vi, som vi ser av dokumentene, også støtte fra Helse- og omsorgsdepartementet, som i høringsrunden uttalte følgende: «Vi finner derfor ikke å kunne støtte forslaget før de økonomiske og personellmessige virkningene av forslaget er nærmere utredet.» Høyre fremmer derfor et alternativt forslag, som fremgår av innstillingens side 12. Vi viser også til det forslaget vi tidligere har fremmet, om å innføre en egen kompetansepott for utdanningsgruppene i helse- og omsorgssektoren og for lærerne. Så til temaet som knytter seg til aldersgrenser. For om lag to år siden la Regjeringen frem en stortingsmelding om seniorpolitikken, hvor jeg hadde gleden av å være saksordfører. I den stortingsmeldingen signaliserte Regjeringen at de ville vurdere å øke 70-årsgrensen. Det syntes jeg var bra, selv om jeg nok hadde håpet at man allerede den gangen kunne vært mer konkret. Imidlertid hadde jeg sterke forventinger om at man nå, når denne saken ble lagt frem, i hvert fall ville ta et nødvendig skritt for å myke opp den eksisterende 70-årsgrensen i arbeidsmiljøloven, men fortsatt er man ikke i stand til å konkludere. Det synes jeg er synd, fordi det bryter i grunnen med en veldig bred politisk enighet – i hvert fall i ord – om at det er viktig å stimulere til at eldre er sterkt ønsket i arbeidslivet. Det signalet som ligger i en aldersgrense, skal ikke undervurderes. Når pensjonsreformen så sterkt legger opp til å stimulere aktivt til at flere bør stå lenger i jobb og det skal være mulig å tjene opp pensjonspoeng til man fyller 75 år, har jeg problemer med å forstå at man ikke nå kunne vært i stand til å ta ett skritt i riktig retning. Et slikt skritt kunne være at man støttet det forslaget som Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre står sammen om, nemlig å fastsette denne aldersgrensen til 72 år, altså en økning fra 70 til 72 år. Det er i hvert fall et skritt på veien. Helt til slutt et par ord om ikkerekrutteringsavtaler og konkurranseklausuler. Her fremmes det ikke konkrete forslag i denne omgang, så det blir sikkert et betent politisk tema ved en senere anledning. Det som foregår ute i næringslivet i dag, hvor det inngås ganske omfattende ikkerekrutteringsavtaler selskapene imellom, ligner nærmest på kartellsamarbeid. Det er mulig at det etter dagens lovverk er lovlig, men da synes jeg det bør tilligge Stortinget å gjøre noe med rettstilstanden på området. For dette svekker arbeidstakernes mulighet til å kunne bytte arbeidsgiver og få den lønnen de faktisk fortjener ut fra den kompetansen de har.