trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-01-17:
Som det medlemmet av den arktiske delegasjonen som kanskje har vært med kortest tid, tillater jeg meg å komme med en liten refleksjon over det jeg har hatt gleden av å få være med på i arbeidet den korte tiden. Som en innledning: Det arktiske samarbeidet skriver seg tilbake til midten av 1990-tallet. Det var den gangen, som nå, miljø og miljøsamarbeid som sto i fokus. Etter som årene har gått, er den menneskelige dimensjonen – bosettingen i arktisk område – også blitt sentralt, og vi har fått et arktisk universitet. Det arktiske samarbeidet knyttet til miljø og beredskap har også utviklet seg i en svært positiv retning, i retning av forpliktende internasjonalt samarbeid. Det gjelder særlig beredskap etter hvert som seilingsleden i Nordøst- og Nordvestpassasjen åpnes, forpliktende samarbeid knyttet til beredskap – men det går også i retning av forpliktende samarbeid når det gjelder miljøforvaltningen i det arktiske området. Det er veldig positivt. Den legges til grunn, det er en kunnskapsbasert, konsekvensutredet forvaltning av de arktiske områdene. Her har Norge gått foran ved at vi har vedtatt en forvaltningsplan for Barentshavet og en forvaltningsplan for Norskehavet, der sårbare områder og hensynet til miljøet legges til grunn. Når jeg understreker dette, er det fordi jeg opplever særlig den siste tids debatt om å gå inn i Lofoten og Vesterålen og starte med leteboring før man har gjort ferdig kunnskapsinnhentingen, som en debatt som står sterkt i strid med den debatten og de temaene som er sentrale når vi møtes i Arktisk råd. Man følger ikke opp de nasjonale debattene når det gjelder det vi har forpliktet oss på, og det ansvaret vi har i samarbeidet i Arktisk råd. Det samme gjelder når man har diskusjoner om å bevege seg opp i polare områder – sågar helt opp mot Nordpolen – med tanke på oljevirksomhet. Det er debatter som sentrale aktører i Norge står for, og som står i sterk kontrast til det samarbeidet og det ansvaret som Norge har i Arktisk råd. Jeg sier at vi har et ansvar, for Norge har også sekretariatet for Arktisk råd, vi har administrasjonen i Tromsø. Så i tillegg til at vi har gått foran med de forvaltningsplanene vi selv har behandlet og vedtatt i Stortinget, og som sikkert kan bli mal for hva de øvrige arktiske statene kan legge opp til, må vi følge det opp også når vi på hjemmebane fører en debatt om petroleumsvirksomhet i arktisk område, i arktisk region, når det gjelder å beskytte sårbare havområder og legge miljø og bærekraft til grunn. Så vil jeg avslutningsvis også understreke det som representanten Ivar Kristiansen sa i sitt innlegg: Arktisk samarbeid kommer til å bli mer og mer sentralt i årene som kommer. Det er jeg helt overbevist om. Det er viktig at Stortinget har en parlamentarikerdelegasjon i Arktisk råd, en fast delegasjon som bør få prioritet og oppmerksomhet i Stortinget. Det er viktig, og det vil vi i SV også støtte opp om. Helt til slutt vil jeg også, i likhet med representanten Kristiansen, berømme komiteens leder, Morten Høglund, for å ha bidratt til at det arktiske samarbeidet på en utmerket måte har kommet på dagsordenen i Stortinget.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2013-01-17:
Utenriksministeren hadde en god beskrivelse av den enorme dynamikk som har vært når det gjelder utviklingen av det nordiske forsvarssamarbeidet gjennom de siste årene. Det er en utvikling som vi i utenriks- og forsvarskomiteen samlet noterer med stor glede. Samtidig er det en betydelig anledning til læring i dette. Mitt spørsmål til utenriksministeren går på om han vil foreta seg noe for å evaluere den utviklingen vi har sett, med tanke på læring når det gjelder nordisk samarbeid generelt. Jeg la merke til at utenriksministeren sa at dette samarbeidet nå er på full fart inn som en ordinær del av det nordiske samarbeidet. Det noterer jeg meg med glede. Vil han ta noe initiativ, eller vil det skje noe når det gjelder læringssiden?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2013-01-17:
Jeg tror det nordiske samarbeidet har bidratt til at vi har utviklet vår region på en svært god måte. Det at vi gjennom årtier har evnet å utveksle arbeidskraft når de forskjellige landene har hatt behov for det, har vært et gode. Så er det, som på alle områder, slik at man må være oppmerksom på eventuelle negative konsekvenser av et sånt samarbeid. Men ut fra den situasjonen vi har i Norden i dag, opplever ikke jeg at vi har behov for å bygge nye hindre mellom våre nordiske land.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2013-01-17:
Jeg deler på mange måter representanten Foss’ utålmodighet etter å klare å få saker gjennom det nordiske samarbeidet på en raskere måte. Så er det krevende – det skal vi ikke legge skjul på – for mange saker skal sjekkes ut mellom fem lands regjeringer, og det er også utfordrende å få på plass nok møter der vi skal kvittere ut sakene. Jeg har i mitt lederskap i Nordisk ministerråd vært opptatt av at vi skal løfte flere saker opp til politisk behandling. Det har vi til dels klart å gjøre. Vi har jobbet mye med budsjettet. Men det er krevende å møte alle de utfordringene som ligger i å finne praktiske måter for bl.a. å kvittere ut de rekommandasjonene som kommer fra rådsbehandlingen, i vårt løpende arbeid. Men jeg er enig med representanten Foss i at det må være et mål at vi skal klare å løfte enda flere saker opp og ha en politisk debatt omkring dem, også i Ministerrådet.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2013-01-17:
På budsjettområdet mener jeg at samordningsrollen er ganske tydelig. Jeg deler representanten Foss’ intensjon om at når man skal gjennomføre budsjettkutt i Nordisk ministerråd, bør man evne å si hvilke arbeidsoppgaver man ikke skal gjennomføre. Jeg er lite tilhenger av at man gjennomfører bare «ostehøvelkutt». Det kan være fornuftig at man i noen sammenhenger også ser på om man kan redusere f.eks. administrative utgifter, og da kan ostehøvelkutt være det aktuelle. Men i en situasjon der vi skal ta ned vårt budsjett i størrelsesorden 100 mill. kr over noen år, vil det være nødvendig at vi klarer å komme fram til enighet om arbeidsoppgaver vi skal slutte å gjøre, institusjoner vi ikke skal drive lenger – hvis vi skal gjennomføre et så stort kutt på en måte som ikke hemmer det som er intensjonen med det nordiske samarbeidet: å drive institusjoner og samarbeid som er av relevans for oss.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2013-01-17:
Det er vanskelig for meg å kunne kommentere bakgrunnen for at man ikke har klart å få på plass et møte, men når det tas opp her i Stortinget, skal jeg selvsagt ta det opp med min kollega, samferdselsministeren, og minne om at det etterlyses et møte mellom Nordisk råds delegasjon og samferdselsministeren. Så vil jeg si at vi har mye godt samarbeid på det nordiske planet også når det gjelder samferdsel. Et veldig synlig eksempel er det vi fikk til knyttet til Svinesundsbrua, men representanter i Nordisk råds delegasjon og i Stortinget har tidligere også tatt opp utviklingen – som er krevende – knyttet til Ofotbanen. Der er det gode dialoger nå mellom samferdselsmyndighetene i Sverige og Norge, og også på andre områder er det et godt samarbeid mellom de nordiske landenes samferdselsministerier. Det er også viktig, tror jeg, at man trekker inn andre deler av vår region i et samferdselsperspektiv. Særlig gjelder det nordområdene.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2013-01-17:
Representanten Trældal er kjent med at regjeringen for tiden jobber med en ny Nasjonal transportplan, og der vil vi selvsagt vurdere alle gode forslag og alle prosjekter som vil ha god nytte. Det er et arbeid som pågår i regjeringen nå. Vi vil legge fram en sak for Stortinget der man får god anledning til å diskutere de enkeltprioriteringene som må gjøres innenfor samferdselssektoren. Jeg skal selvsagt følge med på de nordiske sakene. Det er flere transportkorridorer som også har grensekryssende utfordringer i seg, og det vil også være noe av det vi ser på i arbeidet med Nasjonal transportplan.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2013-01-17:
Jeg vil på vegne av regjeringsrepresentantene takke for en god debatt om viktige temaer. Jeg har lyst til å svare på noen av de sakene som har kommet opp her, men kanskje først svare litt på det som noen har etterlyst: Hva er det som ikke fungerer bra? Man har etterlyst om det ikke er noen slike saker, og jeg kan gjerne hjelpe representantene med noen av dem. Jeg har en lang liste. Jeg mener at vi i nordisk sammenheng ikke klarer å være dagsaktuelle nok. Derfor er det viktig at vi nå endrer måten vi budsjetterer på, sånn at vi kan bruke noe mer midler på å prioritere det som er dagsaktuelt. Jeg synes vi i for stor grad er opptatt av at det må være konsensus om alt mellom fem land. Vi bør kunne gjennomføre noen flere prosjekter med noen færre land som deltakere. Jeg synes ikke vi er flinke nok til å forberede oss når vi møtes i nordisk sammenheng. Jeg har lyst til å minne om at da vi dro til Island i fjor, fikk jeg sakspapirene den dagen jeg dro. Jeg liker i alle fall å være noe bedre forberedt. Jeg tror det er for mange prosjekter i det store, og at det er for mange prosjekter som har egne advokater. Jeg tror vi også må evne å se at noen grensehindre er villet – det dreier seg om politikk – og vi evner ikke å løse dem. Jeg tror vi må evne også å si at noe må vi definere som ikke grensehindre, men som politisk villet. Representanten Trældal spurte meg i replikkordvekslingen om jeg kunne sørge for at man fikk et møte med samferdselsministeren. Jeg har sjekket nå, og det ligger ingen henvendelser der. Vi får finne igjen den, så skal vi få på plass et sånt møte. Representanten Foss var innom det med utredningsinstruksen. Jeg er enig i at vi skal se på utredningsinstruksen, og vi har satt i gang et arbeid på det, der vi vurderer om utredningsinstruksen fungerer godt nok på mange områder, inklusive det nordiske. Arbeidet med en grensehinderombudsmann er i gang, og der er det en del juridiske problemstillinger. Vi må se på hele organiseringen av grensehinderarbeidet vårt i den forbindelse. Det jobber vi med. Så til spørsmålet om folk som er fratatt retten til dyrehold: Det var en konferanse om det for veldig kort tid siden, der dyrevernsmyndighetene i de nordiske landene satte i gang arbeid. Der var også tilsynsmyndighetene samlet for å drøfte hvordan man kan få til mer samarbeid om det som gjelder å ta fra folk retten til dyrehold. Språksamarbeid er viktig, der gjør vi også grep. Når det gjelder yrkesutdanning, har vi satt vi i gang et svært arbeid med kartlegging av hvilke krav som stilles for at vi skal kunne godkjenne flere yrkesutdanninger på tvers. Når det gjelder nabolandsfjernsyn, ser vi også på digitale løsninger, og særlig på filmkanal. Studiestøtten var representanten innom. – Hvis jeg kunne få et innlegg til, kan jeg gjerne svare på de to siste spørsmålene knyttet til ID-kontroll og det med skatt også, som representanten Gundersen spurte om.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2013-01-17:
Takk. Det med ID-kontroll er noe mange har vært opptatt av lenge, og vi har satt i gang et arbeid nå for å få mer mobile løsninger, som representanten Gundersen var opptatt av. Det tror jeg er viktig, og det begynner å fungere bedre, at man reiser ut i enkeltsammenhenger, på enkeltdager, for å møte grupper av utenlandske arbeidstakere som søker skattekort. Men identitetskontrollen for å få skattekort er jo en av de viktigste tingene vi har for å hindre falsk identitet i Norge, og derfor er det viktig at vi har gode rutiner for akkurat det. Så helt til slutt: Det gjelder forholdet til norske pensjonister i Sverige, som har fått noen utfordringer. Senest den 17. desember svarte den svenske finansministeren Anders Borg på dette. Svaret er sendt til Nordisk råd, Medborgar- och konsumentutskottet. Han sier bl.a. i sitt svar: «Problemen synes därför inte vara så omfattande som utskottet uppfattat. Mot denna bakgrund har jag inte funnit anledning att ge Skatteverket i uppdrag att se över frågan.» Jeg vil anbefale representanten Gundersen kanskje å ta opp saken med sin partifelle. Det er kanskje lettere å få gjennomslag da.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2013-01-17:
Det har jo i den senere tid vært relativ konsensus her i Stortinget om hva som skal være den norske politikken i forhold til det nordiske samarbeidet. Derfor unnlot jeg ikke å legge merke til at statsråden lyttet nøye under representanten Lundteigens innlegg. Lundteigen er jo en viktig aktør i det rød-grønne samarbeidet og en viktig samarbeidspartner for statsråden i utviklingen av den nordiske politikken. Representanten Lundteigen ønsker å styrke det nordiske samarbeidet med fokus på nasjonalstaten, med økt regulering av bevegelse av arbeid og kapital mellom de nordiske land. Ser statsråden – i likhet med Lundteigen – på det tette samarbeidet, utvekslingen av arbeidskraft, turisme, handel, studenter og kapital som en trussel mot både det nordiske samarbeidet og nasjonalstaten?
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2013-01-17:
Som medlem av Stortingets delegasjon til Nordisk Råd i mange år vil jeg hevde at det nordiske samarbeidet i de senere år har opplevd en ny vår. Det har skjedd ved at flere og flere av parlamentarikerne i de nordiske landene har sett viktigheten av å samarbeide tettere med nabolandene. Samtidig har nok dette kommet fordi mange så at samarbeidet hadde utviklet seg i feil retning, det hadde blitt lite dynamisk, og ikke minst manglet det forankring hos de nordiske borgere. I tillegg er det ikke til å unnslå at integrasjonen mellom de nordiske land har blitt tettere og tettere, og svært mange problemstillinger som angår mange innbyggere, har blitt aktualisert. I Norge har vi i de senere år opplevd at svært mange svensker har kommet hit for å arbeide, samtidig som de har ønsket å beholde tilknytningen til hjemlandet. Da oppstår mange problemer. Mange nordmenn har flyttet til Sverige for å kunne leve billigere, og tusenvis av nordmenn reiser daglig til Sverige for å handle billig for å sikre seg en bedre økonomi. Øresund-regionen er blitt en av de mest dynamiske regioner i Europa med en enorm utveksling av mennesker, kunnskap og handel. Sydsvensker ser på København som sin hovedstad. Denne regionen viser hvor viktig det er å ha et moderne samferdselssystem på plass mellom de nordiske land. Her er det ikke til å unnslå at vi i Norge har en betydelig vei å gå med hensyn til våre samferdselslinjer mot Sverige. Jeg vil trekke frem det viktige arbeidet som Grensetjenesten gjør i å hjelpe arbeidssøkende og andre som støter på utfordringer. Samtidig er Grensetjenesten et viktig ledd i å få identifisert grensehindre. Grensetjenesten bør styrkes ved å få på plass flere medarbeidere, slik at den kan gi bedre service til innbyggerne. Grensehinderarbeidet er et av de viktigste arbeidsområdene i det nordiske samarbeidet fordi det berører vanlige borgeres dagligliv. Arbeidet bør styrkes, og jeg stiller meg positiv til arbeidet med å få på plass en egen ombudsmann. Det bør også vurderes om det bør opprettes et eget kontor hvor borgere kan henvende seg. 2013 blir et viktig år når Norge leder Nordisk Råd med president og visepresident, ikke minst fordi vi snart også får på plass en norsk generalsekretær i Nordisk ministerråd. Dette forplikter. Tiden bør brukes godt, og vi må sette viktige saker på dagsordenen i det parlamentariske samarbeidet. Av disse bør følgende saker være opplagte: Det bør være en nordisk ledelse når det gjelder utviklingen i nordområdene. Vi bør fortsette å arbeide med fjerning av et betydelig antall grensehindre, og her må Norge gå foran. Vi må satse på økt innovasjonskraft og nyetablering av mindre bedrifter i fremtidsrettede næringer, slik at Norden blir en av verdens ledende innovative regioner. Vi må kjempe mot frafallet innenfor videregående utdanning – dette er en av de viktigste kampene vi kan føre – og mot ungdomsarbeidsløshet, slik at vi unngår å få en tapt generasjon, slik vi nå ser i Sør-Europa. Dersom vi lykkes med å legge til rette for dette i det kommende året, har vi lyktes i det arbeidet vi kan bidra med, fra norsk side.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2013-01-17:
Jeg tenkte jeg skulle kvittere til statsråden at jeg synes de to siste innleggene hun hadde nå, var svært gode. Det får statsråden ta med seg. Listen over ting som ikke fungerer i Nordisk råd, som hun svarte på til de representanter som spurte, er veldig interessante politiske spørsmål å diskutere for den forsamlingen som nå er samlet her, og også om det er saker som Norge kan bringe videre inn til debatt i Nordisk råd. Derfor vil jeg – man hadde en lang liste her nå, og den er sikkert mye lengre – anbefale statsråden å bringe det til Stortinget, slik at Stortinget kan debattere de spørsmålene, eventuelt at hun setter det på dagsordenen overfor sine kolleger i Nordisk ministerråd. Men dette er åpenbart spørsmål som kan drøftes i meldingen om nordisk samarbeid i 2013. Så er det en sak som vi har diskutert tidligere, og det er dette med at statsråden sier at det er noen grensehindre som må bestå. Ja, det kan godt være, men det mener jeg at det er Stortinget som må ta stilling til, om det er grensehindre vi må luke ut, og si at her er forskjellen mellom land, og sånn skal det være. Det har jeg flere ganger etterlyst en debatt om, slik at Stortinget kan ta stilling til det, og om det er grensehindre som vi skal se bort fra.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2013-01-17:
La meg først starte med å takke statsråden for at hennes innlegg og hennes siste svar ikke bærer noen grad av inspirasjon fra representanten Lundteigens innlegg. Det er betryggende. Jeg hadde egentlig et annet hovedspørsmål. Etter statsrådens nå ett år lange erfaring med å sitte som nordisk samarbeidsminister – det heter jo forkortet MR-SAM, for samarbeid: Hvor samordnende og hvor besluttende er egentlig Ministerrådet? Det har vært reist spørsmål tidligere om man ikke burde være litt mer besluttende når det gjelder embetsverk, om man ikke burde få mer politikk opp når statsrådene møtes, og om man ikke burde gripe fatt i saker litt tidligere enn embetsverkets eventuelle enighet. Det kan løse et hovedproblem, nemlig at det tar forferdelig lang tid med saker i Nordisk råd. Jeg har sittet i rådet nå i to perioder – med visse avbrudd – og inntrykket er at det går bra, men det går veldig, veldig sakte.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2013-01-17:
Jeg takker for svaret og vil gjerne si at det tror jeg statsråden har ganske bred politisk støtte for, i hvert fall i det norske parlamentet. Men det er vel ikke til å legge skjul på at det eksisterer en litt varierende politisk entusiasme for det nordiske samarbeidet mellom nasjonalstatene. Nå går man inn i en periode hvor man er pålagt – eller iallfall har man pålagt seg selv – et visst budsjettkutt. Det innebærer at man må se inn i andre ministeres arbeidsområder, og det er da jeg stiller spørsmålet: Hvor samordnende er egentlig MR-SAM? Har man vilje til å gripe inn på områder og si at skal man kutte en del av et budsjett, må man kanskje gjøre det på områder som teller – ikke bare kutte med såkalte ostehøvelkutt, som jo innebærer null politisk prioritering, men at områder som er prioritert, kan bli like hardt rammet som andre områder? Altså: Hvor samordnende og hvor overordnet er MR-SAM i forhold til andre ministere?
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2013-01-17:
I Nordisk råd har vi jobbet nå en stund med tiltak for å styrke nordisk transportsamarbeid på tvers av landegrensene. Selv er jeg saksordfører, og jeg har vært saksordfører sammen med Torstein Rudihagen, som også er fra Norge, og vi har bl.a. vært og besøkt ministeren i Danmark og har ønske om å oppsøke og treffe flere av ministrene. Vi har også spurt den norske samferdselsministeren om å få et møte for å diskutere disse sakene som vi diskuterer med hennes nordiske ministerkolleger. Så vidt jeg har registrert, har vi ennå ikke engang fått svar på om vi får lov til å møte ministeren, og det begynner å bli godt over et halvt år siden – det var lenge før sommeren – vi spurte om det. Vi har ikke registrert å ha fått noe svar, og vi har ikke fått til noe møte. Da vil jeg spørre den nordiske samarbeidsministeren, som er fra Norge, og som skal gjøre dette: Er hun fornøyd med at regjeringen ignorerer Nordisk råds arbeid på denne måten, og vil hun som samarbeidsminister ta det opp med regjeringen og sørge for at man har respekt for Nordisk råd i Norge også?
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2013-01-17:
Når nå Ofotbanen nevnes, passer det godt å stille samarbeidsministeren et nytt spørsmål. Vi ser at den svenske regjeringen faktisk har bevilget penger til å legge sporene på svensk side. Man ønsker det, og man er ganske proaktiv overfor Norge for å prøve å få dette til. Det står og faller med Norge i dette systemet. I avisen i dag kunne man lese at Samferdselsdepartementet har sagt at det ikke skal komme inn i Nasjonal transportplan nå. Så ser man også i avisen i dag at i Narvik har LKAB skrinlagt et prosjekt på foreløpig 2 mrd. kr til utbygging på grunn av at Norge ikke får gjort sin del. Vi ser også at det samme skjer i Sverige, at man er på vei til å skrinlegge prosjekter der oppe, noe som betyr enormt mye for regionene og grensehindre. Så mitt spørsmål til samarbeidsministeren er: Kan hun garantere, nå når hun prater så positivt om Ofotbanen, at hun går inn og sørger for at Norge ikke blir det største grensehinderet i Norden noen gang?
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2013-01-17:
Grensehindre mellom Sverige og Norge når det gjelder Ofotbanen er et tema som har vært oppe tidligere. Din forgjenger Gahr Støre gjorde en god jobb og tok med seg den svenske ministeren på Malmbanen, satte ham inn i problemet og så på problematikken for å prøve å få løst dette tidlig. Det butter imot. Nå står det på den norske regjeringen. Svenskene har bevilget 4,5 mrd. kr totalt sett i pakken og Finland har gjort sitt. Det står nå kun på Norge. Så mitt spørsmål til utenriksministeren er: Vil du følge opp i samme spor som din tidligere forgjenger gjorde, å stå på og påse at Norge ikke blir et grensehinder og at dette kan bli en av de største utviklingsmulighetene i Norden?
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2013-01-17:
Jeg synes faktisk representanten Myrli hadde et ganske godt poeng, at vi må se på Norden som en strategisk region. Da vil jeg gå inn på det jeg vil prate om – som jeg har pratet om tidligere i dag – som kanskje går på den viktigste saken i Norden i dag, og som jeg har møtt et enormt engasjement rundt. Jeg har vært kontaktet av finske og svenske parlamentarikere, som har bedt om at Norge på sin side nå klarer å gjøre noe med dobbeltsporet som går via Sverige. Det har faktisk større konsekvenser på svensk og finsk side av grensen enn det har på norsk side. Man prater her om 4 500 arbeidsplasser i Nord-Sverige, der man for første gang i svensk historie har sett en vekst i Lappland, og man må sette opp brakkerigger som bolig for folk. I Finland – i Lappland – ser man for seg at man får 5 500 innbyggere, som har stor betydning for dem. Dette er en strategisk tenkning som vi i Norden må se på i lag. I Norge vil dette utgjøre 300–400 arbeidsplasser. Totalt sett prater vi om ganske mye – og her prater vi bare om frakt av jernmalm. Så har også Kinas nest største godsselskap, Sintrans, vært i kontakt og ønsker å bruke banen og få en kapasitet på banen som gjør at man kan frakte varer den veien. Det at man nå åpner nordområdene med øst–vest-forbindelsen, gir 30–40 pst. besparelse i tid. Nå sier også leverandøren selv at 30–35 pst. av malmen de første årene kommer til å gå over den nye passasjen. Her er det viktig å få ting til å fungere og få det opp å gå. Schenker og CargoNet har i dag begynt å flytte fra tog til vei, akkurat det et enstemmig Storting ønsker å flytte bort fra – veien. De er nå nødt til å flytte motsatt og tar trailerne på grunn av at banen er full. Det tror jeg med all respekt at vi er tverrpolitisk enig om ikke er noen god løsning – spesielt med et veinett som i dag faktisk nesten ikke er i stand til å takle det trykket. Her er det viktig å gjøre prioriteringen som skal gjøres, og jeg stoler på representanten Sønsterud fra Arbeiderpartiet som presiserer at vi ikke skal tro på det som står i avisen. Det skal jeg være enig med henne i og satser på at det som står i avisen, er feil, og at dette vil komme inn i Nasjonal transportplan. Jeg mener det er så viktig at vi kanskje må ha det som egen melding. Jeg er også glad for at utenriksministeren har sagt at han vil følge opp dette.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2013-01-17:
Jeg takker representanten Høglund for et viktig og godt spørsmål. Jeg mener definitivt at vi ikke skal sette noen grenser for hva vi kan prøve å få til. Jeg opplever nå det nordiske utenrikspolitiske samarbeidet, den nære kontakten mellom utenriksministre og utenriksdepartementer, som en forsterkning av det arbeidet noen av oss gjør i EU, noen i NATO og alle i FN. Vi samordner oss for å innta felles standpunkter. Det har vi gjort før også, men det er stadig mer. Det er stadig tydeligere for meg at dette samarbeidet ikke er et alternativ til disse andre organisasjonene vi er med i, men en fordypning og en forsterkning av det samarbeidet. Jeg ønsker at vi også i framtiden ser etter nye muligheter til å utnytte det på. Jeg vil også gjerne opplyse om at vi nå under finsk ledelse har en grundig gjennomgang av hva som skjedde da Finland, og heller ikke Sverige, ble valgt til Menneskerettighetsrådet, for å se på om det er noe vi kan gjøre med det nordiske samarbeidet når det gjelder å promotere hverandres kandidaturer.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2013-01-17:
Jeg mener vi skal gripe de mulighetene som nå er der for økt næringsutvikling og nye arbeidsplasser både innenfor fiske, olje og gass, transportsektoren og mineralutvinning, begjærlig. Dette er veldig gode nyheter for våre egne nordområder og for de andre landene som inngår i det arktiske samarbeidet, i det nordiske samarbeidet i nord og i Barentssamarbeidet. Det skal vi ikke frykte, men glede oss over. Det er også er sterk understreking av hvorfor det er viktig nettopp å ha et tettere samarbeid om konkrete spørsmål, som f.eks. søk og redning, oljevernberedskap og klare kjøreregler for grenseflaten mellom f.eks. utvinning av fisk og marine ressurser versus olje og gass. Men det er noe som er positivt og gledelig, og som gjør at dette forblir regjeringens viktigste strategiske satsingsområde også i årene som kommer.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2013-01-17:
Jeg er svært glad for at vi sammen med våre naboer har levert på de aller fleste av de punktene som lå både i Stoltenberg-rapporten og i andre rapporter og forslag som faktisk kom før Stoltenberg-rapporten, bl.a. mellom de nordiske forsvarsdepartementene og forsvarssjefene i denne sammenheng. Vi var opptatt av å få til en bedre deling av luftbildet. Det skjer. Vi var enige om å få en bedre deling av informasjonene om hva som skjedde til sjøs. Derfor har vi fått på plass BarentsWatch og arbeidet med videreutviklingen av det. Det er betydelig flere øvelser av mer tradisjonell karakter, men også innenfor søk og redningsliknende operasjoner i nord. Det er altså veldig mye aktivitet på det området. Så bør vi alle mene at vi alltid skal gjøre mer, fordi aktiviteten tar seg raskt opp. Tiltakene tar seg også raskt opp, men det er viktig at de henger sammen på en god måte.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2013-01-17:
Det vil jeg gjerne, og jeg ser fram til å arbeide med den nye generalsekretæren for Nordisk ministerråd om nettopp de spørsmålene, fordi jeg tror faktisk det er noe å lære. Jeg tror det er noe i det at dette samarbeidet ble til mellom dem som drev med disse spørsmålene til daglig, og at det ikke var noe som skjedde et annet sted. Det tror jeg var helt essensielt både for å skape eierskap, for å komme med de riktige ideene og for å ha gjennomføringskraft. Uten at jeg har trukket konklusjonen av det, mener jeg at det er en veldig god idé å lære av det også for andre deler av det nordiske samarbeidet. Jeg tror det faktisk krever at vi erkjenner at mens det nordiske samarbeidet oppsto i en tid da man kanskje så for seg at dette var en primærreferanseramme for internasjonalt samarbeid mellom medlemslandene, er det nå et viktig supplement og en fordypning av samarbeid som foregår i andre europeiske og transatlantiske sammenslutninger. Når vi erkjenner det, kan vi rendyrke de kvalitetene som ligger ved det nordiske som er nært, pragmatisk og praktisk.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2013-01-17:
Svaret på det lå litt innebygd i mitt forrige svar, for når jeg sier at noe går særlig bra, ligger det vel litt i forlengelsen av det at det er andre ting som kunne gått både fortere og vært enda mer konkret. Jeg tror formålet her, mer enn å henge ut sektorer som ikke virker, er å understreke at her kan vi se på dem som har hatt en særlig dynamikk, og forsøke å se hvorfor de har hatt en særlig dynamikk, og om det er noe vi kan lære av det. Jeg vil ikke derved si at alle andre samarbeidsområder nødvendigvis kan kopiere det forsvars- og sikkerhetspolitiske feltet, men jeg tror som sagt det er noe å lære. Og jeg tror igjen, litt for å gjenta, at det er viktig å skjønne det nordiske samarbeidets plass i den større arkitekturen som samtlige land er med i. Alle land i Norden er enten helt eller delvis med i NATO, og alle land i Norden er, hvis jeg kan tillate meg å si det, helt eller delvis med i EU, og samtlige er med i OSSE, Europarådet og FN, for å nevne noen. Da må vi legge det til grunn for samarbeidet.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2013-01-17:
Jeg vil først få understreke, for ordens skyld, at Jonas Gahr Støre er min nåværende forgjenger, ikke min «tidligere forgjenger», og for øvrig si at svaret på spørsmålet er ja.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2013-01-17:
Jeg vil slutte meg til den vurderingen at vi står ved et tidsskille. I min første tale som utenriksminister i høst om nordområdene hadde jeg nøyaktig det poenget, at nå er rammeverket bygd. Vi har skapt den internasjonale oppmerksomheten vi ønsket. Vi har også bidratt til at den oppmerksomheten nå rettes inn mot samarbeid og ikke konflikt. Vi har understreket betydningen av de internasjonale prinsippene som ligger i havretten, og vi har bygd institusjoner. Nå er tiden inne til å utnytte mulighetene for en betydelig større utvinning av ressurser – utnyttelse av fiskeriressursene, utbygging av olje og gass og ta tak i mineralressursene. Dette skal vi gjøre på en måte som er i pakt med en helhetlig og langsiktig forvaltning, både av våre områder og av tilstøtende områder. For å få til det må vi ha betydelig aktivitet på både privat og offentlig side. Det var jo nettopp det som var poenget med nordområdesatsingen, at vi måtte gå den veien for å komme dit vi er nå. Jeg føler at vi nettopp er der. Jeg er enig med representanten Kristiansen når det gjelder både analyse og ambisjon, men jeg er litt overrasket over at dette rettes som et spørsmål som bærer preg av at vi burde ha oppdaget det, for det opplegget har vært vårt mest sentrale tema i godt over sju år å få til nettopp dette. Det er – for å dele det med forsamlingen – en veldig positiv opplevelse å besøke Nord-Norge og ikke minst Finnmark. Det er et fylke hvor man – istedenfor å ha arbeidsledighet – erkjenner at det prinsipale problemet nå er mangel på mennesker, og mangel på mennesker med den rette kunnskapen. Man hadde fått til mye mer verdiskaping om man hadde fått de rette menneskene til å bosette seg der eller fått utdannet den befolkningen som allerede er der. Det er et eksempel på noe som er positivt, ikke negativt, men som selvfølgelig også krever en rekke tiltak. Representanten Kristiansen kommer for øvrig selv fra Norges beredskapshovedstad, som er blitt kraftig styrket de siste årene nettopp som en beredskapshovedstad. Der har vi Hovedredningssentralen i Nord-Norge, Forsvarets operative hovedkvarter, og vi har betydelig ressurser – BarentsWatch – som knyttes til dette. Det er en kraftig investering i store deler av Norge for nettopp å møte disse utfordringene bedre enn før og på en mer koordinert måte enn før. I forrige sak minnet jeg om et nordisk forsvars- og utenriksministermøte som ble holdt i Bodø. Der var det betydelig oppmerksomhet fra våre kolleger, bl.a. fra Sveriges utenriksminister Carl Bildt. Han sa at det er få land som har den grad av integrert samordning av disse funksjonene som det vi har i Norge. Det er representert nettopp med det som har skjedd i Bodø.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2013-01-17:
Nå har utenriksministeren gått igjennom fortreffeligheten som ligger i det nordiske samarbeidet, så jeg tenkte jeg skulle prøve en annen vinkling og spørre om det er forhold i det nordiske samarbeidet som utenriksministeren ikke er fornøyd med, og hvor han ser et klart forbedringspotensial – eller er alt tilnærmet perfekt?
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2013-01-17:
Stortingsmeldingen om nordisk samarbeid og årsrapporten til Stortinget viser at det gjøres mye bra og viktig arbeid på mange områder i det nordiske samarbeidet. Selv sitter jeg i Næringsutvalget, hvor bl.a. energi, forskning, innovasjon, grensehindringer og transport står på dagsordenen. Som kjent er ikke samferdsel med i det formaliserte nordiske regjeringssamarbeidet. Jeg mener det burde vært det, men uansett – transport og infrastruktur er viktig i samarbeidet, noe som også Helsingforsavtalen beskriver. Internasjonal handel og pendling over nasjonale grenser vokser, og behovet for internordiske samferdselsprosjekter vokser i takt med dette. Vi får et større og større behov for effektive transportforbindelser for persontrafikken innenfor de mest folkerike delene av Norden. Det er infrastrukturutfordringer når det gjelder å kunne utnytte naturressursene i nord. Vi må finne løsninger på trafikkøkninger i våre største byer, også kalt trengselsproblemer, og vi trenger mer transportrelevant forskning på klimavennlige løsninger og nye energiteknologier rettet spesielt mot nordiske forhold. Transport er med andre ord av grunnleggende betydning for langsiktig og bærekraftig økonomisk vekst, konkurransekraft og sysselsetting i Norden. Men innretningen av transportpolitikken har konsekvenser for regional utvikling, miljø og utslipp av klimagasser. Dette har Nordisk råd diskutert ved flere anledninger, og på sesjonen i november ble det fattet viktige vedtak hvor de nordiske lands regjeringer ble oppfordret til å utarbeide en felles nordisk strategi for arbeidet med utvikling og investeringer i transportinfrastruktur på sjø og land. Videre ble det bedt om en felles plan for forbedringer av forbindelsen mellom de mest folkerike delene av Norden: Oslo–Gøteborg, Malmø–København, Helsingborg–Helsingør og Oslo–Stockholm. De nordligste delene av Skandinavia har et stort potensial som råvareleverandør for det europeiske markedet, og Ofotbanen er viktig i så måte. Representanten Trældal fortalte oss tidligere i dag at denne banen er skrinlagt i arbeidet med ny Nasjonal transportplan. Så vidt jeg vet, er man nå i innspurten i arbeidet med ny Nasjonal transportplan, så Trældal bør vel kanskje vente med sine påstander til ny NTP ligger på bordet. Men Ofotbanen går som kjent fra Narvik til Kiruna og nordover mot og innover i Finland. Den er også viktig med tanke på Nordøstpassasjen, og dermed også relevant for islandske og grønlandske interesser. Derfor – og jeg understreker det – ble det fattet vedtak om at det bør utarbeides en felles plan for utbygging og drift av denne jernbanestrekningen, noe som jeg hadde trodd at representanten Trældal også var kjent med, ettersom det ble fattet i Nordisk Råd i november i 2012. I forbindelse med klimautfordringene ble Ministerrådet bedt om å gi relevante institusjoner som NordForsk og Nordisk energiforskning i oppdrag å utarbeide en langsiktig, felles satsing på forskning og innovasjon innenfor transportområdet. Dette er vedtak som er helt i tråd med intensjonen i Helsingforsavtalen, og jeg ser fram mot det videre arbeidet i disse sakene.
Olemic Thommessen (Høyre), 2013-01-17:
Mange har påpekt at det er en ny driv i det nordiske samarbeidet. Det er flott, og det er nødvendig. I en internasjonal sammenheng, eller i en globalisert verden, er det slik at vår region kommer til å oppleve mye sterkere konkurranse på nær sagt alle samfunnsområder, kulturelt og økonomisk. Fleksibiliteten i det nordiske arbeidsmarkedet er kanskje av de viktigste aktiva vi har med tanke på å møte den internasjonale konkurransen. Det er nødvendig – og det er nødvendig fort – å finne frem til løsninger som gjør at dynamikken i arbeidsmarkedet blir optimal. Vi ser at man innenfor privat sektor går foran på mange områder. Flere næringer organiserer seg stadig i større enheter, ikke minst i en nordisk sammenheng. Bank og forsikring var tidlig ute. Vi ser også at det innenfor entreprise, skogsindustri og en rekke andre områder, organiseres eierskap i større enheter der man ikke bare opptrer finansielt som å være felles eier av to selskaper på hver sin side av grensen, men der synergiene selvfølgelig ligger i at man kan utvikle kompetente miljøer, næringsklynger, jobbe med forskning og på annen måte bruke de ressursene vi har innenfor en bedrift, innenfor en bedriftsklynge, optimalt. Vi snakker ofte om de hundre tusen svenske ungdommene som er i vårt land. Vi skal ikke langt tilbake før vi vet at norsk helsepersonell var svært velkommen i Sverige, og vi kjenner fra fiskeindustrien at finske arbeidstakere ofte har vært veldig nødvendige og kjærkomne nordpå. Det nye i situasjonen er kanskje at vi nå på en helt annen måte snakker om kompetent arbeidskraft og kompetansearbeidsplasser, som skal fungere i flere land samtidig. Dette gjør det nødvendig å finne frem til praktiske løsninger, og jeg synes representanten Høybråten har hatt en god inngang til denne debatten ved å peke på nettopp det. Verden skapes ofte av dem som har skrutrekkeren i baklomma, og det er mye det dette handler om. Det er nødvendig å ta tak i de praktiske prosjektene, slik som Foreningen Nordens Jobbresan, men det er også nødvendig kanskje å jobbe mer bilateralt og bruke det i den nye inngangen vi har til det nordiske samarbeidet – eller åpningen for det – for å finne frem til praktiske, gode løsninger. Så synes jeg det har vært betryggende å lytte til både utenriksministeren og samarbeidsministeren fra Arbeiderpartiet i denne sammenhengen. Signalene fra deres regjeringssamarbeidspartnere – det være seg de siste dagers innspill fra Karin Andersen eller dagens innspill fra Per Olaf Lundteigen – har ikke vært fullt så lovende.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2013-01-17:
Eg skal ta opp eit tema som det har vore fokusert lite på hittil i debatten, og det er forsking. Eg deltek i ei arbeidsgruppe for forsking og innovasjon, som er eit underutval med representantar frå både næringsutvalet og kunnskaps- og kulturutvalet. Der har vi ein del spennande prosjekt på gang som eg synest det er naturleg å trekkje inn i denne debatten. Det eine området som vi har jobba mykje med, er infrastruktur og samarbeidsnettverk for forsking i nordområda. Her skjer det mykje – vi har BarentsWatch og fleire ting som er på gang – men dette er opplagt eit potensial for ei endå sterkare satsing på forskingssamarbeid og ikkje minst på samarbeid knytt til infrastruktur, som er ganske kostnadskrevjande i nordområda. Nordområda er kanskje eitt av dei mest spennande og viktigaste områda for forsking som vi kan sjå for oss i tida framover. Det er eit sentralt område for klimaforsking, og det er eit konfliktfylt område med tanke på å ta vare på miljøet, med eit sterkt press frå oljeindustrien. Då vil forskingskompetanse vere veldig avgjerande for å ta dei riktige avgjerdene med tanke på kor vi skal bore etter olje, og kor vi ikkje skal bore etter olje, og kva sikkerheitskrav vi må stille til både skipsfarten og oljeindustrien for at det skal vere forsvarleg, og for at vi ikkje skal kome ut for uheldige situasjonar. Her har nok arbeidsgruppa for forsking og innovasjon meint at det er behov for å leggje endå meir trykk på regjeringane for å få sett fokus på denne delen av samarbeidet i Nordisk råd. Så er det eit anna område som vi har jobba mykje med, og det er Toppforskingsinitiativet, som var eit kraftig felles forskingslyft for klima og fornybar energi. Dette er eit program som starta i 2009, og som skal vare i fem år. Det vil seie at det begynner å nærme seg slutten, og arbeidsgruppa for forsking og innovasjon er veldig oppteken av at vi no må begynne å jobbe aktivt mot Nordisk råd og regjeringane for å sikre ei skikkeleg vidareføring av det forskingslyftet som Toppforskingsinitiativet har vore eit eksempel på. Det er vel i fagmiljøet nokså brei einigheit om at Toppforskingsinitiativet har vore ei vellukka forskingssatsing, så vi føler eit veldig ansvar for at vi klarer å lyfte opp engasjementet rundt det å få ei vidareføring av forskingssatsinga i Nordisk råd på minst same nivå i neste femårsperiode. Vi har også ei utgreiing på forskingssida. Det har vore ei utgreiing frå den såkalla høynivågruppa, som har laga ein rapport, Vilje til forsking. Der er det fleire forslag til korleis vi skal få styrkt forsking og innovasjon, så det jobbar vi med også i tida framover.
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2013-01-17:
I 2013 er det 20 år siden Barentssamarbeidet mellom Norge, Russland, Sverige og Finland ble formalisert. Mye har skjedd på disse 20 årene. For oss som er Barentsinnbyggere, er det noen viktige milepæler: Den kalde krigen er slutt. Grensene mellom Norge og Russland ble etter hvert åpnet, slik at vanlige innbyggere kunne krysse grensene og besøke hverandre. Det ble oppnådd en historisk enighet om delelinjen i Barentshavet etter over 40 år med uenighet mellom våre to land. Barentssekretariatet ble opprettet i Kirkenes, og for første gang fikk et regionalt nivå en viss utenrikspolitisk rolle. Nylig er det opprettet grenseboerbevis, som letter grensepasseringene for dem som bor nær grensen på russisk og norsk side. Det utstedes multivisum for to år på norsk side og for tre år på russisk side. Vi har et velfungerende norsk generalkonsulat i Murmansk med et underkontor i Arkhangelsk. Infrastrukturen opprustes på begge sider av den norsk-russiske grensen, med utbygging av veinettet og bevilgninger til ny grensestasjon. I løpet av disse 20 årene har vi fått til næringsutvikling mellom våre to naboland – riktignok svært forsiktig til å begynne med, men nå er ca. 20 norske bedrifter etablert i Murmansk fylke, og også russiske selskaper begynner nå å etablere seg i Norge. Forut for alt dette ligger det to forutsetninger: en fantastisk målrettet norsk innsats fra norske myndigheters side, konkretisert gjennom den rød-grønne regjeringens strategi hvor nordområdene pekes ut som Norges viktigste strategiske område, og i tillegg et unikt folk-til-folk-samarbeid gjennom mange år, lenge før åpningen av grensene mellom Finnmark fylke og Sovjetunionen, og senere Russland. Folk-til-folk-samarbeidet var starten på den positive utviklingen vi har nå. Bryting og balalaika kan flytte grenser, det har vi sett. Det er det norsk-russiske samarbeidet et bevis på. Barentssamarbeidet har også en annen og viktig dimensjon. I disse områdene befinner det seg mange urfolk, og dette samarbeidet har satt fokus på deres situasjon. Jeg er overbevist om at det har vært til gode for de ulike urfolk når det gjelder å høste forståelse hos egne myndigheter, og når det gjelder økt bevissthet knyttet til det å respektere og ta vare på ulike språk og ulik kultur. Mye har skjedd på 20 år, og mer kommer til å skje. Den kontakten som er opprettet på tvers av landegrensene i Barentsområdet, kommer til å bidra til en videre positiv utvikling for landene og ikke minst for de menneskene som bebor disse områdene.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2013-01-17:
Jeg er grenseboer selv, og det er lange tradisjoner for utveksling av både mennesker og varer over en lang og åpen grense – det tror jeg vi skal være veldig godt fornøyd med. Jeg er veldig enig med representanten Sønsterud i at samferdsel og infrastruktur bør være en veldig sentral del av det nordiske samarbeidet. Vi kan også erkjenne – som vel har vært gjennomgangstonen i debatten – at Norden er en åpen, fri og rolig plett på denne jord. Det tror jeg også vi skal være veldig godt fornøyd med – jeg tror kanskje utenriksministeren har helt andre tanker i bakhodet akkurat nå, under debatten – men det forhindrer ikke at det er en del utfordringer også over grensen. Det går litt lenger enn bare på «plunder og heft», som representanten Høybråten var inne på. Vi i finanskomiteen får jevnlig mailer fra en del nordmenn som har flyttet til Sverige. Dette er en problemstilling som er tatt opp med finansministeren flere ganger, og den ligger på Sverige, så det er ikke vi som har skylden, men vi får jevnlig mailer om en del pensjonister som har flyttet til Sverige og føler seg lurt av det svenske skatteverket når det gjelder hvordan skatten blir beregnet. Det er en ganske alvorlig problemstilling for den enkelte, for de sitter i en felle og kommer seg ikke ut igjen av Sverige. Det er, som sagt, ikke noe Norge har skyld i, så det er vanskelig å pålegge noen her å gjøre noe med det, men jeg synes det er greit å si fra til utenriksministeren, så han også maser litt på finansministeren for å prøve å få til en ordning som kan hjelpe disse menneskene. Det andre jeg har lyst til å ta opp, er at Høyre flere ganger har foreslått å starte opp en forsøksordning med mobilt skattekontor som en respons på de utfordringene som den nye ordningen for ID-kontroll har medført, for vi vet at arbeidsutveksling er uhyre viktig over grensene. I Oslo får man omtrent ikke mat uten å kunne litt svensk. Også for turistbedrifter og mange små fiskeforedlingsbedrifter rundt omkring i hele landet er det viktig. Når det gjelder det å måtte reise langt for å få tak i ID-nummer: Det er viktig med god kontroll av ID-nummer, men det er også viktig at det offentlige er serviceorientert overfor noe som faktisk er selve fundamentet for å holde mye aktivitet i gang. Igjen er det verdt å se på en forsøksordning med et mobilt skattekontor, rett og slett for å nærme seg de bedriftene som er langt borte, og som har denne problemstillingen tett innpå seg.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2013-01-17:
Verken presidenten eller jeg har vel problemer med å få tak i mat sjøl om vi ikke er så veldig gode i svensk. Alle sier at nordisk samarbeid er viktig, men få stiller spørsmålet om hvorfor det er viktig. Jeg synes vi burde gjøre det oftere. Jeg mener at det er et perspektiv som ofte mangler når vi snakker om det nordiske samarbeidet, og det er Norden som en strategisk region. De siste årene har vi brukt veldig mye tid på grensehindre, og misforstå meg ikke, jeg er veldig for at vi skal løse opp i det. Men det nordiske samarbeid må dreie seg om noe mer enn flaskepant, lastebillengder og trygderegler. Det er som sagt viktig å rydde opp i dette, men vi må også diskutere Norden som en strategisk region. Der mener jeg at Norden har en rolle å spille. Øst for oss har vi en stor nabo, Russland. Vi er lokalisert nord i Europa, dvs. at de fleste i Europa bor sør for oss – kall det gjerne kontinentet plassert sør for oss. I en slik tenkning blir Norden som region viktig, og særlig for de landene på kontinentet som fatter interesse for Norge og Norden. I særdeleshet vil jeg nevne Tyskland i så måte – og vi kan gjerne legge til Østersjøregionen, Norden, Russland. I en slik tenkning blir det nordiske perspektivet viktig. Når jeg er inne på Tyskland, har flere nevnt arbeidet med å få – ikke felles ambassader, det har vi jo ikke – ambassader lokalisert på felles sted. Da er det litt stas å kjøre buss i Berlin og man hører på høyttaleren at neste holdeplass er Nordische Botschaften. Det felles ambassadekomplekset i Berlin er et svært godt eksempel på noe som vi burde få til flere steder. Jeg forsto på utenriksministeren at det har kommet flere steder, og at det er en felles tankegang på det mellom utenrikstjenestene i de nordiske land. Norden har en felles identitet. Da er det viktig at vi styrker og bygger opp under felles identitet, felles språk, felles kultur og felles litteratur. Jeg vil gi ros til alle dem som jobber med det gjennom Nordisk råd, Nordisk ministerråd, Foreningen Norden og alle andre som jobber på det feltet. Det har slått meg de siste åra at når jeg kommer til København, snakker drosjesjåføren eller servitøren svært ofte engelsk til meg, i stedet for at vi kan snakke dansk-norsk. Det er viktig at vi bygger opp under felles identitet, historie, språk, kultur og litteratur, og jeg vil legge til at tv-kanaler er viktig i så måte.