trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-02-19:
La meg ta først dette med leveringsproblemene i fiskeindustrien. I en spørsmålsrunde vi hadde tidligere, ble det vist helt klart at det ikke er det som er problemet. Faktisk er det slik at det kjøpes for fullt, og problemet er at fisk nå mottas så raskt at kvotene blir tatt for tidlig opp. Når det gjelder fiskerinæringens utfordringer, er de betydelige. Det er ingen tvil om det. Markedsproblemer er én side av det. Det er strukturproblemer både på fangstsiden og på produksjonssiden. Det er overkapasitet som gjør at lønnsomheten blir dårlig. Arbeidskostnadene er slik at norsk fiskeindustri taper. Et eksempel er at det koster 3 kr å skjære fisk i Kina mot 15 kr i Norge. Fra Regjeringens side fører vi en aktiv politikk som skal motvirke de problemer vi møter i så henseende. Når det gjelder en del av det som foregår på kysten, viser jeg til at vi i forrige uke kom med forslag om å innføre verftsstøtte. Når det så gjelder den økonomiske politikken, er fiskerinæringen ikke annerledes innrettet enn annen næring. Vi må føre en politikk som gjør at kronekursen går ned. Renteproblematikken og skatte- og avgiftspolitikken er så avgjort med på å skape rammebetingelser for fiskeindustrien som for all annen industri. Vi gjør en stor innsats gjennom avgiftspolitikken og på eksportsiden, slik at vi eksporterer til ca. 150–160 land. Utviklingen er ikke bare negativ. Regjeringen har ført en meget aktiv politikk for å fjerne de handelshindringer som har vært på laks de senere år, og har lyktes med det. Det er en rekke aktiviteter og forslag på gang, ikke minst når det gjelder de næringsrettede virkemidlene, som Regjeringen skal komme tilbake til i løpet av våren. Vi satser på forskning i betydelig grad for å utløse det verdiskapingspotensialet som er der. Jeg er derfor optimistisk på marin sektors og fiskerinæringens vegne.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-02-19:
Det er ingen tvil om at det føres en aktiv næringspolitikk fra Regjeringens side. Jeg nevner og refererer til det vi diskuterte for litt siden i forhold til gjennomføringen av fisket. Det er klart at gjennomføringen av fisket er en viktig del av rammebetingelsene for industrien. Når jeg nå blir kritisert fra forskjellig hold for at vi regulerer og ser til at industrien i Finnmark og langs kysten kan ha en produksjon året rundt i stedet for at vi skulle ta opp hele kvoten i løpet av noen korte vintermåneder, så vil jeg si at det vi her gjør, er av avgjørende betydning for å opprettholde en industristruktur. Når vi nå gjør ting i forhold til struktur, tilpasser kapasiteten både i forhold til fangst og industri, er det av avgjørende betydning for å opprettholde en livskraftig fiskeindustri. Jeg minner om at det kartet som sikkert nå ble vist fram, først og fremst er knyttet til større filetindustribedrifter, og det er faktisk en del industribedrifter i f.eks. Hammerfest og Vesterålen som har tatt tunge investeringer på teknologisiden, som gjør at de er livskraftige.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-02-19:
For det første er det den økonomiske politikken som skal få ned kronekursen, og som skal få ned renten. Dernest er det en betydelig innsats på markedssiden for å åpne opp for markeder gjennom WTO-forhandlingene, gjennom den utvidelsesprosessen som foregår, og jeg refererte også til den vellykkede politikken som Regjeringen har ført for å få bort den ekstra straffetollen på laks. Et av de mer gjennomgripende tiltak vi setter inn, er å få til en regulering av fisket som gjør at industrien kan ha en produksjon året rundt og på den måten kan levere kvalitet året rundt til et marked som spør etter fisk mer enn fire måneder på vinteren. Dernest er det ikke tvil om at lønnsomheten påvirkes av at vi har en overkapasitet både i flåte og industri, og vi må ta de belastningene som er, og bidra her, spesielt siden industrien og fiskerne selv ber om det og ønsker å være med på å finansiere strukturtilpasninger. Dernest fører vi en politikk som går på de generelle rammevilkårene til næringslivet, på kunnskap og kompetanse, og det er en rekke andre tiltak som jeg hadde tenkt å nevne hvis tiden hadde strukket til.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-02-19:
Det er nettopp det jeg prøver å understreke, at jeg forsøker å gjøre noe med problemet, og at vi tar noen grunnleggende grep for å komme ut av de problemene som er der. Men jeg vil advare mot at vi nå skulle tegne et krisebilde av marin sektor og norsk fiskerinæring, for det er for ensidig. Vi har industribedrifter som investerer og går med plusstall. Vi har satsing på kunnskap og teknologi som gjør at de som er flinkest – de som utfordrer de skarpeste hjernene og de flinkeste hendene – de lykkes. Men vi har problemer på enkelte områder. Nå prøver man å fremstille det som et problem at innsiget av torsk er rekordstort for øyeblikket, og så ber man meg om å regulere det på en måte som gjør at vi skal ta opp torsken i løpet av noen korte måneder, og så skulle vi legge kysten død resten av året. Så det må være en litt konsistent argumentasjon også fra dem som nå tegner bare krisebilder. Det er for ensidig, og det er nødvendig å foreta noen grep, som jeg har redegjort for her. Det registrerer jeg at ikke minst SV er imot. Men hva er deres løsning?
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-02-19:
Regjeringen deler representanten Bastesens bekymring for den globale forvaltning av ressursene i havet. Et mer forpliktende internasjonalt samarbeid på dette feltet er av stor betydning for Norge, ikke minst fordi vi er en stormakt i fiskeripolitisk sammenheng. Derfor har også saken høy prioritet i Utenriksdepartementet og vil bl.a. bli tatt opp under det kommende møtet i fiskerikomiteen i FNs organisasjon for matvare- og jordbruksspørsmål, FAO, som finner sted i Roma i neste uke. La meg også legge til at det er en svært god dialog om disse spørsmålene mellom Utenriksdepartementet og Fiskeridepartementet. Selvfølgelig er det det. Regjeringen har imidlertid i henhold til FNs havrettskommisjon ingen folkerettslig adgang til å utvide Norsk økonomisk sone utover 200 nautiske mil. Det foregår heller ingen internasjonale prosesser der spørsmålet om å utvide de økonomiske sonene utover 200 nautiske mil er en aktuell problemstilling. Regjeringen arbeider derimot aktivt for å regulere fisket på det åpne hav og forvaltning av vandrende fiskebestander, som også omfatter forvaltning av fiskebestander i Smutthullet og Smutthavet. Det er et arbeid som hovedsakelig foregår i regi av FN. Ikrafttredelsen i desember 2001 av FN-avtalen om fiske på det åpne hav gir en folkerettslig ramme for forvaltningen av visse vandrende bestander i det åpne hav. Det er norsk oppfatning at avtalen styrker våre interesser innen fiskeriforvaltning, særlig gjennom kravet om forenlighet mellom forvaltningen av fiskeressursene i det åpne hav og i de tilgrensende nasjonale farvann. Fra norsk side arbeides det aktivt for å styrke avtalens utbredelse.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-02-19:
Jeg har forsøkt å redegjøre for at dette arbeidet følges opp på en særdeles aktiv og klar måte fra Regjeringens side. Vi skal som sagt drøfte dette i Roma i neste uke i møte i FAO. Jeg er overrasket over at Kystpartiet ikke er tilfreds med svaret, for det må jo bety at Kystpartiet nå anbefaler at vi på egen hånd skal gå ut og gjøre krav på å utvide 200-milssonen. Som en stor fiskerinasjon er vi mer enn noen andre avhengige av internasjonale avtaler og internasjonalt samarbeid, slik at ikke noen nasjoner kan ta seg til rette utover det folkeretten gir anledning til. Jeg må jo oppfatte det slik at Kystpartiets anbefaling betyr at man skal opptre på en måte som er i strid med folkeretten, selv om jeg også registrerer at representanten Bastesen i sluttkommentaren anbefaler det samme som jeg sier: Vi skal lete etter løsninger innenfor et internasjonalt samarbeid.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-02-19:
Det er ingen tvil om at Regjeringen gjør det som er mulig for å få gjennomslag for norske synspunkter om å få en ansvarlig forvaltning av fiskeressursene både i internasjonalt farvann og i nasjonalt farvann, og at vi fra norsk side ikke har som politikk at vi skal utøve selvtekt i internasjonalt farvann.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-02-19:
Utviklingen av norsk skjellnæring påvirkes av en rekke faktorer, samtidig som det er forskjellige lokale forutsetninger for oppdrett av skjell langs kysten vår. Det er behov for å se på de forskjellige tiltakene for å utvikle næringen i sammenheng. Noen av problemstillingene som må søkes løst i tiden framover, er av forsknings- og utviklingsmessig karakter, deriblant forskjellige problemstillinger relatert til framveksten av giftige alger. Som ett tiltak for å klarlegge muligheter for kontrollert avgiftning av blåskjell ble det i 2001 satt i gang et forprosjekt i Sognefjorden. Prosjektet har bl.a. gått ut på å prøve ut praktiske metoder for avgiftning gjennom lokalitetsforbedring, ved å hente opp rent og næringsrikt dypvann som kan stimulere til mer vekst av giftfrie kiselalger, på bekostning av de giftige algene. Forsøket er gjennomført i Arnafjord i Vik kommune, og kostnadsrammen var 2 mill. kr. Fiskeridepartementet, Landbruksdepartementet og Kommunal- og regionaldepartementet gikk sammen om å finansiere prosjektet. Jeg har selv blitt presentert resultatene, og jeg er enig med spørreren i at her er det store muligheter for å utvikle næring når det gjelder skjell. Prosjektet som vi snakker om, er senere blitt bygd ut og vil fortsette i 2003. Det ekstra forsøket tar sikte på å modifisere ferskvannsutslippet til Jostedal kraftverk i Luster kommune, slik at mer av det næringsrike dypvannet blir ført opp til overflaten, noe jeg også nevnte i sted. Det ekstra forsøket i Luster er for øvrig en samfinansiering mellom Fiskeridepartementet, Fiskeri- og havbruksnæringens forskningsfond, Statkraft, Luster kommune og Vik kommune. De foreløpige resultatene gir grunn til optimisme, og det er nå søkt om tilskudd til en videreføring av prosjektet. Omfanget av prosjektet sammen med hvor langt en er kommet i avklaringen av ulike problemstillinger, tilsier imidlertid – etter mitt skjønn – at prosjektet vurderes i en større sammenheng gjennom det ordinære virkemiddelapparatet. Med det store samlede marine utviklingsbehovet som er der, vil det være viktig å vurdere hvor og hvordan offentlige midler kan føre til mest utvikling. I et land som Norge, med så varierte og gode forutsetninger for utvikling av en mangfoldig akvakultur – herunder også skjell – er det bl.a. regningssvarende å lokalisere spesifikke utviklingstiltak til steder hvor terskelen for gjennombrudd på området vil være lavest. Det er altså også et lokaliseringsspørsmål. Det ordinære virkemiddelapparatet er etter mitt skjønn godt skodd for slike vurderinger. Blant annet gjennom eksisterende programmer i Norges forskningsråd, og særlig gjennom de brukerstyrte programmene, kan næringen og forskningsmiljøene sammen bli enige om hvor skoen trykker, og hvor innsatsen bør settes inn. Fiskeridepartementets rolle vil være å bistå med føringer av mer overordnet karakter. Jeg ser positivt på en videreføring for å avklare de problemstillinger som så langt er tydeliggjort.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-02-19:
Vi kan vel være enige om at det har vært mange festtaler, og det har vært all mulig grunn til å holde festtaler for marin sektor, for potensialet er stort. Samtidig må vi erkjenne at når det gjelder skjell, har gjennombruddet latt vente på seg. Det er nok fordi giftige alger er en begrensende faktor og et problem som vi ennå ikke har løst i tilfredsstillende grad. De undersøkelsene og det banebrytende prosjektet som spørreren refererer til i Lusterfjorden, er nok et slikt steg som kan føre oss videre. Derfor har Fiskeridepartementet vært med og finansiert det som har vært gjort, i en samfinansiering, og vi gir verbal støtte til å videreføre det. Men vi synes at vi nå er kommet så langt med de relativt små midlene vi har i Fiskeridepartementet til å stimulere enkeltprosjekter, at dette må løftes inn i det ordinære virkemiddelapparatet. I tillegg er det slik at vi fra Regjeringens side i løpet av våren kommer tilbake til en total gjennomgang av virkemiddelapparatet, hvor innovasjon skal være en av de viktigste kriteriene. Og nå snakker vi om innovasjon til de grader for å utløse et verdiskapingspotensial. Så jeg er positiv, men, som sagt, jeg henviser dette prosjektet inn i de ordinære finansieringskanalene.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-02-19:
Dette er offensivt, og både foregående statsråder og jeg har i 2001, 2002 og 2003 bidratt til å finansiere dette enkeltprosjektet. Fra min side er det nettopp en offensiv holdning at vi nå løfter prosjektet inn i en større sammenheng, ser til at fiskerinæringens eget forskningsfond kommer med inngrep, at Norges forskningsråd kommer med inngrep, og at de brukerstyrte programmene trer inn, slik at næringen og forskningsmiljøene løfter dette enda høyere opp på dagsordenen. Fra min side er det så avgjort en offensiv holdning til dette. Men vi må ikke undervurdere at her har vi altså en del biologiske problemstillinger som vi fortsatt anser som uløste. Derfor tror jeg det må legges inn tyngre virkemidler enn de som er lagt inn til nå.
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-19:
Reguleringsrådet gir råd, men ein er ikkje forplikta til å følgje dårlege råd. I spørjetimen i fjor – litt seinare enn på denne tida – var vi like bekymra som vi er i år. Det som spørsmålsstillaren ikkje peika på, var at samstundes som ein overregulerer med omsyn til kystfiskarane – når dei kan få lov til å levere torsk – har ein oppheva det ein kallar periodisering for havfiskeflåten. Ein har altså pålagt kystfiskarane å sørgje for at industrien har jamn tilgang på råstoff. Vi er i dag i ein situasjon der den eine fiskaren kappfiskar med den andre av frykt for ikkje å få lov til å levere, eller av frykt for at totalkvoten blir teken opp før fiskaren har fått lov til å ta sin del. Vi hadde akkurat den same situasjonen i fjor. Eg lurar på om det ikkje er på tide å tenkje heilt nytt. Er det ikkje på tide å seie at tida for overregulering er forbi, og at vi er nøydde til å innføre nye former for regulering? Og er det ikkje på tide å ta signala og vurdere om ein kanskje må sjå på nye reguleringar også for 2003?
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-19:
Eg må innrømme at eg synest det er ganske godt gjort av statsråden å klare å vere optimist i den situasjonen vi har i dag. På førstesida av Fiskeribladet den 31. desember var overskrifta «Dramatisk nedtur». I går stod leiaren i Noregs Fiskarlag, Reidar Nilsen, fram, og over heile førstesida av Fiskeribladet stod det at «Reidar roper krise». Eg trur det er den stemninga veldig mange langs kysten faktisk føler på. Vi har problem i alle ledd i næringa i dag: låge førstehandsprisar, dårleg marknadstilgang, lågare etterspørsel, høg kronekurs osv. Vi ser konsekvensane av dette i dag, og eg synest det er godt gjort av statsråden å vere optimist i ein slik situasjon. Norges Råfisklags ferskaste tal syner at vi er på veg til å gjere oss sjølve til råvareleverandørar i forhold til norsk fiskerinæring. Graden av foredling går ned, vi eksporterer ei stadig større mengd fisk, men får stadig mindre igjen for det. Då lurer eg på: Synest statsråden verkeleg at dette er greitt? Synest han det er greitt av overkapasiteten, som han peikte på, berre skal bli riven vekk med eit pennestrøk og tilfeldige konkursar langs kysten?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2003-02-19:
Jeg har følgende spørsmål til fiskeriministeren: Når det er vedtatt periodisering, skal 30 pst. av torskekvoten fiskes i desember. Hva har fiskeriministeren tenkt å gjøre for å sikre at 30 pst. blir fisket av kystflåten og med konvensjonelle redskaper, i stedet for at dette blir fisket av havfiskeflåten, dvs. av trålerne, som skulle være et supplement til kystfiskeflåten? Hva har fiskeriministeren tenkt å gjøre for å sikre det?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2003-02-19:
Jeg har et spørsmål til utenriksministeren, som vil bli besvart av fiskeriministeren: «Det er et stort og økende press mot fiskeressursene i internasjonale farvann. Kystpartiet har tidligere etterlyst et aktivt engasjement for en utviding av den økonomiske sonen. Hvordan er situasjonen i forhold til dette arbeidet i de internasjonale fora der dette er aktuelt, og vil utenriksministeren øke sitt arbeid med å få aksept for nødvendigheten av en slik utvidelse for å få tettet både Smutthavet og Smutthullet, slik at man kan trygge en bærekraftig forvaltning av naturressursene i disse havområdene?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2003-02-19:
Jeg er ikke fornøyd med aktiviteten, og jeg er ikke fornøyd med svaret. Kystpartiet har jo lenge arbeidet for at vi skulle få utvide våre havområder. Når fiskeriministeren sier at vi er en stormakt, så er det riktig. Vi er en stormakt sammen med Russland, Island, Færøyene og Grønland. Jeg er tilfreds med at dette har gitt seg utslag i våre nye EØS-forhandlinger. Når statsråden sier at vi skal ta opp denne problematikken i FAO, håper jeg at det blir kjørt en linje fra Regjeringens side der vi utvider vår grense til 250 nautiske mil, fordi vi på den måten vil stenge både Smutthavet og Smutthullet. Det er i internasjonale fora dette kan gjøres, og jeg går ut fra at fiskeriministeren og utenriksministeren har nær kontakt. Hvorfor følges ikke det arbeidet opp?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2003-02-19:
Det er riktig at vi må lete etter løsninger i internasjonale fora, men jeg er såpass gammel at jeg var med da Island hadde torskekrigen mot England, og jeg vet at grensen ble utvidet fra 50 nautiske mil til 200 nautiske mil. Ved at vi aktivt går ut i internasjonale fora, kan vi medvirke til at grensene også blir utvidet til 250 nautiske mil. Fiskeriministeren vet utmerket godt at Kystpartiet er for at vi får utvidet grensene. Jeg er fullstendig klar over at både Fiskeridepartementet og Utenriksdepartementet er enig med Kystpartiet, men vi gjør for lite.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2003-02-19:
Jeg har et spørsmål til arbeidsministeren. Victor Norman sa her tidligere i dag at det viktigste målet for Regjeringen i den økonomiske politikken er at arbeidsløsheten ikke øker. Nå øker arbeidsløsheten, og den øker dramatisk. Hvis det er det viktigste å unngå at det skjer, må man kunne konkludere med at politikken er mislykket. Enhver regjering må finne seg i, bakom alle ordene, å bli målt på sine resultater. Resultatet er at hver eneste dag, fra mandag til fredag, har, mens denne regjeringen har sittet, i gjennomsnitt 100 nye mennesker gått ut i arbeidsløshet. Og for hver som blir arbeidsløs, er det kanskje fem–ti stykker som er utrygge med hensyn til jobben sin. 250 000 frykter at de skal miste jobben i 2003. Mitt spørsmål er: Ser Victor Norman at dette er alvorlig?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2003-02-19:
Statsråden snakker om å ta et «krafttak» i økonomien, men det kan ikke være meningsfullt at det er 40 000 nye arbeidsløse som skal ta det krafttaket for å få orden i norsk økonomi. Det fører også til et voldsomt samfunnstap at hundre tusen går ledig i stedet for å gjøre fornuftige oppgaver i det norske samfunnet. Mest alvorlig er det at arbeidsløsheten for hver enkelt ikke bare rammer nettverk, sosial prestisje og trygghet, men det rammer familieøkonomien, og det rammer barna som er i familier som taper inntekt i familieøkonomien. I tillegg har denne regjeringen kuttet på det som de arbeidsløse får. Med de vedtakene som ble gjort her før jul for statsbudsjettet for 2003, vil en person med gjennomsnittlig inntekt, som går arbeidsløs et helt år, tape 15 000–20 000 kr i sin økonomi. Og så sa Victor Norman i stortingsdebatten den 12. desember: Ja, dette øker presset på den enkelte for å komme seg ut i arbeid. Er dette en rettferdig politikk?
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2003-02-19:
Jeg registrerer at for hver gang statsråden blir konfrontert med de triste tallene når det gjelder arbeidsledighet, klarer han på en elegant måte å skylde på Arbeiderpartiet. Jeg vil si det på en folkelig måte: Nå må statsråden slippe skjørtene til moren sin og ta ansvar. Barnas situasjon påvirkes i stor grad av familiens økonomi. Jeg vil vinkle det dit, for mitt ståsted er barne- og familiepolitikken. Blant de 20 000 barna som Regjeringen selv har dokumentert lever på fattigdomsgrensen i Norge, er det barn av arbeidsløse foreldre, det er barn av ikke-vestlige innvandrere og det er barn av enslige forsørgere. Svært mange barn lider under at de ikke kan være med på sosiale aktiviteter, og årsaken til det er nettopp at foreldrene er arbeidsløse, de har rett og slett ikke råd til å la barna delta i slike viktige aktiviteter. Hva vil statsråden gjøre konkret for å forhindre at barn vokser opp til en ytterligere fattigdom?
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-19:
Jeg er også opptatt av de arbeidsledige. Statsråden sier disse skal «raskt tilbake i arbeid». Arbeidsledigheten i Østfold øker, som ellers i landet, formidabelt, og jeg har fått enkelte henvendelser om at arbeidsledige ikke har fått et eneste jobbtilbud på over ett år. Det meldes også om forsinkede utbetalinger av arbeidsledighetstrygd. Livssituasjonen for de arbeidsledige blir uforutsigbar og uverdig, og dette er uakseptabelt. Det er en meget stor belastning for dem det gjelder, og for familier og barn, som også Eirin Faldet var inne på. Daghøyskoler rundt omkring i landet er et meget godt tilbud til mange som ønsker å komme tilbake til et arbeidsliv. Dette har jeg tatt opp med statsråden før. Disse skolene trues nå med nedleggelse på grunn av reduserte statlige tilskudd. De to tingene jeg har tatt opp nå, henger dårlig sammen med statens beskrivelse av Regjeringas aktive politikk overfor de arbeidsledige, og jeg ønsker nå å høre hva statsråden konkret vil gjøre med disse to tingene.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-19:
Jeg vil gjerne stille et spørsmål til helseministeren: «Statsråden svarer representant Ballo på hans interpellasjon 9. januar at det er en forutsetning og et krav at de regionale og lokale helseforetakene utøver sin virksomhet i samsvar med de retningslinjer Stortinget har vedtatt. På tross av en vedtatt opptrappingsplan for psykiatri er psykiatrien i Østfold pålagt en innsparing på 20 mill. kr, som vil bety at distriktspsykiatriske sentre må stenge i helgene, med de negative virkningene det har for brukerne. Er dette i tråd med de retningslinjer Stortinget har vedtatt?»
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-19:
Jeg vil takke for et godt og utfyllende svar. Reduksjonen til 5-døgnsposter er begrunnet i økonomi. Det er ingen faglige vurderinger som ligger til grunn. Det har jeg sjekket ut denne uken. Østfold har mange store utfordringer og topper mange negative statistikker. Det vet sikkert helseministeren like godt som meg. Vi har lange ventelister i psykiatrien. Man opererer med to typer ventelister – venteliste til vurdering, og ny kø for behandling. Dette er vanlig også i barne- og ungdomspsykiatrien. I 2000 ble det brukt 1 421 kr pr. innbygger til psykisk helsevern i Østfold. Sammen med Sør-Trøndelag var det den laveste satsingen i hele landet. I Oslo, i det samme Helse Øst, var beløpet pr. innbygger 3 169 kr, langt over det dobbelte. Mener helseministeren at dette står i forhold til de store utfordringer man har innenfor psykiatrien i Østfold?
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-19:
Jeg takker igjen for et godt svar. Jeg likte det godt, og så håper vi at Helse Øst hører at man her skal ha en utjamning. Ressursveksten innenfor somatiske sykehus har vært sterkere enn innenfor psykisk helsevern på slutten av 1990-tallet og i begynnelsen av 2000. Det stilles i NOU 2003:1 spørsmål om hvorvidt stykkprisfinansiering av somatiske tjenester kan gå på bekostning av det psykiske helsevern. Østfold har mange asylmottak, og jeg har tatt det opp med statsråden før at vi har psykisk syke asylanter på mottakene våre i Østfold som ikke får adekvat behandling. Dette er meget alvorlig. Det har vi fått erfart nå i helgen. Hva vil statsråden gjøre overfor Helse Øst for å bedre situasjonen for Østfold? Hva vil han gjøre for de pasientene i Østfold som nå ikke har et helgetilbud, og som sendes ut i en situasjon som ikke er faglig, men økonomisk begrunnet?
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2003-02-19:
Jeg registrerer statsrådens svar, men jeg tror ikke at kystbefolkningen kan slå seg til ro med slike svar. Den akutte situasjonen i fiskeindustrien er i stor grad skapt av dramatiske endringer i rammebetingelsene for norsk eksportindustri, slik statsråden riktignok sier. Men det kan ikke være rett å bruke en slik situasjon for å foreta en omfattende restrukturering av denne næringen. Dette strider mot alle politiske mål som er uttalt både her i huset og andre plasser, i forhold til næringen og Kyst-Norge. Da vil jeg spørre: Hva vil statsråden sette inn av konkrete, selektive virkemidler for å forhindre at kysten, bosettingen og næringslivet langs kysten legges øde, og for å hjelpe fiskeindustrien over denne kneika? Det har vi gjort før, og jeg spør om hvilke virkemidler man vil sette inn.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2003-02-19:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til olje- og energiministeren: «Norsk Hydro legger ned sin leteavdeling i Harstad etter 23 års sammenhengende drift. Leteaktiviteten skal nå samles i Oslo, og 25 arbeidsplasser med høy kompetanse blir borte i Harstad. Begrunnelsen for denne sentraliseringen er at det er mer kostnadseffektivt å drive fra Oslo. Frykter ikke statsråden at en slik sentralisering vil være til skade for den framtidige petroleumsaktiviteten i nord, og hva vil statsråden ev. gjøre for å forhindre at denne nedleggelsen finner sted?»
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2003-02-19:
Jeg takker statsråden for svaret, men jeg må vel innrømme at jeg ikke er særlig imponert over det engasjement som statsråden legger for dagen når det gjelder å sikre Hydros tilstedeværelse i nord, i Harstad. Jeg synes ikke det nytter å si at man regner med at de kanskje kommer tilbake en gang. Det som har skjedd her, synes jeg er dramatisk – riktignok har jeg fått opplyst andre tall når det gjelder de nedlagte arbeidsplassene, enn det statsråden har, men det kan vi diskutere senere. Samme dag som Hydro vedtok flytting fra Harstad, la Hydro fram sine beste resultat noensinne, og det harmonerer dårlig med det statsråden sier om behovet for omorganisering og effektivisering. Det satses også på en videre petroleumsaktivitet i nord, og nordnorske støttespillere har gjort at man har kommet langt i det arbeidet. Men Nord-Norge kan ikke bli sittende igjen bare med problemene. Dette er alvorlig for den videre utvinningen. Hva sier statsråden til det?
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2003-02-19:
Jeg takker igjen for svaret. Betyr det statsråden nå sier, at det som har skjedd, i framtiden får konsekvenser for selskapets aktivitet i nord? Og betyr det at statsråden vil vurdere strengere krav til selskapenes tilstedeværelse ved senere tildelinger av konsesjoner i nord og andre steder?
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2003-02-19:
Jeg vil stille følgende spørsmål til statsministeren: «Over hele landet får vi meldinger om at bedrifter må legges ned, med det resultat at hundrevis av mennesker mister sine arbeidsplasser. Møre og Romsdal har blitt hardt rammet. Eksempler på dette er Glamox og Moxy Trucks, som til sammen utgjør flere hundre arbeidsplasser. Dette betyr nedbygging av norsk industri. Hva gjør Regjeringen for å forhindre denne alvorlige utviklingen?»
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2003-02-19:
Jeg vil takke statsministeren for svaret. Situasjonen i vårt hjemfylke, Møre og Romsdal, er særdeles vanskelig. Den er også et bilde på hva hele industrien vår står oppe i. Industrisysselsettingen har på ett år sunket med hele 40 pst. Dette handler om vanlige folks hverdag, muligheten til å ha en lønn å leve av og å kunne klare forpliktelsene sine. Jeg har lyst til å si at etter å ha hørt statsråd Victor D. Norman her i dag, synes jeg dette handler om å stille statsministeren ett konkret spørsmål: Er denne Regjeringen interessert i å bruke staten aktivt i forhold til næringspolitikken? Det mange av hans mannlige fagstatsråder sier, er at vi ikke kan pøse penger ut i offentlig virksomhet. Men vi har gode erfaringer med at i noen ekstreme situasjoner må staten gå aktivt inn(presidenten klubber) (presidenten klubber) Mener statsministeren, som sin næringsminister, at den tradisjonelle industriarbeidsplassen er gått ut på dato, og at vi nå skal sitte og toe våre hender og vente på at endringer skal skje?
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2003-02-19:
Jeg har lyst til å si at siden 1997 er statsministeren den personen i Norge som har hatt mest makt til å gjøre noe med sysselsettingssituasjonen. Og det er grenser for hvor mange ganger Bondevik og hans regjering kan støtte seg på det Arbeiderpartiet har gjort. Jeg vil be statsministeren også være litt oppmerksom på det! Så helt konkret: Det er prisverdig det som har skjedd med verftsstøtten. Men i vårt fylke handler det om at det kun er én kommune som kan nyttiggjøre seg denne verftsstøtten. Når en ser på den totale innsatsen fra Regjeringens side, er det, hvis jeg ikke husker helt feil, 700 mill. kr i kutt på ulike tiltak til distrikts- og næringsutvikling. Jeg har i vår lokalavis tatt til orde for en stor industripolitisk dugnad, der alle aktørene og alle partiene kunne sette seg ned sammen, men har sett lite svar på det. Nå vil jeg gjerne ha et klart svar på dette: Kunne statsministeren være interessert i å gå inn i et mye tettere samarbeid for å få til en tiltakspakke for sysselsettingen?
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2003-02-19:
Til en åpenbar misforståelse!
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-02-19:
Jeg tror ikke arbeids- og administrasjonsministeren mener at den tradisjonelle industriarbeidsplassen har gått ut på dato. Det er Regjeringens politikk å bevare et industrielt miljø i Norge. Selvsagt vil vi også bruke staten aktivt. Det er bl.a. derfor vi nå vil komme med et forslag til en endring av virkemiddelapparatet, som jo i stor grad er statlig, for å effektivisere bruken av statlige midler for å bevare arbeidsplasser og å skape nye. Men det gjenstår som et faktum at det en har sagt både når det gjelder Moxy Trucks, Glamox og andre bedrifter som har problemer, er at vi har et høyt kostnadsnivå. Der er renter, kronekurs og lønnsutvikling de avgjørende faktorene. Derfor må en føre en politikk som kan bringe disse faktorene mer på linje med dem i våre konkurrentland. Og med den politikk Arbeiderpartiet nå ser ut til å slå inn på, tror jeg dessverre at det kan virke stikk motsatt – uheldig – for norske arbeidsplasser.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-02-19:
Jeg er klar over at jeg har vært statsminister i relativt mange av de siste fem-seks årene. Jeg har også registrert med tilfredshet at nå når jeg har hatt ledelsen av Samarbeidsregjeringen, har renten gått nedover. Da Karita Bekkemellem Orheim var medlem av en regjering, gikk den bare én vei: oppover. Det ville være ganske ødeleggende for norsk næringsliv hvis vi skulle slå inn på en politikk som igjen skulle føre til en slik utvikling som det var i hennes statsrådstid når det gjelder rentenivået. Derfor må også opposisjonen i Stortinget være noe forsiktig med å hive seg på en rekke utgiftsforslag – slik vi nå ser at Arbeiderpartiet i økende grad gjør – som kan motvirke den politikken som nå skal få renten og kronekursen nedover. Det må representanten Bekkemellem Orheim tåle å høre. Det er ingen ansvarsfraskrivelse, men det er en formaning også til dem som er i opposisjon, om at man må opptre slik at det ikke virker mot det vi nå ønsker, nemlig å bekjempe arbeidsledigheten. Vi kommer til å følge denne utviklingen nøye. Vi vil selvsagt også forbeholde oss muligheten til å komme tilbake til ytterligere tiltak hvis situasjonen tilsier det, f.eks. i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett, og vi samarbeider gjerne med Arbeiderpartiet og andre om slike tiltak.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-02-19:
Jeg har ikke grunnlag for å kommentere de aktuelle sakene som representanten refererer til. Forsikringsselskapene har i dag ingen generell plikt til å inngå avtale om forsikring. Det lovutvalget som forberedte forsikringsavtaleloven av 1989, vurderte om det burde foreslå en alminnelig regel om rett til forsikring, eller med andre ord en plikt for selskapene til å inngå en avtale om forsikring. Utvalget fant imidlertid ikke grunn til å foreslå det, og loven har dermed ikke noen slik regel. Annerledes stiller det seg på et område hvor forsikring er obligatorisk, som etter bilansvarsloven. Med hjemmel i § 2 i pristiltaksloven av 1993 kan dessuten Konkurransetilsynet gripe inn mot en nektelse av å inngå forsikringsavtale som er urimelig av konkurransehensyn. Det er lite avklart om det i enkelte tilfeller i tillegg kan oppstilles en plikt til å inngå forsikringsavtale på ulovfestet grunnlag. Spørsmålet om en plikt til å inngå forsikringsavtale er senere vurdert i en offentlig utredning, NOU 2000:23, med sikte på personforsikring og helseopplysninger. Flertallet i dette utvalget foreslår en regel om plikt til å begrunne et avslag om personforsikring, og at selskapet plikter å tilby forsikring hvis avslaget bygger på helseopplysninger som forsikringsselskapet ikke kan kreve. Denne utredningen er nå under oppfølging i Justisdepartementet. Forslaget vil imidlertid ikke ha noe direkte å si for skadeforsikring, som representantens spørsmål gjelder. Slik jeg ser det nå, gir ikke denne saken alene tilstrekkelig grunn til å reise spørsmål om å innføre en generell regel om plikt for forsikringsselskapene til å tilby avtale om skadeforsikring. Hvilke vilkår – medregnet forsikringspremie – som selskapet kan sette for å inngå forsikringsavtale, vil i alle tilfelle være avhengig av den aktuelle skaderisikoen. De aktuelle forsikringsbehov bør selvsagt være brakt i orden før et asyl- eller flyktningmottak blir etablert. Dette er i første rekke et forhold mellom bygningenes eier og forsikringsselskapet. Avslår selskapet å tilby forsikring, kan det være fordi de anser skaderisikoen for høy. Det naturlige er da at eieren treffer tiltak for å redusere skaderisikoen, eller avstår fra å gi anbud til innvandringsmyndighetene på å bruke bygningene som asyl- eller flyktningmottak. Det er imidlertid en lite ønsket situasjon at forsikringsselskap nekter å forsikre asylmottak, og jeg vil derfor ta spørsmålet opp med Finansnæringens Hovedorganisasjon. Hvis en ikke finner en tilfredsstillende løsning, er jeg ikke fremmed for å ta spørsmålet om lovendring opp til vurdering senere.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-02-19:
Jeg gjorde i mitt første svar rede for den generelle lov- og avtalesituasjon. Det er også nyttig med de opplysninger representanten nå gir i sin tilleggskommentar. Jeg står ved det jeg har sagt, at jeg ønsker å ta det som er berørt i representantens spørsmål, opp med Finansnæringens Hovedorganisasjon, og jeg ønsker å følge saken videre.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-02-19:
I mitt første svar sa jeg at hvis en ikke finner en tilfredsstillende løsning, er jeg ikke fremmed for å ta spørsmålet om en lovendring opp til vurdering senere. Det er en konklusjon jeg fortsatt holder fast ved.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-02-19:
Bekjempelse av seksuelle overgrep, herunder barnepornografi, er – og skal være – et prioritert område for politiet. Etter min oppfatning viste reportasjen i Brennpunkt 4. februar d.å. rett og slett filmede overgrep mot forsvarsløse barn. Vi var vitner til grov sedelighetskriminalitet overfor de aller svakeste av oss. I tillegg til disse avskyelige handlinger opplever vi at overgrepene framstilles, distribueres, kopieres og nedlastes i form av bilder fra Internett, og gjør misbruk av barn tilgjengelig for en nærmest ubegrenset personkrets over hele verden på svært kort tid. Jeg har foreslått at strafferammen for organisert befatning med barneporno økes fra to til fire år, og jeg vil ta med spørsmålet om strafferammer på dette området inn i arbeidet med å utarbeide en ny straffelov. For å bekjempe seksuelt misbruk av barn mer effektivt kreves det at man har kompetanse både om sedelighetskriminalitet og om IKT-kriminalitet. Kripos, som er bistandsorgan for politiet, har utviklet en god spisskompetanse når det gjelder avdekking og etterforskning av seksuelle overgrep mot barn. I det siste tiåret er det ved Politihøgskolen jevnlig gjennomført etter- og videreutdanningskurs om ulike sider ved etterforskning og iretteføring av seksuelle overgrepssaker. Videre arrangeres kurs i IKT-kriminalitet, ikke minst om bevissikring i barnepornosaker. Politiets datakrimsenter under Økokrim besitter teknisk kompetanse knyttet til etterforskning av bilder på Internett, samt analyseverktøy for bruk i forbindelse med elektroniske beslag. Politiets datakrimsenter er nå i ferd med å utvikle en ny datatjeneste når det gjelder databeslag av denne type kriminalitet. Tjenesten utvikles i nært samarbeid med Kripos. Det er også aktuelt å anskaffe særskilte dataprogram for å oppdage spredning av barneporno over Internett. Jeg viser her til innslaget i TV-nyhetene i går kveld. Ved Kripos er det også etablert mottak for håndtering av tips om barnepornografi. Tips mottas både via telefon og e-post. Kripos bearbeider tipsene og sender informasjon til rett politidistrikt, som følger opp tipsene. Om tipsene gjelder nettsider i andre land, sendes informasjonen til politimyndighetene i de respektive landene. Næringslivet må også ta et større ansvar for å bekjempe distribusjon av barneporno. Dette gjelder ikke minst de ulike nettilbydere som formidler digitale bilder over Internett, og betalingskortselskaper som tar seg betalt for kjøp av bilder over nettet. Jeg vil om kort tid innkalle disse to bransjer til et møte sammen med samferdselsministeren for å diskutere hva næringslivet kan gjøre, f.eks. ved å filtrere ut uønskede tjenester.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-02-19:
Et nettselskap kan allerede i dag idømmes straff for medvirkning til spredning av barneporno etter straffeloven § 204. En slik straffesak står nå for Borgarting lagmannsrett. Jeg er ellers kjent med at nærings- og handelsministeren arbeider med et lovforslag som en oppfølging av et EU-direktiv om nettselskapenes ansvar for formidling av informasjon som kan være straffbar. Her er det aktuelt å pålegge selskapene en umiddelbar og straffesanksjonert plikt til å fjerne straffbart materiale på nettet, noe som er særlig aktuelt i forhold til formidling av nettjenester som sprer barneporno. Jeg er også kjent med at samferdselsministeren arbeider med et forslag til ny lov om telekommunikasjon, hvor det kan bli aktuelt å pålegge teleselskapene et ansvar som bedre kan sikre politiet bevis i saker med spredning av barneporno. Regjeringen har ellers nedsatt et datakrimutvalg som skal vurdere de nødvendige lovendringer, slik at Norge kan ratifisere Europarådets Cyber Crime-konvensjon. Flere land utenfor Europa har også underskrevet konvensjonen. Denne konvensjonen er det viktigste internasjonale verktøy i det internasjonale politisamarbeidet for å bekjempe barneporno. Det er bl.a. aktuelt å opprette såkalt 24 7-tjeneste, hvor alle land som slutter seg til konvensjonen, skal ha døgnbemannet vakt sju dager i uken, slik at en umiddelbart kan oppspore identiteten til avsender av Internett-forsendelse av barneporno i et annet land.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-02-19:
På den kybernetiske steppe kan lovløsheten spre seg med mindre man har kybernetiske verktøy. Det er kommentert. Men steppen er stor, og det vil aldri være en sheriff for å fange enhver som opptrer i det kybernetiske landskap. Derfor er det svært viktig at det i det sosiale landskapet – her vi nå står i stortingssalen, og i et hvilket som helst annet sosialt landskap – er en direkte tale om dette, og at det rett og slett skapes et sosialt press som gjør at du blir uglesett hvis du ikke opptrer fornuftig. Det er min påstand, som jeg har tatt opp i en rekke sammenhenger i denne sal, at Norge fortsatt er et så oversiktlig samfunn at det går an å skape et ganske ubehagelig trykk i forhold til enkeltindivider eller grupper som mener at dette er en spesielt velegnet fritidsbeskjeftigelse, eller for den saks skyld en liten adspredelse på jobben. Vi må rett og slett mobilisere alt det vi står for, i kontakt voksne imellom. Det er det vi kan gjøre. Borgere er borgere, og jeg er nå fortsatt såpass gammeldags inni hodet mitt at jeg tror det går an å snakke om disse tingene, slik at dette trykket skapes. La oss beskrive det som en mobilisering av menneskers engasjement. Det erstatter selvfølgelig ikke det politiet skal og kan gjøre, men politiet er alltid avhengig av at borgere og vitner kan stille opp. Så får det være en kjær vitneplikt å si fra om dette, og her kan vi alle sammen bidra. Jeg akter å gjøre mitt.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2003-02-19:
Det var jo en gledelig melding å få! Så over til spørsmålet: «Kirkelig fellesråd i Bergen foreslår som ett av flere fellesråd å innføre nye egenandeler ved kirkelige handlinger som vigsel og begravelse. Bakgrunnen i Bergen er den samme som for andre kirkelige fellesråd, en vanskelig kirkeøkonomi. Hva vil statsråden gjøre for å hindre en slik negativ utvikling i vår folkekirke?»
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2003-02-19:
Jeg takker kirkeministeren for svaret og er glad for at hun klart sier at egenandeler knyttet til vigsler og begravelser er en uting, selv om hun ikke akkurat brukte det ordet. I 2003 er det 125 fellesråd som har fått reduksjon i kroner og øre i forhold til 2002, som også var et vanskelig år. Dette kom fram på den konferansen ministeren viser til, som Kirkens Arbeidsgiverorganisasjon holdt på mandag. Statssekretær Berit Øksnes Gjerløw sier i en kommentar i Her & Nå samme dag at vi ønsker Kirken bedre rammeforhold enn dette. Men det kan jo ikke komme som en overraskelse på kirkeministeren at kirkeøkonomien blir svært vanskelig når kommunene sliter på så mange områder, og 75 pst. av midlene til kirken tildeles gjennom kommunene.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2003-02-19:
Vi holder på å behandle en sak om dåpsopplæring i Kirken i disse dager. Det handler også om å trappe opp antallet undervisningsstillinger i kirken. Så opplever vi i dag at stillinger som er opprettet ved kirkene opp gjennom årene, faktisk forsvinner fordi kommunene og fellesrådene ikke har råd til å betale egenandel for disse stillingene. Når de skal lyses ut igjen, blir de faktisk ikke lyst ut, fordi en ikke har midler til egenandeler. Jeg skulle ønske at statsråden kunne kommentere noe av dette. En bygger altså ned tjenestene i kirken, samtidig som statsråden fremmer en melding om dåpsopplæring som går ut på at en skal bygge opp de kirkelige tjenestene og den kirkelige undervisning. Men det er altså kateketstillinger og meninghetspreststillinger rundt omkring i landet vårt som i dag ikke blir utlyst fordi fellesrådene ikke har midler til dette.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2003-02-19:
Med den innleiinga som presidenten hadde, er det freistande å ta æra for den tredobbelte sigeren. Eg skal ikkje gjera det, men eg er veldig glad for at det gjekk slik som det gjekk. Fyrst vil eg seia at eg er glad for den debatten som no går føre seg om den lokale kyrkjeøkonomien, og for det engasjementet for folkekyrkja som her kjem til uttrykk. Men eg er ikkje glad for det som er bakgrunnen for dette engasjementet. Eg er svært bekymra for utviklinga i den lokale kyrkjeøkonomien slik han har kome til uttrykk den seinare tida, med stengde kyrkjer og vedtak om innføring av betaling ved kyrkjelege handlingar som vigsel og gravferd. Dette har fleire årsaker, bl.a. høge pensjonsforsikringar og straumprisar i eit frå før av stramt budsjett. Som kyrkjeminister tek eg sjølvsagt dette svært alvorleg, og eg vil difor i tida framover arbeida vidare for å finna fram til tiltak og løysingar for å betra kyrkja sin økonomi. Kyrkjelova opnar for at kyrkjeleg fellesråd kan krevja betaling for bruk av kyrkja til kyrkjelege handlingar som ikkje blir utførde i samband med gudstenester. Men vedtak om betaling krev godkjenning av bispedømmerådet. I innstillinga til kyrkjelova av 1996 peika fleirtalet i kyrkje-, utdannings- og forskingskomiteen på at medlemmene av kyrkja som er busette i soknet, ikkje bør betala for tenester som gravferd, vigslar og dåp. Eg ynskjer å gi klart uttrykk for at eg ikkje har sansen for at Kyrkjeleg Fellesråd i Bergen no har vedteke å innføra betaling for bruk av kyrkjene ved vigsel og gravferd. Etter mi meining har bispedømmerådet mange gode grunnar til å seia nei til slik betaling, fyrst og fremst fordi det er kommunane som har ansvar for og plikt til å dekkja utgifter til slike tenester. Drift og vedlikehald av kyrkjene og kyrkjegardane har frå gamal tid vore ei oppgåve for lokalsamfunnet. Innføring av betaling for vigslar og gravferder vil etter mitt syn kunna undergrava kommunane si plikt etter lova til å løyva midlar til dei kyrkjelege tenestene. Å innføra betaling for bruk av eiga soknekyrkje rokkar ved sjølve fundamentet for ei open folkekyrkje. Det er eit trugsmål mot kyrkjelivet generelt og spesielt mot dei som har dårleg råd. Kyrkja sin arbeidsgjevarorganisasjon har samla inn opplysningar frå dei kyrkjelege fellesråda som syner at situasjonen er nokså ulik rundt omkring i fellesråda. Teikninga er viktig for oss når vi skal styrkja kyrkja sin økonomi. Tiltaka vi eventuelt set i verk, må vera treffsikre i høve til dei lokale forholda. På lang sikt vil eg arbeida for å styrkja kyrkja sin økonomi gjennom dei ordinære budsjetta. Eg vil òg visa til at spørsmålet om framtidig finansiering av kyrkja si verksemd vil vera eit viktig tema for utvalet som skal greia ut tilhøvet mellom stat og kyrkje.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2003-02-19:
Det har kome mange urovekkjande meldingar, som eg òg sa i svaret mitt. Eg arbeider med tiltak for å prøva å bøta på dette på kort sikt. På lang sikt må vi nok tenkja annleis. Eg har i dag ikkje noko svar på kor mykje vi kan finna av nye midlar, men eg synest iallfall at det arbeidet som Kyrkja sin arbeidsgjevarorganisasjon har gjort for å kartleggja problema, er eit godt fundament for oss når vi skal jobba vidare med prioriteringane. Det som òg er eit spørsmål, er korleis eventuelle nye midlar skal kanaliserast. For meg er det viktig å finna ein måte å gjera det på som viser at vi er treffsikre, og at dei går til fellesråda sitt arbeid. Eg har ein budsjettpost på 100 mill. kr som skal gå til fellesråda. Eg ser vel at dersom vi skal finna løysingar som er treffsikre, må vi på ein eller annan måte gjera oss nytte av denne løyvinga når det gjeld å bøta på ein del av dei kortsiktige problema som fellesråda har.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2003-02-19:
Eg er veldig klar over det. Som sagt innleiingsvis, er eg svært glad for det engasjementet, i motsetning til kva eg opplevde ved det første budsjettet eg la fram. Da var bl.a. Skjælaaen med i eit fleirtal her på Stortinget for å kutta i løyvingane til fellesråda. Og desse midlane skulle faktisk gå til ein del av desse stillingane og til å halda ved lag aktiviteten. No ser eg at det er andre tankar både hos representanten Skjælaaen og hos representantar for andre parti her i Stortinget, nemleg at her treng vi faktisk meir. Eg er glad for det grunnlaget eg har fått gjennom undersøkinga til Kyrkja sin arbeidsgjevarorganisasjon. Eg skal koma tilbake til Stortinget når det gjeld denne, og eg vonar at vi skal klara å finna nokre ekstramidlar til fellesråda. Eg har ikkje nokon sum å koma med i dag, og heller ikkje nokon lovnad, anna enn at eg har veldig høgt trykk på dette, men eg vonar at vi skal kunna koma tilbake med noko meir konkret seinare.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2003-02-19:
Jeg vil gjerne stille et spørsmål til justisministeren: «For et barn er det en grusom opplevelse å bli utsatt for seksuelle overgrep. Barnepornografi er en dokumentasjon på seksuelle overgrep mot barn, og mange utsettes for langvarige og gjentatte overgrep. Overgrepene blir i mange tilfeller filmet og distribuert over Internett. Det er grunn til å tro at scenene som ble vist i NRK Brennpunkt 4. februar i år, kun gir en indikasjon på hva voksne utsetter barn for. Hvilke initiativ vil statsråden ta for å bekjempe barneporno og overgrep mot barn?»