trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kjell-Børge Freiberg (Fremskrittspartiet), 2019-04-29:
Det jeg i alle fall kan si fra Stortingets talerstol i dag, er at vårt bidrag til Parisavtalen er basert på at vi fortsatt skal ha en aktiv petroleumspolitikk. Behandlingen av proposisjonen i dag viser at det er det også bred støtte for i denne salen. Norge produserer om lag 2 pst. av verdens forbruk av olje, og det er ikke grunnlag for å påstå at en politisk bestemt begrensning av produksjonen av olje fra norsk sokkel kommer til å bidra til lavere klimagassutslipp. Det vi vet, er at en sånn politikk vil – om gjennomført – medføre mye lavere inntekter til velferdssamfunnet og samtidig undergrave tusenvis av viktige arbeidsplasser i hele landet.
Kjell-Børge Freiberg (Fremskrittspartiet), 2019-04-29:
Jeg merket meg i denne debatten at særlig Arbeiderpartiet vil ha en utredning om konkurransesituasjonen på norsk sokkel. Da vil jeg minne om at Stortinget i budsjettproposisjonen fikk en slik utredning. Konklusjonen var at det ikke var behov for tiltak fra myndighetenes side, og en samlet energi- og miljøkomité sluttet seg til denne vurderingen uten merknader. Jeg kan ikke se at det foreligger ny informasjon som gjør det aktuelt med en fornyet vurdering av dette temaet. Så vil jeg si at jeg opplever i min kontakt med selskapene at de også er opptatt av å opprettholde en konkurransedyktig leverandørindustri over tid. Så til representanten Haltbrekken: I forslag nr. 1 i innstillingen foreslås det at Olje- og energidepartementets miljøfaglige vurderinger av høringsinnspillene i forbindelse med tildelingen av utvinningstillatelser i petroleumsvirksomheten skal være offentlig. Dette er etter min oppfatning ikke de samme vurderingene som vi gjør før utlysing av en ny konsesjonsrunde. I høringsrunden for konsesjonsrundene bes det om innspill knyttet til hvorvidt det er tilkommet ny, vesentlig informasjon som er relevant for beslutningen om det kan være petroleumsaktivitet etter at den relevante forvaltningsplanen ble behandlet. Dette følger av Meld. St. 28 for 2010-2011, og Stortinget har sluttet seg til dette. Vurderingene vi gjør, er dermed en sikkerhetsventil med et begrenset mandat som har som formål å sjekke om det er tilkommet ny, vesentlig informasjon etter at Stortinget sist gjorde avveininger mellom petroleumsvirksomhet og miljø og fiskeri. Dette gjøres slik fordi Stortinget gjennom forvaltningsplaner og åpningsmeldinger har sluttet seg til konkrete rammer for petroleumsvirksomheten, og jeg legger dette til grunn for min behandling av høringene. Så til representanten Geir Adelsten Iversen om ringvirkninger i nord, ringvirkninger fra Goliat: Jeg vil anbefale representanten å ta en tur til til Hammerfest – jeg er overbevist om at representanten har vært der. Snakk med ordføreren, snakk med dem som bor i Hammerfest. Der meldes det om store ringvirkninger – synlige ringvirkninger. Så til representanten Kaski: Jeg merket meg at hun jublet litt i dag. Da tillater jeg meg å juble skikkelig.
Kjell-Børge Freiberg (Fremskrittspartiet), 2019-04-29:
I regjeringens politiske plattform presiserte vi at vi legger til rette for energieffektivisering i alle deler av norsk økonomi. Dette krever en helhetlig politikk for både effektiv og klimavennlig bruk av energi. For det første må energibruken være målbar og synlig. Her gjøres det mye i dag, både med smarte målere og med nye krav til måling av varme i bygg. Det er også essensielt med riktig prising, slik at sluttbrukere får de rette incentivene til å tilpasse seg. Samtidig er energieffektiviteten avhengig av andre viktige politikkområder. Avgifter demper og vrir forbruket mot mer energieffektive og klimavennlige energibærere. Gjennom tekniske reguleringer av bygg påvirker vi energieffektiviteten vår i bygningsmassen. I samferdselspolitikken legges grunnlaget for elektrifisering i transportsektoren. Mye av utviklingen i energibruken styres også på regionalt og kommunalt nivå gjennom hvordan byene og tettstedene våre utvikles. Vi har også noen mer spissede tiltak på energieffektiviseringsområdet av den typen som ligger i forslagene som behandles her i dag. Det er informasjonsvirkemidler, det er tilskuddsordninger, det er kompetanseutvikling, osv. Enova ble i sin tid opprettet for å få en faglig fundert utforming av slike virkemidler og med god måloppnåelse. Den overordnede oppgaven kan utføres mindre stivbeint og byråkratisk ved å unngå politisk detaljstyring og øremerking. I tillegg vil jeg vise til at regjeringen har besluttet at vi skal gjennomføre EUs energieffektiviseringsdirektiver, med de nødvendige tilpasningene som må gjøres. Avslutningsvis vil jeg minne om at store deler av energiforsyningen vår er basert på fornybare energikilder. Dette er et konkurransefortrinn og legger til rette for klimavennlig energibruk. Regjeringen vil samtidig fortsette arbeidet med å legge til rette for mer effektiv energibruk i alle samfunnssektorer.
Kjell-Børge Freiberg (Fremskrittspartiet), 2019-04-29:
Det er jo det som er ett av hovedmålene med de pengene man putter inn i Enova – som det virkemidlet Enova faktisk er. Her mener jeg at Enova gjør masse bra, som nettopp treffer dette, som kunnskap om de ordningene som er mulig å benytte seg av, veiledning – ikke minst – og en veldig effektiv ordning for å få støtte til gode prosjekt som gir gode resultat. Jeg registrerer også at det beløpet som blir utbetalt til gode prosjekt i den andre enden, er større nå enn før.
Kjell-Børge Freiberg (Fremskrittspartiet), 2019-04-29:
Det viktigste tiltaket er det tiltaket jeg pekte på, nemlig lett tilgang til en ubyråkratisk ordning: Dersom man kan vise til at man er i stand til å gjennomføre gode prosjekt som gir god energieffektivisering, vil man også få utbetalt den støtten som er mulig knyttet til de ulike tiltakene. Her har vi gjort flere ting: Vi har økt bevilgningene sånn at flere kan oppnå denne støtten. Vi har tilpasset og sørget for at det er rådgivning og veiledning, nettopp for å fange inn flere i de mulighetene Enova gir, på et bredt felt, knyttet til energieffektivisering.
Kjell-Børge Freiberg (Fremskrittspartiet), 2019-04-29:
Regjeringen har vedtatt å realisere et mål om 10 TWh energisparing i bygg innen 2030. Det er et ambisiøst mål, og det er et viktig mål å jobbe for å oppnå. Vi skal, som Stortinget har vedtatt, rapportere på dette i statsbudsjettet for 2020. Vi har også lagt inn en rekke virkemidler for nettopp å nå det målet som er fastsatt, som er et ambisiøst mål, og som er et viktig mål for energieffektivisering og det man oppnår med det, som også representanten var inne på i sitt innlegg.
Kjell-Børge Freiberg (Fremskrittspartiet), 2019-04-29:
Det jeg sa, var at regjeringen skal rapportere i forhold til det målet som er satt. Det jobbes over et bredt felt med flere virkemidler, nettopp for å hente ut en viktig gevinst som ligger i energieffektivisering. Og så skal vi rapportere på det regjeringen har sagt.
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2019-04-29:
I en merknad fra flertallet minus SV står det: «Dette flertallet venter at statsråden orienterer Stortinget om saken på egnet vis.» For meg som finnmarking og for Arbeiderpartiet er «egnet vis» bare én ting, og det er at saken må tilbake til Stortinget. Den er utrolig viktig for oppfatningen i det nordligste fylket vårt med hensyn til dette med ringvirkninger og at den typen utbygginger skal gi arbeidsplasser lokalt. Er ministeren enig i at det er Stortinget som skal avgjøre hvordan Johan Castberg skal driftes, eller vil det bare bli en orientering fra ministeren?
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2019-04-29:
Jeg viser til saken om utbygging og drift av Johan Castberg-feltet med status for olje- og gassvirksomheten, Innst. 368 S for 2017–2018. Vedtaket var helt klart – vedtak om endelig avklaring knyttet til drift av Johan Castberg-feltet skulle tilbake til Stortinget og avgjøres i det samme storting. Dagens innstilling svarer kun ut skip-til-skip og ikke en nedskalert terminal. Beslutningen knyttet til nedskalert terminal vil være klar i tredje kvartal. Det er svært viktig å slå fast at denne beslutningen skal tilbake til Stortinget for endelig avgjørelse. Det er Stortinget som skal ta stilling til hvordan Johan Castberg skal driftes. Det ligger verken til styrerommene eller til departementet å avgjøre en sånn sak. Jeg vil minne forsamlingen om at daværende Statoil hadde en stor fest på Veidnes 12. februar 2013 for å feire at Johan Castberg skulle ilandføres der. Jeg var der. Jeg vet hvilken optimisme det brakte til Nordkapp kommune. Det er over seks år siden. Det er over seks år siden Statoil skapte forventninger i Finnmark, og det er ingen tvil om at befolkningen føler seg lurt. Dette må Stortinget ta på alvor. Holdningen til olje- og gassvirksomhet har endret seg dramatisk i Finnmark, ikke minst etter det vi har opplevd knyttet til brutte løfter. Det er det olje- og gassnæringen ved Equinor som har ansvar for. Finnmark har ett krav til petroleumsnæringen: Denne virksomheten skal gi ringvirkninger i form av arbeidsplasser lokalt – arbeidsplasser. Arbeidsplasser blir det hvis det blir en terminal. Det forventer vi når ressursene hentes rett utenfor vår stuedør, og vi som bor langs kysten, bærer risikoen dersom noe skulle skje. Arbeiderpartiet kommer til å følge saken til døra. Vi som er Finnmarks-representanter, kommer til å følge saken til døra. Og døra er her i Stortinget. Det er her partiene skal ansvarliggjøres og synliggjøre hva de mener om ilandføring fra Johan Castberg-feltet.
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2019-04-29:
Jeg vil takke Ruth Grung for at hun løfter fram denne problemstillingen, som veldig tydelig viser hvor kompleks vår forvaltning i sjø er blitt. Dette er et felles ansvar for ulike regjeringer, så her er ikke poenget å peke på noe eller noen. Forvaltningen av havområdene våre er viktig for det som vi som nasjon skal leve av i framtiden. Vi må legge til rette for at vi kan utnytte ressursene våre effektivt – også i et miljøperspektiv. For oss i Arbeiderpartiet er både vekst og vern viktig. Begge deler skal hensyntas. Vi skal bevare kloden, i dette tilfellet havet, men også sørge for at vi kan høste av havet i et langsiktig perspektiv. Myndighetene må ha en sammenhengende politikk for dette. For en tid siden hadde jeg en interpellasjon til klima- og miljøministeren om hva det foreslåtte marine verneområdet på Lopphavet ville bety rent praktisk for fiskerinæringen. Arealet som er foreslått vernet, er på over 3 000 km 2 , så det er ikke noe lite område. Man kan oppfatte dette som litt på siden av dagens interpellasjon, men jeg tenker at det egentlig er en annen side av samme sak. I den interpellasjonen ba jeg om en avklaring av hva vernet ville bety for fiskeriene. Ville f.eks. aktive redskaper kunne brukes i verneområdet? Kan man høste av tang, skjell og tare? Ville det bli begrensninger i bygging av kai og naust? Kan det mudres og utdypes havner i området som er vernet? Blir det mulig med oppdrett i verneområdet? Disse tingene var fiskerne som var knyttet til Lopphavet, og kommunene rundt – Hasvik og Loppa – opptatt av. Jeg fikk ikke noen konkrete svar, kun svar på hvordan verneprosessen var lagt opp. Derfor er min henstilling til regjeringen å gi svar på praktiske spørsmål knyttet til yrkesutøvelse, for det ønsker folk å få svar på, sånn at de vet hvordan dette blir. Min erfaring er heller ikke at folk er imot vern, men de har krav på å få vite hva det innebærer. Derfor henger forvaltning og vern nøye sammen, og jeg tenker at det er nødvendig å samordne begge områdene, både for fiskeriene, for oppdrett og for det målet vi har, nemlig at vi skal høste av havet på ulike vis, og at det skal bidra til den norske økonomien.
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2019-04-29:
For en del år siden var jeg med på en prosess hvor vi skulle fase inn Goliat i Finnmark. Det var store forventninger til det prosjektet, og vi hadde håp om veldig mange arbeidsplasser i Finnmark. Jeg tror de fleste av oss vet at det ikke ble den store suksessen for arbeidsplasser i Finnmark. Men det som var et veldig vesentlig tema da, var beredskap i Barentshavet. Man kjenner til at man kanskje ikke har god nok beredskap om et oljeutslipp skulle skje – hvor langt er man kommet i arbeidet for å finne bedre egnet utstyr i Barentshavet?
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2019-04-29:
Jeg skal komme litt inn på det jeg tok opp i replikkvekslingen med ministeren. Beredskap er noe alle kjenner til at man må ha. Beredskap er viktig. Vi vet at under Goliat-utbyggingen var det ikke god nok beredskap. Men det ble sagt at man måtte få Stortinget med på å utvikle bedre beredskap. Oljeselskapet var for så vidt klart, men Stortinget var det ikke. Det er et paradoks her: Vi har altså ikke god nok beredskap, og vi opererer i noe av det mest sårbare som er i verden – de beste fiskefeltene i hele Europa finnes i dette området. Både sei, torsk og hyse gyter der. Likevel gambler vi med det. Goliat ville man ha på land, men det ble altså bøyelasting. Det ble få arbeidsplasser i Finnmark. Akkurat det faktumet må man ikke glemme, for det var det som faktisk skjedde. Man hadde en voldsom sak – man skulle overbevise folk i Finnmark om at nå ville det bli masse arbeidsplasser. Leverandørindustrien skulle komme. Kristelig Folkepartis og Høyres representanter, iallfall den ene av dem, var inne på dette med forventninger som ble skapt i Finnmark, og at Equinor har skapt disse forventningene. Det er utrolig viktig at man nå følger opp dette. Jeg tror ikke folk i Finnmark nok en gang vil akseptere at man ikke får noe igjen. Det har vært snakk om at man skulle ha bøyelasting også i dette tilfellet. Jeg tror ikke folk i Finnmark vil akseptere bøyelasting, iallfall ikke hvis det blir skip-til-skip-lasting. Da må man iallfall sørge for at man har kaverner på land, slik at det blir gjort på en ordentlig måte. Hva slags arbeidsplasser er det vi skal få? Ministeren sa at vi skulle få 450 arbeidsplasser i Finnmark. Jeg har lyst til å høre litt mer om det.
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2019-04-29:
Jo, jeg har vært i Hammerfest – mange ganger. Det som var litt av poenget med mitt spørsmål, var det faktum at ministeren sier Finnmark og Nord-Troms. Hvis man tar det perspektivet, kan man si at det er jo ikke bare Hammerfest. Hvor er arbeidsplassene i Hasvik, hvor er arbeidsplassene i Nordkapp av dette? Nettopp Nordkapp er det vi har kjempet for nå, etter at man ikke fikk til noe i Hasvik. Nordkapp er et sted hvor man nå ønsker å få i land olje, og man ønsker at leverandørindustrien skal komme. Nordkapp trodde jo at nå var de kommet til himmelen. Men er de det?
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2019-04-29:
Ruth Grung har altså stilt et spørsmål om enhetlig forvaltning av havbruksnæringen ved at en statlig instans får koordineringsansvar. Bakgrunnen for spørsmålet er at representanten Grung synes å anta at norske myndigheter via et enkelt koordineringsgrep skal kunne sikre en økende befolkning tilgang på proteinrik mat, samtidig som klimautfordringer skal komme under kontroll ved at Norge blir globalt ledende på sunn og klimavennlig matproduksjon fra havet. Det er overoptimistisk å tro at et så enkelt organisatorisk grep som dette vil være en vidunderkur som oppfyller både klimautfordringene og matvaresikkerheten for jordas befolkning. Dessuten er det vanskelig å vite konkret hva representanten Grung her tenker på, fordi Fiskeridirektoratet i Bergen allerede påtar seg – og i lengre tid har påtatt seg – det koordineringsansvaret som representanten Grung etterlyser, ut fra det jeg vet. Vi i Senterpartiet ser positivt på alle innspill som skal kunne gi et løft til en næring som nå leter etter teknologiske løsninger. En rekke nyvinninger kan revolusjonere en næring som nå står i fare for å bli akterutseilt av industrielle tiltak i andre land. Lukkede offshoreanlegg er i skuddet, likeså landbaserte – en oppdrettsrigg, havmerd, er snart et faktum. Den veksten som representanten Grung etterspør, kan ikke oppfylles uten en total nytenkning om lus, rømming og forurensning – forurensende gammeldagse merder med lukkede anlegg, som det også har vært forsket mye på. Dette gjelder nevnte havmerd – Floating Fish – og også lengdestrømsrenner og tidevannsbaserte lukkede anlegg. I fjord etter fjord ødelegger anleggene for tradisjonelt fjordfiske. Vi har en mengde eksempler på det. Overgang til miljømessig forsvarlig produksjon må løses før videre vekst kan diskuteres. Næringen står videre overfor et fôrproblem. Hvor skal man hente fôret fra? Noen har påpekt at treforedlingsindustrien kan levere et produkt som kan inngå i fôrblandinger. Det er ingen løsning å ta fôr til oppdrettsfisk fra villfisken. De villfiskartene som trenger f.eks. raudåte, må få det. Jeg vil derfor anmode statsråden om at det iverksettes tiltak som kan konvertere de utdaterte, åpne og sterkt forurensende gammeldagse merdene til mer miljøvennlige anlegg. Dette har det vært forsket mye på. Næringene som opplever superprofitt, vil ikke modernisere seg selv, selv om det ikke skulle mangle på kapital. Vi mener at næringen har god evne til omstilling. Jeg mener at næringen må gi ressursrenteskatt til de kommunene hvor næringen har sin virksomhet. Senterpartiet vil ta hele Norge i bruk, men uten å ødelegge tradisjonelle næringer. Oppdrettsanlegg må lokaliseres slik at de ikke skader eller ødelegger for tradisjonelt fiske i fjorder og kystnære strøk. Senterpartiet vil fjerne konsesjon for produksjonsmetoder i havbruksnæringer som ikke påvirker det ytre miljøet negativt, som oppdrettsanlegg på land og lukkede anlegg til sjøs. Senterpartiet vil også at kommunene skal få mer igjen for å avsette areal til havbruksnæringen. Dette bør skje ved gjeninnføring av en nasjonal naturressursskatt.
Marianne Haukland (Høyre), 2019-04-29:
I forbindelse med behandlingen av Prop. 80 S for 2017–2018 Utbygging og drift av Johan Castberg-feltet med status for olje og gassvirksomheten våren 2018 og Innst. 368 S for 2017–2018 fattet Stortinget anmodningsvedtak 890 og 891 om oljeomlasting på Veidnes i Finnmark. Disse anmodningene ble det orientert om av regjeringen i Prop. 41 S for 2018–2019, som vi behandler i dag. Selskapene har selv identifisert tre alternativer som har vært gjenstand for utredninger: skip-til-skip-omlasting i Sarnesfjorden/Kåfjorden skip-til-skip-omlasting i Sarnesfjorden ved bruk av et oppankret lagerskip Stortinget er nå orientert om at selskapene har konkludert med at det ikke skal arbeides videre med noen av alternativene for frakt av råolje til Sarnesfjorden for omlasting til skip. Da er man i denne saken kommet litt nærmere en konklusjon, som det er forventet at selskapene skal ta i tredje kvartal 2019. Jeg ønsker å vise til at flertallet i komiteen mener at utredningen om en nedskalert terminal er i en tidlig fase, og at det er dette det skal jobbes videre med. Ingen av alternativene som er blitt utredet, er blitt ansett å være samfunnsøkonomisk lønnsomme. Her ønsker jeg å henvise til anmodningsvedtak 891, som sier: «Beslutningen skal bygge på hensyn til god ressursforvaltning.» Til dette punket ønsker jeg å komme med en oppfordring til selskaper som ønsker å etablere seg i Barentshavet og i Finnmark: Det er de færreste av utbyggingene som er samfunnsøkonomisk lønnsomme. Likevel er det god ressursutnyttelse å investere på en måte som sikrer at lokalbefolkningen er positiv til bransjen, og at lokale ringvirkninger sikres på en god måte. Olje- og gassnæringene har store rekrutteringsutfordringer blant unge og er ikke lenger førstevalget til nyutdannede. Da er det lurt å spørre seg om hvordan investeringsbeslutningen vil påvirke denne realiteten for ungdommer i Nord-Norge. Jeg ønsker å oppfordre til en ressursforvaltning som gir ringvirkninger og tillit til bransjen som helhet. Tilliten er forvaltet av selskapet Equinor i denne saken. Selskapet har allerede lovet lokalbefolkningen en betydelig utbygging og har nytt godt av den godviljen et slikt løfte har gitt. Løftebrudd vil i sterk grad gi tilsvarende motvilje og negativitet til bransjen i sin helhet. Selv om det er selskapet som ene og alene har ansvaret i denne saken, er det i flertallets interesse at oppslutningen om bransjen ivaretas. Jeg vet at oppbyggingen av aktiviteten i Barentshavet er i en tidlig fase, men planer som styrker infrastrukturen, vil også sikre lønnsomheten på sikt.
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2019-04-29:
I dag er det en stor dag. Vedtaket om utbygging av fase to av Johan Sverdrup-feltet vil bety arbeid og aktivitet langs hele kysten. Leverandørindustrien vil få sårt tiltrengte oppdrag, som Aibel i Haugesund, som under oljekrisa måtte gi opp flere hundre ansatte, men som nå har arbeid med utbyggingen av Johan Sverdrup-feltet. Sommeren 2017 hadde jeg selv sommerjobb en uke på Aibel og fikk se på nært hold ringvirkningene av utbyggingen, og ikke minst fikk jeg høre fra dem som jobbet der, hvor viktig denne aktiviteten er. På Rosenberg Verft i Stavanger gikk en kollektivt ned i lønn for å berge flest mulig arbeidsplasser og unngå at kolleger måtte bli oppsagt. Optimismen på både Rosenberg og Aibel er to gode eksempler på stemningen på Vestlandet akkurat nå. Vi har vært igjennom en oljekrise der tusenvis mistet jobben, der det ikke var nye jobber å gå til, og der langtidsledigheten fikk lov til å bite seg fast. Men nå lysner det i horisonten, optimismen er tilbake, og nye stillinger lyses ut. Optimisme er bra, nye prosjekter er bra, vedtak om elektrifisering er bra – alt dette har brede flertall bak seg i denne salen. I tillegg til dette mener Arbeiderpartiet at Stortinget nå må stille seg spørsmålet om hvordan det ser ut på norsk sokkel etter oljekrisa. Hvordan er konkurransesituasjonen? Hvordan har kuttrundene påvirket de ulike leddene i næringen? Og hvordan påvirkes sokkelen av Equinors mer dominerende rolle? Dette blir dessverre blankt avvist av regjeringspartiene når vårt forslag om en uavhengig evaluering i dag blir nedstemt. Når jeg i tillegg hører representantene fra Høyre og Fremskrittspartiet her i dag, blir jeg litt overrasket. Jeg synes det er urovekkende om Stortinget skal bli redusert til kun å opptre som en heiagjeng for regjeringa, på tross av de mange og ulike problemstillingene som i dag tas opp. For eksempel har Kristelig Folkeparti, som var med på å dra opp debatten om konkurransesituasjonen på sokkelen, tydeligvis abdisert. Det overrasker meg spesielt at regjeringa så arrogant avviser bekymringene og advarslene som kommer fra leverandørindustrien, offshore-rederiene og fagforeningene. Norsk sokkel er ikke en konstant, den er hele tida i forandring, og det er vår plikt – fra Stortinget – å følge med og følge opp med de riktige tiltakene. La meg bare ta noen få eksempler på de endringene som har skjedd de siste årene: Flere av de store utenlandske aktørene har trappet ned i Norge. Dette påvirker selvfølgelig konkurransen. Vi har hørt meldinger om at Equinor betaler så dårlig at offshore-rederiene heller lar fartøy ligge til kai enn å ta jobbene, og fagforeningene er bekymret for dårligere arbeidsforhold. I tida etter oljekrisa har vi vært ekstremt opptatt av å spare inn og kutte kostnader. Det har vært riktig, men i heiaropene etter kostnadskutt synes jeg at regjeringa har glemt viktigheten av samfunnsansvaret og hvor viktig bransjen er for leverandørindustrien og arbeidslivet i Norge. Derfor er det synd at vårt forslag i dag ikke får flertall.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2019-04-29:
Jeg fortsetter med røsten fra Vestlandet – fra industrien og fra oss som er vant til å se plattformene langs kysten vår. 900 mrd. kr er det beregnet at Johan Sverdrup-feltet vil tilføre det norske samfunnet. Vi trenger inntekter for å opprettholde velferdssamfunnet. For havbruksnæringen, som kanskje er den nye næringen, tok det 40 år å komme opp på det nivået som den er på i dag. Vi trenger økonomiske muskler for å klare å utvikle ny teknologi for å møte endringene som vil komme fordi oljeindustrien gradvis vil bli bygd ned. Vi trenger pengene til f.eks. å utvikle karbonfangst og -lagring – en utrolig dyr investering. Der er Norge ledende globalt når det gjelder å få det til, men vi trenger økonomi til å utvikle det videre. Vi trenger også kunnskapen fra petroleumsnæringen med tanke på å utvikle ny teknologi. Og så er det et tankekors at vår produksjon står for 2 pst. av verdens oljeproduksjon. Klimautfordringene er globale, og vi ser stadig vekk noen, og nå seneste kineserne, som investerer i nye kraftverk basert på kull i u-land. Vi ser hvordan produksjonen økes i verden knyttet opp mot andre kilder enn det som parallelt utvikles, som er framtidens energikilder. Men det tar tid, og Norge skal ha ambisjoner om å få det til. Derfor tror vi at noe av det viktigste vi gjør, er nettopp å stille strenge krav til vår egen produksjon. Vi har gjort det ved å stille krav om CO 2 -avgift siden 1991, vi gjør det også ved at vi er en del av det europeiske kvotesystemet, vi gjør det med elektrifisering, vi gjør det med HMS-regler, og jeg håper også vi gjør det nå med tanke på lokal forankring og verdiskaping i Finnmark. Jeg vil også ta opp det siste temaet som min kollega Tvedt Solberg tok opp. Vi får stadig vekk tilbakemeldinger fra leverandørindustrien, fra rederier og fra supply-båter om at Equinors ledende posisjon virkelig er utfordrende for å utvikle resten av industrien, skape arbeidsplasser osv. Jeg håper inderlig at ministeren tar ansvar og er i dialog med Equinor når det gjelder å stille krav, sånn at de bidrar positivt til å utvikle resten av den store klyngen vi har, spesielt rettet inn mot maritim sektor. Og så en liten tanke til Finnmark – de fortjener å få lokale arbeidsplasser i en industri som de har ventet lenge på.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2019-04-29:
Det er mye bra som skjer i denne næringen, og mange fine systemer som er utviklet. Jeg tror det er få næringer som rapporterer så mye som havbruksnæringen. Trafikklyssystemet er det også enighet om. Men vi har også erfart at når så mange ulike lokaliteter har ulike grader av retningslinjer knyttet opp mot seg, er det utfordrende å etablere et effektivt tilsynsapparat. Noe er vurdert på selskapsnivå, og noe er vurdert på den enkelte lokalitet. I tillegg er mange av lokalitetene, av historiske grunner, plassert på kanskje ikke de mest egnede stedene. Så det å klare å ta i bruk eksisterende kunnskap, ha autoritet, klare å flytte lokaliteter og slå sammen mindre enheter til større, tror i alle fall Arbeiderpartiet ville vært klokt. Jeg forsto ikke helt svaret om eksisterende, gitte vilkår. Har man fulgt opp om de har oppnådd det som var vilkårene? Skal det i så fall trekkes tilbake hvis de ikke har fulgt opp de vilkårene som ble satt for den enkelte lokalitet historisk sett? Hvordan vil eventuelt reaksjonen være? Når det gjelder den enhetlige forvaltningen, er vi fullt klar over at den ble overført til fylkeskommunene i 2010. Men når vi har ambisjoner – og dem tror jeg vi deler fullt ut – om å bygge opp en nasjonal næring, og ser hvordan den blir forvaltet, med alle de ulike regionale praksisene, de ulike fylkesmennenes praksis pluss fylkeskommunenes praksis, er ikke det en god og effektiv måte å videreutvikle en nasjonal næring på, som er sårbar, for det er mange hensyn å ta, ikke minst knyttet til miljøutfordringer og utslipp. Jeg tror det kunne være klokt om man tok en runde til for å se på dette. Næringsaktørene har kalt fylkeskommunene et postkontor for mange ulike instanser. De har ikke den faglige tyngden og muligheten til å veie disse ulike hensynene opp mot hverandre. Om det ikke skjer i morgen, tror jeg at hvis denne næringen skal lykkes og få færre konflikter knyttet til seg, må den produsere i allmenningen på en fornuftig måte med minst mulig utslipp. Når enkeltbedrifter står opp mot hverandre, tror jeg det kan være klokt at man ser på forvaltningen en gang til.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2019-04-29:
Takk for debatten og ikke minst for engasjementet fra statsråden. Arbeiderpartiet tror at det er helt nødvendig at vi fokuserer mer på driftsfasen, og ikke gjør som nå, hvor det har handlet veldig mye om tildeling av nytt volum. Man må følge opp både det eksisterende og det tidligere. Og så får jeg bare gjenta at vi tror det er smart å rydde opp mest mulig i de vilkårene som er satt. Så får man balansere det med hensyn til det historiske, men iallfall sørge for at de blir harmonisert, slik at vi får et mest mulig effektivt tilsyn. Vi etterlyser også en bedre balanse mellom miljøhensyn og næringsinteresser. Vi har en opplevelse av, også når det gjelder arbeidet med disse havarealene, at miljøhensyn vektes mye tyngre enn næringsinteressene. Et av FNs bærekraftsmål er faktisk økonomisk bærekraft, som nok absolutt bør løftes litt mer opp, for vi skal ha noe å leve av. Så til representanten Adelsten Iversen: Næringen trenger å få løst sine utfordringer framover. Men samtidig tror vi at om vi skal lykkes med det, trenger de en faglig enhet som klarer å veie kunnskapen opp mot hverandre, slik at det blir mest mulig bærekraftig, og at de riktige kravene settes når det gjelder miljø, fiskehelse og strømforhold. Og med miljø tenker vi også på all annen aktivitet som er i området rundt. Som jeg sa i hovedinnlegget mitt, var det ikke meningen at en enhetlig forvaltning skulle gjøre det enklere for dem som ikke ønsker å følge regelverket. Tvert imot var meningen å få til en balanse mellom de ulike hensynene. Der har ikke fylkeskommunene, slik det er i dag, den faglige tyngden til å klare å avveie så sterke sektorinteresser som det er innenfor dette området. Og de som taper, er vi som befolkning, og det er næringen, ikke minst ved at vi bruker så mye ressurser som vi gjør på å føre tilsyn på en veldig ineffektiv måte, og at det mangler forutsigbarhet. For det har egentlig vært rettesnoren for Arbeiderpartiet, men også for denne regjeringen, at man prøver å legge til rette for forutsigbarhet, men ikke minst også mer effektiv offentlig forvaltning. Det var derfor jeg brukte så lang tid på å presentere hvor innviklet det er. Avslutningsvis mener jeg at Sjøfartsdirektoratet er et godt eksempel på at man har lyktes. Vi bygde opp petroleumsnæringen nettopp fordi vi klarte å samordne både tilsynet og direktoratet slik at vi fikk en enhetlig plattform. Så vi ser fram til at det skjer noe på dette feltet.
Stefan Heggelund (Høyre), 2019-04-29:
Når folk som ikke sitter på Stortinget, og som ikke skriver merknader til daglig, leser merknader, spesielt i saker som omhandler petroleumsnæringen, gir det nok rom for å stusse litt – egentlig også for oss som jobber med dette og skriver merknader – når man ser hvordan Miljøpartiet De Grønne og SV velger seg ut hvilke merknader de skal stå i, og hvilke de ikke skal stå i, for å vise at de overhodet ikke har noen sans for norsk petroleumsnæring eller dem som har sitt daglige virke der, f.eks. i denne saken. Miljøpartiet De Grønne vil ikke være med på en merknad om at næringen skal søke nye muligheter for å redusere egne utslipp, men det er greit for SV. Ingen av dem tror riktignok at det kan ha noe å si for næringens konkurransekraft internasjonalt. SV vil ikke være med på en merknad om at vi har strenge regler for helse, miljø og sikkerhet, og de vil ikke være med på at vi skal være verdensledende på HMS i framtiden, men det er greit for Miljøpartiet De Grønne. Som vi husker, var ingen av dem for Johan Castberg-feltet, men begge partiene vil ha ilandføring. Det er altså slik at for å kunne ilandføre må man ha noe å ilandføre. Jeg er glad for den holdningen statsråden og regjeringen viser til de anmodningsvedtakene som vi gjorde i forbindelse med det. Basert på den enigheten som vi hadde her på Stortinget da vi behandlet første byggetrinn på Johan Sverdrup-feltet, vil det komme investeringer på 14 mrd. kr som vil kutte 625 000 tonn CO 2 hvert eneste år. Og det er bare fra Sverdrup-feltet. I tillegg vil det komme utslippsreduksjoner fra feltene Edvard Grieg, Ivar Aasen og Gina Krog. Så må man spørre seg: Hvilke andre land med en petroleumsnæring er det som stiller slike krav, og i hvilke andre land med en petroleumsnæring er dette mulig å få til? Det viser at vi tar verdens energibehov på alvor, at vi tar de ansatte i næringen på alvor, og at vi tar klimaendringene på alvor. Til det siste mener jeg det er verdt å ha med seg en annen merknad som SV og Miljøpartiet De Grønne står sammen om alene, nemlig at de er åpne på at verden fortsatt kommer til å trenge olje og gass – de vil bare ikke at det er Norge som skal produsere den, men at andre land skal gjøre det. Er det den mest klimavennlige løsningen for å bekjempe global oppvarming? Dette skriver de til tross for at næringen på vår sokkel viser evne og vilje til å omstille seg og kutte utslipp. Det er et paradoks.
Stefan Heggelund (Høyre), 2019-04-29:
Først: Vi hørte tidligere i debatten at sparedusjen var 1990-tallets symbol på energieffektivisering, og da trenger vi nok flere og bredere befaringer til gjennomsnittlige norske konferansehotell. Denne regjeringen prioriterer energieffektivisering i alle deler av norsk økonomi, og det er viktig. Energieffektivisering er et godt klimatiltak, og det er også et godt tiltak når det gjelder naturvern. Vi gjør det i Norge gjennom å realisere målet om 10 TWh energisparing i bygg, noe som er viktig når energibruken i norske bygg utgjør 40 pst. av innenlands sluttforbruk av energi, og vi skal også bidra sammen med Europa, i samarbeid med EU. Et av de viktigste virkemidlene vi har for å drive energieffektivisering i Norge, er Enova. Med sentrum–høyre-partiene og flertallet på Stortinget har Enova høyere bevilgninger enn noen gang tidligere. Vi opererer med mange tiltak gjennom Enova. Det ene er å støtte helhetlige oppgraderingsprosjekter som har høy energiambisjon, slik at de energieffektive løsningene blir det naturlige valget i alle prosjekter på sikt. Boligeiere som bor i borettslag og sameier, har også mulighet til å få støtte gjennom Enova-tilskuddet til energieffektivisering. Vi bidrar med energirådgivning i markedet og at dette skal løftes opp og bli prioritert mer. Det gis støtte til energikartlegging, med krav om at virksomheter innfører energiledelse, og når det gjelder de spesielt kostbare tiltakene, gir man støtte til investeringene dersom de er innovative og benytter best tilgjengelig teknologi. I tillegg har man i flere år arbeidet for å få byggherrer i offentlig sektor til å benytte EPC, altså Energy Performance Contracts, fordi i slike kontrakter kan en profesjonell motpart garantere energibesparelse og bidra til å gjennomføre og eventuelt finansiere tiltakene. Dette er et viktig tema hvor det allerede skjer mye. Det betyr ikke at vi skal ligge på latsiden, for vi skal nå de sterke ambisjonene som denne regjeringen har for energieffektivisering i Norge. Helt til slutt et lite apropos til representanten Haltbrekkens kritikk av at vi ikke gjør nok for å få ned utslippene i Europa. Vel, han og hans parti stemte imot en mulighet til å få kullforbruket ned i Europa som heldigvis ble vedtatt av Stortinget i fjor, nemlig i samarbeid om fornybar energi.
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2019-04-29:
Det grønne skiftet handler ikke bare om hvordan vi skal produsere mer energi; det handler i stor grad om hvordan vi må utnytte den energien vi allerede har, bedre og mer effektivt. Jeg tror det er det vi på 1990-tallet kalte enøk. Dessverre er det ikke mindre aktuelt i dag, selv om sparedusjen kanskje ikke lenger er det fremste virkemidlet. Energibruk i bygg står for omkring 40 pst. av energiforbruket her i landet. Globalt står byggsektoren for om lag en like stor andel av klimagassutslippene, og her er vi ved kjernen av utfordringen. Lavere energibruk og produksjon av energi i norske bygg er en viktig nøkkel i kampen mot klimaendringene, fordi ren energi kan frigjøres til å kutte klimagassutslipp på andre sektorer, som transport og industri. Sparedusjen får stå som 1990-tallets symbol på en mer effektiv energibruk, men vi trenger nye symboler, og vi trenger nye tiltak som virker. Skal vi nå målet om å effektivisere energibruken i byggsektoren, er det nødvendig med et bredt sett av virkemidler: satsing på mer klimavennlig materialbruk, utfasing av fossile oppvarmingskilder, fornybar energiproduksjon i bygg, energieffektivisering i eksisterende bygningsmasse og forbrukerfleksibilitet som understøtter det energisystemet, slik at vi får bygg som er klima- og energismarte. Norge har et mål om å spare 10 TWh gjennom energieffektivisering i bygg innen 2030. Da trengs det fokusering på og utvikling av konkrete virkemidler som bringer oss dit. Jeg vil derfor takke forslagsstillerne for å holde debatten levende. Det offentlige Norge eier 43 mill. m 2 yrkesbygg, kommunene eier 24 mill. m 2 yrkesbygg og er derfor en stor og viktig aktør. Det offentlige bør gå foran, med tydelige energiambisjoner for bygningsmassen, og vi har et stort uutnyttet potensial. Klarer man ambisjonene i det offentlige, vil det gi et sterkt signal til byggenæringen og ha stor påvirkning på det som bygges. I tillegg mener Senterpartiet at vi trenger en gjennomgang av enøk-ordningen, hvor man ser effektivisering, produksjon og tariffer i sammenheng, fordi det er avgjørende viktig å ha tiltak og virkemidler som treffer. Det kunne også være interessant å høre statsrådens refleksjoner rundt dette med Enova, og om det er det eneste virkemidlet som skal brukes for å nå 10 TWh-målet. Eller ser han for seg et bredere spekter av virkemidler? Med det vil jeg ta opp Senterpartiets forslag.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2019-04-29:
Jeg synes komitélederen nå på slutten holdt et interessant innlegg, hvor han påpekte alt som burde gjøres. Problemet er bare at hans eget parti, som sitter i regjering, ikke gjør det han nå etterlyser. Han etterlyste at plan- og bygningsloven bør være en del av et klimavirkemiddel. Derfor er det veldig dumt at Erna Solberg har flyttet hele plan- og bygningsloven ut av Klima- og miljødepartementet, og at det ikke lenger ses på som et virkemiddel for å gjøre noe med det. Til denne saken vil jeg først si takk til Miljøpartiet De Grønne, for jeg synes representanten har gjort en god innsats som saksordfører. Men mest takk til SV, som har fremmet disse forslagene, og fått til denne debatten her i Stortinget. Energiøkonomisering er en underkommunisert del av klimaløsningen. Den reneste formen for energi er jo den energien som aldri blir brukt, og i Europa er enøk virkelig et hovedvirkemiddel, for hvis man kutter strømforbruket, kutter man samtidig CO 2 -utslippene. Her i Norge er det litt annerledes, siden vår strøm i utgangspunktet er ren, men det at vi kan frigi strøm, gjør jo at vi isteden kan bruke den på industri eller på å elektrifisere transportsektoren. Vi fra Arbeiderpartiet er enige med resten av opposisjonen i at dette arbeidet i dag går altfor tregt. Stortinget har vedtatt et mål om at vi skal kutte 10 TWh i byggsektoren. Her har vi sett at lite eller ingenting har skjedd, selv om Stortinget har vedtatt det, og det til og med står i regjeringserklæringen. Så langt er det riktig som Lars Haltbrekken sa i sitt innlegg, at det virker som om regjeringens hovedvirkemiddel for å nå dette er at vi skal telle inn riving av bygg, samtidig som man ikke skal plusse på det nye strømforbruket, som nye bygg gir. Det er en tellemetode som kanskje gjør at man kan komme i mål, men det er en uærlig måte å regne på. Da hadde det vært bedre om man faktisk sa det som det var, at man ikke hadde til hensikt å nå dette målet, og så fikk vi ta en diskusjon om det. Det er fremmet en rekke forslag i dag. Noen av dem mener Arbeiderpartiet går litt for detaljert til verks, men vi støtter dem vi mener er de viktigste, og dem som legger retningen for hvor vi skal. Vi vil ha et nytt mål om energieffektivisering innen 2030. Vi støtter å få på plass en strategi om passivhus, og vi mener også at vi bør få på plass planer om hvordan det offentlige kan stille bedre krav om en mer effektiv bruk av strøm.
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2019-04-29:
Det er gledeleg at ein i fellesskap valde å vidareføra IA-arbeidet med ein ny avtale, etter at tunge aktørar i samarbeidet diskuterte i media om det i det heile var vits i å ha ein ny avtale. Dette innlegget vil nok verta oppfatta som litt kritikk av den avtalen som er sett. Eg vil difor starta med å poengtera kor viktig SV meiner det er med eit reelt inkluderande arbeidsliv og ein altomfattande avtale mellom partane om dette. Eg vil gjerne belysa to ting til denne saka. Det første er: Kor er dei funksjonshemma? Det er trist å sjå at dei funksjonshemma ikkje er nemnde i den nye avtalen, som om desse ikkje er like viktige og ikkje har rett på jobb på lik linje med oss andre. Inkluderande arbeidsliv burde jo etter alle kunstens reglar òg handla om dei som er funksjonshemma – kanskje meir desse enn nokon andre, slik situasjonen er i arbeidslivet i dag. Eg må seia eg synest det er ein skam at dei funksjonshemma ikkje er nemnde i denne avtalen. Det andre eg vil nemna, er den sprikande politikken i det å jobba for eit inkluderande arbeidsliv samtidig som ein har utvida tilgang til å leia inn arbeidskraft. Det er rett og slett å gå i politisk spagat, for nettopp dei som skal inkluderast meir og betre i arbeidslivet, treng faste og trygge rammer og ikkje minst òg kollegaer som har faste og trygge stillingar. Ein større del av usikkerheit, mellombelse stillingar og utskifting av arbeidsfolk verkar i heilt motsett retning av eit inkluderande arbeidsliv.
Eigil Knutsen (Arbeiderpartiet), 2019-04-29:
Arbeiderpartiet er svært fornøyd med at det i fjor ble enighet mellom partene om en ny IA-avtale. Det sikrer full lønn under sykdom og gir arbeidslivet verktøy for å hindre frafall og fravær. Det er selvsagt elementer i avtalen og økonomiske disponeringer som følger, som Arbeiderpartiet gjerne skulle sett annerledes. Men vi skal ha respekt for at dette er et framforhandlet kompromiss sammen med partene, og vi støtter derfor omdisponeringen av midlene som er foreslått i proposisjonen. I det videre arbeidet blir det viktig å følge opp at midlene som nå flyttes fra tilretteleggingstilskudd til andre virkemidler, blir brukt på en måte som oppfyller målene i avtalen. Siden den første IA-avtalen ble inngått for snart 20 år siden, har vi ikke oppnådd alle målene vi har satt oss. Like fullt har fellesskapet spart nesten 150 mrd. kr på redusert sykefravær i perioden. Det er viktig å ha med seg. De neste 20 årene blir mer krevende. Arbeidslivet endrer seg raskere – jobber vil forsvinne, nye vil komme. Kompetansebehov vi ikke engang har tenkt på, vil oppstå. Derfor er kompetanse en avgjørende del av inkluderingspolitikken, men som kjent har antall kompetansetiltak for Nav-brukere falt de senere årene. Arbeiderpartiet mener at retten til kompetansehevende tiltak skal lovfestes og delvis finansieres gjennom et kompetansefond som administreres av arbeidslivets parter. Riktig kompetanse gir mindre frafall og bedre helse. Derfor ønsker Arbeiderpartiet at framtidige IA-avtaler skal være mer forpliktende i å gi arbeidstakere den kompetansen de trenger for å stå i jobb. For å lykkes med inkludering må vi lykkes med kompetansepolitikken. Gjør vi det, oppnår vi målene i IA-avtalen, med mindre fravær og mindre frafall fra arbeidslivet.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2019-04-29:
La meg slå fast et par ting innledningsvis: Jeg låser ingen dører med tanke på de problemstillingene som representanten Grung har brakt inn i salen. Jeg synes dette er viktige problemstillinger, også det om lokaliteter, for en del av lokalitetene har blitt gitt i en annen tid enn den vi har i dag. At konsesjoner ikke oppfyller vilkårene som gjaldt da konsesjonene ble gitt, og at man ikke har søkt om å få endret konsesjonen, slik at den er innenfor gjeldende regelverk, skal selvfølgelig ikke forekomme, for man skal operere innenfor de vilkårene som man har blitt gitt gjennom behandlingen. I noen sammenhenger kan det medføre at hvis man f.eks. ikke bruker en lokalitet over tid, så kan en lokalitet tilbaketrekkes. Det kan også gjelde konsesjoner. Det kan også være grunn til – som representanten var inne på – å se på muligheten for å slå sammen konsesjoner og se på vilkårene, for f.eks. i gitte områder å minske belastningen, eller fordi konsesjoner er gitt på et tidspunkt da en annen lokalitet kanskje kunne være bedre enn den man opprinnelig fikk. Dette vil jeg selvfølgelig se på. Jeg er åpen for å kunne gjøre det best mulig innenfor denne næringen, slik at vi både oppfyller miljøkriteriene og skaper mulighet for vekst. Det er derfor jeg har sagt at selv om man ikke brukte det røde lyset i trafikklyssystemet når det gjaldt oppdrett – altså vekstregimet – sist gang, er det røde lyset nå skrudd på, for skal man ha vekst, må man også ta vare på det miljømessige. Vi må også til enhver tid se på innretningen på dette. Når det gjelder konsesjoner, er vi nå midt i en runde om utviklingskonsesjoner, som ble gitt bl.a. for å se på ulike løsninger knyttet til innovasjon og teknologi. I den sammenheng er nå Fiskeridirektoratet i ferd med å avslutte behandlingen av de siste søknadene, og en del ligger til ankebehandling hos undertegnede i departementet. Vi vil sørge for at de blir behandlet på en skikkelig måte. Det er helt klart at vi må jobbe langs mange akser, også gjennom PD-forskriften – vi har allerede gitt klar beskjed om at vi skal bekjempe PD. Det gjelder transportforskriften, for å forhindre transport og smitte av sykdom. Det gjelder også bekjempelse av ILA o.a. Vi må også se på grensedragninger. Det er en rekke forskjellige ting vi må jobbe med hele tiden for å bli bedre. Selv om det fungerer godt der ute i dag, er det en del områder vi må bli bedre på, og som vi må finne løsninger på. Rømming, lus og sykdom er tre av de tingene, og det skal vi jobbe godt med hver eneste dag inntil vi klarer å løse disse problemene. Så jeg er helt enig med interpellanten: Vi har utfordringer, som må løses.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2019-04-29:
Undertegnede og representanten Grung deler veldig mange synspunkter i denne saken, også når det gjelder mange av utfordringene. Men jeg må få lov til å si én ting: Når representanten Adelsten Iversen fra Senterpartiet går opp og har et så næringsfiendtlig innlegg mot den neststørste eksportnæringen vår, blir jeg bekymret for Distrikts-Norge. Denne næringen er en av de aller, aller viktigste næringene for norske distriktskommuner, og det er kommunene selv som setter av areal. Den måten det omtales på, er rett og slett skremmende – «sterkt forurensende» anlegg. Her snakker vi altså om personer som prøver å skape livskraftige distrikter, sørge for at man har noe å gå til, sørge for at det er lys i husene rundt omkring i hele Distrikts-Norge. Partiet som kommer med dette innlegget, er altså Senterpartiet, og det håper jeg folk merker seg. Norge er og skal forbli en ledende sjømatnasjon. Suksesshistorien med oppdrett av laks og ørret skal dyrkes, knas og videreutvikles. Vi er verdens største produsent av atlantisk laks og eksporterte i fjor 1,1 millioner tonn, langt mer enn våre nærmeste konkurrenter. Eksportinntektene fra lakseoppdretterne var i fjor 67,8 mrd. kr., og det settes nye rekorder år etter år. Havbruksfondet gjorde at distriktskommuner der bl.a. Senterpartiet sitter i førersetet med ordførere, har fått tilført betydelige ressurser som sikrer barnehageplasser, skoleplasser og sykehjemsplasser, og at det er rørleggere, elektrikere og mulighet til faktisk å bo ute i distriktene. Gjennom trafikklyssystemet har vi etablert et forutsigbart system for kapasitetsjustering i havbruksnæringen ved nettopp å gå bort fra det som tidligere var sporadiske og uforutsigbare tildelingsrunder med varierende tildelingskriterier og vilkår, slik at en nå får et mer ryddig system basert på objektive kriterier. Dagens havbruksnæring preges av betydelig innovasjon. Det gjelder den mer tradisjonelle anleggs- og utstyrsutviklingen, men vi ser også at de store megatrendene med bruk av «big data», digitalisering, automatisering og «Internet of Things» begynner å få innpass i næringen. Vi har en utfordring. Det er ikke alt som er rosenrødt innenfor næringen. Vi skal jobbe videre med det. Vi skal ha tilsyn. Næringen skal være bærekraftig, for markedet etterspør også bærekraftig produsert laks, og at vi skal dokumentere det. Likevel har vi en kjempemulighet innenfor denne næringen. Den skal få fortsette å vokse, men på en bærekraftig måte.
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2019-04-29:
President! Jeg skulle stemt for. Det ble ikke registrert.