Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2014-05-20:
Jeg vil gjerne si at det var et veldig godt innlegg som ble holdt av Rasmus Hansson akkurat nå, for det er sånn at det er lett å miste perspektivene når vi diskuterer rovdyr. Et av de vesentlige perspektivene er at de norske rovdyrene som vi har, er truet eller sterkt truet, og er på et absolutt minimum, og delvis under det minimumet som egentlig er forsvarlig, hvis vi ønsker å sørge for bærekraftige bestander. Det må være utgangspunktet for en debatt. Derfor er jeg alltid glad når jeg hører at klima- og miljøministeren sier at hun vil vektlegge rovdyrforliket og Bern-konvensjonen når hun omtaler hvordan norsk rovdyrpolitikk skal forvaltes i Norge. Derfor er det også sånn at en enstemmig komité avviser de forslagene som er sendt inn fra Senterpartiet, med ulike begrunnelser, som alle som har lest innstillingen, vil se. Utgangspunktet er at det er en bred oppslutning i folket for et sterkt vern av rovdyrene som vi har – faktisk er det sånn at i den siste målingen som vel ble offentliggjort i Nationen i løpet av fjoråret, var det en enda større andel av befolkningen som ønsket et sterkere vern av rovdyrene enn det som er praksis i dag. Det mener jeg vi skal ha i bakhodet – og gjerne også lenger framme i hodet vårt, i pannebrasken – når vi diskuterer politikken som handler om hvordan vi tar vare på rovdyrene våre. Så er det, akkurat som Rasmus Hansson var inne på, ingen tvil om at det er konflikter knyttet til dette. Jeg mener at det å ha gode ordninger for erstatning og for kompensasjon, er viktig, og det at regjeringen valgte å trekke anken av den dommen som var, tror jeg var viktig for å vise at man ønsker å kompensere på en rimelig måte. Det å jobbe målrettet med forebygging av rovdyrtap, med alt som handler om forskning og utvikling av teknologi og andre former for bestandsmåling, tror jeg er ekstremt viktig. Så er det sånn at i denne debatten står vi på forskjellige bein. Når jeg står opp om morgenen, vil jeg være mest bekymret når det er sånn at antallet ynglinger som er fastsatt i rovdyrforliket, er lavere enn det som ligger i rovdyrforliket, mens når Marit Arnstad står opp om morgenen, vil hun tenke som så at hennes bekymring er sterkest hvis antallet ynglinger er høyere. Sånn vil det være. Det er derfor vi i Stortinget har blitt enige om et rovdyrforlik, som vi skal forvalte på best mulig måte. Så er det to ting som jeg synes det er verdt å diskutere, og jeg venter spent på hva Tine Sundtoft vil si om akkurat det. Det er verdt å diskutere hvordan dagens balanse mellom lisensfelling og felling i regi av SNO er. Det er en helt reell debatt – hvordan vi gjør dette på en måte som vi mener er den beste. Jeg tror vi er enige. Jeg hørte også Marit Arnstad si at det ikke er ønskelig eller heldig med hiuttak. Hiuttak er den mest omdiskuterte måten å ta livet av rovdyr på. Det er ikke slik at vi bør sørge for å ha flest mulige hiuttak – det er en balanse jeg venter å høre klima- og miljøministeren si noe om. Og det er hele tiden verdt å diskutere om vi lykkes godt nok med det som handler om forebygging og det å sørge for at konfliktene er på et lavest mulig nivå. Men jeg vil advare mot det jeg hørte i enkelte debatter som jeg deltok i under valgkampen, der flere ivret for at man automatisk, eksempelvis, skal gå inn og definere at rovdyr i beiteområder skal føre til felling, selv om jeg ser at statsråden i et av brevene sine varsler at hun vil gå nøyere inn og se om det trengs ytterligere klargjøring av hvilke kriterier man legger til grunn. Rovdyrene våre har vi et ansvar for. Opp gjennom historien har vi syndet mye mot det å ta vare på rovdyrene. Når flere her nevner at vi skal ha en kunnskapsbasert forvaltning av rovdyrene, betyr det at en skal basere seg på kunnskap, ikke at vi skal ha kunnskap og så se vekk fra den når vi forvalter rovdyrene.