Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 1999-10-12:
Ved et årtusenskifte er det naturlig å stoppe opp litt, gjøre opp status og foreta justeringer i forhold til veien fram. Den svenske sosialdemokraten og statsministeren Tage Erlander ble en gang spurt om sosialdemokratiets politikk hadde gjort menneskene lykkelige. Han svarte: «Det er ikke vårt mål å gjøre menneskene lykkelige. Vårt mål er å skape et dansegulv slik at folk kan danse sine egne liv.» Og jeg må si at det som opptar meg mest, er at vi fortsatt ikke har klart å skape et samfunn som inkluderer og tar vare på alle dem som er svakest i vårt samfunn, slik at de kan fungere som likeverdige. Vi lever i det rikeste hjørnet av verden. De fleste har det veldig bra. Men vi vet at det finnes store grupper i dette landet som ikke nyter godt av de ordningene som vi andre tar som en selvfølge – unge mennesker som ikke har en jobb eller en skoleplass å gå til, eldre som ikke har den trygghet som både offentlige instanser og familie utgjør, mennesker med bakgrunn fra et annet land som ikke får arbeid fordi de heter Mohamed, og som opplever å bli behandlet som annenrangs mennesker. Vi må som politikere skape rom for alle mennesker, og våre holdninger må bygge på de tradisjonelle verdiene frihet, likhet og solidaritet. Vi har laget et sosialt sikkerhetssystem vi er stolte av. Men vi må sikre en mer rettferdig fordeling. Derfor tar jeg det som gitt at Regjeringen går sammen med Arbeiderpartiet og griper muligheten til en mer rettferdig fordelingspolitikk og et mer rettferdig skattesystem, slik at mulighetene bedres for barn og unge. Arbeiderpartiet er faktisk noe skuffet over at Regjeringen har så lave ambisjoner med hensyn til arbeidsmarkedstiltakene, og dermed gjør det vanskeligere å komme inn på arbeidsmarkedet og ytterligere vanskeliggjør nødvendig omstilling og kompetanseheving, ikke minst for dem langs kysten som nå opplever tomme ordrebøker. Man trenger ikke lang fartstid i norsk politikk for å konstatere at samferdselstilbudet er noe som engasjerer folk og er et godt distriktspolitisk virkemiddel. Og det er ikke rart. I et land med lange avstander, med spredt bosetting, langt fra våre handelspartnere, og med stor handel med utlandet er vi avhengig av at transporttilbudet fungerer godt. Det trodde jeg regjeringspartiene var enig i da de før valget i 1997 gikk sammen med Høyre og lovet 5,3 milliarder kr mer til veinvesteringer i denne stortingsperioden enn det som lå i Arbeiderpartiets veiplan. Nå håper jeg at løftebruddenes tid er over. Det er viktig med gode transport- og kommunikasjonstilbud for at vi fortsatt skal ha et næringsliv utenfor Oslo. Vi må ha gode tilbud som gjør det mulig å ta hele landet i bruk. Arbeiderpartiet vil satse på at næringslivet skal ha gode vilkår og dermed bidra til arbeidsplasser og skatteinntekter. Dette er nødvendig for å sikre en sterk offentlig sektor, som fortsatt skal være den sikkerhet alle skal nyte godt av. Arbeiderpartiet har ikke flertall i denne salen. Derfor er det viktig at de partiene som ser at en sterk offentlig sektor er viktig for at alle skal få de tjenester de har behov for, nå slår seg sammen. Bare ved det kan vi avgjøre at velferden fordeles, slik at alle som trenger det, skal få hjelp i vårt land, uavhengig av lommebokas størrelse.