Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2015-06-05:
La meg først få takke representanten Wickholm for å rette søkelyset mot to så viktige temaer som ulovlig kapitalflukt og åpenhetskrav til kapitalstrømmer over landegrenser. Skadevirkningene av ulovlig kapitalflukt og skatteunndragelser er vanskelig å tallfeste, men er uansett alvorlige og utgjør en stor trussel mot inntektsgrunnlaget i mange land. Regjeringen er derfor opptatt av å finne gode løsninger for å kunne bekjempe ulovlig kapitalflukt og synliggjøre kapitalstrømmer over landegrenser. Å bekjempe kapitalflukt er dog ikke noe Norge kan gjøre alene. For å få størst mulig gjennomslag er det først og fremst viktig at det på internasjonalt nivå oppnås enighet om et velrettet og hensiktsmessig regelverk. Norge deltar derfor aktivt i flere ulike internasjonale fora som arbeider med å forbedre det internasjonale regelverket på området, bl.a. i det internasjonale organet Financial Action Task Force, også kjent som FATF. FATF er den ledende internasjonale standardsetteren for tiltak mot hvitvasking og terrorfinansiering og er således en av de viktigste internasjonale arenaene i kampen mot ulovlige og skjulte pengestrømmer. Under det norske presidentskapet i 2012/2013 innførte FATF bl.a. skatteunndragelser som primærforbrytelse. Det gjør at finansinstitusjoner og andre rapporteringspliktige etter hvitvaskingsregelverket er pliktige å rapportere inn skatteunndragelser til myndighetene der det er mistanke om dette. I tillegg har FATF utarbeidet standarder som pålegger myndighetene i medlemslandene å sikre åpenhet rundt opplysninger om reelt eierskap. Standardene vil kunne bidra til større åpenhet rundt grenseoverskridende kapitalstrømmer i komplekse selskapsstrukturer og mellom parter der de reelle eierne ofte er skjult for allmennheten. Også på nasjonalt plan er det gjennomført et betydelig arbeid for å bekjempe ulovlig kapitalflukt og skatteunndragelser og sikre åpenhet rundt kapitalstrømmer. Blant annet har Norge de senere årene lyktes med å inngå avtaler om utveksling av skatteopplysninger med land som gjerne har vært betegnet som skatteparadiser. Dette sikrer at Norge får tilgang til opplysninger om personer eller selskaper med skatteplikt til Norge. Norge har videre, trolig som første land i Europa, gjennomført og satt i kraft nasjonale krav til såkalt land-for-land-rapportering, også kalt LLR-regelverket, som stortingsrepresentant Wickholm også refererer til. Land-for-land-rapportering er en relativt ny rapporteringsform som innebærer at selskapet må utarbeide og offentliggjøre en årlig rapport om sin virksomhet, med opplysninger fordelt på hver jurisdiksjon og eventuelt for hvert prosjekt hvor selskapet driver virksomhet. Slik rapportering skiller seg fra tradisjonell finansiell rapportering, hvor foretakene konsoliderer og aggregerer finansielle opplysninger samlet for selskapet eller for hele konsernet. Hovedformålet med LLR-regelverket er å bidra til økt åpenhet om virksomheten til foretak som driver med uttak av ikke-fornybare naturressurser, for på den måten å ansvarliggjøre aktuelle myndigheter for forvaltningen av landets naturressurser. Det norske land-for-land-regelverket bygger på EU-regler. Frist for gjennomføring av LLR-krav i EU er imidlertid ikke før 1. januar 2016. Representanten Wickholm spør i interpellasjonen om regjeringen vil innføre utvidet land-for-land-rapportering. Jeg vil i den forbindelse vise til at Stortinget allerede har vedtatt et regelverk som går vesentlig lenger i å stille krav til informasjon enn det som følger av det vedtatte EU-regelverket. I det perspektivet er det i Norge allerede innført et utvidet land-for-land-rapporteringskrav, slik Wickholm etterlyser. EU-reglene er avgrenset til å gjelde informasjon om betalinger til myndigheter. De rapporteringspliktige er etter de norske reglene i tillegg pålagt å gi opplysninger om foretakets investeringer, salgsinntekter, produksjonsvolum og kjøp av varer og tjenester fordelt på de enkelte land hvor foretaket driver virksomhet. Hensikten er at slike skjerpede informasjonskrav skal sette selskapenes betalinger til myndigheter inn i en større sammenheng, slik at vi kan være bedre egnet til å avdekke korrupsjon og til en viss grad også synliggjøre hvordan foretakene tilpasser sin virksomhet skattemessig. Videre: For å sikre at det i det norske regelverket for land-for-land-rapportering ble innarbeidet mål om å synliggjøre eventuell uønsket skattetilpasning, har Finansdepartementet i forskrift fastsatt krav om at rapporteringspliktige skal opplyse om foretakets rentekostnader til andre foretak i samme konsern, men som er hjemmehørende i andre jurisdiksjoner enn det rapporterende foretaket. Det er også lagt inn krav om at eventuelle konsernrapporter om land-for-land-rapportering skal inneholde diverse opplysninger om foretakets datterselskaper. Etter det jeg kan se, er det et siste poeng som representanten Wickholm tar opp i sin interpellasjon, nemlig at land-for-land-rapporteringen må tas inn som noter til årsregnskapet. Jeg kan ikke se at krav om å innta LLR-rapport som note til årsregnskapet vil ha særlig betydning for graden av åpenhet rundt kapitalstrømmene i selskapene. Jeg viser her til at selskapenes LLR-rapport i dag skal inntas som eget vedlegg til årsregnskapet, og skal signeres av selskapets styremedlemmer. Ved å innta rapporteringen i noter som en del av årsregnskapet ville rapporteringen blitt underlagt full ekstern revisjon. Dette ville imidlertid medført en ikke ubetydelig merkostnad ved rapporteringen. Norge ligger langt fremme når det gjelder krav om land-for-land-rapportering, og har fått internasjonal oppmerksomhet. I forbindelse med at Statoil publiserte sin første land-for-land-rapport i mars 2015, la organisasjonen Global Witness ut en nyhetssak hvor amerikanske myndigheter ble oppfordret til å følge Norges eksempel om utvidet rapportering. Dette illustrerer etter mitt syn at Norge har et godt og fremtidsrettet regelverk. Det er ikke dermed sagt at det norske regelverket ikke bør gjennomgås kritisk, med sikte på forbedringer. I tråd med tidligere uttalelser tar regjeringen sikte på å evaluere det norske land-for-land-regelverket etter tre år. Regelverket har da fått virke i noen år, og vi vil klarere se eventuelle svakheter som det bør rettes opp i, og eventuelle forbedringer som bør foretas. Det er bl.a. ikke nødvendigvis helt enkelt å finne riktig utforming av informasjonskravene. Derfor bør vi heller ikke forhaste oss med å fastsette ytterligere regler. Resultatet av en evaluering av de norske LLR-reglene etter noen år vil også kunne spilles inn til EU-kommisjonen i forbindelse med deres evaluering av eget regelverk i 2018. Regjeringen har ennå ikke tatt stilling til omfanget av evalueringen eller hvilke temaer som vil bli nærmere vurdert. Men i tillegg til selve informasjonskravene vil jeg tro at spørsmålet om mulig utvidelse til andre bransjer enn utvinningsindustrien og skogsdrift innen ikke-beplantet skog samt forholdet til årsregnskapet er to temaer det kan være aktuelt å ha med i evalueringen.