Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2012-05-14:
Som det framgår av innstillinga, er det en samlet komité som anerkjenner behovet for å sikre rekruttering til forskning og utvikling. Dette ligger også til grunn for denne regjeringas arbeid og er nedfelt som et mål i regjeringserklæringa. Gjennom både gjeldende forskningsmelding og årlige budsjetter har regjeringa lagt til rette for ny rekruttering gjennom stipendiatstillinger, både direkte over statsbudsjettet og via Forskningsrådet. Dette høster vi nå av: 2011 ble et rekordår for fullførte doktorgrader i Norge, i 2010 ble det gjennomført 1 148 disputaser i Norge, nesten 500 flere enn for ti år siden. Forskning og bruk av ny kunnskap gir endringskraft. Gjennom dagens forskning ligger muligheten til å finne svar på morgendagens utfordringer. Stadig høyere kompetansekrav til produksjon av varer og tjenester i Norge, kombinert med den internasjonale konkurransesituasjonen, innebærer økt behov for kunnskap fra forskning og utvikling. Derfor er det allerede – og det vil bli – et sterkere behov for flere folk med doktorgrad og forskerutdanning innenfor både industrien, tjenesteytende næringer, helse- og velferdsområdet og til en viss grad offentlig administrasjon. Tradisjonelt har doktorgradsutdanninga vært rettet mot å utdanne folk til stillinger ved universiteter og høyskoler og i instituttsektoren. I de senere tiårene har det imidlertid vært en uttalt målsetting å øke FoU-innsatsen i Norge, både i reell aktivitet og som en andel av BNP. En uttalt målsetting er å øke FoU-arbeidet i næringslivet. Dette har vist seg å være krevende. Noe skyldes antakeligvis manglende tradisjon for å satse på forskning i ulike virksomheter, men også næringsstrukturen i Norge, med en stor andel små og mellomstore bedrifter, gjør det ekstra utfordrende. Rekruttering av nye forskere utover det å holde tritt med avgang og mobilitet blant forskere er viktig av flere grunner. NOKUTs evalueringer av flere profesjonsutdanninger viser et stort behov for å utvikle fagmiljøene. Det er viktig for å øke graden av forskning ved våre universiteter og høgskoler, men det er også avgjørende for å heve kvaliteten på den undervisninga som blir gitt studentene. Det er med andre ord behov for en forskningsbasert fagutvikling. Målet er høy kvalitet og relevans i utdanninga og et sterkere forskningsbasert grunnlag for den enkelte fagutøvers praksis. Da er det nødvendig å sikre rekruttering som ivaretar disse behovene. Næringslivets innovasjonskraft er avhengig av at vi styrker forskninga innenfor flere fagområder. De første kandidatene som har tatt sin doktorgrad gjennom nyordninga nærings-ph.d., er nå uteksaminert. Gjennom Forskningsrådets program gis disse kandidatene en unik mulighet til å ta doktorgrad samtidig som de er i jobb i en bedrift. På denne måten skapes en direkte kobling mellom ny forskning og daglige utfordringer og effekter i bedriften. Ordninga legger til rette for at bedrifter kan utvikle forskerkompetanse internt i samarbeid med akademiske institusjoner. Interessen for å investere i forskning blir større når bedriften ser direkte effekten av de problemstillinger som kandidaten jobber med. For bedrifter som opererer med små marginer, gir dette mulighet til å hente forskerkompetanse internt med nær umiddelbar relevans og kommersiell verdi. Utfordringa er ikke kun å opprette nok stipendiatstillinger og få kandidatene fram til avlagt doktorgrad, men hvem som skal gjøre seg nytte av seg denne kompetansen. Som jeg alt har nevnt, er det stort behov for forskning og høy kompetanse innen både helsesektoren og i skolen. Men hvor mange kommuner er det som i dag aktivt søker etter personer med doktorgrad? Både offentlig forvaltning og næringslivet må være observante og årvåkne for hvordan denne kompetansen kan bidra til å utvikle og heve kvaliteten i virksomheten. Ordninga med nærings-ph.d. svarer også her på utfordringa ved at den ansatte allerede er tilknyttet bedriften. Kanskje bør slike ordninger også benyttes i det offentlige? Det er uten tvil behov for flere med doktorgrad framover. Nye rekrutteringsstillinger er et viktig element. Bevilgninger til forskning over statsbudsjettet er derfor en vesentlig faktor. En realvekst i bevilgningene til forskning på 27 pst. under denne regjeringa er et uttrykk for at regjeringa ser behovet.