Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Det er en glede å kunne konstatere at vi er på god vei til å nå målet om landsdekkende mammografiscreening. Det gjenstår nå kun tre fylker som ikke har satt i gang eller har fått midler til å ferdigstille planer for å starte mammografiscreening. Innen utgangen av kreftplanens periode, dvs. innen 2004, skal alle landets fylker ha etablert tilbud om screening. Fremmøteprosenten er stor, rundt 80 for de fylkene som er i gang med screeningen, og resultatene lar ikke vente på seg. Allerede gjennom prøveprosjektet ble det antydet at man kunne oppnå en redusert dødelighet av brystkreft på 30 pst. De foreløpige resultatene fra andre fylker viser at resultatene av den landsomfattende screeningen vil bli minst like gode. Evalueringen av prøveprosjektet viste at de gode resultatene ikke minst skyldtes en organisasjonsmodell som bidrog både til å oppnå et godt fremmøte og til å trekke inn kvalifiserte fagfolk. Det er rimelig å anta at et godt fremmøte er avhengig av kort reisevei for kvinnene som innkalles til screening. Bruk av buss vil forkorte reiseveien i mange strøk av landet. Derfor bygges mammografiscreeningen ut med kombinasjon av mobile og stasjonære enheter. Antallet mammografibusser driftet av Statens helseundersøkelser er således nylig økt fra tre til fire. Fylker med store geografiske avstander er prioritert ved disponering av disse bussene. Erfaringen så langt gir imidlertid ikke grunnlag for å hevde at bruk av busser entydig gir et bedre fremmøte enn fast stasjon. Blant annet hadde Rogaland, som kun bruker fast stasjon, i løpet av prøveprosjektet en oppmøteprosent på 88,6, mens resultatet for Akershus, som kun brukte buss, var 79,4 pst. Det er også en del forhold som kan tale til fordel for stasjonære enheter, som f.eks. muligheter for å benytte private røntgeninstitutter og hensynet til oppfølging av kvinner med behov for ytterligere undersøkelser. Stortingsrepresentant Høegh legger i sitt spørsmål til grunn at stasjonære enheter er dyrere i bruk enn buss. Jeg vil understreke at sammenligninger av kostnader på dette feltet kan være kompliserte. Tall for fylkenes utgifter til screeningen viser f.eks. at de to fylkene som i dag bruker buss, har klart høyeste utgifter til mammografiscreeningen. Det er grunn til å anta at bruk av buss medfører ekstrakostnader, som etter hvert vil måtte bæres av fylkeskommunene selv. Jeg presiserer at det her kun er tatt i betraktning de direkte kostnader ved bruk av mammografibuss. Ved valg av løsninger må det i det enkelte tilfellet legges vekt på hensynet til god ressursutnyttelse og ivaretakelse av faglig kvalitet. De modeller som legges til grunn for utbygging av mammografiscreeningen, er utviklet i et samarbeid mellom departementet og de enkelte fylkeskommunene. Det er derfor misvisende å hevde at departementet pålegger fylkene faste stasjoner. For Oppland og Sogn og Fjordane har departementets tilbud om bruk av buss blitt avslått av fylkene selv. Når det gjelder Akershus, har fylkeskommunen selv ønsket å erstatte bruk av buss med etablering av stasjonære enheter, og har selv presentert to alternative modeller helt uten buss. Fylkeskommunens primære ønske er imidlertid fortsatt en begrenset bruk av buss i tillegg til stasjonære enheter, og jeg vil søke å finne en løsning som ivaretar dette i de nordlige deler av fylket. Oppmøteprosenten og resultatene av screeningen blir kontinuerlig registrert og evaluert. Dersom det skulle vise seg at enkelte fylker skulle få avvikende resultater, vil jeg selvfølgelig sørge for at årsaken blir kartlagt og nødvendige tiltak satt i verk for å endre situasjonen.