trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2008-01-29:
Først vil jeg få lov til å takke for debatten. Jeg syns det har vært en god og til dels opplysende debatt. Det er viktig at vi fortsetter å debattere forskningspolitikk og forskningsprioriteringer, for det blir ikke mindre viktig i årene som kommer. Allikevel vil jeg knytte noen kommentarer til noe av det som er blitt sagt. Grunnen til at jeg reiste interpellasjonen, er rett og slett de signalene som har blitt gitt over tid, og som jeg syns har sprikt veldig - både om 3 pst.-målet nås, hvilke tematiske satsinger vi skal ha, og om det som ligger i forskningsmeldinga, står fast. I det hele tatt har de signalene, som har vært sprikende, blitt underbygd av forskningsbudsjettet fra Regjeringa, som ikke har vært i stand til å bidra til å nå de målene vi har satt i forskningsmeldinga. For eksempel er det flere som har vært inne på SkatteFUNN-ordningen, som jeg mener er en ordning som må settes tilbake i sin opprinnelige stand og gjerne styrkes utover det. I tillegg har vi vært inne på diskusjonen om bruken av avkastningen fra Forskningsfondet, som også er et veldig viktig redskap for å sikre langsiktighet og forutsigbarhet i forskningen. Representanten Lena Jensen mente at det som skjedde på NHOs årskonferanse, var et signal om at Regjeringa jobber tett med næringen. Vel, det som kom fram der, var tvert imot et krav til Regjeringa om å bevilge 20 milliarder kr over ti år til vitenskapelig utstyr. Det var jo ikke et klapp på skulderen til Regjeringa fordi man hadde bevilget nok penger til vitenskapelig utstyr. Så virkelighetsoppfatningen er nok noe forskjellig. Det er helt åpenbart at vi i Norge har mange store, kostnadskrevende satsinger både på vitenskapelig utstyr og innenfor de prioriterte områdene. Det kommer til å kreve ganske mye av oss. Regjeringa måles i dag ikke mot tidligere forskningsmeldinger eller tidligere regjeringer, men den måles på den forskningsmeldinga som er tverrpolitisk vedtatt av Stortinget, og som vi har en forpliktelse til å innfri. Framtidige generasjoner vil måle vår innsats på hva vi gjorde da vi hadde det største økonomiske handlingsrommet, hva vi gjorde da mulighetene til å investere for framtida var størst. Hvis vi i den perioden lar være å gjøre de tingene som sikrer verdiskaping i framtida, som sikrer velferd for framtidige generasjoner, ja, da har vi sviktet vårt oppdrag. Det er nå vi har sjansen, det er nå vi skal gjøre det, og det er nå Regjeringa er nødt til å innfri de målene og de prioriteringene som ligger i forskningsmeldinga.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2008-01-29:
Jeg trodde jeg presiserte i mitt innlegg at jeg selvsagt ikke finner på nye forskningsområder, men tvert imot understreker og framhever noen av dem som allerede ligger i forskningsmeldingen - forskningsområder som har fått en fornyet interesse og engasjement, hvor kunnskapsbehovet er avdekket som ganske stort. Jeg nevnte spesielt forskning omkring fornybar energi innenfor klimasatsingen. Jeg tror ikke vi er uenige om det, og jeg føler en stor forpliktelse til lojalt å følge opp det viktige arbeidet som ligger i Stortingets vedtakelse av forskningsmeldingen. Det er interessant det Eriksen Søreide sier om andre land. Vi kan vel muligens tenke oss at vi i Norge har en forskningsmelding f.eks. hvert fjerde år, og at vi da gir Stortinget en mulighet til å diskutere et fornyet grunnlag. Jeg lover ikke noe om det her og nå, men foreløpig er det den vi har, som gjelder. Men det er viktig for meg og for Stortinget å tenke på hvilke gode muligheter og anledninger vi har til å diskutere de viktige forskningspolitiske utfordringene. Når det gjelder diskusjonen om forhold mellom mål - som er et krevende mål, som jeg har sagt flere ganger - og ressursinnsats, er det viktig for meg å framheve at jeg, sammen med min kollega nærings- og handelsministeren, har tatt initiativ til å legge til rette for at også næringslivet skal være med på å tilfredsstille og yte sin del fram mot dette krevende målet. For meg er det viktig å tenke slik at staten må gjøre sitt ved å øke så mye vi kan. Fra i fjor til i år er forskningsinnsatsen økt med 1,2 milliarder kr. Vi må ikke glemme det i all diskusjon om prosenter, men næringslivets innsats kunne vært mye større. Vi har tatt initiativ, og kommer til å ta initiativ, til å diskutere med relevante næringslivsaktører og prøve å få til en åpen drøfting av virkemidler i forhold til mål, også når det gjelder næringslivets FoU-innsats. Regjeringen ønsker med dette å drøfte hva som vil være gode og realistiske ambisjoner for vårt næringslivs forskningsinnsats, og hvilken rolle næringslivet kan spille i dialog og samspill med myndighetene. Jeg ser dette med samordning av forskningsinnsatsen internt i Regjeringen, god kontakt med Forskningsrådet og den innsatsen vi tross alt har klart å gjøre, både gjennom stipendiattildeling og gjennom økning i Forskningsfondet, som nå er på 66 milliarder kr, som viktige bidrag til å styrke norsk forskning. Debatten trenger vi hele tiden, og jeg er særdeles glad for at Stortinget engasjerer seg i denne saken.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2008-01-29:
Jeg takker også for debatten, og vil nå til slutt ta opp noen av de viktige utfordringene som flere av debattantene har vært inne på, først og fremst langsiktigheten, som bl.a. representanten Dørum var innom, og flere andre også. Vi har en helt spesiell utfordring her i Norge. Vi er litt annerledes enn både Sverige og Danmark, som begge er land som har klart å legge noen mer langsiktige budsjettføringer på viktige satsingsområder. Slik er ikke det norske systemet. Vi har en budsjettpraksis som går fra det ene året til det andre, og det er en utfordring for krevende områder, som f.eks. forskning, å få tilpasset det til de årlige budsjettene. Jeg er klar over både forskjellene og for så vidt fordelene ved å kunne ha litt mer langsiktighet i forskningsplanleggingen, og det er en av grunnene til at jeg synes det er viktig å tenke planer. Det beste ville selvfølgelig vært om man hadde klart å få forpliktende planer, slik at forskningsmiljøene hadde den forutsigbarheten. Der vet jeg vi har en utfordring, og flere har pekt på det. Det er selvfølgelig et spørsmål jeg synes det er meget viktig å jobbe med. Det jeg var inne på tidligere om handlefrihet, ikke minst for Forskningsrådet, er at man nå gjennom en egen statsråd for forskning i større grad kan samordne Regjeringens egen forskningsinnsats gjennom de forskjellige departementene. Det tror jeg vil være en fordel nettopp for Forskningsrådet, som ellers forholder seg til mange ulike statsråder. Det vil de selvfølgelig gjøre også i framtiden, men det er en fordel å få en samordning av dette sett med Regjeringens øyne, slik at Regjeringen kan følge opp de viktige prioriteringene som nå ligger til grunn i den vedtatte forskningsmeldingen. For å få dette til på en best mulig måte innenfor de rammene man til enhver tid har, tror jeg samspillet internt i Regjeringen og mellom Regjeringen og Forskningsrådet vil være med på å øke handlefriheten. Spørsmålet som da stadig kommer opp, er: Hvordan skal vi klare å nå målene? Vi har ambisiøse mål. Jeg har sagt litt om nødvendig samspill med næringslivet, som representerer en meget viktig del av dette, og jeg vil også benytte denne anledningen til å si at det tross alt har vært en økning i de siste tre budsjettene på 3,5 milliarder kr til forskning. Vi håper å kunne stimulere næringslivet enda mer når det gjelder å være med på den viktige satsingen vi må ha framover. For å nå alle gode mål for både stat og næringsliv trenger vi altså mer konkrete planer - i tillegg til mål - og det er vel hovedbegrunnelsen for at jeg synes det er fornuftig å legge planer på disse områdene.
Randi Sollie Denstad (Senterpartiet), 2008-01-29:
Forskning er grunnleggende viktig for at Norge som nasjon også skal ha noe å leve av i framtida når olje- og gassladeren tar slutt. Senterpartiet er opptatt av verdiskaping i hele landet, og det er forskning som er grunnleggende for å få til økt nyskaping og alternative næringer. Vi har store utfordringer knyttet til framtida med hensyn til videre verdiskaping. Denne verdiskapingen må skje i harmoni med miljøet og bidra til en bedre fordeling, både nasjonalt og internasjonalt. Jeg er glad for at Regjeringen har satt seg ambisiøse mål og er bevisst på hvilken betydning forskningen har. Men det er ikke bare for næringsutvikling og verdiskaping forskning er viktig. Klimautslippene og trusselen mot miljøet viser at satsing på miljørettet forskning er rett vei å gå og vil være en viktig brikke for å redusere klimautslippene verden over. At forskningsministeren framhever miljø og klima som viktige områder for Regjeringen, er derfor svært gledelig, både for klimaet og for næringsutvikling på nye områder, og er i tråd med det som et samlet storting gikk inn for i forskningsmeldingen. Regjeringen følger opp forskning på energi og legger stor vekt på ny og fornybar energi. Det er av betydning for miljøet, ikke minst for å sikre ren energi til både befolkningen og industrien. Vi er et lite land med store naturressurser. Vi har et ansvar for å forvalte ressursene på en best mulig måte, slik at vi skaper verdier, og slik at neste generasjon kan ta del i denne ressursrikdommen. For en liten nasjon med en befolkning som har et høyt kunnskapsnivå, er det avgjørende at vi tar vare på denne verdien og utnytter den som et fortrinn i konkurransen med andre land. For å kunne hevde seg i verdenstoppen må Norge som forskningsnasjon forske på og videreutvikle kompetansen på områder der vi har særlige fortrinn - for å utnytte ressurser og kompetanse effektivt og utløse et maksimalt verdiskapingspotensial. Jeg var deltaker på Lerchendalkonferansen i Trondheim for et par uker siden. Der var det mange som var tydelige på at vi ikke kan forske for forskningens skyld, men at vi må tørre å spisse kompetansen på noen utvalgte områder for dermed å kunne bli best på noen av dem. Vi må tørre å prioritere noen områder framfor andre. Det er en fornuftig strategi om vi skal hevde oss i konkurransen med andre. I tillegg til en styrket satsing på forskning og en særskilt satsing på utvalgte områder er det viktig at vi også har strategier som øker forskningsinnsatsen og dermed oppnår våre ambisiøse mål. Regjeringen har lagt vekt på at i tillegg til det offentlige bidraget må også det private næringslivet forske mer. Vi må oppmuntre til kompetanseutvikling og innovasjon i næringslivet. For Senterpartiet er det viktig at det skjer med både de store og de mindre bedriftene. I dag skjer det for lite forskning i små og mellomstore bedrifter. Senterpartiet er opptatt av å finne løsninger her, slik at også den typen bedrifter kan ta del i kunnskapsutvikling og nyskaping på prioriterte forskningsområder.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2008-01-29:
Slik debatten i denne saken utviklet seg i Odelstinget, er vi av den oppfatning at dette forslaget egner seg bedre som et oversendelsesforslag. Jeg vil derfor anmode om at forslaget omgjøres til et oversendelsesforslag.
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2008-06-09:
Jeg beklager at jeg glemte å ta opp forslaget fra regjeringspartiene. Jeg tar hermed opp forslag nr. 1.
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2008-06-09:
Jeg klarer ikke å se eller å høre at verken representanten Ludvigsen eller representanten Nesvik har så veldig mange bedre svar på de store utfordringene på rusfeltet enn det regjeringspartiene har. Vi tydeliggjør i våre merknader bl.a. at vi ønsker at Regjeringa skal vurdere hvorvidt fastlegene kan gå tettere inn og foreskrive LAR, f.eks. Så er det jo slik at arbeidsmetodene i regjeringspartiene er noe annerledes enn i opposisjonen. Det er ikke noen overraskelse. Når det gjelder 20-årsgrense for LAR-behandling, er det jo en sannhet at det også etter dagens rundskriv, eller hva det heter, er muligheter til å vurdere 20-årsgrense dersom det etter en helhetsvurdering legges til grunn at det er det beste for pasienten. Men dette er også da en ting som Helsedirektoratet skal gå igjennom, og vi vil få tilbakemelding på det om en stund. Så er jeg ikke enig med representanten Ludvigsen i at det ikke blir lagt opp til en god førstelinjetjeneste. Det mener jeg at man absolutt gjør. Men jeg tror vi alle skal innrømme at det tar tid å bygge opp et tilfredsstillende apparat for rusmiddelmisbrukere i kommunesektoren. Det er et krevende felt, som det stadig skjer ting på, og det har ikke vært samme kulturen i kommunehelsetjenesten som i spesialisthelsetjenesten. Men jeg tror at de som jobber på dette feltet, bestreber seg på å øke kompetansen på feltet. Så er jeg enig med representanten Harald T. Nesvik i at vi virkelig trenger et mangfold innenfor rusområdet. For, som representanten sier, dette er en svært sammensatt gruppe. Jeg er overbevist om at svært mange av de private ideelle institusjonene gjør en stor jobb i omsorgen for rusmiddelmisbrukere. Mange av dem har svært god kompetanse, de har masse erfaring, og ikke minst finner vi mange ildsjeler nettopp der. Jeg tror at vi trenger ildsjeler over tid for å jobbe på dette feltet. Så er det jo slik, som også statsråden var inne på, at helseforetakene egentlig har fått beskjed om å prioritere rusfeltet. Det regner jeg med at de gjør.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2008-06-09:
Det er en tragedie for den enkelte og for familie og pårørende når man opplever rusmiddelavhengighet. Vi vet at det i dag er 3 500 mennesker som står i kø for å få behandling. Samtidig opplever man at private klinikker blir skviset ut av helseforetakene. Da snakker vi om private klinikker som har bedre pedagogisk kompetanse og tilbud enn de offentlige institusjonene, og som samtidig kan vise til langt bedre resultater når det går på å få mennesker rusfrie. Da vil jeg spørre statsråden: Hvilke spesifikke, konkrete tiltak har hun satt i gang for å få de 3 500 som står i kø i dag, inn i en situasjon hvor de faktisk blir tilbudt hjelp når de trenger det?
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2008-06-09:
Aller først har jeg lyst til å si noen ord til Kristelig Folkeparti. Det er vel ikke noen i denne sal som har et inderlig ønske om å levere ut noe som helst av det man faktisk gjør i et LAR-tilbud. Det store spørsmålet her er: Hva blir konsekvensen av å la være? Når vi ser på vår egen korte historie relatert til rus og den eksplosjonen vi hadde i antallet overdosedødsfall på slutten av 1990-tallet, er dette en konsekvens. Fjerner vi tilbudet, er jeg stygt redd for at konsekvensen vil bli en eksplosjon i antallet overdosedødsfall. Ønsker vi å behandle narkomane som likeverdige mennesker, må vi tenke over at det kan bli konsekvensen for mange. Det vi trenger i dag, er et tilbud når den enkelte søker om hjelp. Det tilbudet har vi ikke i dag, og det er meget kritikkverdig. Vi vet at 3 500 mennesker står i kø. Det andre vi mangler, er en helhetlig rehabilitering. Det er en ting jeg ønsker å problematisere litt rundt. Det er det at i dag har vi en aldersgrense på 25 år for å kunne få LAR-behandling. Vi vet at det er mulig å fravike dette kravet. Når situasjonen er at 3 500 mennesker står i kø, blir det en illusjon å tro at det er den enkeltes rusavhengighetshistorie som ligger til grunn for at man får hjelp. Da blir systemet dessverre fort veldig firkantet og vil bli brukt imot enkelte, dvs. at man lager et system som ekskluderer mange som har behov for hjelp. Derfor mener Fremskrittspartiet at det faktisk må være den enkeltes rusavhengighetshistorie som ligger til grunn, på linje med at det er den enkeltes sykdomshistorie som ligger til grunn for hvilken behandling man skal ha relatert til den.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2008-06-09:
Det kan jo være litt artig å høre debatten mellom Asphjell og Lønning om hvorvidt det var fem eller seks år siden planen om å bygge et sykehushotell først så dagens lys - men det er vel egentlig uinteressant om det er fem eller seks år siden. Så må jeg si at når representanten Asphjell her berømmer sin egen regjering og snakker om hvor fantastisk de har behandlet denne saken, må jeg minne om at bakgrunnen for hele debatten faktisk er et representantforslag fra Harald T. Nesvik og Siv Jensen. Det er grunnen til at vi har debatten her i dag. Det er også en vesentlig grunn til at Regjeringen snudde. Men det er ikke bare Fremskrittspartiet som skal ha skryt for det. Det skyldes også det øvrige medietrykket som ble lagt på denne saken i Norge. Vi er glad for at det har blitt en løsning på saken. Det er vi meget godt fornøyd med. Men man må forstå at det blir stilt noen spørsmål vedrørende saksbehandlingen når det er så mye løst som ligger og flyter der ute, når verken helseforetaket eller Kreftforeningen kan komme med noe konkret på en åpen høring, og når vi som politikere først vil få greie på hva som egentlig ligger i planene deres, den 19. juni. Når vi samtidig vet at alle de andre som var interessert i å gjennomføre en lignende type byggeprosjekt, ikke har hørt et kvidder - som det blir sagt her - må også medlemmer fra regjeringspartiene forstå at det blir stilt noen spørsmål rundt denne saksgangen.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2008-06-09:
Som jeg var inne på i mitt innlegg, har ventetiden på rusbehandling økt betydelig det siste året. Samtidig legges det ned plasser - 69 i Helse Sør-Øst. I tillegg står Fossanåsen behandlingssenter i Buskerud uten avtale, til tross for at de har samarbeidet med Helse Sør-Øst om etablering av tilbudet. Flere av disse institusjonene opplyser at de nå må selge plasser på det private markedet. Det betyr at det er de som har penger, som kan kjøpe seg plass. De ansatte i institusjonene forteller imidlertid at det er mange pårørende som er desperate, og som pantsetter det de har av verdier for å få plass til sine nærmeste. De tør ikke ta sjansen på å stå i en offentlig kø. Høyre foreslår i revidert budsjett 25 mill. kr til kjøp av flere behandlingsplasser i de private rusinstitusjonene, slik at pårørende skal slippe å sette seg i stor gjeld for å betale for nødvendig behandling. Er statsråden enig med Høyre i dette, og vil hun i så fall følge opp vårt forslag?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2008-06-09:
Dette er en viktig, nyttig og helt nødvendig debatt, og den må holdes varm. Vi må aldri slippe tak i disse utfordringene. Representanten Skjælaaen sa at dette aldri har vært et område som har blitt holdt høyt oppe eller blitt prioritert. Jeg vil da minne representanten om at det faktisk var Samarbeidsregjeringen som i 2004 gav disse pasientene pasientrettigheter på lik linje med dem som har somatiske lidelser i spesialisthelsetjenesten. Det var jo nettopp fordi man ville prioritere disse pasientene og gi dem en god behandling, at man gav dem de samme rettighetene. Men blir det fulgt opp av den rød-grønne regjeringen? - jeg må fremdeles spørre. På meg virker det som om de vil og de vil, men de får det ikke til. Man kan jo spørre seg hva det skyldes. Representanten Skjælaaen sa videre at alle som har et ansvar, må skjerpe oppmerksomheten og engasjementet for denne gruppen pasienter. Ja, det håper jeg virkelig, og jeg sender denne oppfordringen videre til regjeringspartiene. Jeg er faktisk svært overrasket over at om de ikke virker helt tilfreds med tilbudet, så virker det som om de er tilfreds med sitt eget engasjement. Men når det kommer til handling, som representanten sa, så må de som nå har ansvar, skjerpe oppmerksomheten og ta ansvaret. De har flertall, og har absolutt muligheten til det. Jeg er enig med statsråd Brustad i at det er mange utfordringer, og vi er ikke i mål. Statsråden sa også noe som jeg er helt enig i, og det er at nå må vi lytte til dem det gjelder. Og hvem er det? Jo, det er pasientene, og det er de pårørende. Da tror jeg de opplever det slik som jeg opplever det, at det er et hav mellom den virkelighetsoppfatningen som statsråden og regjeringspartiene legger for dagen, og den virkeligheten som pasientene, de pårørende og de rusavhengige møter. Ja, jeg må si som statsråden: Det er virkelig viktig å lytte til dem det gjelder. Jeg er ikke sikker på om regjeringspartiene har gjort det i stor nok grad. Jeg tror de fleste av oss daglig får mail fra fortvilte pårørende og fortvilte brukere som ikke får behandling, fra fagfolk innen rusfeltet og fra mange av de rusavhengiges organisasjoner. Og spørsmålet er: Har regjeringspartiene og statsråden lyttet tilstrekkelig?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2008-06-09:
Jeg har lyst til å spørre statsråden om hun mener at alle de behandlingsplasser og institusjoner som nå står i fare for å bli nedlagt, ikke holder faglig mål, og at de ikke har god nok kvalitet. Hvis svaret er ja og man fremdeles trenger mange behandlingsplasser, hvorfor kan ikke helseforetakene eller statsråden gjennom sin styringsmulighet sørge for at disse institusjonene ved å inngå et samarbeid, en samhandling, får mulighet til å heve kvaliteten, slik at flere kan få behandling? Jeg har inntrykk av at vi er enige om at vi trenger flere plasser, at flere trenger behandling. Da må man jo kunne satse på dem som faktisk har gitt gode tilbud i flere år, og sørge for at kvaliteten tilfredsstiller de kravene vi har satt. Når så mange står i kø, synes jeg det er meningsløst at behandlingstilbud nedlegges.
Kirsti Saxi (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-09:
Jeg vil først føye til at SV har falt ut i en av komiteens flertalls merknader, i innstillingen side 4. Det gjelder punktet der flertallet støtter forslagsstillerne i at «det er uverdig at det i dag er ca. 3 500 mennesker som står i kø for å komme til behandling underlagt LAR-tilbud». Jeg ville bare få dette presisert. Som forslagsstillerne påpeker, står det i dag ca. 3 500 mennesker i kø for å komme inn i LAR-behandling. Dette er uverdig. Jeg er glad for at vi nå har fått en opptrappingsplan for rusfeltet som et viktig verktøy for å bedre kvaliteten og styrke tilbudet til rusmiddelavhengige. Jeg deler Rusmiddelmisbrukernes interesseorganisasjons bekymring når det gjelder forslaget om at fastleger kan gis anledning til å gi medikamentell behandling til sine pasienter. Som vi har sagt i innstillingen, er det viktig at LAR-behandling underlegges gode kontroll- og utleveringsrutiner. LAR er en del av en tverrfaglig spesialisert behandling, og det er av avgjørende betydning at også det sosialfaglige følges opp. For å følge opp r-en i LAR, nemlig rehabiliteringen, er individuell plan et viktig verktøy. I likhet med våre regjeringspartnere ønsker vi at det vurderes å legge til rette for prøveprosjekter hvor fastleger gis anledning til å foreskrive medikamentell behandling innen LAR. Forutsetningen for denne muligheten må være at også det sosialfaglige følges opp, bl.a. gjennom individuell plan. Som påpekt av Forbundet Mot Rusgift gir ikke metadon, Subutex eller Suboxone i seg selv utdanning, sosialt nettverk til dem som har mistet det, eller hjelp til å skaffe bolig. Etter SVs syn må rusmiddelavhengige som er til behandling, følges tett og få en individuelt tilpasset oppfølging. En slik oppfølging kan innebære skolegang, arbeidsmarkedstiltak, hjelp til å skaffe seg nytt nettverk, tilpasset botilbud, fritids- og aktivitetstilbud og bistand ved gjeldsproblemer. Jeg er glad for at Regjeringen nå vurderer grunnlaget for innføring av en eventuell forskrift for LAR, og at denne vurderingen skal omfatte hvordan samarbeidet mellom LAR-senter, fastlege og sosialtjeneste skal ivaretas. Det er viktig med et stort og variert tilbud til rusmiddelavhengige. Det er også viktig at man har gode behandlingstiltak som er medikamentfrie. Vi står overfor store utfordringer knyttet til en helhetlig satsing på rusfeltet. Regjeringen har kommet med en opptrappingsplan for rusfeltet som skal forbedre og sikre en helhetlig oppfølging av rusmiddelavhengige. Det er viktig at planen følges opp, og at man sikrer god kvalitet på behandlingstilbudene.
Kirsti Saxi (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-09:
Jeg har lyst til å fokusere litt på en annen side av det med rus og rusbehandling. Forebygging har ikke vært nevnt med et ord i denne sammenhengen. Stortinget har jo behandlet St.meld. nr. 16 for 2006-2007, som heter «… og ingen sto igjen», hvor man understreker viktigheten av tidlig innsats. Så snart man ser at barn får problemer, skal man kunne møte dem. Tidlig innsats skal bl.a. være med på å bekjempe problemer ved at man organiserer tverrfaglige team rundt barn veldig tidlig. Dette arbeidet er man i gang med å få til. Man tenker på kommunen, og man tenker at det enkelte barn skal være i fokus. Også i forbindelse med sykehus og sykehusstruktur har man sett viktigheten av at man styrker primærhelsetjenesten. Ved en sånn omlegging - ved å tenke tidlig, ved å tenke der barn bor, og at behandlingen i større grad skal kunne settes inn der, på sikt - mener jeg vi er i gang med å tenke at vi skal ha en forebyggende politikk som skal forhindre at vi får stadig nye rusmisbrukere. En forutsetning for at man skal få til individuelle planer rundt den enkelte rusmisbruker, er nemlig at man har gode tverrfaglige team bygd opp i kommunene, slik at man er i stand til å følge opp slike planer. Det å ha gode sosiale nettverk og gode boligtilbud handler også om at man har mulighet til å legge til rette for det i lokalmiljøene. Dette er ting som Regjeringen nå har veldig fokus på. Regjeringspartiene ser at det med å følge opp barn tidlig, det med å styrke tiltak rundt den enkelte også på kommunenivå, er viktig fra begynnelsen av. Det synes jeg har vært for lite vektlagt i denne saken.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2008-06-09:
Jeg har lyst til å takke Venstre for dette Dokument nr. 8-forslaget. Vi har et stort behov for diskusjoner om ruspolitikken i denne saken. Kristelig Folkeparti støtter flere av forslagene, men ikke dem som går på å gi lettere tilgang til medikamentell behandling. Jeg vil her vise til representanten Sonja Sjølis gode begrunnelser for vårt standpunkt i saken. Kristelig Folkeparti slutter seg helt til den argumentasjonen og de holdningene som Høyre har. Etter min mening burde vi hatt stor oppmerksomhet knyttet til sammensatte, fleksible, langsiktige og helhetlige tjenester for rusmiddelmisbrukere. Det er pr. i dag - jeg vil si det slik - dyp fortvilelse både i opposisjonspartiene og ikke minst i rusomsorgen over det som nå skjer, spesielt i det området som vi er i her, altså Helse Sør-Øst. Vi går mot sommeren, og i byene våre øker rusbruk og rusmisbruk. I Oslo, etter at avrusningsplasser er nedlagt, er ventetiden økt dramatisk. Helse Sør-Øst har dessuten gjennom sin anbudsrunde endret faglige holdninger til langtidsbehandling. Det er ikke rart at både opposisjonspartiene på Stortinget og et samlet rusmiljø i dette området er dypt fortvilet på vegne av rusmiddelavhengige mennesker og deres familier. La meg ta ett eksempel: En ung gutt har hatt store problemer med rus i mange, mange år. Det er helt uholdbart for familien, han har fått lite hjelp. Så fikk han heldigvis, gjennom Helse Sør-Øst, tilbud om tre års behandling langt hjemmefra. Fantastisk. For første gang på mange år er denne gutten i bedring. Det er ikke en veldig gammel gutt - jeg kaller ham «gutt»; han er en ung voksen mann. For første gang skal han få lov til å komme hjem og delta i en stor familiebegivenhet. Så kom det som et sjokk på denne familien for få dager siden: Helse Sør-Øst kutter avtalen med den institusjonen han nå har vært på i ca. et halvt år. Ikke nok med det, de ber ham selv søke plass i en annen institusjon, men sier ikke hvor. Dessuten er det nå besluttet at langtidsbehandling bare er på ett år. Han har derfor bare et halvt år igjen i en eventuell ny institusjon, for han har allerede brukt et halvt år der han er. De to siste årene han skulle ha vært der, er plutselig borte. Alvorlig talt! Hvis det er noen mening eller noe hold i statsrådens stadige utsagn om at ingen institusjonsplasser skal avvikles før nye og bedre er opprettet, må det gjelde enkeltpasienter. Jeg må si at hvis det er noe hold i det, er statsråden nødt til å stoppe Helse Sør-Øst i det de nå er i ferd med. Noen sier de er i ferd med å rasere rustilbudet i Helse Sør-Øst-området. Det er folk innenfor rusmiljøet som sier dette. Det er mange enkeltskjebner tilsvarende den som denne unge mannen nå opplever. Familien gråter og er fortvilet. Dette er bare ett eksempel, jeg har faktisk flere. Er det slik vi vil ha det i Norge? Er dette Stoltenberg-regjeringens ruspolitikk? Jeg bruker ikke mer tid. Jeg bare spør.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2008-06-09:
Først til eksemplet mitt: Jeg takker statsråden for at hun vil gå inn og se på denne pasienthistorien. Jeg er kjent med at statsråden også har fått en mail om dette for en tid tilbake. Men så til spørsmålet som går på dette med langtidsbehandling. Mener statsråden det er riktig at Helse Sør-Øst gjennom en anbudsrunde endrer definisjonen og bruken av langtidsbehandling? Burde ikke det eventuelt vært gjort etter en faglig og politisk diskusjon, og ikke som et ledd i en anbudsrunde? Det er det som her er skjedd!
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2008-06-09:
I forbindelse med hovedstadsprosessen hadde vi et veldig interessant møte med statsråden på hennes kontor. Da la Helse Sør-Øst til grunn at de ville komme til å innføre kortere liggetid innen somatikken for en rekke ulike pasientgrupper. Slik jeg ser det i dag, kan det se ut som om Helse Sør-Øst legger samme slags - skal vi si - filosofi til grunn innen rusomsorgen, med mer poliklinikk og kortere liggetid. Jeg er veldig bekymret. Det er bare 15 langtidsplasser - altså utover ett år, slik vi definerer langtidsplasser - som det er gitt tilbud om innenfor dette store området. Det bekymrer meg. Jeg har bare lyst til å legge det tungt inn over statsråden. Så er jeg enig med statsråden og representanten Sjøli som sier at det å lytte til pasienter er veldig viktig. Jeg var i alle fall for kort tid siden på et møte med en del familier som har hatt rusmiddelmisbrukere. Det som var det mest interessante der, var at jeg møtte en tidligere rusmiddelpasient som hadde tatt sitt siste skudd, som han sa, på slutten av 1990-tallet. Han gikk fortsatt i rusmiljøet i Oslo og så etter gamle kompiser. Det var ikke så mange av dem igjen, sa han. Men det som slår ham i dag - og han sa det veldig sterkt - er at det så å si er ingen i Oslo-miljøet som går på LAR som ikke i tillegg misbruker andre medikamenter. Hvorfor det? - spurte jeg. Nei, det er fordi at LAR er det eneste de har fått. Det er ikke noen sosiale tiltak. De har ikke noe behandlingstilbud. Dermed blir det på en måte å gå og ruse seg igjen samtidig som de går på LAR. Og han var veldig klar på det. Derfor er det også en av grunnene til at vi er ganske skeptiske til forsøkene med at fastlegene skal kunne foreskrive LAR-behandling, som statsråden nå sier at de virkelig vil se nærmere på. Vi ser at det i altfor liten grad gis andre tilbud til LAR-pasienter over tid. Mitt spørsmål til statsråden er egentlig: Når vi nå ser denne negative utvikingen, burde vi ikke i langt større grad enn det vi har gjort tidligere, stramme veldig mye inn på kriteriene for bruken av LAR? Burde det ikke være slik at ingen skulle få LAR-behandling med mindre man dokumenterer at den som gir LAR-behandling, har forsikret seg om at her gis det behandlingstilbud i tillegg, her gis det sosiale tilbud i tillegg, og at man er helt trygg på at dette vil bli fulgt opp i LAR-perioden?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2008-06-09:
Stortinget, alle partiene, har flere ganger i ulike innstillinger påpekt at LAR skal følges av andre nødvendige tiltak. Det er mitt poeng. Når vi i dag hører at så mange pasienter i Oslo som går på legemiddelassistert rehabilitering, ruser seg i tillegg - dette kommer fra rusmiljøet selv - mener jeg at det er absolutt nødvendig å rope et varsku. Og ja, jeg mener man bør stramme inn på kriteriene for bruk av LAR, som jeg sa i mitt innlegg i sted, slik at det blir en vanskeligere start i LAR på den måten at ingen får det med mindre det samtidig følges av andre nødvendige tiltak. Det er for mange i dag som bare får LAR som den eneste behandlingsmetoden. Dette er det eksempler på, og det bør ikke skje.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2008-06-09:
På høringen om denne saken ble Kreftforeningen bl.a. spurt om hva de ønsket at det nye hotellet skulle innholde, og vi fikk veldig lite svar på det. Når statsråden i dag sier at det vil bli forskjellig fra Mesnalia, som flere av oss er usikre på om vil komme i konflikt med det nye pasienthotellet, er spørsmålet mitt: Kan statsråden si hva det er som gjør at hun er helt sikker på at det blir store forskjeller her? Og hva er i så fall forskjellen mellom Mesnalia og det tilbudet som vi skal få på det nye sykehotellet? For nå har jo tiden gått, og jeg antar at departementet kanskje har jobbet litt mer med det etter høringen vi hadde.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2008-06-09:
Som saksordfører Gunn Olsen sa, er det gode hensikter som ligger bak de forslagene som er fremmet i dette dokumentet. Samtidig er det viktig å understreke at flere av disse tingene arbeides det med. Gunn Olsen viste bl.a. til at det innenfor legeutdanningen er satt et særlig fokus på dette. Men jeg har lyst til å si: Innenfor medisin har rus aldri vært det området som har vært prioritert, eller som har vært holdt høyt oppe. Det avspeiler, tror jeg, noe av hvordan en ser på rusmisbrukere, og hvordan behandlingstilbudet er mange steder. Jeg tror hele komiteen mener at tilbudet til rusmisbrukere bør være bedre. Flere bør være engasjert i det. Flere burde hatt sterke meninger, som på en måte kunne bidratt til at engasjementet innenfor dette feltet økte. Jeg tror det har noe å gjøre med at mange ser på rusmisbrukere som tapere, framfor å se at her er det mennesker som er kommet i en slik livssituasjon at de må hjelpes og løftes fram. Når et menneske kommer til behandling, er det helt vesentlig å ha en sammenhengende behandlingskjede. Det er vi opptatt av på andre områder. En hjertepasient følges nøye opp etter en hjerteoperasjon, en med lårbeinsbrudd eller en kreftpasient følges opp. Når det gjelder den pasientgruppen vi her snakker om, rusmisbrukere, opplever jeg at det har manglet sammenhengende behandlingskjeder. Det blir i for liten grad brukt individuell plan der både rusmisbrukeren, sosialtjenesten, kommunen og spesialisthelsetjenesten forplikter seg. Jeg tror også det har noe å gjøre med at mange ser på behandling av rusmisbrukere som fånyttes, dessverre. Men jeg mener at målet ikke hele tiden skal være at vedkommende skal bli rusfri. Det kan ikke alle mennesker bli. Målet må være at rusmiddelmisbrukeren skal få et kvalitativt bedre liv. Det mener jeg både sosialtjenesten og spesialisthelsetjenesten - ja hele helsevesenet - skal bidra til. Det må kommunene gjøre ved å skaffe boliger, det må en gjøre ved å følge opp mennesker i disse gruppene tett, slik at de kan få et kvalitativt bedre liv. Alle er vi enige om at når 3 500 venter på å komme inn i LAR, i legemiddelassistert rehabilitering, er det altfor mange. Jeg vet at Regjeringen vil følge dette opp. Men legemiddelassistert rehabilitering handler om mye mer enn bare å få et legemiddel. Det handler også om rehabilitering. Jeg tror at det rundt omkring i kommunene er mange som svikter på dette området, som ikke gjør det kommunen faktisk plikter å gjøre, nemlig å følge opp med et tett tilbud, med botilbud, botrening, arbeidstrening osv. Jeg håper at alle som har et ansvar innenfor denne sektoren, faktisk skjerper oppmerksomheten og engasjementet overfor en gruppe mennesker som har det svært vanskelig i livet.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2008-06-09:
Det som fikk meg til å ta ordet, var innlegget fra representanten Dåvøy, som snakket om LAR, legemiddelassistert rehabilitering. Hun nevnte at folk går til LAR-behandling og ruser seg likevel, og at det kanskje er behov for å stramme inn på kriteriene. Det synes jeg faktisk er ganske oppsiktsvekkende å høre, at folk som har vært igjennom en rekke behandlingstilbud, som har forsøkt så mye, som har greid å komme seg inn på legemiddelassistert rehabilitering, eventuelt etter en sprekk eller to, skal skvises ut også av et slikt opplegg. Jeg synes det er svært beklagelig å høre dette fra en representant som jeg faktisk trodde var opptatt av at også rusmiddelomsorg handler om noe mer enn bare rusfrihet, at det også handler om å få et kvalitativt bedre liv. Så er vi alle enig i at en skal ha gode rammer omkring dette - og det brukte jeg faktisk også tiden til å snakke om i mitt innlegg - med botilbud, treningstilbud og det ene med det andre, samtidig som de får legemidler. Men det må ikke være sånn at vi også når det gjelder den type tilbud, faktisk skal stramme inn og ekskludere folk som har vært igjennom så mye.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2008-06-09:
Eg siterte frå Bjarne Håkon Hanssens kronikk i 2004, og eg registrerte at statsråden ikkje kom inn på noko av det eg sa. Men eg kan i alle fall seie at eg synest det var ein veldig god kronikk som stod i Noregs største avis den 20. april 2004. Forfattaren var som sagt Bjarne Håkon Hanssen, og han blei titulert som Arbeidarpartiets helsepolitiske talsmann. Eg har kronikken framfor meg, og eg skal sitere litt vidare: «Som helsepolitiker kan jeg ikke sitte rolig og se på at mennesker med livstruende lidelser dør i kø, og at leger blir forbrytere hvis de forsøker å hjelpe. Derfor foreslår Arbeiderpartiet å gi fastlegene rett til å avgjøre om pasientene skal tilbys legemiddelassistert behandling.» Mitt spørsmål er: Tek Arbeidarpartiet og Regjeringa avstand frå det som Bjarne Håkon Hanssen sa i 2004?
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2008-06-09:
Først vil eg takke for at dette har blitt ein skikkeleg debatt om eit veldig viktig tema. Det er jo viktig at sjølv om det er ein smule ueinigheit om noko, så får vi i alle fall sett saka på agendaen, og no vil vi truleg få fram positive løysingstankar. Eg vil takke statsråden for at ho opnar for å sjå på om fastlegar kan søkje om og få ansvaret for å gje LAR-behandling. Eg trur i alle fall at det var eit veldig positivt signal frå mange hald. Dernest synest eg det var greitt at representanten Nesvik hadde litt ytterlegare historieoppdatering frå to sentrale helsepolitikarar, John I. Alvheim og Bjarne Håkon Hanssen. Det kan jo tyde på at den ueinigheita som tilsynelatande er til stades her, ikkje er veldig stor. Eg trur eigentleg ikkje at ueinigheita er så veldig stor. Sjølvsagt er eg einig med dei som seier - som også statsråden sa - at det er ingen enkle løysingar. Det er klart at det er det ikkje, det er vi veldig einige om. Venstre vil ha meir av alt når det gjeld behandling av rusmiddelmisbrukarar, men dessutan må vi vere villige til å sjå på korleis andre land har løyst desse problema. Det er ikkje berre i Noreg vi slit - vi er ikkje noka øy i verda - dei slit overalt rundt omkring. Men nokre har prøvd andre metodar, metodar som vi ikkje prøver i Noreg, og som vi på ein måte ikkje tør å ta i bruk. Vi veit at i Frankrike har dei fått ned talet på overdosedødsfall med over 80 pst. Det er i alle fall tal som eg trur det er rimeleg å tru på. Det er såpass gode resultat at norske helsestyresmakter må vere villige til å gå inn på tala og sjå på korleis dei har klart det. Er det noko som vi også kan byggje på hos oss?
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2008-06-09:
Vi må jo kunne seie at her har det vore mykje rot og dårleg handverk både frå styre og administrasjon i desse forskjellige helseføretaka, og då statsministeren kom på banen her den 30. april, blei det ikkje så mykje likare, vil eg seie. Det er ingen som kan vere stolte av det som skjedde. Men ein ting som eg noterte meg at statsministeren sa den 30. april, var følgjande: «Hvis statsråder skal begynne å gå inn i enkeltbeslutninger i størrelsesorden 30-40 mill. kr, er det systemet ødelagt. Da har vi ødelagt det systemet som gir oss mer helse» osv. Det systemet han snakkar om, er jo då helseføretaksreforma. Spørsmålet mitt er: Er det no endeleg slått fast at systemet har spela fallitt?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-06-09:
For det første kan jeg helt og fullt slutte meg til beskrivelsen når det gjelder dem som havner i en slik situasjon, og deres pårørende. Det er forståelig nok veldig vanskelig, og de fortjener, i likhet med alle andre, hjelp når de trenger det, uansett på hvilket nivå det er behov for det. Det er ikke bra nok alle steder i dag. Så til spørsmålet om private institusjoner - jeg regner med at representanten fortsatt snakker om Helse Sør-Øst og den anbudsrunden som har vært der. Private institusjoner brukes i stor utstrekning innenfor rusomsorgen, og det mener jeg er riktig. Om lag 60 pst. av det som kjøpes av tjenester på dette området, er ved private rusinstitusjoner, og det er fordi mange av dem kan tilby veldig god kvalitet. Regjeringa er særdeles opptatt av at mennesker med rusmiddelproblemer, som alle andre, skal møtes med tilbud av god kvalitet. Det har ikke alltid vært tilfellet innafor rusomsorgen. Derfor må det også være med i de tilbud som gis. Men det brukes altså mer penger på dette i år enn det man gjorde i fjor, og det kjøpes også mer private tjenester. Men vi er ikke i mål - sjølsagt er vi ikke det når det er så mange som står og venter og ikke får nødvendig behandling.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-06-09:
Jeg er enig i at en i høyeste grad skal utnytte private i positiv forstand for å hjelpe dem som trenger hjelp, f.eks. private institusjoner så langt det er mulig, og så lenge de har god kvalitet. Noe av grunnen til at det blir litt dyrere tjenester, er bl.a. at de nå kjører på med mer helsepersonell i noen av disse institusjonene for å øke kvaliteten. Jeg har skjønt at Høyre - i hvert fall langt på vei - er enig i at det er viktig. Det er viktig at de som trenger det mest, kommer til først - på dette området som i helsesektoren for øvrig. Derfor mener jeg at det er viktig å utnytte all den private kapasiteten så mye som mulig, sammen med det vi kan tilby i det offentlige. Jeg vil bare gjenta: Her går det heldigvis framover. Det er jo ikke slik at ventetidene har økt dramatisk. De tallene vi har for i fjor, er forholdsvis stabile, men ventetida er sjølsagt for lang for mange av dem som burde hatt behandling innenfor mye kortere tid - så her må vi bli bedre. Det må legges inn mer penger, og vi må utnytte enda mer av det vi totalt sett har å spille på.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-06-09:
Jeg tror det som er viktig innenfor rusomsorgen, som ellers, er at det tas hensyn til individuelle behov. Det er åpenbart at det er ganske mange som har behov for lang behandling, men det er også ganske mange som har behov for noe kortere behandling. Dette har jeg hatt dialog med Helse Sør-Øst om, og det betyr at det ikke bare vil være korttidsbehandling som vil bli tilbudt innbyggerne i Helse Sør-Øst, men også langtidsbehandling. Hele kjeden må styrkes. Jeg opplever også at Kristelig Folkeparti og regjeringspartiene er enige om at hele kjeden fra det forebyggende arbeidet til behandlingen som skal skje etterpå, må styrkes. I tillegg må vi ha nok behandlingsplasser, og det må være behandlingsplasser som faktisk hjelper, men det må også være noen der etterpå for at de som får hjelp, kan komme tilbake til et så normalt liv som overhodet mulig. Helse Sør-Øst skal innenfor sitt sørge for-ansvar tilby både langtidsbehandling og korttidsbehandling, slik at en dekker behovet til innbyggerne i regionen så langt det er mulig.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-06-09:
Jeg har ikke lest den omtalte kronikken. Det står sikkert veldig mye bra der, så det er ingen grunn til ikke å tru at det er riktig, det som Bjarne Håkon Hanssen helt sikkert skrev. Regjeringas politikk i forhold til utskriving av legemidler og håndtering av LAR er at vi mener at det krever spesialistutdanning. Men jeg har jo merket meg ønsket fra flere partier her i Stortinget når det gjelder å forsøke ut noe hos fastleger. Jeg skal love at vi skal vurdere dette ordentlig. Uansett hvordan en organiserer dette, er det nødvendig at det er et veldig sterkt og godt samarbeid mellom fastlegene og tjenestetilbudet for øvrig, og ikke minst, som flere har vært inne på, gjelder det sosialtjenesta og den tverrfaglige behandlinga. Ellers er det slik at denne regjeringa har bevilget ca. 350 mill. kr mer til denne sektoren etter at vi overtok. Jeg tror ikke dette er en sektor der det fins veldig enkle svar - at en knipser i fingrene og dermed er det løst. Det trur jeg også regjeringer før oss har erfart, men vi må gå videre på den veien, tenke nytt, satse på det som fungerer, og sjølsagt bruke både menneskelige og økonomiske ressurser på en så viktig sak.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-06-09:
For det første er det sjølsagt slik at det er Stortinget som bevilger, så det var en talefeil hvis det hørtes annerledes ut. Det tror jeg representanten skjønner. Når det gjelder Helse Sør-Øst, er det i den gamle østdelen hvor det har vært konkurranse på vilkår, som det heter. Jeg vil ikke gå inn på dette, for jeg har ikke den faglige ekspertisen til å kunne si om det er det som fungerer for dem som trenger hjelp. Men det jeg er helt sikker på, er at for noen kan tolv måneder være greit - det er det de har behov for - mens det for andre vil være behov for lengre tid. Det kommer an på hele det tilbudet som gis omkring behandlingen. Det betyr, så vidt jeg vet, at rundene ikke er ferdig i sørdelen av Helse Sør-Øst. De har et ansvar for å sikre både korttids- og langtidsbehandling - det være seg under ett år og over ett år, alt etter hva det måtte være behov for, avhengig av hvilke individuelle behov hver enkelt har. De synspunktene som er kommet fram i denne debatten, vil jeg sjølsagt ta med meg tilbake til Helse Sør-Øst for at de skal sikre tilbud for alle som har ulike behov, innenfor de gjeldende frister.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-06-09:
Jeg forstår det slik at representanten Lønning prøver å skape et bilde av at denne regjeringa, våre partier og våre representanter, verken engasjerer seg eller er bekymret for mennesker med rusproblemer. Det er faktisk helt feil. En annen faktafeil er at vi ikke er opptatt av volum. Sjølsagt er vi det. Det er en av grunnene til at denne regjeringa har foreslått og dette Stortinget - går jeg ut fra - har vedtatt 350 mill. kr mer til denne sektoren enn da vi overtok etter den regjeringa som Høyre satt i. Så er det også slik at ventetidene i fjor var stabile på dette området, men jeg er helt enig i at de er for lange fordi det ikke er god nok hjelp i alle deler av landet. Så sier representanten Lønning at vi rir prinsipper, og da spør jeg: Hvilke prinsipper er det representanten Lønning mener at vi rir? 60 pst. av det som blir kjøpt innenfor denne sektoren, blir kjøpt fra private ideelle institusjoner. På denne sektoren, som når det gjelder rehabilitering, barnevern og mange andre områder, er vi svært opptatt av å ha god og tett kontakt og nært samarbeid med private ideelle institusjoner - først og fremst - og det har vi til de grader. Det er helt nødvendig innenfor denne sektoren. Det offentlige bygger opp. Vi bruker mer penger på denne sektoren, og vi tenker volum, men vi er særdeles opptatt av kvalitet. Det som er Helse Sør-Østs oppgave - jeg skal sjølsagt ta med meg de signaler som kommer fra mange talere her - er at de må sikre sine innbyggere. Nå snakker vi om gamle Helse Øst, der de har hatt denne runden allerede, gamle Helse Sør er ikke ferdig. De må sikre at de som trenger hjelp, faktisk får det ut fra sine individuelle behov. I den sammenhengen må vi ha mangfold. Jeg hører diskusjonene rundt LAR. Jeg mener det er helt riktig og nødvendig at en del mennesker får LAR. Nå er det ikke slik at det er 3 500 som står i kø for å få LAR. Det er et betydelig mindre antall, men hvis vi ser på køen totalt for forskjellige typer tverrfaglig spesialisert behandling, er det sjølsagt for mange som står i kø. For noen vil LAR være det riktige, men sjølsagt med et bredere tilfang enn bare medisiner, og for andre vil det være andre tilbud som er det riktige. Vi gjør så godt vi kan. Vi skal gjøre enda mer på denne sektoren både når det gjelder penger og andre ting. Men jeg må nok si jeg reagerer noe når representanter, særlig fra Høyre, prøver å skape et bilde av at vi ikke er engasjert, når vi vitterlig både kan vise til mer penger på dette området og andre ting som gjør at flere vil få hjelp.