Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2008-06-04:
Det har vært mange debatter i Stortinget om barnevern. Det er bra, fordi barnevernet har oppgaver i samfunnet som krever både menneskelige, faglige og økonomiske ressurser for at vi på best mulig måte skal kunne hjelpe barn og unge som trenger det. Nettopp derfor ble jeg egentlig ganske forbauset over innretningen på dagens interpellasjon om barnevernet, hvor man påstår at det er kun de kortsiktige økonomiske interessene som styrer barnevernet, ikke hensynet til barnets beste. Da har jeg også lyst til å minne om at Riksrevisjonens rapport om Bufetat, som ble debattert i Stortinget i går, er temmelig klar på at den statlige barnevernsreformen som kom i 2007 under den forrige regjeringa, var betydelig underfinansiert. På den bakgrunn var det kanskje ikke så merkelig at daværende statsråd Dåvøy i tildelingsbrevet til Bufdir i 2005 understreket at det var viktig å «redusere kostnadsveksten i barnevernet gjennom å bidra til en gradvis overgang fra bruk av dyre institusjonstiltak til bruk av effektive familie- og nærmiljøbaserte tiltak». Denne regjeringa har økt tilskuddet til det statlige barnevernet med over 700 mill. kr, i tillegg til at kommunene har fått betydelig økte rammer. Uansett hva slags rammer man har, er det slik at alle sektorer i samfunnet må se til at de ressursene man rår over, har kortest mulig vei til dit behovet er, i dette tilfellet til ungene og ungdommene som barnevernet skal hjelpe, og til dem som tar vare på dem i det daglige. Når både den forrige og denne regjeringa har tatt til orde for en vridning i tiltak fra institusjonsbruk til fosterhjem og familie- og nærmiljøbaserte tiltak, er det i tråd med barnevernsfaglige tilrådinger og begrunnelser. At slike tiltak også gir god ressursutnyttelse, er selvfølgelig også en fordel. Samtidig har vi understreket at vi må ha et stort repertoar av tiltak i barnevernet som i så stor grad som mulig kan tilpasses det enkelte barns behov. Her inngår selvsagt også institusjoner av ulikt slag. Ikke minst grupper av unge som barnevernet har omsorg for, vil ha behov for et bredt spekter av tiltak fordi de på dette tidspunkt i livet allerede har så mange ulike og kanskje også tunge erfaringer i bagasjen. Jeg er faktisk litt enig med interpellanten på ett punkt - ikke bare litt enig, jeg er veldig enig - og det er at barnevernet ikke er egnet for kommersialisering og markedsutsetting. Det er derfor vi mener at når vi skal ha færre institusjoner i barnevernet, må man i større grad basere seg på offentlige institusjoner og institusjoner i regi av ideelle aktører og organisasjoner framfor kommersielle tilbydere. Da er det viktig at vi finner gode prosedyrer for likebehandling av de aktuelle tilbyderne, som også statsråden gjorde rede for for litt siden. Jeg er glad for at departementet nå får en juridisk vurdering av hvordan man kan finne en god og håndterlig praksis for avtaleinngåelse med tilbyderne i barnevernet som er i samsvar med EØS-regelverkets bestemmelser, og som også interpellanten etterlyste i sitt innlegg. Vi har allerede fått på plass viktige tiltak for å oppnå den forutsigbarhet og den ønskede kvalitet vi trenger i barnevernet, bl.a. gjennom økte kontraktsperioder for avtaler med private tilbydere, og at eventuell avvikling av avtaler med en institusjon helt konkret skal vurderes opp mot det behov de som bor på institusjonen, har. Andre viktige momenter er at man vil fremme samarbeid mellom aktørene i barnevernet om metoder og fagutvikling, som også statsråden nevnte i sitt innlegg, at man skal være i dialog om både kvalitet og pris, og at det skal legges vekt på at alle som arbeider ved ulike barnevernstiltak, skal ha lønns- og arbeidsvilkår i tråd med gjeldende tariffavtale. Det gjøres mye godt arbeid i barnevernet. Samtidig er dette et samfunnsområde som vi heile tida må anstrenge oss for å forbedre. Det handler om de mest sårbare blant oss, barn og unge som ikke har voksne som helt kan ta vare på dem. Da må vi våge å gå tett på og løpende evaluere de tiltakene vi har for disse ungene, enten de er i regi av offentlige eller private aktører. Jeg tror gode arbeidsforhold og støttefunksjoner for dem som har omsorgen for barn og unge i fosterhjem, satsing på forskning og kompetansetiltak og fornuftig og målrettet organisering er innsatsfaktorer som kan gi oss det barnevernet vi ønsker. Så må vi fortsatt sørge for tilstrekkelig med ressurser som kan gå uten omveier og mest mulig direkte til dem vi skal hjelpe. Det vil gi oss et barnevern til barnets beste.