Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-03-26:
Dette gjelder ikke mistenkeliggjøring. Det det gjelder, er at vårt næringsliv skal ha vilkår som er sånn at vi får en rettferdig konkurranse. Det skal ikke være sånn at de som er i forkant og hele tida tøyer grenser, er de som skal få mulighet til å tjene mest mulig penger. Det er de seriøse, det er de som følger den norske modellen, den norske skikken, som skal tjene mest penger. Dette er et viktig forslag, for det som før var anerkjente spilleregler og atferd i norsk arbeidsliv, utfordres nå av nye og uoversiktlige organisasjonsformer. Det er derfor viktig at Stortinget strammer inn for å sikre denne rettferdige konkurransen og trygge forholdene for dem som er ansatt. Når representanten Nordby Lunde sier at det er et tverrpolitisk mål om et godt arbeidsliv med ryddige lønns- og arbeidsvilkår, er det dessverre ikke sant. Høyre bremser og hindrer nødvendige endringer i lovverket for å være på høyde med virkeligheten. Systematisk hindrer en å være på høyde med kreativiteten og den virkeligheten som nå gjør at en får usikkerhet og ulike konkurranseforhold i norsk næringsliv. Den politikken som opposisjonen, anført av venstresida og Senterpartiet, står for, har bred støtte i arbeidstakerorganisasjonene, fra LO til Akademikerne – sjølsagt fordi det nå ikke bare rammer dem som har den dårligste lønna, men også dem som har god lønn. Disse nye og uoversiktlige organisasjonsformene kan være flytting av arbeidsgiveransvaret internt i selskapsstrukturen, inngåelse av lange kontraktskjeder og etablering av bemanningsforetak som leier inn personell til mor- og datterselskaper. Det var nettopp det Høyesterett ble stilt overfor i spørsmålet som gjaldt forholdene i Norwegian Air Shuttle ASA. Det er bakgrunnen for denne saken – arbeidsgiveransvaret, som de flygende mente at flyselskapet skulle ha, mens Høyesterett aksepterte at Norwegians modell, hvor flygende personell opererer flyselskapets flygninger mens de er ansatt i egne, interne bemanningsselskaper i konsernet, var greit. Høyesterett kom ikke til annet enn at de ga Norwegian rett. Men det som er det spesielle, og det som er det særlige, og det særlig klare, er at i dommen fra Borgarting slår førstvoterende dommer, Henrik Bull, klart fast: «Gitt de klare lovgiveruttalelsene knyttet til gjeldende arbeidsgiverbegrep, må det imidlertid være opp til lovgiver» – altså oss – «å avgjøre om det bør gis en slik regel som arbeidstakersiden her har argumentert for.» – En meget, meget klar beskjed. Dommen gir virksomheter mulighet til å organisere seg slik at de kan beholde all innflytelse over arbeidsforhold, men uten samtidig å sitte med det nødvendige ansvaret for de ansatte. Og arbeidstakerne må, etter vår vurdering, vite hvem de skal gå til med sine ønsker, krav eller forhandlinger. Når arbeidstakerne organiseres bort og fjernes fra den virksomheten de faktisk er tilknyttet, svekkes sjølsagt de ansattes reelle og formelle stilling. Regjeringa sier den har nedsatt et utvalg om norsk luftfart. Ja, det er én del av dette. Men de utfordringer vi står overfor, har konsekvenser også for mange andre bransjer enn luftfarten. Det er derfor viktig at disse utfordringene ses i et generelt arbeidstakerperspektiv, og ikke begrenses til én bransje. Senterpartiet står derfor sammen med Arbeiderpartiet og SV om forslagene nr. 1 og 2. Det som er å ta fram i forslag nr. 1, står i det siste strekpunktet: « – hindre at arbeidsgiver kan organisere seg bort fra arbeidsgiveransvaret ved å dele opp i underselskaper som ikke driver selvstendig økonomisk aktivitet.» Jeg er rimelig sikker på at det er en formulering som brede grupper i det norske folk, også en rekke arbeidsgivere, er helt enig i. I forslag nr. 2 står det at vi ber om forslag som «ivaretar balansen mellom partene i arbeidslivet ved at arbeidsgiveransvaret alltid påhviler den virksomhet som arbeidstakerne står i et avhengighets- og underordningsforhold til». Det burde vært sjølsagt – det burde i hvert fall vært sjølsagt Kristelig Folkeparti-politikk. Til slutt: For luftfarten vil jeg si at reglene må endres, slik at det selskapet som får tillatelse av Luftfartstilsynet til å fly i Norge, også har arbeidsgiveransvaret for dem som er om bord i flyet. Rett skal følge plikt.