Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2011-10-27:
La meg først få lov å takke interpellanten for en viktig debatt. La meg også innledningsvis si at jeg langt på vei deler de overordnede betraktningene som statsministeren har gitt, om mange ulike sider ved disse spørsmålene. Jeg skal allikevel tillate meg å komme med noen refleksjoner. Det er jo slik at vi alle sammen er veldig for demokrati, men demokrati henger også sammen med engasjement og retten til å ha det engasjementet uten frykt, retten til til enhver tid å si hva man faktisk mener, og delta i en viktig samfunnsdebatt. Men det har også sammenheng med at en føler at ens engasjement betyr noe, derav debatten om valgdeltakelse. Det er slik at til tross for at vi alle trodde at 22. juli skulle gi økt valgdeltakelse, så gjorde det ikke det. Vi har lenge hatt diskusjoner om hvordan vi skal få flere til å gå og stemme ved valg fremfor å la være. Det er denne økende formen for avmaktsfølelse som veldig mange mennesker har, som også kan ha noe å gjøre med måten politikk blir utført på, som det er vanskelig å finne noen åpenbare svar på. Så har det selvfølgelig også sammenheng med at mange har synspunkter på valgordningen – ikke bare på når stemmeretten skal inntreffe, men også hvor reell den er, med tanke på om en stemme er en stemme uansett hvor i landet man faktisk avgir den. Det er også en viktig del av debatten i spørsmålet om valgdeltakelse. Jeg kommer ikke i denne interpellasjonsdebatten til å gå inn i problemstillingen rundt sikkerhet og beredskap, det har vi nok anledninger til å komme tilbake til. Men ytringsfrihet er selvfølgelig et helt avgjørende begrep i en sånn debatt og er etter vår oppfatning helt absolutt og helt total. Da handler det også om hvilke holdninger man har til andres meninger. Jeg har lagt merke til at mye av diskusjonen om debatten den senere tid har handlet veldig mye om at man skal ta til motmæle mot ting man ikke liker. Det er jeg for så vidt enig i, men vi må vokte oss vel for å utvikle en debattkultur som blir enda mer elitistisk. For det er faren ved at man skaper et inntrykk av at det bare er noen synspunkter og holdninger som på en måte er bærende i et samfunn, og at de som har avvikende syn på det, ikke har en naturlig plass i den debatten. Det spiller i grunnen ikke noen rolle hvor på skalaen de befinner seg. I det øyeblikket de føler seg ekskludert fra de debattarenaene, vil de finne en annen måte å utøve sin rett til å delta i samfunnet på. Derfor synes jeg vi skal reflektere mye mer over det, enn bare å skape et inntrykk av at nå har vi fått en mye bedre debattkultur, for det er ikke jeg sikker på om er tilfellet. Åpenhet i forvaltningen er et annet helt vesentlig spørsmål når det gjelder disse tingene. Det kan man stille mange spørsmål ved. Det har vært nok eksempler gjennom flere år på at tilgangen til informasjon er begrenset, både for medias del og for folkevalgtes del, som har en kontrollfunksjon overfor en flertallsregjering. Jeg er veldig glad for at regjeringen kvitterte ut forsøket fra 22. juli-kommisjonen på å få en egen særlov, som ville ført til mindre åpenhet. Jeg er veldig glad for at regjeringen gjorde det. Så kunne jeg sagt mye om lokaldemokratiets rolle. Der ser vi en utvikling som går i negativ retning. Stadig flere lokale folkevalgte mener seg overkjørt av statlige byråkrater, statlige institusjoner, statlige instanser, noe som også er med på å drepe noe av gleden ved å utøve demokrati ute i kommunene. Det er en problemstilling vi må se mye på. En flertallsregjering har også et stort ansvar for å føle et reelt ansvar for det styringssystemet vi har. Jeg har også sett mange tilløp og tendenser til å overse viktige funksjoner og maktfordelingsprinsipper. Frivillige organisasjoner kunne jeg også brukt et helt femminuttersinnlegg på å si noe om. Jeg skal avstå fra det, annet enn å si at det er et spørsmål om hvor frie og frivillige de etter hvert blir, når stadig flere blir avhengige av å komme seg inn på statsbudsjettet – i stedet for å få anledning til å dyrke den virksomheten de opprinnelig ble til for å drive. Avslutningsvis vil jeg si: Likestilling er bra, men det er en side til ved den, som heter likeverd. De to begrepene har ikke alltid den samme meningen, for det å ha likeverd handler også om å få respekt for at man tar andre verdivalg enn de som er bærende for storting og regjering. Det må vi også være opptatt av og legge vekt på.