Leif Frode Onarheim (Høyre), 2002-12-17:
Energi- og miljøkomiteen legger i dag frem sin innstilling til St.meld. nr. 38 for 2001-2002, Om olje- og gassvirksomheten. Komiteen har hatt en god prosess i denne saken, høring med berørte parter, og fraksjonene har hatt bred kontakt med oljeselskaper, miljøorganisasjoner og fiskeriorganisasjoner fra ulike deler av landet. Jeg vil takke komiteens medlemmer og komitesekretæren for solid arbeid. Petroleumsvirksomheten er av stor betydning for det norske samfunn. I 2001 stod den for ca. 23 pst. av bruttonasjonalproduktet og 45 pst. av den norske eksporten. Komiteen er derfor samlet i sitt syn på at det er viktig å sikre at petroleumsvirksomheten blir en vesentlig bidragsyter til finansieringen av velferdssamfunnet og til industriell utvikling i hele landet også i fremtiden. Det er imidlertid ikke uventet at det er uenighet i komiteen om hvor stor denne virksomheten bør være i tiden fremover, og hvordan vi skal oppnå en tilfredsstillende balanse mellom miljø, fiskeri og olje- og gassvirksomhet. Hele komiteen er enig i merknader som peker på utfordringene med å øke utvinningsgraden for olje og gass i eksisterende felt, og viser til at myndighetene må legge opp rammebetingelser som stimulerer til dette. Det trengs en offensiv strategi for å utnytte etablerte felt i form av haleproduksjon, og vi må få ytterligere leting i mindre felt. I dette ligger også at nye og mindre selskap får anledning til å søke om å utvinne slike felt. Olje- og gassvirksomheten har stor betydning for annen industri og ikke minst for teknologisk utvikling for leverandørindustrien. Dette er også hele komiteen enig i. Som saksordfører har jeg funnet det riktig å peke på en del merknader hvor alle partier i komiteen har vært samstemte i sine oppfatninger. Etter min mening er det viktig i en sak som den vi har til behandling i dag, at det er bredest mulig oppslutning om den politikk som Regjeringen legger opp til. Det er viktig fortsatt å ha stabilitet i politiske føringer for olje- og gassvirksomheten. Det er et av de fortrinn Norge kan ha sammenlignet med en del andre oljeproduserende land. Derfor er jeg glad for at regjeringspartiene og Arbeiderpartiet, og delvis Fremskrittspartiet, har samlet seg om en del merknader og for øvrig støtter meldingens innhold. La meg så få kommentere litt nærmere den kurs flertallet i komiteen ønsker å følge. Meldingen tar utgangspunkt i det den kaller den langsiktige utviklingsbanen, noe som tar sikte på at oljen vil gi betydelige inntekter i et 50-årsperspektiv og gass i et 100-årsperspektiv. Skal man oppnå dette, krever det både en økt utvinning i eksisterende felt og åpning av nye olje- og gassprovinser for leting og utvinning av petroleumsprodukter. Det ligger store gevinster dersom man kan øke utvinningsgraden for oljefeltene til 50 pst., fra i dag ca. 44 pst. Dette er en hovedutfordring til rettighetshaverne og operatørene. Men det er også viktig at Olje- og energidepartementet vurderer om det i dag er tilstrekkelige incentiver til å nå et slikt mål. Skal man få en utvikling som den langsiktige utviklingsbanen beskriver, er det også nødvendig med nye leteområder og nye funn. 60 pst. av verdiskapingen i den langsiktige utviklingsbanen er basert på olje- og gassressurser som ennå ikke er funnet. Det er antatt at om lag en tiendedel av Norges totale petroleumsressurser, eller en fjerdedel av de forventede ressursene, ligger i Barentshavet. Virksomhet i nordområdene er derfor en forutsetning for den ønskede utviklingsbanen. Det er naturligvis fortsatt enkelte leteområder i Nordsjøen som kan gi resultater, men likevel er optimismen størst til nye petroleumsfunn i Norskehavet og Barentshavet. Det må være et krav i denne sammenheng å sørge for at slik leting og utvinning kan skje uten vesentlige skadevirkninger for miljøet, og slik at de rike fiskeressursene ikke blir skadelidende. Kravet om nullutslipp til sjø er i denne sammenheng helt avgjørende, og dette krever nært samarbeid mellom oljeselskaper og forskningsinstitutter. Det er strenge krav som må stilles til petroleumsvirksomhet i de nordlige områder. Regjeringen har i Sem-erklæringen spesielt gått inn på dette, og jeg siterer fra den: «Samarbeidsregjeringen vil foreta en konsekvensutredning av helårig petroleumsvirksomhet i de nordlige havområder fra Lofoten og nordover. Inntil en slik plan er på plass, åpnes ikke Barentshavet ytterligere for petroleumsvirksomhet.» Det er på basis av dette at flertallet i komiteen, Arbeiderpartiet og regjeringspartiene, «legger til grunn at denne konsekvensutredningen blir så grundig og omfattende at den kan være et godt grunnlag for behandling av spørsmålet om ytterligere petroleumsvirksomhet i området». Dette betyr ikke, slik som enkelte tabloide medier beskriver det, at det nå er fritt frem i de nordlige områder. Konsekvensvurderingen tar jo nettopp sikte på å avdekke eventuelle problemer med petroleumsvirksomhet i nordområdene, og det er slike eventuelle problemer som må vurderes når utredningen og høringsuttalelsene har kommet frem. Men nå er det jo slik at det knapt er noen som tror at slike utredninger har helt entydige konklusjoner. Det kreves derfor også i denne sak politisk lederskap for å vurdere hva som er relevant, alvorsgraden i eventuelle problemer og hvilke spesielle krav som må stilles til rettighetshavere og operatører. De viktigste avveininger blir naturlig nok verdiskapingspotensialet av petroleumsvirksomheten på den ene side, og hensynet til fiskeri og miljøinteresser på den annen side. Det er flertallets håp og tro at disse spørsmål kan finne gode løsninger på basis av det omfattende arbeid som tidligere har vært utført i nordområdene, og som blir ajourført og videreført i konsekvensvurderingen. Det har dannet seg en oppfatning i brede miljøer av at olje og gass nærmest kommer opp fra havbunnen av seg selv, og at inntektene for samfunnet er sikre inntekter. Dette er selvsagt en helt feil oppfatning. Skal vi på noen måte sikre våre fremtidige inntekter fra denne virksomheten, krever det stadig teknologiske gjennombrudd, innen seismikk, utvinningsteknikk, transportsystemer osv. Ikke minst for hele vårt industrielle miljø, med mulighet for store leveranser til operatørselskapene, har dette stor betydning. Men skal vi lykkes i å holde en god, teknologisterk leverandørindustri, må aktiviteten på norsk sokkel være stabil. En berg- og dalbane-aktivitet vil gjøre at kompetansen forsvinner fra slike bedrifter. Det er dette som gjør at det er så viktig med en god kombinasjon av letevirksomhet og utvinning. Som i alle andre bransjer er markedsutviklingen sentral. Vi har gjennom hele vår oljeæra sett de store variasjoner som er på prissiden. For fremtidige inntekter er naturligvis prisen på olje og gass helt sentral. Komiteens flertall peker på at Regjeringen vil følge utviklingen i markedsbalansen i oljemarkedet, og viser til gjeldende praksis som innebærer at Regjeringen orienterer Stortinget på en egnet måte ved eventuelle produksjonsregulerende tiltak. Det er viktig at forholdene legges til rette for at vi har en konkurransedyktig olje- og gassnæring i Norge, samtidig som den kan konkurrere internasjonalt. Dette vil, sammen med nært samarbeid med de internasjonale oljeselskapene, også kunne bidra til at den norske leverandørindustrien kan delta i prosjekter internasjonalt. Det er imidlertid klare tegn som tyder på at vår leverandørindustri taper konkurransekraft. Det blir viktig for denne delen av vårt næringsliv å kunne tilpasse kompetanse og kostnadsnivå for å sikre leveranser i fremtiden. Det er etter den samlede komiteens vurdering særlig viktig å ha et godt samarbeid med Russland i spørsmål om olje- og gassvirksomhet i nord. Russland har store olje- og gassressurser i disse områder, og det er viktig at det kan oppnås godt samarbeid om helse, miljø og sikkerhet i utviklingen av disse, og at det tas tilstrekkelig hensyn til fiskeressursene i området, og til fiskens reproduksjonsmuligheter. Det hjelper lite om vi på vår side i Barentshavet innfører en rekke krav til leting og utvinning, dersom ikke den samme varsomhet gjelder for større, tilgrensende områder. Vi står overfor store utfordringer i den videre utvikling av våre petroleumsressurser. Det har ikke vært noe vesentlig funn av oljefelt siden 1986. Den langsiktige utviklingsbane vil kunne sikre vårt velferdsnivå i et hundreårsperspektiv. Det krever imidlertid stor innsats for å sikre denne verdiskaping i sameksistens med fiskeriene, og med en god miljøprofil. Dagens debatt er i dette perspektiv en svært viktig debatt. La meg føye til et par setninger om overskridelsene på Snøhvit. Det er meget beklagelig og uakseptabelt at et så viktig prosjekt svikter så avgjørende på planleggings- og investeringssiden, ikke minst fordi både posisjon og opposisjon på Stortinget stilte kritiske spørsmål til utbygger om planene og lønnsomheten ved prosjektet. Det er avgjørende for senere prosjekter som Stortinget skal ta stilling til, at de enkelte utbyggere kan skape tillit til at de beregninger og investeringskalkyler som legges frem, er kvalitetssikret og gode nok for å ta så viktige beslutninger.