trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2010-05-11:
Dagens regelverk for utbetaling av foreldrepenger gjør familien avhengig av mors opptjening, og er således en diskriminerende lov. Alle mennesker skal i utgangspunktet ha mulighet til å opparbeide sine egne rettigheter gjennom sine egne gjøremål. Der begge foreldre ønsker å ta ut foreldrepenger, er det ønskelig at også begge foreldres yrkesaktivitet skal legges til grunn. Jeg ønsker å ha fokus på en annen liten gruppe. De er ikke mange, og det har ikke store budsjettkonsekvenser. Jeg har en sak fra avisen der en familie står frem, hvor mor er uføretrygdet på grunn av en trafikkulykke, og da er det ikke pappaperm for alle i slike saker. Tvert imot – det er ikke mulig for far å ta pappaperm fordi mor ikke har mulighet til å opparbeide egne rettigheter. Fordi mor ikke har opparbeidet denne rettigheten, blir derfor far diskriminert på grunn av at hans kone er uføretrygdet. Statsråden var inne på i sitt innlegg at her må det gjøres noe. Da dette er en smal, liten gruppe, mener jeg man burde ha fanget opp denne saken, uten at det hadde hatt så store økonomiske konsekvenser. Hva må familien gjøre for ikke å bli diskriminert? At man diskriminerer familien, innebærer at man nekter barn å få sin fars fulle oppmerksomhet i en periode. Det å straffe en familie på grunn av omstendighetene gjør det enda mer tragisk, spesielt når mor er så ufør som hun er. Dette kan umulig være lovens hensikt. Det er en verdi i seg selv å sikre at både far og mor får sin andel av tiden sammen med barnet, og det er alle i denne salen enig i. Hvorfor kan man ikke gjøre noe for denne gruppen, bl.a. gjennom uttak av foreldrepenger. En stadig jevnere fordeling av foreldrepengeuttak mellom mor og far er en gledelig utvikling som alle støtter. Mor og fars rett til foreldrepenger samt en innføring av selvstendig opptjeningsrett er viktig. Det finnes mange fedre som ønsker samvær med barna sine, men som hindres fordi mor ikke er yrkesaktiv eller har skoleplass til offentlig godkjent utdanning. Jeg håper statsråden kommer raskt tilbake med denne utfordringen. For meg, og for et optimalt familieliv – slik som jeg ser det – er det viktig at en familie kan planlegge å gjøre sine egne valg, etter sine egne behov. Det har i hvert fall fungert for meg, og jeg tror det kan fungere for mange andre – uten at staten griper inn og detaljstyrer.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2010-05-11:
Stortinget har et ansvar. Vi har et ansvar overfor barna i denne saken, og da er det viktig og riktig å fokusere på barna. Barna har rett til å vite, og det er til barnets beste. Det kan oppleves som meget dramatisk og traumatisk for de barna som kommer opp i denne situasjonen. Vi diskuterer virkemidler vi skal ha overfor mødrene. Jeg tror ikke det er nok med holdningsskapende kampanjer overfor mødrene i denne saken. Det kan ikke være slik at vi har som hovedmål å beskytte mor. Mor har plikt til å oppgi navn på barnets far, og da må det få konsekvenser for mor om hun ikke oppgir hvem barnets far er. Mor kan faktisk ødelegge resten av livet for et menneske. Barns rettigheter må ivaretas, og det har vi, som sagt, et ansvar for. Vi hører mange historier om mennesker som har opplevd dette, og det er ikke noen hyggelige historier vi hører. Det er mennesker som har fått sår på sjelen – ja, dype sår. Er det disse barna vi ønsker å ivareta? Eller er det mødrene?
Thor Erik Forsberg (Arbeiderpartiet), 2010-05-11:
Det har skjedd en stor og flott forandring de siste årene etter at fedrekvoten kom, og vi har fått en ny generasjon menn som ønsker å ta mer ansvar for sine barn. Jeg har lyst til å gi honnør til Høyre som, litt blendet av gode målinger om dagen, tør å være så ærlig at man går inn for å fjerne fedrekvoten. Det er positivt, fordi det skjerper frontene i familiepolitikken, og folk får et godt og tydelig valg. Det er et mål for den rød-grønne regjeringen å styrke fars rettigheter. Vi trenger å videreutvikle fødselspermisjonen for å få en jevnere fordeling enn det vi har i dag. I dag taper kvinner på likelønn, spennende arbeidsoppgaver, pensjon, og man blir også utsatt for diskriminering ved ansettelser. Menn er heller ikke i dagens samfunn likestilt som omsorgspersoner. De mer dramatiske konsekvensene av det kan vi se ved samlivsbrudd når man skal fordele barn, hvor nærmere 90 pst. blir fordelt til fordel for mor. Samfunnet og vi som storting har et stort ansvar med å legge til rette for en jevnere fordeling av fødselspermisjonen, nettopp for å sikre kvinner bedre rettigheter i arbeidslivet. Menn skal ha sin viktige plass hjemme, men først og fremst er det barna som skal ha lik rett til mor og far. Da er det vårt ansvar å sørge for en likere fordeling av fødselspermisjonen. Jeg vil tro at Høyre og Fremskrittspartiets forslag om å fjerne fedrekvoten vil bidra til en mobilisering av norske menn til den rettmessige plassen de skal ha i hjemmet, og at kvinnene får sin rettmessige plass i arbeidslivet.
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-05-11:
Det er en mye viktigere likestillingskamp som har gått på dette området. Jeg mener som liberaler at det fortsatt er mye ugjort på likestillingsfeltet. Jeg tror også at spesielt på det feltet vi omtaler i dag, er det veldig mye ugjort når det gjelder fedres rettigheter. Mye av den lovgivninga vi har, den barnelovgivninga vi har, favoriserer helt klart mor. Vi har en grunnholdning i lovverket vårt som favoriserer mor. Vi har en grunnholdning i stønadssystemet som favoriserer mor. Dette er et system som er laget for en annen tid med andre holdninger. I en av de viktigste likestillingskampene i dag snakker vi om å gi far rettighetene han virkelig har rett på. Det handler egentlig om å snu lovverkets tankegang til en mye mer likeverdig tilnærming til foreldreskap. Dette er egentlig snakk om likestilling for menn, menns rett til å kunne være fedre. Kampen om pappapermisjonen er ikke diskusjonen om å styre i familier, men det er faktisk diskusjonen om å gi et minimum av rettigheter også til fedre i et parforhold. Alle vi som er med i mange slike diskusjoner hos venner og i omgangskrets, vet at det er ikke slik at mødre lett gir fra seg det som de oppfatter som sin del. Dette er faktisk et håndslag fra oss for å gi fedre et ekstra argument når dette skal fordeles. Så er det slik at vi i Venstre hvert eneste år de siste fem årene har lagt inn fars opptjeningsrett i våre budsjetter. Vi er veldig glad for at vi kommer videre i dag. Vi vil også stemme for Høyre, Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiets forslag om at vi burde tatt dette helt ut. Det handler om en grunnleggende tilnærming til at dette er rettigheter du har bygd opp sjøl. Det handler om en tankegang om at fedre er like viktige omsorgspersoner for barn som mødre er. Vi burde egentlig hatt en fullstendig gjennomgang av hele vårt regelverk og prøvd å kjønnsvaske vårt regelverk knyttet til foreldreskap, slik at menn og kvinner faktisk hadde blitt behandlet likt. Når det gjelder dette feltet, er det menns likestillingskamp som det faktisk er viktig å føre, for det er de som har blitt tråkket på i veldig lang tid. Nå har vi oppdradd generasjoner av menn som bryr seg om papparollen sin, men vi har ikke endret lovverket vårt slik at de får lov å bry seg med rollen sin.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2010-05-11:
Det var synd at forrige taler gikk ut av salen, for jeg hadde tenkt å gi ros til det innlegget som nettopp ble holdt. Det er veldig godt å høre et slikt budskap fra partiet Venstre, og jeg slutter meg til mesteparten av det som ble sagt. Av åpenbare årsaker er det veldig sjelden at man får klump i halsen når man hører en debatt i stortingssalen. Men i dag har jeg faktisk nesten kjent tårene presse på – når jeg hører Høyre og Fremskrittspartiet hylle fedrekvoten og hvor viktig den faktisk har vært for å utvikle papparollen, utvikle samfunnets syn på hvor viktig det er at fedre er hjemme, når jeg hører Hofstad Helleland si noe om hvor viktig den kvoten har vært, når man samtidig vet at det samme partiet var skeptisk til innføringen i sin tid og ville utsette hele innføringen. Det skulle utredes og utredes, og vi kan jo spørre oss om hvor vi hadde vært i dag hvis de hadde sittet i førersetet. Det er også noe merkelig i retorikken til de samme partiene som ønsker å fjerne kvoten, når man på den ene siden hyller hvor viktig både innføringen av den og den stadige utvidelsen har vært, og at man samtidig ønsker å fjerne den. Jeg fikk også klump i halsen da jeg hørte Solveig Horne snakke om den moderne mannen som selv ønsker å være hjemme. Ja, selvfølgelig. Mange menn ønsker nå å være hjemme, bl.a. takket være flere år med fedrekvote som har endret både samfunnet og hver enkelt manns holdning til det å være hjemme og yte omsorg til sine barn. Men det er ikke reell valgfrihet i dag, og det ville heller ikke vært reell valgfrihet for familien om man bare fjernet fedrekvoten – overhodet ikke. Vi vet at mange menn mangler selvstendige rettigheter. Vi vet at mange menn vil få utfordringer i møte med arbeidsgivere. Men vi vet også at de aller fleste menn tjener mer enn kvinner. Det er et ganske enkelt regnestykke for hver enkelt familie når man skal sette seg ved kjøkkenbordet og regne på det: Hva kan vi gjøre i forhold til å fordele permisjonen oss imellom hvis mannen tjener 200 000 mer enn kvinnen? Det er også veldig vakkert å høre når det er snakk om selvstendige rettigheter for menn. Men hvorfor ikke gjøre noe med det når man kan? Det står ingenting i historiebøkene med gullskrift om Høyres innsats når de har sittet i regjering, om å sørge for selvstendig opptjeningsrett for mannfolk. Det står heller ikke noe i siste statsbudsjett om forslag verken fra Høyre eller Fremskrittspartiet om å sikre selvstendig opptjeningsrett for fedre. Dette blir bare tom retorikk. Det er nok å se hva som har skjedd i Danmark etter at de har ført den politikken. Der har utviklingen stagnert fullstendig. Det vises også til at det oppfattes rigid og byråkratisk. Vel, jeg viser til dagens oppslag i Dagbladet hvor en undersøkelse viser at et overveldende flertall av foreldrene ønsker å beholde dagens permisjonsordning.
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2010-05-11:
Ja, dette er en viktig sak, som igjen beviser at verden faktisk ikke er rettferdig. Mange fedre har samvittighetsfullt tatt på seg farskap og vært pliktoppfyllende fedre for barn som de ikke har vært far til. Mange barn har opplevd det som vanskelig at de ikke vet hvem som er far. Ja, mor har forklaringsplikt, og barn har rett til å vite. Men kjære vene, vi kan altså ikke true mor til å oppgi hvem som er far. Vi kan godt straffe mor, men det hjelper jo ikke barnet. Og hva med de tilfellene der mor ikke vet hvem som er far – «at det er flere kandidater», som representanten Knutson Barstad sa. Skal vi bøtelegge vet-ikke-gruppen? Men det hjelper ikke barnet at mor taper penger fordi hun ikke vil oppgi hvem som er far til barnet. Det straffer bare barnet økonomisk også – dobbelt opp – fordi det aldri er noen økonomisk bistand å få fra far. Og når det å oppgi far er så vanskelig for mor, er jo det en alvorlig sak også for mor. Jeg tror at det beste vi kan håpe på, er at mor på et eller annet tidspunkt som er til sitt barns beste, tar det oppgjøret på kammerset. Vi kan altså uansett ikke true mor til å fortelle hvem som er far til barnet.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-11:
Representanten Røbekk Nørve forviller seg jo inn i nettopp den polemikken som jeg advarte mot i begynnelsen av denne debatten. Men det kan virke som om Høyre – og det fikk jeg inntrykk av i gårsdagens debatter på miljøfeltet også – for tiden går helt på tomgang. Ikke ett tiltak er gjennomført i Midt-Norge, hevder representanten, selv om både jeg og statsråden har redegjort for de mange tiltakene som er gjennomført og vil bli gjennomført både innen energisparing, tildeling av penger og konsesjoner til ny energi og forbedringer av nett. Så må Høyre bestemme seg – nå må de begynne å ta et valg i spørsmålet om gasskraft. For litt mindre enn en uke siden sto flere Høyre-representanter på talerstolen i Stortinget og betegnet det som en katastrofe for klimaet at Mongstad er utsatt, selv om Høyre selv tidligere har tatt til orde for at det var greit, om det viste seg å være nødvendig. Regjeringen har av representanten Astrup blitt kritisert for å mangle ambisjoner i klimapolitikken, fordi man ikke får til rensing fort nok. Da kan ikke Høyre samtidig, i en vinter der vi opplever en kraftkrise, løpe land og strand rundt og ta til orde for å starte opp de sterkt forurensende mobile gasskraftverkene, som pristiltak, og så etterpå komme her på talerstolen og omtale de samme kraftverkene som klimabomber – for det er det jo noen av oss som har prøvd å si hele tiden. Man kan ikke samtidig som man kritiserer regjeringen for manglende ambisjoner på gasskraftfeltet, skrive i merknads form i saken vi faktisk diskuterer her, at regjeringen gjennom å stille særnorske krav om full CO2-håndtering fra dag én i realiteten har sagt nei til nye planer om gasskraftverk i Norge. Det henger bare på ingen måte på greip. Enten er man for å stille krav om rensing fra dag én – og da er det helt legitimt å kritisere regjeringen for ikke å handle fort nok, det er en oppfatning vi alle deler; vi ønsker alle å rense gasskraftverk så fort som mulig – eller så må man si at særnorske krav om CO2-rensing er negativt fordi det hindrer utbygging av gasskraft. Det gjør Høyre i salen i dag. Men det blir umulig å debattere gasskraft og CO2-rensing og klima med Høyre når man endrer posisjoner ut fra hvilke velgere man er ute etter å nå med sin populistiske retorikk på en dag-til-dag-basis. Det blir en svært uryddig og uoversiktlig debatt, ikke bare for oss i regjeringspartiene, men ikke minst for velgerne, som får svært ulike signaler fra Høyre fra dag til dag.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-11:
Jeg vil anbefale representanten Skjervø å følge med i debatten og få med seg det som blir sagt før han uttaler seg i så kraftige ordelag som det han gjorde. Det er ikke undertegnede og SV som har kommet med noen utspill om strømforbruk i hytter. Det er det Norsk Industri som har gjort, det er det NHO som har gjort, det er det næringslivet – altså Fremskrittspartiets venner i næringslivet, som Skjervø selv omtalte i sitt innlegg – som selv har kjørt ut. Det burde Skjervø være klar over før han holder innlegg for å hilse hjem til hjemfylket i denne debatten. Så synes jeg Høyres mangel på ydmykhet er ganske oppsiktsvekkende. Det kan hende at det er Stortinget og en samlet miljøbevegelse som har fulgt veldig dårlig med, men jeg har i hvert fall ikke fått med meg hvilke store tiltak Høyre gjorde for klimaet de fire årene de styrte landet, før de rød-grønne tok over. Hvor viktig er klima for Høyre når partileder Erna Solberg truer med å gå vekk fra enkelte punkter i klimaforliket? Nå garanterer representanten Meling at Høyre står ved klimaforliket. Hvis det stemmer – og det håper jeg virkelig det gjør – hvordan skal da Høyre forklare sin iver etter å bygge flere gasskraftverk i Norge uten CO2-rensing, som det aktivt tas til ordet for i merknadene til saken her? Hvor er det vi skal gjøre større utslippskutt da? Hvis klimaforliket er svært viktig for Høyre, skulle man tro at Høyre hadde et avklart forhold til disse spørsmålene før man tok til orde for mer bygging av forurensende gasskraft. Hvordan kan Høyre forklare de diametralt motsatte standpunktene og innstillingen til gasskraft som partiet oppviser – i debatten under forsyningskrisen i vinter, og i forrige ukes spørretime, da det plutselig var viktig å få på plass rensing av gasskraft så fort som mulig av hensyn til klimaet, og i behandlingen av denne saken, hvor man tvert imot omtaler full CO2-håndtering som «et særnorsk krav» i svært negativt ladede formuleringer? Det henger ikke sammen, og det kan ikke Høyre snakke seg bort fra ved å drive polemikk mot et SV i regjering som har utrettet mange, mange, mange ganger flere tiltak for miljøet, og som har fått mer gjennomslag for klimaet enn det Høyre noensinne har gjort i regjering.
Eirin Sund (Arbeiderpartiet), 2010-05-11:
Først: Når representanten Solvik-Olsen sier at det er viktig at en kommer med hele historiebeskrivelsen, så er jeg enig med representanten i det. Og når jeg har nevnt, ikke bare i dag, men andre ganger også, at dette er unnlatelsessynder fra 15 år tilbake, så innrømmer jeg med det også at det gjelder andre regjeringer, med andre farger enn de regjeringene som satt før denne regjeringen, hadde. Så ulike regjeringer, med ulike farger, må ta ansvar for at vi har havnet i denne situasjonen. Når representanten Line Henriette Hjemdal ikke liker at vi sier noe om hva vi har gjort – og faktisk har fått til – og kaller det en skryteliste, så hører jeg det, og registrerer det. Men det er nå engang sånn at det regjeringen har gjort, det har den gjort, og det er sant at vi har gjort det vi har gjort. Det viktigste da er ikke hva vi har gjort, men det er viktig i en sak som denne å påpeke at en faktisk har gjort noe. Men det viktigste er å si hva vi skal gjøre. Når representanten Hjemdal skaper et inntrykk av at posisjonen ikke tar på alvor situasjonen i Midt-Norge, vil jeg på det sterkeste si at det er å skape et feil bilde. For det er nettopp på grunn av situasjonen i Midt-Norge og utfordringen der – det at vi ikke har fått gjort nok – at vi ikke kan komme med politiske, lettvinne løsninger eller ord. Vi er nødt til å komme med handling. Og da er det mer kraft, flere linjer og bedre forsyning som skal til. Det må jo være et paradoks for representanten Hjemdal at de andre partiene som hun er i opposisjon sammen med, har to svar. Det ene er at de skal bygge gasskraftverk – og det skal gjøres uten rensing – og det andre er nettutbygging. Jeg var i London sammen med miljøpolitisk talsperson fra Høyre, som ikke kunne svare et klart og tydelig ja til utbygging f.eks. når det gjaldt Ørskog–Fardal eller Sima–Samnanger, for den saks skyld, og man legger seg en plass midt i. Det sier noe om hvor vanskelig denne saken er, og at det er mye mer komplisert enn spørsmålet om gasskraftverk eller ei. Så vil jeg si til representanten Holten at ja, representanten Holten har helt rett når hun påpeker at vi ikke nådde målet på vindkraft. Det er altså ikke slik at vi har skrinlagt det målet, men vi har innsett, og vi har erkjent, at vi ikke fikk det til. Den uroen som var i verdensøkonomien, bedret ikke akkurat den situasjonen; det er ikke hele forklaringen. Men så er det også slik at Enova har blitt bedt om å bruke penger der en får mest igjen for pengene. Det har da gått på bekostning av vind, for det har hatt en prislapp, det har vært så dyrt, og det har gjort at det har gått mer til bio. Så da blir jeg litt overgitt over at vi blir kritisert for hva vi har gjort, og kommentert på hva vi vil gjøre. En opposisjon ønsker seg en handlingsplan, men veldig få utenom Ketil Solvik-Olsen og Fremskrittspartiet sier noe om hva de mener at den eventuelle handlingsplanen skal inneholde av tiltak.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2010-05-11:
Det er dei små og mellomstore bedriftene som står for dei store verdiane som ein skapar her til lands. Eg har hatt gleda – av og til den tvilsame gleda – av å leie ei mellomstor bedrift, men eg har også hatt gleda av å sitje i eit konsernstyre med milliardomsetjing, i styret til ei mellomstor bedrift med nokre hundre millionar kroner i omsetjing og i ei lita bedrift som har hatt nokre få millionar kroner i omsetjing. Eg har sett konsekvensane av korleis lover og regelverk slår ut. Dei slår faktisk likt ut for alle dei som eg beskriv her. Dei store konserna har relativt små utfordringar å ta fatt i i forhold til skjemaveldet, mens dei minste bedriftene har store problem. Når det gjeld det spørsmålet som er reist, om å få ein gjennomgang av rammevilkåra for dei små og mellomstore bedriftene, er det på høg tid at også Stortinget får vere med på ein slik gjennomgang. Dei mellomstore bedriftene klarer seg til ein viss grad. Vi ser at dei største bedriftene klagar gjennom organisasjonen sin, NHO, og ber fram sine utfordringar, mens dei minste bedriftene slit – og slit kraftig. På mange måtar ser vi eit kontrollregime rundt desse, f.eks. revisjonsplikt. Du har revisjonsplikt om du har milliardomsetjing, men du har også revisjonsplikt om du tener nokre hundre tusen kroner i året. Det burde så definitivt blitt sett på, for alternativet er å registrere bedrifta i utanlandsk register. Dermed fell revisjonskravet bort, og ein kan framleis drive på ordinær måte i Noreg. Det er på ein måte å legitimere registrering av bedrifter, som ikkje er føremålstenleg, og som også burde vere eit incitament til å gå igjennom forholda og rammevilkåra for desse bedriftene. Til slutt nokre få ord om formuesskattlegginga, som mange reagerer sterkt på, og som i desse dagar er med på å gi verftsnæringa store utfordringar, for ein del av desse er familieeigde. Desse familieeigde bedriftene må betale formuesskatt på ei kran som står på kaia, på ein boremaskin som ligg på benken osv. Det er ikkje med på å hjelpe desse bedriftene gjennom den krisetida som vi no ser. Det er ei utfordring som kan bli langvarig og vanskeleg. Dersom desse bedriftene òg skal ha eit generasjonsskifte, er dei verkeleg ille ute, slik regelverket er i dag. Eg støttar fullt ut forslagsstillarane sine intensjonar om at Stortinget tek ein gjennomgang av rammevilkåra for dei små og mellomstore bedriftene. Det treng dei sårt.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2010-05-11:
Det var spennande å høyre nyheita om Ørskog–Fardal, kanskje vi kan få utdjupa det litt seinare. Det er store flaskehalsar i linjenettet, det er vi heilt einige om. Men det er også store flaskehalsar i byråkratiet, og det blir sett store spørsmålsteikn ved farten på gjennomføringa av konsesjonssøknader, men det blir også stilt ein del spørsmål med omsyn til kompetanse. Seinast i Bergens Tidende den siste tida har det blitt stilt ein god del spørsmål rundt behandlinga av konsesjonane i Hardanger. Spørsmålet mitt til statsråden er: Korleis vurderer statsråden situasjonen i byråkratiet når det gjeld kapasitet og kompetanse?
Bjørn Lødemel (Høyre), 2010-05-11:
Eg har registrert, både i går og i dag, at raud-grøne politikarar er urolege for Høgre og for at vi skal ha ulike standpunkt i ulike saker. Eg meiner vi følgjer ei konsekvent linje. Når dei i tillegg er bekymra for Høgre sin opptur, med bakgrunn i eit flott landsmøte, og at statsråd Solheim og SV og også Senterpartiet blir urolege etter ein flott debatt som den i går, kan vi berre love at her kjem det til å kome mykje meir. Det er også interessant å høyre representanten Valen når han snakkar om kven som kom på bana då det storma som mest rundt forureinande gasskraftverk i Midt-Noreg. Jau, det var raud-grøne politikarar som fylte avisene i Møre og Romsdal, i Trøndelagsfylka med krav om oppstart av dei mobile gasskraftverka. Det var dei som gjekk tøffast ut. Det er òg verdt å merke seg at dei representantane som ikkje var i salen då dei forslaga skulle behandlast, nettopp var raud-grøne politikarar frå Midt-Noreg. Det er svært beklageleg. Det blir peika på at Høgre ikkje har lagt nokon løysingar på bordet. Det meiner eg er fullstendig feil. Eg sa i innlegget mitt at eg ønskte auka lokal produksjon, småkraft- og annan lokal produksjon. Vi treng betre retningslinjer som gjer at vi kan få produsere meir straum. Vi treng mykje raskare sakshandsaming, bl.a. kan kommunane overta mykje av sakshandsaminga av småkraftverk, og vi treng ein ny nettpolitikk som gjer at vi kan få ei meir skånsam utbygging av nettet. Eg bur sjølv i eit område som kunne blitt ramma ved utbygginga av av Ørskog–Fardal-linja, og eg har kjent på kroppen den sterke uroa som det betyr for mitt nærmiljø, for mi heimbygd og for mine folk. Eg jobba mykje med dei sakene då eg var ordførar i min kommune. Derfor skal ein ha respekt for dei folka som kjempar imot desse kraftlinjene på grunn av at dei ser at dei vil øydeleggje nærmiljøet deira, øydeleggje mykje av det livsgrunnlaget som er. Eg meiner ein skal ha respekt for det. Så høyrer eg stadig vekk representanten Erling Sande kommentere mi haldning til Ørskog–Fardal-linja. Eg var i ein valkamp der raud-grøne politikarar gjentok gong etter gong at dersom Ørskog–Fardal-linja kjem, skal ho kome vekk frå folk. Vi hadde ein runde med ministeren for ikkje lenge sidan der vi snakka om Naustdal, eit område der folk verkeleg får svi, for dei får ei 420 kV kraftlinje rett i fanget. Mitt spørsmål tilbake til representanten Sande er: Kva gjer representanten Sande med Naustdal? Korleis vil han påverke situasjonen slik at ministeren får gjort ei fornuftig vurdering av det luftspennet som er planlagt gjennom Naustdal, når både fylkeskommunen og kommunane seier at dei ikkje ønskjer det? Kva vil representanten Sande gjere når det gjeld Naustdal?
Bjørn Lødemel (Høyre), 2010-05-11:
Det var ei merkeleg historieskriving som representanten Strøm kom med frå talarstolen, og også det tilbakeblikket han hadde i forhold til kva som skjedde både i 2004 og 2005. Eg kan veldig godt minnast den valkampen som var i 2005, der grøn sertifikatmarknad og industrikraftregime faktisk var nokre av dei viktigaste sakene. Dersom ein ser tilbake igjen til 2005, blir det jo hevda at kanskje det var ei av dei sakene som gjorde at vi fekk ei raud-grøn regjering i staden for at ei borgarleg regjering kunne fortsetje. Eg er heilt einig med representanten Ketil Solvik-Olsen i at det som var lovt i valkampen i 2005, var subsidierte prisar. Så gjekk heile perioden frå 2005 og fram til 2009, der ein rett før valet kom med ei skryteliste for at ein hadde fått på plass industrikraft. Det er jo langt på veg ein fiasko også i forhold til den skrytelista som kom i 2009, når vi ser at det i dag faktisk er snakk om noko heilt anna. Det er svært beklageleg at Strøm kan stå på talarstolen og skryte av eit regime når det bl.a. i Trønder-Avisa no blir skrive: «Det haster med kraftgaranti», og der ein skuffa klubbleiar går ut eit år etter valet og seier at den garantien ikkje er på plass, og det hastar. Når representanten Strøm då kan stå her på talarstolen å rose den framdrifta, er det svært beklageleg.
Erling Sande (Senterpartiet), 2010-05-11:
Det var innlegget til representanten Røbekk Nørve frå Høgre som gjorde at eg tok ordet. Viss eg forstod representanten riktig, står ho altså og seier at det spelar inga rolle kor desse utsleppa kjem, om det er i Noreg eller i andre land. Bygg derfor gasskraftverk. Det er eit standpunkt ein kan ha. Det er heilt fair å ha det standpunktet, men det går ikkje i hop med at ein har underteikna ei avtale her på Stortinget med alle parti, med unntak av Framstegspartiet, om klimaforlik, der ein sette mål om utsleppskutt i Noreg – norske kutt. Her har jo også regjeringa, som fleire har vore inne på, av Høgre sine representantar blitt kritisert for å ha vore for lite ambisiøs. Eg er ganske overraska over at eit parti som Høgre, med ei historie som i alle fall eit konsekvent og seriøst parti, no i stadig fleire saker kjem og har minst to standpunkt, i denne sal, innafor same parti. Her må ein gjere nokre val, og så synest eg dei må klargjere – no står det to Høgre-representantar etter meg på talarlista – følgjande: Står Høgre framleis inne for klimaforliket? Viss ja, kor har ein tenkt å saldere utsleppa frå dei gasskraftverka ein har tenkt å byggje i Midt-Noreg? Er det innafor transportområdet? Er det innafor næringsområdet? Kor har Høgre tenkt å ta inn dei auka utsleppa, på kva område? Så har denne debatten gått inn i eit gamalt spor, nemleg at ein er meir oppteken av å diskutere det som har vore, enn det vi skal gjere framover. Eg synest opposisjonen ikkje har svart på utfordringane om å kome med konkrete tiltak. Ein har kome med eit tiltak, og det er gasskraftverk. Så gjorde representanten Håbrekke eit forsøk i sitt siste innlegg med enda eit tiltak, nemleg maks framdrift på Ørskog–Fardal-linja. Det er eg einig i er eit viktig tiltak, og det har statsråden sagt han skal halde. Eg hadde håpt at denne debatten skulle bli ein debatt om fleire tiltak vi kunne gjere på energisida for å løyse den utfordrande situasjonen som vi har.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-05-11:
Når jeg nå går ut og ber Statnett om å søke om konsesjon på en linjeføring til, er det for ikke å forsinke prosessen, og for å sørge for at vi har alternativer på bordet og slik sett kan fatte beslutninger når vi for øvrig er klar for det. Men det er jo flere ulike utfordringer langsetter traseen som må avklares, og som krever ganske omfattende prosesser for å ta opp i seg ankegrunnlaget, den lokale motstanden og de avveiningene som ligger lokalt ved valg av den ene traseen foran den andre. Så med all respekt for datoer og garantier, jeg tror jeg skal være litt forsiktig med å si eksakt når denne prosessen er ferdig. Men jeg tror Stortinget er kjent med min utålmodighet etter å få denne linja ferdig, og jeg skal love Stortinget at jeg skal gjøre det som er mulig for ikke å la noe tid gå tapt her med tanke på å få prosjektet realisert.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-05-11:
Jeg erkjenner at på kapasitet har det vært for dårlig. Det som vi overtok på det området, særlig i forhold til saksbehandlingskapasiteten i NVE, var ikke bra nok, og det har medført at det har vært et etterheng her, som vi må si at vi fortsatt sliter med. Så jeg skulle ønske at det som nå har blitt gjort, altså at vi har nær doblet kapasiteten i forhold til konsesjonsbehandling, hadde blitt gjort tidligere. Det ville bidratt til at vi hadde kommet lenger i forhold til konsesjonssøknader nå, og at vi hadde unngått å bygge opp så mye restanser, så mye kø, som det vi har gjort. Når det gjelder kompetansenivået, oppfatter jeg at situasjonen der hele tida har vært bedre. Jeg oppfatter at det er høy faglig kompetanse i NVE, og at vi har gode prosesser i Norge rundt vurderinger av ulike forhold knyttet til f.eks. det å få opp nye kraftlinjer.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-05-11:
Prisområder er ikke straffeskatt. Prisområder er en mekanisme for å unngå en beredskapskrise og en forsyningskrise, og for å bidra til at markedet fungerer godt nok med hensyn til å drenere kraften inn der hvor kraften trengs. Så er jeg helt enig i at det vi har sett i vinter når det gjelder hvordan markedet har operert når det gjelder prismekanismer og prisutslag, er urovekkende. Jeg er ikke komfortabel med det vi har sett i vinter. Det var også derfor jeg ba NVE sette i gang en større studie på dette, for å gå gjennom hva som faktisk har skjedd. Jeg er innstilt på å se nøye på dette fram mot neste vinter, når jeg får noe mer bakgrunnsmateriale enn hva jeg har nå, for en situasjon hvor markedet er så sensitivt og reagerer så ekstremt som det gjorde i vinter(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-05-11:
Jeg tviler på om gasskraftverk i Midt-Norge ville bli bygd under den forutsetning at det var et midlertidig fritak fra rensing, altså at det var noen år fram i tid til rensingen skulle komme. Det er jo det som er situasjonen på Mongstad; det er jo ikke at en har latt være å gå videre med planene om å rense utslippene der, men det kommer til å gå noe mer tid. Slik sett mener jeg at den sammenligningen ikke er riktig i forhold til hva som er prosessen på Mongstad inn mot et renseanlegg, inn mot en situasjon hvor det håndteres CO2-utslipp, og det at vi har sagt at de kraftverk i Norge basert på gass som heretter planlegges, må inn i et tilsvarende regime fra dag én. Det er forutsigbart, og jeg mener det er framtidsrettet i forhold til miljø- og klimautfordringene. Når vi får mer kunnskap rundt fangst og lagring av CO2, vil vi også få ned kostnadene, og teknologien vil være mer anvendelig enn i dag. Her mener jeg det er viktig at myndighetene er tydelige og viser at man mener alvor med å få på plass renseteknologien(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-05-11:
Til det siste vil jeg si at det er jo åpenbart at hvis en hadde kommet lenger med kraftlinjeprosjektene, og hvis en hadde kommet tidligere i gang med bygging av energiproduksjonen i området, ville det bidratt på plussiden. Men jeg tror vi skal være så pass ærlige med hverandre å si at etter en vinter hvor et sted mellom 4 000 og 5 000 MWh falt ut på svensk side, er vi et stykke unna at det er noen enkeltprosjekter på norsk side som er hovedforklaringen på det som gikk galt. I vinter hadde vi en diskusjon rundt reservekraftverkene og deres betydning. Vi snakker da om en produksjon på ca. 140 MW per kraftverk, mens det svenske utfallet altså er et sted mellom 4 000 og 5 000 MW på det meste. Så når det gjelder det som representanten Meling startet med å si om «en varslet krise», vil jeg nok si at noe av utfordringen i vinter faktisk var at vi ikke var varslet om det som ble situasjonen i forhold til kraftforsyningen fra våre svenske venner.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-05-11:
Mitt svar på spørsmålet er det samme som jeg sa i innlegget mitt. Jeg er nå opptatt av å konsolidere konsolideringsmodellen og å sørge for at forskriftene kommer på plass – og at dette blir gjennomført i tråd med Stortingets vedtak fra i fjor. Jeg jobber ikke med noen alternativer til det.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-05-11:
For det første er det interessant at det tiltaket som regjeringa kom med i fjor – i tillegg til andre tiltak – den nevnte garantiordning, ble oppfattet å være et godt og et interessant tiltak av industrien, jf. eksempelet som representanten Meling her tar fram. Regjeringa er opptatt av å få dette på plass, men det er en del juridiske avklaringer som må gjøres. Det er sånn sett fortsatt noe gjenstående arbeid. Når det gjelder detaljene for dette, framdriftsplaner osv., må representanten nesten ta det med nærings- og handelsministeren, som er rette vedkommende, og som sitter med ansvaret for saken og den videre framdrifta av den.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-05-11:
Det siste tror jeg det er for tidlig å konkludere på, i og med at vi fortsatt er i innspurten på forskriftsarbeidet, men jeg har aldri ment noe annet enn at dette vil være et supplement til andre ordninger. Jeg tror gode, gammeldagse og langsiktige kraftkontrakter basert på et vanlig kjøper-selger-forhold kommer til å være en vesentlig del av måten å organisere markedet rundt kraft og kraftsalg på, også framover. For øvrig må jeg nok si at i denne saken er det viktig å huske på at representanten Solvik-Olsen og undertegnede har et fundamentalt ulikt synspunkt på hele spørsmålet. Da dette ble diskutert for et år siden, og med forarbeidet til det igjen, var det en reell uenighet om viktigheten faktisk av å sikre dette. Den kampen som en del av oss tok for å få på plass et regime – jeg ser tida har gått ut, og kan ikke forklare noe mer om det nå.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-05-11:
Representanten Solvik-Olsen får begrepet ideologi til høres ut som om det er ganske langt oppe på fyordlista. Jeg mener at det tilløp til ideologisk debatt som var rundt disse spørsmålene for et år siden, var av det gode av den type debatt i Stortinget. Jeg mener at det ideologiske, som ligger i å sikre det offentlige eierskapet rundt vannkraften, også er av det gode, og noe som jeg er villig til å slåss hardt for og verne om. Realiteten er at vi har en EØS-avtale. Det finnes ikke noen eksakt vitenskap om når en utleieperiode blir så lang at den kan defineres som å være et reelt eierskap, og sånn sett bli brukt mot ordningen ved et senere tidspunkt. Jeg ønsker ikke å gamble med det.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-05-11:
Jo, representanten Høybråten har helt rett, vi har verktøy som kan brukes, og det er ikke noen grunn til å vente på et meldingsarbeid for å bruke det. Når jeg, sammen med direktøren i Oljedirektoratet, Bente Nyland, presenterte Sokkelåret i Stavanger tidligere i vinter, så var et av hovedbudskapene, både fra Bente Nyland og fra meg, at vi nå skulle ha en tettere oppfølging av lisensene når det gjelder det spørsmålet som representanten Høybråten tar opp. Det norske systemet er jo tross alt utformet sånn at det er et partnerskap mellom myndigheter og selskaper, og vi er avhengige av at de selskapene som er på norsk sokkel, viser vilje til en total god ressursforvaltning av de mulighetene vi får, når vi får tildelinger. Oljedirektoratet har et klart oppdrag med tanke på å være så tett på selskapene når det gjelder lisensene og økt utvinning, at selskapene ser at hvis de ikke følger opp dette, så er myndighetene ikke fornøyd med den jobben de gjør på norsk sokkel. Så jeg er enig med representanten. Jeg mener også at vi, i forbindelse med den konkrete oppfølgingen i 2010, har lagt et løp gjennom Oljedirektoratet som forsterker dette betydelig i forhold til tidligere. Når det gjelder spørsmålet om framdrift for øvrig, blir oppfølgingen av det jeg nevnte rundt et ekspertutvalg, kanalisert gjennom meldinga, som vel vil bli behandlet i Stortinget på vårparten neste år, og det vil da kunne bli effektuert etter det. Men jeg skal igjen love representanten at vi ikke skal sitte stille i påvente av det. Vi skal, som jeg også nevnte, jobbe med ulike tiltak og ulike verktøy underveis. De andre punktene som representanten tok opp i sitt siste innlegg her nå, følger jeg resonnementene på. Det er bred interesse for å få opp den siste oljen. Det er viktig, for det er store ressurser det er snakk om. At aktørene har et ansvar, er jeg også enig i. Jeg mener at Ekofisk, som representanten Høybråten nevner, er et glitrende eksempel på hva vi har fått til gjennom myndighetsinvolvering over tid. Det er verdt et helt innlegg i seg sjøl hva den norske tenkninga, representert ved ulike partiers deltakelse og ledelse, har bidratt til av verdiskaping inn til fellesskapet og når det gjelder total ressursutnyttelse. Ekofisk er et eksempel framfor noe på det. Så jeg følger resonnementene som Høybråten tok opp i sitt innlegg, og mener også at jeg har kvittert ut det konkrete med tanke på verktøy i kassa.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-05-11:
Jeg vil også til slutt bare kort kommentere at jeg syns dette har vært en interessant og viktig debatt. Jeg slutter meg til de siste vurderinger representanten Høybråten kom med i så måte. Så vil jeg komme med et par kommentarer. Det ene er at jeg på sett og vis syns at det gjør debatten litt mindre interessant enn det den kunne ha vært, når representanten Solvik-Olsen bruker begrep som «handlingslammelse» om olje- og gasspolitikken i Norge. Hvis representanten hadde tatt seg bryderiet med å se hva som har kommet i den siste tida om tildelinger og om forutsigbarhet på sokkelen, og hvis representanten har fanget opp hva jeg har sagt om det vi nå ser for oss på en del nye områder i Barentshavet, blir det rett og slett veldig feil å bruke den type begrep. Jeg tror debatten hadde stått seg på at vi hadde sett noe mer på realitetene og hva som skjer, sjøl om en kan være uenig i deler av politikkutforminga. Så er det representanten Line Henriette Hjemdal som etter å ha gjengitt store deler av mitt innlegg – det er hyggelig – stilte et konkret spørsmål om regjeringa og jeg er villig til å være med på at de store summene blir brukt på dette området. Svaret på det er jo ja. Når Oljedirektoratet nå har fått et klart oppdrag om å gå inn i lisensene og se på om det blir gjort nok for økt utvinning, er jo det nettopp med tanke på å få fram prosjekter for å øke utvinninga. Den type prosjekter er definitivt prosjekter som krever de store summene. Det betyr prioriteringer fra selskapene, fra lisensene, som igjen går på pengebruk, ressursbruk. Så svaret er ja på det spørsmålet. Jeg mener også det er svar på det andre spørsmålet som representanten Hjemdal tok opp, om å føre en proaktiv politikk og være i forkant. Dette er ett eksempel på det. De konkrete og mest effektive mulighetene til å få gjort noe, er ved at vi går aktivt og konkret inn i de enkelte lisensene, følger opp selskapene på det viset.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-05-11:
Jeg tror det ligger veldig mye i det representanten Solvik-Olsen nå sa om oppfølgingen av det mer konkrete – hva som vil kreve mye av oss framover. For en kommer ikke bort fra at for å møte energiutfordringene som verden står overfor, og samtidig møte klimautfordringene, kreves det en del djerve valg som må bidra til at ikke det ene skygger for det andre. Det kommer til å være avveininger, det kommer til å være budsjettbevilgninger, det kommer til å være konkrete prioriteringer. Så jeg ser også veldig klart for meg at det kommer til å ligge under en ambisjon, et ønske, en enighet om en langsiktighet i petroleumspolitikken. Mange store avgjørelser skal tas, og jeg ser fram til å bruke tid på å diskutere dette framover – ikke minst i denne salen.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-05-11:
Det er helt riktig som interpellanten sa, at det ble stilt noen spørsmål som jeg rett og slett ikke rakk å svare på, men jeg skal ta dem nå. De står på lappen min. Spørsmålene er relevante og gode, de. Det første spørsmålet gikk på haleproduksjon. Der har vi faktisk hatt en egen runde i dag om det å klare å få mer ut av feltene, dels gjennom økt utvinning, men det henger jo sammen med at en også klarer å få feltene til å vare lenger. I forbindelse med olje- og petroleumsmeldingsarbeidet er nettopp det som går på økt utvinning og haleproduksjon, det som for meg er helt øverst på lista over de tingene som vi må få gjort noe med. Så jeg er positiv til det. Jeg er litt mer bekymret hvis vi i det politiske miljøet nå dreier debatten til å bli et spørsmål for og imot skatteendringer. Grunnen til at jeg vil advare litt mot det, er at jeg mener det nå er viktig å fokusere på teknologi- og kostnadssporet. Vi har et stort behov nå for å sørge for å holde trykket på at kostnadsveksten på sokkelen må være under kontroll hvis vi skal lykkes med å få ut mer fra feltene våre. Jeg tror ikke det er riktig å signalisere at det nå på en måte er myndighetene som, gjennom mer gunstige skatteordninger, skal inn og bidra til å realisere dette potensialet. Nå er det selskapene som har et ansvar for å sørge for at vi i tillegg til interessante lisenser med godt utviklingspotensial også tar ansvaret for å finne teknologi, få ned kostnadene og også øke feltets levetid. Tilbakekalling av lisenser er et spørsmål som jeg definitivt vil se på i meldinga. Det er en relevant problemstilling i forhold til hvor lenge lisenser kan ligge ubrukt. Nettopp Gudrun, som jeg nevnte i stad, er et godt eksempel på det. Her er det et felt som har ligget svært lenge. Hvis vi hadde ventet lenger med det, hvis vi ikke hadde hatt en ganske interessant vinter med tanke på å få det prosjektet på plass, hadde vi mistet muligheten til å koble det opp til Sleipner og bruke infrastrukturen der og også derfra til Kårstø. Prosjektet ville kanskje aldri hatt bæreevne, fordi kostnadene ville blitt for store som følge av svekket infrastruktur. Nå oppnår vi det motsatte. Nå opplever vi at vi får Gudrun som en sånn liten minihub i nærheten av Sleipner, med muligheten for å jobbe ut fra den når vi skal gjøre annet arbeid på om mulig enda mindre felt rundt der. Kompetanseoppbygging: På min ferd rundt – nå er det vel en ni–ti samråd jeg har vært på rundt petroleumsmeldinga – vil jeg si at spørsmål om kompetanse er det som for meg har kommet mest opp underveis. Jeg tenkte minst på det, men hvis jeg ser på hva jeg har hørt av innlegg, og hva jeg har sett av engasjement underveis, så er det nettopp kompetanse som har vært mest framme. Vi er nødt til å ta tak i det, og petroleumsmeldinga skal bli en arena også for de kompetansespørsmål som representanten Nesvik tar opp.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-05-11:
Statsråden kom egentlig med nyheter da han fortalte om konsesjonssøknad til Midt-Norge. Kraftbransjen har selv etterlyst en avklaring rundt Ørskog–Fardal-linja, på samme måten som den har forventet en avklaring på kraftlinjesituasjonen inn til Hordaland og Bergen spesielt. Når en nå ber om å få en konsesjonssøknad med hensyn til Sykkylven, hva betyr det i forhold til videre framdrift? Kan statsråden gi et anslag om når en tidligst kan forvente en investeringsbeslutning? Forutsetningen er da at OED har gitt en konsesjon, eller at NVE har gitt en konsesjon, at den er ferdig påklaget og hele pakken. Når kan en tidligst forvente at en begynner å bygge denne etterlengtede kraftlinjen inn til Midt-Norge, og hva tror statsråden vil være nettoeffekten på kraftsituasjonen, altså netto tilført TWh, strøm, pr. år fra den linjen?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-05-11:
Jeg konstaterer først at statsråden ikke ønsker å gi en noenlunde tidsfrist eller noe tidsperspektiv på kraftlinjen til Midt-Norge, i en sak som denne regjeringen har styrt i over fire og et halvt år, der situasjonen var vanskelig allerede fra første sekund. Men det skal jeg la ligge. Det som uansett burde være en bedre løsning enn en kraftlinje, er jo å bygge ut ny produksjon i området, sånn at en ikke bare trenger å fordele den produksjonen en har, men faktisk kan sikre enda mer produksjon i Norge. I Midt-Norge har vi gasskraftprosjektet til Industrikraft Møre. De har fått konsesjon, og de har fått en utslippstillatelse som forutsetter CO2-rensing ved oppstart. Denne regjeringen har i dag framlagt i revidert budsjett en sak der en utsetter rensing på Mongstad, som dermed betyr at man vil måtte gi dem en ny utslippstillatelse der man også utsetter kravet om CO2-rensing. Dette er jo en åpenbar forskjellsbehandling mellom ellers like prosjekt. Vil statsråden gripe fatt i dette for å sikre at gasskraftverk også kan bygges i Midt-Norge, der strømmen trengs mest?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-05-11:
Statsråden gir inntrykk av at industrien synes det er et interessant scenario å få leie kraftverk i 15 år. Poenget er at før denne lovendringen kunne industrien leie mye, mye lenger. Det er et eksempel der Vattenfall og Nordland kommune har gått sammen om et prosjekt for 55 år, som gjør at Vattenfall tar mye av investeringene, men der Nordland står igjen som eier etter 55 år. Det ville ikke kunne skjedd med dagens lovverk. Det som kom klart fram da Stortinget hadde saken på høring i fjor, var at industrien mente at dette var et interessant tiltak for utenlandske investorer, det var ikke et interessant scenario for norske industrifolk. Da er mitt spørsmål: Med den erfaringen en har etter at regjeringen har jobbet med dette i et år, hvilket inntrykk gir industrien av om dette er interessant? Er det antydninger om at noen norske industriselskaper vil vurdere å bruke utleieordningen slik som den nå foreligger?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-05-11:
Det er helt riktig at det er en ideologisk uenighet om man skal åpne for at utenlandsk kapital kan få investere i norsk vannkraft. Fremskrittspartiets tilnærming er at vi skal sikre ressursene på norske hender, men at vi skal tillate at utenlandsk kapital kan få være med på å delinvestere. Men den ideologiske debatten la vi til side da vi diskuterte utleieordninger, for da aksepterte vi premissene. Og da er poenget: Hvordan skal vi få til en utleieordning som er best mulig? Det virker som om det er ideologiske skylapper som gjør at regjeringen velger det en nå gjør. Da er min utfordring til statsråden: Hvis det viser seg, f.eks. om to år, at utleieordningen ikke har gitt noen interesse – la meg minne om at det faktisk har skapt betydelig kraftutbygging før, jf. Nordland og Vattenfalls samarbeid – og at 15 år er fullstendig uinteressant for norsk industri, vil regjeringen da ta en gjennomgang av utleieordningen for å se om de kan bedre den? Eller handler dette kun om ideologi?