Erna Solberg (Høyre), 2000-06-15:
Det er ingen tvil om at norske kommuner har en meget anstrengt økonomisk situasjon for tiden. De fleste kommuner står overfor store omstillingsprogram for å få aktivitet og inntekter til å passe sammen. Deler av dette er Stortingets ansvar, og deler av det er kommunenes ansvar. Vi er oppe i en situasjon hvor det nasjonaløkonomisk er et høyt aktivitetsnivå, som skaper en anstrengt arbeidsmarkedssituasjon. Det er altså en situasjon med problemer i kommuneøkonomien, samtidig som vi har behov for makroøkonomisk stram styring, og en rekke nasjonale programmer som har lagt beslag på store deler av veksten i kommunesektoren. Vi har sett en sterk øremerking av tilskudd og en lav vekst i frie inntekter i alle årene på 1990-tallet. Dette er blitt supplert med en generell trend i forhold til mer rettighetslovgivning, økt detaljstyring gjennom lover, forskrifter og rundskriv overfor kommunesektoren. Alt dette medfører at det er vanskeligere å effektivisere i den enkelte kommune, fordi man møter mange barrierer for å tenke nytt, annerledes, eller organisere seg på andre måter enn det som er forutsatt i de statlige planer. Rapporteringsrutiner og lov- og regelverk og de økonomiske betingelsene stenger ofte for lokale løsninger. Vi har et ansvar for å gjøre noe med denne utviklingen. Kommunene har også et ansvar, og det ansvaret går ut på å drive mest mulig effektivt innenfor de rammene de har. Der opplever vi nok at en del kommuner av politiske grunner velger å gjøre noe annet enn å sette hensynet til innbyggernes tjenester i sentrum, fordi man politisk er imot f.eks. anbudsordninger, og dermed mulighetene for å få mer penger til flere tjenester. For Høyre har stikkordene for kommuneøkonomien de senere årene vært: mer frie inntekter, reduksjon i øremerkede midler, reduksjoner i lov- og regelverk. Og som en parentes: Jeg merker meg ofte at sentrumspartiene og Arbeiderpartiet kniver om hvem som har æren for den såkalte forenklingen som foregår på kommunesektoren. Jeg minner da bare om at det tok et år før sentrumsregjeringen var villig til å oppfylle stortingsflertallets vedtak fra lokaldemokratidebatten om å igangsette et slikt program. De kom sent. De kom kanskje godt, men de kom altså sent. For Høyre har det vært viktig at det økonomiske opplegget for år 2001 skulle innebære en reell økning i de frie inntektene for å gi kommunene et bedre handlingsrom. Vi har derfor støttet Regjeringens opplegg på 1,5-2 milliarder kr i økte frie inntekter neste år, og har samtidig sagt at vurderingen av nivået på de ulike øremerkede ordningene må man komme tilbake til i forbindelse med budsjettet. Det er også viktig å understreke at det vi i dag behandler, er inntektssiden i kommuneøkonomien. Hva kommunene faktisk kommer til å få for de økte rammene, blir først klart når budsjettet behandles til høsten og man ser hvilke nye kreative utgiftsforslag som måtte komme både fra Regjeringen og fra andre partier på Stortinget, f.eks. knyttet til avgifts- og skatteforslag eller egenandeler for arbeidsgivere når det gjelder velferdsordningene. Dette er like bestemmende som inntektssiden for hva kommunene faktisk kan gjøre til neste år. Vi er også enig i at en større andel av de frie inntektene må gå til fylkeskommunene fremfor primærkommunene, fordi det er en større akutt økonomisk krise i fylkeskommunene. Dette er også avspeilet i det opplegget Høyre har i forbindelse med sykehusbehandlingen, i revidert nasjonalbudsjett for 2000. Selv om vi er enig med Arbeiderpartiet i totalrammen, hadde vi primært likevel ønsket en annen fordeling i budsjettopplegget for 2000 enn Regjeringen. Vi ønsket å fryse innføring av tapskompensasjonen og regionaltilskuddet på 2000-nivå, slik vi også foreslo for inneværende år. Vi ønsket en økning i skatteandelen allerede fra 2001. Omfordelingsprofilen har vi ikke fått tilslutning til fra andre partier, og vi har derfor valgt å støtte Regjeringens fordelingsopplegg med den vesentlige endringen som det nå er et bredt flertall for i komiteen, at skatteandelen av inntektene skal økes til 46 pst. allerede fra neste år. For Høyre har dette vært viktig, for vi har ved hver eneste korsvei de siste seks årene motarbeidet at man skulle senke skattøren og dermed skatteinntektsandelen av de frie inntektene. Fromme ønsker om å øke skatteandelen har de siste to årene vært gjentatt fra flertallet, uten at man har klart å gå den veien i praksis. Nå får vi til en snuoperasjon som jeg håper vil få virkning også utover 2001, slik at vi i alle fall når målet om 50 pst. raskt, kanskje enda mer. Regjeringen har smykket seg med at de har foreslått 14 øremerkede tilskudd avviklet eller innlemmet i inntektssystemet fra 2001. Høyre foreslo allerede i fjor 14 øremerkede tilskudd innlemmet. Men det er en stor forskjell på de forslagene Høyre har kommet med, og de forslagene Regjeringen har kommet med. Mens Høyre hadde en hovedtyngde av forslag som ville gitt mer frie inntekter til primærkommunene, er nesten alle større tilskudd som Regjeringen har foreslått, knyttet til omlegginger overfor fylkeskommunene. Regjeringens omlegging av øremerkede midler for 2001 ville altså ikke hatt noen særlig effekt på primærkommunene, hvor det kanskje ville vært størst behov. Derfor er jeg glad for at vi i år har fått flertall for at skolefritidsordningen allerede fra skoleåret 2001-2002 skal innlemmes i inntektssystemet. Det gir faktisk en endring også på dette for primærkommunene. En stor del av innstillingen vi har til behandling i dag, dreier seg om føringer for det fremtidige inntektssystemet. Det er en lang vei å gå etter vår mening før vi kommer over på et inntektssystem som sikrer de tre hovedhensyn Høyre mener et inntektssystem for kommunene skal bygge på. Det ene hovedhensynet er at overføringene først og fremst skal være basert på objektive kriterier, dvs. at det skal tas hensyn til kommunenes ulike muligheter i forhold til kostnader på utgiftene for å gi et noenlunde likeverdig tjenestetilbud. Det andre viktige punktet er at inntektssystemet må stimulere kommunene til økt verdiskapning i egen kommune. Det tredje punktet er at inntektssystemet skal stimulere til lokalt selvstyre. Det er en underlig logikk at de som har fått for mye før, fortsatt skal få for mye. Det er en like underlig logikk at når man fjerner en tapskompensasjon, innfører man nye kompensasjonsordninger for tap av tapskompensasjon. Jeg hadde ønsket litt mer politisk mot fra Regjeringen i denne saken. Opprinnelig ønsket vi et hurtigere tempo, men vi er med på å sikre det tempoet Regjeringen har lagt opp til, slik at vi er sikker på at tapskompensasjonsordningen skal bli historie om noen år. Når vi er ferdig med å nedbygge tapskompensasjonsordningen, har det gått 13 år fra Stortinget konstaterte at det var behov for å gjøre noe med fordelingen mellom kommunene, og det er 15 år siden Høyre tok opp det første forslaget om dette. Men mangelen på perfekthet i inntektssystemet må ikke medføre handlingslammelse, og det mener jeg sentrumspartiene har fått. Vi har identifisert flere områder som vi også mener bør utredes nærmere. Vi mener man må gå igjennom rusproblematikken og de sosiale forholdene for kommunesektoren, ikke bare for fylkessektoren, ikke minst for å få en skikkelig vurdering av om det er flere byer i Norge som burde hatt kompensasjon for særlige forhold på dette området. Det dreier forslag nr. 21 seg om. Jeg er forbauset over at Kristelig Folkeparti og Senterpartiet ikke er med på det, for i merknadene sine gir de den typen signaler. Samtidig har Anita Apelthun Sæle gått ut og sagt at dette er hun for, at det i fremtiden skal bli et storbytilskudd og ikke bare et hovedstadstilskudd. Veien for å få det til må jo gå gjennom å identifisere de objektive områdene som det i så fall skal kompenseres for. Vi har fått et bredt flertall for våre ønsker om en gjennomgang av inntektssystemet i forhold til vekstkommunenes problemer, også deres problemer knyttet til kapitalutgifter. Vi ser et klart behov for å fremjustere hvilket befolkningstall som skal ligge til grunn for rammetildelingene, men vi er ikke klar for å konkludere pr. 1. oktober, slik sentrumspartiene har foreslått. Vi mener f.eks. at elementer av fremskrivning av vekst kan være én tanke, justeringer etter et halvår f.eks. kan være en annen. Dette må vi altså få utredet nærmere for å få et sikkert grunnlag for hvordan vi integrerer disse problemene, og vi har ikke tenkt å konkludere før vi faktisk ser resultatene av en slik utredning. Vi er også glade for at vi sammen med Arbeiderpartiet får et flertall for å gjennomgå om nivået på de tre særlige delene i inntektssystemet, Nord-Norge-tilskuddet, regionaltilskuddet og hovedstadstilskuddet, skal få en klarere begrunnelse i forhold til hva man skal kompensere gjennom disse ordningene, og om nivået er riktig derfra. Vi mener det er grunnlag for å vurdere om ikke vi for ofte tyr til å smøre på på noen av disse områdene, uten at man klart har spesifisert hvorfor man faktisk gjør det, og at dette er noe av det manglende politiske motet jeg nevnte tidligere. Det vi foreløpig ikke har fått flertall for, som vi mener er vesentlig å få til, er en ny gjennomgang av hvordan inntektsutjevningen i systemet skal være. Vi synes det har kommet viktige innspill fra bl.a. det stormøtet som har vært i Kristiansand om kommuneøkonomien. Det er i tråd med de ønsker som vi har ment at man burde tenke nytt på, som vi også adviserte i en interpellasjonsdebatt tidlig i mai. Nå har jeg hørt at Fremskrittspartiet skal vurdere dette utover natten, og håper at vi kan komme noe gladere ut fra de sluttelige voteringene når Fremskrittspartiet er ferdig med denne vurderingen. Det ville være ulogisk og nok forbausende for Fremskrittspartiets lokalpolitikere hvis det var dem det skulle stå på at vi fikk en slik runddreining. Til slutt vil jeg ta opp de forslag som Høyre fremmer i innstillingen.