trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hans Gjeisar Kjæstad (Høyre), 2001-11-28:
Etter å ha foretatt flere snuoperasjoner i skattepolitikken er det sårt å være vitne til at Arbeiderpartiet sliter med gammel skatteretorikk, spesielt tydelig når det gjelder utbytteskatten. Velgerne gjør vel i å merke seg at Arbeiderpartiet gjør felles sak med Sosialistisk Venstreparti i et voldsomt forsvar av en ordning som gjør det dyrere å kjøpe andeler i norske selskaper enn å sette de samme pengene i bank – knapt noen oppskrift på å trygge arbeidsplassene. SVs innsats i finansdebatten er en eneste lang anskueliggjøring av et hel- eller semimarxistisk parti med et helstøpt statisk syn på skatt. I denne litt fremmede psykologiske verden finnes det en mennesketype som nærmest robotaktig arbeider med den samme iver like lenge og like hardt enten han taper eller vinner på innsatsen. I denne sosialistiske verden investerer mennesker sine midler ufortrødent uansett mulighetene for gevinst. I denne SV-verden tar ungdommen like lang utdannelse, er like målrettet og arbeider like hardt enten man blir straffet eller belønnet for innsatsen. Bondevik-regjeringen vil føre en dynamisk skattepolitikk, en stimulansepolitikk der menneskelig atferd samfunnet er tjent med, faktisk skal lønne seg. Det er det som karakteriseres som en skattelette for de rike. Det vil være like riktig å beskylde Regjeringen for å utbytte de rike, for å friste de rike til gjennom stimulansepolitikken å bruke sine penger på risikoprosjekter, som jo nødvendigvis kan ende med at de taper sine penger. Pengene kan lett bli borte, og det er argumenter å anføre for at det er uanstendig å friste mennesker til næringsetablering og forskningsinnsats som i ettertid kan vise seg å være tapsprosjekter. Å bruke mennesker som melkekyr er ikke pent. Selvfølgelig innfører ikke Bondevik-regjeringen skattelettelse for å gjøre fete pengebøker fetere, men fordi det er overordentlig smart å friste folk til å bruke sine oppsparte penger til å investere i våre barns fremtidige arbeidsplasser. Det må lønne seg å arbeide ekstra. Det må lønne seg å ta utdannelse, fordi det er atferd samfunnet vokser på. Ved å stimulere vekstkraften gir vi nettopp de svake et økonomisk fundament som de mer enn noen annen er tjent med og avhengige av. Dette er en helt sentral side ved Regjeringens skattepolitikk. Det er lite rosverdig å ville fordele den kaken man ikke engang tar seg bryet med å undersøke oppskriften på. Med sin skattelette- og stimulansepolitikk viser Regjeringen at den kan bake kake, og med bekjempelse av nyfattigdommen vil den vise at den også evner å fordele denne kaken.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2001-11-28:
Opposisjonen har på ulike måter i særlig grad forsøkt å framstille Kristelig Folkeparti som en taper i dette budsjettet, som et parti som løper fra sitt program, som et parti som er overkjørt av Høyre. Mange andre beskrivelser er også gitt. Selvsagt er det opposisjonens rolle å være kritisk, men jeg synes det har manglet mye på kraft og overbevisning i det som er framført. Det har liksom vært et pliktløp, et forsøk på å sette noen opp mot andre, slik vi gjorde da vi var barn. Det var ikke alltid det var like vellykket, men det hendte at man klarte å skape en motsetning som man begynte å tro på fordi det var så mange som sa det så mange ganger. Det har blitt nesten en type mantra i denne salen i denne budsjettdebatten. Jeg synes ikke minst det har vært interessant å høre sammenligningene som har blitt gjort mellom sentrumsregjeringen og den nåværende samarbeidsregjeringen, hvor altså sentrumsregjeringen plutselig var så mye bedre. Ja, det skal ikke så store avstanden i tid til før beskrivelsene skifter. Den gang het det f.eks. at den var «enestående svak», mens en nå sier at det var en så mye bedre regjering. Det er i grunnen noe løfterikt over dette, ettersom en altså ikke skal legge for mye i beskrivelser som viser seg ikke å ha rot i virkeligheten, men i fantasiens verden. Men jeg er ikke noe glad for politiske beskrivelser som springer ut av behovet for vikarierende motiver. Regjeringens budsjett for justissektoren har blitt godt mottatt. Årsaken til det tror jeg er en veldig stor grad av enighet om justispolitiske spørsmål i denne salen. Det er også stor grad av enighet om den justispolitiske hverdag, beskrivelsen av den, likedan om de justispolitiske virkemidlene og om hvor innsatsen må styres. Når Samarbeidsregjeringen bevilger mer penger til justisområdet, blir det selvsagt mottatt med glede. Når det også gis signaler om hvor ytterligere økninger vil finne sted i kommende budsjetter, viser Regjeringen at den styrer etter en kurs som Stortinget bifaller. Justispolitikken handler om å skape og sikre trygghet og rettferdighet i samfunnet, og reaksjonen på kriminalitet skal stå i forhold til den kriminelle handlingen som er begått. Dessuten skal straffen bidra til å få den dømte ut av en mulig kriminell løpebane. Derfor satser Regjeringen på alle ledd i straffesakskjeden. Bevilgningene styres slik at det offentlige kan gjøre jobben sin best mulig, og at de frivillige aktørene på justisområdet kan utfylle der de er gode.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2001-11-28:
Representanten Skjælaaen omtaler Samarbeidsregjeringens budsjettforslag når det gjelder stipendordningen, som et «svik» – et meget sterkt ord. Det er underlig å bevitne en slik fremferd når man vet at Senterpartiet for fire år siden programfestet 40 pst. stipendandel. Jeg har ikke registrert et eneste forslag fra Senterpartiet i hele foregående periode som går på dette. Jeg vil ikke karakterisere en slik fremferd, i mangel på parlamentarisk riktige ord. Det er sagt mye om Regjeringens studiefinansiering. Dessverre er ikke alt basert på fakta. Studentorganisasjonene er blant dem som har reagert kraftig på Regjeringens forslag. Uttrykk som «historisk løftebrudd» er benyttet, og Regjeringen er beskyldt for «å begrave heltidsstudenten en gang for alle». Det kan være fristende å holde seg på samme polemiske nivå og spørre om hvordan 3 000 kr i økt stipend for alle studenter og en økning i kostnadsnormen på 10 000 kr kan oppfattes som et anslag mot heltidsstudenten. Da vil jeg heller forsøke meg på en oppklaring. La meg begynne med noen dokumenterbare fakta. Da tidligere statsråd Giske la fram sitt forslag i statsbudsjettet, var reaksjonen fra Norsk Studentunion at «studiefinansieringen som foreslås i statsbudsjettet for 2002 er helt uakseptabel og legger ansvaret for dårlig studiekvalitet over på studenten». Studentenes Landsforbund påpekte at de hele tiden har vært mot forslaget fra den nå heldigvis avgåtte arbeiderpartiregjeringen om ny stipendmodell. De konstaterte også «Løftebrudd fra Giske». Det er kanskje ikke så rart når det i informasjonsbrosjyren fra Giske står å lese: «… fra høsten 2002 skal studiefinansieringen være 80000 kroner i året. Ny stipendmodell blir ikke innført før bedre studiekvalitet og evalueringsformer er på plass». Stipendmodellen fra Giske det henvises til, innebærer at all støtte i utgangspunktet gis som lån, og at 39 pst. omgjøres til stipend fra Lånekassen ved bestått eksamen. Når vi samtidig vet at mange som i dag mottar fullt lån og stipend, ikke klarer å følge normert studieprogresjon, eventuelt stryker til eksamen, innebærer det at et betydelig antall studenter faktisk ikke ville fått stipend i det hele tatt. Samarbeidspartiene har foretatt prioriteringer, prioriteringer som kommer studentene til gode. Risikoen ved stryk fjernes, og kostnadsnormen heves til 80 000 kr i året. Dette kan ikke kalles løftebrudd, men et løft.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2001-11-28:
Som parlamentarisk leder for meg selv synes jeg dette er et passende tidspunkt å holde et innlegg på. Politikk er det muliges kunst, en kunstart som Fremskrittspartiet har vist at partiet ikke mestrer. Fremskrittspartiet kommer nå til å stemme for det fremlagte budsjettforslaget fra de tre regjeringspartiene slik at det blir vedtatt. Dette forslaget er vesentlig dårligere for Fremskrittspartiets velgere enn det forslaget som kunne blitt vedtatt dersom Fremskrittspartiet hadde godtatt det forslaget til budsjettforlik som partiet ble tilbudt. Dette forslaget inneholdt bl.a. en garanti for politihøgskolestudentene om fast jobb i politiet etter endt utdanning, fjerning av engangsavgiften for politibiler, slik at politiet ville fått frigjort ressurser til flere nyttige investeringer, en reduksjon på 25 pst. av årsavgiften for motorsykler, heving av frikortgrensen for betaling av skatt med 10 000 kr, noe som ville vært nyttig for studenter og skoleelever. Fremskrittspartiet sa nei, vel vitende om at partiet ville bli tvunget i kne i stortingssalen og være nødt til å sikre flertall for et dårligere forslag. Det kan knapt kalles det muliges kunst. Fremskrittspartiet bør gå ut og fortelle politihøgskolestudentene at flere av dem risikerer å bli gående arbeidsløse, mens landet trenger flere politifolk, fordi det var viktigere for partiet å tiltrekke seg medieoppmerksomhet. Fremskrittspartiet bør fortelle vårt politikorps at de går glipp av viktige investeringer i nytt utstyr fordi Siv Jensen og Carl I. Hagen gikk sure i forhandlingene med Sanner og Bondevik. Fremskrittspartiet bør fortelle motorsykkelinteressert ungdom at deres motorsykler blir dyrere enn nødvendig fordi partiet ville vise at Regjeringen er avhengig av partiets støtte. Fremskrittspartiet bør fortelle studenter og skoleungdom som har en deltidsjobb, at de må betale mer skatt enn nødvendig fordi det politiske spillet og partiets langsiktige strategi ble viktigere enn hensynet til egne velgere. Det blir ikke lett å fortelle at et politisk parti foretrekker en dårligere løsning for sine velgere enn det de optimalt kunne fått. Siv Jensens og Carl I. Hagens budsjettfiasko er det som vil bli husket best fra denne høsten.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-28:
Den gang jeg var ung på ordentlig, fikk jeg meg et sted å bo til en all right pris. I dag koster den leiligheten jeg kjøpte, tre ganger så mye. Det er ikke tilfeldig. Det er veldig bra at så mange folk her i landet har et sted å bo, og selv eier det. Faktisk er det slik at omtrent to tredeler eier boligen sin selv. Det er ikke tilfeldig. Det er faktisk ikke tilfeldig i det hele tatt. Da mine besteforeldre og sikkert mange av representantenes foreldre, ja kanskje noen av representantene selv, kjøpte sin første bolig etter krigen, var den husbankfinansiert. Og den var husbankfinansiert fordi folk trengte bolig. Og politikerne, altså de som ledet landet den gang, sa at dette må vi gjøre noe med. Og de gav store tilskudd gjennom Husbanken, de gav store, rimelige lån til boligbygging, og de gav billige offentlige tomter. Dette var god sosialdemokratisk politikk, og det funket! I dag skal man være blind for ikke å se at det fins en haug med folk som har problemer på boligmarkedet – problemer med å skaffe seg et sted å bo. Unge folk har trøbbel, folk med minoritetsbakgrunn har trøbbel og arbeidsløse har trøbbel. De kalles med en fellesbetegnelse vanskeligstilte på boligmarkedet. Men det er boligmarkedet som er vanskeligstilt, når folk ikke får seg et sted å bo. Da kan vi velge én av to løsninger: Vi kan velge å bruke politikk, slik SV vil, for å løse problemet. Vi vil bruke 800 statlige millioner kroner på tilskudd til utleieboliger til unge folk og til andre. Vi vil gi gode lånebetingelser gjennom Husbanken, og vi vil bruke offentlige, statlige og kommunale, tomter til å bygge boliger på – fordi vi trenger det. Eller man kan velge den andre løsningen, som er å la markedet løse problemet, og nå ser jeg at tidligere rektor – nå statsråd – Norman sitter i salen, og han vil sikkert gi meg rett i at markedet aldri vil løse problemet for dem som ikke har penger. Det ligger i markedets natur. Derfor trengs det en politikk. Jeg ble veldig glad da jeg så Sem-erklæringen, der det faktisk stod noe om dette, nemlig at Husbanken i større grad skal bidra til bygging av boliger for vanskeligstilte. Og så stod det: «Spesielt må det legges opp til en betydelig satsing på boligbygging.» Jeg ble blid, men jeg ble desto sintere da jeg så budsjettet som ble lagt fram, der det ble kuttet i tilskuddet til boligbygging. Det ble kuttet i utlånsbeløpet i Husbanken, og muligheten til å bruke offentlige tomter til billige boliger ble fjernet. Jeg skjønner statsråd Foss som sier at man kan ikke klare å løse alle problemer i ett budsjett, man kan ikke oppnå hele Sem-erklæringen i ett budsjett. Men skal vi satse på boligbygging, og skal vi tro på den nye regjeringen, er det en utrolig dårlig start å begynne med å kutte.
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-11-28:
Jeg har hørt flere innlegg fra regjeringssiden hvor de har forklart hvor lite dramatisk de kuttene som er gjort, bl.a. til SND og til kommunale næringsfond, er. Det finnes dem som har framstilt det slik at det antakelig blir bedre uten de pengene. Jeg har hørt næringsministeren si at han ikke trodde på dem som sa at kommunale næringsfond var viktig, og han fortalte om egne erfaringer. I hans ordførertid, sa han, han var leder i styret for næringsfondet, hindret det kommunale næringsfondet flere arbeidsplasser enn det skapte. Så tror han vel heller ikke på andre henvendelser som kommer om andre sektorer. Men i hvert fall er det slik andre steder at de har gode erfaringer. Den mest effektive statlige ordningen for å hjelpe dem som vil noe lokalt, og som har sine små planer, er søkkt. Det har vært god starthjelp sammen med private midler og sammen med banklån for å få til nye arbeidsplasser, 30 000 kr i gjennomsnitt pr. nye arbeidsplass, i tillegg til at mange har fått hjelp til å modernisere og fortsette den bedriften de allerede har. En annen virkning av disse pengene er at kommuner som mottar slike penger, forplikter seg til å ha en næringsansvarlig, enten i kommunen eller i næringsforeningen. Da finnes det et kontaktpunkt nærmere SND som den enkelte kan gå til, og det har vært viktig for mange. Senterpartiet ønsker absolutt at denne bevilgningen kommer tilbake, og vi ønsker også at selskapsskatten skal komme tilbake til kommunene for å gjøre kommunene mer opptatt av næringsutvikling. Så vil jeg også denne gangen si lite grann om den budsjetteringsprosedyren vi har i Stortinget. Jeg har vært medlem av næringskomite og kommunalkomite og erfart hvor bundet vi er på hender og føtter etter at finanskomiteen har sagt sitt, på tross av den mengde informasjon som blir samlet i fagkomiteen, på tross av alle de høringene vi har hatt, og på tross av alle de som tror at vi som sitter i fagkomiteen, har muligheter. Jeg har ikke forandret oppfatning om denne budsjetteringsprosedyren etter å ha kommet i finanskomiteen. Jeg mener fortsatt at den er uheldig på det viset at vi har for liten mulighet i fagkomiteen til å gjøre noe. I finanskomiteen er overskuddsinformasjonen meget, meget stor. Jeg tror vi er i en situasjon der vi har flertall på Stortinget for å gjøre noe mer på enkelte punkt, spesielt overfor dem som trenger statlig hjelp aller mest. Så vil jeg til slutt benytte anledningen til å trekke forslagene nr. 21, nr. 22, nr. 23 og nr. 24.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-28:
Det hadde jo vært krona på verket i Stortinget i dag om det var slik at i en situasjon der regjeringen Bondevik var tvunget til å stille kabinettsspørsmål med et absolutt forutsigbart utfall, skulle det ikke engang være en liten runde blant de parlamentariske lederne. Det synes jeg ikke Stortinget kunne være bekjent av, så jeg melder meg herved frivillig. Dette er historien om et varslet gjesp. Det har ikke på noe tidspunkt vært noen spenning rundt det om Bondevik kom til å stille kabinettsspørsmål når Carl I. Hagen bestilte det, og hva Fremskrittspartiets gruppe kom til å stemme når kniven ble satt på strupen. De bad jo om det for å stemme på det Bondevik ønsket at de skulle stemme på, uten at de har fått forandret noe det går an å skrive hjem om, i julekort i hvert fall. Det er et rituelt kabinettsspørsmål, og statsminister Bondevik sier at dette kan man ikke gjøre så ofte. Men man har jo nå stilt seg i den situasjonen med én gang til jul, én gang til sommeren. Vi kommer nå til å ha et revidert nasjonalbudsjett der intet flertall i Stortinget har noen som helst slags avtale om hva som skal skje til våren, som man skal forholde seg til. Så da begynner vel spetakkelet igjen. Dermed tror jeg dette er en historie med bare tapere. Jeg tror det stiller Stortinget som sådan til latter, selv oss arme, uskyldige mennesker som ikke har noe med spillet å gjøre, og jeg tror det stiller Bondevik overfor en ydmykende seanse, og Fremskrittspartiet blir avslørt som et skrekkelig dårlig forhandlingsparti. Fremskrittspartiet har ikke gjort jobben sin på vegne av velgerne. Fremskrittspartiet har hatt en gyllen sjanse på vegne av f.eks. landets hundretusener av pensjonister til å få til en regulering av grunnbeløpet slik som Fremskrittspartiet har slåss for lenge – hvis de hadde villet, hvis de ikke hadde tatt hele partiprogrammet sitt og alt mellom himmel og jord, slik som alle Fremskrittspartiets talere har snakket om i hele dag. Det har ikke Fremskrittspartiet hatt lyst til. Og neste gang jeg treffer Alvheim i en TV-debatt og han retter en harmdirrende finger, som er omtrent dobbelt så lang som min, og snakker om hva slags overgrep som blir gjort mot landets pensjonister, uføretrygdede og alle andre som sliter med lave inntekter, så kan vi si at det er jammen takket være dere selv, for Fremskrittspartiet har nemlig hatt mulighet til å gjøre noe med dette, en mulighet som de ikke har brydd seg om å bruke. På et eller annet tidspunkt må det jo bli kjent for Fremskrittspartiets velgere at de synes det er mer stas å være på TV enn å skaffe cash til slitne pensjonister med dårlig råd.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-28:
Heldigvis lever vi i et fritt land der presidentens ønske om å ta kvelden ikke kan legge lokk på den frie debatt. Jeg skal ikke påberope meg å være noen stor fotballekspert, men jeg vet i hvert fall så pass at man kan få gult kort for filming. Og det tror jeg faktisk Carl I. Hagen og Fremskrittspartiet har fått i dag. Det har ikke vært noen spenning rundt det Carl I. Hagen faktisk har foretatt seg her i dag. Han har kommet på TV, det er jo riktig. Hvis man syns det er stimulerende med kameraer i fjeset, blitsregn, folk som springer etter en og lurer og sånn, så er det kjempefint. Men jeg tror faktisk ikke det går veldig mange ganger til, for det Bondevik og Regjeringen kan gjøre med kaldt blod, er å tenke: Ja vel, han der er ikke sånn som folk vi vanligvis pleier å forholde oss til. La meg ta et eksempel fra min egen kraftigste ungdomstid – og ikke henge ut ungene mine, men bruke meg selv. Da var diskusjonen i forhold til foreldrene mine omtrent sånn: Dere kan ikke tvinge meg til å være med på den kjedelige hytteturen. Jeg vil heller gjøre noe annet. – Jo, det kan vi, sa moren og faren min. – Det kan dere ikke! – Jo, det kan vi, sa de. Og så gjorde de det. Men Carl I. Hagen er jo helt motsatt. Han sier: Tving meg, tving meg!(Latter i salen!) Ja vel, sier Bondevik. Ja vel, sier Carl I. Hagen. Hvorfor i all verden skal noen drive og forhandle eller gjøre noe i forhold til Carl I. Hagen en annen gang? Hvis Bondevik-regjeringen bare er interessert i å gå disse ydmykende og nedverdigende rundene, så vet de jo utmerket godt at i hvert fall et stykke på vei så kan de bare behandle Carl I. Hagen og Fremskrittspartiet på den måten, for de er ikke interessert i å oppnå resultater på vegne av sine velgere. De er mer interessert i å være på TV. Og veldig mange velgere tror at det de ser på TV, er det man jobber med når det gjelder politikk. Men sånn er det faktisk ikke, for det som avgjør deres trygd, deres rettigheter eller hvor mye de får når de er ektefeller og pensjonister, er faktisk de vedtakene som blir fattet her. Og det bryr Fremskrittspartiet og Carl I. Hagen seg døyten om. Det kan jo være greit å vite. (Latter i salen!) Men jeg syns ikke at Stortinget som sådant kommer noe særlig styrket ut av det. Skal vi sitte her med navneopprop, ja og nei og tegne ned, og Bondevik sitter? Kan vi holde på sånn i fire år – to ganger i året, tre ganger i året, fire ganger i året? Det er ingen som kommer styrket ut av det. Folk vil miste troen på at politikk er et seriøst arbeid. Det kan muligens øke underholdningsverdien for noen, men at det øker tilliten til at det er noe poeng i å delta i politikk, at det er noe poeng i å avlegge stemme, til at det er noen som gjør en skikkelig seriøs jobb, tror ikke vi.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-11-28:
Dette har vært en underlig dag og en underlig debatt, fordi vi alle har vært forberedt på et kabinettsspørsmål og vi alle har vært forberedt på utfallet av det. Det som er underlig, er at regjeringspartiene og Fremskrittspartiet åpenbart har litt problemer med å ta konsekvensen av det regjeringsskiftet vi hadde tidligere i høst. For det normale burde være at de partiene som tok ansvaret for å gi landet en ny regjering – for å gi landet en ny kurs, som de sa – også skulle ta ansvaret for å gi landet et nytt budsjett. Det har de ikke greid. Det de har greid, er å innsette en ny regjering, etter en del om og men og fram og tilbake, men de har ikke greid å bli enige om et nytt budsjett. Den eneste måten det blir vedtatt et budsjett på, er gjennom et kabinettsspørsmål. Jeg opplever at det bagatelliseres av regjeringspartiene. Det er et alvorlig og et sterkt virkemiddel, og det innebærer at vi får vedtatt et budsjett, men et budsjett det reelt sett ikke er flertall for i Stortinget. Da blir det noe halvveis. Det blir halvveis i den forstand at regjeringspartiene har dannet en regjering som bare kunne se dagens lys ved hjelp av Fremskrittspartiet, som aldri kunne inntatt posisjonene og regjeringskontorene uten Fremskrittspartiet, men de har problemer med å ta konsekvensene av det, nemlig å vedta et økonomisk opplegg sammen med det partiet som brakte dem regjeringsmakten. Det følger ansvar med å ta et regjeringsansvar. Det å ta et regjeringsansvar basert på Fremskrittspartiet er et ansvar som innebærer at man også måtte være forberedt på å lage budsjett sammen med Fremskrittspartiet. Men det har man åpenbart ikke orket, og istedenfor valgt en løsning som i lengden ikke er god, verken for landet eller for norsk økonomi. Det vi også ser i dag, er at det blir vedtatt et budsjett som inneholder betydelige løftebrudd. Representanten Giske nevnte studiefinansiering. Jeg var selv på en lang rekke debattmøter i valgkampen hvor representanter fra regjeringspartiene var entydige på 40 pst. stipendandel og at det skulle komme i forbindelse med den store kvalitetsreformen. Nå trekkes pengene tilbake, og det varsles at det skal komme senere en gang. Jeg var på et utall av møter hvor man fra regjeringspartienes side sa at det var viktig å styrke forskning og nyskapning. Nå kuttes det i forskning. Det kuttes i nyskapning. Det kuttes i det såkornet som skal gi ny verdiskapning. Jeg hørte regjeringspartiene snakke om mer til distriktene. Nå kuttes det på det. Man sa at man skulle ha et forsvarsbudsjett som kostet om lag 3 milliarder kr mer enn det vi la fram. Nå kom det ikke én krone. Det er massive løftebrudd i et budsjett som vedtas i strid med det Stortinget egentlig mener.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-11-28:
Jeg hadde sovet dårlig i natt hvis Kjell Magne Bondevik hadde fått det siste ordet i denne debatten.(Munterhet i salen!) Jeg satt lenge og vurderte om jeg skulle si noe, og prøvde å holde meg på plass, men når statsministeren på nytt gjentar ting som er feil, må det en kommentar til. (Munterhet i salen!) Det er ikke riktig at det budsjettet som regjeringspartiene nå stemmer for, er bedre når det gjelder fattigdomsbekjempelse, bedre når det gjelder miljø, eller bedre på de andre områdene statsministeren nevnte. Det er mange grunner til det, men én grunn er at han ikke sammenligner likt med likt. Det er to helt ulike forutsetninger for de budsjettene vi nå behandler, og som han sammenligner. Det ene er vårt opprinnelige budsjett, og det andre er de justerte oppleggene både fra regjeringspartiene og fra oss. De justerte oppleggene er bedre for oss alle, simpelthen fordi vi har 2 milliarder kr ekstra å bruke fordi forutsetningene og anslagene i budsjettet er endret. Med 2 milliarder kr ekstra kan vi alle lage et hyggeligere budsjett. Derfor er det slik at ser man på vårt endrede opplegg, er det en klarere sosial profil i Arbeiderpartiets opplegg. Vi har brukt det økte handlingsrommet som vi fikk, til å styrke den sosiale profilen, gi mer til dem som har minst, mens regjeringspartiene har valgt å gi mer til dem som har mest fra før. Det tror jeg det var nyttig å si – om ikke annet for at jeg skal ha en god natts søvn.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2001-11-28:
Representanten Kristin Halvorsen har hatt fleire innlegg i dag der ho har snakka om «spillet». Representanten Kristin Halvorsen er retorisk god og alltid spennande og morosam å høyre på, sjølv om det etter mitt syn i hovudinnlegget vart vel mykje karakteristikkar i forhold til dei realitetane som låg føre. Men det var ein ting som representanten Halvorsen køyrde på, og det var dette med at når Carl I. Hagen seier hopp, så hoppar vi – sjølv representanten Lilletun, sjølv om ho tok ein liten korreksjon på det i etterkant. Det som er realiteten her i dag, er nemleg det motsette. Det som er grunnen til at budsjettet vert vedteke på den måten som det vert, er at regjeringspartia ikkje har hoppa i den grad som representanten Stoltenberg og representanten Halvorsen syntest vi skulle ha gjort for å imøtekome Carl I. Hagen. Heller ikkje Framstegspartiet har hoppa. Dei har stått på sine prinsipp. Eg er usamd i den skildringa som representanten Carl I. Hagen gjev av kva tilbod vi gav. Men realiteten er likevel at dei har stått på sine prinsipp og vi har stått på våre, og det er då eit nesten uendra budsjett frå Samarbeidsregjeringa som i kveld vert vedteke. Og då vil eg gjerne nytte høvet til å takke Carl I. Hagen og Framstegspartiet for å vere ryddige i forhold til det som dei gjer i kveld: stemme subsidiært for budsjettet. Og så til representanten Stoltenberg. No er det jo opp til Arbeidarpartiet og representanten Stoltenberg å beskrive kva dei synest samarbeidspartia skulle ha gjort. Men no er det jo ikkje automatisk slik at dei som har hjelpt ei regjering til makta, er dei som ein sidan samarbeider med om budsjettet. Vi hadde jo ein situasjon der ei regjering gjekk av òg for eit par år sidan, og då kom representanten Stoltenberg til andre parti for å få vedteke sitt budsjett. Så det er ikkje automatikk i korleis det skal gå vidare, som representanten Stoltenberg sa. Det som er realiteten no, er at vi får eit budsjett som er godt for landet. Vi får eit budsjett som syter for rentenedgang før jul, og vi skal òg arbeide hardt for at komiteane på ein god måte skal kome gjennom det som er Stortingets samla jobb.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2001-11-28:
Kristin Halvorsen var inne på «spillet». Jeg vil gjerne så sterkt jeg kan få understreke fra Samarbeidsregjeringen at forhandlingene i forbindelse med budsjettet så langt fra har vært noe spill fra vår side. Jeg har forsøkt flere ganger i innlegg i dag å understreke at vi både hadde vilje og forsøkte alt vi kunne å få til et samarbeid rundt budsjettet. Så registrerte vi at avstanden var for stor, og at vi ikke fikk det til. Samtidig har jeg full respekt for det syn som Fremskrittspartiet hadde på dette området. Men å karakterisere det hele som et spill, synes jeg er galt. Så til representanten Stoltenberg. Man skal lytte intenst når Arbeiderpartiet snakker om løftebrudd. Det er mange eksempler på at Arbeiderpartiet i opposisjon har lovet ting som de aldri har gjennomført i posisjon. Det vet representanten Stoltenberg aldeles godt. Og så til representanten Carl I. Hagen. Jeg var uenig i den beskrivelsen som han gav av det tilbudet som vi la frem. Jeg mener at det må være forståelse for at når Regjeringen har tre uker på seg for å lage et nytt budsjett, og vi samtidig gir en betydelig skattelettelse, var det rommet vi hadde for å gi til Fremskrittspartiet i form av nye tiltak, sterkt begrenset. Det hadde selvsagt vært en annen situasjon om vi hadde lagd budsjettet selv. Det ber jeg om forståelse for. Og vi mener også at vi gav betydelig til Fremskrittspartiet, men jeg registrerer at det ikke var nok. Så er det riktig som representanten Lilletun sa: Norge har fått et godt budsjett hvis det går slik som vi alle tror nå. Vi får et budsjett og en ny kurs for landet, og det er bra.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2001-11-28:
Jeg tror ikke det er grunn for noen i denne sal til å forundre seg over at det er mange av oss som har en følelse av at det er et spill som har pågått i relativt lang tid. Fremskrittspartiet har, i alle fall ifølge Jan Simonsen, endt opp med å stemme for et budsjett som er langt dårligere enn de tilbud de fikk i forhandlinger. Jeg kan ikke bekrefte det, for jeg vet ikke hva slags tilbud Fremskrittspartiet har fått i de forhandlinger man har ført, men det vet tydeligvis Jan Simonsen. Det er i alle fall grunn til å gratulere finansministeren med – sannsynligvis som den første finansminister i historien – å ha fått vedtatt et budsjett i Stortinget uten å ha flyttet på ett komma, annet enn det man har gjort av rent indremedisinske hensyn, ikke av hensyn til forhandlingspartnerne, men av hensyn til de partier som deltar i denne regjeringen. Følelsen av at det er et spill som har foregått, forsterkes av to ting. For det første: Det innspill som Senterpartiet kom med for snart to uker siden, om å gjøre en del endringer i budsjettforslaget fra Regjeringen som i alle fall kunne føre til en minimumsløsning i Stortinget, har ikke regjeringspartiene engang tatt seg bryderiet med å respondere på. Heller ikke den invitasjonen som parlamentarisk leder for Arbeiderpartiet har gitt til et samarbeid, er besvart på annen måte enn at det er blitt betraktet nærmest som useriøst fordi innspillet har kommet for sent. Men det er jo med respekt å melde regjeringspartiene som har ansvar for å sørge for flertall for sitt budsjett. Dette vitner ikke om noe annet enn at man har følt seg 100 pst. sikker på at man ville få Fremskrittspartiets støtte når man satte ting på spissen i salen, og at man følte seg bekvem med en sånn løsning som man har kommet fram til i salen her i kveld, og derfor overhodet ikke har hatt ønske om å gjøre noe forsøk på å finne fram til løsninger med andre partier. Det får vi ta til etterretning, men det viser også hva vi kan vente oss i tiden som kommer.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-11-28:
Jeg synes også representanten Halvorsen skal være litt forsiktig med å beskylde andre for å gjøre politikk til underholdning, når hennes eget innlegg var til de grader underholdende, men ikke tilsvarende skarpt når det gjelder den politiske analysen. Jeg vil til slutt si at jeg er tilfreds med at det ligger an til et budsjettvedtak som er ansvarlig og som gir grunnlag for lavere rente, til glede for personer, bedrifter og kommuner. Det ligger an til et budsjett som blir bedre enn Stoltenberg-regjeringens forslag når det gjelder skatter og avgifter, til glede for personer og bedrifter, som også er bedre når det gjelder miljø, fattigdomsbekjempelse og arbeidsvilkår for frivillige organisasjoner, for å nevne noen viktige saker hvor Samarbeidsregjeringen har presentert et godt og bedre budsjett enn Stoltenberg-regjeringen. Noen har så vært opptatt av at budsjettet blir vedtatt ved hjelp av et kabinettsspørsmål. Men helheten i budsjettet og rammene for den økonomiske politikken er vel den viktigste saken Stortinget behandler. Så er det noen sak som kvalifiserer til bruk av kabinettsspørsmål når det ikke blir en avtale, må det være rammene for budsjettet. Det har faktisk vært statsministere før meg som på grunn av det gamle budsjettsystemet vi hadde opp til 1997, savnet en slik mulighet. Det å bruke kabinettsspørsmål er ikke ydmykende. Det er tvert imot å sette en grense og så å stille Stortinget overfor den. Ellers konstaterer jeg at i debatten har representanter fra Arbeiderpartiet og SV kritisert samarbeidspartienes budsjett for å være for Høyre-dominert, mens Fremskrittspartiet har kritisert det for å være for lite Høyre-dominert. Det er for meg et godt uttrykk for at dette er et balansert budsjett i samarbeid mellom Høyre og to sentrumspartier.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-28:
President! Jeg stemte feil! Jeg stemte mot, men skulle ha stemt for.
Lars Sponheim (Venstre), 2001-03-20:
På vegne av representantene Gunnar Kvassheim, Odd Einar Dørum, Leif Helge Kongshaug og meg selv vil jeg sette fram et lovforslag om tidsbegrenset gyldighet for forskrifter – «solnedgangslov».
Per-Kristian Foss (Høyre), 2001-03-20:
På vegne av representantene Kristin Krohn Devold, Oddvard Nilsen, Jørn L. Stang og meg selv tillater jeg meg å legge frem et forslag om endring i vegtrafikkloven 18. juni 1965 nr. 4 om å gjeninnføre 0,5 promillegrense.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2001-03-20:
De lovendringene som departementet foreslår, og som støttes av en enstemmig komite, tar sikte på å effektivisere straffesaksavviklingen. Det viktigste forslaget er forslaget om en endring av reglene om forkynnelse av dommer i straffesaker og om tidspunktet for når ankefristen skal begynne å løpe. Det foreslås en ny alternativ forkynnelsesmåte, der siktede kan pålegges å møte opp i retten eller på et annet offentlig kontor for å få dommen forkynt. Det har lenge vært sett på som et betydelig problem at det går så lang tid fra en dom blir gitt til en person blir innkalt til soning. Departementet regner med at minst 10 000 dommer i straffesaker årlig blir oversendt til politiet eller stevnevitne for forkynnelse. Det fører ofte til at politiet må bruke betydelige ressurser for å finne ut hvor den tiltalte befinner seg. Enkelte tiltalte forsøker bevisst, bl.a. gjennom å endre adresser, å unngå å motta forkynnelsen. Justiskomiteen har flere ganger grepet fatt i denne problemstillingen. Senest i forbindelse med budsjettet for fjoråret bad komiteen enstemmig om en lovendring som fastslår at forkynnelsen skjer på et på forhånd fastsatt tidspunkt, f.eks. domsavsigelsestidspunktet. De forslag til lovendringer som departementet nå legger fram, er langt på vei en oppfølging av komiteens tidligere merknader. Hovedregelen skal etter dette være at innkalling skal skje i rettsmøte der saken tas opp til doms. Fremskrittspartiet har tidligere gått betydelig lenger enn dette og de andre lovendringsforslagene fra departementet. De forslagene som nå legges fram, er imidlertid et betydelig skritt i riktig retning, og støttes av en enstemmig komite. Det bør til slutt bemerkes at komiteen har gjort en mindre endring i departementets forslag i forbindelse med spørsmål om behandlingen av borgerlige rettskrav i ankesaker. Det blir imidlertid gjort etter samråd med departementet.
Bjørn Hernæs (Høyre), 2001-03-20:
I og med at det nå handler om skytevåpen, så er det kanskje en idé å få temperaturen litt ned. Dette er i hovedsak forslag til lovendringer i forhold til Stortingets vedtak om ny våpenlov i 1998. Den viktigste endringen vi da vedtok, var at det er forbudt uten aktverdig grunn å bære skytevåpen på offentlig sted. Forbudet foreslås nå utvidet til å omfatte luft- og fjærvåpen, våpenetterligninger og skytevåpen som er gjort varig ubrukbare, og ordlyden i loven justeres for å fange opp flere situasjoner der våpen m.v. tas med på offentlig sted. Det er også et forslag om en endring i straffebestemmelsene, slik at besittelse av ulovlige våpen kan straffes på lik linje med våpenhandel og innførsel av våpen. Og det fremmes forslag om en egen lovhjemmel om gjennomføring av et tidsbegrenset nasjonalt våpenamnesti, og etterregistrering og innlevering av uregistrerte våpen i tråd med det som Stortinget vedtok i 1998. Ikke minst fremmes det forslag om bestemmelser om å etablere et sentralt våpenregister. Det vil bli edb-basert og kan lette politiets etterforskningsarbeid og gi bedre kontrollrutiner. Under behandlingen av saken fikk komiteen også en henvendelse fra børsemakere. Komiteen ønsker derfor å vise til at også personer som mottar våpen for reparasjon, er underlagt våpenlovens krav med hensyn til oppbevaring og kontroll, jf. våpenforskriftene. Komiteen går i denne omgang også inn for å be Regjeringen om å gi en tilbakemelding om det er behov for en regulering og krav når det gjelder dem som driver ervervsmessig børsemakervirksomhet. For ordens skyld ønsker komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet, Høyre og Senterpartiet å gjenta sine merknader i Innst. O. nr. 39 for 1997-98, hvor medlemmene gikk imot at våpenkort kan tilbakekalles på grunn av alder, sykdom eller lignende. Vi gikk også imot adgangen til å kontrollere våpen i private hjem fordi denne adgangen er tvilsom både i forhold til Grunnloven § 102 og Den europeiske menneskerettskonvensjonen og av hensyn til privatlivets fred.
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 2001-06-15:
La meg få lov å seie til representantane Djupedal, Reikvam og Enoksen, som alle tre var inne på at dette fyrst og fremst dreier seg om nedsal: Nei, det gjer ikkje det, det dreier seg fyrst og fremst om å ha ein handlefridom til å la Telenor gå inn i fusjonar dersom det kjem opp spørsmål om det i løpet av dei månadene Stortinget ikkje er samla. Slik sett er det prisverdig både frå Telenor si side og departementet si side at dei ber om den handlefridomen. Så er det nokre av oss som meiner at det burde vore gjeve endå større handlefridom, nemleg også ei fullmakt til å vere med i ei eventuell kapitalutviding, men dette blir så av mange, også av representanten Bondevik, framstilt som om det nærmast er ei løyving på 15 milliardar kr. Det det var snakk om, var altså ei fullmakt til å delta i ein emisjon med inntil 15 milliardar kr. Det er noko forskjell på dei to resonnementa. Men så vil eg gjerne seie at det er sjeldan eg har høyrt ein debatt i Stortinget som så klart fortel oss at no må vi gjere noko med den statlege eigarskapen. Det kan ikkje herske tvil om at ein bør leggje den statlege eigarskapen ut i eit eller fleire holdingselskap som opererer innanfor fastsette rammer, fastsett av Stortinget, på lik linje med Bankinvesteringsfondet eller liknande institusjonar. Ein kan seie mykje om handsaminga av denne saka her i Stortinget. Ja, det spesielle med den er jo at den har vore gjennomført på relativt kort tid, særdeles kort tid, sett ut frå sakas store verdi, men nettopp fordi det var viktig for Telenor å få større handlefridom dersom det var nødvendig, var det viktig å få saka handsama. Det har ikkje skjedd noko særdeles unormalt, slik representanten Bondevik ville ha det til. Eg har vore i dette huset i snart 20 år, og det har ikkje vore noka uvanleg handsaming i komiteen. Men eg kan klart sjå i ettertid at ein kanskje skulle ha tatt seg tid til å stille ein del spørsmål skriftleg. Då hadde vi iallfall unngått ein del debatt om dette. Det er ikkje nokon tvil om at Telenor fekk eit spørsmål frå mi side om det var behov for også ei fullmakt til kapitalutviding, og det svarte dei på i komiteen. Ære vere dei for at dei gjorde det, men det var ikkje noka oppmoding om å få den fullmakta. Dei sa berre at det kunne vere tenleg å få den.
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 2001-06-15:
Det er iallfall ein ting som er bra med denne debatten, og det er at det er full semje om at alle ønskjer eit sterkt og slagkraftig telekommunikasjonsselskap i landet vårt gjennom Telenor. Elles bad eg først og fremst om ordet for å seie at etter 20 år er det siste gongen eg er på denne talarstolen, og vil gjerne få lov til å takke for mange harde debattar, også i dag.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2001-06-15:
Eg tek til etterretning svaret frå statsråden i forhold til utnemning av ny styreleiar, men registrerer at måten det er handtert på, har ført med seg dei spekulasjonane som eg nemnde. Men eg avventar, og forventar at det her vert ein ryddig prosess som kjem til ei snarleg avklaring. Når det gjeld spørsmålet om tillit til konsernsjefen, er eg glad for at det er avklart. Samtidig vil eg gjerne spørje statsråden: Er det ein profesjonell måte å utøve eigarskap på å skape den typen mistillit, ved rett og slett å seie at ein direktør skal sendast på vaksenopplæring? Er ikkje ein profesjonell måte å gjere det på å ta det opp med sitt styre? Når ein seier at ein direktør skal sendast på vaksenopplæring, er det så dramatisk at det eigentleg er kort prosess. Når ein majoritetsaksjonær seier det, vil eg seie at det er sterkt kritikkverdig, og eg vil gjerne spørje ein gong til: Meiner verkeleg statsråden at det er ein profesjonell måte å utøve sin eigarskap på? Så er eg glad for at ein no har skaffa seg ytterlegare kompetanse når det gjeld rådgjeving i forhold til dei eventuelle emisjonane og nedsala som skal skje. Vil då statsråden love at vi slepp den type oppslag om forfordeling, om mangel på informasjon osv. som vi hadde i fyrste runde? Har ein teke sjølvkritikk, og vil ein no syte for at det vert ryddige forhold rundt det?
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2001-06-15:
For Kristeleg Folkeparti har det vore omsynet til Telenor, omsynet til ei viktig bedrift innanfor eit satsingsområde, som har lege til grunn for våre handlingar i denne saka. Eg har gjennomgått tidlegare at eg synest det har vore uryddig behandling av Telenor, heilt frå overtakinga i Nærings- og handelsdepartementet og fram til i dag, som har svekt Telenor. Eg har vidare gjeve uttrykk for at det bør statsråden rydde opp i. Det skal eg kome tilbake til. Eg vil òg gjerne få seie eit par ord om saksordførar. Saksordførar har opptredd heilt ryddig, og eg kan stadfeste det han har sagt i den delen som eg har vore inne i, i denne saka. Dette seier eg ikkje for å setje opp saksordførar i forhold til statsråden, men rett skal vere rett, og sanninga skal fram her. Men så til realiteten – det er to ting. Eg er veldig skuffa over at ikkje statsråden har vore villig til å gå noko i seg sjølv på talarstolen vedrørande oppslaget i Aftenposten. Eg deler heilt representanten Gabrielsen sitt krav om at ho må komme opp og gjere det. Det andre er: I Aftenposten er ho sitert på at ho bad komiteen sende eit brev. Det er altså ikkje tilfellet. Det var eg som tok initiativet til det brevet. Ho kan vere feilsitert, og det kan ho få lov til å stadfeste. Meiner statsråden at statleg eigarskap skal utøvast på den måten at ein skal uttrykkje seg offentleg kvar gong det kjem opp ein situasjon der ein direktør eventuelt har gjort noko som statsråden som majoritetseigar ikkje er samd i? Ser ikkje statsråden at her har ho gått eit steg for langt? Og er det ikkje mogleg å få ei orsaking for det? For Kristeleg Folkeparti er det altså viktig framleis å gå inn for statleg eigarskap på 34 pst., både her og i ein del andre bedrifter. Men måten som statsråden handterer dette på, gjev jo representanten Gabrielsen rett i at det ser ut som om det er vanskeleg å få det til. Eg deler representanten Opseths intensjonar og visjonar om korleis statleg eigarskap skal utøvast og norsk kapital skal setjast inn i norsk næringsliv. Men statsråden held på å undergrave heile moglegheita for å gjennomføre den politikken ut frå det som er Kristeleg Folkepartis visjon her. Eg ventar at statsråden no kjem opp og går i rette med seg sjølv både i høve til sitatet om at ho har bede om eit brev, og i høve til vaksenopplæringa.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2001-06-15:
Vi var mange som venta lenge på ei avklaring frå Regjeringa og regjeringspartiet når det gjaldt spørsmåla som vart reiste i samband med IT Fornebu. Så kom omsider representanten Hedstrøm på vegner av Regjeringa og forsikra at alt var i orden. Han hadde òg følgjande kraftsats: at ein måtte hugse på at det var personar med kontaktar som stod for IT Fornebu. Det er sikkert rett, men det var ikkje det som var svaret på spørsmålet. Så kom òg representanten Rudihagen, som forsikra at alt var som det skulle vere, mens det faktisk står i brevet frå kommunalministeren at ein på ein del område er eitt år forseinka. Det kan heller ikkje samsvare heilt. Det som står igjen, og som eg ber finansministeren svare heilt eksakt på, er: Den 13. mars teikna ein seg for aksjar for 242 390 000 kr. Etter det representanten Rudihagen seier, var alt på plass av det som låg som føresetnader då Stortinget behandla denne saka. Kan finansministeren no stadfeste at det var slik då ein underteikna for 240 mill.? For det er nemleg slik etter det som står i brevet frå IT-Fornebu, at i tilfelle manglande innbetaling kan ein «også risikere et erstatningsansvar for det tap IT Fornebu Eiendom AS måtte lide ved at betaling ikke skjer». Det må bety at ein ikkje har tatt noko atterhald om at ikkje alt er på plass. Med all respekt for representantane Hedstrøm og Rudihagen – dei teiknar no ikkje for Regjeringa. Eg ber finansministeren om å avklara, både på bakgrunn av det representanten Gabrielsen sa, og det eg har prøvd å formulere presist no: Var føresetnadene på plass den 13. mars då ein skrev under avtalen på 240 mill.?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2001-06-15:
Da jeg hørte Grete Knudsens svar nå, slo den tanken meg at statsråden er meget selektiv med hensyn til når hun velger å være veldig formell, og når hun velger den andre utgaven. Når man snakker om valgkomiteen og det som skal foregå der, blir det veldig formelt, og når man kommer til karakteristikker av administrerende direktør, skal man ha en folkelig utgave av Grete Knudsen. Jeg synes kanskje man skulle legge seg på én linje hele tiden – det er litt mer forutsigbart. Til voksenopplæringen: Lilletun snakket som om det liksom var tenkt å sende Hermansen av sted på voksenopplæring. Jeg tviler på at det var det som var statsrådens tanke – jeg oppfattet det som at hun selv hadde tenkt å forestå voksenopplæringen. Men det som er det underlige i denne saken, er alt det som i realiteten ikke kommer frem. Man kan bare ane en del understrømninger i det man hørte i innlegget fra Opseth. Det er klart at i trekanten Opseth–Knudsen–Hermansen kan man bare tenke seg hvilken energi som utløses i dens origo. Det er betydelige krefter! Og det er klart at når det her blir et snev av motstridende interesser, kan man jo bare tenke seg hvilken lydisolering som må til for at det ikke skal slippe ut og nå frem til redaksjonene i Akersgata. Dette er et kroneksempel på hvordan man ikke bør forvalte et statlig eierskap. Og det viser meg at det i realiteten ikke er mulig med noe alternativ til samrøre på den ene siden og profesjonalitet på den andre siden. For jeg registrerer at det ikke er noen annen aksjonær i Telenor som har hatt behov for å karakterisere Hermansen. Det andre som jeg virkelig lurer på, er om det rett og slett er ren taktikk fra Grete Knudsen at hun først fremmer en proposisjon som går på nedsalg. Hun vet jo hvilke partier hun vil få med på det – det sa vi fra om i fjor – og hun vet hvem hun kan få med på å putte penger inn i statlig eierskap. Er det faktisk slik at Grete Knudsen også ser 34 pst.-grensen som et problem?