trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2003-11-13:
Representanten Siri Hall Arnøy tar i dag opp en interpellasjon om målsettinger og visjoner for det homopolitiske arbeid. Jeg må ærlig talt si at vi i Fremskrittspartiet er svært skeptiske til at det offentlige skal ha en egen homopolitikk. Som politikere har vi en selvfølgelig ombudsrolle for befolkningen i alle livssituasjoner. Men denne må ikke knyttes til hvilken seksuell legning man har. Befolkningens behov for god helse, skolegang, en skikkelig infrastruktur, trygghet for liv og eiendom osv. skal ivaretas av politikerne, enten det gjelder homofile, bifile eller heterofile. Det er selvfølgelig viktig at vi har aktive organisasjoner som LLH og aktive politikere som Hall Arnøy, som fungerer som «vakthunder» både i forhold til offentlige myndigheter og samfunnet for øvrig. Det skal slås hardt ned på om noen diskrimineres på basis av legning, men det er ikke det samme som at grupper bør ha en rekke særtiltak. La meg ta et eksempel: Man kan velge å føre det man kaller en aktiv homopolitikk, og f.eks. innføre egne strafferammer for såkalte hate crimes, vold mot homofile, slik LLH har krevd. Det er selvfølgelig meningsløst at noen blir banket opp på grunn av sin seksuelle legning, men det er like meningsløst om man blir banket opp på grunn av sin hudfarge, sin hårfarge, sine politiske meninger, sin påkledning eller simpelthen fordi voldsmannen ikke liker trynet på personen – det finnes mange eksempler på dette. Blind vold er meningsløs enten den rammer homofile eller heterofile, sorte eller hvite, kvinner eller menn. Ønsker man langt strengere straffer for blind vold, er Fremskrittspartiets svar ja. Ønsker man spesialregler for enkelte grupper, er svaret nei. Dette er et meget godt eksempel på hvordan Fremskrittspartiet forholder seg i disse sakene. Vi hører stadig om undersøkelser som sier at noen har problemer med å stå frem med sin legning, enten det er i forhold til familie, venner, på skolen eller på arbeidsplassen. Dette er beklagelig, men det er i virkeligheten lite politikerne kan gjøre med dette. Vi kan ikke vedta i Stortinget at det skal være sosialt akseptabelt i alle deler av samfunnet å stå frem som homofil. Det som kan gjøres, er å være nøyaktig med likebehandlingen, slå hardt ned på mobbing og ha klare regler mot diskriminering. Situasjonen på f.eks. en arbeidsplass er ikke noe politikerne kan vedta å endre. Her må både bedriftsledelse, fagforeninger og det enkelte individ gå i seg selv. Det kan være at representanten Hall Arnøy ikke er spesielt fornøyd med de synspunkter jeg har gitt på hennes utfordringer, men for Fremskrittspartiet er det mest sentrale likebehandling, og det er det prinsippet vi vil følge.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-13:
Statsråden sa i sitt innlegg at Siri Hall Arnøy beskyldte statsråden for å sitte i ro. Jeg hørte ikke at interpellanten sa det, men jeg mener at både statsråden og komiteen har sittet i ro altfor lenge. Vi har behandlet flere store meldinger i vår komite som ikke har fokusert særlig på lesbiske og homofiles levekår: barneloven, barnevernsloven, oppvekstmeldinga – og nå behandler vi en stor og viktig familiemelding som ikke tar innover seg den problematikken vi her snakker om. Det er store og viktige meldinger, hvor statsråden har hatt mulighet – og ansvar – for å fokusere på levekår for homofile og lesbiske. Det er i liten grad gjort fra statsrådens side, og det er i liten grad gjort fra komiteens side. Det tar jeg også kritikk på selv. Å likestille par som er gift, samboere og par som lever i partnerskap, i forhold til foreldrerollen, vil komme som forslag fra SV i forbindelse med denne familiemeldinga. Hvis vi mener alvor med integrering og akseptering, må vi ikke ha egne meldinger om levekår for lesbiske og homofile. Det vi må gjøre framover, er å integrere homofile og lesbiske i alt det viktige arbeidet vår komite gjør.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2003-11-13:
Vi har fått en interpellasjon som setter søkelys på de holdninger som samfunnet møter de homofile og lesbiske med. Jeg synes det er en viktig interpellasjon, siden vi ikke har hatt noen sak om dette i komiteen, som siste taler understreket. I likhet med representanten Knudsen er jeg også av den oppfatning at man ikke kan vedta seg bort fra negative holdninger mot f.eks. seksuell legning, det sier seg selv, selv om det er veldig mange ting vi som myndigheter, som departement og som storting kan bidra med nettopp for å være med på å bygge ned negative holdninger og fordommer, også i saker som dette. Men det er klart at her må vi alle ta et ansvar, enten det er myndighetene eller ikke minst opinionsdannerne, mediene og skolen. Frivillige organisasjoner er også sentrale, herunder de homofile og lesbiskes egne organisasjoner. Det er et veldig vidt spekter av tiltak som må gjøres for over tid å kunne påvirke holdninger. Det er en lang endringsprosess – det er det viktig å legge til grunn. Vi hadde oppe stortingsmeldingen like før den forrige komiteen gikk av i 2001 – det er altså ikke så fryktelig lenge siden den ble behandlet. Når jeg nå hører statsråden, vil jeg si at det er gjort veldig mye for å følge opp nettopp denne meldingen. Da NOVA-rapporten kom i sin tid, sendte den sjokkbølger innover i det politiske miljøet om situasjonen for de homofile og lesbiske. I rapporten ble det påpekt at veldig mange begikk selvmord – én av fire – og at særlig unge var veldig utsatt. Det er klart at dette gjorde inntrykk på oss, også på meg. I den debatten som fulgte, tror jeg vi understreket nettopp viktigheten av å fremme en rekke tiltak som tok opp dette problemet. Det er gjort, statsråden har understreket det. Jeg synes at man skal ta seg tid til å lese den lange listen over tiltak som er gjort av departementet. Det er jo slik at når departementet handler, behøver ikke Stortinget alltid å ta opp en sak, men nå har vi denne saken i dag, og jeg synes det er fint at den blir debattert. Kristelig Folkeparti var også nevnt spesielt her, og sentralstyret vårt har tidligere vedtatt en uttalelse om forholdet til homofile og lesbiske hvor man legger vekt på menneskelig likeverd og respekt for det enkelte mennesket. Vi legger det i bunnen for alt vårt arbeid når det gjelder alle typer legninger – også homofile og lesbiske. Siden tiden er knapp, vil jeg bare understreke at dette skal vi fortsatt gjøre i arbeidet med å følge opp denne meldingen. Vi skal møte homofile og lesbiske med en inkluderende holdning og med respekt. Oppmerksomhet og anerkjennelse er livsviktig for å kunne utvikle seg som menneske. Selv om vi var uenige om stebarnsadopsjon i sin tid, ser vi at statsråden har fulgt opp den saken, slik Stortinget har vedtatt. Jeg synes for så vidt det er grunnløst å legge skylden på Kristelig Folkeparti i en sak som denne.
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2003-11-13:
Representanten Hall Arnøy setter behovet for holdningsendringer overfor gruppen homofile i fokus. Det å hindre diskriminering og fordommer er et viktig arbeid. Spørsmålet blir hvordan. Gruppen homofile er nok like sammensatt som gruppen heterofile. Dette medfører problemer ved en ren gruppetenkning. Mitt utgangspunkt er at en trenger respekt og toleranse for enkeltmennesket, uavhengig av den gruppe det måtte tilhøre. Enkeltmenneskets frihet må være det bærende element. Ingen gruppe er noe annet enn en større eller mindre samling av enkeltmennesker. Framtiden skapes, den vedtas ikke. Det betyr, slik jeg ser det, at en vanskelig kan pålegge eller vedta at folk skal ha holdninger. Holdninger endres i takt med utvikling og følelsen av normalisering. Dette betyr at personlige valg må respekteres på et meget bredt grunnlag, ikke bare på statens prefererte områder. Særtiltak overfor grupper, også homofile, kan meget raskt virke vel så stigmatiserende som normaliserende. Signalet om at noen trenger spesielle tiltak, kan av intolerante personer benyttes som et slags bevis på at de personer det gjelder, ikke er som andre og følgelig heller ikke kan behandles som andre. Det som er viktig ved å skape toleranse og respekt, er, etter min oppfatning, normalisering. For å få normalisering trenger man likebehandling og ikke oppkonstruerte særtiltak.
André Oktay Dahl (Høyre), 2003-11-13:
Innledningsvis vil jeg komme inn på den undersøkelsen som representanten Hall Arnøy nevnte, den som var nevnt i Dagsavisen, om forskjellen mellom Norge og Danmark når det gjelder holdningen til partnerskap. Som Høyre-politiker er jeg, i likhet med en del politikere fra Fremskrittspartiet, ikke opptatt av å vedta holdningsendringer. Men jeg må innrømme at f.eks. vedtakelsen av partnerskapsloven har vist seg å fungere, for den undersøkelsen viser at holdningene i forhold til homofile er blitt endret ganske kraftig etter at man fikk vedtatt partnerskapsloven. Det gjør at man som konservativ politiker gjør seg en rekke tanker om hva som kanskje fungerer, og hva som ikke fungerer. Så til det at man ikke kan vedta holdningsendringer, at det på en arbeidsplass f.eks. nærmest er den enkelte sjefs folkeskikk eller mangel på folkeskikk som på en måte skal være malen for hva som skal kunne aksepteres av forskjellsbehandling. Jeg må si det er ganske oppsiktsvekkende å høre Fremskrittspartiet legge til grunn en holdning som egentlig implisitt indikerer at man mener at det var feil å vedta et forbud mot diskriminering på basis av seksuell legning i arbeidsmiljøloven. Det synes jeg er en ganske spesiell måte å føre en liberal politikk på. Det ville bety at den enkelte sjef, avhengig av dagsform eller egne preferanser, skal avgjøre i hvilken grad det skal være greit eller ikke å diskriminere folk på basis av seksuell legning. Det synes jeg var ganske klargjørende i forhold til hva Fremskrittspartiet står for når det gjelder særtiltak og diskriminering i arbeidslivet. Når det gjelder disse særtiltakene, er Fremskrittspartiet ganske kjapt på pletten i forhold til innvandrere, asylsøkere, enten det gjelder elektronisk merking eller andre ting. Vi har fått fremlagt den siste NOVA-rapporten om holdninger, levevilkår og livskvalitet blant homofile og lesbiske innvandrere. Man skulle da forvente at Fremskrittspartiet på basis av tidligere reaksjoner i forhold til f.eks. overgrep mot kvinner i innvandrermiljøer, ville være på pletten for virkelig å ta et generaloppgjør med de – hva skal jeg si – antidemokratiske holdningene, de menneskefiendtlige holdningene som råder i en del innvandrermiljøer – altså på samme måte som man har gjort når det gjelder tvang, overgrep, omskjæring osv. mot kvinner i innvandrermiljøene. Men det var helt tyst. Og da stiller jeg meg spørsmålet: Hva er begrunnelsen for det? Dessverre tror jeg grunnen er at det ikke var så veldig mange stemmer å hente på det.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2003-12-15:
Til foregående taler kunne det være å bemerke at jeg ennå ikke har registrert mange fra regjeringspartienes kommunestyremedlemmer rundt omkring i landet som er særlig misfornøyd med det Arbeiderpartiet fikk regjeringspartiene med på, nemlig en økning på kommunebudsjettet på nær 2,5 milliarder kr. Jeg har i hvert fall registrert i min egen hjemkommune, Trondheim, at de borgerlige partiene, også regjeringspartiene, har brukt hver eneste krone livlig i den budsjettdebatten som har vært i ettertid, etter budsjettforliket i Stortinget. Jeg har en annen sak, som er omtalt i innstillingen på side 24, hvor flertallet i komiteen, medlemmene fra Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet, tar opp en sak som dreier seg om Tydal kommunes forhold til Finansdepar-tementet og staten. Tydal har egentlig mistet tre års naturressursskatt fordi det har vært en intern uenighet i likningsmyndighetene om hvem som skal betale skatten. Pengene har i sin helhet gått til statsskatt istedenfor naturressursskatt, fordi den regnes krone for krone mot statsskatten. Dette flertallet i komiteen synes det er «for gæli», for å si det på trøndersk, at en kommune skal bli skadelidende på den måten på grunn av rot hos likningsmyndighetene. Nå har jeg registrert tidligere at Fremskrittspartiet ofte har vært opptatt av at enkeltpersoner ikke skal bli skadelidende på grunn av rot hos likningsmyndighetene. Jeg lurer på hvorfor ikke Fremskrittspartiet er med i dette flertallet, om ikke de også er enig i at det bør finnes en minnelig løsning mellom staten ved Finansdepartementet og Tydal kommune, slik at heller ikke en kommune skal bli skadelidende når det er feil og rot fra likningsmyndighetenes side.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2003-12-15:
Bare en kort merknad i forhold til det statsråd Solberg var inne på i forhold til Tydal. Nå gav representanten Sandberg en helt korrekt framstilling av hva saken gjelder, nemlig en tvist mellom staten og Tydal kommune. Skatteobjektet Trondheim Energiverk er ikke noen sak i den striden. De har betalt sin skatt, men de pengene har havnet hos staten istedenfor i kommunen. Jeg er hundre prosent enig i at denne saken skulle være unødvendig å ta opp i Stortinget. Det er helt korrekt, det statsråd Solberg sier, at den skulle ha vært løst for lenge siden på en minnelig måte mellom Finansdepartementet og den aktuelle kommunen. Derfor håper jeg at Regjeringen tar til etterretning at det er et flertall som her sier at det må skje, så slipper vi å ta opp denne saken flere ganger her i salen.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2003-12-15:
Eg er svært glad for at komiteen er så klar i sine merknader når det gjeld tiltaksplassar innanfor området varig tilrettelagt arbeid, arbeid med bistand og andre tiltak for yrkeshemma gjennom arbeidsmarknadsbedrift. Her får Regjeringa klar melding frå eit samla storting om å utgreie både økonomi og dimensjonering av slike tiltaksplassar i løpet av neste år. Eg er glad for den positive tilbakemeldinga som statsråden gav i sitt hovudinnlegg. Arbeidstilsynet har no fått fleire oppgåver. I tillegg er dette tilsynet særs viktig i forhold til intensjonen om eit inkluderande arbeidsliv. Eg vil òg minne om at det blir enda større utfordringar for Arbeidstilsynet i samband med at EØS-området blir utvida frå 1. april neste år. Arbeidarpartiet hadde gjerne sett at det hadde vore mogleg å auke løyvingane til Arbeidstilsynet neste år. I vårt alternative budsjett gjorde me framlegg om ei løyving på 10 mill. kr, men dette var det ikkje mogleg å einast om i budsjettdrøftingane med regjeringspartia. Eg vil òg på dette området be statsråden følgje nøye med og vurdere den reelle økonomiske situasjonen for Arbeidstilsynet i samband med revidert nasjonalbudsjett neste år. Heilt til slutt: Eg har fått veldig mange positive tilbakemeldingar frå Kommune-Noreg i samband med det budsjettforliket som Arbeidarpartiet og regjeringspartia inngjekk. Ei fordobling av dei frie inntektene til kommunesektoren har ført til at budsjettprosessen i kommunane blei mykje enklare, mykje lettare, for lokalpolitikarane våre ute i kommunestyra. Eg skal nemne eitt godt døme frå mitt eige fylke, frå Sauherad kommune. Kommunen fekk 1,8 mill. kr ekstra i samband med budsjettforliket. Det gjorde at dei kunne styrkje pleie- og omsorgstenestene sine med 500 000 kr, dei kunne styrkje grunnskulen med 300 000 kr, dei kunne styrkje kulturen med 200 000 kr, og kyrkja i kommunen blei styrkt med 75 000 kr, for å nemne enkelte område som er vel verde å bli styrkte. Sauherad kommune er ein av dei kommunane i Telemark som slit aller mest med økonomien. Eg tør ikkje tenkje tanken eingong korleis situasjonen hadde vore for denne kommunen dersom Regjeringa hadde fått gjennomslag for sitt opplegg.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-15:
Etter en del av de innleggene som har vært holdt, finner jeg det nødvendig å påpeke at SVs rammer for budsjettet i alle de foregående åra har vært akkurat slik som alle de andre partienes har vært. Vi har altså ikke brukt mer oljepenger enn andre. I år har SV valgt å bruke 2,3 milliarder kr mer for å få ledigheten ned. Det har vært til fornuftige investeringer, som vi mener hadde vært en bedre bruk av en del av de 3 milliarder kr i økning i dagpengene, som vi nå skal saldere opp i løpet av denne uka – rett og slett å gjøre nødvendige ting. Denne regjeringen har brukt 27 milliarder flere oljekroner når året er slutt, enn det man mente var helt nødvendig ved årets begynnelse. Ennå ser det litt lysere ut i norsk økonomi, det har ikke gått helt «på dunken». Da er det jo grunn til å spørre: Hvorfor har det gått slik? Hovedgrunnen til det er jo at sentralbanken altfor sent, men nå riktignok har satt renten ned. Det er det som har virket. Det er jo overhodet ikke den såkalte stramme finanspolitikken som har vært viktig. Jeg vil bare minne om at det er 55 milliarder kr i etterslep når det gjelder oppussing av norske skoler. Det hadde vært fornuftig å få gjort det nå når vi har ledig kapasitet økonomisk og ledige bygningsarbeidere, mange går nå på dagpenger eller er permitterte. Det er mangel på IT-kompetanse i skolen. Det hadde vært mye bedre å ha de unge, velutdannede IT-konsulentene på jobb i skolen enn at de går ledige. Det hadde vært bra både for barna og for dem. For det er riktig, som statsråden nå sier, at det er veldig skadelig når man faller ut av arbeidslivet, og ikke får den kompetansehevingen som det er å stå i jobb. Så sier representanten Skovholt Gitmark at Regjeringen ikke har vært passiv. Nei, det skal være visst! De har vært veldig aktive i å kutte, spesielt når det gjelder de yrkeshemmede. Nå sier statsråden at man har inngått en ny intensjonsavtale. Det er vel og bra, men hva med praksis? Hvor i statlig virksomhet skal folk med yrkeshemming nå få jobb? Det er arbeidsplasser med høykompetanse Regjeringen og Arbeiderpartiet nå har kuttet muligheten til å få utdanning til. SV vet at det er veldig mange av de yrkeshemmede som kan, hvis de får muligheten. Den muligheten er nå sterkt begrenset. Hvilke kommuner er det som vil ha råd til å ansette yrkeshemmede, når de allerede er så presset at arbeidsmiljøet er slik at folk blir syke av å jobbe der? Jeg bare spør. Det må være lov å spørre om det når man har en målsetting om at yrkeshemmede skal få jobb. Et eller annet sted må de jobbe. Det er tøft i det private næringsliv om dagen. Det er like tøft i det offentlige.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-15:
Det er ordningen med tilretteleggingstilskudd, som er en viktig del av intensjonsavtalen om et mer inkluderende arbeidsliv, som er grunnen til at jeg tar ordet i denne saken. Det ble altså kjent i mai at pengene, som var et av de viktigste redskapene for at intensjonsavtalen skulle kunne fungere, var brukt opp. Det var jo gledelig, for det viste at dette virket. Men hva gjør Regjeringen da? Omtrent samtidig, da de skal legge fram revidert nasjonalbudsjett, forteller de Stortinget at her mangler vi penger til noe av det som er kjerneoppgavene i det som vi nå holder på med, nemlig å få syke og funksjonshemmede tilbake i arbeid? Nei. Det de gjør, er at de setter en stopp for dette, og så lager de en intern pengeflytting i departementet og tar penger fra yrkeshemmede, fra det som Stortinget har satt av til yrkeshemmede, som om det skulle være mindre behov for penger til yrkeshemmede i år, når vi vet at det er 20 000 flere av dem som nå ved årets utgang står uten jobb. Dette mener vi i SV og et flertall i Stortinget er kritikkverdig. Det er altså ingenting i situasjonen som skulle tilsi en slik handlemåte. Det hadde vært fullt mulig for Regjeringen i revidert nasjonalbudsjett å komme til Stortinget og få de nødvendige midlene, uten at de pengene hadde vært tatt fra de yrkeshemmede. Vi i SV mener at dette tydelig viser at Regjeringen ikke tar arbeidet med intensjonsavtalen fullt ut på alvor. Dette skapte stor uro i sommer. Det er selvfølgelig bra at man etter hvert fikk på plass noen penger, men de kom fra feil sted. Det burde vært et annet sted å hente de pengene enn hos de yrkeshemmede. I tillegg til det har vi i denne saken sett hvor mye dagpengene øker. Det kommer mer om det i en sak som skal behandles i Stortinget senere i denne uken. Det burde også ført til en raskere satsing på aktiviteter som kunne fått folk i jobb, istedenfor passive utbetalinger til dagpenger.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-15:
Det er ingen feilaktig framstilling av saken som har blitt gitt. Det som flertallet her er opptatt av, er at Regjeringen skal informere Stortinget når en så viktig sak mangler penger. Statsråden sa at man hadde nådd måltallene når det gjelder de yrkeshemmede. Det er altså 20 000 flere som er utenfor arbeidslivet nå, enn det var i fjor. Jeg har aldri hørt at Stortinget har sagt at det er et måltall. Her hadde det vært et flertall på Stortinget som hadde støttet statsråden i å få mer penger til å sørge for at intensjonsavtalen kunne virke som den var ment, nemlig at det skulle være færre og ikke flere arbeidsløse når året var omme. I tillegg mangler det også stillinger i trygdeetaten, som ikke er denne statsrådens ansvar, som var en del av avtalen om inkluderende arbeidsliv, som heller ikke er på plass. Det er mange biter som mangler her, og håndteringen av denne saken viser det vi fryktet, nemlig at Regjeringen er mer opptatt av å spare penger enn av å få yrkeshemmede i arbeid.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2003-12-15:
La meg først gripe tak i den ufordringen som jeg fikk fra representanten Giske, vedrørende tapt naturressursskatt for Tydal kommune. Man kan jo si at det er beklagelig at vi ikke er med på flertallsmerknaden, så kunne jeg ha vært både kort og konsis i min uttalelse. Denne saken er litt problematisk, men én ting er helt klar. Det er ingen uenighet om at sakens kjerne er at det er uenighet likningsmyndighetene imellom om hvem som skal betale denne skatten – det er det som er problemet. Det er ingen uenighet om at Tydal kommune etter loven har krav på denne skatten. Derfor vil det også være rimelig at Finansdepartementet, eller Regjeringen, finner fram til en minnelig ordning med Tydal kommune, selvfølgelig uten at det betyr at vi skal bruke av en skjønnspott. Det blir urimelig at andre kommuner skal belastes for den urett som er begått overfor Tydal kommune. Jeg håper det skal være mulig for Regjeringen å finne disse midlene under andre poster. Det er trist hvis man ikke finner fram til en minnelig ordning her, og at Stortinget blir nødt til å fremme egne forslag for å yte rettferdighet overfor Tydal kommune. Så vil jeg igjen utfordre statsråden i forhold til det både undertegnede og representanten Meltveit Kleppa etterlyste i hovedinnleggene i dag. Det gjelder den flertallsmerknaden som står på side 23. Der vises det til de fire kommunene som har rapportert feil, og da på en måte ikke har fått de rettmessige utbetalingene i forhold til psykisk utviklingshemmede. Hvis statsråden allerede i dag hadde kunnet signalisere klart og tydelig at disse fire kommunene også skal få kompensert det resterende tapet, ville det ha ryddet opp litt. Så vil jeg også – bare for å få kortet ned debatten litt – få lov til å gi signal om at jeg i mitt hovedinnlegg gav uttrykk for at vi ville stemme imot innstillingens V, som for øvrig skulle være IV. Det er selvfølgelig ikke nødvendig, da Fremskrittspartiet skal stemme imot rammen. Jeg vil også signalisere at Fremskrittspartiet subsidiært ønsker å stemme for det rammeuavhengige forslag nr. 13, når eventuelt forslag nr. 7, fra Sosialistisk Venstreparti, Senterpartiet og Fremskrittspartiet, måtte falle.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2003-12-15:
Jeg tolket statsrådens siste innlegg som veldig positivt i forhold til de fire kommunene, at de da skal få sin kompensasjon. Men det jeg primært ønsket å ta ordet for, var det litt overraskende innlegget statsråden hadde i forhold til Tydal kommune. Jeg ser ikke at den merknaden som Fremskrittspartiet har sluttet seg til når det gjelder Tydal, har noe å gjøre med å vurdere skattemessige sider. Det vi ber om, er at Regjeringen retter opp en urimelig feil som er begått overfor Tydal kommune. Vi kunne gjerne ha gått inn i debatten om hva som har skjedd her tidligere, men poenget er at krangelen om hvem som er skatteansvarlig, har pågått over så lang tid at Tydal har blitt den skadelidende part. Det er ingen tvil om at Tydal kommune, uansett hvem som måtte få pålegg om å ha ansvaret for skatten i dette tilfellet, må få sine inntekter. På grunn av at en ikke har kommet fram til en beslutning, er det altså slik at Tydal har blitt den tapende part. Og det er jo det vi ber Regjeringen rette opp gjennom en rimelig ordning.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-12-15:
Statsråd Solberg var usikker på korleis ho skulla tolka tre forslag til vedtak i innstillinga. Lat meg difor klargjera det. For det fyrste når det gjeld asylmottak: Fleirtalet ynskjer ei eiga sak til komiteen. Vi synest vi då får ei heilt anna anledning til å behandla det spørsmålet, enn vi får ved ei melding i revidert. For det andre, kompetansemottak: I det legg vi mottak der tilsette har kompetanse til å skapa tryggleik både for psykisk sjuke og andre bebuarar, for dei tilsette sjølve og for omgivnadene. Det tredje spørsmålet gjaldt vergeordning. Der trur eg statsråden misforstår. Det er eit forslag til ei generell ny vergeordning med faste honorar og med styrkt opplæring. Så har det vore diverse spørsmål til Senterpartiet i debatten. Fyrst til spørsmålet frå Høgre – samanlikninga mellom 1998 og 2004. Det som er poenget for Senterpartiet, er at det er samsvar mellom dei oppgåvene kommunane har, og dei midlane som er til disposisjon. Vi registrerer at på to år har kommunesektoren fått svekt sine moglegheiter med 12,8 milliardar kr. Framstegspartiet meinte at Senterpartiet syter for mykje om alt det som skjer i kommunane! Eg synest det er vedunderleg at Framstegspartiet har oppdaga alt det gode som skjer i kommunane rundt omkring. Det er difor Senterpartiet meiner at kommunane er dei beste til å løysa utfordringane lokalt, anten vi snakkar om skule eller om omsorg. Om Framstegspartiet har kome på betre tankar, og ikkje hyler på at staten skal løysa alt, er det veldig bra. Venstre var snurt over Senterpartiet sine merknader. For meg ser det ut som om Venstre ikkje følgjer heilt med på kva deira folk gjer i regjering – støttar Høgre når det gjeld konkurranseutsetjing og endra kommunestruktur. Så etterlyste Kristeleg Folkeparti ein verdidebatt, og dei etterlyste faktisk òg hurrarop frå Senterpartiet. Det er altså Kristeleg Folkeparti som er med på å redusera talet på kvoteflyktningar til det halve, som tek norskopplæringa vekk frå mange som treng det for ein god integreringsprosess, som legg fram ein handlingsplan mot fattigdom som sjuke og ledige må betala, og som lar forskjellane auka i dette landet. Lat meg seia: Den dagen det går opp for Kristeleg Folkeparti at dei som i dag tek ut skattefritt aksjeutbytte, er andre enn dei lokale gründerane som investerte i eigne bedrifter og for lokalmiljøet, den dagen Kristeleg Folkeparti går inn for skatt på aksjeutbytte, og òg går inn for ein fleirårig opptrappingsplan for kommunesektoren, slik at vi kan sikra skule og omsorg, då skal det ikkje mangla på hurrarop frå Senterpartiet.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-12-15:
Eg skal aller fyrst berre seia at eg klargjorde desse tre forslaga på vegner av fleirtalet i komiteen. Så er eg glad for at statsråden har stadfesta det som alle veit at ho bør kjenna frå før, nemleg kva ein fleirtalsmerknad inneber. Så vil eg retta søkjelyset på eit tema som eg hoppa over i innlegget mitt. Statsråden var sjølv oppteken av flyktning-, innvandrings- og integreringsspørsmål i store delar av sitt innlegg. Det er ein komitemerknad der ein meiner det hastar med ei supplerande stønadsordning for personar med for kort busetjing i Noreg til å ha tent opp fulle trygderettar, og vi håpar at den saka kjem fort til Stortinget, for den handlar òg om busetjing. Så etterlyser eg oppfølging av delstillingar og den arbeidskraftreserven som vi har i kommunesektoren.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2003-12-15:
Fremskrittspartiets fraksjonsleder og komiteens nestleder, Per Sandberg, stilte i sitt siste innlegg et spørsmål til kommunalministeren som hun hittil har valgt ikke å besvare. Jeg vil derfor gjerne gjenta spørsmålet, som jeg skjønner også er stilt tidligere i debatten. Det gjelder en flertallsmerknad på side 23 i innstillingen, som dreier seg om en feilmelding fra fire kommuner om antall psykisk utviklingshemmede som de skulle ha refusjon eller betaling fra staten for. Meg bekjent er det en bagatellmessig feil. Det er feil person som har undertegnet en ellers korrekt søknad. Disse utbetalingene ligger innenfor rammene i statsbudsjettet for 2004, for man kan vel ikke budsjettere med at det kan være feil person som underskriver et korrekt utfylt formelt skjema. Pengene må altså være der. Regjeringen har sagt at den skal utbetale først 50 pst., og så senere muligens 80 pst. av dette, men ikke 100 pst., har jeg blitt fortalt. Man skal altså i realiteten straffe psykisk utviklingshemmede i en kommune fordi man i administrasjonen har gjort en relativt liten slurv med en formell undertegnelse. Det er et flertall i komiteen, og derved i Stortinget – ingen av partiene som er med på flertallsmerknaden, har hatt noen som har sagt at de er uenige med sitt parti – som ber om at departementet sørger for at det gis 100 pst. kompensasjon, slik meningen var. Tidlig i perioden stilte jeg statsminister Kjell Magne Bondevik et spørsmål om hvorledes Regjeringen ville forholde seg til flertallsmerknader. Han uttrykte en klar holdning fra Regjeringens side: Der hvor det var et flertall i Stortinget som gav uttrykk for noe, og det ikke gikk ut over budsjettrammene – hva det ikke kan gjøre her – ville man være innstilt på å følge det. Jeg vil gjerne ha en bekreftelse av kommunalministeren på at hun overfor sitt embetsverk vil gi de nødvendige instrukser, slik at ikke en byråkratisk, bagatellmessig feil gir seg utslag i mindre overføringer til disse fire kommunene, og at man altså vil respektere stortingsflertallet i denne saken. Jeg ber kommunalministeren om å bekrefte at denne flertallsmerknaden vil bli gjennomført i praksis, slik at den usikkerhet disse fire kommuner har, blir eliminert.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2003-12-15:
Bare noen korte merknader til tre konkrete saker ved avslutningen av debatten. For det første viser jeg til representanten Meltveit Kleppas innlegg når det gjelder presisering av forståelsen av merknadene fra et flertall, ikke bare i komiteen, men i salen, vedrørende innvandringsområdet, herunder spørsmålet om verger, hvor det er en omforent forståelse av det som representanten Meltveit Kleppa her la til grunn. For det andre viser jeg til innlegget fra representanten Carl I. Hagen om disse fire kommunene som har rapportert feil vedrørende psykisk utviklingshemmede. Her er komiteens flertall, som også her er flertallet i salen, ikke til å misforstå. Det er en helt klar merknad, som slår fast at det skal være 100 pst. kompensasjon. For det tredje viser jeg til innleggene fra representantene Giske og fra Sandberg, som gjorde det klart at Fremskrittspartiet sluttet seg til den merknad som er i innstilingen fra Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet når det gjelder naturressursskatt for Tydal. Jeg har vanskelig for å forstå at det skulle være store problemer forbundet med å finne en rimelig løsning for kommunen. Dette er fullt mulig å avregne mot sekkeposten for skatteinntekter. Her beror det på en vilje fra Finansdepartementets side til å finne en løsning. Etter innlegget fra representanten Per Sandberg er det avklart at et flertall i salen anmoder om en slik avklaring. Jeg forutsetter at Regjeringen følger opp den vilje som Stortingets flertall her har uttrykt, på alle disse områdene.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2003-12-15:
La meg først slutte meg til den første delen av presidentens understrekning av at Stortingets komiteer selvsagt gjør sitt arbeid på en seriøs måte. Statsråden trakk i tvil forholdet mellom storting og regjering. La meg minne om at Stortinget også fører tilsyn med Regjeringen. Saken om Tydal er meget spesiell. Det er bakgrunnen for at et flertall i komiteen har en merknad om den. Jeg konstaterer at et flertall i Stortinget har stilt seg bak denne merknaden, og jeg bare minner om følgende, hvor flertallet uttaler at man «ber om at saka blir vurdert på ny med sikte på å komme fram til ei løysing som Tydal kommune kan godta, og at det blir gjort nærare greie for saka i kommuneproposisjonen for 2005». Det er for så vidt Stortinget uvedkommende hvordan man avgrenser arbeidet mellom Finansdepartementet og Kommunaldepartementet, og fordelingen her, men jeg forutsetter at Regjeringen samlet sett håndterer saken i tråd med Stortingets ønske, og at man kommer tilbake og orienterer Stortinget i kommuneproposisjonen, slik man har bedt om.
Erna Solberg (Høyre), 2003-12-15:
Det er med litt forbauselse jeg konstaterer at Stortinget har begynt å behandle skattetvistsaker direkte i en innstilling. Jeg har lyst til å gjøre oppmerksom på at det er relativt uvanlig. For øvrig ligger det ikke under mitt konstitusjonelle ansvar å svare på den delen av det. Når det gjelder vedtakene i Finansdepartementet, må man forholde seg til finansministeren. Dette er altså en klagesak som har gått den veien, og det er en av de første gangene jeg har opplevd at Stortinget faktisk behandler en embetsbehandling av en sak i plenum, uten noen saksforberedelser, for så å si hvordan man skal løse en sak som alternativt ville gått for retten. Fra Kommunaldepartementets side har vi åpnet for at vi gjennom skjønn skal kunne gi Tydal mulighet til å klare det likviditetsproblemet som vedtakene innenfor jusen har medført, og har sagt at de må søke oss om det. Vi har hatt møter med dem innenfor det som er den normale måten å behandle kommuner på, som av ulike grunner, det være seg på grunn av skattemyndigheter eller annet, har kommet ut i plutselig inntektssvikt, slik som Tydal kommune har. Det har altså Kommunaldepartementet hatt en åpen holdning til. Hvis det gjelder skjønnsmessige vurderinger her, er det vi som er ansvarlig for det. Jeg er litt forbauset over at man mener at man kan sitte på all kompetanse til å skjære igjennom i en skattesak rett i salen i Stortinget. Når det gjelder spørsmålet om de fire kommunene, eller fem kommunene – så vidt jeg har oversikt over nå – har jeg vært så lenge i Stortinget at jeg vet hva en flertallsmerknad betyr. Men jeg har lyst til å si litt om bakgrunnen. Det er ikke slik at det bare er én feil som er gjort. Systemet for behandling av innrapportering av funksjonshemmede er først slik at man foretar en innrapportering, og da er det visse lovmessige krav til det. Så er det slik at en rekke kommuner blir gjenstand for kontroll, fordi vi skal ha kontroll med de pengene som betales fra statens side. Så viser det seg at en del av kommunene ikke har hatt dokumentasjon på at disse psykisk utviklingshemmede faktisk er psykisk utviklingshemmede. Så sendes disse kontrollrapportene fra revisjonen til kommunen, hvor man altså ikke har rettet opp feilen. I tillegg sendes et rundskriv, hvor alle tallene rapporteres, i slutten av august, hvor de samme kommunene har hatt mulighet til å rette opp feil i sine tall. Det har altså ikke bare vært én feil. Det har vært to klagemuligheter før dette har blitt fastsatt. Dette inngår som et kriterium for fordeling av alle penger. Alle pengene som er avsatt til dette, er nå fordelt til andre kommuner. Det betyr at den eneste måten vi nå kan gå inn og gjøre noe med det på, hvis vi ikke skal ta en ny refordeling av pengene mellom kommunene på de ordinære tildelingene, er å gå inn og gjøre noe i forhold til skjønn. Jeg har lyst til å minne om at vi har vært sjenerøse. Tidligere regjeringer har ved denne type tilfeller ikke gitt noe i kompensasjon.
Erna Solberg (Høyre), 2003-12-15:
Jeg har ikke tenkt å gå nærmere inn på Tydal kommune, siden det ikke er en sak for undertegnede, ei heller en sak under mitt konstitusjonelle ansvar, annet enn at vi har stilt oss åpne for å hjelpe Tydal hvis det blir likviditetsproblemer knyttet til akkurat det vedtaket som er fattet. Men det er etter mine begreper ganske forbausende når man har gjort avgrensninger av juridisk art med hensyn til hvilket ansvar som ligger der, at en slik sak så raskt og enkelt, som en enkeltsak, havner i en diskusjon direkte i Stortinget. Jeg synes at grensegangen her mellom lovgivende og utøvende makt blir litt rar hvis enhver sak kan ankes inn og ikke saksforberedes bedre enn ved en merknad i kommunalkomiteens innstilling. Så til spørsmålene som Akhtar Chaudhry tar opp. For det første kjenner jeg meg ikke igjen i noe av det han mente jeg skulle ha sagt. Jeg har vært veldig opptatt av at de muslimske menighetene skal bidra i det norske samfunnet for å dempe de konfliktene som andre generasjons eller første generasjons nordmenn faktisk opplever mellom sin kulturelle bakgrunn, sine foreldre og det norske samfunnet. Og det jeg har sagt knyttet til det, er at da må man også se på hvem som er toneangivende i de muslimske menighetene, og hvilken kunnskap de har om det norske samfunnet. Det oppfatter jeg som en utfordring, som dette stortinget har diskutert i betydelig grad tidligere, og som også er en viktig del av det å dempe denne typen uttalelser. Jeg opplever mer at noen har ønsket å fortolke hva jeg har sagt, enn faktisk å ha hørt hva jeg har sagt. Når det gjelder spørsmålet om at man i muslimske menigheter i ekteskapspapirer har strøket ut muligheten til å gi kvinner lik skilsmisserett, må jeg si at når det kommer opp som en problemstilling, har jeg svart at jeg synes det blir meget feil hvis det har skjedd, ikke minst på bakgrunn av at jeg forsøker å forvalte et stortingsvedtak knyttet til at ekteskapslovgivningen er endret på dette området, hvor det er et pålegg, og hvor vi i øyeblikket har ute til høring en sak om å begrense familiegjenforeningen – ikke fordi vi har initiert det, men fordi et enstemmig storting har initiert disse sakene. Og det er klart at hvis man ikke ønsker at vi skal ha lovgivning på disse områdene, men derimot forsøke å få til gode løsninger som ivaretar de intensjonene vi har om at kvinner, uansett religion, skal ha muligheten til å få skilsmisse og ha like rettigheter, så er kanskje den beste måten å få dette til på at man fra de muslimske menighetene selv viser positiv tilslutning og aktivitet. I så måte synes jeg det er et trist tilbakesteg at det blir rapportert om den typen utstrykning av opplysninger i ekteskapskontraktene.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2003-12-15:
Senterpartiet sin representant har sett opp nokre føresetnader for sine moglege hurrarop. Det hjelper ikkje med ein historisk stor auke i kommuneøkonomien, det hjelper ikkje med utflytting av statlege arbeidsplassar, det hjelper ikkje med sikring av tunge brukarar, det hjelper ikkje med fattigdomspakke, og det hjelper i det heile ikkje. Vi må skatta utbytte hardare enn rente, som jo også er ei form for utbytte, og slik flytta all risikovillig norsk kapital inn i bankane, og eg skal fortelja: Det hjelper ikkje gründerar som har ein god idé, men inga kredittverdigheit. Eg synest Senterpartiet skal gle seg litt no fram mot jul.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2003-12-15:
Ein kan venta at dette vert ein kort debatt. Saka gjeld at Arbeids- og administrasjonsdepartementet i denne proposisjonen føreslår endringar i løyvingane for 2003 innanfor området Aetat, arbeidsmarknadstiltak, venteløn, dagpengar, statsgaranti for lønskrav ved konkurs og ytingar til yrkesretta attføring. Rekneskap har stort sett mindre merksemd enn budsjett, men rekneskapen avslørar også utviklinga, og han viser at verkelegheita har vorte annleis enn vi planla. Ein samla komite stiller seg bak dei føreslåtte endringane, men peikar på ein del forhold som har kome fram under sakshandsaminga i komiteen. Ytinga til yrkesretta attføring vert redusert med 54 mill. kr, og ein samrøystes komite understrekar at yrkesretta attføring er eit viktig verkemiddel for å få folk tilbake i arbeid. Komiteen viser til at regjeringa Stoltenberg skjerpa inn kravet om at attføring skal vera forsøkt før det vert gjeve uførepensjon. Denne linja er følgd opp av Samarbeidsregjeringa. Det er viktig at gjennomstrøyminga av personar på attføring er god, og at flest mogleg av dei ferdig attførte kjem tilbake i arbeid. Komiteen var av den grunn uroa over reduksjonane i budsjettet til dette føremålet, men årsaka til reduksjonen er ikkje at det er færre på attføring enn føregåande år – tvert imot. Veksten i talet på personar på attføring dei første ti månadene i 2003 er på heile 7,5 pst. Dersom vi seier det i tal, er det ein vekst frå 2002 til 2003 på 1 150 mill. kr. Reduksjonen kjem derfor ikkje av at det er færre på attføring, men av at veksten har vore noko mindre enn det som opphavleg vart lagt til grunn i budsjetthandsaminga. Som ordførar for saka vil eg også nemna at fleirtalet i komiteen, Arbeidarpartiet, SV og Senterpartiet, viser til at tilretteleggingstilskotet i regi av Aetat er ein viktig del av intensjonsavtalen om eit meir inkluderande arbeidsliv. Det er vi vel eigentleg ikkje ueinige i. Løyvinga var disponert ved utgangen av juni 2003, og med heimel i sysselsetjingslova stilte Arbeids- og administrasjonsdepartementet 50 mill. kr til disposisjon. På bakgrunn av utviklinga så langt i år er det forventa eit mindre forbruk på 9 mill. kr, som i denne proposisjonen vert overført til kapitlet for sjukepengar. Ordninga med tilrettelagt arbeid er naturlegvis framleis viktig for å gjera det mogleg for tilsette med helseproblem å koma tilbake igjen i jobb. Utover dette har ikkje komiteen merknader og rår Stortinget til å slutta seg til dei føreslåtte endringane i proposisjonen.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-15:
Det er utvilsomt viktig hvilke økonomiske ressurser vi bruker for å nå en vellykket integrasjon i vårt samfunn, og ikke minst hvordan vi anvender disse ressursene. SV legger ikke skjul på at vi ikke er imponert over budsjettet slik det kommer til å bli vedtatt. I budsjettet tar en ikke innover seg at det er over 100 000 arbeidssøkere uten fast arbeid i landet, og arbeidsledigheten er mye større blant minoritetene enn blant majoriteten. Det legges ikke opp til klare og treffsikre tiltak for å redusere arbeidsledigheten. Det samme gjelder språkopplæringen. Vi tar ikke innover oss den realitet at det kommer veldig mange mennesker fra EØS-landene til landet neste år, og at de trenger språkopplæring og opplæring i samfunnsforhold i Norge for å bli integrert i samfunnet. Når jeg først er på talerstolen, har jeg lyst til å si at effekten av all økonomisk innsats fort kan bli ødelagt dersom ikke samfunnsaktørene er bevisst på hvordan vi fører debatten på dette feltet. Premissleverandørene må vite at hvert ord er med på å bestemme om debatten går i konstruktiv retning. I denne sammenhengen kan det trygt sies at statsråd Erna Solbergs utspill i det siste har vært klart uheldige. For eksempel uttalte hun til Aftenposten et par uker tilbake at muslimer må begynne å bidra i dette samfunnet, underforstått at de ikke gjør det. Dette er ikke en heldig måte å føre debatten på. Noen dager etter «gled» hun pent inn i en høyst tvilsom reportasje i Dagsavisen, hvor hun var med på å sementere et inntrykk som på feilaktig grunnlag ble forsøkt dannet. Det ble sagt at det var en menighet som bruker vielsesattester fra utlandet. Det er avvist. Jeg er veldig enig med statsråden i innholdet, at vi skal rydde opp i de forholdene som vi mener er tvilsomme, og som begrenser kvinners – det være seg hvilken som helst religion – rettigheter. Men jeg er veldig uenig med statsråden i måten denne debatten nå etter hvert føres på, og jeg er veldig i tvil om det gir oss muligheter til å rydde opp i de misforståelsene som allerede er der. Vår innsats skal være med på å rydde opp i misforståelsene, ikke skape flere, slik jeg opplever at statsråden har vært med på i det siste.
Victor Norman (Høyre), 2003-12-15:
Jeg skal være veldig kort, jeg vil bare kvittere ut spørsmålet fra Magnhild Meltveit Kleppa om deltid. Det er riktig, som statsråd Solberg var inne på tidligere, at Regjeringen har nedsatt et partssammensatt utvalg for å se på alle sider ved spørsmålet om ufrivillig deltid. Vi må huske på at deltid er en veldig god mulighet for mange arbeidstakere i Norge. Samtidig er det ikke tvil om at både arbeidskraftsundersøkelsen og andre undersøkelser viser at det er et stort antall deltidsarbeidende som ønsker seg større stillingsbrøk. Årsakene til at disse ikke får større stillingsbrøk, er mange og sammensatte. Det kan gå på alt fra turnusplanlegging, som kommunalministeren var inne på, til praksis og holdninger i arbeidslivet, til reglene for overtidsbetaling og til lovverket rundt ulike typer stillinger. Utvalget skal ta for seg alle disse tingene, og vi vil komme tilbake til spørsmålet på bakgrunn av dette. Samtidig har jeg lyst til å minne om at Arbeidslivslovutvalget også ser på de juridiske sidene knyttet til både regulering av deltidsarbeid og mulige juridiske stengsler for et større innslag av heltidsarbeid i Norge i dag.
Victor Norman (Høyre), 2003-12-15:
Jeg synes bare det er riktig å korrigere det feilaktige inntrykket som representanten Andersen og flertallet i komiteen har gitt når det gjelder spørsmålet om tilretteleggingstilskudd. Det som er klart, er at ordningen med tilretteleggingstilskudd var meget vellykket. Dette var en veldig god måte å sørge for at folk med redusert arbeidsevne kunne beholde eller få en tilknytning til arbeidslivet. Pengene som var bevilget, var brukt opp. Samtidig så vi at vi under posten tiltak for yrkeshemmede arbeidssøkere kunne få gjennomført de måltallene som vi hadde satt for Stortinget for antall personer, med mindre penger enn det som var bevilget. Da mente vi – og mener fortsatt – at som en samlet politikk for å hjelpe yrkeshemmede i forhold til arbeidslivet måtte det være riktig både å sørge for at minst like mange personer som planlagt skulle komme på arbeidsmarkedstiltak, og samtidig hjelpe flere til faktisk å få eller beholde en tilknytning til arbeidsplassen. Som jeg har sagt tidligere i salen her i dag: Hovedproblemet for de fleste yrkeshemmede er ikke å få den nødvendige opplæring. Det er å ha kontakt med arbeidsplassen. Det er der tilretteleggingen må foregå. Det er der man må akseptere at funksjonshemmede har en plass. Det er der vi må overvinne alle de tradisjonelle barrierene som gjør at yrkeshemmede med alle de kvalifikasjonene som trengs, allikevel normalt ikke slipper til. Derfor mente vi det var riktig å prioritere arbeidet med tilrettelegging i bedriftene, gitt at vi samtidig kunne nå det måltallet Stortinget hadde satt for antall personer som skulle på arbeidsmarkedstiltak i gruppen Spesielle arbeidsmarkedstiltak.