Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2011-02-03:
Vi er inne i en fantastisk tidsalder med stor personlig frihet, med utrolige muligheter for hvert enkelt individ. Mens de aller fleste land rundt oss må stramme inn på sine budsjetter og lete med lys og lykte etter hvor de kan kutte, er Norge i en situasjon hvor vi fortsatt kan ha et kulturløft, bygge videre på det gode arbeidet som skjer i den sektoren, og faktisk ekspandere budsjettene. Gjennom de siste årene har vi sett en utrolig oppblomstring i kultursektoren blant profesjonelle og blant amatører. Det har gitt oss fantastiske opplevelser, nye spennende ting å oppleve over hele landet. Snart har jo hver enkelt grend i dette landet sitt eget spel, sine egne musikere, sine egne teaterfolk. Det blomstrer opp over hele landet. Vi ser det også internasjonalt, at Norge er i ferd med å gjøre seg bemerket i stadig sterkere grad. På musikkfronten ser vi at stadig flere norske artister gjør det stort og bra i utlandet, og på filmfronten ser vi at norske filmer er i ferd med å høste internasjonal anerkjennelse. Det er i ferd med å bli gode miljø som det er viktig å foredle videre på, og som vi skal bakke opp videre. Vi har kort sagt opplevd og er inne i en gullalder for norsk kultur. Dette er viktig for nasjonsbyggingen i Norge. Kultur har alltid vært viktig som et ledd i nasjonsbyggingen, og Kulturløftet har vitterlig bidratt til stolthet, til identitet, til fellesskap. Det vil være viktig for den videre nasjonsbyggingen at vi evner å forstå den tiden vi lever i. Den kjente forskeren Richard Florida har en sammenfatning av hva som kjennetegner de regionene som har lyktes best i verden, og det er tre ting de har satset på: teknologi, toleranse og talent. De regionene som evner å tiltrekke seg den kreative klassen, vil lykkes i stadig sterkere grad i det moderne verdenssamfunnet – og tiltrekker man seg den kreative klassen, vil andre komme etter. Men det er også viktig på individnivå. Vi har sett eksempel på en sjenert gutt som aldri sa ett ord i en forsamling, og som nå tar teaterutdanning i USA. Vi har sett eksempel på lærere som ikke kjenner igjen sin elev, som ofte var urolig i klassetimene, og som blomstrer opp og får en helt ny opplevelse, en helt ny måte å uttrykke seg på bare han eller hun får en leirklump mellom hendene. Vi har sette eksempel på redde demente som man tidligere ikke fikk i seng om kvelden uten å være mange ansatte, og som med sang og musikk roer seg ned og opplever trygghet, opplever verdighet. I den høykapitalistiske tidsalder som vi lever i, som skaper et samfunn med høy og stor omsetningshastighet, kommer det til å bli stilt store krav til indre styrke, selvtillit, selvfølelse. Vi vet at deltakelse i meningsfull aktivitet har stor effekt på helse og følelsen av egen helse. Vi har sett hvordan det gnistrer i barneøyne som opplever mestring. Vi har hørt at det rapporteres om mange gjenglemte rullatorer rundt omkring på eldreinstitusjoner etter at det har vært konsert der. Undersøkelser av sangens betydning viser tydelig at den har stor effekt både på psykisk og fysisk helse. Svenske undersøkelser viser at storforbrukere av helsetilbud er småforbrukere av kulturtilbud, og at storforbrukere av kulturtilbud er småforbrukere av helsetilbud. Når vi ser hvor stor betydning kulturen har, må det bli et sentralt politisk mål i årene framover å spre kulturen, både geografisk og sosiokulturelt. Så ved siden av å videreforedle og satse på kvalitet vil det bli viktig at man sørger for at det ikke bare blir mer til dem som allerede opplever mye kultur, men at det kan komme mange flere til gode. I så måte er jeg veldig glad for det statsråden sier i forhold til kulturskolene. Det er også viktig å se på hvordan kulturen kan være et viktig verktøy for å løse andre velferdsoppgaver. Det vil være viktig for nasjonsbyggingen, for vår felles identitet, hukommelse og for vårt samhold. Det er viktig for Norges konkurransekraft internasjonalt og ikke minst for hver enkelt av oss.