trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2016-06-16:
Kontroll- og konstitusjonskomiteen har gjennomgått statsrådets protokoller for annet halvår 2015. Det skjer på grunnlag av at dette er en grunnlovfestet oppgave i henhold til Grunnloven § 75 f, og etter Stortingets forretningsorden § 14-9 første ledd er det kontroll- og konstitusjonskomiteens oppgave å gjennomgå disse protokollene og avgi innstilling til Stortinget. Det er det vi gjør i denne innstillingen. Jeg skal kort knytte noen få kommentarer til det som er en enstemmig innstilling fra komiteen, for komiteen har heller ikke denne gangen – og jeg sier: heller ikke denne gangen – noe å bemerke til protokollene. Komiteen har merket seg at det ikke har vært noen dissenser i regjeringen i den aktuelle perioden. Benådningssakene i perioden fra 1. juli til 31. desember 2015 har heller ikke har avstedkommet noen merknader fra komiteen. Departementene oversender rutinemessig utvidede søkerlister, der det gis opplysninger om samtlige søkere, inkludert dem som har fått sitt navn unntatt offentlighet. Komiteen konstaterer at departementene har oversendt tilstrekkelig dokumentasjon, og har ingen merknader til embetsutnevnelsene i perioden. Forskrifter som er fastsatt, endret eller opphevet av Kongen i statsråd, inngår som en del av komiteens halvårlige gjennomgang. Komiteen har heller ikke her noen merknader og har i denne omgang ikke funnet grunnlag for å be Stortingets utredningsseksjon om å gjennomgå noen av de utvalgte forskriftene. Kort oppsummert kan jeg si at komiteen har ingenting å bemerke, og jeg framlegger med dette komiteens enstemmige innstilling om gjennomgangen av statsrådets protokoller for perioden 1. juli til 31. desember 2015.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2016-06-16:
Jeg vil begynne med å si at vi har hørt veldig tydelig hva Tetzschner har argumentert for. Han mente jo egentlig at vi ikke skulle ta denne saken opp igjen – det vil si, vi skulle i hvert fall ikke gjennomføre en høring. Den første problemstillingen som er nødvendig å få klargjort, er at statsråden har sagt akkurat det motsatte. Statsråden har sagt – som jeg forstår henne, i hvert fall – at det var veldig nyttig at Stortinget tok opp dette, det var veldig nyttig at vi gjennomførte høringen. Det er da av betydning for Stortinget, når det er en såpass tydelig uenighet mellom Høyres hovedtalsmann i kontroll- og konstitusjonskomiteen og statsråden, å få klargjort hva Høyre egentlig mener om dette. Er det slik at dette var politisk helt unyttig og egentlig ikke burde skjedd – slik som jeg forstår representanten Tetzschner? Det trenger vi en avklaring på nå.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2016-06-16:
Nei, da registrerer jeg det. Jeg skal komme tilbake til aspektet som knytter seg til eierstyringen i et senere innlegg i debatten, det tilhører ikke replikken, synes jeg. Men jeg vil understreke at det i Stortinget, i komiteen, men også i det offentlige rom, har vært et veldig tydelig engasjement for at denne debatten ikke skulle funnet sted, høringen skulle ikke funnet sted, og Tetzschner har gjort seg til talsmann for det. Statsråden sier noe annet. Nå sier Tetzschner at det har vært til en viss grad nyttig og til en viss grad læring. Det er i hvert fall noe – det er i hvert fall noe av en innrømmelse overfor en stor majoritet i Stortinget. Høyre bør ta til etterretning at de er alene i sin forståelse av hva som var nødvendig og riktig i disse sammenhengene. Så vil jeg si kort: Jeg hører hva han sier om at det er smale veier å gå når vi skal håndtere korrupsjon. Men nulltoleransen for korrupsjon, slik den er å forstå og som Stortingets flertall har formulert: Mener representanten at dette er et helt unødvendig vedtak fra Stortingets side?
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2016-06-16:
Vi kommer ikke så mye lenger. Jeg vil bare i denne replikken, allerede tidlig i debatten, konstatere – som jeg allerede har sagt – at Tetzschner i kontroll- og konstitusjonskomiteen er alene om sitt syn på dette viktige området. Det er helt åpenbart slik at spørsmålet om kampen mot korrupsjon også er et politisk spørsmål. Det er ikke slik at stortingssalen er en rettssal. Jeg har ingen ønsker om å gå i veien for politiet og har heller aldri gjort det. Vi har ikke drevet noen form for etterforskning på noe vis, men vi har fått klargjort en veldig vanskelig situasjon – nemlig at eierskapsstyringen ikke ble fulgt av Telenor, og det satte statsråden i en veldig vanskelig situasjon. At ikke Høyres representant, som representerer hennes parti, entydig stiller seg bak det, er et forunderlig politisk standpunkt.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2016-06-16:
Ja, det er også et argument. Det var bra Gundersen tok opp dette, for jeg hadde ikke tid. Jeg skal komme tilbake til det litt senere kanskje også, men jeg skal si dette nå: Jeg forstår ingenting av at det er et problem for private aksjonærer at Stortinget bidrar til å holde orden på at det ikke foregår korrupsjon. Jeg forstår ingenting av det. De burde jo være glad for det, og jeg legger merke til at det er ingen private aksjonærer direkte som har uttalt seg negativt om Stortingets opptreden. Det er noen representanter for dem – ja vel – men jeg har ikke hørt det, og jeg forstår ikke at det kan være et problem. Jeg har hørt at børsdirektører og andre sier at dette kan være et problem for den norske statlige aksjekursen, eller for at de ikke vil investere. Jeg har det å si om det: Den private aksjekapitalen som ikke vil gå inn og investere i selskaper som da eventuelt er håndtert slik som vi nå har håndtert det, den kan bare holde seg borte.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2016-06-16:
Vi respekterer fullt ut det, men igjen opplever vi det jeg påpekte i mitt siste innlegg nå – og hva var det? Det er at representanten Gundersen, som alle andre som snakker som han gjør, ser bort fra at det er ikke vi som har brutt reglene. Det er i dette tilfellet de som ikke har informert sin hovedeier om et betydelig brudd på Stortingets vedtak, som de er pålagt å følge. Hvorfor er det ikke konsentrasjon om den delen av saken, istedenfor konsentrasjon om at vi har hatt et engasjement i dette som har utløst dette spørsmålet, og som har vært med på å avdekke det? Hvorfor driver man på med dette på denne måten? Jeg sier igjen det som jeg sa fra talerstolen, nemlig at det har ingen annen hensikt enn å forsøke å redusere den folkevalgte maktens mulighet til å kontrollere Stortingets egne vedtak. Det får representanten fra Høyre stå for. Jeg står ikke for det. Derfor har jeg stått i front for dette gjennom disse to årene, og vi er kommet dit at Høyre er alene om disse forståelsene i salen.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2016-06-16:
Jeg må bare si til alle styremedlemmer via representanten Gundersen og Stortingets talerstol: Hvis man ser at det foregår korrupsjon, er det ikke noen tvil, det er ikke noe å diskutere, da er det bare å gå videre med den informasjonen, og det er det som er realiteten i denne saken, og det er det de ikke har gjort. Og hvorfor legger ikke Høyre først og fremst vekt på det, istedenfor å drive å diskutere med oss at dette skulle vi egentlig ikke ha gjort på denne måten? Det har ingen annen hensikt – jeg sier det igjen, og det er meget alvorlig – enn at regjeringspartiet forsøker å minimalisere og bygge ned den folkevalgte autoriteten når det gjelder å følge opp sine egne vedtak. Det er en meget alvorlig historie som snart begynner å bli like alvorlig som sakens realiteter, for her har vi egentlig spørsmålet: Hvem er det som bestemmer i Norge? Det gjør vi som er stortingsrepresentanter, og når vi mener at det er riktig å håndtere dette på den måten som vi gjør, mener alle partiene i denne salen, unntatt Høyre, at dette er den riktige måten å gjøre det på.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2016-06-16:
Jeg vil bare si at det er bra. Nå skal jeg være så romslig at jeg skal si at det er mulig at jeg har misforstått Tetzschner på dette, men han hadde en kommentar i sitt første innlegg under henvisning til at Aaser «ble hengt ut». Ja, han er blitt hengt ut, men hvorfor er han blitt det? Han er hengt ut fordi han har gjort det han har gjort. Det lar seg ikke rette på, og det er ikke nødvendig å prøve å oversnakke det eller å gjøre det til noe penere enn det det har vært. Jeg for min del støtter statsrådens handlemåte fullt ut på dette området.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2016-06-16:
Representanten Tetzschner sa at det var mye som var forunderlig, og han sa også at jeg – eller flertallet måtte det nesten være, men i hvert fall jeg – hadde kommet i skade for å overse en del ting. Det som er forunderlig i denne situasjonen, er at representanten Tetzschner har kommet i skade for å overse at han er helt alene i denne forståelsen av situasjonen. Det er det at Høyre har plassert seg som de har gjort i denne saken, som er det forunderlige. Så sier han videre at dette skulle ha virket gjennom aksjonærfellesskapet. Ja, jeg er enig i det. Jeg skulle ønske at det hadde skjedd. Da hadde ikke denne saken vært et faktum. Da hadde vi fått det løst gjennom aksjonærfellesskapet, men det har ikke fungert gjennom aksjonærfellesskapet. Det sies også at vi prøver å prate Telenor inn i saken, til tross for at vi er meget tydelige på at nei, Telenor har ikke gjort noe kriminelt som selskap. Jeg sa i min innledning veldig tydelig at ingen enkeltperson er anklaget for noe som helst, og at jeg støtter meg selvfølgelig til det. Men det som gjenstår, er det faktum at Telenors ledelse har brutt eierskapspolitikken ved å ikke gå til aksjonærfellesskapet og fortelle hva som er skjedd, og på den måten har skadet seg selv. Jeg er enig i at de ansatte i Telenor hadde fortjent en unnskyldning – ikke av meg, men av den tidligere ledelsen. Det er de som burde sagt unnskyld, og ikke vi. Det er forunderlig at representanten Tetzschner kom i skade for ikke å si det istedenfor å si at det var vi som burde be om unnskyldning. Det er det andre forunderlige. Vi er formodentlig ved veis ende i denne saken. Jeg vil for min del takke for den støtten jeg har fått fra mine kolleger fra denne talerstolen i sakens anledning. Det er bra, fordi presset har vært stort, og mye har vært hengt på meg, selv om det har vært et tydelig flertall i komiteen hele tiden for måten vi har håndtert dette på. Nå er det et enstemmig vedtak som skal fattes senere i dag. Jeg er glad for at vi ikke er i en situasjon hvor vi behøver å anklage statsråden og regjeringen for noe som helst. Det er fint at det ikke er tilfellet. Men vi har fått opp den politiske dimensjonen i dette på en måte som jeg tror mange i norsk næringsliv har merket seg: Stortinget aksepterer ikke korrupsjon.
Trine Skei Grande (Venstre), 2016-06-16:
Nesten daglig hører vi nyheter fra de landene det kommer mange flyktninger til Norge fra: Afghanistan, Syria og landområdene der. Da hører vi om krigshandlinger som ofte er bomber som går av på markedsplasser, og som skader og dreper mange mennesker. Med litt kunnskap om hvordan disse samfunnene er organisert, vet vi at når ti mennesker dør i en bombe på en markedsplass, betyr det oftest at det er ti familiefedre som går med. Det er de som kjører drosjene, de som er på handelsplassene, de som gjør aktiviteten som foregår ute. Det betyr at katastrofen er helt enorm for de familiene som da opplever at den ene omsorgspersonen i en krigssituasjon faktisk mister livet. Når vi får den nyheten, har det ringvirkninger for mange kvinner i disse landene. Jeg har jobbet mye med dette feltet og snakket med mange kvinner som har flyktet alene. Sjøl om ikke alle orker å fortelle så mye, ser man mye i blikket til folk om hva de egentlig har vært gjennom. Det å flykte som kvinne for å komme seg til Europa er en ganske farefull ferd. Det er ikke så rart at det er familiefedrene som flykter i håp om å få familien etter, for det å ha med familien på flukt og det å flykte for kvinner alene er en ekstremt farlig situasjon å være i. De er utsatt. Vi har hørt historier fra denne talerstol om hva barn opplever, og det skjer av og til at kvinner opplever enda verre ting enn det når de er på flukt. Det må vi ta inn over oss når vi skal ta imot dem som faktisk skal være her. Skal de ha en god start i Norge, må vi huske på hvilken ballast de faktisk har. De som trenger beskyttelse i Norge og skal være i Norge, må vi også ta høyde for at har en ballast de skal klare å leve med. Da må vi gi dem en «backing» som gjør at de klarer å være godt fungerende og bidra til samfunnet sjøl om de har den ballasten med seg. Det var tankegangen vår da vi fremmet forslaget: at vi må ta på alvor, både internasjonalt og for dem som skal være i Norge, at det er mange her som har fæle opplevelser bak seg. Så skylder vi i alt vi gjør internasjonalt, å ha kvinneperspektivet med, slik at når vi støtter arbeid i flyktningleirer, har arbeidet det kvinnefokuset som gjør at de har den sikkerheten de trenger i sin samtid.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2016-06-16:
Det er likelønn i staten i dag, og det ligger selvsagt fast også for fremtiden. Vi har i lang tid varslet at vi ønsker mindre sentral detaljstyring, og at vi ønsker større handlingsrom for de enkelte virksomhetene. Staten er mangfoldig. Det er stor forskjell på Universitetet i Oslo og skattekontoret i Hammerfest. Derfor ønsker vi å gi virksomhetene større handlingsrom – det er også deres ønske. Vi har varslet Stortinget. I Prop. 1 S for 2014–2015 varslet regjeringen at den ville ha særlig oppmerksomhet på videreutvikling av lønns- og forhandlingssystemet i staten, slik at mer makt og større ansvar blir lagt til de lokale partene. I Prop. 1 S for 2015–2016 varslet regjeringen at den sentrale arbeidsgiverpolitikken de kommende år vil ha særlig oppmerksomhet på videreutvikling av lønns- og forhandlingssystemet i staten. – Så Stortinget er varslet.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2016-06-16:
Nå mener vi at dette er modernisering, det er fornyelse, og det er også et ønske fra de statlige virksomhetene at de skal få større handlingsrom. Det er heller ikke noe nytt at man har ulikt lydende avtaler. Jeg redegjorde for det i mitt innlegg. I kommunal sektor har man det, og man har også eksempler på det i staten, f.eks. fra Forsvaret, hvor det er to avtaler.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2016-06-16:
Jeg viste til at det i Forsvaret er to avtaler, hvor man har noen som er knyttet til verkstedsavtalen, og andre som er knyttet til hovedtariffavtalen. Det er også slik at likestillingslovens krav om at kvinner og menn i samme virksomhet skal ha lik lønn for samme arbeid eller arbeid av lik verdi, ligger selvsagt fast. Det at man nå har to avtaler, endrer ikke de prinsippene vi er enige om, nemlig at det skal være likelønn i tråd med likestillingslovens krav.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2016-06-16:
Jeg viste til at i Forsvaret har noen ansatte hovedtariffavtalen i staten, mens andre, bl.a. medlemmer i LO-forbundet Fellesforbundet, har en egen avtale, den såkalte Verkstedsoverenskomsten. Denne regjeringen har tillit til at de statlige virksomhetene i samarbeid med de lokale tillitsvalgte kan finne gode løsninger. Vi har tillit til at de vil bruke dette på en slik måte at man kan rekruttere, utvikle og beholde gode medarbeidere. Vi må også ha et lønns- og forhandlingssystem som ivaretar det mangfoldet av statlige virksomheter vi har.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2016-06-16:
Det er greit nok at representanten Lundteigen ikke liker svaret, men det er forskjell på ikke å svare og ikke å like det svaret man får. Det er regjeringen som har fullmakt til å fremforhandle hovedavtalen i staten. Som jeg redegjorde for i mitt innlegg, og også i svarreplikk til representanten Eirin Sund, er Stortinget varslet både i Prop. 1 S for 2014–2015 og i Prop. 1 S for 2015–2016 om i hvilken retning regjeringen ønsker å utvikle hovedtariffsystemet.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2016-06-16:
Det sentrale spørsmålet her er om man har tillit til at lokale virksomheter, i samråd, samarbeid og forhandlinger med lokale tillitsvalgte, kan komme frem til rimelige og rettferdige løsninger. Det har denne regjeringen.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-06-16:
Senterpartiet støtter organisasjonsfrihet. Vi støtter modernisering, men vi støtter også at likt arbeid skal ha lik lønn. Det som er moderniseringen i denne saken, er at nå har vi fått to lønnstabeller, som det framgår av regjeringens pressemelding den 30. mai på side 3: to lønnstabeller som er ulike. Altså – det er ulik lønn for likt arbeid fordi en er medlem av ulike fagorganisasjoner. Det er kjernen i saken: En får ulik lønn fordi en er medlem i ulike fagorganisasjoner! Når har en hatt det i staten tidligere?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-06-16:
Som statsråden sa, gjelder det 150 000 ansatte. Det gjelder brutto årslønn for LO Stat, Unio og YS Stat – hvor det er en avtale – kontra brutto årslønn for Akademikerne. Det er to ulike avtaler. Mitt spørsmål er: Når har de gruppene hatt ulike avtaler fordi de er medlem i ulike fagorganisasjoner?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-06-16:
I respekt for Stortinget er det greit at statsråden sier at han ikke vil svare – det hadde vært realt. Men jeg skal ikke følge det opp. Statsråden ønsker ikke å svare på spørsmålet mitt, for han har ikke noe svar på det. Det har ikke tidligere vært slik at det er fagforeningstilknytningen i staten som har avgjort hvilken lønn en skal ha. Statsråden sa videre at han har varslet Stortinget om videreutvikling av lønns- og forhandlingssystemet. Statsråden har da ikke varslet Stortinget om at det er den konsekvens jeg nå har påpekt, det skulle få, når staten drev sine forhandlinger. Hvor står det?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-06-16:
Jeg snakker ikke om å like svaret, jeg snakker om å få et svar. Jeg merket meg at komitélederen sa at det ikke var noe problem med to ulike avtaler. Jeg merket meg at statsråden sa at det ikke var noe problem at dette ville føre til økte kostnader. Det er helt opplagt at det vil føre til økte kostnader når en har to avtaler. For å gjenta mitt spørsmål én gang til, helt presist. Lønnstabellen på side 3 i statsrådens pressemelding av 30. mai opererer med to lønnstabeller, avhengig av hvilken organisasjon en er medlem i. Når har staten, ved ministeren, hatt tilsvarende forskjell avhengig av hvilken organisasjon en er organisert i?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-06-16:
Det er sterkt å oppleve at statsråden ikke kan svare på spørsmål, og i stedet svarer at det er et spørsmål om tillit til lokale forhandlinger. Det er ikke det som er saken. Saken er at staten nå har valgt å inngå avtaler som innebærer to lønnstabeller. Organisasjonene representerer ulike interesser. Det er jo derfor det er ulike organisasjoner. Staten må da ta stilling til om det at organisasjonene representerer forskjellige interesser, til slutt skal føre til at organisasjonene får ulike avtaler som innebærer ulike lønnstabeller. Hittil har trepartssamarbeidet og den norske modellen vært forstått sånn at det var vesentlig for staten å sikre like lønnstabeller innenfor statens virksomhet. Det er det som forlates nå. Når en tidligere har gått inn på endringer i systemet, har det – som flere har vært inne på – skjedd som resultat av utredninger. Den siste var NOU 1990:32 om statens lønnskomité av 1988, nedsatt ved kongelig resolusjon, sammensatt med parter og ulike interessegrupper og akademikere, sendt ut på høringer for å få vurderinger. Det har regjeringa forlatt – på dette området som på flere andre områder. Regjeringa innfører en ny praksis. Utredningsinstruks – som i andre sammenhenger blir sett på som vesentlig, slik at en skal ha oversikt over hva som er konsekvensene av nye vedtak – det tas ikke så høytidelig lenger. Det er ulike former for ekspertutvalg som nå skal forme innholdet i politikken, ekspertutvalg som settes sammen av regjeringas betrodde menn og kvinner og i altfor stor grad er ensidig oppnevnt. I dag har det altså ikke vært noe åpent forarbeid for det som skjer, og når statsråden sier «modernisering», er jo det noe alle er for – at en skal modernisere. Men det og det å ha to ulike lønnstabeller er to forskjellige ting. Det er helt opplagt at dette vil føre til økt byråkrati. Det er også helt opplagt at når en fører mer av lønnsdannelsen ned på lokalnivå, har det konsekvenser for innholdet i streikeretten. Saken burde absolutt ha vært drøftet. Derfor har opposisjonen, ved Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet, en sterk merknad med et klart forslag. Det forslaget ligger fra vår side som grunnlag for neste års forhandlinger – og om det foregår på samme måten, så blir det i hvert fall endring etter valget neste gang.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-06-16:
Det er en enstemmig innstilling, men likevel vil jeg gi noen nødvendige betraktninger. Såkornfond er kommersielle aksjeselskaper drevet av private forvaltere. Kapitalen kommer både fra staten og fra private investorer. Hensikten med den statlige kapitaltilførselen er at fondene skal utløse privat kapital til investering i bedrifter i det som her kalles for såkornfase. Begrepet såkornfase er nytt for meg. Når man sår et frø, får man en vekst, så det er vel tidlig vekstfase man snakker om her. Enten er det såkorn, eller så er det vekst. Dette har spiret dårlig. Det har spiret dårlig, og den som sår, står da overfor spørsmålet om man skal så en gang til, eller om man skal satse på noe annet. Jeg tror det er det som er saken her. Riksrevisjonen peker på at i perioden 1998–2014 har ingen store vekstbedrifter vokst fram, det er høy risiko, Innovasjon Norge har fulgt opp lite systematisk, og departementet har ikke lagt godt nok til rette for læring og oppfølging av langsiktige resultat av såkornordningen. På godt norsk er vel det rimelig slakt. Dette har virkelig spiret dårlig, det har vel vært utsatt for isbrann – det er ikke mye igjen. Så kommer Riksrevisjonen med sine anbefalinger, som er velmente. Komiteen skriver i innstillinga at det er rom for forbedringer. Ja, det skal være sikkert. Statsråden oppgir at konkrete tiltak vil bli vurdert nærmere, og det er betryggende. Komiteen avventer dette. Jeg vil bare si det – for å ha analogien til begrepet såkorn – at såkorn trenger å bli sådd på fruktbar jord. Det som vokser opp da, må det stelles godt med under våkne, faglige og dyktige øyne. Det er mange farer, det er mange krevende ting som en spirende plante blir utsatt for. Det vi har fått avklart her fra Riksrevisjonen, er at det har ikke skjedd. Det kan ikke være sånn at teknologibaserte bedrifter i en tidlig fase på denne måten skal være avhengig av statlig kapital. Dette var dårlige resultater. Jeg er veldig enig med representanten Gundersen som sa det på en annen måte, men jeg følte det var samme konklusjon. Jeg håper at statsråden kommer tilbake med en grundig vurdering av om dette er den rette måten å drive på, eller om man må så noe annet på den jorda man har.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-06-16:
Representanten Tetzschner sier at han er uenig i omfang, gjennomføring og temavalg og kommer med ganske udefinerte kommentarer om sideløpende kommentarvirksomhet. Faktum er at Høyre står alene i innstillinga. Faktum er at flertallet måtte høre mange og forsøke å gå rimelig dypt inn i dette for å få fram faktum i den største korrupsjonssaken som har berørt selskap med norske eierinteresser. Det var utrolig krevende. Og det er ganske sterkt å erfare at representanten Tetzschner da mener at vi ikke skal gå inn i dette. Mitt spørsmål er: Hvorfor denne uviljen mot å gå inn i en så krevende sak, som har gitt oss så mye viktig kunnskap, og som statsråden allerede har begynt å følge opp gjennom de møter hun har med selskapene?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-06-16:
Komiteen er veldig klar over det som skjedde i 2009 da VimpelCom Ltd. ble etablert under statsråd Brustads tid. Det ble etablert med hovedkontor i Nederland, skattekontor i et skatteparadis og børsnotert i USA. Det ligger utenfor norsk jurisdiksjon – ja, men det som er saken, er jo at Stortinget har sagt at en har nulltoleranse for korrupsjon. Og det gjelder da de selskaper som staten har eierandeler i. Det er Telenor, og så har Telenor en videre struktur, som da også impliserer VimpelCom. Det som er spesielt, er at dette er så krevende. Og når partiet Høyre ikke ønsker å bruke nødvendig tid for å gå inn i det som er krevende, sitter en jo igjen med det inntrykket at en ikke ønsker å gå etter det som blir sett på som et sentralt punkt, nemlig å få slutt på korrupsjon, som norske myndigheter og Det norske storting klart har uttrykt skal følges opp.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-06-16:
Telenor er et selskap som er utrolig sentralt, og som opererer i mange land, hvor det er svært krevende forhold. Komiteen har vært nøye på å skille mellom hva som er politiets ansvar, og hva som er det politiske ansvaret. Stortinget har avklart at her skal det være nulltoleranse for korrupsjon. Det som har vist seg i denne saken, er at det har vært et system som i liten grad har fungert sånn at en har greid å fange det opp. Gjennom denne saken har komiteen fått kunnskap om virkelighetens verden. En kan legge til side noe av den naivitet som har vært der tidligere, og det som er så overraskende, er at ikke Høyres representant – jeg vil si i motsetning til statsråden – går grundigere inn i dette for å lære og bli bedre. Det må være sentralt for at det skal stå til troende når en sier at en virkelig er mot korrupsjon, sånn som representanten Tetzschner mange ganger sier.
Michael Tetzschner (Høyre), 2016-06-16:
Det skulle jo ikke være nødvendig, for jeg avsluttet nettopp med at høringen hadde hatt nyttige aspekter – men den har også hatt unyttige aspekter. Jeg kan godt utdype de unyttige, som komitélederen har et særlig ansvar for. Det er nemlig slik at komiteen har kommet til å så tvil om hvorvidt vi følger våre egne eierskapsprinsipper, ved å etablere direkte kommandolinjer og ansvarsforhold til ledelsen i private rettssubjekter. Det ble også krevd utlevert dokumenter som, hvis vi hadde gått inn i dem, etter forholdene kunne gjort oss registreringspliktig etter verdipapirhandelloven § 3-2. Så jeg kan si at det er en blanding. Men jeg vil ikke avvise at det har vært et nyttig lærestykke, og det vil komitéleder også kunne se av den stenografiske utskrift etterpå – at jeg ikke frakjente høringene enhver verdi.
Michael Tetzschner (Høyre), 2016-06-16:
For det første tror jeg ikke komitélederen kan vise noe sted hvor den formuleringen er brukt. Nulltoleransen fra statens side inntrer ved vedtak av straffeloven. Det er derfor jeg sa at det var en smal margin før man gikk fra mistanke om korrupsjon, til at dette var noe politi og påtalemyndighet må avklare. Så får man avvente, på bakgrunn av avklarte fakta, hvilket systemansvar som skal rettes mot selskapet hvor man har en eierandel, selvfølgelig også med respekt for det aksjonærdemokratiet som finnes, og hvor det til slutt kan være snakk om å rette et kritisk blikk mot statens eierforvaltning – om den har vært aktiv nok. For øvrig må jeg si at når det gjelder å vurdere Stortingets hensiktsmessighet av høringer, er det noe som ligger utenfor statsråden å ha spesielle oppfatninger om.
Michael Tetzschner (Høyre), 2016-06-16:
For noen gir det faktisk mening å skille politisk sideløpende kommentarvirksomhet og pågående politiutredning. Etter mitt skjønn skal Stortingets kontrollkomité basere seg på fastslåtte fakta, nettopp fordi vi ikke kan tilby et format som er i stand til å konkludere med full rettssikkerhet for de impliserte. Så er det dette poenget som representanten Kolberg har, om at Høyre er blitt stående alene i mange av sine uttalelser og sine merknader. For det første vil jeg legge vekt på at det vi er sammen om, er at det ikke var noe i saken som var å kritisere departementet for, og at vi sammen går til Stortinget med ett operativt vedtak, nemlig å vedlegge det protokollen. For det andre har vi funnet det nødvendig å skrive inn i våre merknader det vi ikke er alene om, nemlig Stortingets forutsetninger da kontrollkomiteen ble opprettet, som faktisk er lovmotivene, og vi føler oss meget vel med at vi også på mange punkter ligger nærmere tidligere eierskapsmeldinger enn det det ser ut til at representanten Kolberg gjør for tiden.
Michael Tetzschner (Høyre), 2016-06-16:
Jeg er enig i at påstander om mangelfull statlig oppfølging i seg selv er berettigende for å ha en sak. Det gir meg også anledning til å utdype noe jeg ikke kunne i sted, av tidsmessige hensyn. Det å etablere en sak er vi med på, men det betyr ikke at vi har vedtatt høringer, for høringer er et stort anlagt hjelpemiddel hvis man etter forundersøkelser finner ut at det er mer som skal spørres om, særlig overfor statsforvaltningen. Det betyr at vi kan reservere oss mot både høringenes omfang og ikke minst deres innhold, og det gjorde vi også i god tid før Riksadvokaten kom til det samme. Det var ikke høringen som idé, men det var høringens innhold – ved å invitere personer til å uttale seg om forhold de egentlig var siktet for.
Michael Tetzschner (Høyre), 2016-06-16:
Jeg tror man må ha en nokså barokk fantasi for å finne et grunnleggende motsetningsforhold mellom det som statsråden sier under en høring, og det jeg nå sier, når vi presiserte hva vi var imot når det gjaldt høringens innhold. Jeg regner med at ingen har noe annet syn på det når det gjelder Riksadvokatens og påtalemyndighetenes mulighet til å arbeide seg ferdig med en sak. Det var heller ikke det statsråden uttalte seg om. Jeg har også selv sagt her at vi har fått en nyttig gjennomgang på noen punkter, som vi kan ta lærdom av, men det betyr ikke at vi går god for innholdet – heller ikke mesteparten av det innholdet som vi har brukt uforholdsmessig mye tid på.
Michael Tetzschner (Høyre), 2016-06-16:
Unnskyld – saken, ja; det er jo ikke noe problem.
Michael Tetzschner (Høyre), 2016-06-16:
Unnskyld.
Michael Tetzschner (Høyre), 2016-06-16:
Jeg får ikke helt tak i hva som var det finurlige i det spørsmålet. Kontrollkomiteen må jo forfølge de sakene som de finner av interesse. Det er klart at i en første fase, hvor man også ble meddelt at VimpelCom nærmest var et datterselskap av Telenor, var det en del av disse bakenforliggende ordrelinjer og ansvarslinjer som ikke var fullt ut kartlagt. Da er det helt naturlig at komiteen bruker tid for å gå inn i en sak, for så å se om man skal forfølge den videre. Det jeg protesterer mot, og som sikkert også spørreren har fått med seg, er omfanget og ikke minst gjennomføringen, temavalg og personvalg for en del av disse høringene, som dessverre har brakt komiteen lenger fra målet. Og jeg synes vi ser det ganske klart, i og med at vi har et enstemmig forslag til vedtak her i kveld: Vi vedlegger saken protokollen.
Michael Tetzschner (Høyre), 2016-06-16:
Det er ikke uvanlig at statsråden – og jeg forstår at i det siste eiermøte har man igjen gjort det – understreker det samfunnsansvaret alle som driver forretning, har. Og der staten lar seg involvere eller er med, skal det selvfølgelig også være høye forretningsetiske standarder. Jeg tror kanskje representanten Lundteigen ikke har lagt stor nok vekt på at VimpelCom er et selskap som ligger utenfor norsk jurisdiksjon, og at det er Telenor staten er medeier i. Det er altså ikke VimpelCom statsråden har eierdialogmøte med. Så hvis man ikke ser og holder orden på partsforholdene, kan det bli en meget vidløftig affære, og det er også kanskje en av grunnene til at den er blitt det.
Michael Tetzschner (Høyre), 2016-06-16:
Jeg er absolutt stor tilhenger av at man forfølger mistanke om korrupsjon – det er da også gjort av rette myndighet. VimpelCom er etterforsket av politimyndighetene i tre land. Det er altså inngått et forlik, under strenge vilkår, som tilfører halvparten av de 6 mrd. kr til USA og halvparten til Nederland. Korrupsjonsvirksomheten har altså fått sin velfortjente straff. Likevel må vi holde hodet noenlunde kaldt, for det er altså Telenor vi snakker om, som ingen har bebreidet for noen delaktighet, verken passivt eller aktivt. Jeg hører likevel at det rent språklig prøves å skape overganger som om Telenor nærmest skulle ha medvirket til dette. Dette har jo Deloitte-rapporten grundig manet til jorden.
Michael Tetzschner (Høyre), 2016-06-16:
Dette begynner å bli nokså meningsløst. Det som kreves, er en slags sinnelagserklæring. Den kan Lundteigen få herved! Vi motarbeider korrupsjon. Nettopp fordi det er en straffbar handling, er det ikke mye rom å gå på før det er en sak for politiet. Så til det andre: Det er grunnleggende sett et norsk selskap som statsråden har tilsyn med, altså indirekte gjennom aksjonærfellesskapet, og det er slik at en gransking har slått fast at Telenor ikke er å laste. Dermed blir heller ikke statsråden å laste. Det er selvfølgelig alltid mye å lære av dette komplekset. Det er slik man lærer av ting, enten man er direkte involvert eller ikke. Jeg synes en viktig læring også er at den internasjonale rettsorden har sørget for at de som drev korrupsjonshandlinger i Usbekistan, har fått svi for det.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2016-06-16:
Jeg synes Riksrevisjonens rapport ga rom for ganske mange interessante betraktninger, for det er klart at Norge står overfor en ganske tøff omstilling, og vi skal prøve å finne fram til de bedriftene som skal dra landet framover. For dem som ikke tror det bare er å bestille en rapport fra SSB som sier at det er enklere å lage arbeidsplasser i det offentlige enn i det private, har denne rapporten gitt noen tanker som jeg har lyst til å ta opp, for det å finne fram til framtidens bedrifter er ganske komplisert. Jeg vil særlig peke på følgende i rapporten: «Verdiskapingen til bølge 2-bedriftene er også lavere enn sammenlignbare bedrifter som fondene var nær ved å investere i, og lavere enn sammenlignbare bedrifter som er eid av private fond.» Det gir noen signaler om både seleksjon av hva slags bedrifter man går inn i, og også kanskje om hva slags type forvaltning man driver – stimulerer man virkelig til vekst og utvikling – og særlig når man setter det i sammenheng med det som står under punkt 1.2.2 om fondets administrasjonskostnader, som «utgjør om lag en fjerdedel» av den bevilgede kapital. Det er en ganske høy forvaltningsandel. Da blir spørsmålet: Er såkornfond den mest effektive måten å nå fram til bedriftene på? I Næringsdepartementet sitter vi med en nylig evaluering av virkemidler, og der kommer det veldig tydelig fram at det er de generelle virkemidlene, som treffer bredt og landsomfattende, som er de absolutt viktigste virkemidlene. Da bemerker SkatteFUNN seg som kanskje det mest effektive virkemidlet. Så jeg tok ordet mest for å si litt rundt hva slags virkemidler det er som faktisk når fram, og som har best mulighet til å lykkes. Jeg skjønner godt at Riksrevisjonen ønsker en sterkere oppfølging, og at de setter fokus på det – det er vel i og for seg deres oppgave. Men jeg mener de grunnleggende spørsmålene her blir om såkornfond er løsningen, eller om det er andre virkemidler som kan komme til å gi atskillig større effekt med tanke på framtidig verdiskaping. Jeg mener man må begynne å se på: Klarer man å tiltrekke seg de rette prosjektene når man starter opp såkornfond? Det er ganske dramatisk når det er en lavere avkastning på de prosjektene man går inn i, enn det er i de prosjektene man holdt på å gå inn i, og også at det er en lavere avkastning av prosjektene innenfor såkorn enn tilsvarende prosjekter som forvaltes ute i det generelle markedet. Da er det mye som tyder på at man kanskje ikke når målsettingen. Så er det spørsmål om man har den kompetansen som trengs for å forvalte det bedre enn markedet, og til syvende og sist er det et spørsmål om man kan forsvare en forvaltningskostnad på 25 pst. av de midlene som er bevilget. Jeg sitter i næringskomiteen, og jeg synes denne riksrevisjonsrapporten gir veldig gode betraktninger rundt hva slags virkemidler vi faktisk må prøve å fokusere på framover. Jeg tror vi skal ta den med oss i de framtidige vurderingene.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2016-06-16:
Jeg insinuerer absolutt ingenting, men det er jo åpenbart at når en statsråd er underlagt Stortinget, har man ingen mening, egentlig, om i hvilken grad det er riktig av en kontroll- og konstitusjonskomité å gjennomføre saken på den måten man gjør. Det er det eneste jeg sier, og det tror jeg også at statsråden ønsket å signalisere, at man har ingen oppfatning om Stortingets arbeid, og det er helt riktig håndtert.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2016-06-16:
Det har jeg ingen grunn til ikke å tro. Men igjen: Hva annet kunne man altså ha svart? Jeg har ingen grunn til ikke å tro at man mener det. Som jeg også sa i innlegget, mener jeg det er helt riktig at saken ble varslet opptatt, og det er helt åpenbart at sakens alvor uansett ville ha ført til at man kom til å få den belyst gjennom kontroll- og konstitusjonskomiteen i Stortinget. Men det er timingen på det, det er når det skjer, og at man løper om kapp med at statsråden hadde sin fulle hyre med selv å skaffe seg oversikt og håndtere det i forhold til selskapene, som jeg setter spørsmålstegn ved. Men det er min betraktning av situasjonen. Sånn sett synes jeg det er litt bemerkelsesverdig at komiteen hele tida påpeker og må dekke seg bak hva en statsråd sa i en sånn høring.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2016-06-16:
Da skal jeg prøve å klargjøre det. Jeg mener saken er så alvorlig at det er helt åpenbart at all den informasjonen som er kommet fram, ville ha kommet fram, enten gjennom at kontroll- og konstitusjonskomiteen tok den etterpå, eller også gjennom dialog med selskapene. Det kunne ha kommet opp på generalforsamlingen. Det er klart at her ville man ha måttet forklare seg for en generalforsamling, når et datterselskap som man har investert i, har kommet opp i denne type utfordringer. Jeg er helt overbevist om at man måtte ha kommet fram med informasjonen. Men det er nå min oppfatning av det. Jeg tror både eierskapsdemokratiet, eierskapsdialogene, alt sammen, ville ha fungert. Og til syvende og sist ville det ha kommet gjennom en høring, som hadde kommet i ettertid, hvor man hadde gjort det som kontrollkomiteen selv sier: sjekket om statsråden har fulgt opp sitt eierengasjement godt nok.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2016-06-16:
Jeg synes dette blir litt spillfekteri. Jeg har den oppfatningen at jeg tror dette hadde kommet fram. Og igjen, som jeg sa i mitt innlegg: Jeg tror også man skal erkjenne at det faktisk er et helt system som fungerer bak å få fram den typen informasjon. Det er klart at da VimpelCom-saken eksploderte i 2014, var det vel, og det ble en sak, og det ble etterforskning, ble saken trappet opp på en helt annen måte – også med hensyn til hva omverdenen visste. Jeg aksepterer at både media og alle spiller en rolle der, men om man har fått fram informasjon som ellers ikke ville ha kommet fram, er jeg fortsatt tvilende til.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2016-06-16:
Jeg skal ikke snakke om de andre sakene som kontroll- og konstitusjonskomiteen har vært inne på her, men jeg har ikke sagt at man ikke skal ha høring. Jeg har bare sagt at det var åpenbart at det kom til å bli denne type gjennomgang, men jeg stilte spørsmål ved at man gjorde det samtidig med at det foregår en politietterforskning, samtidig med at saken ikke var klarlagt i de rettsorganer som faktisk er der. Jeg tror det egentlig hadde vært nyttigere hvis man hadde gjort det i ettertid, og jeg mener at vi som har ansvaret for det statlige eierskapet, prøver så godt vi kan å følge opp løpende det statlige eierskapet også med hensyn til korrupsjon.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2016-06-16:
Representanten Kolberg sier at Stortinget bestemmer. Selvfølgelig bestemmer Stortinget, men det er jo nettopp det eierskapsprinsippene også dreier seg om: Vi bestemmer sammen med andre. I eierskapsmeldingen legger vi faktisk rammene rundt hva Stortinget har av forventninger, hva landets nasjonalforsamling har av forventninger til selskapenes styrer, men vi har etablert ansvarsforholdene nedover sånn at også andre kan være medeier sammen med staten. Det er nettopp det som, synes jeg, er litt grunnleggende når man diskuterer ut fra at det er Stortinget som bestemmer. Her er det faktisk andre som også er med, sammen med oss. Og igjen: VimpelCom er ikke noe selskap som vi er direkte engasjert i, det er gjennom Telenor.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2016-06-16:
Det er da ingen som har sagt at det er et problem at staten bekjemper korrupsjon. Snarere tvert imot, jeg tror det er full støtte blant alle. Men man må respektere de beslutningsorganer som faktisk er, og det er det jeg spør om representanten Kolberg fullt ut forstår, at det er faktisk andre eiere som også skal ha et ord med i dette. Det var derfor jeg poengterte at eierskapsmeldingen er så sentral, for der har vi sendt ut i full åpenhet hva våre forventninger er til selskapene, sånn at alle medeiere, alle ansatte, alle långivere, alle som har noe med de selskapene å gjøre, vet hva vi forventer av selskapet. Så det er da ingen som har sagt at det er noe problem. Men vi må respektere de reglene vi selv har satt opp for å håndtere det – det har vi påpekt.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2016-06-16:
Vi blir nok neppe helt enige om det, men det bringer meg litt til Aaser. Det jeg prøvde å gi uttrykk for, i hvert fall, var at jeg har full forståelse for det som skjedde da den tilliten ble brutt, og det er nettopp det som er så viktig. Da kom det fram at det var tilbakeholdt informasjon, og det fikk sin konsekvens, og det mener jeg er riktig. Når man har fått tillit, skal det også få en konsekvens når tilliten brytes. Det var stor forståelse også blant eierne for at det måtte få den konsekvensen det fikk – bare så det ikke står igjen som en misforståelse – for det er åpenbart hvem som har brutt tillitsrekkefølgen her. Det var Telenor som ikke informerte. Men igjen, som også advokat Knudsen var inne på i høringen, dette er et av de mest sentrale og vanskelige spørsmål et styremedlem har å forholde seg til: Når skal man gå videre med informasjon, og hva slags type informasjon skal man gå til eierne med?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2016-06-16:
Det er vi helt enige om. Det er klart at hvis et styremedlem får informasjon av denne typen, skal man gå videre til eieren, og det var nettopp det som skjedde, at det hadde man ikke gjort, og dermed fikk det tillitsbruddet den konsekvensen det fikk.
Monica Mæland (Høyre), 2016-06-16:
Takk tilbake for samarbeidet med komiteen. Jeg er glad for spørsmålet, for i et av innleggene som ble holdt her i dag, kunne det virke som om det nærmest er en ukultur i selskapene. Det må jeg bare tilbakevise. Det er ikke mitt inntrykk. Vi må huske på at staten er eier i de største norske selskapene. Mitt inntrykk er at styrene tar dette på alvor, jobber iherdig for å ha regler, ha systemer og utøver Stortingets vilje og våre forventninger gjennom eierskapsmeldingen. Men det er et område som er i utvikling, og derfor var det interessant da jeg tidligere i denne uken møtte lederne i 30 av de selskapene vi har ansvaret for. Jeg møtte disse styrelederne også for to og et halvt år siden, og bare på to og et halvt år hadde retorikken, profesjonaliteten på dette området økt betydelig. Men mitt klare inntrykk er at dette jobber styrene med. Jeg tror alle styrer forstår at man må ha mer enn et teoretisk forhold til det. Dette krever stor grad av aktivitet.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2016-06-16:
Det er snart høysesong for fødsler noen steder. Vi vet at barneavdelinger sliter med å ha nok spesialsykepleiere, spesielt på prematuravdelinger. Vi vet at intensivavdelinger sliter med å få nok vikarer. Det brukes i høy grad innleide sykepleiere fra andre land, faktisk. Det er bra for å få dekket behovet, men samtidig kan det også noen steder være en språkutfordring, som skaper en sikkerhetsmargin som kan være vanskelig – og vi kan få noen avvik på grunn av det. Tenker statsråden at oppdragsdokumentet til spesialisthelsetjenesten er tydelig nok på det ansvaret de hele veien har for å sikre å ligge i forkant – for vi får stadig meldinger om at det er for få til å gjøre det – eller må det tydeliggjøres enda mer for å sikre at vi ikke kommer i en situasjon hvor vi ikke har nok folk?
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2016-06-16:
Pasientjournalene som skal lagres i Norsk helsearkiv, inneholder følsomme data og mye ettertraktet og sensitiv informasjon, pasientinformasjon som for ettertiden kan gi oss viktig informasjon innenfor helse – om opplysningene brukes rett, og ikke minst om de ivaretas riktig. Etter den NOU-en som er nevnt før her, fra 2006, anbefales det at «Norsk helsearkiv skal etter forutsetningen etableres av staten og drives i statlig regi.» Utvalget er samlet om at det er best om IKT og depotlager samles på en plass. Når Kristelig Folkeparti nå støtter forslag til vedtak I og II, vil jeg gjøre oppmerksom på at vi sier at det gjøres i lys av merknaden fra flertallet i finanskomiteen i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Når vi har den merknaden, er det fordi vi i den utredningen man skal ha i henhold til II, ikke bare vil ha med om det er privat eller offentlig, men vi vil også ha med hva som er kostnadseffektivt. Jeg leser ikke den merknaden en gang til, for den har vært lest her en gang før. Vi mener at det er viktig at arbeidsplasser knyttet til administrasjonen, kontorbygg og saksbehandling skal legges til Tynset. Samtidig vet vi at det har versert utrolig mange summer om hva depotbygget vil koste. Det har versert ulike summer, og derfor mener vi at vi må få alt på bordet. Egnet eller uegnet tomt har det vært snakk om, og andre lokaliseringer er nevnt. Nå mener Kristelig Folkeparti at alt dette må legges på bordet, sammen med hva som er kostnadseffektivt. Vi må se på om det er kostnadseffektivt når antall hyllemetere nå går ned på grunn av mer digitalisering, når arealet som er beskrevet, skal ned, når en beregner transport inn i dette, og en må eventuelt beregne inn pris for leie – ikke for 20 år, men for mye lengre tid. Derfor håper Kristelig Folkeparti at vi kan få dette på bordet og fatte et vedtak nå til høsten. Kristelig Folkeparti ønsker og håper at vi kan lande ned på Tynset hvis det er mest kostnadseffektivt. Da må alt dette med i utredningen. Fra Kristelig Folkepartis side tror vi at det kan være fullt mulig. Kristelig Folkeparti anbefaler komiteens forslag til vedtak I og II, som vi står bak, men de er altså rammet inn av den merknaden som er i innstillingen til RNB.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2016-06-16:
Som ministeren sikkert forstår, mener Arbeiderpartiet det ikke er nok å overlate til den enkelte kommune og til det enkelte sykehus å sikre nok rekruttering. Det viser seg også at med systemet for praksisplasser bruker en veldig mye tid og ressurser på at det ikke er noen forutsigbarhet med hensyn til hvor plassene er – en må egentlig gå rundt og tigge om å få plasser. Det er ikke holdbart, for praksisdelen er jo en viktig del av opplæringen. Spørsmålet gjelder valgløftet som Erna Solberg ga, om å gi 15 000 flere tilbud om etter- og videreutdanning innenfor sykepleie, og øremerkingen på 1,8 mrd. kr. Hvor mye har vært øremerket så langt i denne fireårsperioden, og hvor mange har fått tilbud om etter- og videreutdanning?
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2016-06-16:
Det andre som vi har tatt opp, er rammeplanene og revidering av dem. Når vi har besøkt helseinstitusjoner, sier de at de ikke har nok og riktig kompetanse med hensyn til de utfordringene som er der ute, og at incentivsystemene i høyskolesystemet er basert på hvor mange søkere man får. De innretter det etter hva ungdom kunne tenke seg å søke på, og nødvendigvis ikke ut fra dialog om hvilke behov som er, spesielt i kommunehelsetjenesten. Mener statsråden at det ikke ville være fornuftig å få en bedre samhandling mellom kommunehelsetjenesten og sykehusene – om innhold, kapasitet og volum – når det gjelder dem som utdannes? Så kan jeg si at i Bergen har vi fire forskjellige sykepleierskoler. De definerer innholdet i rammeplanene helt forskjellig, slik at det ikke er mulighet for mobilitet rundt i landet. Det er også en utfordring med et moderne system at veldig mange flytter på seg.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2016-06-16:
Jeg opplever ikke at statsråden svarte på spørsmålet om at høyskolene er selvstendige med hensyn til både å definere rammeplanene, kapasitet, innretning og hvilken type spesialisering som skal være, samtidig som man ser at både kommuner og sykehus mangler disse spesialistene, som vi har vært inne på i forslaget. Er det ikke noe område hvor man ser at det kunne være fornuftig med tettere dialog mellom myndigheter og dem som skal bruke dette, og utdanningsinstitusjoner? Og hvordan skal det skje?