trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-11-26:
Det er flere som har stilt meg spørsmål om den konkrete anbudsutsettingen av renholdstjenestene i Forsvaret. Jeg synes det er vanskelig å skulle kommentere den saken, rett og slett fordi den, så vidt jeg vet, går for domstolene akkurat nå. Hva som er utfallet av den, er det uansett for tidlig å si. Så vidt jeg vet, var det snakk om virksomhetsoverdragelse, og så vidt jeg vet, var det også en arbeidsgiver med tariffavtale som skulle bli den nye arbeidsgiveren. Men igjen: Saken er for domstolen, og da skal jeg være varsom med å kommentere den konkret. Det er som jeg har sagt i flere innlegg her i dag, at når man skal anbudsutsette, gjelder det regelverk for det i dag. Man har en egen forskrift om lønns- og arbeidsvilkår i offentlige kontrakter som nettopp regulerer hvilke krav man skal sette til lønns- og arbeidsvilkår. Jeg mener det er en viktig forskrift og en riktig forskrift nettopp fordi den sikrer de ansatte rettigheter. Men så går det et ideologisk skille i denne salen mellom dem som ønsker å ta i bruk private aktører, og dem som ikke ønsker å ta i bruk private aktører. Det er også en fordel, når man setter noe ut på anbud, at man nettopp kan stille krav og vilkår, og hvis ikke de følges, kan man si opp kontrakten. Jeg merker meg at opposisjonen i denne salen er langt mer taus når det gjelder de bruddene vi faktisk ser i offentlig sektor, og det synes jeg er et tankekors. For vi ser det i Oslo, vi ser det i Trondheim, vi ser det i statlig sektor, at det også er brudd der, men der er bekymringen fra opposisjonen ikke nevneverdig stor, må jeg si. Regjeringen har vært opptatt av å sette et trygt og seriøst arbeidsliv på dagsordenen. Vi har utarbeidet tre strategier mot arbeidslivskriminalitet sammen med partene i arbeidslivet. Vi ser gode resultater av det arbeidet vi gjør. Vi ser at bedrifter opplever at det er lettere å drive nå enn tidligere, og at man sier at risikoen for å bli tatt er større. Forbrukere er mer tilbøyelige til å handle hvitt nå enn tidligere, og det er bra. I de strategiene har vi nettopp fokusert på tilsyn, på sanksjoner, på informasjonsdeling og på etatssamarbeid for å luke ut dem som er useriøse. Og det skal denne regjeringen fortsette med. Vi er opptatt av et trygt, seriøst arbeidsliv uten useriøse arbeidsgivere, men vi er også opptatt av at man skal ta både private og offentlige virksomheter i bruk, i den blandingsøkonomien som også representanten Lundteigen nevnte i sitt innlegg.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-11-26:
Som jeg akkurat sa i mitt innlegg fra talerstolen, står det eksplisitt i proposisjonen, på side 11, at mottakere som bor i et annet EØS-land, er å anse som bosatt i Norge, og da vil jo ikke denne endringen gjelde for dem. Kravet er å bli bosatt i Norge. Norge er i denne sammenheng å sidestille med EØS-området. Det er flere årsaker til at vi har fremmet denne saken. Det ene er at vi ønsker å begrense eksport av ytelser. Det opplever jeg at det er enighet om også i Stortinget. Den andre årsaken er at vi ønsker å begrense negativ sosial kontroll, at barn sendes til utlandet mot sin vilje, og det er jo også en oppfølging av et vedtak fattet i Stortinget i 2018, i forbindelse med en rekke medieoppslag hvor vi så at mange barn ble sendt ut av landet, til koranskoler og annet. Jeg oppfattet at det var bred enighet i Stortinget den gangen om at man ønsket nettopp å begrense eksport av ytelser, også med det formålet.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-11-26:
Jeg kan ikke utelukke at det kan finnes noen eksempler på at det kan bli berørt. Men som vi også sier veldig tydelig i proposisjonen, er det å bo i et annet EØS-land det samme som å bo i Norge i denne sammenhengen – Norge og EØS-området er lik bosatt i Norge. Derfor sier vi også veldig tydelig og gjennomgående i denne proposisjonen at de avtalene vi har inngått, bl.a. som følge av EØS-avtalen, legger begrensninger på hvilke muligheter man har til å stanse eksport til utlandet. I all hovedsak vil denne proposisjonen handle om å begrense mulighetene for eksport til land utenfor EØS-området eller andre land som man har avtale med. Men det å begrense mulighetene for eksport til land og til familier som sender barna sine ut av landet på lengre utenlandsopphold, med de negative sidene det har for disse barna, har også vært en viktig del av den handlingsplanen som jeg viste til i mitt innlegg.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-11-26:
Som jeg sa i mitt forrige svar, kan jeg ikke utelukke at det finnes noen eksempler – selv om jeg ikke klarer å se for meg hvilket eksempel det skal være nå – gitt den avtalen vi har inngått, og de begrensninger som nettopp forordningen setter. Når man sier at det å bo i et annet EØS-land er sidestilt med det å bo i Norge, og vilkåret for ytelsen er å bo i Norge, ja så sier det seg selv at disse endringene i all hovedsak vil ramme andre land enn dem innenfor EØS-området. Det er også i tråd med den handlingsplanen vi har mot negativ sosial kontroll, som jeg også nevnte i mitt hovedinnlegg. Vi ønsker at det skal være insentiver til ikke å sende barna på utenlandsopphold til land og regimer hvor de ikke blir ivaretatt på en god måte, nettopp slik vi så i medieoppslagene for et par år siden.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-11-26:
Jeg mener den proposisjonen viser veldig tydelig hvilke avtaler vi har inngått, og hvilke begrensninger som følger av de avtalene. Det er ingen tvil om at vi er begrenset av avtaler, og at EØS-avtalen nettopp sier at det å bo i Norge og det å bo i EØS-området er sidestilt. Ja, jeg mener virkelig dypt og inderlig at vi bør se på folketrygdloven i lys av den saken vi nå sitter i – nettopp fordi det åpenbart har vært vanskelig å lese hva som er rettstilstanden ut av norsk lov. Det er det vi nå sitter med også. Vi gransker nå hele dette saksforløpet for å se hvor det gikk galt i 2012, og kanskje til og med enda tidligere. Hvordan var det man implementerte denne forordningen? Var det virkelig ikke mulig den gangen å lese ut av forordningen hva den betød? Det er det vi nå sitter og gransker, og jeg håper vi kan få et svar på det, for det sier seg selv at den saken vi sitter med i fanget nå, er dypt tragisk og rett og slett en skandale for alle som er berørt av den.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-11-26:
Jeg tror vel det er ganske klart for Stortinget i dag i hvert fall hva som er i denne proposisjonen. Det framkommer også tydelig hvilke forordninger som gjelder, og hvilke begrensninger og muligheter de forordningene gir. Og jeg har ved flere anledninger stilt spørsmål om det på en bedre måte bør framkomme av loven hva som er lovens rekkevidde, for det er ikke åpenbart når man leser den slik som den er. Dette er et arbeid som jeg har sagt at jeg vil igangsette, og det vil jeg gjøre. Vi er nå i full gang med å rydde opp i denne trygdeskandalen. Det er mange forhold vi skal nøste i. Vi vil måtte gå tilbake til i hvert fall 2012 og kanskje tidligere. Når granskingsutvalgets rapport kommer til sommeren, vil vi forhåpentligvis få noen flere svar på hva som gikk galt, hvor det gikk galt, hvordan det kunne gå galt, og hvorfor ikke noen oppdaget det før vi selv oppdaget det nå i år.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2019-11-26:
Det er en viktig sak som er til behandling her i dag, for det er mange ansatte som føler utrygghet i den situasjonen de kommer opp i, når arbeidsplassen blir anbudsutsatt. For offentlig virksomhet bør det være hovedregelen at man har fast ansatte i egen regi; da unngår man hele problemstillingen. Det som er interessant å høre her i dag, er at både representanten Wiborg og statsråd Hauglie snakker om at det er viktig å ha gode lønns- og arbeidsvilkår, men man definerer da lønns- og arbeidsvilkår som noe annet enn det å ta hensyn til pensjon. Jeg synes det er veldig uklokt at man ikke fokuserer mer på det med pensjon og de rettighetene mange mister. Jeg utfordrer statsråd Hauglie til å svare på det spørsmålet som ble stilt her i stad, om de renholderne som mister opptil 1,3 mill. kr i pensjon fordi arbeidsplassen blir konkurranseutsatt. Statsråden snakket om hva som skjedde i Oslo kommune, men det er vel sånn at det som skjer i Forsvaret, er en del av regjeringens ansvar, og jeg synes statsråden kunne svare på det. Jeg synes også det er merkelig at man ikke bruker mer tid på å forstå hvor mye pensjon betyr for den enkelte. Vi har hatt en sak i denne sal, en stor sak som alle arbeidstakerorganisasjonene stod bak, om at vi skulle få pensjon fra første krone. For det er jo de med de laveste lønningene som taper på at vi har en lovgivning som gjør at man ikke får pensjonsuttelling for de første 100 000 kr man tjener, og de som jobber deltid og har usikre jobber, kommer dårligere ut. Det første regjeringen burde gjøre, er å gå tilbake og legge fram en sak som gjør at vi får pensjon fra første krone. Det ville bøte noe på den usikkerheten mange av de som blir konkurranseutsatt, nå har, for da ville man i alle fall vært sikret en noe bedre pensjon enn det man i mange tilfeller får, selv om pensjonen i offentlig sektor tradisjonelt har vært langt bedre. Jeg utfordrer statsråden til å si noe om hva hun faktisk mener om det som skjedde i Forsvaret. Er det greit at staten som arbeidsgiver sender folk ut i en situasjon der man taper mye penger på noe det burde være opplagt at man får beholde?
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2019-11-26:
Høyre er selvsagt også for et trygt og anstendig arbeidsliv, og vi mener det er mange måter å drive mer effektivt på. Faktisk kommer hele velstandsutviklingen vi har hatt de siste 150 årene, nettopp av at vi har klart å gjøre mer for mindre. Det kan være bedre metodikk, det kan være bedre utstyr, og det har gjort at selv vaktmestertjenester og renhold kan gjøres mer effektivt, samtidig som det styrker arbeidstakeres arbeidsforhold gjennom at man ikke trenger å ta de tunge løftene. Jeg mener det er en feilslutning å hevde at det ikke er mulig å gjøre ting smartere – og derfor ofte billigere – uten at det går ut over lønns- og arbeidsbetingelser. Tvert imot har vi i Norge klart å heve arbeidslivsstandarder, tilby god lønn og gode arbeidsforhold samtidig som vi leverer flere og bedre tjenester. Representanten Grande tar opp forhold i Oslo kommune, bl.a. innen renovasjon og renhold. Renovasjon var altså konkurranseutsatt i over 20 år med suksess før én kontrakt ble brutt. Det Grande omtalte som en uholdbar kontrakt for renovasjon, satt hans eget byråd på i halvannet år uten å endre på etter at de tok over. Og, som representanten Wiborg har vært inne på, det samme var det med Arbeiderpartiet og SV i byråd, som krevde lavere lønninger i anbudskontrakter med private. Det har representanten Lerbrekk ikke svart på, men jeg ser at representanten Grande har tegnet seg etterpå, så han kan kanskje forklare litt om det. Nå har jo Oslo kommune tatt over disse tjenestene, og alt skal tilsynelatende ha blitt så mye bedre. Men det de glemmer å nevne, er at Arbeidstilsynet nå har åpnet sak mot Oslo kommune etter at det ble avdekket brudd på arbeidsmiljøloven – ikke bare ett brudd, men 250 000 brudd siden 2016. Så hvis det er politisk vilje det har stått på i alle disse årene, hvor har den vært? Og mens Veireno mistet kontrakten sin og Veireno-sjefen ble dømt til ni måneders fengsel for brudd på arbeidsmiljøloven, viser det seg at kommunen altså gjør det samme, i langt større utstrekning. Jeg tror det finnes både gode og dårlige arbeidsgivere i både offentlig sektor og privat næringsliv, og det finnes gode og dårlige kontrakter. Det er fullt mulig å legge premisser i kontraktene som gjør at man får bedre arbeidsbetingelser, og selvfølgelig kan det offentlige be om at krav blir oppfylt. Men disse kontraktene kan man da stille krav til, og kontraktene kan sies opp. Verre er det når offentlig sektor som monopolist gjør det samme. Som statsråden tror ikke jeg at det er vond vilje av dagens byråd. Like fullt blir det hult å si at arbeidstakeres rettigheter står fremst når SV og Arbeiderpartiet selv krever lavere lønninger i anbud og står ansvarlig for 250 000 brudd på arbeidsmiljøloven. Konkurranseutsetting betyr for meg å sørge for bedre tjenester og anstendige arbeidsforhold, uansett hvem som leverer dem.
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2019-11-26:
Jeg skal være kort. Jeg sier som Arild Grande, med motsatt fortegn: Vi hører veldig mye fint og flott om hvor ansvarlig og bra alt skal bli bare det offentlige selv står for tjenestene. Det til tross for at Arbeiderpartiet og SV åpenbart tok over kontrakter som de selv mente var uholdbare, uten å gjøre endringer eller si dem opp da de kom inn i byrådet i Oslo, til tross for at de selv krever lavere lønninger i kontrakter ved anbud, og til tross for at de selv står ansvarlig for 250 000 brudd på arbeidsmiljøloven, samtidig som de mener at dette kun står på politisk vilje. Da lurer jeg på: Hvor har den politiske viljen vært de siste fire årene? Men det er kanskje ikke så rart, for det er tross alt den moralske, høyverdige venstresiden vi snakker om.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2019-11-26:
Statsråden sa avslutningsvis at forholdet til EØS-regelverket er grundig vurdert i saken. I proposisjonen står det: «Forslagene i proposisjonen vil dermed i hovedsak få effekt dersom mottaker eller forsørget barn og ektefelle oppholder seg i land utenfor EØS(inkludert Sveits) eller andre avtaleland.» (inkludert Sveits) Da vil jeg gjerne at statsråden gir et eksempel på at kravene faktisk vil få effekt selv om mottaker eller forsørget barn eller ektefelle oppholder seg i et EØS-land.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2019-11-26:
Statsråden brukte mesteparten av svaret på et spørsmål jeg ikke stilte. Vi er enig i det som er bakgrunnen for saken. Det er andre ting som gjør oss urolige. Da skal jeg prøve å nærme meg det samme spørsmålet med en litt annen vinkling. I proposisjonen tas det samme forbeholdet som jeg nevnte i min første replikk, også med motsatt fortegn, at de foreslåtte endringene i mindre grad berører opphold i EØS-land for arbeidsinnvandrere fra EØS. I hvilke tilfeller er det de foreslåtte endringene da faktisk vil berøre opphold i andre EØS-land enn Norge?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2019-11-26:
Takk for svaret. Jeg registrerer at statsråden kanskje er litt på vikende front, at man liksom ikke kan være helt sikker. Når regjeringa i proposisjonen tar forbehold ved å si at dette i hovedsak vil ha effekt for bosetting og opphold utenfor EØS og i mindre grad vil berøre opphold i EØS-land, hvorfor tar man slike forbehold hvis det ikke finnes et eneste unntak fra regelen om at bosetting og opphold i EØS er det samme som bosetting og opphold i Norge?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2019-11-26:
Takk for svaret – og tilbake til det statsråden sa i sitt hovedinnlegg om at forholdet til EØS-regelverket er «grundig vurdert». Men det tas i hvert fall to forbehold i proposisjonen. Statsråden sa selv på Stortingets talerstol den 5. november: «Trygdelovgivningen bør gi bedre veiledning, både til medlemmer av folketrygden og til profesjonelle aktører.» Hvorfor ser ikke statsråden seg da tjent med å ta en ny titt på denne saken når hun selv ikke kan svare på om det fins unntak – fra det at å bo innen EØS er lik å bo i Norge, og å oppholde seg innen EØS er lik å oppholde seg i Norge – eller ikke?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2019-11-26:
Et siste spørsmål, for statsrådens svar nå gikk på en måte inn i kjernen av det jeg har prøvd å spørre om, uten at jeg synes jeg har fått helt tilfredsstillende svar. Statsråden sier at man nå bør se på hele folketrygdloven i lys av forordningene, at det har vært vanskelig å lese rettstilstanden ut av både loven og forordningene. Da regner jeg med at vi får en vurdering av det tilbake til Stortinget. Da er spørsmålet når det gjelder de lovendringene som vi inviteres til å ta stilling til her i dag, og som stortingsflertallet kommer til å vedta: Kommer de også til å bli en del av de lovbestemmelsene som må endres i ganske nær framtid for at regelverket skal bli tydelig nok for dem som skal bruke det, og for medlemmene av folketrygden?
Kristian Tonning Riise (Høyre), 2019-11-26:
Høyre mener at å sikre velferdsstatens bærekraft for framtiden er en av våre viktigste oppgaver. Derfor har det vært – og vil være – nødvendig å fortsette å justere eller endre ytelser og ordninger, slik at de reflekterer intensjonen med at de ble innført. De fleste ytelser fra folketrygdloven følger fra før av prinsippet om at bosted og opphold i Norge er et vilkår for å få støtte. Det følger naturlig av dette at sosiale ytelser er tilpasset det norske lønns- og kostnadsnivået. Ved bosetting i land med vesentlig lavere lønnsnivå enn i Norge vil forsørgelsestillegget i mange tilfeller gå til familier der mottakeren selv, den forsørgede ektefellen eller den andre forelderen til det forsørgede barnet har forholdsmessig høy inntekt. I disse tilfellene vil formålet med de behovsprøvde tilleggene ikke lenger være til stede. I tillegg svekkes kontrollmulighetene når mottakeren er bosatt utenfor Norge. Det er også verdt å bemerke at saken har vært på høring, og at flertallet av høringsinstansene er positive til de foreslåtte endringene eller støtter intensjonen med forslaget. De som stiller seg negative, er i all hovedsak privatpersoner bosatt i utlandet og en interesseorganisasjon for norske statsborgere bosatt i Thailand. Fra flertallets side mener vi derfor at forslaget er godt og ivaretar prinsippet om at velferdsytelser primært skal sikres for dem som bor og oppholder seg i Norge. I lys av den nylig avdekkede saken om feil rettsanvendelse ved opphold i EØS-land, som flere har vært inne på, er det viktig å påpeke at kravet om bosted og opphold i Norge for rett til ektefelle- og barnetillegg i praksis antakelig vil være et krav om bosted og opphold innenfor EØS-området. De nye reglene vil altså i hovedsak få effekt i de tilfeller der mottakere eller forsørget barn eller ektefelle oppholder seg i land utenfor EØS, som Norge ikke har inngått trygdeavtale med. I dag gjelder dette stort sett Thailand, Filippinene, Marokko, Pakistan og Libanon. Det er altså ingen grunn til å frykte tilsvarende problemstillinger med denne saken som i Nav-skandalen, det som ble avdekket der, ettersom EØS-problematikken er tatt grundig høyde for i saken. Det er derfor også vanskelig å forstå at dette skulle være noen grunn til å stemme mot saken i dag og unødig forsinke den, ettersom jeg skjønner at det er denne problematikken som egentlig er det eneste argumentet for at de som har vært oppe og uttalt seg mot saken fra talerstolen i dag, kommer til å stemme imot.
Eva Kristin Hansen (Arbeiderpartiet), 2019-11-26:
Denne saken handler om Riksrevisjonens undersøkelse om godkjenning av utdanning og yrkeskvalifikasjoner fra utlandet, hvor Riksrevisjonen har vurdert om ordningene samlet sett er effektive og samordnet. Det Riksrevisjonen har kommet fram til, er: Informasjonen til brukerne er ikke god nok. Det er ikke lagt godt nok til rette for effektiv saksbehandling hos godkjenningsmyndighetene. Det er dårlig tilrettelagt for påbygning av utdanning og yrkeskvalifikasjoner fra utlandet. Godkjenningsfeltet er preget av lite samordning. Det er en enstemmig komité som slår fast at et godt fungerende system for godkjenning av utdanning og yrkeskvalifikasjoner fra utlandet er av stor betydning for dem det gjelder. Vi understreker betydningen av at brukerne får lett tilgang til enkel og relevant informasjon. En vesentlig del av dem det her handler om, er norske utenlandsstudenter som søker kompetanse i lovregulerte helseyrker, men som ikke automatisk er gjort kjent med hvorvidt utdannelsen vil bli godkjent i Norge. En annen betydelig gruppe er flyktninger og innvandrere med ulik bakgrunn og ulik grad av mulighet for å dokumentere egne kvalifikasjoner. Riksrevisjonen slår fast i sin undersøkelse at informasjonen til brukerne ikke er god nok, og at det er et betydelig forbedringspotensial. Det har vi merket oss. Vi registrerer også at Kunnskapsdepartementet er enig i at informasjonen fra enkelte godkjenningsmyndigheter kunne ha vært bedre, og da forutsetter vi selvfølgelig at nødvendige tiltak iverksettes. En annen ting vi har merket oss, er at tre av de fem største godkjennelsesmyndighetene ikke har et saksbehandlingssystem som gjør det mulig å finne fram til vurderinger i tidligere saker. Dette gjør saksbehandlingen vilkårlig og åpner for tilfeldige utfall av behandling av søknader. Riksrevisjonen peker i sin rapport på at avslag på søknader om godkjenning i mange tilfeller ikke suppleres med informasjon om mulighet for å bygge på kompetansen. Komiteen skriver i innstillingen at opplysninger om muligheter for påbyggingstiltak er veldig viktig for å bidra til at brukerne viderefører prosesser for å sikre seg arbeidskvalifikasjoner. Riksrevisjonen anbefaler at Kunnskapsdepartementet tar initiativ overfor sektordepartementene for å sikre at informasjonen om godkjenningsordningene blir bedre og mer brukerrettet, og at man får en avklaring om det skal legges felles prinsipper til grunn for søkere fra land utenfor EU/EØS. Riksrevisjonen anbefaler videre at departementet veileder fylkeskommunene om deres ansvar for godkjenning av utenlandsk videregående opplæring, slik at veien mot fullført videregående opplæring ikke blir lengre enn nødvendig. Komiteen er samstemmig om disse anbefalingene og støtter dem. Med det anbefaler jeg den enstemmige innstillingen, som er at saken vedlegges protokollen.
Jan Steinar Engeli Johansen (Fremskrittspartiet), 2019-11-26:
God helsehjelp til den enkelte pasient og tilgang til en kompetent og godt organisert primærhelsetjeneste, uansett hvor man bor i landet, er viktig. Det er viktige forutsetninger for et godt og trygt liv. Gode og likeverdige helsetjenester til gravide og fødende er viktig, og Norge er et av verdens tryggeste land å føde i. Opposisjonen mener likevel at tilbudet går i feil retning. Ja, det er fortsatt behov for flere jordmødre i kommunene. Likevel er det viktig å presisere at jordmorkapasiteten i kommunene er bygd opp over flere år, og det har vært en nær dobling i antall jordmorårsverk med den borgerlige regjeringen. I 2013 var det 279 jordmorårsverk i kommunene, mens det innen utgangen av 2019 vil være om lag 540. Dette mener jeg ikke er å gå i feil retning; det er snarere tvert imot en riktig og positiv utvikling. Dette har vært et viktig område for regjeringen, og regjeringen gjeninnførte lovkravet om jordmorkompetanse i kommunene fra 1. januar 2018. Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV virker gjennom disse forslagene bekymret for et sentralisert fødetilbud i landet vårt. Likevel synes de å glemme at Stoltenberg-regjeringen la ned fire fødestuer og to fødeavdelinger i sin regjeringsperiode, noe som ikke kan karakteriseres som noe annet enn nettopp en sentralisering, og ikke ble det etablert noen flere fødeavdelinger eller fødestuer heller. Denne regjeringen har derimot stimulert og jobbet for en styrking av tilbudet og en styrking av kompetansen. Gjennom flere år har jordmorkompetansen økt, og i statsbudsjettet for 2019 ble 40 mill. kr av tilskuddet til styrking av helsestasjons- og skolehelsetjenesten øremerket til jordmødre – en øremerking som for øvrig er foreslått videreført i statsbudsjettet for 2020. Jeg finner kritikken og bekymringen til opposisjonen underlig, all den tid SSB-tall publisert i juni i år viser en positiv utvikling med økte antall jordmorårsverk. Tar vi også med antall årsverk i 2018, kan vi si at det har vært en økning i antall jordmorårsverk i helsestasjons- og skolehelsetjenesten på om lag 66 pst. fra 2013. Disse tallene viser én ting: at arbeidet med å sikre en helhetlig og god fødselsomsorg i hele landet er en prioritet for regjeringen. Jeg er trygg på at regjeringen vil fortsette å stimulere til et løft for jordmortjenesten for å sikre tilstrekkelig jordmorkapasitet over hele landet, helt uavhengig av opposisjonens forslag.
Mona Fagerås (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-26:
Det er ikke blitt gjennomført et landsomfattende tilsyn med fødeinstitusjonene i Norge siden 2004. Vi vet dermed ikke hvordan det står til rundt omkring i hele dette langstrakte landet, f.eks. hvor mange som får en-til-en-oppfølging. Fagforbundet er blant dem som støtter at det nå må gjennomføres et nytt nasjonalt tilsyn med landets fødeavdelinger. Vil statsråden sikre at vi får en fullgod gjennomgang av situasjonen på fødestuene i dette landet, og garanterer ministeren at alle får en en-til-en-oppfølging under fødselen?
Mona Fagerås (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-26:
I valgkampen reiste jeg rundt på hele Helgeland for å snakke om det som opptok folkene våre der. Ikke overraskende var sykehus det temaet som de fleste ville snakke om. Vi som bor i det folk her i byen kaller Utkant-Norge, har gjennom generasjoner erfart at nærheten til helsetjenesten redder liv. Jeg mener at lokal akuttberedskap i samspill med god ambulansetjeneste er det viktigste vi sørger for, for å ha et godt sykehustilbud over hele landet. Da jeg skulle føde mitt andre barn på et lokalsykehus på en øy langt ute i havet, var jeg glad for at det skulle skje om våren og ikke midtvinters, med storm og uvær. Siden min første fødsel hadde endt med hastekeisersnitt, var jeg selektert, slik at jeg ikke kunne få føde på lokalsykehuset mitt, men skulle reise til Bodø og føde der. Da dagen var der – jeg kjente det på meg at jeg måtte dra av gårde – prøvde damene på føden på Gravdal å få tak i et ambulansefly. Det sto i Alta, og vi fikk beskjed om at det kunne være på Leknes kl. 10. Men min lille sønn hadde det mer travelt enn som så, og da hjerteaktiviteten hans begynte å avta, måtte denne fødselen ende med et hastekeisersnitt, og kl. 09.30 var Albert født, med det som jordmødrene betraktet som den korteste navlestrengen de hadde sett. Jeg tør ikke tenke på hva som hadde skjedd om vi ikke hadde hatt akuttberedskap på Gravdal da. Dette er min enkle erfaring, og det er nok en erfaring som veldig mange fødende kvinner over hele landet har. Når det gjelder akkurat denne saken, har SV stor sympati med Senterpartiets forslag. Dette er et alternativ som ikke har vært utredet tidligere, men forslaget kommer lovlig sent inn i prosessen. Det er ikke mange dager til styret skal legge fram sin innstilling, og sykehusdirektør Hulda Gunnlaugsdóttir har jo allerede lagt fram sin innstilling. Så er jeg nødt til å si at da stortingsgruppen skulle si ja eller nei til dette forslaget, var vi også nødt til å lytte til lokallagene våre på Helgeland, og deres tilråding var soleklar: De ville ikke ha flere utsettelser i denne saken. Men det SV vil foreslå, og vil presisere i denne saken, er viktigheten av at det foreligger en helhetlig plan for de prehospitale tjenestene i de ulike alternativene som er skissert for struktur og lokasjon. Og innholdet i de distriktsmedisinske sentrene, særlig i svangerskapsomsorgen, må defineres og bør omfattes av vedtaket i foretaket. Derfor har vi et forslag i denne saken, som jeg herved tar opp.
Mona Fagerås (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-26:
Helgeland er langt, og det bor folk opp mot fjellet og ytterst på den nøgne ø, i et til tider rimelig ugjestmildt vær. Det betyr at de prehospitale tjenestene og DMS får en særlig viktig rolle for å sikre gode tjenester til innbyggerne, også i distriktene. SV mener at det på mange måter vil være fornuftig å starte med å se på hva slags innhold DMS og struktur på prehospitale tjenester skal ha, med tanke på fødende og barsel, fjerndiagnostikk og følgetjeneste. Gjennom dette vil det kanskje også bli mer tydelig hvilke alternativer som bør velges for å gi innbyggerne på Helgeland gode helsetjenester. Hva vil ministeren gjøre for å sørge for at det foreligger en helhetlig plan for de prehospitale tjenestene? Og hva mener ministeren bør være et minimum av innhold for de distriktsmedisinske sentrene?
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2019-11-26:
Årets sterkeste politiske bilde ble nok tatt i Sandnessjøen, der statsminister Solberg nesten sto skolerett framfor en bunadsgerilja i kampmodus. Dette bildet symboliserer folks kamp, kvinners kamp, for tjenester nær folk. For Senterpartiet er det viktig å se på helheten i fødetilbudet og hvordan man best kan sikre svangerskaps-, fødsels- og barselomsorg. Derfor foreslår vi en NOU. Nærhet til fødetilbudet, kvalitet og bemanning er kjempeviktig, både i de større byene og andre steder. Nærhet i de større byene blir på en måte borte i og med at fødende kvinner blir avvist lengst mulig med den begrunnelsen at det er fullt – ingen må komme inn på fødeavdelingen for tidlig. Det er et stort problem. Andre steder er det vanskelig å nå fram i tide. For å sette situasjonen i perspektiv har jeg lyst til å fortelle om ressursgruppa som jobber med Helgelandssykehuset 2025. I sitt første forslag om nytt Helgelandssykehus konkluderte de med at det var smart med et stort akuttsykehus i Mo i Rana. I saksutredningen i framlegget hadde de ikke nevnt fødende kvinner og nærhet til fødetilbud i det hele tatt. Det er et eksempel på at det virkelig er på sin plass å sette dette enda sterkere på dagsordenen. Situasjonen om det blir ett stort sykehus med en fødeavdeling bare i Mo i Rana, vil for kvinner fra flere kommuner være fire timers reisevei i bil på tørr asfalt. Dette skjer samtidig som ambulansetjenesten er presset. Antallet ambulanser har sunket med 14 pst. siden 2002, og ingen av landets helseforetak oppfyller den anbefalte responstida for ambulanser. En gjennomgang av følgetjenesten viser at antallet kommuner med reisetid på over to timer til nærmeste fødeavdeling har økt fra 5 pst. i 2012 til 18 pst. i dag. Dette er særlig en utfordring i de nordligste fylkene, og det er fortsatt grunnlag for å spørre – igjen: Blør vi saktere i Nord-Norge? Nei, vi er seigliva i nord, men vi blør ikke saktere, heller ikke de som skal føde.
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2019-11-26:
Aller først må jeg få presisere noen viktige detaljer som setter argumentasjonen fra representanten Ebbesen i perspektiv: Helgelandssykehuset 2025 – nå må vi huske realitetene: Ressursgruppas anbefaling var ett stort sykehus på Mo i Rana. Det er nærmere 3,5–4 timer fra Brønnøysund og Sømna. Direktørens anbefaling, som nå er lagt fram, er et stort hovedsykehus på Mo og et lite i Sandnessjøen. Ingen fra Helgelandssykehuset har foreslått det som representanten Ebbesen tar til orde for her i dag, nemlig et stort akuttsykehus sør for Saltfjellet. Det er det absolutt ingen fra Helgelandssykehuset som har anbefalt. Jeg har også lyst til å sette det som representanten Søttar sa, litt i perspektiv. Representanten sa at Senterpartiet sentralt har konkludert med at det er best med to sykehus. Nei, Senterpartiet sentralt har med dette forslaget bedt om å få utredet to fullverdige sykehus. Det er Nordland Senterparti som i sitt program klart har sagt at de ønsker to fullverdige sykehus på Helgeland, og dersom det skal være bare ett, skal det være sentralt på Helgeland. Senterpartiet i Nordland har vært veldig tydelig, og når de har laget sitt program, har de også sett fylket som en helhet. Vi ser at vi har to sykehus lengst nord – i Harstad og i Narvik. Vi har to sykehus i nærheten av hverandre – i Stokmarknes i Vesterålen og i Gravdal i Lofoten. Det er jo geografi som er et av momentene for at man har denne sykehusforekomsten. Senterpartiet ble også kritisert for å være utydelig og ville utsette. Nei, vi er ikke utydelige. Nordland Senterparti har vært veldig tydelig i sin argumentasjon, og vi ønsker ikke å utsette. Vårt hovedønske er å få utredet to fullverdige sykehus, noe helgelendingene fortjener.
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2019-11-26:
Jeg må takke representanten Bøkestad Andreassen for at hun presiserte at jeg mente å si et sykehus sør for Korgfjellet, ikke sør for Saltfjellet. Representanten Bøkestad Andreassen har helt rett. Det jeg ville presisere, var at ressursgruppas anbefaling var ett stort sykehus på Mo, og direktørens anbefaling er et stort hovedsykehus på Mo og et lite i Sandnessjøen. Ingen har foreslått det som representanten Ebbesen tok til orde for, nemlig ett stort akuttsykehus sør for Korgfjellet. Og den anbefalingen som foreligger nå, om to sykehus – ett A-sykehus, et hovedsykehus, i Rana og et lite sykehus i Sandnessjøen – er det ingen som ønsker. Det er en modell med et A-sykehus og et B-sykehus, en pasientfelle, som ikke er noe bra forslag. Jeg har lyst til å spørre statsråd Høie direkte: Er statsråden enig med representanten Ebbesen i at dersom det skulle være bare ett stort sykehus, ville det vært sør for Korgfjellet?
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2019-11-26:
Det stemmer, det statsråd Høie sier, at det er mange som har foreslått ett stort sykehus sør for Korgfjellet, men når det gjelder hvem som har lagt fram anbefalingene på vegne av Helgelandssykehuset, har ikke de lagt fram en anbefaling om ett stort sykehus sør for Korgfjellet. Men ut fra det som ble sagt i stad, kan vi konkludere med at statsråden ikke vil gå god for stortingsrepresentanten Ebbesen fra Høyre, som tok til orde for ett stort akuttsykehus sør for Korgfjellet. Denne prosessen har, som mange har sagt, vart veldig lenge, og det er slitsomt å stå i en sånn prosess i rundt 20 år, men jeg vil presisere at det er tid til å utrede to fullverdige sykehus, for det hadde vært det beste for folket på Helgeland.
Margunn Ebbesen (Høyre), 2019-11-26:
Nå er vi snart i sluttfasen av utredninger av hvordan helsetilbudet for innbyggerne skal løses for framtiden for hele Helgeland. I dette representantforslaget prøver Senterpartiet å trekke fram et ønske om å utsette utredningen ytterligere ved nå å trekke inn et nytt alternativ for utredning. Det er allerede avklart at det ikke skal utredes. Er dette nok et forsøk fra Senterpartiet på ikke å ta stilling til vanskelige spørsmål? Nå forventer jeg at Senterpartiet forholder seg til virkeligheten der ute i vårt vakre Distrikts-Norge, der vi jobber og bor. Er det noe vi trenger på Helgeland, så er det slutt på utsettelser – la oss få en avklaring i dette spørsmålet med den framdriftsplanen som nå er kjent. I prosessen som pågår nå, jobbes det med å komme fram til en konklusjon for hvordan hele Helgeland skal få et best mulig helsetjenestetilbud – et område som dekker nær 80 000 innbyggere, og hvor det er nær 300 km fra nord til sør. Det interessante nå er at på Helgeland har 12 av 17 ordførere vært tydelige på at de ønsker ett sykehus plassert sør for Korgfjellet – alternativt, hvis det blir to ulike sykehus, at det største sykehuset plasseres sør for Korgfjellet. Det interessante da er at av de 12 ordførerne er 8 fra Senterpartiet. Hvis representanten Trygve Slagsvold Vedum og hans medrepresentanter har lyttet til sine egne ordførere, vet de at her er det ønske om ett sykehus, noe representanten ynder å kalle for sentralisering. Jeg vil anbefale representanten Slagsvold Vedum og hans venner her til heller å lytte til Vefsns ordfører, Berit Hundåla fra Senterpartiet, som sa: Ett sykehus sør for Korgfjellet er god distriktspolitikk. Fortsett gjerne med å reise til Helgeland, og lytt til oss som bor der, men start med å svare på hvordan Senterpartiet ser for seg at vi skal klare å gi et godt helsefaglig tilbud til hele Helgeland innenfor premissene som er lagt i mandatet som nå er med i utredningen. Ikke la oss få en ny runde med utsettelser av dette spørsmålet, som har ligget der helt siden 1997.
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2019-11-26:
Som det går fram, er den saken vi har til behandling, en av de mest kompliserte i kjølvannet av Nasjonal helse- og sykehusplan, vedtatt i forrige periode. Det dreier seg om den framtidige sykehusstrukturen på Helgeland, et betydelig geografisk område av landet. Beslutningen kommer til å kreve mye av oss som politikere, ikke minst i det å forankre beslutningen bredest mulig og komme så nær en omforent løsning som overhodet mulig. Hva er så driveren i denne saken? Jo, det dreier seg om avstander, topografi, bosettingsmønster, befolkningsstørrelse, samferdselsspørsmål, trender i den regionale utviklingen, rekruttering til helsevesenet og dermed pasientsikkerhet og kvalitet – i sum trygghet. Det er derfor ikke det minste merkelig at det har vært – og er – et betydelig folkelig engasjement i denne saken. Helse Nord har lagt til grunn at det ikke er befolkningsgrunnlag for to likeverdige akuttsykehus med de tilbud som blir krevd av moderne sykehusdrift, og det må veie tungt i denne saken. Det må også det råd som kommer fra 14 av 18 kommuneoverleger i dette området. Disse anbefaler ett stort sykehus, og da sør for Korgfjellet. I den beslutningsprosessen er vi nå inne i en faglig runde. Administrasjonen ved Helgelandssykehuset har levert sin innstilling. Nå skal styret ta stilling til den før Helse Nord gir sin anbefaling. Deretter skal helse- og omsorgsministeren ta stilling i saken. Jo høyere vi kommer i beslutningskjeden, jo bredere blir grunnlaget for det vedtak som skal forelegges Stortinget gjennom et budsjettforslag. Venstre anser de foreliggende alternativene som et tilstrekkelig faglig grunnlag for å foreta en beslutning og imøteser den videre prosessen. Så til ordet «kvalitet», som ikke sjelden betyr behov for faglig konsentrasjon. Derfor er det interessant å legge merke til at et betydelig antall Senterparti-ordførere på Helgeland går inn for en ordning som avviker fra det Senterpartiet i Oslo-gryta – slik sjargongen går – anbefaler. Det er således en interessant oppgave å ta på seg for regjeringspartiene å opptre som mekler mellom Senterpartiet på Stortinget og Senterpartiet på Helgeland. Jeg kan forstå at Senterpartiet har beslutningsvegring i denne saken og fremmer dette utsettelsesforslaget, som heldigvis blir stemt ned i dag.
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2019-11-26:
Jeg takker for en god debatt i denne saken, det fortjener befolkningen på Helgeland. Noe av det mest spektakulære her i dag er at det har blitt trukket inn markedsøkonomiske prinsipper, innsatsstyrt finansiering, DRG og helseforetak i denne debatten. Det har virkelig ikke noe med saken å gjøre. Det virker som om noen mener at man liksom bare kan si disse ordene som et mantra, så – simsalabim – oppheves alle rekrutteringsbehov, så forsvinner alle behov for økonomisk forsvarlig utnyttelse av kostbart utstyr, så forsvinner alle behov for kontrollert økonomisk drift, og så fordunster som dogg for sola all den ulikheten som uvilkårlig vil oppstå når begrensede ressurser skal spres utover et stort geografisk område. Representanten Mossleth forsøker å redde sitt partis selvmotsigelse i denne saken, men hun gjør i realiteten bildet enda mer forvirrende ved å bringe inn sitt fylkesparti. Hvis jeg hørte rett, har altså Senterpartiet ikke bare to standpunkter i denne saken – de har tre standpunkter. Og når jeg ser at representanten Lundteigen har tegnet seg, kommer det kanskje et fjerde. Jeg har besøkt sykehuset i Sandnessjøen. Jeg er imponert over de prehospitale tjenestene som ble vist meg der, og jeg vet at de er blant de beste i landet. Jeg nevner dette spesielt siden prehospitale tjenester har vært nevnt flere ganger i denne debatten. Jeg er ikke så bekymret for utmattede politikere. Jeg er derimot bekymret for 420 ansatte ved Sandnessjøen sykehus, som kjenner seg utsatt i disse tider, og som krever en beslutning nå. Jeg er også opptatt av et annet element i denne saken. Det dreier seg om desentralisert sykepleierutdanning, som Venstre har trukket fram ved en rekke anledninger, og som jeg håper kan falle på plass når vi nå får en sykehusløsning i denne regionen.
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2019-11-26:
Representanten Toppe etterlyser noen faglige begrunnelser for det standpunktet regjeringspartiene har tatt i denne saken. Men hun har ikke fått det, og det skyldes at vi overlater de faglige argumentene i den prosessen som er i gang nå, til det faglige apparatet som vi har til rådighet. Og så hadde jeg rett: Senterpartiet vil ha fire forskjellige alternativer på bordet, for jeg hører jo representanten Lundteigen si her at han vil ha to fullverdige sykehus, mens representanten Toppe vil ha en utredning. Da må det i sannhet være lov å spørre: Hva er det Arbeiderpartiet har latt seg forlede til å være med på her? Er ordet «bondefangeri» et dekkende begrep?
Hanne Dyveke Søttar (Fremskrittspartiet), 2019-11-26:
Senterpartiet sentralt har konkludert med at det beste for Helgeland er to fullverdige sykehus. Senterpartiet lokalt har konkludert med at ett felles sykehus, sentralt på Helgeland, sør for Korgfjellet, er det beste. Senterpartiet sentralt og lokalt er altså ikke enige. Nok en gang står vi med et representantforslag der representantene fra Senterpartiet sentralt mener at de vet bedre enn de lokale. Men ikke vet de bare bedre enn de lokale i denne saken, Senterpartiet vet også bedre enn Den norske legeforening. De vet også bedre enn Det helsevitenskapelige fakultet, Institutt for klinisk medisin ved Norges arktiske universitet. Senterpartiet vet til og med bedre enn UNN, Universitetssykehuset Nord-Norge, både UNN-direktørenes ledergruppe og den akuttmedisinske klinikken ved UNN. Jeg trodde Senterpartiet var et parti som lyttet til distriktene, men i denne saken har de helt klart og tydelig vist hva de mener: Dere vet ikke hva dere snakker om. Hovedmotstanden mot to sykehus på Helgeland kommer fra fagfolkene, de som faktisk skal jobbe der. Vi har ca. 80 000 potensielle pasienter på Helgeland, og det er alt vi er. I tillegg sliter hele Nord-Norge. Helse Nord totalt har ikke større befolkningsgrunnlag enn Rogaland fylke og er avhengig av hver eneste pasient og hver eneste ansatt. Universitetssykehuset Nord-Norge er avhengig av god faglig kvalitet i hele regionen, sånn at pasientene ikke søker seg vekk. I dag la altså Riksrevisjonen fram en rapport som konkluderer med at helseforetakene har store bemanningsutfordringer. Vi kan ikke gå med på å gjøre det verre for Nord-Norge og for Helgeland. Rapporten viser også at disse utfordringene påvirker hvordan de ansatte selv opplever kvaliteten på pasientbehandlingen. Ved å bygge et felles sykehus sentralt på Helgeland vil alle få et godt og likeverdig tilbud. Pasientene får det bedre ved at man samler alle funksjoner under ett tak. Rekrutteringen blir enklere til ett større felles fagmiljø. Folk på Helgeland fortjener et like godt sykehustilbud som resten av landet. Nå har vi endelig muligheten til å realisere ett felles sykehus, ett sykehus som kan utvikles og håndtere mer enn hva dagens tre sykehus gjør. Til slutt: Jeg vil oppfordre alle og enhver i denne salen når vi kommer til voteringen på torsdag, til å stemme mot forslaget fra mindretallet – rett og slett fordi Helgeland fortjener det.
Kari Anne Bøkestad Andreassen (Senterpartiet), 2019-11-26:
Dersom to fullverdige sykehus hadde vært et alternativ i mandatet som Helse Nord la fram for vel tre år siden, hadde debatten vært en helt annen både på Helgeland og her i Stortinget. Tidsbruken kunne vært redusert, og stemningen kunne kanskje vært bedre både her og der. Det sier jeg helt uavhengig av hvilken konklusjon man ville ha landet på. Men med ordentlige utredninger og dette alternativet ville man kunne vist til nettopp det at det var faglig forsvarlig utredet. Det burde Helse Nord og statsråden tatt ansvar for den gangen. Nå ser vi, som flere har nevnt, at direktøren anbefaler det som kanskje av utenforstående kan oppfattes som en helt grei tosykehusmodell, men som er den modellen som nesten ingen ønsker seg, verken fagfolk eller det store flertallet av kommuner i Helgeland. Å plassere ett sykehus uten reelle akuttfunksjoner og fødeavdeling sentralt på Helgeland beskrives som en pasientfelle. Dersom du har akutt behov for hjelp, skal du likevel fraktes til den nordlige ytterkanten av denne store regionen. Vi vet at det er store utfordringer med både luftambulanse og helikopterregularitet mellom kyst og innland store deler av vinterhalvåret, og vi vet at det er fryktelig langt å kjøre i fire–fem timer dersom man er livstruende syk og skadet, det være seg i forbindelse med fødsel, traumer eller annet. Det som er hevet over enhver tvil, er at det må plasseres et fullverdig, ordentlig akuttsykehus sentralt på Helgeland, dvs. sør for Korgfjellet, som vi nå kjenner som et geografisk begrep, og ikke Saltfjellet, som representanten Mossleth var inne på. Uansett hvor den konkrete lokaliseringen vil bli i dette området, må vi huske at innbyggerne helt sør på Helgeland fortsatt vil ha over tre timers kjøretid. Det må derfor være et sykehus med ordentlig akuttberedskap hele døgnet og ordentlig fødeavdeling. Og selv om det skulle bli bare ett sykehus her sentralt, vil de lengst nord på Helgeland likevel ha bare to timer til det samme sykehuset. Vi kan ikke være vitne til en sånn forskjellsbehandling av innbyggerne i regionen som tidligere konklusjoner og direktørens anbefaling legger opp til. Alle på Helgeland trenger tilgang til sykehus, ikke bare innenfor normal åpningstid fem dager i uka. To fullverdige sykehus skulle ha vært en del av mandatet og av utredningen, sånn at man kunne tatt stilling til det på en fullgod måte. Som representanten Toppe viste til, er dette programfestet i Senterpartiets fylkeslag i Nordland. Men uansett hvilken løsning som velges, er det helt uakseptabelt ikke å ha et ordentlig akuttsykehus sentralt på Helgeland sør for Korgfjellet. Selv om det nevnes at det er fleksibilitet i innholdet i et lite sykehus, vet vi ut fra den lange prosessen og innholdet, og nå fra direktørens anbefaling, at det lille sykehuset ikke skal ha f.eks. akuttkirurgi og fødeavdeling 24/7. Det trenger vi.
Åshild Bruun-Gundersen (Fremskrittspartiet), 2019-11-26:
Fremskrittspartiet har bare ett mål for den nye sykehusstrukturen på Helgeland: å sikre best mulig pasientbehandling. Det er også det eneste som betyr noe. I prosessen videre er vi derfor opptatt av å lytte, og når jeg møter ordførere fra Senterpartiet fra Helgeland, ber de oss om ikke å lytte til Senterpartiet sentralt. Det har jeg lovet dem å ikke gjøre, og det er et løfte jeg har tenkt å holde. Når Senterpartiet sentralt har låst seg fast i at utredning av to sykehus er viktig, er det tilsynelatende ingen lokalt som er enig. Tvert imot er man lokalt bekymret for den løsningen Senterpartiet på Stortinget har løftet. Man er bekymret for at pasientgrunnlaget for å etablere to akuttsykehus er for svakt. Man har faglige hensyn som gir bekymringer. Det å samle akuttfunksjoner har vist seg å være utrolig viktig for de faglige miljøene på Helgeland nettopp for å kunne sikre tilstrekkelig mengdetrening, rekruttering av fagfolk og kvalitet i tjenesten. Mange lokalt er bekymret for at den løsningen Senterpartiet har lansert, vil føre til en evig kamp mellom to sykehus som begge over tid ikke vil kunne klare å levere gode tjenester. Jeg registrerer også at representanten Lundteigen mener at Senterpartiets ordførere lokalt er så presset at de nå har begynt å diskutere løsninger de ikke ønsker seg. Det er en påstand fra Senterpartiet sentralt som jeg har tenkt å spørre Senterpartiet lokalt om når jeg skal besøke Helgeland neste uke. Prosessen om ny sykehusstruktur er nå i gang. På torsdag skal styret ved Helgelandssykehuset diskutere og drøfte denne saken. Deretter skal Helse Nord gjøre sine vurderinger. Vi i Fremskrittspartiet vil framover lytte til fagfolk, til innbyggerne på Helgeland og til og med til Senterpartiets egne folkevalgte lokalt. De har vært tydelige på at de ikke ønsker en utredning av to fullverdige akuttsykehus. Derfor stemmer Fremskrittspartiet ned forslaget fra Senterpartiet sentralt, og vi vil samtidig oppfordre Senterpartiet til å begynne å lytte til folk lokalt, til hva de ønsker å fortelle dem.