trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2016-05-25:
Nå hører vi det igjen: Regjeringen omtaler skattekutt på en sånn måte at det skal få oss til å tro at det ikke er deres viktigste sak. Vi har sett det lenge. Skattekutt ble ikke nevnt én gang av statsministeren under Høyres landsmøte, og Siv Jensen har sagt i debatten at hun aldri har hevdet at skattekutt bekjemper ledighet, og at skattekutt bare utgjør en del av handlingsrommet i budsjettet, som hun sier nå også. Vi ser at regjeringen ikke snakker om skattekutt, snakker betydningen av skattekutt ned og snakker størrelsen på skattekutt ned. Til tross for at Siv Jensen påstår at skattekutt bare er en liten del av handlingsrommet, er dette ikke riktig. Folketrygd, lønnsvekst og demografi beslaglegger store beløp hvert eneste år, men jeg har ikke inntrykk av at regjeringen har planer om å si opp skarer med offentlig ansatte eller å slutte å utbetale pensjon. Alle i denne salen vet at debatten i regjeringen handler om en liten andel av totalbudsjettet, og det er denne delen vi ofte omtaler som regjeringens handlingsrom. Så derfor spør jeg igjen: Hvor stor del av dette reelle handlingsrommet utgjør regjeringens skattekutt?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-05-25:
«200 meter av rv. 13 mellom Granvin og Voss rasa ut i vatnet onsdag 27. april. Vegen er ei av hovudferdselsårene for indre Hordaland og blant dei viktigaste aust–vest-sambanda mellom dei to største byane i Noreg. Lokalt er det no eit stort ynskje om å få vurdert lang tunnel som permanent løysing langs Granvinsvatnet. I svar til Stortinget har regjeringa ikkje svara tydeleg på om forlenging av Jobergtunnelen vil verta vurdert som eit alternativ. Vil statsråden ta initiativ til ei slik vurdering?»
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-05-25:
Takk for svaret. I ein rapport frå 1983 konkluderte ein med at grunnforholda var så dårlege at Vegvesenet rådde frå utfylling. Når no 200 meter veg plutseleg rasar ut i vatnet, er det ganske dramatisk. Eg forstår at folk stiller spørsmål ved at ein no fyrst og fremst ynskjer å byggja opp igjen vegen på same grunn, særleg sidan ein held på med eit arbeid med tunnel for ein annan del av denne vegstrekninga langs Granvinsvatnet. Med ein forlengd tunnel vil ein òg få til ynskt vegutbetring forbi Granvin kyrkje, nokre 100 meter lenger mot Granvin sentrum. Mange fryktar at det elles berre vil vera eit tidsspørsmål før det kjem eit anna ras. Eg forstår at det ikkje kan konkluderast no, men kan statsråden bekrefta at ein òg vil få ei skikkeleg og reell vurdering av vegløysinga med inkludert tunnel i det arbeidet som no skal skje?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-05-25:
Eg takkar for svaret. Eg har ei litt anna problemstilling i det same området. Hardanger og Voss er ein av landets største reiselivsdestinasjonar, og snart er det høgsesong for turistar. Reiselivsdirektøren i Reisemål Hardanger uttala til NRK 21. mai at avbestillingane no renn inn, og det er snakk om at reiselivet no noterer tap på millionar kvar dag. Ein har ei midlertidig omkøyringsløysing på rv. 13 via Granvinsvatnet, saman med at rv. 13 ved Deildo mellom Kinsarvik og Odda er stengd delar av dagen, og ein har no kolonnekøyring i Måbøtunnelen på ubestemt tid. Samtidig er det manuell dirigering i Stavenestunnelen på E16. Det er no mange trafikkhindringar for turoperatørane i det området. Eit samla reiseliv er bekymra. Vil statsråden sjå på denne problemstillinga og på tiltak som kan sikra Hardanger eit meir tenleg vegnett no i høgsesongen for turistar?
Tone-Helen Toften (Arbeiderpartiet), 2016-05-25:
Som er godt kjent nå: «Regjeringen innfører fra 1. juni flyseteavgiften på 88 kr per sete på kommersielle ruter. Widerøe har varslet at dette kan medføre rutekutt. Dersom flyseteavgiften fører til rutekutt fra flyselskapene, har statsråden en plan for å forhindre et dårligere flytilbud, bl.a. i områder hvor flytransport er det eneste reelle alternativet for de reisende?»
Tone-Helen Toften (Arbeiderpartiet), 2016-05-25:
Jeg takker for svaret og registrerer at statsråden ikke har stor bekymring rundt dette. Men jeg kan bare nevne at bl.a. Kjevik er en flyplass hvor Widerøe har varslet at de vil bli rammet av rutekutt. Regjeringen har også en del problemer rundt statsstøtteproblematikken knyttet til dette og har avklart med ESA at fritaket for dobbel avgift for transitt- og transferpassasjerer ved flybytte mellom samarbeidende flyselskaper ikke innebærer statsstøtte. Jeg kan imidlertid ikke se noe sted at regjeringen har drøftet de betenkelighetene som bl.a. Konkurransetilsynet har hatt, med muligheten passasjerene har for kjøp av gjennomgående billetter, og at ordningen faktisk innebærer en forskjellsbehandling av flyselskapene vi har i Norge. Norwegian har allerede varslet at selskapet vil klage ordningen inn for ESA hvis den blir innført. Mitt spørsmål til statsråden er: Hvilke vurderinger gjør statsråden seg om at en rettslig tvist vil være realiteten rundt ordningen allerede fra det tidspunktet den blir innført?
Tone-Helen Toften (Arbeiderpartiet), 2016-05-25:
Jeg forsto av statsrådens svar på mitt første spørsmål at dette heller ikke er helt behagelig for Fremskrittspartiet, noe jeg faktisk har forståelse for, all den tid Fremskrittspartiet har hatt i sine partiprogrammer siden partiet ble grunnlagt i 1973, at en viktig jobb for dem var å få fjernet unødige avgifter. Fra partiets program i dag kan man lese følgende: «Fremskrittspartiet har en fundamental tro på at folk flest kan selv bestemme best hvordan deres penger skal brukes. Derfor ønsker vi å redusere skatter og avgifter for å gi folk flest en bedre økonomi som gir dem både trygghet og frihet i deres hverdag.» I mitt fylke, Nordland, er Widerøe et av de viktigste kollektivtilbudene som folk flest bruker daglig. Jeg vil spørre statsråden: Mener statsråden at innføringen av flyseteavgift gir lavere avgifter og mer frihet for folk flest?
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2016-05-25:
Jeg har tillatt meg å stille følgende spørsmål til utenriksministeren: «Seksuell og reproduktiv helse og mødrehelse har de senere år vært en hovedprioritet i norsk bistand. Norge tok bl.a. et ansvar for de gamle tusenårsmålene 4 og 5. For to uker siden var lederen av den afghanske jordmorforeningen i Oslo for å be om økt støtte til dette arbeidet i Afghanistan. Vil utenriksministeren sørge for fortsatt støtte til mødrehelse i Afghanistan?»
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2016-05-25:
Jeg takker utenriksministeren for et positivt svar. Afghanistan har vært et av verdens farligste land for kvinner, ikke minst når det gjelder fødsler, barsler og reproduktiv helse. Etter Talibans fall har mødredødeligheten gått gradvis ned, og fødsler blir gradvis tryggere, selv om det fortsatt er slik at Afghanistan er et farlig land å sette barn til verden i. Så er det helt riktig det som utenriksministeren sier, og som jeg er veldig glad for at han understreket, og det er at utdanning, skolering av helsepersonell og særlig jordmødre er veldig viktig. Feroza Mushtari, som er leder av den afghanske jordmorforeningen, fortalte da hun var i Oslo nylig at mens det i 2001 var 500 jordmødre i landet, er det i dag 5 000, men det er likevel altfor få. Det er fortsatt behov for internasjonal bistand til akkurat dette feltet, så jeg vil virkelig be utenriksministeren om både å øke bevilgningen og ta ansvar for utdanning av jordmødre.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2016-05-25:
Det er dessverre slik at Afghanistan fortsatt er et land hvor kvinner står relativt langt nede på rangstigen, og det er langt fram. Dette er imidlertid et felt hvor det har gått framover, og jeg er glad for at utenriksministeren understreker at han vil fortsette – og dessuten styrke – dette arbeidet. Så er det slik at det er mange andre land i verden der den dagen du blir født, og den dagen du gir liv – altså setter barn til verden – er de to farligste dagene i en kvinnes liv, og vi vet f.eks. at Sør-Sudan er blant verstingene. Så det jeg vil be utenriksministeren om, er at han også i fortsettelsen prioriterer seksuell og reproduktiv helse i bredden, også når det gjelder bistand til andre land enn Afghanistan. Han nevnte vaksinealliansen GAVI, som har gjort en kjempejobb, og også Norge da vi hadde ansvaret for tusenårsmålene 4 og 5. Jeg vil spørre om utenriksministeren vil fortsette dette arbeidet.
Børge Brende (Høyre), 2016-05-25:
Norge har vært, er og skal være en sterk global støttespiller for kvinners, barns og ungdoms helse. I 2016 går om lag 3,5 mrd. kr fra bistandsbudsjettet til tiltak som støtter opp om kvinners, barns og ungdoms helse, altså om lag 10 pst. Støtten blir i hovedsak kanalisert gjennom tre globale partnerskap. Dette er GAVI, Det globale fondet for bekjempelse av aids, tuberkulose og malaria og Den globale finansieringsordningen til støtte for kvinners, barns og ungdoms helse. I tillegg bidrar Norge med finansiering gjennom andre multilaterale organisasjoner, sivilsamfunnsorganisasjoner og bilateral støtte. Utdanning og skolering av helsearbeidere er helt sentralt for å kunne levere helsetjenester og bygge bærekraftige helsesystem. Den beste garantien for overlevelse ved fødsel er tilgang på kvalifisert personell. Jeg besøkte Afghanistan sist lørdag. Der deltok jeg bl.a. på en norskinitiert konferanse for å styrke afghanske kvinners stilling og fremme likestilling i landet. Norge har vært en pioner i arbeidet for å fremme kvinners rettigheter i Afghanistan, under vekslende regjeringer. Det skal vi fortsette å være. Afghanistan vil ha behov for bistand i mange år fremover. Norge har vært en av de store giverne til Afghanistan, og norsk bistand til landet vil fortsatt ligge på et høyt nivå. Under mitt besøk i helgen annonserte jeg at norsk humanitær bistand til landet for 2016 dobles til 208 mill. kr. Mye av dette vil komme kvinner og barn til gode. Den norske støtten til Afghanistan inkluderer støtte til utdanning av jordmødre. For ved å investere i jordmødre, som representanten Nybakk er inne på, investerer man i livet til tusener av mødre, deres familier og lokalsamfunn. Norsk støtte gjennom prosjekter i regi av flere sivilsamfunnsorganisasjoner har allerede bidratt til å utdanne en betydelig andel av alle registrerte jordmødre i Afghanistan. Jeg er glad for å kunne bekrefte at den norske støtten til utdanning av jordmødre i Afghanistan vil bli videreført.
Børge Brende (Høyre), 2016-05-25:
Jeg så selv da jeg var i Kabul i helgen, at det fortsatt er store behov innenfor helseområdet, som det er innenfor utdanningsområdet. På den kvinnekonferansen kom det også frem sterke ønsker knyttet til kvinners rettigheter generelt, som fortsatt er under press i Afghanistan, og ikke der vi skulle ønsket de var. Men som representanten Nybakk også slår fast, er det en klar bedring i forhold til hvordan det var under Taliban i 2001. Et av de områdene som også er viktig, er oppfølging av gravide kvinner og spørsmål knyttet til fødsel, og i fremtiden håper jeg også at vi i Afghanistan skal kunne snakke om familieplanlegging og andre spørsmål som er ganske kontroversielle. Men vi følger opp dette i tiden fremover, og gjennom den økte humanitære bevilgningen har vi flere ressurser til disposisjon også på det humanitære området.
Børge Brende (Høyre), 2016-05-25:
Først to ord om kvinners situasjon i Afghanistan. Det er iallfall positivt at det nå er fire kvinnelige ministre i regjeringen, det er mer enn 20 pst. av parlamentarikerne som er kvinner, og den afghanske ambassadøren til Norge er kvinne – det var også den forrige. Jeg snakket med utrolig mange sterke og klare kvinner i Afghanistan i helgen, som en oppfølging av også den kvinnekonferansen vi hadde i Oslo, og den som var i Georgetown i D.C. tidligere. Vi vil i løpet av de kommende månedene legge frem en egen handlingsplan når det gjelder kvinner, likestilling og oppfølging av sikkerhetsrådsresolusjon 1325, men også det som går på reproduktiv helse, og vise at vi skal fortsette det internasjonale lederskapet vi har hatt gjennom mange år innenfor dette området. Det kommer til å bli en konkret og god handlingsplan – jeg leste et utkast senest i går kveld. Jeg tror representanten Nybakk blir fornøyd med den handlingsplanen vi legger frem.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2016-05-25:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «Vi er nå inne i en tidsperiode(2010-2020) hvor asbestarbeidere med eksponering før 1980, mens bruk av asbest ennå var utbredt, har økt fare for å bli rammet av lungekreft, anslagsvis 200-400 tilfeller årlig. Tidlig oppdagelse er helt avgjørende for muligheten til å behandle lungekreft. Organisert CT-screening av tidligere asbesteksponerte arbeidere er etablert i flere land. (2010-2020) Hvilke tiltak vil statsråden sette inn for at vi skal kunne ha mulighet til å oppdage og behandle lungekreft tidligst mulig i denne risikogruppa?»
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2016-05-25:
Jeg takker for svaret. Det er jo en veldig hjerteskjærende sak, dette. De tusenvis av bygningsarbeidere, industriarbeidere og flere andre som ble utsatt for dette fra 1940-årene til forbudet kom i 1980, visste ikke hvor farlig – og livsfarlig – det var. Det som har vært situasjonen i ettertid, er at asbestforskriften som kom, i hvert fall i oppdatert form, på 1990-tallet, om at de har rett til undersøkelser, i liten grad har blitt fulgt opp med at den retten er blitt gjennomført i praksis, og særlig at den er blitt fulgt opp med avtaler etter pensjonering, da de også har rett til undersøkelser. Det er alvorlig at de som har røykt og samtidig har vært eksponert for asbest, kan ha opptil 90 ganger høyere risiko. Her er det snakk om både hensyn til at dette er en definert høyrisikogruppe, pluss at de har en egen rett i henhold til asbestforskrift og arbeidsmiljølov. Så jeg mener at regjeringen burde ha en plan for hvordan man kunne få den retten til å gjelde.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2016-05-25:
Jeg takker for tilleggssvaret også. Det er veldig viktig at de, en kan si nesten alle, som ble eksponert for dette fra 1940-årene fram til forbudet i 1980, er ute av arbeidslivet i dag. Det er jo i perioden nå, altså 20 til 40 år etterpå, at sykdommen kan inntre. Derfor er det en periode nå fram til 2020 hvor det, i hvert fall ifølge fagfolk jeg har snakket med, er et økende antall tilfeller, det er mange tilfeller, det kan ligge på opp mot 350 per år, som statsråden også nevnte, på det verste. Så jeg vil spørre statsråden: Det er åpenbart at kravet i den gamle asbestforskriften var røntgenundersøkelser, og det var en skjermbildebuss på 1980-tallet. CT er jo dagens røntgen, altså en avansert form for røntgen, så jeg synes egentlig det burde være en selvfølge i henhold til rettigheten at man slik EUs forskrift ble oppdatert i 2009, også oppdaterer den norske forskriften, slik at det er dagens avanserte røntgenmetode, CT, de skal ha krav på.
Bent Høie (Høyre), 2016-05-25:
Lungekreft er en alvorlig og vanlig kreftsykdom som rammer ca. 3 000 kvinner og menn i Norge hvert år. Ifølge Kreftregisteret antas kreftframkallende stoffer i yrkeslivet å medvirke til rundt 20 pst. av lungekrefttilfellene hos menn og mindre enn 1 pst. hos kvinner. De fleste yrkesbetingede tilfellene antas å være knyttet til kombinasjonen av innånding av asbeststøv i forbindelse med arbeid og tobakksrøyking. Nasjonalt har anslagene for antall lungekrefttilfeller der asbesteksponering spiller inn, variert mellom 85 og 350 tilfeller i året, og de fleste er altså blant menn. Tallene er usikre og avhenger av graden av asbesteksponering og av historiske og nåværende røykevaner. Import og bruk av asbest er forbudt i Norge, men det diagnostiseres fortsatt asbestrelatert sykdom blant pasienter som tidligere har vært eksponert for asbeststøv. Det er også fare for at ny asbesteksponering kan skje i forbindelse med fjerning av gammel asbest og bygningsarbeider i gamle hus. Yrkesgrupper som f.eks. bygningsarbeidere, rørleggere, snekkere, murere og vaktmestere er spesielt utsatt. Den aktuelle gruppen arbeidstakere er allerede ivaretatt i nåværende lovverk. Arbeidsmiljøregelverket krever at arbeidstakere som kan bli eller har vært eksponert for støv med asbestfibre, gjennomgår en helseundersøkelse av lunger og luftveier. Arbeidsgiver skal etter dagens regelverk føre register over arbeidstakere som har vært eller kan bli eksponert for støv eller asbestfiber. Det finnes imidlertid ingen dekkende historisk oversikt over asbesteksponerte arbeidstakere i Norge. Det pågår nå et arbeid i regi av Statens arbeidsmiljøinstitutt hvor de i samarbeid med Arbeidstilsynet, LO og NHO/Norsk Industri søker å oppnå enighet om framtidig bruk av CT-screening ved arbeid som innebærer eksponering, bl.a. for asbest. Det forventes en sluttrapport innen utgangen av 2016, som bl.a. vil belyse fordeler og ulemper ved billeddiagnostiske undersøkelser av symptomfrie asbesteksponerte arbeidstakere. Ifølge Statens arbeidsmiljøinstitutt har vi ikke tunge vitenskapelige holdepunkter for å øke bruken av CT-screening av tidligere asbesteksponerte. Vi er derfor avhengig av å avvente mer kunnskap om lungekreftscreening før det kan tas nærmere stilling til økt bruk av CT-screening i denne risikogruppen.
Bent Høie (Høyre), 2016-05-25:
Det er helt riktig som representanten her sier, at eksponerte arbeidstakere som bytter til en arbeidsgiver uten bedriftshelsetjeneste, eksponerte arbeidstakere som går av med pensjon, eller arbeidstakere som ble eksponert i virksomheter som ikke lenger eksisterer, utgjør en utfordring. Her kan vi ikke forvente at legen uten arbeidsmedisinsk kompetanse vil kunne følge opp eventuelt eksponeringsrelatert kreft i henhold til forskriften som er. Asbesteksponering krever imidlertid at arbeidsgiver fører et register over eksponerte arbeidstakere, i henhold til forskriften om utførelsen av arbeid. Dette registeret skal inneholde opplysninger om navn, fødselsdato osv. samt den eksponering arbeidstakere utsettes for. Dette skal oppbevares i minst 60 år etter at eksponeringen er avsluttet, og dette gir også en eventuell mulighet for oppfølging.
Bent Høie (Høyre), 2016-05-25:
I kommentardelen til forskriften om utførelse av arbeid står det i § 14-3 andre ledd: «Det følger av arbeidsmiljøloven § 4-1 første ledd at standarden for sikkerhet, helse og arbeidsmiljø til enhver tid skal utvikles og forbedres i samsvar med utviklingen i samfunnet. Dette innebærer at dersom det kommer nye undersøkelsesmetoder som er bedre enn dagens, må det vurderes om disse skal tas i bruk. Vurderingen må hvile på hva helsemyndighetene og det arbeidsmedisinske fagmiljøet mener vil være riktig praksis.» Så representanten har helt rett i at i den grad helsemyndighetene og arbeidsmedisinsk fagmiljø opplever at CT-undersøkelser vil være en riktigere praksis, er det det som menes i forskriften når det gjelder røntgenundersøkelser av lungene. Det har også kommentardelen understreket. Nå er det sånn at det også er avhengig av at det er enighet i fagmiljøene om konklusjonen. Det ble avholdt et møte med Statens arbeidsmiljøinstitutt den 15. april i år, der nettopp dette var et tema, og der også ulike andre fagmiljøer var representert.
Bent Høie (Høyre), 2016-05-25:
En nylig publisert studie fra Kreftregisteret viser at lungekreftpasienter med høy inntekt har 66 pst. større sannsynlighet for å bli operert enn dem med lav inntekt. De med høy utdanning har 28 pst. større sannsynlighet for å bli operert enn dem med lav utdanning. En viktig grunn til at vi innførte pakkeforløp for kreft, var nettopp å bidra til å redusere forskjellsbehandling. Dette var noe av det første jeg som helseminister gikk i gang med høsten 2013. Innføringen av pakkeforløp tar nettopp utgangspunkt i de nasjonale faglige retningslinjene, og vi sikrer at pasienten kommer inn i et planlagt forløp, med frister for hva som skal skje når i forløpet. Det betyr også at det er en koordinator som har ansvaret for at de rette tingene skjer på rett tidspunkt. Dermed vil pakkeforløpene i seg selv sikre større grad av likebehandling. Det skal være likeverdige helsetjenester i Norge. Inntekt og utdanning skal ikke bety noe for tilbudet til den enkelte pasient. Studien fra Kreftregisteret gir viktig informasjon om variasjon. Vi trenger studier og datagrunnlag for å få økt kunnskap om det er variasjon i pasientens tilgang til og bruk av helsetjenester, basert på sosioøkonomiske bakgrunnsvariabler. Data fra denne og andre studier må brukes som grunnlag for å stille spørsmål om og undersøke årsakene til variasjon. Variasjon kan være et uttrykk for underbehandling, overbehandling eller feilbehandling. Vi er nødt til å interessere oss for uberettiget variasjon i forbruk av helsetjenester, fordi dette kan være et tegn på dårlig kvalitet. Stor variasjon utfordrer prinsippet om likeverdig tilgang til helsetjenester og reiser spørsmål om riktig planlegging, prioritering og kvaliteten på tjenestene. Helseregionene har derfor i oppdragsdokumentet for i år blitt bedt om å redusere uberettiget variasjon. Alle helseregionene skal videre i fellesskap identifisere indikatorer for å måle uberettiget variasjon i forbruk av helsetjenestene. Variasjon er også et tema i den neste årlige stortingsmeldingen om kvalitet og pasientsikkerhet. Nasjonal elektronisk atlastjeneste, som ble lansert i januar 2015, viser ulikheter i forbruk av helsetjenester, men vi trenger også å se om slike variasjoner fører til variasjon i behandlingsresultat. Det arbeides nå bl.a. med å knytte variasjoner i forbruket til de kliniske kvalitetsregistrene for barn for å se om variasjon i forbruk også gir variasjon i resultat. På sikt vil dette kunne gi oss verdifull informasjon om variasjon i forbruk og resultat for flere sykdommer. Jeg ser også at i fagmiljøet er rapporten fra Kreftregisteret grunnlag for en diskusjon. Det synes jeg er veldig bra. Det er nettopp den type diskusjon man har behov for, for å komme dypere inn i hva som er årsaken til disse variasjonene. Er de berettiget, eller er de uberettiget? Men i sum bidrar dette til å heve kvaliteten og redusere uberettiget variasjon.
Bent Høie (Høyre), 2016-05-25:
Som jeg sa i mitt første svar, er det noe som vi ønsker mer av. Det at vi nå får bedre datagrunnlag, gir også et bedre grunnlag for den typen forskning. Vi har også lansert ganske store forskningsprosjekter gjennom Norsk forskningsråd inn mot helsetjenesten som tjenestetilbud. HELSEVEL-forskningspakken er en av de største pakkene som er utlyst på dette området, og den gir grunnlag for gode forskningsprosjekter som også belyser denne typen spørsmål. Det er viktig at vi utfordrer tjenesten også på dette, for jeg har på bakgrunn av den kunnskapen vi allerede har, konstatert at uberettiget variasjon er en systematisk svikt i den norske helsetjenesten. Det har vi ikke behov for mer dokumentasjon om for å jobbe med. Vi er nødt til å redusere uberettiget variasjon ut fra den situasjonen vi er i nå.
Bent Høie (Høyre), 2016-05-25:
Det vil være et sentralt tema i den prioriteringsmeldingen som regjeringen snart skal legge fram. Utgangspunktet i pasientens helsetjeneste er at pasientens synspunkter på egen situasjon og behandling skal ha betydelig vekt. Det tror jeg det er stor enighet om, bl.a. fordi det også har betydning for resultatene av behandlingen. Det betyr at vi også må ha gode redskaper som gjør pasienten i stand til å ta den typen vurderinger, f.eks. det vi nå gjør, å utvikle ulike former for beslutningsstøtte der pasientene med bruk av ny teknologi kan få informasjon om egentlig bakenforliggende, ganske kompliserte forhold, men som på en enkel måte kan relatere seg til pasientens opplevelse og livssituasjon. En vil også kunne utjevne sosiale og kompetansemessige ulikheter mellom pasientene ved muligheten til å delta i dette. Men det er veldig viktig for meg å understreke at den enkelte pasients mulighet for valg og beslutning har en absolutt grense. Det er når det går ut over andre pasienters muligheter. Da er det viktig at vi i bunnen har noen verdier og prinsipper for prioritering som er styrende. Det blir et hovedtema i meldingen som skal legges fram for Stortinget.
Bent Høie (Høyre), 2016-05-25:
Det å satse på gode oppvekstvilkår for barn og unge er udiskutabelt en riktig investering. Gode oppvekstvilkår er et mål i seg selv, samtidig som vi vet at god helse i barne- og ungdomsårene legger grunnlaget for god helse gjennom hele livet – selv i alderdommen har helsen i barne- og ungdomsårene stor betydning. De fleste barn og unge i Norge har generelt en god helse, men noen har helseutfordringer. Flere studier tyder på at forekomsten av psykiske helseutfordringer blant barn og unge øker. Psykiske helseutfordringer kan ramme alle, alle har en psykisk helse, men noen er mer utsatt enn andre. For at utsatte barn og unge skal få den hjelpen de har behov for, må utfordringer og hjelpebehov avdekkes på et så tidlig tidspunkt som mulig. Derfor er det å satse på lavterskel helsefremmende og forebyggende tilbud udiskutabelt riktig. Når regjeringen gjennom flere år, sammen med sine støttepartier, har satset på å styrke helsestasjons- og skolehelsetjenesten, er det et tydelig signal om at vi tar barn og unges helse på alvor. Vi har til sammen bevilget 667 mill. kr i kommunerammen begrunnet i behovet for å styrke denne tjenesten. I budsjettforliket for 2016 ble det i tillegg bevilget et øremerket tilskudd på 100 mill. kr. til utvikling av tjenesten. De siste årenes store oppmerksomhet på helsestasjons- og skolehelsetjenesten har ført til et taktskifte i veksten i det totale antall årsverk i denne tjenesten, men veksten har i de første årene ikke vært i samsvar med veksten i midlene. For å kunne møte denne utfordringen og for å sette inn mer målrettede tiltak trenger vi mer informasjon om årsverkene i tjenestene. I dag mangler vi informasjon om fordelingen av årsverk mellom de to deltjenestene og hvordan det fordeler seg på de ulike yrkesgruppene. På oppdrag fra departementet utredet Helsedirektoratet i 2009 alternative tiltak for å styrke helsestasjons- og skolehelsetjenesten. Direktoratet foreslo som hovedgrep å tydeliggjøre kravene til innhold i tjenesten, subsidiært en faglig normering. Forslagene har ikke blitt realitetsbehandlet i departementet, bl.a. fordi revisjon av forskriften for denne tjenesten er blitt utsatt, først og fremst på grunn av arbeidet med ny helse- og omsorgstjenestelov, og deretter arbeidet med stortingsmeldingen om fremtidens primærhelsetjeneste. Stortinget har i Prop. 1 S for 2015–2016 anmodet regjeringen om å utrede en bindende minimumsnorm for skolehelsetjenesten. Helse- og omsorgsdepartementet har derfor gitt Helsedirektoratet i oppdrag å få en bedre oversikt over årsverkssituasjonen i tjenesten samt å utrede mulige løsninger for, og virkninger av, en bindende minimumsnorm i tjenesten. Når informasjonen fra direktoratet foreligger, vil det være et godt utgangspunkt for å ta en diskusjon videre om hvordan vi kan nå målene om en enda bedre kommunal helsetjeneste til barn og unge.
Bent Høie (Høyre), 2016-05-25:
Jeg mener at skolehelsetjenesten kan spille en viktig rolle i veldig mye av skolens arbeid. Nå har også kunnskapsministeren, som sitter her, understreket at livsmestring i mye større grad skal være en integrert del av undervisningen som foregår i skolen, i hele bredden, og kompetansen som er i skolehelsetjenesten, er jo viktig i den sammenhengen. Vi er også derfor opptatt av at skolehelsetjenesten er en tjeneste, men også en bredde i kompetanse. Vi har f.eks. vært opptatt av at kommunene skal ha psykologer. Derfor har våre partier vært enige om at det skal vi stille et lovfestet krav om. Det er viktig. Det er også sånn at Helse- og omsorgsdepartementet nå jobber med en egen strategi for seksuell helse, og vi skal også før sommeren legge fram en egen ungdomshelsestrategi.
Bent Høie (Høyre), 2016-05-25:
Det er først og fremst et ansvar for kommunen som har ansvar for tjenesten, men de yrkesgruppene som veldig ofte trekkes fram, er selvfølgelig helsesøstre, og også psykologer, fysioterapeuter, men også personell som har mer sosialfaglig kompetanse. Jeg tror at det er i kombinasjonen mellom disse ulike gruppene at man kan finne gode løsninger. Men da er det også veldig klokt at disse beslutningene skjer lokalt, og det er jo en av grunnene til at regjeringen har vært imot en øremerking av tilskuddene til f.eks. én spesifikk yrkesgruppe på dette området. Så er det sånn at de tilskudd til den øremerkede potten som Stortinget bevilget i 2015, har vi nå utlyst som en belønningsordning for de kommunene som kan vise at de har brukt pengene som er bevilget til frie midler, til rett formål. De kan nå få en ytterligere belønning. Derfor tror vi også at vi her vil se en bedre vekst i årsverkene samlet sett for denne tjenesten i årene framover.
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2016-05-25:
«Aftenposten har den siste tiden omtalt forskjellsbehandling ved norske sykehus. Systematiske undersøkelser har vist sammenhenger mellom at pasienter med høy inntekt oftere blir operert enn de med lavere inntekt. Vi vet mye om at helse er ulikt fordelt i Norge, men vi trenger mer dokumentasjon om behandlingsutslag. Sakene bør være et kraftig varsku for statsråden. Hvilke tiltak vil statsråden sette i gang for å avdekke og bekjempe slike forskjeller og for å synliggjøre variasjon i behandlinger?»
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2016-05-25:
Jeg takker for svaret. Jeg er glad for at det ser ut til å være tverrpolitisk enighet i Norge om at uønsket variasjon er noe vi bør bekjempe, og som i sin ytterste konsekvens ikke støtter opp under målet om at det skal være likeverdighet blant både pasienter og annen befolkning i Norge. Selv om denne undersøkelsen er veldig interessant, er det viktig å ta det forbehold at den ikke viser helt klar sammenheng mellom årsak og virkning. Mange vil si at en kanskje vel så viktig årsak er at folk med høy inntekt er mer «krevende» pasienter og flinkere etterspørrere også i møte med førstelinjen i helsetjenesten, f.eks. på et fastlegekontor, og at det også gir seg utslag i hva slags type behandlingsforløp man får. Jeg vil utfordre statsråden til å reflektere noe mer rundt mer forskning, med utgangspunkt i såkalt sosioøkonomiske variabler. Vi har en del forskning som viser variasjon, men vi har ikke fullt så mye forskning om dette. Vil statsråden oppfordre fagmiljøene til å inkludere sosioøkonomiske variabler?
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2016-05-25:
Dette er jeg helt enig i. En annen side ved saken er regjeringens mål om å skape den såkalte pasientens helsetjeneste, som Stortinget er enig i. Skyggesiden, hvis det går an å si det slik, i en slik type tenkning er at ikke alle pasienter har det samme utgangspunktet eller de samme ressursene for å stille de riktige spørsmålene, etterspørre og stille krav i møte med helsetjenesten på vegne av seg selv eller sin familie. Gjort på feil måte vil i for stor grad vektlegging av pasientens egeninteresse eller individuelle preferanser bidra til å forsterke forskjeller og ulikheter i helsetjenesten. Siden statsråden er veldig opptatt av å gjøre et poeng av sin visjon om pasientens helsetjeneste, kan han også reflektere noe om denne dimensjonen i diskusjonen om uønsket variasjon i den norske helsetjenesten?
Iselin Nybø (Venstre), 2016-05-25:
«Regjeringen har med hjelp fra budsjettsamarbeidet med Venstre og KrF økt satsingen på skolehelsetjeneste. Helsedirektoratet har utarbeidet anbefalte bemanningsnormer for skolehelsetjenesten på bl.a. ett årsverk pr. 550 elever på ungdomsskolen og ett årsverk per 800 elever i videregående skole. Har statsråden som ambisjon å legge til rette for at norske kommuner kan nå disse målene?»
Iselin Nybø (Venstre), 2016-05-25:
Først vil jeg takke for svaret fra statsråden. Det er bra at vi har ambisjoner på vegne av skolehelsetjenesten, for det er viktig. Voldtekt og seksuelle overgrep er alvorlige forbrytelser som vi som samfunn må gjøre enda mer for å bekjempe. Det er alvorlig for samfunnet, men ikke minst rammer det hardt den enkelte som er utsatt for det. I møte med flere elever får vi tilbakemelding om at seksualundervisningen på skolen ikke holder mål. En av de tingene de etterlyser, er refleksjoner, det å snakke om, det å tenke rundt dette med grensesetting. Seksualundervisningen handler i stor grad om helt andre ting enn hva som er greit, hva som ikke er greit, hva er en voldtekt, når skal man si nei. Jeg lurer på om statsråden kan si noe om hvilken rolle skolehelsetjenesten kan ha i seksualundervisningen framover for å bedre kvaliteten og for å få et litt annet perspektiv enn det som er i dag.
Iselin Nybø (Venstre), 2016-05-25:
Jeg takker nok en gang for svaret, og vil følge opp litt det som statsråden er inne på, det med bredde i skolehelsetjenesten, for voldtekt og seksuelle overgrep er jo noe som også har en bredde i seg. Noen skoler har ansatt politifolk på skolen, ikke nødvendigvis på grunn av det, men for å lage en bredde i det tilbudet som de kan gi. Hvilke yrkesgrupper ser statsråden for seg at vi kan rekruttere inn i skolehelsetjenesten for å bidra i arbeidet mot det som går på seksuelle overgrep, det som går på voldtekt, det som handler om de utfordringene som ungdommer dessverre av og til står overfor? Og hvordan kan vi gå fram for å rekruttere andre yrkesgrupper enn bare helsesøstre og psykologer inn i skolehelsetjenesten?
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-05-25:
«Voldtekt er alvorlig for dem som rammes, spesielt barn og unge kan få mange vanskelige år foran seg etter slike overgrep. Omfangskartlegging viser at så mange som 5 pst. av de som voldtas, blir voldtatt når de er under 18 år. Regjeringen har valgt ikke å øremerke midler til etterforskning og avhør av voldtektsofre. Hvordan vil statsråden konkret følge opp og sikre at kvinners anmeldelser tas alvorlig og at det settes av tilstrekkelig etterforskningskapasitet?»
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-05-25:
Takk for svaret. Ministeren viser til brede, egentlig tverrpolitiske tiltak som har stor oppslutning i Stortinget. Det som er utfordringen, er faktisk å få til den prioriteringen ute i ytterste ledd. Da er det ikke alltid det hjelper med flere stillinger og gode tildelingsbrev. Derfor har Arbeiderpartiet landet på øremerking i dette budsjettåret for å sikre at pengene faktisk skal gå til det som ministeren sier at de skal brukes til. Jeg vil gjerne høre om statsråden kan utdype litt hvordan en konkret vil sikre at vi ikke har kvinner som forteller at anmeldelsen ikke blir tatt alvorlig, at de ikke får avhør, at de må vente, eller at saken blir henlagt. Hvilke konkrete tiltak mener statsråden det er viktig å sette i verk for å få bort de erfaringene?
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-05-25:
Takk for det. Jeg er helt enig med ministeren i at det er en stor fordel at det er tverrpolitisk enighet om dette. Mange av de tiltakene som ministeren lister opp, er jo tiltak som er en videreføring av den handlingsplanen som regjeringa Stoltenberg la fram, og som også har hatt bred oppslutning i Stortinget når det gjelder tiltak. Så det er ikke noen uenighet om det. Det jeg spør om, er hvordan en klarer å følge opp i ytterste ledd. Det en ser, er at det er ikke alltid det hjelper med tiltak. Riksadvokatens direktiv er ikke nytt av året. De har hatt frister for å behandle saker mer enn bare i år, og vi ser at andelen brudd økte med 9 pst. fra 2013 til 2014. Hvordan mener ministeren at de tiltakene som han her peker på, vil sikre at den prosentandelen og den uheldige tendensen som vi ser fra disse to årene, blir brutt?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-05-25:
Regjeringen er svært opptatt av at kvinners anmeldelser tas på alvor, og at særlig seksuallovbrudd skal prioriteres i politiets arbeid. I tildelingsbrevet til Politidirektoratet for 2016 ligger det klare føringer om god kvalitet og effektiv saksbehandling av seksuallovbrudd. Ved siden av at flere saker skal anmeldes, slik at mørketallene reduseres, skal oppklaringen av saker om seksuallovbrudd ligge høyere for 2016 enn gjennomsnittet for de siste tre årene. Likeledes skal oppklaringen av vold og seksuelle overgrep mot barn være høyere enn gjennomsnittet de siste tre år. Departementet øremerker ikke midler til de forskjellige kriminalitetsområdene. Riksadvokaten vektlegger i sitt mål- og prioriteringsskriv til statsadvokatene og politimestrene at alvorlige seksuallovbrudd skal ha prioritet. Utover disse føringene er det den enkelte politimester som best kan prioritere ut fra lokale utfordringer i eget politidistrikt og med utgangspunkt i sentrale prioriteringer. Det påhviler politimestrene i egenskap av ledere for den lokale påtalemyndighet å se til at Riksadvokatens mål og prioriteringer i straffesaksbehandlingen etterleves i det enkelte politidistrikt. Riksadvokaten skal i 2016 gjennomføre en særskilt landsdekkende undersøkelse av etterforskningen i voldtektssaker. Undersøkelsen skal i særlig grad rettes mot etterforskningskvaliteten, og resultatene skal gi grunnlag for sammenligning og erfaringsutveksling mellom politidistriktene. Statsadvokatene skal ved tilsyn av politidistriktene rette særskilt oppmerksomhet mot bruken av etterforskningsplaner i voldtektssaker. Siden regjeringsskiftet er politi- og påtalemyndigheten styrket med 1 054 nye politistillinger. Samtidig står 100 nye politijurister og 16 nye statsadvokater på lønningslisten. Da forventer jeg også raskere fremdrift og bedre kvalitet i etterforskningen også i slike saker. Jeg nevner også at vi er i ferd med å reformere hele offeromsorgen. Det er et stort forbedringspotensial i oppfølgingen av dem som står på politistasjonen og forteller om sin historie. Det er derfor viktig å sikre bistand som skal være tilgjengelig etter innlevert anmeldelse. Det er en ekstremt vanskelig situasjon å være i – og enda vanskeligere å stå i etter at anmeldelsen er levert. Samtidig er dette kriminalitet som krever mye av aktørene i straffesakskjeden og av hjelpeapparatet. Statens barnehus er etablert for å bedre ivaretakelsen og styrke rettssikkerheten til barn under 16 år. Barnehusene har i budsjettet for 2016 blitt styrket med 83 mill. kr. Voldtektsofre har krav på bistand og beskyttelse og en effektiv behandling av politi og rettsvesen. Hvordan politi, påtalemyndighet og domstoler håndterer voldtektssaker, betyr mye for tilliten fra den utsatte og for befolkningen generelt. Etter min mening vil de pågående tiltakene ivareta de forholdene som tas opp av representanten.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-05-25:
For det første er det bra at det er brede tiltak som det er tverrpolitisk enighet om. Det kan ikke være en ulempe med tiltakene – det må være en fordel. For det andre er jeg enig i at bare det å tilføre ressurser i seg selv ikke er tilstrekkelig, men det er et viktig poeng at det er kommet flere stillinger i politiet, flere politijurister og også flere statsadvokater. Når det er sagt, svarte jeg i mitt spørsmål også på hva regjeringen gjør ytterligere, og hva vi gjør ved siden av det, f.eks. gjennom tildelingsbrevet til Politidirektoratet, der det ligger klare føringer for kvalitet og effektiv saksbehandling av seksuallovbrudd. At Riksadvokaten sier at alvorlige seksuallovbrudd skal ha prioritet, er signaler som politimestrene må forholde seg til. I tillegg gjennomføres det i inneværende år en særlig landsdekkende undersøkelse ved siden av det viktige arbeidet med offeromsorgen.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-05-25:
Spørsmålet fra representanten Henriksen tar egentlig utgangspunkt i et forslag om at man skal øremerke midler til bestemte kriminalitetsområder. Det er alltid slik at det kan virke forlokkende å øremerke midler til f.eks. bestemte kriminalitetsområder, men jeg mener man må tenke veldig grundig igjennom hvilke negative konsekvenser det kan få. Regjeringens vurdering er at det ikke er et riktig virkemiddel, men det er ikke dermed sagt at vi bare skal tilføre flere ressurser, som denne regjeringen har gjort, vi må også gjøre mer. Jeg mener at nettopp det at vi følger opp det som det er bred tverrpolitisk enighet om, er veldig klare signaler også ut til de ytterste ledd om hva som skal prioriteres. For eksempel Riksadvokatens særskilte landsdekkende undersøkelse av etterforskningen i voldtektssaker og det trykket som legges på det, og ikke minst også arbeidet med å reformere hele offeromsorgen, vil være veldig viktige bidrag.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-05-25:
Som representanten Klinge sier, skal voldtektsofre tas alvorlig, både i helsevesenet og i rettsvesenet. Regjeringen prioriterer tiltak som kan forebygge og bekjempe voldtekt, høyt, og det tas viktige grep for å sikre god kvalitet i etterforskningen av denne type saker. For det første er det avgjørende at det er satt av tilstrekkelig med ressurser til å følge opp voldtektssaker og sikre bevis hurtig. Siden denne regjeringen tiltrådte, har sektoren blitt styrket med rundt 3 mrd. kr, og den er tilført over 1 000 nye politistillinger. For det andre er det viktig å gi politiske føringer for å sørge for at voldtekt og andre seksuallovbrudd prioriteres i politiets arbeid. I tildelingsbrevet til Politidirektoratet ligger det klare føringer om god kvalitet og effektiv saksbehandling av seksuallovbrudd. Ved siden av at flere saker skal anmeldes, slik at mørketallene reduseres, skal oppklaringen av saker om seksuallovbrudd ligge høyere for 2016 enn gjennomsnittet for de siste tre år. Likeledes skal oppklaringen av vold og seksuelle overgrep mot barn være høyere enn gjennomsnittet de siste tre år. For det tredje er det viktig å sørge for at erfaringen med metoder som har vist seg vellykket, utveksles til andre politidistrikter. Riksadvokaten gjennomfører en særskilt landsdekkende undersøkelse av etterforskningskvaliteten i voldtektssaker. Resultatene skal gi grunnlag for erfaringsutveksling mellom politidistriktene. I tillegg skal statsadvokatene ved tilsyn i politidistriktene rette særlig oppmerksomhet mot bruken av etterforskningsplaner i voldtektssaker. På oppdrag fra departementet ble det gjennomført to omfattende evalueringer, den ene om Voldtektsgruppa i Kripos, den andre om politiets arbeid med seksuelle overgrep. Sistnevnte anbefaler 16 tiltak for å heve kvaliteten på politiets arbeid med seksuallovbrudd. Mange av de utfordringene som evalueringene peker på, er allerede fulgt opp med tiltak. Andre vil bli ivaretatt gjennom nærpolitireformen, der det er et mål at kvaliteten på politiets arbeid skal forbedres, og at fagmiljøene skal styrkes. Departementet har i brev til Politidirektoratet av 9. mai 2016 bedt om status for oppfølgingen av tiltakene, med svarfrist 1. juni 2016. Departementet vil vurdere videre oppfølging etter dette og i etterkant av Riksadvokatens undersøkelse. Det er under arbeid en egen handlingsplan for et løft på etterforskningsfeltet, med oppmerksomhet bl.a. på nasjonale standarder for god fagledelse, arbeidsformer, metodebruk og kontrollprosedyrer i etterforskningen. Så vil jeg nevne at offeromsorgen skal styrkes. Voldtekt har store menneskelige og samfunnsmessige kostnader. Derfor er vi også i gang med å reformere hele offeromsorgen. I dette arbeidet står det helt sentralt at offeret ikke skal stå alene ved anmeldelse, men bli møtt og ivaretatt på en god måte av både politi og offentlig hjelpeapparat. Til slutt kan jeg også nevne at Statens barnehus, som er etablert for å bedre ivaretakelsen av og styrke rettssikkerheten til barn under 16 år, har blitt kraftig styrket i inneværende års budsjett.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-05-25:
Det detaljerte spørsmålet er jeg ikke i stand til å svare på på stående fot. Hvis representanten Klinge ønsker et godt svar på det, må hun komme tilbake til det overfor justisministeren, enten her eller, selvfølgelig, skriftlig. For øvrig viser jeg til svarene mine i første svar.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-05-25:
For det første mener jeg det er viktig med offentlig oppmerksomhet rundt dette. Det er også viktig for å sikre at flest mulig av dem som blir ofre for grove seksualforbrytelser, vet hva de skal gjøre – i hvert fall de som er i en alder hvor de er i stand til det. For det andre er det viktig – som jeg også har sagt – at det kommer klare politiske signaler, og de politiske signalene går på prioritering og prosess. Jeg nevnte i mitt svar bl.a. arbeidet med å utarbeide standarder for både god fagledelse, arbeidsformer, metodebruk og kontrollprosedyrer i etterforskningen. Ved siden av økt tilsig av ressurser til politiet kan det være viktige bidrag for å få etterforskningsprosenten opp, altså å henlegge færre saker.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-05-25:
Når seksualisert vold og overgrep skjer, må de voksne som møter barn og unge f.eks. i barnehage eller skole, være i stand til å identifisere tegn på overgrep, slik at de kan avdekkes så tidlig som mulig. Det er også viktig at det skjer med grunnlag i faglige vurderinger, og at man etablerer samarbeid mellom de som først fatter mistanke, og fagmiljøer som har kunnskap og kompetanse til å behandle slike alvorlige problemer. Regjeringens tiltaksplan «En god barndom varer livet ut» ble lansert på 25-årsdagen for FNs barnekonvensjon i desember 2014. Et tiltak i denne planen er at det legges inn kunnskap om vold og seksuelle overgrep i profesjonsutdanningene. Jeg vet at institusjonene med relevante utdanninger er opptatt av å gi studentene nødvendig kunnskap som skal gjøre dem i stand til å ivareta den viktige oppgaven det er å ta del i barn og unges utvikling. For å sikre at alle kandidater fra lærerutdanning, inkludert barnehagelærerutdanning, har kunnskap og ferdigheter til å håndtere vold og seksuelle overgrep mot barn og unge har Kunnskapsdepartementet i vår fastsatt endringer i rammeplanene for alle slike utdanninger. Endringene får virkning fra 1. august. Det går frem av rammeplanene at alle som fullfører en lærerutdanning, skal ha kunnskap om og ferdigheter i dette alvorlige temaet. De skal kunne se og identifisere tegn på vold eller seksuelle overgrep og sette i gang nødvendige tiltak etter gjeldende lovverk. Departementet har presisert at endringene i rammeplanene innebærer at alle kandidater som avslutter lærerutdanning etter studieåret 2016–2017, skal ha nødvendig kompetanse i tråd med endringene i rammeplanene. Det vil bli lagt inn tilsvarende bestemmelser i ny rammeplan for femårig grunnskolelærerutdanning. Når det gjelder helse- og sosialfagutdanningene, jobber regjeringen med å endre hvordan vi styrer innholdet i utdanningene. Planen er at når vi kommer i mål med dette arbeidet, vil det skje en gjennomgang av hva som skal være læringsutbyttet for disse utdanningene også. Det er, som representanten peker på, naturlig at seksualisert vold og overgrep også bør være viktige elementer her, og at det blir tatt inn der det er relevant.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-05-25:
Jeg takker for det, som det helt sikkert også er enighet om blant alle partier, nemlig at det er viktig at dette er på plass i alle lærerutdanningene. I mitt svar sa jeg også at også i helse- og sosialfagutdanningene, som inkluderer utdanningene som representanten nevner i sitt spørsmål, jobber vi med nytt system for styring. Det ene spørsmålet er vel et kunnskapspolitisk spørsmål: Skal man styre gjennom rammeplaner, hvor detaljerte skal rammeplanene være, og hvordan skal de bygges opp? Der er det noen avveininger som må tas; bl.a. må man balansere tjenestenes behov, utdanningsinstitusjonenes faglige frihet og det at man har en smidig og ubyråkratisk organisering. Men som sagt mener jeg også at når det gjelder de yrkesgruppene som jobber veldig mye både med barn og andre som utsettes for vold og overgrep, er det naturlig at det også der har en sentral plass at man har kunnskap om vold og seksuelle overgrep. Vi håper å kunne konkludere det arbeidet i løpet av 2016.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-05-25:
Bare så det ikke fester seg en misforståelse: Hvis vi tar lærerutdanningen som eksempel, er det nå det klart og tydelig kommer inn f.eks. i barnehagelærerutdanningen, og det kommer også i den nye masterutdanningen for lærere. Men det er ikke slik at dette ikke har vært problemstillinger tidligere, men det har sannsynligvis vært store forskjeller fra institusjon til institusjon. Vi har også stor tillit til fag- og profesjonsmiljøene på universiteter og høyskoler, som er opptatt av at studentene skal bli rustet til å gå ut i, det være seg, skole, sosialvesen eller helsevesen på en eller annen måte. – Dette bare så ikke den misforståelsen fester seg. Så er det konkrete spørsmålet her: Trenger vi også videre- og etterutdanningstilbud, og – helt konkret – vil vi opprette studieplasser knyttet til dette? Det er et budsjettspørsmål som vi må vurdere i forbindelse med budsjettene.