Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2015-03-19:
I Norge er mellom 15 og 20 pst. av barn og unge overvektige. Overvekt og fedme er et globalt helseproblem. Fedme øker risikoen for å utvikle type 2-diabetes og hjerte- og karsykdommer. Dette er også de sykdommer som preger sykdomsbildet i Norge i 2015. I tillegg til økt risiko for helseplager og tidlig død opplever alvorlig overvektige barn at de ofte blir hemmet fra å ta del i lek sammen med andre barn, og når de vokser opp og blir mer opptatt av utseendet, kan også overvekt medføre ytterligere personlige og psykiske belastninger. Selv om det er dokumentert at tidlig innsats gir god effekt for barn med fedme, er det altfor tilfeldig hvilket tilbud overvektige barn får i dag, og det er viktig å hjelpe før de får følgesykdommer. Ifølge Nasjonal veileder er det fastlegen og helsestasjonene som har hovedansvar for å initiere tiltak for å redusere vekt ved alvorlig fedme og ved fare for følgesykdommer, og for at barn eller ungdommer henvises til spesialisthelsetjenesten parallelt med pågående lokale tiltak. De regionale foretakene har utviklet ulike behandlingstilbud, og resultatene viser at de har best effekt ved familiebasert atferdsbehandling av barn under ti år. Spesialisthelsetjenesten opplever at mange av dem som blir henvist, ikke har fått etablert en fast oppfølging i kommunen, og at mange barn har gått lenge uten å få tilbud. Forskning viser at det er langt vanskeligere å snu utviklingen for overvektig ungdom enn det er for barn. Barnevektstudien er den eneste nasjonale undersøkelsen som følger utviklingen av overvekt og fedme i samme aldersgruppe over tid. Hovedfunnene er at andelen er stabil, men det er store sosioøkonomiske og geografiske skillelinjer også blant barn. Det viser seg at i Helse Sør-Øst er andelen signifikant lavere, mens den høyeste andelen er i Helse Nord. Det viser seg også at andelen barn med overvekt er en og en halv til to ganger høyere for tredjeklassinger som bor i småkommuner, enn for dem som bor i store kommuner. Andelen er 30 pst. høyere for barn av mødre med lite utdanning enn med høyere utdanning, og 50 pst. høyere for barn av skilte foreldre. Det er ikke overraskende at det er slike sosioøkonomiske forskjeller, men jeg må jo si at jeg synes at forskjellene er særdeles signifikante. Forskjellene gjelder også kjønn. Det er faktisk flere gutter enn jenter som rapporterer overvekt når de er 15 år. Kosthold og aktivitet virker inn på overvekt, og undersøkelsen viser at aktivitetsnivået er redusert for alle aldersgrupper. Det er redusert med omtrent 2 pst. for alle 11-, 13- og 15-åringer fra 2006 til 2010. Norge er også plassert i den dårligste tredjedelen blant OECD-landene når det gjelder fysisk aktivitet blant 11- og 15-åringer. Familiebasert atferdsbehandling har vist seg å være et lovende behandlingstilbud for barn og unge med alvorlig overvekt. Spesialpoliklinikkene som tilbyr denne behandlingen, mangler i dag ressurser til å gi tilstrekkelig opplæring av helsesøstre og andre helsearbeidere i primærhelsetjenesten, for de er avhengige av dette samarbeidet, og behandlingen går vanligvis over flere år. Dette går ut over kvaliteten, helheten og effekten på behandlingen. Ressursmangel hindrer spesialisthelsetjenesten i å gi kompetanseheving til kommunene for tidlig intervenering og forebygging av sykelig overvekt, spesielt blant barn og unge. Erfaringer viser at det er få personer med fedme som har fått tilbud om hjelp til vektreduksjon fra helsetjenesten. Det er et stort behov for å styrke kompetansen på rådgivning som er målrettet, effektiv og kunnskapsbasert. Helsedirektoratet har liten oversikt over det kommunale helsetilbudet på dette området. Helsedirektoratet har heller ingen tilskuddsmidler rettet mot overvekt og fedme. Kirurgisk behandling må ses på som siste utvei. Gjennomgått kirurgi krever livslang medisinsk oppfølging. Til tross for at intensiv livsstilsveiledning er ressurskrevende, er det dokumentert å være kostnadseffektivt. En rapport fra Kunnskapssenteret viser at kombinerte livsstilstiltak som inkluderer kostholdsendring, fysisk aktivitet og atferdsterapi, kan gi vektreduksjon. Nasjonalt råd for kvalitet og prioritering i helse- og omsorgstjenesten behandlet spørsmålet om kirurgisk behandling av fedme på sitt møte 10. februar 2014. Rådet anbefalte bl.a. at gode tilbud med ikke-kirurgiske metoder bør få økt prioritet. Rådet skal på sitt møte nå i mai behandle strukturelle tiltak og hvordan styrke ikke-operative behandlingsmetoder, særlig hos barn, unge og familier. Parallelt med dette ser vi at antall fedmeoperasjoner for voksne har økt betydelig i Norge de siste årene, fra 24 inngrep i 2003 til 1 890 i 2012. Dette tror jeg er de tallene som gjelder for offentlige sykehustilbud. I tillegg kommer en del private. Det kan henge sammen med at vi har fått økt kvalitet på inngrepet, som gir mindre risiko og færre bivirkninger. Men for alle dem det gjelder, er det uansett et alvorlig inngrep som gjør at man må ha medisinsk oppfølging resten av livet. Mens operative inngrep har en høy andel innsatsstyrt finansiering, må de poliklinikkene som foretakene har etablert, konkurrere om midlene fra den generelle rammen, hvor vi vet at også rus og psykisk helse er prioritert. Det er jeg selvfølgelig tilhenger av, men det er ganske lite rom for å løfte det opp når vi ser det opp mot behovet. Vi vet hva som virker for å unngå at barn og unge blir sykelig overvektige, og utfordrer derfor helseministeren til å ta grep og gjøre det som forskningen viser hjelper, nemlig tidlig intervensjon og forebygging. Så spørsmålet til statsråden er: Vil han sørge for en finansiering som sikrer alvorlig overvektige barn og unge et godt og helhetlig behandlingstilbud og styrke det forebyggende arbeidet?