Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2010-06-17:
La meg starte med det første først. Det er hyggelig at det passer for både utenriksministeren og undertegnede å ta denne interpellasjonen, for den har ligget i papirene ganske lenge. I så måte er jeg godt fornøyd med at vi fant plass dagen før dagen. Det er jo et tema som etter mitt skjønn er særdeles viktig for Norge, men også for de landene som har tilstøtende interesser i nordområdet. I interpellasjonsteksten står det at nordområdene har et økende fokus på seg, og det kommer til å være der lenge. Det betyr at det vil gi oss noen utfordringer, det vil gi oss noen muligheter, og det vil gi oss noen begrensninger fordi det vil være attraktivt for mange å ta seg til rette og finne sin posisjon med tanke på det som skal skje der oppe. For sjøfarten er det interessant, ressursmessig er det interessant, og det vil nok også være en utfordring med hensyn til eierskap og ansvar for de nasjonene som ønsker å være delaktige i det som skal skje der oppe. Det er mange store og tunge aktører som er på banen. Norge, selvfølgelig, Russland, garantert. Blant annet har de allerede vist det gjennom å plassere flagget sitt på Nordpolen og hevde eierskap til den. Grønland og Danmark vil garantert ha interesser der. Det samme vil USA og Canada, og sannsynligvis Kina, som en stor og tung handelsaktør. I så måte er det viktig at man tar klare grep fra norsk side, og at vi er tydelige på hvor vi vil. Det vises bl.a. gjennom at også andre land og sammenslutninger av land utarbeider nordområdestrategier. Jeg var på NATO Parliamentary Association-møte i Edinburgh i fjor høst. Den britiske ambassadøren til Norge var der og redegjorde for den britiske nordområdestrategien. Jeg er klar over at utenriksministeren er kjent med den, men det viser hvor viktig den er for andre enn oss. Det som vi på en måte har sett på som en del av vårt domene, er det andre som retter blikket mot og som ønsker å være en delaktig faktor med tanke på det som skal skje der. Det er selvfølgelig også andre som bryr seg om dette, sånn som International Maritime Organisation, IMO, som er en aktør her, Arktisk Råd, som garantert vil være en pådriver i det som skal skje videre. Det finnes et kystvaktsamarbeid som sikkert også har tanker om dette, og det finnes internasjonale konvensjoner om redning og beredskap som kommer til å være delaktige i prosessen videre. Det som er viktig, er at det er mange aktører som jobber, med ulikt ståsted og på ulike nivå, men alle har et fokus mot nordområdene og det som skal skje der. For min egen del mener jeg økt tilstedeværelse vil være en utfordring. Det er store areal, spredt befolket og med klimatiske forhold som vil gjøre det utfordrende for oss. Men det er mulighetene som drar oss dit. Hvis ikke dette var interessant, hadde vi sannsynligvis ikke trengt å ha denne debatten, for da hadde vi sluppet unna det. Men med de nye ressursmulighetene som ligger der, blir det attraktivt. Det vil det være med tanke på sjøfart, og det vil det selvfølgelig være med tanke på turisme. Det som er felles for alt dette, er at det er en kalkulert risiko å bevege seg i denne type områder, som kommer til å gi seg utslag i kostnadene ved å være til stede, ikke bare menneskelig, men også rent økonomisk. Ikke minst derfor er det viktig at man har en sikkerhet som ivaretar alle dem som skal være der oppe. Igjen vil antakeligvis IMO være en sentral aktør og også den konvensjonen som allerede finnes om redning og beredskap. Videre er det slik at vi i Norge er så heldige at vi har et veldig godt konsept når det gjelder redning og beredskap. Vi har to hovedredningssentraler som gjør en fantastisk god jobb, og som – med rette – har høstet stor anerkjennelse utenfra. Jeg håper jo at vi kan bygge videre på dem når man skal utarbeide den videre strategi nordover. Så skal jeg ta sjansen på å henlede oppmerksomheten på St.meld. nr. 15 for 2008–2009, Interesser, ansvar og muligheter, Hovedlinjer i norsk utenrikspolitikk, som jeg leste i forbindelse med dette. Den tar for seg mange viktige områder. Den drøfter nordområdene, den drøfter Afghanistan, og den drøfter samhandling med andre organisasjoner og andre land på en god og fin måte. Den sier en del om kriseberedskap, men den sier ingenting om det som i dag er temaet, nemlig redning og beredskap i nordområdene. Og siden Norge ønsker å være en stor aktør i dette området, ville jeg trodd – med all mulig respekt – at det kanskje også var mer viktig for UD enn det jeg kan lese per i dag at det er, hvis den stortingsmeldingen fortsatt har en berettigelse, og det regner jeg med at den har. Jeg mener at det som mangler, og som vi må ta tak i, er en tydeligere fokusering på vår rolle, og om det norske konseptet skal kunne bygges videre ut. Når det gjelder havområdene, må vi avklare: Hva kan vi forvente av de andre, de som på en måte blir partene der oppe? Hva kan og bør vi forvente av Russland, av USA, av Canada, av Grønland, av Danmark? Siden vi alle hegner om det området, regner jeg med at det må være et felles ansvar å ha gode løsninger som gjør at vi kan ferdes der og utnytte de ressursene som finnes, på en god og forsvarlig måte. Det synes jeg er det neste vi må ta tak i. Jeg håper også at utenriksministeren i sitt svar kan si noe om hvordan han har tenkt å involvere Stortinget i dette, for hvis det er noe jeg er sikker på, er det at Stortinget er interessert i dette. Stortinget er interessert i mulighetene, men Stortinget er ikke minst opptatt av tryggheten for alle norske kvinner og menn som er ute og gjør en jobb, det være seg om de er i Afghanistan, om de er i Tsjad, eller om de jobber på en plattform i Nordsjøen – vi er opptatt av sikkerheten. Det samme fokuset er vi forpliktet til å ha når det gjelder utvikling og bruk av de store ressursene som sannsynligvis ligger i nord. Det er noe som Stortinget garantert kommer til å støtte opp om. Mine konkrete spørsmål til utenriksministeren foreløpig vil være om utenriksministeren er enig i at vi trenger å ta tydeligere grep når det gjelder å utvikle en felles – gjerne internasjonalt fordelt – redning og beredskap for nordområdene. Jeg håper også at utenriksministeren kan si noe om hvordan han ser for seg at Stortingets rolle skal være i så måte. I tillegg til det kunne jeg ha tenkt meg, hvis utenriksministeren finner det betimelig, at han sa noe om Svalbards muligheter i så måte. Etter mitt skjønn har Svalbard en logistikk som få andre har i dette området, som kanskje gjør Svalbard spesielt godt egnet til å være en arktisk «redningshub», for å bruke et godt norsk begrep. Men Svalbard har i alle fall forutsetninger som gjør det mulig å kunne bygge videre på, under forutsetning av at det er akseptabelt for de andre landene, og at det er betimelig og tjenlig for oss også. I så måte ser jeg fram til å høre utenriksministerens svar på disse utfordringene.