Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2001-05-31:
Ved siden av familien er skolen den viktigste moraldannende institusjon. Skolen skal fremme forståelse og respekt for enkeltmennesket. Men en forutsetning for dette er at en kjenner sitt eget ståsted og har kunnskap om de verdier et samfunn er bygd på. Først da har en den trygghet som gjør at forskjeller mellom oss ses på som utfordringer og ikke bare problemer. Et religionsfag vil kunne bringe fram forskjeller mellom oss, og det kan føre til spenninger og usikkerhet. Men skal begreper som toleranse og respekt læres i skolen, må en også øves i å leve i det. Derfor utfordres både lærere, foreldre og elever til sammen å få tillit til den lokale skole, at den tar dette på alvor. Og for Kristelig Folkeparti er det viktig at vi fra Stortingets side nå legger grunnlag for at dette skal være mulig. Ser vi på norsk skolehistorie, finner vi raskt ut at kristendomskunnskap var det viktigste faget i allmennskolen fra 1739 til langt ut på 1800-tallet. Fram til 1969 fungerte faget fortsatt som Kirkens dåpsopplæring. I 1974 fikk skolen et livssynsfag som alternativ til kristendomsfaget. Og da Pettersen-utvalget ble nedsatt for å se på disse to fagene, kom en felles innstilling «Identitet og dialog». På denne bakgrunn fikk vi KRL-faget. Det innbefattet også en merknad om å evaluere faget etter en treårsperiode for å imøtekomme debatten som var rundt faget. Målet var å favne alle elever, men med rett til fritak fra bl.a. aktiviteter som oppleves som utøvelse av annen tro. Daværende statsråd Hernes la i begrunnelsen for faget vekt på «en felles kulturell identitet tuftet primært på vår kristne og humanistiske kulturarv i et samfunn med økende pluralisme». At det skulle være mest stoff om kristendom, var rimelig ut fra dens historiske og aktuelle plass i det norske samfunn. Faget skulle ikke være opplæring i en bestemt tro, men være et ordinært skolefag. Jeg mener det derfor blir helt feil når St.meld. nr. 32 foreslår å kalle faget Tro og livssyn. Det er kunnskapen om kristendom, religion og livssyn som er det sentrale – akkurat som i andre skolefag. Dessuten indikerer et nytt navn at det skulle bli et nytt fag. Men evalueringen viser at det er bare små justeringer som skal til for å få et bedre fag. Navn og innhold i et fag bør stemme overens. Derfor er det viktig at «kristendom» blir beholdt i navnet. Mer enn halvparten av faget dreier seg om kristendomskunnskap, altså tre av fagets fem hoveddeler, dvs. de tre delene: bibelkunnskap, kristendommens historie og kristen livstolkning i dag. Den fjerde delen dreier seg om andre religioner/livssyn og den femte delen om etikk/filosofi. De to forskningsrapportene som danner bakgrunn for stortingsmeldingen, er utarbeidet av Norsk Lærerakademi og Høgskulen i Volda i samarbeid med Diakonhjemmets høgskolesenter. Det synes som om faget har fått for stort omfang, så det anbefales der å redusere stoffmengden. Kristelig Folkeparti mener, sammen med flertallet i komiteen, at reduksjonen skal skje forholdsvis likt i alle de fem delene, slik at vektleggingen fremdeles skal være slik den er i dagens læreplan, dvs. at det kristendomsfaglige stoff fremdeles utgjør mer enn halvparten av det nasjonale kjernestoffet. Flertallet mener at det bør tas mer hensyn til de religioner/livssyn som er representert i den enkelte klasse eller lokalsamfunn, særlig i småskolen. Lokal tilpasning kan gjøre at tiden som brukes på de fem delene, varierer noe fra klassetrinn til klassetrinn. For henholdsvis barne- og ungdomstrinnet skal det likevel være slik at det samlet brukes mer tid på kristendom enn andre religioner/livssyn og etikk/filosofi. Læreplangruppen som skal vurdere nærmere endringer i læreplanen, må først og fremst bestå av representanter for ulike fagmiljø og ha praktisk erfaring med KRL-faget i grunnskolen. De kan gjerne ha sin bakgrunn i ulike livssyn, men skal ikke oppnevnes som representanter for disse. Dette er ikke de forskjellige trossamfunn sitt fag, like lite som samfunnsfaget er de politiske partienes fag. Men Kristelig Folkeparti ønsker at det gis støtte utenom skolen til opplæring for barn og unge som tilhører ulike trossamfunn, og det kommer vi tilbake til i oppfølgingen av NOU 2000:26. Når 87 pst. av foreldre bærer sine barn til dåpen i våre kirker, viser det at vi har et nokså homogent kulturelt samfunn, selv om vi har innslag av flere religioner og kulturer i Norge. Toleranse er ikke å gi slipp på egen identitet, men tillate andre å ha en annen oppfatning, ellers overlates vi til likegyldighetens frie spill. Opplæring kan ikke skje i et verdinøytralt tomrom. Vi som har levd i andre kulturer enn den norske, vet hva det betyr å kunne møte forståelse for egen identitet. Men det står ikke i motsetning til at et land fremhever sitt eget kulturgrunnlag og bygger sine verdier på det. Det at formålsparagrafen skal opprettholdes og at Norges internasjonale forpliktelser blir ivaretatt, var to forutsetninger for gjennomgangen av KRL-faget. Formålet med opplæringen i skolen gjelder alle fag, ikke bare dette. Den begrensede fritaksretten må sikres gjennom god informasjon til foreldrene og med et enkelt meldingsskjema. Det skal ikke være et søknadsskjema, hvor foreldre må begrunne fritaket fra religiøse aktiviteter og lignende. Foreldreretten må ivaretas. En forutsetning er at skole/hjem-samarbeidet er godt, og at informasjonen er tydelig om hva faget innebærer. Standardskjemaet må ses på som et hjelpemiddel, ikke som en styring av foreldres valg. Kristelig Folkeparti vil også at det særlig vises større romslighet i forhold til fritak på småskoletrinnet. Dessverre støtter heller Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet et opplegg med kommunen som overdommer, og det kan virke som en innsnevring av dagens fritaksbestemmelse. Selv etter den oppklaringen vi nå har hørt fra Arbeiderpartiets side, forstår jeg det slik at de står fast på den siste delen av den merknaden. Forskningen viser at 1/3 av foreldre er misfornøyd med informasjonen, så her må det gjøres noe ganske raskt. Spørsmålet om fritak må ha utgangspunkt i foreldreretten og religionsfriheten, og også ses i sammenheng med FN-konvensjonen om barns rettigheter, som er undertegnet av Norge. Den omhandler respekten for barnets synspunkter og gir generelle regler om retten til opplæring. Artikkel 29 sier at formålet med utdanningen er å skape respekt for menneskerettigheter og fremme holdninger til fred, toleranse og vennskap mellom folk, etniske, nasjonale og religiøse grupper og respekt for egen og andres kultur. Likeså skal den fremme utvikling og respekt for de nasjonale verdier i det landet der barnet bor. Kristelig Folkeparti deler derfor departementets syn at barn og unge bør ha rett til kunnskap om og innsikt i eget og andres livssyn eller religion. Evalueringen viser også at 86 pst. av foreldre mener dette fungerer bra, og bare 5 pst. av elevene har delvis fritak fra KRL-faget. Men en del lærere mener faget er blitt for akademisk, og elever synes det blir kjedelig hvis en bare sitter og leser. Det må være klart at elevene fortsatt skal ha opplevelser gjennom musikk, sang og tegning og besøk på hellige steder, selv om dette kan utløse fritak, for det er gjennom livstolkninger i praksis at faget blir mer enn teori. Dette tror jeg også vil bedres når lærere får mer etterutdanning og blir mer trygge på hva faget innebærer, slik saksordfører også har påpekt i dag. Evalueringen ble satt i gang ganske raskt etter innføringen av det nye faget. Det er først neste år at lærerstudenter som er opplært i faget, kommer ut i norsk skole. I dag har bare 60 pst. av de lærerne som underviser i KRL, relevant utdanning i faget. Jeg vil understreke at alle partier, unntatt Arbeiderpartiet, vil ha økte ressurser til etter- og videreutdanning av lærere. Det er forunderlig når Arbeiderpartiet tidligere i dag innrømmet i en replikk at dette har vært for dårlig. Komiteen står samlet om at styrking av lærerkompetansen er et viktig tiltak for å sikre at KRL-faget får økt legitimitet. Dessuten må også skolelederne ha god innsikt i faget, slik at dialogen med hjemmene blir god. Bedre informasjon til foreldre må til. I meldingen kan vi lese at de intensjoner som ble lagt til grunn av Stortinget da KRL-faget ble startet i 1997, skal videreføres. Det er jeg glad for, og mener at vi derfor ikke nå må skape usikkerhet om fagets profil i denne debatten. Faget skal være et inkluderende fellesfag for alle elever. Fritaksretten må praktiseres på en romslig måte. Evalueringen viser at en har lyktes langt på vei med dette. Noen vil ikke ha faget i det hele tatt. At meninger brytes om dette faget, er naturlig. Men jeg har tro på fagets viktige brobyggerfunksjon som et fellesfag og en felles arena for kunnskapsformidling og dialog om kristendom, religion og livssyn.