Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2015-06-02:
Jeg vil også få lov til å takke justisministeren for redegjørelsen og for at han kom til Stortinget. Det er en viktig diskusjon vi har i dag. Politiets hjemmelsgrunnlag for å bruke makt overfor borgerne må være tydelig og klart, det er helt avgjørende for å sikre tilliten til politiet. Derfor er jeg glad for at statsråden varsler at han vil komme tilbake til Stortinget med en proposisjon som også vil hjemle mulighetene for bevæpning når det viser seg å gå over lengre tid. Nå varsler justisministeren at politiet vil kunne ha en midlertidig bevæpning i ca. ni måneder, fram til august, og vi nærmer oss ett år. Vi er på et punkt da en kan stille spørsmål om dette faktisk kan karakteriseres som midlertidig lenger. Derfor er det viktig å hjemle grunnlaget når det varer over lengre perioder, og jeg tror at hvis det nærmer seg et år, er det få som etter hvert vil bruket ordet «midlertidig» om det. Derfor er det grunn til å stille en del spørsmål. For eksempel viser justisministeren til at det gjennomføres tiltak for å bekjempe terrortrusselen og redusere risikoen. Men hvilken type tiltak er det som gjennomføres? Spørsmålet er også om det foreligger en plan for å gjennomføre disse andre tiltakene sånn at man til slutt kan ta bort bevæpningen. Altså: Er trusselen slik at det må bevæpning til, eller er det mulig at andre tiltak kan erstatte bevæpning på hofta, og hva er eventuelt det? Det er en legitim diskusjon som Stortinget bør ta. Når et enstemmig storting nettopp har sagt at vi skal ha et ubevæpnet politi, som statsråden slår fast, er det viktig at Stortinget også er inkludert i de andre tiltakene, og eventuelt om det trengs midler eller annet for å kunne gjennomføre det. Det interessante spørsmålet er hva som skal til for at en skal kunne trekke tilbake den midlertidige bevæpningen. Eller er det – som sagt – mulig å komme med de alternative tiltakene i det hele tatt? Jeg har et annet spørsmål som er mer filosofisk, og det handler om Storbritannia. Hva er det som er årsaken til at Norge velger midlertidig bevæpning når Storbritannia ikke har det? Det hadde vært interessant om justisministeren kunne reflektert rundt det. For Kristelig Folkeparti er generell bevæpning et spørsmål som er av en prinsipiell karakter, fordi det er et spørsmål om hva slags politi vi ønsker, og om hvilket samfunn vi ønsker. Vi har nettopp fått til et forlik rundt ny politireform, der vi slår fast at politiet skal ha et sivilt preg. Et bevæpnet politi har et betydelig mindre sivilt preg. Statsrådens oppgave er å utføre det som Stortinget vedtar, og et enstemmig vedtak i Stortinget for en måned siden tilsa at vi skal ha et ubevæpnet politi, og det må statsråden sørge for. Politiet trenger våpen i enkelte situasjoner, det er det viktig å understreke, og det er viktig å understreke at når de trenger våpen, må de få dem raskt. Men i stedet for at de alltid går rundt med våpen på hofta, har Stortinget vedtatt framskutt lagring, altså lagring i bil og korte, kjappe kommandolinjer, sånn at når det trengs våpen, får politiet dem raskt. Den trusselvurderingen som ligger til grunn for den midlertidige bevæpningssituasjonen vi nå har, har ikke Stortinget tilstrekkelig grunnlag for å vurdere fullt ut, fordi det, som statsråden sier, er gradert informasjon. Det er likevel grunnlag for å påpeke at det er helt avgjørende at statsråden faktisk gjør det han kan for å innføre andre tiltak for å bekjempe terrortrusselen – både etterretningsarbeid og også andre risikoreduserende tiltak. Som andre har vært inne på, er det vist til København som ett eksempel. Man ville sannsynligvis hatt bevæpnet politi også i Norge i en slik situasjon, fordi punkt- og objektsikring vil være et vel så viktig tiltak. Det har også forskere ved Forsvarets forskningsinstitutt pekt på. De skrev bl.a. i en kronikk i VG i desember, som jeg vil sitere fra: «Væpnet gatepoliti har stoppet få angrep i Europa så langt, men trusselbildet er i endring.» Og videre: «Flere våpen i gatene kan i beste fall bare begrense – neppe forhindre – terroren som truer Norge.» De har utført en studie der de så på 76 planlagte og utførte angrep fra 2001 og fram til i dag. De kom fram til at det er få historiske eksempel på at det er væpnet politi som faktisk stopper terrorangrepene, men de peker på – igjen i likhet med Storbritannia – at det er behov for mer objekt- og punktsikring. Det er regjeringa som har innsikt i trusselvurderingen, Stortinget kjenner ikke den. Vi har alle et mål om å komme tilbake til en situasjon der en slipper å ha bevæpnet politi – både å få trusselnivået til å gå ned og finne alternative tiltak. Dette er det statsrådens ansvar å følge opp.