Siri A. Meling (Høyre), 2003-06-18:
Spørsmålet om fortsatt regulering av Storelvvassdraget og videre utbygging i Saudafjellene har vært en vanskelig sak, med mange meninger. På den ene siden vet vi at det gjennom de siste ti årene har vært en forbruksvekst i energiforbruk som er rundt seks ganger større enn veksten i produksjon, og det gjelder et normalår. Det har ført til at energinasjonen Norge er avhengig av å importere elektrisk kraft, selv i år med normal nedbør. Sist høst var det ikke normal nedbør, og vi har derfor lagt bak oss en vinter da trussel om rasjonering hang over oss. Det har med all tydelighet vist hvor sårbare vi er i forhold til måten vi har bygd opp vårt energisystem på. Siden 99 pst. av vår kraftforsyning kommer fra vannkraftproduksjon, er vi sårbare i forhold til variasjoner i klima og nedbør. Vi kan styre mye i dette landet fra denne sal, men utviklingen i været er overlatt til andre krefter enn offentlige vedtak. Vi som forbrukere, både privatpersoner og næringsliv, er avhengige av stabil forsyning og stabile priser. Faktisk er det slik at mye av vår industri nettopp er bygd opp rundt tilgangen på energi. På den andre siden har Samarbeidsregjeringen i Sem-erklæringen sagt at tiden for de store vannkraftutbyggingene er forbi, men at oppgraderinger og justeringer i forhold til eksisterende anlegg vil være positive bidrag til kraftbalansen og utnyttelsen av våre naturressurser. Utbyggingen i Sauda er et godt eksempel på dette. Uten en vesentlig inngripen i miljøet, slik som nye store damanlegg og tørre elveleier, klarer utbyggeren å få 490 GWh/år ny kraftmengde i det som ligger i Regjeringens forslag. Regjeringen foreslår å gi konsesjon for overføring av Lingvang- og Tengesdalsvassdraget i Suldal og Maldalselva og Sagelva i Sauda. Åbødalsvassdraget foreslås tatt ut, og det samme gjelder nordoverføringen. En inkludering av disse områdene ville gitt ytterligere betydelige mengder kraft, men i balansegangen mot miljøinteresser har disse veid tyngst. Åbødalen er et populært hytte- og turområde og benyttes av mange mennesker i friluftssammenheng. Dette området har et vakkert kulturlandskap og betydelige miljøkvaliteter. Tilsvarende gjelder for områdene i nordoverføringen, som er tilnærmet urørte områder med stor betydning for regionalt friluftsliv. Høyre hilser 490 GWh/år ny kraft velkommen, både i erkjennelsen av at vi trenger å styrke kraftbalansen, og med bakgrunn i det prosjektet representerer av investeringer og sysselsetting for lokalsamfunnet i en periode. Videre ønsker vi dette velkommen fordi det her dreier seg om utnyttelse av naturressurser og produksjon av ren, fornybar energi. Effektsituasjonen i området er en flaskehals som også vil bli bedret gjennom dette prosjektet. Som nevnt innledningsvis har denne saken ikke alltid vært like lett, og skillelinjene mellom ulike oppfatninger har også vært ganske tydelige. Men til sjuende og sist må vi gjøre et valg. Saken har vært vanskelig, ikke bare for vårt vedkommende, noe diskusjonen både mellom partier og internt i flere partier har vist. Jeg er imidlertid glad for at Arbeiderpartiet har varslet at de støtter Regjeringens forslag subsidiært, og at vi i denne saken kan ha et robust flertall sammen. Jeg vil også benytte anledningen til å rose Arbeiderpartiet for en åpen og god dialog i saksprosessen under komiteens arbeid. Et godt kompromiss kan kanskje beskrives som en løsning der alle parter er noe misfornøyde. Det er ingen som påberoper seg å være vinner i forhold til sitt primære syn i denne saken. Lokalsamfunnet i Sauda-området er misfornøyd fordi utbyggingen ikke ble større. Enkelte partier har tilsvarende oppfatninger, så også en rekke organisasjoner innen fagbevegelse og næringsliv som har tilkjennegitt sitt syn på saken. Miljøbevegelsen er på den andre siden misfornøyd med Regjeringens forslag fordi det etter deres oppfatning betyr en stor inngripen i naturen. Også disse har sine partipolitiske tilhengere. Og utbygger kunne kanskje også tenke seg en noe mer omfattende utbygging. På denne bakgrunn må Regjeringens forslag sies å kunne være et godt kompromiss. Nå er det forståelig nok frustrasjon blant mange lokalpolitikere over at den nye veien mellom Sauda og Etne ikke ser ut til å kunne la seg finansiere med Regjeringens forslag til utbygging. Det har derfor vært et påtrykk i forhold til ønsket om å få en større kompensasjon enn det som på forhånd var avtalt mellom utbygger og kommunene. Høyre og regjeringspartiene har ikke kunnet støtte dette. Avtalen som er inngått, tar høyde for hva som skal skje med kompensasjonen dersom prosjektet reduseres, og det blir feil om Stortinget på sin side skal legge seg opp i en allerede inngått avtale mellom utbygger og kommunene. Jeg må i den sammenheng også påpeke at de forslagene som er omdelt i salen i dag, er litt underlige, sett på bakgrunn av at de samme partiene var enige om å gå vekk fra denne typen kompensasjonsordninger. Dette skjedde etter forslag fra regjeringen Bondevik I for budsjettåret 1998. Det var ingen kommentar fra komiteen, som dermed samlet stilte seg bak regjeringen. Så kan vi alltid stille spørsmålet om korttidshukommelsen er dårlig, eller om det er noe spesielt i akkurat denne saken som gjør at de skal gjennomføre denne type ordninger. Når det gjelder Dokument nr. 8:71 for 2002-2003 om tiltak for å sikre økt vannkraftproduksjon, vil jeg på vegne av saksordfører Øyvind Halleraker takke komiteen for et godt og konstruktivt samarbeid. En samlet komite viser her til at eksisterende vannkraftstrukturer må utnyttes bedre og bruken av minikraftverk økes. Regjeringen vil legge til rette for utbygging av småkraftverk, og NVE har fått delegert myndighet til å fatte vedtak for utbygginger med installert effekt opp til 5 MW. Høyre og regjeringspartiene mener at det bør vurderes å heve denne grensen til 10 MW etter hvert som erfaringene med den delegerte myndighet avtegner seg. Aktører som ønsker å satse på småkraftverk, har fram til nå vært nødt til å forholde seg til et regelverk og et byråkrati som om det var store, tradisjonelle kraftutbygginger vi snakket om. Skal vi lykkes i å realisere potensialet i denne type kraftproduksjon, er det viktig at saksgang og behandlingstid står i stil med prosjektenes omfang. Det vises her til at Regjeringen varsler en omlegging av Samlet plan, hvor det bl.a. vil bli tatt hensyn til arbeidet med å få til forenklinger av forvaltningssystemene til beste for brukerne. Til slutt vil jeg nevne et viktig punkt hvor regjeringspartiene Høyre og Kristelig Folkeparti i innstillingen til klimameldingen, Innst. S. nr. 240 for 2001-2002, er med i en flertallsmerknad som sier at vi «viser til at Stortinget ved flere anledninger har uttrykt støtte til økt bruk av mikro- og minikraftverk. I vassdrag som vernes mot tradisjonell kraftutbygging, må det likevel kunne tillates utbygging av slike småkraftverk når disse ikke medfører vesentlige inngrep i naturen». Produksjonspotensialet for denne type kraftverk er anslått til å være mellom 10 og 15 TWh pr. år, og dette er en type utbygginger som kan gjennomføres relativt raskt i størrelsesorden 4–5 TWh pr. år. I tillegg til å styrke kraftbalansen representerer slike prosjekter et verdiskapingspotensial i Distrikts-Norge, og kan utgjøre viktige biinntekter til grunneiere som ofte driver tradisjonelt landbruk. Kraftbalansen tilsier at vi må gjøre flere ting samtidig. Skal vi redusere sårbarheten i forhold til dagens kraftproduksjon, er det ikke minst viktig å peke på de tre konsesjonene for gasskraftverk som faktisk allerede er gitt. Dersom disse realiseres, vil det kunne gi et betydelig bidrag til en mer robust kraftforsyning i landet. Jeg må i tillegg også minne om at målsettingen for Enova er å tilføre markedet 10 TWh ny fornybar energi pr. år, enten ved hjelp av enøktiltak eller ved stimulering til produksjon av ny energi. Tilbake til Sauda. Jeg vil på vegne av Høyre og Kristelig Folkeparti anbefale forslaget til vedtak i St.prp. nr. 55, som også er komiteens tilråding.