Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2015-06-16:
NRK ga oss forrige helg et innblikk i lindrende omsorg. Vi fikk døden på nært hold gjennom den gripende fortellingen om Ingrid, kvinnen som i vinter, alvorlig syk, fortalte oss om den gode lindrende behandlingen hun fikk ved Hospice Lovisenberg. Forrige lørdag fikk vi dessverre høre familiens opplevelse av Ingrids siste dager, som de følte var preget av lite verdighet. Dette er nok dessverre fortellingen om ytterkantene av den lindrende omsorgen vi har i Norge i dag. Det gjør sterkt inntrykk på oss alle når døende pasienter er redde for å være til bry og er engstelige for å mase på pleierne. Vi blir triste når pårørende føler stor utrygghet. Sorgen over å miste nære pårørende er stor, og den blir ofte så uendelig mye tyngre dersom den siste tiden ikke oppleves som trygg. I Høyre har vi ikke vært fornøyd med omsorgen rundt døende pasienter. Vi mener at dette fagområdet i helsetjenesten har vært nedprioritert de siste årene. Andre land har tatt store og viktige steg for å styrke palliasjonsfeltet. Hospice-filosofien har stor gjennomslagskraft i mange land. I Norge er man heldig om man møter den i den vanlige omsorgstjenesten. Vi har spurt oss om man kanskje har vært for opptatt av helbredelseselementet i behandlingen og for lite opptatt av å ta vare på mennesker som ikke lenger kan helbredes. Medisinfaget har tradisjonelt ikke hatt et sterkt fokus på behandling av døende pasienter, men vi vet at både leger og sykepleiere har sterke meninger og ønske om å bidra til å bygge en sterkere palliativ helsetjeneste i Norge. Nå er det derfor på tide å styrke dette fagfeltet, og jeg er glad vi har en regjering som er så tydelig på dette. 15 år etter den forrige gjennomgangen av omsorgen for døende pasienter bestilte vår regjering en fagrapport om dette fordi det var behov for mer kunnskap og kompetanse, om både hva vi har i dag, og hva vi trenger framover. Jeg registrerer at de rød-grønne partiene i dag fremmer eller støtter mange forslag for å styrke palliasjonsomsorgen i Norge. Det må være lov til å si at de gode intensjonene dessverre kommer sent fra den kanten. Etter deres åtte regjeringsår var tiden i ferd med å renne ut for en helt avgjørende styrking av feltet. Vi er likevel glad for at en samlet helse- og omsorgskomité har lyttet til viktige høringsinnspill, og at regjeringen nå bes gjennomføre en helhetlig offentlig utredning, slik saksordføreren redegjorde for i sitt innlegg, en offentlig utredning hvor også barnepalliasjon er en naturlig, integrert del av arbeidet. Vi er også glad for at en samlet komité stiller seg bak å kartlegge behovet for ambulante team i alle helseregioner når det gjelder barnepalliasjon, og utrede mulighetene for avansert hjemmesykehus for barn. Det er mange oppgaver å ta fatt på etter flere års nedprioritering av dette området. For det første må vi gi døende pasienter flere valgmuligheter. Det er bare 14 pst. som dør hjemme, et svært lavt tall i forhold til andre land. Halvparten av norske pasienter dør på sykehjem. Vi må sørge for at døende og alvorlig syke føler at de har flere reelle valg med hensyn til hvor og hvordan de ønsker å tilbringe livets siste dager. For det andre må vi trygge at pasienter i livets siste fase møtes med fagkompetanse. Å pleie døende pasienter er krevende, det er helsehjelp som krever høy kompetanse. Derfor er det et hovedmål for vår regjering å bygge en faglig sterk helsetjeneste. Fastlegene spiller en viktig rolle, men det gjør også sykepleierne i kommunene. Det er også slik at lederne i helse- og omsorgstjenesten har et særlig stort ansvar for å prioritere fagutvikling om lindrende omsorg. Det er ikke bare pasient eller pårørende som lider når avdelinger ikke driver fagutvikling og kompetanseheving på palliasjon. Vi må ikke undervurdere hvordan utrygghet påvirker helsepersonell negativt, når de må stå i oppgaver de ikke fullt ut mestrer eller har kompetanse på. Men det aller viktigste er at vi sørger for å trygge at pasienter i en sårbar og vanskelig situasjon møtes på best mulig måte. I primærhelsemeldingen som regjeringen la fram i vår, varsles det nye tanker rundt hvordan helsepersonell i kommunene skal organiseres. Vi trenger mer teamarbeid, hvor tverrfaglig helsepersonell sammen møter den døende pasienten. Det er bare slik hver enkelt pasients ulike og unike behov møtes på en bedre måte. Vårt mål og vår visjon i videre arbeid må være at stadig flere pasienter får oppleve livets siste fase som det noen så prisverdig de siste dagene har kalt en trygg landingsplass.