trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2002-05-21:
Rapporten fra FNs generalforsamling gir Stortinget en anledning til å se på FNs arbeid i et bredt perspektiv. Senterpartiet konstaterer allment, utover det som sakens ordfører har orientert om, at også FNs 56. generalforsamling ble gjennomført med solid norsk innsats. Vi vil benytte denne anledningen til å nevne et område som vi mener at det pr. i dag er for lite fokus på i FN, og det gjelder konfliktforebygging. På midten av 1990-tallet var det stor oppmerksomhet og store forventninger knyttet til det preventive diplomatiet. Man har sjølsagt erfart at arbeidet er krevende, og man møter sterke interessekonflikter. Dette tilsier ikke at man skal sette arbeidet til side, så vi vil oppfordre Regjeringa til å øke innsatsen på dette feltet økonomisk, men først og fremst politisk innenfor rammen av FN. Evnen til å hindre et nytt Kosovo eller Afghanistan vil først og fremst hindre menneskelige lidelser, men det vil også redusere behovet for ressurskrevende internasjonal innsats. Konfliktforebygging er således klokt i alle henseende. Til tross for det manglende politiske trøkket på konfliktforebygging er det gledelig å se at FN møysommelig jobber seg fram mot å sikre bedre sammenheng mellom det tradisjonelt politiske og det utviklingsmessige arbeidet i organisasjonen. Etter vår oppfatning er dette et av de viktigste områdene å jobbe med i FN-reformsammenheng. FN må fungere som ett system under én ledelse på landnivå hvis arbeidet skal bli effektivt og man skal komme videre i arbeidet med konfliktforebygging. Norge har satt temaet økonomiske drivkrefter som forårsaker konflikt, på dagsordenen i FN. Dette er en aktuell og framtidsrettet problemstilling som Regjeringa fortjener honnør for å drive fram, og det er et viktig tema i forhold til konfliktforebygging. Vi forventer at dette arbeidet fortsetter også utover medlemsskapsperioden i Sikkerhetsrådet, og det bør jo da kunne bidra til å ta bort noe av den abstinensen som representanten Blankenborg nevnte. Til slutt: Vi vil gi utenriksministeren honnør for norsk innsats i presidentmåneden i Sikkerhetsrådet. Denne ble gjennomført på en solid og god måte. Den norske innsatsen var utvilsomt viktig i forbindelse med de historiske vedtakene knyttet til Midtøsten. Nå må ingen muligheter stå uprøvd i forhold til oppfølging av Midtøsten-resolusjonene. Det vil være til stor skade for Sikkerhetsrådet og FN om resolusjonene ikke blir gjennomført. Vi forventer en offensiv holdning fra Regjeringa i oppfølgingen av disse resolusjonene. Initiativ fra FNs generalsekretær må støttes av Norge. Det har tradisjonelt vært norsk ryggmargsrefleks å støtte initiativ fra FNs generalsekretær. Det bør det også være framover. Å gi inntrykk av at FNs generalsekretær fremmer uoverveide initiativ, som det ble gjort i forbindelse med generalsekretærens forslag om å sende en styrke til Midtøsten, bidrar til å undergrave generalsekretærens autoritet. Det er ikke Norge tjent med.
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 2002-05-21:
For Arbeidarpartiet er det innlysande at Kyotoprotokollen må ratifiserast av Norge, og slik er det også for dei fleste i Stortinget. Den eigentlege debatten om klimapolitikk vil, som statsråden nettopp sa, kome seinare. Derfor skal eg ikkje gå inn på den no, men berre understreke eit par sider av dette ratifikasjonsspørsmålet som vi meiner det er særleg grunn til å leggje vekt på. Når eg seier at det er særleg grunn til å leggje vekt på det, er det fordi vi har eit parti i salen som går imot ratifikasjon. Det har vore slik tidlegare at når Framstegspartiet uttaler seg om internasjonale spørsmål, om utanrikspolitikken, er det grunn til å rope varsku, og det varskuet bør bli høgare og høgare. Det som er blitt sagt frå Framstegspartiet her i dag, er ikkje berre at ein tvilar på drivhuseffekten og klimaproblema. Det er riktig at det finst ein slik tvil, men det er, som andre har vore inne på, svært sannsynleg at det motsette er tilfellet. I det minste er det eit føre var-prinsipp som skal leggjast til grunn. Det som er endå meir dramatisk i denne samanhengen, er at Framstegspartiet legg opp til ein politikk som vil isolere Norge. Ikkje berre skal vi framstå som rike og litt gnitne, men vi skal også framstå som litt grisete i det globale samfunnet, ved at vi skal reservere oss retten til å drive på eiga hand når det gjeld miljøspørsmål. Er det noko små land har bruk for, så er det forpliktande internasjonalt samarbeid. Då er det ikkje noko argument at nokre store ikkje vil vere med. Dei store har alltids moglegheiter til å få gjennomslag for sitt syn. Vår oppgåve må vere å medverke til at vi får så omfattande internasjonale avtaler som mogleg på miljøområdet og på andre område, slik at ein bind opp flest mogleg. Denne protokollen er ikkje perfekt, men det var den ein kom fram til som eit avtalegrunnlag. Dermed burde det vere innlysande for Norge at dette er eit avtaleverk som vi ikkje berre sluttar oss til, men – som andre har sagt – aktivt arbeider for at endå fleire sluttar seg til. Det kan iallfall ikkje vere slik at Norge, som eit lite land, går i spissen for å bryte ned internasjonale avtaler. Dette er på ein måte det aller viktigaste i det som blir sagt frå Framstegspartiet her no. Det andre, som gjeld deira syn på miljø- og klimaspørsmål, har vi høyrt tidlegare. Men dette at ein ikkje vil godta internasjonale avtaler fordi andre ikkje blir med, er eit synspunkt som vi skal notera oss som ei kraftig åtvaring frå eit parti som vi må ta alvorleg også i utanrikspolitiske spørsmål.
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-05-21:
Det er en gledelig dag for miljøet at vi nå har til behandling ratifiseringen av Kyotoprotokollen. Det at Norge går foran og nå foretar en tidlig ratifisering, er i så måte veldig, veldig positivt. IPCCs rapporter er krystallklare: Vi er i ferd med å endre klimaet vårt. Energi- og miljøkomiteen var på komitereise på Svalbard i forrige uke. Der hadde vi gleden av å observere isbjørn, heldigvis fra et helikopter, men likevel: Vi fikk sett isbjørn i levende live i sine naturlige omgivelser. Spørsmålet er imidlertid om f.eks. mine barnebarn vil få den samme anledningen til å observere isbjørn på Svalbard. Det er ikke i utgangspunktet gitt, i og med at dette er en av de artene som er truet av den globale oppvarmingen. Ratifiseringen av Kyotoprotokollen er et første skritt. Nå må jobben gjøres nasjonalt, og tiltakene som er skissert i klimameldingen, inkludert tilleggsmeldingen, er for svake i forhold til de utfordringene som vi står overfor. Her har Stortinget en svært viktig jobb å gjøre i ukene framover. SV har derfor fremmet en rekke forslag med tanke på å gjøre klimapolitikken enda mer ambisiøs, for det er en realitet at den nasjonale oppfølgingen er avgjørende i forhold til det videre klimaarbeidet. USA peker på u-landene. U-landene peker på rike land som Norge. Vi må nemlig demonstrere at vi klarer å redusere utslippene våre for å få på plass en global avtale som setter tak på utslippene av klimagasser globalt, og som inkluderer både u-landene og USA. Det er i så måte et paradoks at USA er veldig opptatt av internasjonal terrorisme, mens de ikke er like opptatt av hvordan egen oppførsel hjemme faktisk tar livet av folk i andre deler av verden som en følge av den globale oppvarmingen. Dette er etter min mening nokså skammelig. Jeg ser fram til det videre arbeidet med klimapolitikken, og håper at det er mulig å få på plass et flertall her i Stortinget for en ambisiøs klimapolitikk – en svært ambisiøs klimapolitikk – med tanke på de utfordringene vi faktisk står overfor med å få ned utslippene av klimagasser globalt.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2002-05-21:
Det som er mest uforståelig av det som har blitt sagt i dag, er vel innlegget til Fremskrittspartiet, for en slik benektelse av de miljøutfordringer og klimautfordringer som vi har, skal vi lete svært lenge etter. Og jeg må jo si at Fremskrittspartiet påtar seg et betydelig ansvar for framtidig oppvoksende generasjoner når man sier at dette gjør vi ingenting med. Det er et ansvar som Fremskrittspartiet selvsagt vil ta. Men jeg er veldig glad for at et så stort flertall i Stortinget samler seg om prinsippene som ligger nedfelt i Kyoto-avtalen. Det er, som statsråden sa, ikke et endelig skritt. Det må komme flere og sannsynligvis lengre skritt, men det er allikevel det første viktige bidrag til å komme i gang med det eneste rammeverk vi faktisk har greid å etablere for å jobbe med klimapolitiske utfordringer globalt. Det er i seg selv en styrke, etter min oppfatning, ved Kyotoprotokollen at vi faktisk har greid det. Vi snakker om et føre var-prinsipp, som jeg tror at vi kanskje på flere områder i klimapolitikken burde tatt innover oss. Sjelden har vi brukt det begrepet så mye i noen debatt som nettopp nå, og jeg tror at de som skal vokse opp etter oss, av hensyn til klodens framtid vil sette pris på at vi levendegjør føre var-prinsippet i denne debatten, slik det nå synliggjøres gjennom et stort flertall i Stortinget. Det som imidlertid er svært beklagelig, og som er en trussel mot hele gjennomføringen av Kyotoprotokollen, er jo det faktum at USA har hoppet av, og at det er skjær i sjøen i forhold til Australia. Derfor blir det arbeidet som skal gjøres nå fram mot Johannesburg-konferansen, uhyre viktig når det gjelder å legge ytterligere press på flere land, ikke minst de store, tunge nasjonene, om å komme med sine bidrag innenfor det eneste rammeverk, som sagt, som vi faktisk har. Ellers vil jeg få lov til å gi honnør til Regjeringen og statsråden for en meget rask reaksjon etter at Samarbeidsregjeringen overtok, i forhold til å få fram dette for Stortinget og få en ratifikasjon på bordet så fort som overhodet mulig, noe som etter min oppfatning vil sette Norge i et positivt lys internasjonalt når det gjelder å gå i føring for en aktiv og mer offensiv miljøpolitikk, som statsråden formulerte det, og som jeg slutter meg til. Så var Ingvild Vaggen Malvik som saksordfører for klimameldingen inne på en del elementer som viser at det kan være behov for å gå lenger, og at det kan være uenighet om hvor langt vi skal gå nå. Jeg ser fram til den debatten hvor vi virkelig skal diskutere klimapolitiske utfordringer. På bakgrunn av en så langt vel gjennomført saksordførerjobb i denne saken ser jeg fram til at vi forhåpentligvis også skal få et bredt flertall i Stortinget om hovedføringene for de virkemidlene som vi faktisk helt konkret må ta i bruk, også her hjemme på berget, selv om Fremskrittspartiet heller ikke er med på den turen.
Jan Petersen (Høyre), 2002-05-21:
Til det siste innlegget: Det hørtes ut som om representanten Jacobsen mente at de sentralasiatiske lands frihet på en eller annen måte var truet av amerikansk tilstedeværelse i området. Jeg håper at realiteten ikke var slik det hørtes ut som. Jacobsen vet utmerket godt at de sentralasiatiske land og den internasjonale koalisjonen står sammen i kampen mot terrorismen, det er jo det som er poenget. Jeg har heller ikke – det må jeg innrømme – fått helt tak i SVs resonnementer knyttet til Afghanistan, for det er ikke noen tvil om at det amerikanerne og Norge gjør i «Enduring Freedom», har en basis i FN-vedtakene og følger FN-paktens regler om selvforsvar. Det er derfor ikke noen motsetning mellom dette og det øvrige vi gjør i Afghanistan. Poenget er selvfølgelig at man slår Taliban og Al Qaida tilbake. Jeg håper i det lengste at representanten Jacobsen mener at det er riktig å gjøre, noe annet ville jo være særdeles oppsiktsvekkende. Det er jo ikke slik at dette er en operasjon som FN har ønsket å overta, hvis Jacobsen skulle tro det. Så et par kommentarer til Haakon Blankenborgs innlegg, og da bare i og for seg for å si at jeg er helt enig i de resonnementene han fremførte. Jeg tror definitivt at det er et dilemma for FN og FNs sikkerhetsråd i hvor stor grad man skal vedta resolusjoner. Også FNs sikkerhetsråd møter inflasjonens fare, men jeg tror det var svært viktig at vi fikk vedtatt resolusjoner om Midtøsten i mars måned, slik at Sikkerhetsrådet spilte seg inn i Midtøsten-konflikten igjen. Men det betyr ikke at hvor mange resolusjoner som helst er en god idé, og jeg tror Blankenborg og jeg er enige om at skal FNs sikkerhetsråd vedta resolusjoner, må det være i det øyeblikket man greier å arbeide seg frem til en enighet om noe, slik at rådet står samlet; da er man mest effektiv. En del av Norges stemmegivning har nettopp hatt sitt utgangspunkt i det resonnementet. Det faktum at noen av resolusjonene ikke er gjennomført til punkt og prikke, er jeg helt enig med Blankenborg i er absolutt meget betenkelig, og det kreves en oppfølging slik at de blir gjennomført. Men det betyr ikke at de har vært uten betydning. Nettopp resolusjonene om Midtøsten tror jeg illustrerer dette godt, særlig den første resolusjonen, som ble vedtatt tidlig i mars, som gjør det klart både at det er en visjon om at de to stater skal leve side om side i sikkerhet, og at det saudiarabiske initiativet fikk en støtte. Begge deler var viktige politiske signaler, som på mange måter ligger under i det videre arbeidet i konflikten nå fremover. Så selv om ikke resolusjonene er gjennomført til punkt og prikke, er det allikevel viktige elementer i disse resolusjonene som har hatt politisk betydning. Derfor vil jeg gjerne nyansere bildet akkurat på dette punktet. Når det så gjaldt Åslaug Hagas bemerkninger, har jeg ikke noe vesentlig å si til dem, bortsett fra den ene, hvor jeg nesten fikk inntrykk av at når FNs generalsekretær fremmer et forslag, er det upassende å stille spørsmål om de uavklarte sider av ideene. Det var slik Åslaug Haga fremførte det. Jeg håper i det lengste at det ikke var det hun mente.
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2002-05-21:
Utenriksministeren sa seg enig i representanten Blankenborgs betraktninger om FN, og jeg må si at jeg ikke deler utenriksministerens syn der. Jeg greier vanskelig å følge Blankenborgs resonnement, særlig når det gjelder domstoler og FN-domstoler, hvorvidt man burde sette tidsbegrensninger, eller gjøre seg ferdig med de saker som domstolene har gående. Det er helt klart at man må gjøre seg ferdig med de sakene som pågår, uansett hvor lang tid det går. Når det gjelder straffedomstolene for Rwanda, er det opprettet en folkedomstol, det såkalte Gacaca-panelet, og man har siden i fjor høst trent dommere til denne. Det er mer basert på det gamle afrikanske systemet med de vise rundt noen trær. Det er vel sånn det må foregå, for arbeidet med disse sakene som pågår der nå, ville, hvis man skulle brukt ordinære domstoler, ha tatt over hundre år, og så lenge kan ikke de 120 000 fangene som nå sitter fengslet under særdeles kummerlige forhold i Rwanda, vente. De fleste har nå sittet der nå i snart åtte år uten lov og dom, og mange er uskyldige – hvem vet man jo ikke før den prosessen har blitt ferdig. I innstillingen fra komiteen står det bl.a. at Norge aktivt har støttet straffedomstolene for Rwanda og det tidligere Jugoslavia, og at det snart blir opprettet en slik permanent internasjonal domstol i FNs regi. Da må man ikke oppfatte det slik at dette blir en internasjonal, permanent sak i Gacaca-systemet. Det var bare det jeg ville si.
Inge Lønning (Høyre), 2002-05-21:
Innstillingen fra komiteen er i alt vesentlig enstemmig, og det er naturlig og i samsvar med tradisjonen. Det som skjer i FN, og den rolle som Norge spiller i FN, har sjelden vært grunnlag for de store kontroverser i norsk utenrikspolitikk. Når jeg likevel ber om ordet til en liten merknad, er det fordi det er noe som for meg er vanskelig å forstå i den måten SV på den ene siden har skrevet seg sammen med komiteen for øvrig i alle vesentlige saker, men samtidig ønsker å heise sin egen vimpel. Å få de to tingene til å gå i hop tankemessig er ikke helt lett. For det første anmerker SV at aksjonene i Afghanistan ikke har tilstrekkelig forankring i FN-systemet. Det er vanskelig å forstå, for resolusjon 1368, som komiteen viser til, er jo helt soleklar og ikke til å misforstå på dette punkt, og en klarere forankring enn det kan jo vanskelig tenkes. Derfor ville det være interessant om SV kunne utdype nærmere hvilken ytterligere forankring i form av FN-vedtak som skulle være mulig eller ønskelig som grunnlag for det som har skjedd i Afghanistan. Den andre merknaden fra SVs side er enda underligere, for den sier at Norge har påtatt seg en uheldig dobbeltrolle ved at vi både har deltatt i og deltar i operasjon «Enduring Freedom», og samtidig deltar i den humanitære innsats i Afghanistan. Det man spør seg, er: Er dette et særsynspunkt som gjelder Norge, til forskjell fra alle andre nasjoner i denne verden, eller mener SV det samme om andre nasjoner? Innebærer det f.eks. at man anser det forkastelig at USA, som har båret hoveddelen av byrden ved den militære operasjonen som har gjort ende på Taliban-regimet, egentlig er ukvalifisert til å delta i det humanitære arbeid, og derfor helst ikke burde yte penger eller noen annen form for innsats i det humanitære arbeid i det hele tatt? Hva med England, som er det andre land som har ytt en betydelig militær innsats? Burde de etter SVs oppfatning av virkeligheten også avstå fra å delta i det humanitære arbeid? Eller er dette noe som bare gjelder for Norge? Er det siste rest av drømmen om annerledeslandet at Norge er det eneste landet i verden som behøver å holde sin sti ren?
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2002-04-09:
Jeg er glad for at det er et bredt flertall som støtter opp om Norges Banks rolle i forhold til Stortinget og Regjeringen og derfor avviser forslaget fra representanten Siv Jensen om å gi Norges Bank full uavhengighet. Retningslinjene for pengepolitikken ble lagt om 29. mars 2001, og et bredt flertall i Stortinget tok de nye retningslinjene til etterretning. Et flertall er dermed enig i at pengepolitikken skal sikte mot stabilitet i den norske krones verdi nasjonalt og internasjonalt, og samtidig understøtte finanspolitikken ved å bidra til å stabilisere utviklingen i produksjon og sysselsetting. Det operative målet for pengepolitikken skal være en årsvekst i konsumprisene som over tid er nær 2,5 pst. Med denne omleggingen har Norges Bank fått et større ansvar for å stabilisere den økonomiske utviklingen. I Innst. S. nr. 229 for 2000-2001 om den økonomiske politikken, som ble behandlet i fjor vår, mente noen partier at Regjeringen burde gå gjennom loven om Norges Bank, bl.a. for å vurdere om det var behov for endring i sentralbankens stilling. Dette ble ikke støttet av flertallet. Det har altså heller ikke tidligere vært flertall for å endre Norges Banks stilling. Avvisningen av forslaget fra Siv Jensen viser at et bredt flertall på Stortinget legger stor vekt på langsiktighet og forutsigbarhet i pengepolitikken og ikke ønsker store og uventede endringer. Dette er viktig for at pengepolitikken skal nyte den nødvendige tillit både i finansmarkedene og i samfunnet for øvrig. For å oppnå en stabil økonomisk utvikling, en stabil valutakurs og lav inflasjon er det nødvendig med et vellykket samspill mellom de ulike områdene av den økonomiske politikken. Det betyr at stabilitet og forutsigbarhet i pengepolitikken også er viktig for finanspolitikken.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2002-04-09:
Det er en interessant og viktig problemstilling Fremskrittspartiet reiser i forslaget. Det er ønskelig at Stortinget med jevne mellomrom diskuterer pengepolitikken, og i den sammenheng er også sentralbankens stilling et sentralt spørsmål. Det er imidlertid ikke mer enn ett år siden Stortinget diskuterte de nye retningslinjene for pengepolitikken, og det var heller ikke da flertall for en endring av Norges Banks rolle, slik Fremskrittspartiet foreslår. Jeg er glad for å kunne fastslå at det er et bredt flertall som stiller seg bak retningslinjene for pengepolitikken, det er viktig for stabiliteten og forutsigbarheten. Samarbeidspartiene går imot forslaget fra Fremskrittspartiet, men vi peker i innstillingen på tre forhold. For det første: Det er nødvendig å se på enkelte sider ved lovverket som gjelder Norges Banks stilling. For det andre åpner vi for en vurdering av praksisen for oppnevnelse av hovedstyre. Og for det tredje ber vi om en gjennomgang av sentralbankens stilling i land det er naturlig å sammenligne med. Jeg er glad for at Fremskrittspartiet har gitt sin subsidiære tilslutning til disse tre punktene, og at det derfor er et flertall i Stortinget som stiller seg bak dette.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2002-04-09:
Jeg synes flere av innleggene som har vært holdt i salen nå, bekrefter den usikkerheten som vi gjennom dette forslaget ønsker å fjerne, nemlig ved at flere av stortingsrepresentantene som har hatt ordet, understreker at man i realiteten har politisk kontroll over pengepolitikken gjennom det systemet som nå eksisterer. Jeg la merke til at finansministeren overhodet ikke kommenterte det forholdet. Ved tidligere anledninger har han i hvert fall uttalt seg i media og vært veldig klar på hvordan denne rollefordelingen skal være, og at Finansdepartementet overhodet ikke ønsker å blande seg inn i de vurderinger og beslutninger som Norges Bank tar. Men det er åpenbart at Stortinget er av en annen oppfatning. Det kan bidra til å øke usikkerheten rundt dette spørsmålet, og jeg synes faktisk at finansministeren bør kommentere det forholdet noe nærmere. Øystein Djupedal mente at en ytterligere endring ville bidra til et såkalt demokratisk underskudd, fordi vi da ville få en sentralbank som ikke var ansvarlig overfor Stortinget. Men med all respekt er jo ikke det riktig, for velger man å ha en såkalt uavhengig sentralbank, vil det fortsatt være slik at sentralbanken plikter å rapportere til Stortinget x antall ganger i året. Det er det opp til Stortinget å avgjøre. I tillegg er det også slik at man må ha rett til enten gjennom Stortinget eller regjeringen å bytte ut medlemmer av hovedstyret hvis de ikke oppfyller den plikten de er pålagt, hvis de ikke følger de retningslinjer for pengepolitikken som Stortinget har vedtatt skal være operative. Det er også vanlig i andre land som har en slik uavhengig modell, eksempelvis England. Der er det slik at sentralbanken må stå til rette for det engelske parlament, bl.a. gjennom jevnlige møter med finanskomiteen i England, som altså sitter og har en form for grilling av hovedstyret med jevne mellomrom. Det ville vært fullt mulig å gjennomføre en tilsvarende ordning her uten at det ville dreie seg om noe demokratisk underskudd. Så gav Djupedal seg inn i en diskusjon om at dette ville bli et problem, for hvis sentralbanken blandet seg inn i de politiske prioriteringene, altså hvis Stortinget brukte for mye penger, ville sentralbanken nøytralisere det gjennom å gjøre noe med renten. Ja, men det kan den gjøre i dag – og det gjør sentralbanken i dag. Det er jo en stor del av den økonomiske politikken. Bare se på hva som nå skjer rundt lønnsoppgjørene. Vi får stadig trusler om mulige renteøkninger hvis lønnsoppgjørene blir for ekspansive, og man bruker stadig vekk dette med at sentralbanken vil gripe inn som et såkalt ris bak speilet, hvis man ikke fører en økonomisk politikk som vil være ansvarlig i forhold til inflasjonen. Jeg kan derfor ikke begripe at påstandene fra Øystein Djupedal holder vann, jeg mener faktisk at de er gale. Jeg vil i hvert fall be om at finansministeren kommer opp på talerstolen og sier noe mer i forhold til den politiske styringen, for der mener jeg det etter hvert har blitt større usikkerhet gjennom denne debatten, og jeg synes det fortjener mer oppmerksomhet.
Morten Lund (Senterpartiet), 2002-04-09:
Det er bra at det fortsatt er bred enighet om Norges Banks rolle og rollefordelingen i forhold til politiske myndigheter, og den bør ikke diskuteres så ofte som Fremskrittspartiet ønsker. Det ville være uheldig hvis vi fikk en åpen strid i Stortinget om disse spørsmålene. Eventuelle endringer når det gjelder Norges Bank, bør komme etter grundige vurderinger i Regjeringen og ikke etter benkeforslag i Stortinget. Regjeringen signaliserer i tilknytning til denne saken at det vil være behov for å vurdere enkeltheter i dagens regelverk. Jeg vil da signalisere på Senterpartiets vegne at vi er skeptiske til å redusere dagens politiske kontroll med Norge Bank, og håper at det ikke kommer forslag om dette. Jeg vil ikke spekulere i hvilke situasjoner som måtte oppstå for at en politisk inngripen ville være ønskelig eller nødvendig, men jeg mener at mulighetene for en slik inngripen må kunne finnes. Vi trenger ikke på dette området kopiere andre lands systemer når det vi selv har, fungerer godt nok.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-04-09:
I respekt for Stortinget skal jeg svare på det som det ble spurt om, men jeg opplever altså ikke debatten på samme måte. Jeg opplever ikke debatten som å ha skapt usikkerhet om Norges Banks rolle. Jeg anser snarere tvert imot innstillingen og debatten som avklarende, at man ønsker å basere seg på det nåværende system, men er åpen for at Regjeringen kan få lov til å legge frem eventuelle forslag til endringer dersom man finner det nødvendig. Jeg fikk i dag overlevert Norges Banks årsberetning for 2001. Den vil bli forelagt Stortinget på vanlig måte i Kredittmeldingen til høsten. Da har Stortinget en mulighet for å diskutere de synspunkter og den tolkning av retningslinjene for pengepolitikken som Norges Bank legger til grunn. Om Stortinget i den forbindelse ønsker å avholde høringer med Finansdepartementet, med finansministeren eller med sentralbanksjefen, er selvfølgelig i sin helhet opp til Stortinget. Jeg har tidligere som stortingsrepresentant vært med på slike høringer, og de har vært interessante under skiftende regimer. Det er selvfølgelig, som sagt, opp til Stortinget hvordan man vil behandle det. Når det gjelder spørsmålet om rentefastsettelse og de virkemidler Norges Bank har til disposisjon, er dette behandlet av Stortinget. Jeg siterte forskriftene og behandlingstidspunktet for disse i Stortinget. Det er Stortinget som har fastlagt den forskrift som Norges Bank skal operere innenfor. Slik sett er det demokratisk, i den forstand at den har sin basis i Stortinget. Jeg vil si at det i tillegg er en styrke at den faktisk er foreslått og opprettholdt av skiftende regjeringer. Både sentralbanklovgivning, praksis etter denne og pengepolitikken, slik den er fastsatt etter de nye forskriftene, har altså en betydelig grad av konsensus knyttet til seg. Jeg pekte også på at disse forskriftene etter europeisk og internasjonal målestokk er ganske sammenfallende med det som finnes i de fleste andre land.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2002-04-09:
Jeg trykket ikke.
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2002-04-18:
På vegne av Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet har jeg den ære å foreslå følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:§ 3 første ledd antas å burde lyde: «Navn som flere enn 500 personer her i riket har som etternavn, kan tas som etternavn av andre uten samtykke fra dem som allerede har det.» § 3 andre ledd første punktum antas å burde lyde: «Navn som 500 eller færre personer her i riket har som etternavn, kan bare tas som etternavn dersom alle som allerede har det som etternavn, samtykker.»»
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2002-04-18:
På vegne av Arbeiderpartiet vil jeg fremsette følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:Lov 24. mars 2000 nr. 16 om foretakspensjon:§ 2-12 annet ledd bokstav c antas å burde lyde: «regelverket i pensjonsordningene skal utformes slik at forskjellsbehandling mellom arbeidstakere unngås så langt det er mulig når det gjelder samlet pensjon sett i forhold til lønn og tjenestetid i foretaket.»»
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2002-04-18:
På vegne av Fremskrittspartiet har jeg den ære å fremsette følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:§ 6 første ledd antas å burde lyde: «En endring av stavemåten av et etternavn til bokstaver som er alminnelig kjent i utlandet, regnes ikke som å ta et annet navn.»»
Michael Momyr (Høyre), 2002-04-18:
På vegne av Høyre og Kristelig Folkeparti har jeg gleden av å legge frem følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:§ 11 antas å burde lyde: «Den som vil ta, endre eller sløyfe navn, må gi melding om det til folkeregisteret for den kommunen der den meldingen gjelder er registrert bosatt. Finner folkeregisteret at meldingen uten tvil skal godtas, treffer folkeregisteret vedtak om det. Finner folkeregisteret at meldingen ikke skal godtas eller er det i tvil om den skal godtas, overføres saken til fylkesmannen, som avgjør om meldingen skal godtas. Fylkesmannens vedtak om å godta eller nekte å godta en melding kan påklages til departementet. Klager over folkeregistrenes vedtak behandles av fylkesmannen etter de regler som gjelder for underinstansens saksbehandling og kompetanse i klagesaker med departementet som klageinstans.For enkelte navnesaker kan departementet bestemme at meldinger skal gis til og behandles av andre forvaltningsorganer.Departementet kan gi nærmere regler om bruk av meldingsskjema og meldingenes innhold og om saksbehandlingen for øvrig.»»
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2002-04-23:
Jeg foreslår Kjell Engebretsen.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2002-04-23:
På vegne av Marit Arnstad og meg selv vil jeg legge fram forslag om at Stortinget får seg forelagt en egen sak om bredbåndspolitikken.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2002-04-23:
Av og til får jeg inntrykk av at vi bor i et bakvendtland. Her er det sånn at Stortinget gjennom bevilgninger til SND bruker millionbeløp for å få til etableringer ute i distriktene og få folk til å bosette seg der. Det lages utredninger og dokumenter som legges fram for Stortinget. Det er redegjørelser fra Stortingets talerstol om hvordan man skal få til etableringer i Distrikts-Norge. Så får vi vite at det koster 300 kr for en familie å kjøre med bil gjennom bomstasjonen og 1 400 kr for en trailer. Da lurer jeg på: Tror statsråden at 300 kr for å passere en bom er med på å stoppe fraflyttingen, og kanskje får flere til å flytte til området? Og er 1 400 kr for en trailer med på å skape mer næringsetablering i dette området? Tror statsråden det er logisk at man flytter fra det sentrale østlandsområdet for å etablere seg i dette området, med de kostnadene? Jeg vil gjerne ha en vurdering fra statsråden av det. Så har jeg hørt bl.a. statsråden her peke på dette med lokal deltakelse, og at dette er et spleiselag. Det er utført en del meningsmålinger om bompengestasjoner i aktuelle områder. De har med stor overvekt vist at folk ikke er for dette. Lokale politikere har foreslått folkeavstemninger. Flertallet har sagt nei til det. Er statsråden villig til å være med på at det innføres folkeavstemninger i de områdene der det skal opprettes bomstasjoner, sånn at den reelle folkeviljen kommer fram?
Heidi Larssen (Høyre), 2002-04-23:
Først må jeg få rette opp en beklagelig feil i innstillingen. I første avsnitt under komiteens merknader skal det stå at Senterpartiet er representert ved Morten Lund, ikke ved Karin Galaaen. Så til forslaget. Representantene Per Sandberg, Siv Jensen og Gjermund Hagesæter har fremmet et forslag hvor de ber Regjeringen gjennomføre tiltak for å sikre fri konkurranse på markedet for kommunale tjenestepensjonsordninger. Et lignende forslag ble behandlet for to år siden, hvor stortingsflertallet bad den daværende regjering om å få en vurdering av konkurransesituasjonen. Det ble ikke gjort. Nå, som den gang, uttaler flertallet, bestående av samarbeidspartiene og Fremskrittspartiet, at de er enig med forslagsstillerne i at «det er viktig å sikre at konkurransen fungerer i markedet for kommunale pensjonsordninger», og at det ikke legges unødige hindringer i veien for dette. Flertallet går så gjennom de forskjellige forholdene som kan påvirke konkurranseforholdene. Det ene er knyttet til overføringsavtalen mellom kommunale og statlige pensjoner. Dette har et offentlig utvalg sett på og avgitt innstilling om. Denne innstillingen ligger nå til politisk behandling i Arbeids- og administrasjonsdepartementet. Andre spørsmål er knyttet til overføring og kryssubsidiering, eller som noen vil si: utjevning av risiko. Selv om Kredittilsynet hevder at det kan sies å være konkurranse i dette markedet på det nåværende tidspunkt, mener flertallet at premieberegningssystemer med kryssubsidiering har elementer i seg som kan virke tilslørende og i utgangspunktet ikke er forenlige med de prinsippene som er lagt til grunn for et godt fungerende marked. Flertallet understreker at det bør legges vekt på effektiv konkurranse om pensjonsforsikring i kommunal sektor, og at KLP ikke lenger får fordeler vedrørende slike kontrakter. Flertallet er enig i finansministerens forslag om å oversende problemstillingen knyttet til premieberegning i og flytting fra KLP til Banklovkommisjonen for en nærmere vurdering og for utarbeidelse av forslag til eventuelle tiltak. Jeg konstaterer at mindretallet ikke kan være med på at det er viktig å sikre at konkurransen fungerer i markedet for kommunale pensjonsordninger. Fra forrige gang Stortinget behandlet dette, er Senterpartiet kommet i tillegg til Arbeiderpartiet og SV i mindretallet. Det er jo lov å skifte standpunkt. På tross av at mindretallet på den ene siden ikke synes det er viktig å øke konkurransen i dette markedet, sier de på den andre siden at konkurransen kan økes ved at flere selskaper benytter den samme pensjonsberegningsmåten som KLP. Kanskje har flertallet rett i at noen, det vil i denne sammenheng si Banklovkommisjonen, burde se på dette. – Flertallet har foreslått det, og det er lov for mindretallet å henge seg på!
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2002-04-23:
Eg gjer det no, president!
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2002-04-23:
Då finanskomiteen i 1993 handsama konkurranselova var det brei semje om at løns- og arbeidsvilkår skulle vera unnatekne frå lova. Dette gjeld i dei fleste moderne samfunn. Det einaste partiet som var imot dette, var Framstegspartiet, som sa: «… de landsomfattende avtalene som inngås under lønnsforhandlingene har en meget stor innvirkning både på næringslivets konkurranseevne og prisnivået.» Framstegspartiet meinte derfor at den nye konkurranselova må resultera i at arbeidsmarknaden sine monopolorganisasjonar vert ramma på lik linje med andre som inngår avtalar og hindrar konkurranse. Meiner Framstegspartiet framleis at løns- og arbeidsvilkår skal omfattast av konkurranselova? Ønskjer Framstegspartiet gjennom dette Dokument nr. 8-forslaget å avgrensa den fridomen som partane i arbeidslivet har til å gjera avtale om løns- og arbeidsvilkår?
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2002-04-23:
Eg er veldig glad for det som Ingebrigt Sørfonn seier når det gjeld hovudtariffavtalen, men eg trur ikkje at han sjølv heller føler seg overtydd om at han har rydda av vegen desse tinga, som han no prøver å gjera i forhold til den saka som vi har til handsaming i dag. For det er ikkje så greitt for Kristeleg Folkeparti – som er oppteken av hovudtariffavtalen, som er oppteken av gjennomsnittspremiar og av at kvinner og eldre skal få sine pensjonsrettar – å verta slått i hartkorn med Framstegspartiet, som ikkje ønskjer dette. Men kva er det med konkurransesituasjonen som Ingebrigt Sørfonn veit, men som ikkje vi andre veit? I brevet frå Kredittilsynet til Finansdepartementet den 12. mars i år seier dei veldig klart at dei ikkje ser at situasjonen har endra seg sidan 1998 i retning av at flytteforskriftene vanskeleggjer konkurranseforholda. Dei seier faktisk at det fungerer «meget tilfredsstillende»! Og då har eg lyst til å veta: Kva er representanten Sørfonn sitt grunnlag for å seia at det ikkje gjer det, når han samtidig seier at han er oppteken av dette med gjennomsnittspremiar for forsikringsselskap og av at rettane til arbeidstakarane er det viktigaste? Og så fungerer altså konkurranseforholdene, det seier Kredittilsynet heilt klart. Eg føler meg ikkje roleg av det svaret som representanten gav til Torstein Rudihagen. Eg skulle ønskja at Kristeleg Folkeparti vågde å seia det som dei på ein måte seier mellom linjene, at dette forslaget skulle vore avvist. Men så er dei altså i ein regjeringskonstellasjon med Høgre, med støtte frå Framstegspartiet, og då lyt dei på ein måte sende det ut på ei ny vandring. Eg håpar inderleg at dei til slutt, når det kjem tilbake, er einige med Arbeidarpartiet, SV og Senterpartiet i dette, for det er i tråd med programmet deira.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2002-04-23:
Det har vore sitert tidlegare i dag frå brevet frå Kredittilsynet som viser at konkurransen fungerer. Då har eg eit enkelt spørsmål til finansminister Per-Kristian Foss. I brevet sitt til komiteen viser han til brevet frå Kredittilsynet, og så seier han: «Jeg tar foreløpig Kredittilsynets vurderinger til etterretning.» Då er spørsmålet mitt: Har ikkje Per-Kristian Foss, når ein sender sak over til Kredittilsynet, tillit til det dei seier, og som er blitt meldt til komiteen? Finansministeren tar det altså «foreløpig … til etterretning». Det er noko som eg undrar meg på kan skje, men eg har lyst til å utfordra finansministeren til å gå inn på dette spørsmålet.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2002-04-23:
Bergen er Noregs nest største by. Det er veldig stor trafikk på hamna i Bergen, og det har etter kvart heldigvis òg vorte veldig stor cruisetrafikk. Men sidan 1992, då Askøybrua var ferdig, har det altså vore nødvendig å skaffa seg eit alternativ når det gjeld seglingslei, for opninga under Askøybrua er for låg for dei nye store båtane. Sjølv om engasjementet sjølvsagt har vore stort i Bergen i forhold til alt det betyr å ha ei hamn der dei store cruisebåtane kan koma inntil, aksepterer vi frå Arbeidarpartiet at det er nødvendig med ei utgreiing. Det er nødvendig sjølv om det har vore eit forprosjekt, å gjera den jobben som fiskeriministeren seier må gjerast, og at det tek eit år. Men eit år må vera nok. Og i tillegg til det som stod i Bergens Tidende då Regjeringa var på tur til Vestlandet og fortalde om kor fantastisk det hadde vore å sitja i regjering så lenge, og om alt dei hadde fått utretta, stod det over ei heil side i avisa at fiskeriministeren lovde Bergen denne alternative seglingsleia. Den skulle koma. Med dei lovnadene som er gjevne frå statsråden – og eg er spend på å høyra kva han seier her i dag – er det klart at ein har store forventningar til at når det vidare prosjektet er ferdig om eit år, må ein òg vera med og løyva pengar. Men eg må seia at eg er overraska over kor lite ein har høyrt om dette prosjektet både frå Høgre og Kristeleg Folkeparti etter at dei kom i regjeringsposisjon, for i heile den tida som har gått, då vi har diskutert dette med alternativ seglingslei og Herdlaflaket, har det altså frå tidlegare ordførar i Bergen, Ingmar Ljones, vore eit kjempestort engasjement. Eg har likevel tiltru til at statsråden gjer det han har lovt, og eg synest det er heilt naturleg for Stortinget å leggja denne saka ved protokollen. For det hjelper ikkje kor mange vedtak Stortinget gjer, vi er nøydde til å ta på alvor at vi skal utgreia saka, sjå på korleis det skal vera på den konkrete staden, og ikkje minst sjå på kva kostnaden vert. Det hjelper ikkje at ein gjer eit konkret vedtak. Det som hjelper, er at statsråden set i gang dette arbeidet, og at vi får saka tilbake til Stortinget når arbeidet er ferdiggjort. Arbeidarpartiet stør fleirtalstilrådinga.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2002-04-23:
Framstegspartiet er tilhengjar av konkurranse. Vi trur at konkurranse mellom fleire aktørar som opererer med like vilkår og like rammevilkår i ein marknad, er positivt. Ein slik konkurranse vil gi eit incitament til å halde kostnadene nede og til å halde ein best mogleg kvalitet på dei produkta eller tenestene som blir leverte. På marknaden for kommunale tenestepensjonsordningar er det pr. i dag ikkje like rammevilkår for dei forskjellige aktørane. Dette er hovudsakleg fordi KLP har fått dispensasjonar frå lov om forsikringsverksemd og føresegner om flytting av forsikringar i hovudtariffavtalen. Når ein innanfor denne marknaden har ulike konkurransevilkår, kan ein heller ikkje få ein fri konkurranse. Dette er også bakgrunnen for Dokument nr. 8-forslaget, som tek til ordet for å sikre ein fri konkurranse innanfor kommunale tenestepensjonsordningar som er baserte på like konkurransevilkår. Vi er sjølvsagt veldig tilfredse med at eit fleirtal av representantane i denne salen er einig i at det er viktig å sikre at konkurransen fungerer i denne marknaden, og at det ikkje blir lagt unødige hindringar i vegen for dette. Vi har derfor ikkje noko problem med å slutte oss til det saksordføraren, Heidi Larssen, har uttalt i denne saka. At vi framleis har eit forholdsvis stort mindretal som ikkje er oppteke av fri konkurranse på like vilkår i denne saka, er likevel vanskeleg å ta alvorleg. Det som representanten Ranveig Frøiland her var inne på, at dei andre selskapa i staden burde leggje til grunn ei gjennomsnittsberekning dersom ein skulle sikre betre konkurranse, er det vanskeleg å vere einig i, for dersom ein har ei gjennomsnittsberekning på forsikringsutbetalingar, vil dette vere veldig vanskeleg å berekne og vanskeleg å samanlikne. Framstegspartiet håper derfor på bakgrunn av fleirtalsmerknadene og vedtaket at Regjeringa tar denne saka på alvor og prioriterer dette høgt, slik at vi får fortgang i arbeidet med å sikre fri konkurranse også innanfor denne marknaden.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2002-04-23:
Eg kan ikkje sjå at dette spørsmålet som Ranveig Frøiland stiller her, har noko direkte med denne saka å gjere. Det vi behandlar, er om ein skal ha fri konkurranse på marknaden for kommunale tenestepensjonsordningar. Vi meiner framleis at konkurranse er positivt, at vi må ha like konkurransevilkår, slik at vi kan få ein best mogleg og fri konkurranse. Det er denne saka vi no debatterer. Her står vi då bak fleirtalet, og vi hadde håpt at også Arbeidarpartiet hadde innsett at det er positivt med fri konkurranse.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2002-04-23:
Uansett kor mange gonger SV seier at konkurransen innanfor denne marknaden «fungerer meget tilfredsstillende» og «aldeles utmerkt», er den ikkje tilfredsstillande når aktørane ikkje er einige om at den er tilfredsstillande, og det openbert er ulike konkurransevilkår i denne marknaden. SV har jo her teke til orde for at ein skal ha ein gjennomsnittspremie, at alle dei andre forsikringsselskapa altså skal gå inn for ein gjennomsnittspremie og ikkje vere nøydde til å gjere detaljerte utrekningar, slik som no. I staden for at KLP skal gå over til dei andre selskapa sine vilkår, skal altså dei andre selskapa gå over til KLP sine vilkår. Det som er problemet med ein gjennomsnittspremie, er at det blir veldig vanskeleg å samanlikne. Ein får ikkje ein god konkurranse når ein ikkje kan samanlikne kva dei forskjellige aktørane tilbyr. Eg vil derfor stille følgjande spørsmål til SV: Ser ikkje Sosialistisk Venstreparti at det blir vanskelegare å samanlikne når ein har ein gjennomsnittspremie, enn om ein har detaljerte utrekningar for kvar forsikringstakar?
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-23:
Nei, SV sluttar seg til det synet som Kredittilsynet har. Kredittilsynet skriv – og dei har sjekka dette – at konkurransen i marknaden «fungerer meget tilfredsstillende». For oss i SV er det eit veldig godt utgangspunkt for den merknaden vi har skrive, og eg har for så vidt ingen grunn til å utdjupe det noko nærare. Sjølvsagt er aktørane i marknaden misnøgde med konkurransen. Men det er jo fordi dei ikkje er einige i dei vilkåra som vi har sett for den konkurransen ein skal ha, nemleg vilkåra i hovudtariffavtalen. Dersom aktørane i marknaden finn å leggje det til grunn, kan dei konkurrere på like vilkår med KLP og tilby det produktet som vi ønskjer at dei skal tilby. Poenget er at dei ikkje ønskjer det, for då vert det dyrare for dei. Men ei slik ordning er altså den beste ordninga for dei kvinnelege tilsette i kommune og stat og for eldre arbeidstakarar. For oss i SV er det veldig viktig at desse kvinnene som gjer den jobben dei gjer, får behalde dei rettane og ikkje vert diskriminerte i pensjonsspørsmålet, som dei vert i lønsspørsmålet i arbeidslivet elles. Dei eldre arbeidstakarane har vi bruk for i dette landet. Ordningar som stimulerer, at dei får eit incitament til å fortsetje, er vi i SV veldig glade for å ha.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-23:
Statsråd Per-Kristian Foss var sjølv inne på og nemnde Kvidal-utvalet. Spørsmålet mitt til statsråden er i forhold til oppfølginga av Kvidal-utvalet si innstilling, som han gjorde greie for no ligg i departementet. Ingunn Yssen uttalte følgjande om det som kom ut av NOU-en til Kvidal-utvalet: «Jeg trodde utvalget skulle finne praktiske løsninger på hvordan vi kan sikre kjønnsnøytrale pensjonsordninger, og ikke utrede hvorvidt vi skal ha det.» På meg verkar det då som om ein i Kvidal-utvalet ikkje har funne løysingar på korleis ein framleis skal kunne tilby kjønnsnøytrale premiar. Så mitt spørsmål til statsråden er: Vil han vere oppteken av dette no i sitt vidare arbeid med desse spørsmåla? Og sender han òg over bestilling til Banklovkommisjonen om at ein skal vere oppteken av dei problemstillingane som fleirtalet har vore inne på i dag? Til og med Kristeleg Folkeparti har jo understreka kor viktig det er med kjønnsnøytrale og aldersnøytrale ordningar, og at ein skal sjå vidare på det. Kan vi få statsråden si forsikring om at det vil vere tema, sjølv om vi i mindretalet ikkje fekk fleirtal for vårt syn?
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2002-04-23:
For Kristeleg Folkeparti er denne saka ei oppfølging av Innst. S. nr. 173 for 1999-2000, der eit fleirtal, alle utanom Arbeidarpartiet og SV, uttalte at det var ønskjeleg å fjerna konkurransehinder når det galdt forsikringsordningane for kommunalt tilsette. Eg vil likevel understreka at denne saka ikkje dreiar seg om å blanda seg inn i hovudtariffavtalen mellom partane i arbeidslivet. Respekten for tariffavtalane og for den rolledelinga me har mellom ulike aktørar, er uendra av det vedtaket som vil verta gjort i denne saka i dag. Eg vil også understreka at for Kristeleg Folkeparti er omsynet til forsikringstakarane, eller til arbeidstakarane, det viktigaste. Heile føremålet med pensjons- og forsikringsordningane er å sikra dei tilsette – i dette høvet kommunale arbeidstakarar – gode og trygge vilkår etter at den yrkesaktive perioden er over. Både i dag og i den vidare oppfølginga av dette temaet vil dette vera den raude tråden i Kristeleg Folkeparti si tenking. Slik me i Kristeleg Folkeparti ser det, er det inga motsetning mellom det eg no har lista opp, og det å opna for ein større konkurranse i denne marknaden – snarare tvert om. Ein auka konkurranse kan betra dei tilsette, altså forsikringstakarane, sine reelle vilkår. Fleirtalet gjer i dag to ting: for det første: å uttala at det er viktig å sikra at konkurransen i marknaden for kommunale tjenestepensjonsordningar fungerer, og at det ikkje må leggjast unødige hinder i vegen for dettefor det andre: å seia seg samd med departementet i at problemstillingane knytte til flytteforskrifta bør oversendast Banklovkommisjonen for ei nærare vurdering Kristeleg Folkeparti har ingen problem med å stilla seg bak den innstillinga som er lagd fram i dag.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2002-04-23:
Som eg sa innleiingsvis i innlegget mitt, er denne saka ei oppfølging av det som Kristeleg Folkeparti har sagt tidlegare, i Innst.S. nr. 173 for 1999-2000. Eg ser heller ikkje at det er noka motsetning mellom dette og det sterke engasjementet som Kristeleg Folkeparti har hatt ved fleire høve når ein har hatt føretakspensjonar oppe til drøfting, for å få kjønnsnøytrale premiar. Det ligg ikkje noko i dette som indikerer at me ønskjer ein retrett i den saka, og her og no kan det vera greitt å få høve til å tilbakevisa ei slik misforståing, dersom den skulle liggja føre. Heile poenget vårt er at me ønskjer å gje uttrykk for, slik som eg refererte til tidlegare, at dei unødvendige hindera som måtte liggja i vegen for ein fri konkurranse, må fjernast, og at andre spørsmål knytte til flytteforskrifta bør sendast til Banklovkommisjonen for ei nærare vurdering. Eg prøvde òg å understreka i innlegget mitt at når det galdt hovudtariffavtalen, skal ikkje denne saka få konsekvensar for den – sjølvsagt ikkje. Så eg stiller meg litt undrande til dei vinklingane som replikanten har, men eg håpar at dei misforståingane som måtte vera, med dette er rydda av vegen.