trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-18:
Det som særlig har bekymret oss, er at vi har fått sterke signaler, bl.a. fra Tomtefesteforbundet, om at det her er offentlige aktører som har oppført seg som de griskeste og grådigste, og som har gjort livet utrygt for mange festere. Da er mitt spørsmål til statsråden: Vil statsråden og Regjeringa gå nøye inn på disse sakene allerede nå før evalueringa og se på hvordan offentlige aktører, spesielt Statskog, turer fram i disse sakene?
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-18:
Det er en veldig viktig debatt som reises her av representanten Knut Storberget. Det er en debatt som jeg tror vi kommer til å følge ganske nøye med på framover, også fordi vi har en regjering som består av partier med relativt forskjellig innfallsvinkel til problemene – og også gledene – som ligger i alkoholen. Når Regjeringen også støttes av Fremskrittspartiet, kommer dette til å bli særdeles interessant, spesielt med tanke på Kristelig Folkeparti. Jeg syns det er underlig å høre representanter som sier at dette ikke skal være en generell alkoholpolitisk debatt. Hvorfor skal det ikke det? Jeg mener at dette dreier seg om å diskutere forebygging, og det er faktisk vår plikt som justispolitikere. Hvis vi i enhver kriminalpolitisk debatt bare skal diskutere hvor mange politifolk vi skal ha, hvor strenge straffer vi skal ha, hvilke mulige virkemidler vi har for å bøte på et problem, reduseres vi til symptombehandlere, og det kan da ikke være en ambisjon for Norges justispolitikere. Samtidig har jeg lyst til å peke på noe som representanten Ellingsen har vært inne på. Det er at representanten Storberget, som representerer et EU-vennlig parti, har et problem, og kommer også til å få et enda større problem framover, som går på hva slags press som kommer fra Europa for øvrig på dette området. Her kommer SV til å alliere seg med Senterpartiet i forhold til å være de fremste kritikerne på dette feltet. De fire frihetene til EU dreier seg nemlig ikke om menneskers frihet fra alkoholrelatert kriminalitet, men om selgernes frihet til å slippe å møte hindringer i sine salgsframstøt. Så utviklingen i Sverige kommer vi sannsynligvis til å se i Norge også. Det er veldig stor sannsynlighet for at dette kan gå fort hvis vi nå ser at EU-stemningen i befolkningen holder seg videre framover. Da mener jeg at EU-vennlige partier i Norge kanskje har et spesielt stort ansvar for å se på hvordan vi skal møte den utviklingen som vi vet vil komme. Resultatene får vi uansett i fanget alle sammen, og da må vi jo være i forkant og ikke gi slipp på en debatt om hvordan vi skal forebygge en type kriminalitet som vi vet kan komme til å bli økende. I kombinasjon med at vi nå har kommuner som sliter sterkt økonomisk og at veldig mange av de virkemidlene vi har for å ivareta barn og unges oppvekstvilkår reduseres eller forsvinner, vil vi se at dette kommer til å bli et stort problem hvis vi fortsetter å liberalisere alkoholpolitikken. Det er min spådom.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-18:
Vi gav i og for seg uttrykk for det i løpet av debatten, men vi kommer også til å støtte II.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2003-02-18:
Jeg registrerer at representanten Helleland og Høyre mener at vårt forslag er så ukomplisert og greit at det er som å slå inn en åpen dør. Likevel kan jeg ikke registrere at regjeringspartiene vil stemme for et så selvfølgelig forslag. Men jeg tar det til etterretning. Jeg ønsker ikke at forslaget skal bli nedstemt, og vil derfor be om at det blir gjort om til et oversendelsesforslag. Vi i Senterpartiet får da i mellomtiden trøste oss med at statsråden er betydelig klarere enn flertallet i komiteen, både når det gjelder behovet for en helhetlig gjennomgang og også behovet for å klarlegge alle fakta før en tar videre stilling i saken. For øvrig vil jeg varsle at Senterpartiet ønsker å stemme imot II.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-02-18:
Jeg er tilfreds med at flertallet i komiteen ikke har sluttet seg til Arbeiderpartiets forslag om framskyndet evaluering og endring av tomtefesteloven etter at den har virket i ett år. Etter min mening vil det ikke være forsvarlig å foreta en evaluering av loven og utarbeide forslag til lovendringer allerede innen 1. april i år. Tomtefestesakens betydning for både festere og bortfestere tilsier at det foretas en grundig saksutredning før loven eventuelt endres. Både statsministeren og jeg har i Stortinget signalisert at Regjeringen tar sikte på å gjennomføre evalueringen allerede i 2003 – ett år tidligere enn det som følger av tidligere stortingsvedtak. Som ledd i evalueringen har Justisdepartementet innledet et samarbeid med Tomtefesterforbundet og organisasjoner på bortfestersiden. Formålet er i første rekke å skaffe til veie relevant faktisk materiale om hvordan lovens bestemmelser om regulering av festeavgift har virket i praksis. Justisdepartementet vil i tillegg arrangere et høringsmøte med muligheter for å komme med etterfølgende skriftlige innspill. Først når en slik evaluering er gjennomført, vil de politiske myndighetene etter mitt syn ha et tilstrekkelig grunnlag for å vurdere om det er behov for lovendringer. Justiskomiteen har tilrådd Stortinget å be Regjeringen om å legge fram ulike alternativ til regelverk som innebærer rett til innløsning av festetomter til bolig- og fritidsformål, herunder også forslag til nødvendige lovendringer. Etter min mening kan det være god grunn til å foreta en gjennomgåelse og vurdering av dagens innløsningsregler. Mitt foreløpige inntrykk er at reglene på enkelte punkter kan synes å være unødig kompliserte. Det kan f.eks. stilles spørsmål om det er nødvendig med forskjellige regler alt ettersom kontrakten er inngått før 1976, mellom 1976 og 2002 eller etter 2002. Flertallet i justiskomiteen har gitt uttrykk for at alle festere bør ha en mulighet for innløsning uavhengig av tidligere regler og praksis. Et sentralt spørsmål er hvordan innløsningssummen bør fastsettes. Flertallet i justiskomiteen har her anmodet Regjeringen om å vurdere muligheten for å ta utgangspunkt i tomteverdien på innløsningstidspunktet, i den beskaffenhet tomten framstod i ved avtaleinngåelsen. Det ligger en betydelig utfordring i å utforme innløsningsregler som på samme tid skal være både rimelige og noenlunde lett praktikable. Jeg vil nå arbeide videre med dette, og tar sikte på å legge fram forslag for Stortinget til høsten. Jeg vil avslutningsvis understreke betydningen av å se de ulike spørsmålene i tomtefestesaken i sammenheng. Spørsmål om festeavgift og innløsning bør ikke drøftes isolert, men bør drøftes i lys av hverandre. Dette er nødvendig dersom lovgivningen samlet sett skal bidra til en riktig balanse i forholdet mellom fester og bortfester. Jeg synes derfor det er en fordel at disse spørsmålene, sammen med de andre spørsmålene i tomtefestesaken, skal behandles samlet av både Regjeringen og Stortinget.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-02-18:
Det åpenbare svaret på dette er at Stortinget ved behandlingen av dette spørsmålet flere ganger har gitt Regjeringen arbeidsoppdrag som Regjeringen vil arbeide ut fra. Det gjelder både sist saken var oppe til behandling, og det gjelder ved sakens behandling i dag. Den saksbehandlingen vil selvfølgelig bli gjennomført, og Stortinget vil få seg en sak forelagt til høsten, slik jeg sa. Det har vært siktemålet. Jeg har også gjort rede for at vi faktisk har startet den evalueringen vi tidligere sa vi ville framskynde. Men jeg har samtidig sagt at vi er nødt til å gjennomgå de ulike spørsmålene som er framlagt, slik at disse får en god og saklig gjennomgang i forhold til avveiningene i de avtaleforhold som er tatt opp. Jeg går ikke inn på de spørsmålene nå, men jeg bekrefter at vi har den framdriften som vi tidligere har gitt uttrykk for, og som jeg også bekreftet i mitt hovedinnlegg. Det er i tillegg et selvstendig behov for å kartlegge hva som er faktagrunnlaget i saken. Ser en f.eks. på den kunnskap som vi har foreløpig, er det et avgrenset antall festeforhold som reguleres ved tomteverdi. Når det gjelder en av de store her, nemlig Opplysningsvesenets fond, har de siden i fjor forholdt seg til følgende: «Det kan i konkrete tilfeller tilbys avtale om et samarbeid med festere av store tomter hvor fradelings- eller fortettingsmuligheter foreligger, der fester tilbys en omforent festeavgift eller innløsningssum for sin gjenværende tomt, mot at fondet helt eller delvis får gevinsten ved salg av fradelt/fortettet tomt.» Med andre ord: Opplysningsvesenets fond har allerede fra i fjor forholdt seg til en debatt som også har foregått i Stortinget, hvor man har en sjanse til å gå inn på de spørsmål som er reist. Men Regjeringens ansvar er å forholde seg til stortingsbehandlingen og komme tilbake med en – etter vår vurdering – skikkelig forberedt sak, som Stortinget så behandler.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-02-18:
Jeg vil vise til at den historiske sammenheng når det gjelder denne saken, er at det er utfordrende å finne et balansepunkt mellom de to partene i et festeforhold. At det er vanskelig, var faktisk utgangspunktet for saken da den i sin tid ble framlagt av regjeringen Bondevik, og senere behandlet med egne iverksettelsesforslag fra regjeringen Stoltenberg. I denne sammenhengen er det to parter som skal avveies mot hverandre. Men jeg er enig med representanten Thorkildsen i at så langt det er mulig, bør det offentlige, i hvert fall i spørsmål som er såpass vanskelige som dette, gå fram med fornuft. Derfor siterte jeg fra et brev fra departementet til Opplysningsvesenets fond, som gikk ut i fjor vår. Jeg har selv sjekket når det gjelder Statskog, og etter de foreløpige opplysninger jeg har, ser det ut som at de fleste forhold når det gjelder Statskog, ikke reguleres f.eks. ved en verdiklausul knyttet til tomtens verdi. Men det er meget mulig at det her er kommuner, som også er eiere og har festeforhold, som går fram på den måten. Jeg har ingen mulighet for å gå fram på noen annen måte enn å vise til hvordan Opplysningsvesenets fond har opptrådt, og vil be om at alle som er i en slik situasjon, forholder seg til det. I noen av disse kommunene er det jo også partier som er representert i denne sal, som sitter og har mulighet for å utøve en praktisk, politisk innflytelse med hensyn til hvordan man skal håndtere disse spørsmålene.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-02-18:
Jeg føler at representanten Storberget med sitt opplegg til å diskutere konstruktivt hvordan man bekjemper voldskriminalitet med bakgrunn i rus, nå er på vei inn i en klassisk alkoholpolitisk debatt. Det er redelig nok, men jeg følte at det var ikke der vi skulle være. Det som gjelder Regjeringens politikk på disse områdene, er fastlagt i Sem-erklæringen. Utfordringer i forhold til samkvem med andre land er noe som gjelder oss alle, men hvis representanten Storberget vil at jeg skal prøve å tenke høyt og prøve å se inn i en glasskule jeg ikke har, tror jeg det har å gjøre med et særnorsk forhold. Det særnorske forholdet er at vi fortsatt lever i et utrolig oversiktlig samfunn. Det fins ikke en barnehagegruppe eller en skoleklasse i dette landet hvor man ikke kan se det hvis noe galt begynner å skje. Og vi har fortsatt en meget sterk organisering av det sivile samfunn gjennom frivillige organisasjoner, som har en styrke. Det skrives ofte en dødsdom over dette sivile samfunnet og de frivillige organisasjonene, men det arter seg på nytt. Det er ikke lenge siden jeg var på en skole her i Oslo hvor foreldre møtte opp i det som kalles for beste tv-sendetid, for å diskutere nære og alvorlige spørsmål fordi dette opptok dem. Å jobbe politisk på den måten betyr at man faktisk møter foreldre og andre som er engasjert, direkte. Det vil som oftest måtte skje uten medienes prosjektørlys, og det er etter min mening greit nok, fordi politikk handler ikke alltid om å kunne lansere garantier for de lettvinte løsninger, men det handler om seig besluttsomhet, om å holde ut. Og noe av den resepten som jeg alltid har trodd på, og som jeg intenst tror på, er at når man er en såkalt myndighetsperson, så prøver man å ikke gjøre seg så stor at man ikke vil delta i en samtale med dem det gjelder. Det å drive gammeldags folkeopplysningsarbeid i direkte relasjon til mennesker det gjelder, er fortsatt et privilegium her i Norge. Vi har fortsatt politikere i denne sal og i lokalpolitikken som synes det er helt naturlig. Det er faktisk slik at de som ikke oppfatter det som naturlig, oppfattes som mer «utafor» enn «innafor» i norsk politikk. Det er fortsatt et fellesgode vi har. Den dagen vi taper det fellesgodet for at noen av oss skal bli spinndoktor, som det heter på moderne norsk, eller lar oss styre av en eller annen reklamefinansiert utgave av hvordan vi egentlig bør se ut, både som partimedlemmer og som statsråder og stortingsrepresentanter, har vi et problem som ligger langt utenfor det som er bekymringen i denne debatten. Men så lenge vi har de nære muligheter både som politiske ledere, som foreldre, som voksenpersoner og som rollefigurer til å være i direkte kontakt med folk det gjelder, så er det det som er unikt, sterkt og særnorsk. Og det å holde fast på det betyr seigt og trutt og jevnt arbeid. Det gir ikke alltid de store oppslagene, men du verden, det kan gi belønning ved at man ser at det nytter overfor mennesker som det gjelder.
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2003-02-18:
Tomtefesteordningen ble skapt for å gi vanlige, ubemidlede mennesker uten tomteeiendom mulighet til å skaffe seg egen bolig eller hytte til en overkommelig pris, men også for å gi faste inntekter til grunneiere som la ut sin grunn til leie for bygging av hus og hytter. Folk var stort sett glade og fornøyde for å få bygd sine egne hus og hytter. I mange år fungerte ordningen bra fordi tomteleien var billig, og grunneierne forholdt seg ryddig til inngåtte avtaler. Ordningen ble derfor i lang tid sett på som gunstig for begge avtaleparter. Men etter hvert som årene gikk, nye generasjoner kom til og oppjusteringene av tomteleiene ble et spørsmål mellom partene, begynte problemene å komme, for spørsmålet var om tomteleien skulle følge den vanlige prisstigningen eller markedsprisen for fast eiendom. Fra da av har det vært nedlagt mye energi fra begge hold når det gjelder denne ordningen. Det har skapt utrygghet og usikkerhet og mye vondt blod mellom før vel forlikte avtaleparter. Som kjent er det ikke slik at huseieren kan ta med seg huset sitt og flytte hvis tomteleia blir uoverkommelig. Arbeiderpartiets regjeringer har opp gjennom årene sett disse problemene og har derfor gjort gjentatte revisjoner av denne loven for å få til lovendringer som ville tilgodese hus- og hytteeierne i tomtefesteordningen. Hver gang har det borgerlige flertall snudd denne loven til grunneierens fordel. I så måte har tomtefesteloven vist de tradisjonelle skillelinjer mellom dem som eier grunn, og dem som leier grunn. Hvor de politiske skillelinjene går i dette hus, har denne saken også vist med all tydelighet opp gjennom åra. Nærmere én million mennesker er berørt av denne ordningen. Da Bondevik-regjeringen innførte den nye tomtefesteloven 1. januar 2002, gikk det ikke lang tid før man fikk de første skrekkeksemplene med hensyn til hva den siste lovendringen førte til når det gjelder økte tomtepriser for tomtefestere landet rundt, noe vi fra Arbeiderpartiets side allerede høsten 2001 hadde forutsatt ville skje, men som det borgerlige flertallet ikke ville innse. Arbeiderpartiet mener primært at hele tomtefesteinstituttet på sikt bør avvikles, fordi ordningen er konfliktskapende ved at eierretten til tomten og boligen er fordelt på to hender. Loven er vanskelig å forstå fordi bestemmelsene er uklare og skaper omfattende stridigheter, med dyre rettssaker mellom avtalepartene. Det borgerlige flertallet gjentar at tomtefeste er en avtale mellom to parter, en avtale som er frivillig. Men vi ser nå mange eksempler på at tomtefesteavtaler bestrides av grunneiere som mener at de kan øke leieprisene mye mer enn det som er avtalefestet, og det som loven gir rom for. Arbeiderpartiet mener at tomtefesterne lettere bør få adgang til innløsningsrett av sine tomter til en rimelig pris, og at tomtefesteleien kun bør reguleres i takt med prisstigningen. Vi mener å ha sett at den nye loven allerede slår uheldig ut for tomtefesterne, og at Regjeringa derfor så fort som mulig må komme tilbake til Stortinget med en evaluering og nye endringsforslag.
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2003-02-18:
I de senere årene har tilgjengeligheten til alkohol økt, og prisen har gått ned. Undersøkelser viser at disse to faktorene øker alkoholforbruket i alle aldersgrupper. Vi ser at rusbrusen nå ikke bare blir solgt til dem over 18 år, som meningen var fra dette hus, men den blir også tillatt solgt i dagligvarebutikkene til dem som er yngre. Vi vet at rusbrusen er en alkoholtype som appellerer sterkt til unge jenter og kvinner. Vi har også sett undersøkelser som viser at to av tre foreldre til mindreårige tenåringer tror at barna deres aldri har drukket alkohol, eller at de tror at de fleste ungdommer i høyden har forsøkt alkohol en eneste gang. Virkeligheten viser oss at 14 av 15 barn i 8. klasse forsøker å drikke alkohol i løpet av dette skoleåret, og at de gjør det flere ganger. Norske foreldre tror svært godt om sine barn, men når det gjelder egne drikkevaner, vil ikke de samme foreldrene gjøre noe for å redusere forbruket. Undersøkelser viser at 10 pst. av barna opplever vold mot mor, og at ca. 40 pst. av disse barna vil få varige skader av det de har opplevd. Vi vet at mye av den volden som utøves mot mødre, utøves i alkoholpåvirket tilstand av barnas far. Disse barna vil ofte få problemer som prestasjonsangst, stress og usikkerhet, de vil ofte la sine egne opplevelser gå ut over andre barn, og de blir ofte sjøl mobbere. Dette har den sittende regjering sagt at de vil ha vekk mest mulig av på kortest mulig tid. Det er dokumentert en klar sammenheng mellom alkohol og kriminalitet ute og hjemme. Tiltakene Regjeringa har lagt fram i sin handlingsplan, er bra, men vi burde kanskje også tenke på andre konkrete tiltak. Vi vet f.eks. at vordende foreldre blir invitert på noen timers svangerskapskurs for å lære om fødsel, men det er ingen kurs for foreldre i hvordan de skal være gode forbilder for sine barn i forhold til omgang med alkohol resten av livet. Kanskje burde man også ha kurs veldig tidlig for foreldre om dette på helsestasjonen? Denne Regjeringa har tatt strupetak på kommuneøkonomien. Jeg hører at justisministeren sier at man skal ha et påvirkningsarbeid i forhold til foreldre i ungdomsskolen, men har skolene råd til det, når de skal gå på sparebluss? Kommunale, alkoholfrie ungdomsklubber blir lagt ned på grunn av dårlig kommuneøkonomi. Ser ikke Regjeringa at dette kan føre til økt alkoholbruk blant ungdom og dermed kriminalitet? Helt til slutt: Kan Regjeringa tenke seg å lage et alkoholpolitisk samfunnsregnskap for å se hva økende alkoholforbruk i samfunnet koster pr. år? Da vil jeg gjerne at man regner med økt kriminalitet, økte sosiale utgifter, barnevernsutgifter, økte fysiske og psykiske skader i helsesektoren og sykefravær.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2003-02-18:
Tryggheten for egen bolig er en av de grunnleggende velferdsgodene vi har, og det har vært stor politisk innsats gjennom generasjoner for å sikre folk egen bolig og den trygghet det ligger i å eie, enten selv eller sammen med andre i en boligkooperasjon. Et av de store politiske stridsspørsmål gjennom flere år har vært boligbeskatningen. Den sittende regjering avtalte i Sem-erklæringen å redusere denne ved å fjerne fordelsbeskatningen, og så står altså de samme partier bak den største avgiftsøkningen på mange boliger som noen gang har skjedd. At Fremskrittspartiet, som ble stiftet for å redusere skatter og avgifter, har vært med på dette, er mer enn underlig og forteller at partiet ikke helt har tatt innover seg sin egen påstand om å overta rollen som småkårsfolkets parti. En anstendig tomteleie burde være en viktigere sak enn billigere SMS-meldinger. Jeg er glad for at det nå ser ut til å kunne bli et bredt flertall for å rette opp de skadevirkningene som den nye loven har ført med seg, og legge grunnlaget for et mer fornuftig lovverk framover. Men det avgjørende blir jo om Regjeringen kommer tilbake med et rettferdig opplegg for et innløsningsgrunnlag, som vil føre til at en rett til innløsning blir reell for folk flest. Når jeg hører representanten Carsten Dybevig, blir jeg noe urolig for om Høyre har tatt innover seg alvoret i de utslag som den nye loven har gitt. Dybevig etterlyste Arbeiderpartiets «respekt for eiendomsretten». Det kan sikkert tas mange juridiske doktorgrader om disse avveiningene, og jeg vet ikke riktig hva jusen ville ende på, men jeg tror at etter folks oppfatning er det her to eiendomsretter som står mot hverandre, grunneierens eiendomsrett til tomt og huseierens eiendomsrett til bolig. Vi kan ikke godta at en tomteeier som kanskje har hatt inntekt på tomten i 50 år, skal kunne prise boligeierne fra hus og hjem og dermed undergrave eiendomsretten til egen bolig. Det er ikke politisk mulig å se på at kanskje 300 000 familier skal kunne miste retten til å bruke egen bolig. Og så var Dybevig bekymret for at tilgangen på tomter skulle bli borte om grunneierne ikke tilgodeses nok. Et stort flertall av bolig- og hytteeiendommene som er på festet grunn, særlig i distriktene – som Dybevig hadde særlig bekymring for – ligger på områder som ikke har noen alternativ bruksverdi. Alternativet til inntekt på tomtesalg eller feste er ingen inntekt. Derfor er også køen av grunneiere ganske stor når kommunene rullerer sine arealplaner og skal legge ut nye områder til boligtomter eller hyttetomter. Det er noen som uttaler seg her som om grunneierne har mulighet til å legge ut tomter som de vil. Det er sterkt regulert, og det er et knapphetsgode som grunneierne står i kø for å benytte seg av.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2003-02-18:
At det er en kompleks sak og vanskelige forhold, viser denne debatten til fulle. Det viste også den forrige debatten vi hadde om samme tema. Som enkelte har påpekt, er også regelverket og lovverket av en slik karakter at det kan utfordre noen hver av oss. Derfor er det nødvendig og fornuftig at man foretar en evaluering og en gjennomgang av lovverket nå, at man får ryddet opp på de områdene hvor det ligger an til misforståelser og misoppfatninger, slik at man får et mer entydig lovverk og et regelverk som blir enklere for folk, men også ikke minst for domstolene som skal prøve disse sakene. Det jeg ønsker å kommentere, er det tidligere omtalte forslaget fra Arbeiderpartiet om 25 x festeavgiften. Jeg registrerte at representanten Storberget skal ha ordet etter meg, og det hadde vært interessant om han kunne si noe om hvordan tallet 25 kom fram. For jeg har, sammen med representanten Storberget, hatt gleden av å fundere litt på om det gikk an å finne en enkel måte å gjøre dette på. Min konklusjon den gang var dog: Det var det ikke. Men hvis representanten Storberget har funnet en sareptakrukke, og der funnet 25 x festeavgiften og begrunnelsen for det, ser jeg fram til å få høre hva som ligger til grunn for det flotte tallet. Det tar han sikkert på sparket, slik jeg kjenner representanten Storberget. En annen ting som jeg kunne tenke meg å utfordre forsamlingen på, selv om det er langt ute i debatten, går på det holdningsmessige. Det har fra enkelte vært snakk om at det er knapphet på tomter i Norge, og at det således var årsaken til at man lagde denne tomtefesteordningen. Hvis det betyr at de som har påpekt det, ønsker å gjøre noe med det, burde det absolutt være mulig i denne salen. For i så fall finnes det mulighet for å gjøre noe med landbrukspolitikken i forhold til jordloven og konsesjonsloven og, ikke minst, kanskje tenke litt nytt og la bøndene i større grad få lov til å styre egen eiendom enn hva som er realiteten i dag. I dag har vi et regelverk som land øst for oss har forlatt, men som den norske bondestanden dessverre fremdeles utsettes for. Så hvis det er slik at de partiene som liker å regne seg som ikke-borgerlige, ønsker å gjøre noe med den biten og la bonden få tilbake «sjølråderetten» – for å bruke et populært begrep i de kretsene – burde denne salen være egnet for et kreativt forslag fra noen av disse partiene.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2003-02-18:
Jeg skal slutte meg til det som tidligere har blitt sagt, at dette er et prisverdig innspill fra representanten Storberget – for det er det. På samme tid tror jeg, hvis vi ser dette i et litt lengre og historisk perspektiv, at en del av de alkoholproblemene som norske innbyggere sliter med, kanskje skyldes den holdningen som har vært trædd nedover hodet på oss over lang tid. Jeg har en opplevelse av at alkohol har vært en nei-ting i det norske samfunnet, noe som ikke skulle ha vært akseptert, kun ved få og spesielle anledninger. Jeg tror at vi derigjennom har skapt den kulturen som gjør at enkelte dessverre misbruker alkohol. Jeg tror at det norske samfunnet fremdeles har behov for en slags normalisering av sin omgang med alkohol. For det er vel slik at det meste kan misbrukes. Men det er også slik at det meste kan brukes med fornuft, så også alkohol. Det dette egentlig handler om, er vel å finne en middelvei som gjør at man kan omgås alkohol uten at det får de negative konsekvensene som representanten Storberget påpeker i sin interpellasjon. Det som er interessant i det som Storberget tar opp, er bl.a. at han viste til at man i kommende år kunne få en liberalisering av alkoholavgiften og alkoholreklamen, og at Vinmonopolet kunne stå for fall. Paradokset for meg blir jo den holdning representanten Storberget som medlem av Arbeiderpartiet har f.eks. til EU. Slik jeg ser det, er EU en av de store pådriverne i forhold til liberaliseringen. Etter mitt skjønn vil jo representanten Storberget sammen med sine partikollegaer i denne sammenheng muligens møte seg selv i døren. Men jeg regner med at representanten Storberget hadde tenkt nøye gjennom denne problemstillingen da han tok opp interpellasjonen. Jeg synes det er bra at justisministeren pekte på en del satsingsområder som Regjeringen ønsker å gjøre noe med. Jeg tror at en del av det han var inne på, er veldig viktig. For min del ser jeg på foreldrerollen som noe av det absolutt viktigste. Jeg tror ungene våre i hovedsak formes av arv og miljø. Jeg tror at de tar etter oss voksne, som forbilder, på godt og vondt. Derfor tror jeg at mange av de resultatene som vi får i samfunnet, kan tilbakeføres til oss selv. Hver enkelt får gå i seg selv og vurdere: Hva gjør jeg bra? Hva gjør jeg dårlig? Hva burde jeg ha gjort annerledes? Jeg tror at hovedanliggendet og hovedsvaret ligger der. Så har vi selvfølgelig det som går på politiske føringer ved at vi alle representerer forskjellige politiske partier. Fra Fremskrittspartiets side ønsker vi en liberal holdning når det gjelder tilgang på alkohol, men selvfølgelig med sterke konsekvenser og straff for den som bryter dette regimet. Da blir det et paradoks for meg når det blir hevdet at Fremskrittspartiet her står alene. Det gjør vi sikkert. Men hvis det er slik at vi står for lett tilgjengelighet og strenge straffer, da må konsekvensen på den andre siden være at resten kjøper en forbudslinje og lavere straffer. Er det noe mer logisk?
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2003-02-18:
I debatten her har noen gitt ros til Regjeringen, og andre har gitt ris til Regjeringen. Jeg har lyst til å berømme representanten Storberget for at han tar opp saksområdet alkohol og voldskriminalitet, som jo er et stort samfunnsproblem. Jeg synes innlegget hans var tankevekkende. Det gir grunn til refleksjon over flere forhold knyttet til et tema som det faktisk ikke finnes enkle svar på. Det finnes ikke enkle svar på vanskelige spørsmål. Hensikten med interpellasjonen er vel heller ikke å be om raske eller enkle svar fra Regjeringen. Men det er nyttig å peke på noen områder som vi mener har vært med på å bidra til en negativ utvikling. Det er klart at en ikke kommer utenom den alkoholpolitikken som blir ført. Vi kjenner sammenhengen mellom tilgang og økt forbruk. Derfor representerer jeg et parti, Senterpartiet, som faktisk ikke ønsker utvidede salgstider for øl i butikkene. Vi ser sammenhengen mellom reduserte avgifter, altså billigere sprit, og økt salg. Det viser faktisk statistikken. Vi ønsker fortsatt relativt høye avgifter på alkohol og ønsker å videreføre restriksjoner i alkoholpolitikken, både når det gjelder åpningstider og relativt høye avgifter. Salg av rusbrus i butikkene mener vi utgjør en alvorlig trussel i forhold til unges alkoholbruk, og vi ønsker fortsatt reklameforbud. Vi er faktisk uroet over det som skjer i Sverige, der Marknadsdomstolen 5. februar besluttet at det svenske forbudet mot alkoholreklame i media strider mot EU-retten. Jeg opplever at det representanten Storberget ønsker, er på en måte å spørre: Hvilke virkemidler sitter vi igjen med i landet vårt? Hvilke virkemidler har vi lov å bruke i forhold til å redusere menneskers forbruk av alkohol? Mer synlig politi, bruk av natteravner og alle slike gode tiltak er på en måte på reparasjonsstadiet, mens alkoholrelatert vold som bl.a. skjer bak lukkede dører, altså i hjemmene, er mindre synlig, men ikke mindre aktuelt å gripe fatt i og forebygge. Jeg mener at en må gå inn i selve utfordringen som ligger i at mennesker tyr til vold for å løse konflikter. Vi vet at ved alkoholinntak nedsettes også vurderingsevnen. Derfor handler denne saken som Storberget reiser, om mer enn bare hvilke virkemidler vi har. Det handler også om å hjelpe mennesker til å bli trygge, til å kunne se sin egenverdi, til sjøltillit – om menneskesyn – og da er vi på en måte på helt andre arenaer. Da er vi bl.a i foreldrerollen(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2003-05-08:
Eg vil føreslå Grethe Fossli og Sigvald Oppebøen Hansen.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2003-05-08:
Det er en samlet komite som står bak innstillingen i en stor og viktig sak for hele nasjonen, for norskekysten og for kontrollovervåking og beredskap. La meg bare få si at Heidi Sørensen selvfølgelig har helt rett når hun understreker hvor sårbart ethvert tenkelig miljø i og rundt Barentshavet og Norskehavet er med den utviklingen vi ser i skipstrafikken, som fører med seg økt risiko og trussel, men jeg tror samtidig det er viktig å understreke at man ikke møter denne utviklingen helt uforberedt, slik det kanskje kan gis et inntrykk av at man gjør. Samtidig er Norge nødt til å forholde seg til utviklingen som den kommer. Den må man forholde seg til gjennom de internasjonale organene som forvalter disse spørsmål, som Norge er så veldig avhengig av, jf. IMO, i alle de øvrige havområdene hvor Norge er en stormakt ute. Samtidig vil jeg understreke at det er ingen tvil om at den formidable økningen av skipstransport gjennom Norskerenna, i og utenfor Norskehavet og i Barentshavet innebærer en økt risiko og trussel vi vil komme til å møte i tiden som kommer. Da er det også viktig at vi harmoniserer vår politikk med EUs, eksempelvis på definisjonen enkelt eller dobbelt skrog. Vi ser nå gjennom utviklingen på Snøhvit at slepebåtberedskapen langt på vei vil komme på plass på en tilfredsstillende måte, to slepebåter vil være på plass om ikke så altfor lang tid i dette området. Samtidig er det vel verdt å understreke at nå etableres det en overvåkingssentral i forståelse med Russland og det de kan og vil akseptere, altså i samarbeid med Russland, men selvfølgelig stasjonert på norsk side. Jeg tror det som også er viktig når vi diskuterer dette spørsmålet, og med de truslene som ligger her, er at vi ikke bare, slik alle talerne hittil har vært inne på, er forberedt, men at vi også definerer myndighet og ansvar, for hittil har det vært mye kluss i forbindelse med å definere ansvar ved skipsuhell. Her har vi en lang vei å gå fortsatt, men jeg føler at denne saken er med og legger trykk på det å definere ansvar ved uhell. Men i og med vårt nærvær gjennom utviklingen rundt Snøhvit må det være en oppgave også for Det norske storting å bidra til å delta i å sette en miljøstandard, en teknologisk standard, også i samarbeid med Russland, som jeg føler vi har en veldig god dialog med på mange andre områder. Da kan vi være med og få på plass bilaterale løsninger som også tar høyde for de skipsleder som skal kanalisere den økte trafikken. Denne faren føler jeg også at man langt på vei er i ferd med å unngå, og da får vi bare håpe at vi i og med økt styrke, økt beredskap, er med på å redusere den fremtidige trusselen til så langt ned mot minimum som det er mulig å nå.
Jan Petersen (Høyre), 2003-05-08:
Det skal bare bli noen få bemerkninger. Jeg har lyst til å kvittere for det faktum at Odelstinget nå med stor tilslutning aksepterer og vedtar en sak som er av den største betydning for landet. Det er riktig som saksordføreren sier, at vi er en av de siste kyststater som gjør dette, men desto viktigere er det at vi nå får dette på plass, og jeg må derfor si at jeg er svært tilfreds med denne behandlingen. Dette er et viktig virkemiddel for å beskytte miljøet, men i likhet med representanten Lilletun har jeg lyst til å understreke at formålet er selvfølgelig langt mer enn å beskytte miljøet; det er også andre formål som blir godt ivaretatt med denne utvidelsen. Når det gjelder beskyttelse av miljøet, har mye av debatten gått på det, mange ting ligger utenfor dette spørsmål som det nå inviteres til. Jeg skal derfor la de elementene ligge, selv om jeg jo uten videre er enig i viktigheten av disse andre elementene. Bare ett poeng, for ikke å skape misforståelser: De tilstøtende sonene, som ble nevnt i debatten, er nok dessverre ikke av dem som i miljøsammenheng vil være et virkemiddel. De har andre formål, men det understreker jo bare betydningen av nettopp å legge vekt også på andre virkemidler enn dette.
Heidi Larssen (Høyre), 2003-05-08:
Jeg håper vi alle er til stede her i dag, i hvert fall. Saksordfører Tore Nordtun har redegjort grundig og godt for innstillingen, en innstilling hvor Arbeiderpartiet og regjeringspartiene har sammenfallende synspunkter hele veien. Jeg vil derfor bare komme med noen korte kommentarer til to av forslagene. Flertallet støtter Regjeringens forslag om nye regler for beskatning ved lån og dekket shortsalg av verdipapirer. Den viktigste konsekvensen av forslaget er at norske investorer ikke blir stilt i en dårligere situasjon enn utenlandske konkurrenter, og at norske investorer og norske mellommenn vil kunne få en større andel av det lånemarkedet som allerede eksisterer for aksjer og andre verdipapir. Det liker ikke Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet. Norske investorer skal ha andre vilkår enn utenlandske konkurrenter, og norske investorer skal ikke, som sine utenlandske konkurrenter, kunne låne ut eller inn verdipapir. Heldigvis tapte Sosialistisk Venstreparti den kampen allerede i 1996, da utlån av verdipapir ble tillatt. Da virker det vel noe sent i 2003 å komme med en merknad om å få en diskusjon om «kva slags verdipapirmarknad samfunnet er tent med å ha». Den diskusjonen ble tatt for syv år siden. Det man gjør nå, er å sørge for at intensjonene med lovendringen fra den gangen oppfylles. Det er også stor enighet i komiteen om de nye reglene om skattemessig bosted ved innflytting til Norge og utflytting fra Norge. Bare Fremskrittspartiet går imot de foreslåtte reglene for utflytting fra Norge etter at en har bodd i Norge i ti år, fordi de mener at reglene er for strenge. Det er jeg ikke enig i. Tilleggskravet ved å ha bodd her i mer enn ti år er et krav om å godtgjøre i forbindelse med selvangivelsen i de tre første årene etter utflytting at vilkårene for utflytting er oppfylt. Det er heller ikke nødvendigvis en skjerpelse av dagens regler, men det innebærer bedre forutsigbarhet, likebehandling og forenkling, og ikke minst atskillig mindre skjønnsanvendelse enn slik som det er nå. I mange tilfeller ville faktisk utflytting kunne konstateres raskere med de nye reglene enn med de gamle, som innebar et skjønn med mange kriterier for vurdering og tilknytning. Selvangivelseskravet er ikke et urimelig krav til dokumentasjon når man har hatt såpass lang tilknytning til Norge som minst ti år. Det er heller ikke strengere enn det andre land har. Kanskje kan det være greit å ta det som utgangspunkt.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2003-05-08:
Saksordføraren har gjort grundig greie for dei ulike elementa i saka, så eg skal nøye meg med å kommentere det punktet som SV er ueinig med fleirtalet i, nemleg punktet om verdipapirlån og shortsal. Forslaget har, som fleire har vore inne på, bakgrunn i endringane frå 1996 i lovgjevinga rundt verdipapirhandel. Det er med bakgrunn i den behandlinga at SV òg denne gongen går imot, og eg vil bruke litt av argumentasjonen som gjaldt den gongen, men som òg gjeld i dag. SV og Senterpartiet står åleine i innstillinga i dag, mot desse punkta. Vi stod òg aleine den gongen. Vi står åleine i vår prinsipielle motstand mot forslag som vil liberalisere marknadsomsetninga av verdipapir. Endringane som blei gjorde i 1996, var radikale. No går ein endå lenger i forhold til å stimulere til shortsal. No, som i 1996, manglar analysar og vurderingar av dei samfunnsmessige konsekvensane ein auke i volumet i marknaden for verdipapirlån og ein auke i omfanget av shorthandel vil ha. Det er ikkje rett som representanten Heidi Larssen seier, at ein var ferdig med den analysen og dei vurderingane i 1996, for ein gjekk ikkje inn på det då, like lite som ein går inn på det no. Det var det berre SV og Senterpartiet som gjorde. LO peika nettopp på dette i si høyringsfråsegn til denne behandlinga, utan at nokon har funne å sjå nærare på kva LO har kome med. Marknaden blir på mange måtar framstilt i sin idealversjon, medan den historiske erkjenninga om marknadssystemets innebygde ustabilitet ikkje er til stades – sjølv om vi både i Noreg og i ein del andre land har fått merke at finansielle kriser har spreiingseffekt til økonomien. No skal ikkje vi samanlikne oss med Argentina, men Asia-krisa hadde òg verknad for kronekursen og rentenivået i Noreg, og det er altså etter 1996. Så erfaringar som ein del land har gjort seg etter 1996, burde fått plass med ein analyse og ei vurdering i denne saka. Dei einaste konsekvensane som er drøfta i saka, er effekten dei føreslåtte endringane vil ha på verdipapirmarknaden i seg sjølv. Det blir ikkje drøfta kva slags verdipapirmarknad samfunnet er tent med å ha. Den samfunnsøkonomiske tenkemåten er fortrengt av det overordna målet om ein effektiv, fungerande verdipapirmarknad. Vi er likevel einige i at ei lovendring i tråd med forslaget kunne lette oppgjerssituasjonen i marknaden. Det å lette tilgjengelegheita ved å bruke lån som dekning, vil òg kunne vere ein måte å redusere risikoen på. Det er i og for seg bra. Men det er likevel ikkje alltid at ein minska risiko for ein individuell aktør vil føre til minska risiko for marknaden som eit heile eller for samfunnet. Så med bakgrunn i det eg no har sagt, vil altså SV framleis stemme mot dei omtalte punkta, som eg har gjort greie for.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2003-05-08:
Heidi Larssen burde vel ikke la seg overraske over at Senterpartiet og SV mener det samme i dag som vi gjorde i 1996. At vi tapte en avstemning den gang, er ikke grunn god nok til å skifte mening. Jeg har for så vidt sett at Høyre heller ikke gjorde det i forhold til en annen viktig sak hvor de tapte en avstemning i 1994, men hvor de likevel ikke slår fra seg muligheten til å ta spørsmålet om Norges tilknytning til EU opp på nytt når muligheten byr seg, for å nevne én parallell. Reglene om skattemessig bosted har vært uklare. En del personer med god råd har kunnet utnytte reglene til å bo i Norge, men betale skatt til land med lavere satser. De regler som nå vedtas, skal gjøre det enklere både for skattyterne og for ligningsmyndighetene å tolke og håndheve reglene. Senterpartiet foreslo i 1999 at regelverket skulle bli presisert og forbedret, slik at personer som faktisk bor i Norge i store deler av året og drar nytte av alle de goder som hjemlandet med sine forholdsvis høge skatter kan tilby, også betaler skatt til Norge. Det var den gangen enighet i komiteen om at reglene skulle strammes opp, i tråd med intensjonene i forslaget. Jeg synes det er positivt at alle regler om skattemessig bosted nå samles i skatteloven. Tiden vil vise om regelverket vil fungere slik at de store skattehullene vi har hatt, blir fjernet uten at nye blir åpnet. Skatteparadisene vil fortsatt finnes, men det må bli slutt på at de som tjener mest, slipper å betale skatt til Norge på grunn av store hull i skattereglene. De siste tallene fra Skattedirektoratet viser at det er betydelig interesse for å flytte til utlandet på grunn av skattemessige forhold. Ifølge Nettavisen 5. mai har Skattedirektoratet de siste årene fått inn 300–400 klagesaker når det gjelder ønske om utflytting, og 80 pst. av disse avvises. Departementet skriver i proposisjonen at de nye reglene vil føre til at noen flere enn i dag blir skattepliktige til Norge både ved inn- og utflytting. Samtidig blir reglene enklere å praktisere. De norske reglene vil nå bli i samsvar med tilsvarende regler i de fleste av nabolandene våre. Jeg synes det er god balanse mellom de krav som stilles ved skattemessig innflytting og utflytting, og mellom reglene i Norge og i de nærmeste naboland. På noe lengre sikt må vi kunne ha noe større ambisjoner: å avskaffe de skatteparadiser som fortsatt finnes. Kåre Willoch skrev i en kronikk i Dagsavisen 13. okt. 1999: «Hvis man skal komme bort fra de grovt urimelige privilegier for de mest hensynsløse blant verdens rikeste i dag, som er fullt på høyde med adelens privilegier før den franske revolusjon, må man utvikle et internasjonalt samarbeid om avskaffelse av skatteparadiser.» Når det gjelder begrunnelsen for at Senterpartiet går mot forslaget om nye regler for beskatning ved lån av verdipapirer, viser jeg til den redegjørelse som Heidi Grande Røys holdt.
Torbjørn Hansen (Høyre), 2003-05-08:
President! Jeg stemte feil. Jeg stemte for, men skulle ha stemt imot.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2003-05-14:
Jeg har gleden av å fremme et forslag om å gi pionerdykkerne i Nordsjøen ærespensjon etter de samme økonomiske retningslinjene som gjelder for krigspensjon, som er omtrent 240 000 kr. Dette forslaget er egentlig utarbeidet at Vidar Kleppes nye parti, Demokratene, hvor jeg selv er medlem. Men jeg har oppfattet Stortingets regelverk slik at jeg her har status som uavhengig representant, og at det derfor må være formelt riktig å fremme forslaget ikke på vegne av Demokratene, selv om jeg er medlem der, men på vegne av meg selv.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-05-14:
På vegne av representantene Heikki Holmås, Kristin Halvorsen og meg selv vil jeg fremme forslag om opprettelse av Alnaelva miljøpark.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-05-14:
Jeg vil stille et spørsmål til miljøvernminister Børge Brende, men først gratulere med vervet som leder for FNs kommisjon for bærekraftig utvikling. En av de aller viktigste oppgavene man står overfor om man skal skape en bærekraftig utvikling, er å redde regnskogen. Det er her mesteparten av det biologiske mangfoldet befinner seg. Hvert år forsvinner det regnskog tilsvarende halvparten av Norges areal. Mesteparten av regnskogen er ikke hogd bærekraftig, og den er ofte også ulovlig hogd. Forbrukerinspektørene kan i dag fortelle at regnskogteak fra militærdiktaturet i Burma brukes i produksjon av norske fritidsbåter. Halvparten av den opprinnelige skogen av teak i Burma er allerede borte, og teakeksport er militærdiktaturets største inntektskilde. Statsråd Børge Brende har tidligere lovt et forbud mot innførsel av slikt regnskogstømmer i Norge, og mitt spørsmål er: Når kommer forbudet, og hva vil lederen av FNs kommisjon for bærekraftig utvikling gjøre for å stanse regnskogsødeleggelsen?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-05-14:
Børge Brende skrev i Dagbladet den 3. juli 2002: «Regjeringen vil gå inn for forbud mot innførsel av trevirke som er ulovlig hogd, og vurdere ulike virkemidler for å hindre innførsel av trevirke som ikke er miljøsertifisert.» Videre avslutter han kronikken med å skrive: «Vi bør sikre at bare tømmer som er bærekraftig produsert, eksporteres til Norge.» Når statsministeren, miljøvernministeren og andre også fra Regjeringen oppfordrer bransjen til å stoppe denne importen i fem år, er det ikke på tide at Regjeringen selv handler og får på plass det forbudet vi trodde miljøvernministeren varslet i fjor?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-05-14:
Det hersker ingen tvil om at vi er glade for at territorialsonen er utvidet fra ca. 7 km til ca. 22 km. 22 km er likevel ikke veldig langt ut fra kysten. Det er fremdeles slik at en supertanker i drift ca. 20 km utenfor Norskekysten utgjør en stor fare. Miljøvernministeren har i så henseende tatt et prisverdig initiativ. Han har satt i gang en utredning, ifølge en pressemelding fra Miljøverndepartementet, hvor siktemålet er å gjøre Barentshavet til et såkalt PSSA-område, gi det status som særskilt sensitivt område. Det finnes noen slike områder i verden i dag – Great Barrier Reef utenfor Australia er ett – og det gir oss muligheter til å ta i bruk langt sterkere restriksjoner for bl.a. skipstrafikken. Kan statsråden redegjøre for hvordan det arbeidet ligger an i Regjeringen?
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2003-05-14:
Jeg har et spørsmål til statsråd Svarstad Haugland. Statsråden har forrige uke uttalt seg til media om en viktig politisk sak for folk flest, og jeg håper at statsråden også kan dele sine synspunkter med Stortinget. Regjeringen har foreslått en ny lov, som åpner for frislipp av privatskoler med garantert statlig finansiering. Arbeiderpartiet vil slåss for å styrke den offentlige fellesskolen som den viktigste møteplassen for alle unger, uansett bakgrunn. Hvorfor er det så viktig for Kristelig Folkeparti å bidra til privatisering av den offentlige grunnskolen, noe som åpner for sortering av unger etter foreldrebakgrunn og karakterer? Jeg vet at statsråden har mulighet til velge om hun kan og vil svare, all den stund Høyre sitter i førersetet i Regjeringens skolepolitikk.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2003-05-14:
Jeg skal være generell. Statsråden har selv uttalt at etablering av private skoler kan skape problemer for den offentlige skolen, både økonomisk og ressursmessig. Det er tydelig at hun er urolig, og jeg er glad for at statsråden erkjenner det. Problemet er at hun ikke har gjort noe for å bøte på uroen. Jeg har ikke noe greie på det, men det må vel være dette som kalles å tale med to tunger. Statsråden kjenner helt sikkert til situasjonen i skolesektoren i kommunene, med reduksjoner i lærerstillinger og nedskjæringer. Kommunenes muligheter til å si nei til private skoler blir i praksis svært begrenset. Men penger til privatskolene vil tappe kommunenes skolebudsjetter. Burde ikke Kristelig Folkeparti ut fra sitt verdigrunnlag forsvare fellesskapet som kommunene og den offentlige grunnskolen representerer, i stedet for mer marked og private skoler som vil sortere elever i ung alder?
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2003-05-14:
Jeg takker statsråden for svaret.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2003-05-14:
Det svaret som eg vil gi, vil sjølvsagt vera på vegner av Regjeringa. Det er ikkje enkeltparti som er i regjering. Det er tre parti, og vi står saman om den politikken vi fører. Skulepolitikken ligg ikkje innanfor mitt ansvarsområde, men det er ei hjartesak for Kristeleg Folkeparti, også ein sterk offentleg skule. Eg vil ta avstand frå måten spørsmålet var formulert på, for vi ynskjer også å byggja opp under ein sterk offentleg skule. Samtidig synest vi at foreldrefridomen er veldig viktig, og at foreldra sjølve skal få lov til å velja skule, om dei ynskjer å senda borna til ein frittståande skule eller til ein offentleg skule. For meg er det ganske lett å kombinera dei to ynska – satsa på ein offentleg, god skule, men samtidig leggja vekt på foreldreretten, slik at dei kan velja ein annan skule for borna sine dersom det er det dei ynskjer. Det må vera ein viss eigendel for dei foreldra som ynskjer å senda borna sine dit. Det vil kosta dei noko, men prisen må ikkje bli så høg at det berre er rikfolk som har råd. Lat meg få leggja til, sidan det står ei rekkje folk bak som sannsynlegvis skal følgja opp, at eg har ikkje tenkt å gå inn i ein vidare skulepolitisk diskusjon. Men eg ynskjer å skjera det ned til heilt generelle haldningar i forhold til kva Regjeringa står for, og kva Kristeleg Folkeparti står for. Eg går ut frå at det er på bakgrunn av landsmøtet i helga representanten stiller spørsmål.