Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-03-23:
Utgangspunktet for undertegnede, og jeg antar de aller fleste i debatten, er at en skal bruke energiressursene våre mest mulig rasjonelt og effektivt. Det er fornuftig som samfunn, og det er fornuftig for den enkelte – gitt at det blir gjort på riktig måte. For av og til kan en få inntrykk av at en i energidebatten, når det gjelder energieffektivisering, skal bruke en krone for å spare ti øre. Men gjort på riktig måte er det på mange måter en gullgruve å kutte energibruken vår, for en kan opprettholde produksjonen i industrien, en kan opprettholde virksomhet i næringslivet, i offentlig sektor, en kan ha komfort og velstand i hjemmet, selv om en bruker mindre energi – hvis en bruker den smartere. Det er et stort potensial for energieffektivisering i landet vårt. Cirka 40 pst. av vår stasjonære energibruk er i bygg, tilsvarende ca. 80 TWh. Og det er studier i det siste som viser at potensialet for energieffektivisering er opptil 12 TWh. Norge har dog ikke egne mål for energieffektivisering, selv om vi har en del virkemidler gjennom Enova. Det skal jeg komme tilbake til. I arbeidet for å energieffektivisere kan en stille krav ved nybygging. Det er riktignok en omfattende, eller langdryg, prosess hvis en skal komme i mål, ved at bygningsmassen kun skiftes ut med ca. 1 pst. i året. Men det er ikke galt å være langsiktig av den grunn. Men en kan også tenke stimulans ved oppussing. Fremskrittspartiet har flere ganger løftet fram skatte- og avgiftsincentiv, som gir en umiddelbar gevinst for folk som når de pusser opp huset sitt, også etterisolerer eller finner system som bruker energien bedre. Dette er også i tråd med det president Obama gjennomførte i USA i januar 2009. Jeg nevner det, fordi en del på rød-grønn side i denne salen er veldig inspirert av alt det han gjør. Alternativt kan en gå løs på ordninger som hvite sertifikater eller lignende. Denne debatten skal ikke være en gjennomgang av de ulike tiltakene, men mer en diskusjon om at mål om energieffektivisering ofte kommer i konflikt med enkeltes mål om energiomlegging. Det som fra Fremskrittspartiets side er viktig, er at vi har forbrukernes interesse i sentrum her – ikke bare enkelte næringers ønske om økt markedsandel. For det er sånn det kan virke for en del folk når en ser hvilke teknologikrav som kommer fra Regjeringen i forskrifts form. Vi tror fra Fremskrittspartiets side at skal en få til best mulig energibruk, må en tillate et mangfold av løsninger, avhengig av størrelse på bolig, hvor den ligger, hvor gammel den er, hva slags bruk den har. Enova har en del støtteprogram, men når det gjelder energieffektivisering, er det i realiteten kun prosjekt der en i utgangspunktet har et forbruk på over 500 000 kWh, som får innpass hos Enova, og det er det de aller færreste husholdninger som har. Det eneste unntaket er styringssystem for strømforbruk, som stort sett alle kan få støtte til. Men resten av Enovas tiltak overfor normale husholdninger går på tiltak som ikke omhandler el. Og skal du isolere din bolig, er det ingenting å hente gjennom disse ordningene. Det tror jeg betyr at en i realiteten får dårligere utnyttelse av samfunnets ressurser som Enova disponerer, for virkemiddelbruken blir smalere enn det den kunne vært i forhold til folks behov. Jeg vil også nevne at støtten som gis pr. kWh til energisparing, er langt lavere enn den støtten som de samme myndighetene gir for å utløse en ny kraftproduksjon. Det er også et paradoks, men det er ikke det denne debatten heller skal omhandle. Det er en del paradokser i denne debatten når det gjelder energisparing kontra energiomlegging, der det virker som om mål om energiomlegging for å tilfredsstille noen næringer er viktigere enn behovet for energisparing totalt sett. Det kommer en f.eks. borti når en begynner å snakke om fjernvarme kontra passivhus. I klimaforliket la alle partiene som var med – som fikk lov til å være med på det – vekt på at passivhus er framtiden. Samtidig vet vi at i veldig mange kommuner er det en enorm satsing på fjernvarme, fordi en oppfatter det som å være et politisk nasjonalt mål. Og konflikten kommer når en i områder der en ønsker å bygge passivhus, blir pålagt å legge inn fjernvarme. Det er de aller færreste utbyggere som synes det er noe fornuft i det, og da velger de vekk det ene. Og som regel blir det til at de velger vekk passivhusstandarden, fordi fjernvarme er noe de må ha, passivhus er noe de kan ha. Den debatten preges jo ofte av at lokalpolitikere sier jo, men vi må ha fjernvarmetiltak, fordi det er det rikspolitikerne sier, mens rikspolitikere, og da Regjeringen, som jeg henviser til her, sier jo, men det er ikke et pålegg, det er en oppfordring. Men oppfordringen er oppfattet som så sterk at det prioriteres. Det er sjelden hensiktsmessig å etterinstallere vannbåren varme i eksisterende boliger. Det betyr at omfanget av fjernvarme kan være ganske begrenset en del steder hvor man allikevel ønsker å pålegge det. En sier at fjernvarme har en nytte fordi en ofte bruker varme som ellers ville gått til spille. Og akkurat der er jeg helt enig i at fjernvarme har en effekt. Men vi ser i en del områder at det er ikke nødvendigvis bare avfallsforbrenning som fyller opp fjernvarmeanleggene, det er vel så mye forbrenning av bioressurser, og ikke minst forbrenning av fossile ressurser. Så akkurat der vil jeg utfordre statsråden til å legge fram et CO2-regnskap for norsk fjernvarmeproduksjon, slik at en faktisk ser at dette CO2-messig er vel så bra som det en ønsker å erstatte. De tallene har vært vanskelige å få tak i, dessverre. Når det gjelder energimerkeordningen, er det en i utgangspunktet god og fornuftig ordning som skal stimulere til effektiv bruk av energi, og vi trodde det skulle være uavhengig av hvilke varmekilder en bruker. En skal gjøre forbrukerne bevisst i kjøpsøyeblikket på hva slags energiforbruk bygningen de ønsker å kjøpe, har. Men her opplever en også en konflikt mellom ulike energikilder, der strøm kom godt ut, mens biovarme kom relativt dårlig ut, og ordningen ble da stoppet. Oppslag i Dagens Næringsliv gir en del forklaringer på hvorfor, og jeg henviser til oppslaget 15. desember 2009. Ved at bioenergiprodusentene kom dårlig ut, ble det mye protester, og en måtte finne en ordning som gjør at biovarme kommer bedre ut i dette regnskapet. Varmepumper kommer best ut, pellets kommer dårlig ut, til og med elpanelovnen kommer bedre ut enn pellets. Ut fra et energieffektiviseringsproblem ser jeg ingen problemer i det. Men når målet er energiomlegging, blir det selvsagt veldig problematisk. Da må en være åpen og ærlig på hva energimerkeordningen egentlig skal omhandle. Det er også litt av den oppmerksomhet en prøver å reise i denne debatten. Jeg opplever ikke at EUs intensjon var å dytte ut el, men å øke effektiviteten ved bruk av energi generelt. Det siste punktet jeg skal komme inn på, er teknisk forskrift for plan- og bygningsloven, som nå er på en ny runde i høringssystemet og Regjeringen ønsker å stramme inn. Jeg er helt enig i også her at en bør ha en rasjonell tilnærming til energibruk i bygg. Men de nye kravene som en nå er ute med, synes jeg ikke ivaretar byggeiers eller forbrukers interesse i det hele tatt, men legger kun vekt på ens eget ønske om å hindre bruk av el i bygninger. Det framstår nærmest som et eget mål, til tross for at NVE sier at strøm fra vind og vann er svært miljøvennlig, til tross for at en i alle sammenhenger når en diskuterer elbiler, snakker om at en bruker ren strøm. Men akkurat når en skal diskutere teknisk forskrift, anslår en at CO2-utslipp fra strømmen i Norge er på 350 g/kWh. Så plutselig dukker det opp et CO2-utslippselement i norsk strøm når du bruker noe Regjeringen ikke ønsker du skal gjøre. Men når du bruker det i noe av det Regjeringen ønsker, er det altså null. Det er viktig nå med en selektiv tilnærming til bruk av fakta. I dag tilsier teknisk forskrift at 40 pst. av energibehovet skal være fornybart – altså utover strøm – men det er en unntaksregel som sier at du får fritak fra dette kravet hvis du kan vise til at det er mer rasjonelt økonomisk sett å bruke strøm. De nye tekniske forskriftene strammer inn på dette ved å si at bygg over 500 m2 skal ha 60 eller 80 pst. bruk av fornybar energi, og du fjerner også unntaksregelen. Altså: Du kan ikke regne deg fram til at el er mer lønnsomt – du kan gjøre det, men det vil ikke bety noe. Og da begynner en å pålegge forskrifter og regelverk som gjør det svært lite rasjonelt i forhold til bruk av de beste virkemidlene for utbygger. Det er spesielt dette som er et ankepunkt når du gjennom forskrifter endrer hele energiforsyningen og ikke lenger legger vekt på den økonomisk rasjonelle situasjonen for utbygger, men bare sier at politisk ønsker vi ikke å bruke strøm i nye bygninger, og derfor endrer vi forskriften, og det til tross for at § 10-3 – altså punktet før – tilsier at energibehovet i nye bygg skal reduseres. Så samtidig som du skal redusere, skal du altså legge inn dyre tekniske løsninger som om du ikke reduserte energiforbruket. Der kommer det en konflikt mellom energieffektivitet og energiomlegging som gjør at samfunnet ikke bruker ressursene sine rasjonelt, og der håper jeg at statsråden vil oppklare en del punkter.