trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2006-06-15:
En konsekvensutredning i henhold til petroleumsloven er de skritt man tar for å åpne et område for petroleumsaktivitet. I motsetning til det som representanten har sagt tidligere i debatten i dag, er det ingen eksempler på at man har foretatt en konsekvensutredning uten at områdene er blitt åpnet. Det er ikke uten videre gitt at alle de områdene man foretar konsekvensutredninger av, blir åpnet, men deler av disse områdene har i enhver sammenheng blitt åpnet. Så man har faktisk ingen eksempel på at man har foretatt en konsekvensutredning uten i neste omgang å åpne dette området for petroleumsaktivitet. Regjeringen ønsker ikke å gjøre dette i denne omgang. Regjeringen ønsker å skaffe mer kunnskap om dette området slik at man når man kommer til 2010 og har den første evalueringen av forvaltningsplanen, skal ha et sikrest mulig grunnlag til å gjøre de vurderinger som Regjeringen skal gjøre i 2010 i forhold til det sårbare området som vi her snakker om. De faglige instansene har vært samstemte om at dette er det vanskeligste området i forhold til miljøperspektivet og i forhold til fiskeriaktiviteten.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2006-06-15:
Nei, det har jeg absolutt ingen forståelse for. Det er ingen grunn til at befolkningen i nord skal føle seg skuffet. Befolkningen i nord er mer avhengig enn noen andre av at man tar de nødvendige miljømessige hensyn i forhold til utvikling av den aktiviteten som vi her snakker om, som kan bli viktig for denne landsdelen, og som Regjeringen vil legge til rette for. Men det er altså en aktivitet som skal balanseres opp mot fiskerinæringen; der man skal ivareta nødvendige miljøhensyn i sårbare områder. Det har Regjeringen lagt til rette for, og det vil vi også arbeide for å utvikle videre framover. Representanten Kristiansen er vel kjent med at overskrifter og ingresser i media kan bli så mangt. Jeg har aldri sett på meg selv som en nyfrelst tilhenger av aktivitet i nord, og dernest tror jeg faktisk også det er slik at undertegnede og representanten Kristiansen legger vidt forskjellige ting i begrepet full fart i nord. Ja, Regjeringen har til hensikt å legge til rette for en balansert utvikling, ikke minst hvor nettopp hensynet til å skape aktivitet på land også skal ivaretas. Det gjør at en skrittvis tilnærming til aktivitetsutvidelse i nord er den fornuftige måten å gjøre dette på, slik at næringslivet i nord også i størst mulig grad kan kvalifisere seg for oppdrag på norsk sokkel og bidra med det dette næringslivet har av kunnskap og kvalifikasjoner.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2006-06-15:
Spørsmålet om oljevernberedskap er et viktig spørsmål. Muligens vil fiskeriministeren komme nærmere inn på dette. Før et oljeselskap får samtykke fra myndighetene til å bore, er et slikt samtykke også knyttet til beredskapskrav, altså krav om oljevernberedskap. Det betyr at omfanget av beredskapskravene avgjøres av forhold som nærhet til land, spesielt miljøfølsomme områder og andre næringsinteresser som det skal tas hensyn til. Det er altså slik at det ikke vil bli gitt tillatelse til boring dersom myndighetene mener at denne boringen ikke kan gjennomføres på en trygg måte, selv om selskapene har fått utvinningstillatelse i det området man snakker om. Økt aktivitet vil medføre at myndighetene også stiller strengere krav til selskapenes beredskap, samtidig som også vi fra myndighetenes side selvfølgelig må ha oppmerksomheten rettet mot den oljevernberedskap som vi som myndighet har ansvaret for. Men jeg vil understreke at det er et samspill mellom myndigheter og selskaper, hvor beredskapen blir utvidet i takt med den virksomheten som skjer.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2006-06-15:
Det ulovlige fisket i Barentshavet startet ikke ved regjeringsskiftet. Det har foregått i flere år, uten at det har fått nevneverdig politisk oppmerksomhet. Dette har den nye regjeringen tatt tak i. Vi har styrket kontrollinnsatsen med et betydelig antall millioner, og vi har tatt til orde for et internasjonalt samarbeid for å få bukt med dette, for Norge kan ikke løse den utfordringen alene. Vi har blitt enig med Russland om en rekke konkrete tiltak. Det følger vi nå opp, og de vil bli gjennomført. Vi samarbeider med EU, og vi jobber innenfor FN for å hindre at den ulovlig fangede fisken skal komme inn i markedene. Det løser vi gjennom landingskontrollavtaler, det løser vi gjennom havnestatskontroller, og det løser vi ved å hindre at fartøy som deltar i ulovlig fiske, får adgang til havner. Som jeg også nevnte i mitt innlegg, jobber vi med å få på plass skikkelige sporingssystemer. Forbrukerne vil ha lovlig fanget fisk hvis de får valget. De må vite når de kommer til butikken, at den fisken som ligger der, er fisket lovlig. Det skal vi bidra til.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2006-06-15:
Jeg slutter meg ikke til den virkelighetsbeskrivelsen som representanten Brende her presenterer. For det første er dagens oljevernberedskap basert på de analysene som ble gjennomført i forbindelse med stortingsmeldingen «På den sikre siden – sjøsikkerhet og oljevernberedskap». Dagens oljevernberedskap er tilfredsstillende i forhold til den aktiviteten vi har i dag. Så skal vi trappe opp oljevernberedskapen i tråd med den aktiviteten som kommer. Men selv om vi åpner nye områder for petroleumsaktivitet, skjer ikke det over natten. Vi har tid til å utforme krav til private aktører, og vi har også tid til å styrke den statlige beredskapen. Det er noe som vi vil komme tilbake til i de årlige budsjettene. Når det gjelder slepebåtberedskapen, har vi en statlig beredskap i nord med en responstid på ti timer. I tillegg får vi på Melkøya tre private båter på plass ved årsskiftet.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2006-06-15:
For det første: Når det gjelder strandsoneprosjektet til Verdens Villmarksfond, er det faktisk slik at de har fått støtte av Fiskeri- og kystdepartementet, riktignok ikke i det omfanget som de søkte om. Parallelt med dette har Fiskeri- og kystdepartementet satt i verk et strandsoneprosjekt der vi ønsker å samle de ulike aktørene på denne arenaen – inkludert kommuner, NordNorsk Beredskapssenter og WWF – for at vi skal ha en samlet organisasjon som kan tre i kraft hvis uhellet først er ute. Samtidig vil jeg understreke at oljevernberedskapen består av flere forskjellige ting. Det aller viktigste er at vi har på plass systemer for å hindre at ulykker skjer. Strandsoneberedskapen er det siste leddet i den kjeden. Som sagt: Risikoen i området i dag er lav. Vi skal bygge opp beredskapen i tråd med den aktiviteten som kommer. Det har aldri blitt stilt så strenge miljøkrav før som nå.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2006-06-15:
La meg begynne med å si at jeg er glad for at Regjeringen skjønte at den bommet med første søknad til IMO om farledsbegrensninger. Statsråden snakker om at havet har man høstet av i århundrer. I dag er det ikke bare lovlige aktører som høster av dette havet, det var også statsråden inne på. Det er veldig mye ulovlig og uregistrert fiske. Mye tyder på at det ulovlige, uregistrerte fisket i disse dager er rekordstort. Vi har allerede fått stadfestet at den verktøykassen som statsrådens kollega Eriksen snakket om i valgkampen, er blitt et smykkeskrin. Og da lurer jeg på: Hvilke konkrete tiltak har statsråd Pedersen for å hindre ytterligere økning i det ulovlige fisket i Barentshavet?
Børge Brende (Høyre), 2006-06-15:
Det er historisk når et samlet storting i dag åpner for at den norske delen av Barentshavet skal åpnes for olje- og gassvirksomhet. Det er dessverre ikke et samlet storting som i dag vedtar at oljevernberedskapen skal trappes opp tilsvarende den økte olje- og gassvirksomheten i Barentshavet. Det synes jeg er ganske utrolig, og det er faktisk ganske uansvarlig. Jeg vil gjerne høre hvorfor man ikke kan stemme for de to konkrete forslagene som opposisjonspartiene har fremmet. Det ene dreier seg om å styrke slepebåtkapasiteten, slik at man får en responstid på seks timer, og maksimalt tolv timer. Hva er årsaken til at man ikke stemmer for dette? Har statsråden tenkt å gjennomføre dette, uavhengig av hva Stortinget vedtar her? Det andre gjelder vårt forslag om å styrke oljevernberedskapen i tråd med olje- og gassutviklingen i nord. Hvorfor kan ikke regjeringspartiene støtte disse to forslagene?
Børge Brende (Høyre), 2006-06-15:
Det var representanten Ballos innlegg som fikk meg til å be om ordet nå. Jeg synes nemlig det var nødvendig å takke representanten Ballo for gode ord og ikke minst det forholdet at han savner meg som miljøvernminister. Det siste kan jeg jo forstå med tanke på at Regjeringen og regjeringspartiene i dag vil bekrefte at man neglisjerer oljevern i nord. I dag vil representanten Ballo, hvis han ikke ombestemmer seg, stemme ned vårt forslag om å styrke slepebåtkapasiteten utenfor Finnmarkskysten. Representanten vil da også trolig, hvis han ikke ombestemmer seg, stemme ned vårt forslag om opptrapping av oljevernberedskapen i takt med utbyggingen av olje og gass, og representanten vil da også gå imot vår merknad om at WWFs prosjekt «Ren kyst» skal få økt støtte. Etter disse hyggelig ord fra representanten Ballo får jeg vel heller leve med at han savner at jeg tar i bruk hele mitt intellekt. Det er nemlig ikke alt som er så lett å forstå. At det måtte en miljøvernminister fra SV til for at Norge for fullt skulle åpne Barentshavet for olje- og gassutvikling, hadde kanskje ikke alle trodd, men som jeg sa i mitt hovedinnlegg, gir jeg kompliment til SV for det, for denne gassen vil erstatte kullkraft på kontinentet, og det er god miljøpolitikk. Jeg hadde et konsistent budskap – det hadde også Høyre. Hvis det er slik at representanten Ballo mente at jeg ikke var for olje og gass i min forrige jobb, tar han faktisk feil. I 2004 krevde bl.a. Bellona og Frederic Hauge mitt hode på et fat, fordi jeg var så positiv til olje og gass, men jeg understreket alltid at det skulle være på verdens strengeste vilkår knyttet til miljø. Jeg tror at det er mulig at fiskeri og olje og gass går hånd i hånd. Men det som ikke er konsistent, er to av regjeringspartienes opptreden her. Det er ikke konsistent at SV, som har lenket seg fast mot Snøhvit, nå går i bresjen for å stemme for full olje- og gassvirksomhet i Barentshavet. Det er ikke konsistent i forhold til hva partiene har stått for tidligere, men jeg ønsker det velkommen, og jeg ønsker velkommen det at man snur. Så er det ikke konsistent at Det norske arbeiderparti i dag går imot at man i det hele tatt skal konsekvensutrede det å drive gass- og oljevirksomhet utenfor Vesterålen og i Barentshavet. Som jeg også nevnte i mitt forrige innlegg, ble fiskeriminister Helga Pedersen konfrontert med dette i valgkampen og sa til Dagens Næringsliv den 5. september: «Jeg har ikke frykt for at olje/gass-mulighetene vil bli forhandlet bort. Jeg kan garantere at det ikke skjer.» Derfor er folk i Vesterålen og Troms skuffet over Det norske arbeiderparti i dag, og mener at det ikke er konsistent. De har nok et poeng der.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2006-06-15:
Barentshavet og havområda utanfor Lofoten er i dag reine og rike havområde. Dei er av stor betydning for Noreg. Her har me viktige marine ressursar, det er oppvekstområde for ulike fiskebestandar, osv. Fiskerikdomen har i lang tid vore basis for eksport av nasjonal betydning. Her er det òg mange sjøfuglkoloniar, sjøpattedyr, korallrev og svampområde. Vidare er havområdet ein viktig transportveg, og ein antek at det er store mengder petroleumsressursar her oppe. Frå å vera eit tryggingspolitisk område er nordområda i dag i ferd med å verta eit energipolitisk kraftsentrum. På grunn av at områda er så rike på naturressursar, gjev dei òg store næringsmessige moglegheiter for Noreg. Samtidig er det ei krevjande utfordring å sikra ei god samordning mellom ulike næringar, og dette må gjerast på ein berekraftig måte. Det var med dette som bakgrunn at arbeidet med forvaltningsplanen starta. Dette er ingen industriplan. Det er heller ingen verneplan. Føremålet er nettopp å etablera rammevilkår som gjer det mogleg å balansera næringsinteresser knytte til fiskeri, sjøtransport og petroleumsverksemd innanfor ramma av ei berekraftig utvikling. Mennesket har eit ansvar for å forvalta skaparverket. For Kristeleg Folkeparti er difor forvaltaransvaret og føre var-prinsippet grunnleggjande. Me må utnytta dei ressursane som finst i området, på ein måte som er både berekraftig og miljøvenleg. Me må òg handtera dei klima- og miljømessige forandringane som me ser er i ferd med å visa seg i dei spesielt sårbare områda i Arktis. Kristeleg Folkeparti vil at Noreg si rolle som ein stor energiprodusent skal kunna sameinast med å vera eit føregangsland når det gjeld miljø og miljøvern. Noreg skal vera verdsleiande på miljøvernkvalitet og miljøstandardar. Då må me òg sikra at økosystema og leveområda i nordområda vert haldne intakte og uskadde. Difor satsar me på forsking innanfor petroleumsverksemda, difor krev me nullutslepp, og difor er me opptekne av å ha ein best mogleg beredskap. Me gamblar ikkje med framtida. Me vil etablera ei petroleumsfri sone utanfor Lofoten og Vesterålen. Desse områda er så rike på verdifulle arter og har eit ekstremt sårbart økosystem. Difor kan me ikkje akseptera nokon risiko for skade. Kombinasjonen av ambisiøse miljøkrav og høg kompetanse har gjort at norsk industri i dag ligg langt framme når det gjeld å finna gode miljøløysingar. Denne strategien må òg leggjast til grunn for framtida. Me må ha høge ambisjonar, og me må sikra at nordområda vert føregangsområde for ei berekraftig utvikling.
Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2006-06-15:
Vi behandler nå forvaltningsplanen for Lofoten og Barentshavområdet, og, som andre har vært inne på før meg, dette er en historisk dag. Før jeg går inn på disse momentene, kan jeg ikke unngå å kommentere Kvassheims forklaring på hvorfor Venstre, mens de satt i regjering, valgte å tie stille da det ble lagt lokk på viktige rapporter fra Havforskningsinstituttet og SFT. I dag er man på banen. Den gangen etterlyste vi Venstres hjelp for å få disse fram. Vi fikk det ikke. Men så til planen. Vi har en balansert og god forvaltningsplan, som tar hensyn til miljø, sikkerhet, fiskeriinteresser, olje og gass og andre næringsinteresser i nord. For Senterpartiet er det viktig å påpeke at vi ønsker langsiktighet i vår politikk, så langsiktig at vi ser utover den oljetidsepoken som vi går inn i, og ønsker å ha en livskraftig landsdel etter at oljealderen er over. Da må vi ta de håndgrep som er nødvendig for at vi skal ha et oppegående næringsliv, en sterk fiskerisektor og et oppegående reiseliv. Vi skal utnytte den mangfoldigheten som naturressursene i nord gir oss, slik at vi også har et mangfoldig næringsliv. Derfor er det så viktig at vi har en avventende holdning når det gjelder Nordland VI, Nordland VII og Troms II. Det er dessverre noen som ikke har oppfattet at dette er særlig sårbare områder. Hvis en har interesse av det, ber jeg om at en leser de forskningsartiklene som står i bladet Ottar nr. 2, 2006, der en rekke forskere nettopp ber om at man viser stor varsomhet i dette sårbare området. Når det gjelder kunnskap, har nettopp forsker Gunnar Sander ved Polarinstituttet ramset opp en rekke sentrale kunnskapshull som vi må bruke tiden som kommer, for å fylle. Så til de som er skeptiske til at noe farer ifra oss. Hvis vi har 600–800 milliarder liggende på havbunnen i Lofoten/Tromsområdet, er det noen som tror at oljeselskapene glemmer det om de må vente noen år ekstra?
Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2006-06-15:
La meg få lov til å illustrere med tall noe av det foregående taler var inne på. Førsteamanuensis Peter Arbo ved Universitetet i Tromsø har gjort en undersøkelse og prognosert i 2020 følgende tall for de næringene som det ble referert til: Reiselivet har mulighet for å sysselsette 23 000 årsverk, fiskeri 18 000 årsverk, havbruk 13 000 årsverk og petroleumsvirksomheten 2 000 årsverk. Det gir et bilde av den virksomheten som man vil få i nord, og det burde trekke en del argumenter ned på et mer jordnært plan. Det er ikke oljevirksomheten som vil løse utfordringene for den nordlige landsdelen. De tre første næringsaktivitetene vil skape et inntektspotensial som er beregnet til 71 milliarder kr. Aktiviteten i petroleumsnæringen lokalt vil bli begrenset, men vi vet at den nasjonalt legger igjen betydelige midler. Så til Nordland VI og VII. Når Regjeringen har valgt å sette håndbrekket på og la dette toget gå litt saktere fram, er det i erkjennelse av at utviklingen i sikkerhetssektoren, teknologisk utvikling, kommer imot oss med stormskritt. La da disse tre områdene ligge der som en forlokkende juvel. Fordi noen av dem allerede er innenfor rekkevidde av horisontal boring fra land, kan vi få en utvinning fra dem. Da betyr det at vi står overfor en helt ny situasjon som nettopp kan gi landbasert virksomhet en ny giv. Det bør vi ha tid til å vente på. Så en liten kommentar til Fremskrittspartiet. Jeg tillot meg i går på nordnorsk måte å være litt fleipende da jeg sa at Fremskrittspartiet hadde en egen kalkulator. Nå konstaterer jeg at de har fått en egen mottaker. Det er ikke sagt at 80 pst. av befolkningen i Nordland har sagt nei. Det vi vet, er at noen er dypt skuffet. Mange har betydelige betenkeligheter og føler en lettelse over det som blir bestemt i Stortinget i dag, og mange har en uttalt glede. La oss være ærlige nok til å innrømme det. Ellers ber jeg om at Fremskrittspartiet får en annen mottaker.
Torill Ø. Hanssen (Fremskrittspartiet), 2006-06-15:
Gleden i Nord-Norge var stor da vi endelig skulle få prøveboring og vise resten av landet at også vi hadde store verdier av gass og olje. Fiskeriene sammen med industri og jordbruk har vært og er våre primære arbeidsplasser. Nå skulle vi bli olje- og gass-sjeiker, men den gang ei. Den verden som så så lys ut i henhold til petroleumsvirksomhet, med bl.a. arbeidsplasser, IT og forskning i Nord-Norge, ble forskjøvet langt ut i det blå. Regjeringspartiene har for mye partihensyn å ta til at vi i Nordland kan få nyte godt av våre ressurser i Nordland VI og VII. Behovet for å styrke kunnskapsgrunnlaget er regjeringspartienes argumentasjon for ikke å starte konsekvensutredning, prøveboring, men de vil vurdere dette i en forvaltningsplan i 2010. Da kan vi legge til minst 20 år før vi kan komme i gang. Er dette en god distriktspolitikk? Man skulle tro at kunnskapsgrunnlaget er godt belyst i de involverte miljøene i Norge. Man behøver kanskje ikke å finne opp kruttet to ganger! Sist uke var jeg så heldig å få besøke Melkøya utenfor Hammerfest, og jeg fikk se de positive ringvirkningene og ikke minst den optimismen som rådde der. Den optimismen kan man ikke si rår i Nordland på grunn av Regjeringens vilje, eller Regjeringens manglende sådan, til å begynne prøveboring eller konsekvensutredning på Nordland VI og VII i denne perioden. Befolkningen i Nordland trenger å få tilbake optimismen, slik at de som er flyttet fra Nord-Norge, kan ønske å flytte tilbake igjen til landsdelen. De nordnorske kvinner og menn ser positivt på en prøveboring. Befolkningen ønsker olje- og gasseventyret velkommen. Den eneste som ikke gjør det, det er Regjeringen.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2006-06-15:
Det var en gledens dag da forvaltningsplanen for nordområdene blei lagt fram tidligere i år. Det var gledelig fordi den er offensiv i forhold til å utnytte ressursene til det beste for regionen og nasjonen, og fordi den legger opp til en forsvarlig og bærekraftig forvaltning, der dette områdets sårbarhet er ivaretatt på en god måte. Den foreslåtte utnyttinga av petroleumsressursene med heilårsaktivitet i Barentshavet er viktig i flere henseender, ikke minst fordi den hensyntar og spiller opp mot den aktiviteten som skjer på russisk side av sokkelen. Samtidig er det klok politikk å avvente leiting og utnytting av petroleumsressursene i Nordland VI og VII og Troms II. Dette er et særdeles sårbart område, hvor hensynet til fiskeriene og de øvrige marine ressursene har hatt forkjørsrett. Derfor har man ikke i denne omgang åpna for en type konsekvensutredning som petroleumsloven krever i forbindelse med leiting og utnytting av ressurser. I stedet legger forvaltningsplanen opp til at man skal kartlegge havbunnen utenfor Nordland VII og Troms II med seismikkundersøkelser. Dette er viktig med tanke på forvaltning av disse områdene i et lengre tidsperspektiv. Forvaltningsplanen beskriver et strengt regime hva angår overvåkning og kontroll med disse sårbare områdene. Et bredt spekter av tiltak med forskning og utvikling innenfor miljøkunnskap, miljøovervåkning og miljøteknologi er viktige elementer i denne sammenheng. På den måten kan ressursutnyttinga skje i samsvar med den kunnskap og beredskap som vi til enhver tid har. De tiltak som forvaltningsplanen legger opp til, beskriver et av de strengeste regimene for petroleumsaktivitet vi kjenner til hva angår hensynet til miljø og sikkerhet. Forvaltningsplanen omhandler først og fremst de miljømessige rammebetingelsene for en bærekraftig utvikling i nordområdene. Jeg er glad for at Regjeringa vil komme tilbake til spørsmålet om samfunnsmessige ringvirkninger og verdiskaping på land. Det er likevel fristende å kommentere de mistrøstige påstandene som deler av opposisjonen har kommet med om at forvaltningsplanen nå gjør det umulig å overleve i nord. Da må jeg minne om at Snøhvit-utbygginga aleine har gitt mer enn fire ganger så stor uttelling for nordnorske bedrifter som det man på forhånd antok. Og det er all grunn til å meine at det i nord finnes langt breiere og bedre kompetanse enn det de 2,8 milliarder kr knytta til leveranser ved Snøhvit, viser til. Med andre ord: Den framlagte forvaltningsplanen åpner på alle måter for vekst i heile den nordlige landsdelen, ikke minst fordi denne regjeringa i sin nordområdesatsing legger opp til en politikk med deltakende og aktivt engasjement for verdiskaping – ikke bare på dette området, men også innen fiskeri og marine næringer, innen reiseliv og andre oppgangsnæringer som er kunnskaps- og kulturbaserte. Det er et engasjement som må tas i nært samarbeid med operatørselskapene som får konsesjoner i nord. De har også et stort ansvar i så måte. Det er det differensierte næringslivet i nord som kan skape den utviklinga vi som bor i landsdelen, ønsker oss.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2006-06-15:
Jeg har med interesse fulgt folketallsutviklingen i Nord-Norge generelt, og i Finnmark spesielt. Jeg så på tallene som nå kom for første kvartal i 2006. Det man ser, som jo er foruroligende, er en generell tilbakegang i stort sett alle Finnmarks kommuner, med unntak av to, Alta og Vadsø. Noe av det mest interessante ved det er at det også var en tilbakegang i Hammerfest, med ti i første kvartal i 2006. Det man ikke kan unngå å reflektere over når man hører denne debatten, er at en veldig stor andel av alle innlegg handler om hvordan petroleumsvirksomheten i nord skal berge Nord-Norge fra fraflytting. Så ser man at på tross av den aktiviteten har altså til og med Hammerfest en tilbakegang i den fasen der aktiviteten er på det største. Vi ser at kommuner som Loppa, Kvalsund og Passvik, som er nabokommuner, har en tilbakegang på linje med eller større enn det noen gang før har vært. Det betyr at de svarene som her gis av en del representanter, ikke kan være de riktige. Jeg må si at da jeg hørte på Børge Brende, var han jo ikke til å kjenne igjen fra da han var miljøvernminister. Khalid Mahmood sa at man må ta hele landet i bruk, men når jeg hører Børge Brende, tenker jeg at man må jo også ta hele intellektet i bruk. For han er ikke i nærheten av de refleksjoner han gjorde tidligere om å ha et bærekraftig miljø, da man kunne se ham stå i «moon boots» i Antarktis og snakke klokt. Det som slår en, er at fiskeriene også i et langsiktig perspektiv i Nord-Norge er nødt til å spille en nøkkelrolle. Det betyr at man er nødt til å skape en bærekraft for fiskeriene. Jeg var på Rolfsøya i høst. Der så jeg hvordan tyske turister nå begynner å få interesse knyttet til bosettingen på Rolfsøya, slik at man kan få en ny bosetting, da med utlendinger som er interesserte i å flytte dit, i hvert fall i sommerhalvåret. Det de er på jakt etter – som man kunne se i turistblader i Tyskland som retter seg inn mot tysk turisme – er jo ren natur, rent hav, fisk som kan fiskes, og som man kan spise. Det er klart at hvis ikke vi er opptatt av det samspillet mellom olje- og gassutvinning og andre ressurser i Nord-Norge, kan Nord-Norge tape enormt på det. Bare siden jeg havnet på Stortinget i 1997, har jeg sett hvordan turismen i Finnmark-sammenheng er kommet for fullt. Nå ser man at Sletnes fyr omdannes, slik at man kan leie hele fyret og overnatte der. Man kan ta det i bruk. I Vardø ser man hvordan byen totalt er i ferd med å endres. Her ligger det et enormt potensial. Men det er naturligvis ikke slik at det er svære selskaper som står for dette, ofte er det enmannsvirksomheter og små virksomheter, men i sum kan disse gjøre enormt mye for Finnmark. Hvis vi ikke ivaretar det perspektivet, vil vi oppleve at til og med Hammerfest blir fraflyttet. Jeg må si at når man hører denne debatten, er jo det et perspektiv som nesten er fraværende. Vi må ha med oss det perspektivet hvis vi virkelig skal snu flyttestrømmen.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2006-06-15:
Jeg synes at de tallene som Alf Ivar Samuelsen trakk fram, som han hadde funnet i bladet Ottar, og som Innovasjon Norge også har presentert på sine hjemmesider, illustrerer ganske godt det som var mitt hovedpoeng, nemlig at veldig mye av den sysselsettingen som skal og bør skje i Nord-Norge, kommer til å skje innenfor andre områder, og at potensialet er mye større innenfor andre områder enn innenfor olje- og gassnæringen. Derfor må man ta ut det potensialet. Apropos Børge Brendes innlegg, må jeg nok si at når jeg nå har hørt på Ivar Kristiansen, Elisabeth Aspaker og Børge Brende, får jeg assosiasjoner til Bjørn Bjørnsens bok om slaget ved Narvik under den annen verdenskrig. Det høres ut som om man er i ferd med å avfolke Nord-Norge med en rekke destruktive tiltak. Det er jo ikke slik at jeg savner Børge Brende som miljøvernminister. Det jeg strengt tatt sa, var at han vel er savnet i Antarktis. Men siden han ikke var her, kan jeg ikke forvente at han siterer det korrekt. Men mitt poeng er at på en rekke av disse områdene hadde man på en nyansert måte kunnet samle seg. Jeg synes det er grunn til å berømme både Kristelig Folkeparti og Venstre i debatten her i dag, fordi de på en nyansert måte påpeker en del av den sårbarheten som er i nordområdene, og at man må ivareta dem. Det har jeg hørt Børge Brende også være opptatt av før, mens han nå er mer opptatt av å spille rollen som opposisjonspolitiker og reindyrke den. Og det er et valg han har full rett til å gjøre.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2006-06-15:
Jeg vil få innlede med å vise til at for den kommende tiårsperioden har norske myndigheter fastsatt et mål om å finne 5 milliarder fat ekstra oljereserver innen 2015. Dette betyr i så fall at vi både må øke utvinningsgraden for mange felt som alt er i produksjon, vi må bygge ut flere allerede oppdagede funn, og ikke minst er det viktig med påvisning og utbygging av hittil uoppdagede petroleumsressurser. Norges oljeproduksjon er nå synkende. Norge har de siste årene vært verdens syvende største produsentland av olje og gass, men er nå falt ned på åttendeplass på statistikken når det gjelder oljeproduksjon. Fallet i norsk oljeproduksjon har de siste årene vært på rundt 0,5 millioner fat pr. dag i forhold til toppåret for noen år siden, på 3,1 millioner fat. Dette er mye, og dette er foruroligende. Samtidig faller oljeproduksjonen i mange av verdens største og viktigste oljefelt flere steder i verden. Anslag fra IEA, Det internasjonale energibyrået, viser at verdens oljeforbruk vil øke voldsomt framover, fra ca. 85 millioner fat pr. dag i dag, til rundt 119 millioner fat i 2025. Det er altså en økning på 40 pst. i oljeforbruket de neste 20 årene som skisseres av IEA. Både Norge og andre land med olje- og petroleumsressurser har nå et klart behov for å erstatte fallende oljeproduksjon med oppdaging og utbygging av nye funn. Oppdaging av nye felt er viktig, fordi vi vet at det går mange år fram til produksjonen kan begynne, fra selve funnet er gjort. Vi trenger av disse grunner å oppdage nye funn, uten utsettelser, og derfor er det meningsløst å føre en politikk som betyr at leting i de mest prospektive områdene på norsk sokkel utsettes uten gode grunner, slik jeg kan vurdere det. Den rød-grønne regjeringens energipolitikk er beklagelig i så måte, og jeg tror mange i Nordland og Troms nå er skuffet over Regjeringens politikk vedrørende områdene der. Regjeringen burde kunne ha gått mye lenger, og nå taper man altså verdifull tid. Man svekker utviklingen i viktige deler av landet som var blitt lovet petroleumsvirksomhet av ikke minst Arbeiderpartiet. Nå utsettes altså disse planene i 10–20 år. Dette er meget uheldig, og dette kan vi i Fremskrittspartiet bare beklage. Vi fremmer derfor forslag som ikke ville ha skapt noen utsettelse i framdriften for f.eks. Nordland VI og VII og Troms II.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2006-06-15:
I hundrevis av år har befolkningen i nord høstet og utnyttet naturen. Det skal fortsette. Det er derfor viktig å få i stand rammebetingelser som gjør at vi nettopp kan balansere fiskeri, sjøtransport og oljevirksomhet innen rammen av en bærekraftig utvikling. Nordområdene antas å inneholde en stor andel av verdens uoppdagede petroleumsressurser, og i Kristelig Folkeparti er vi glade for at det er stor enighet om at vi på grunn av de svært sårbare områdene skal gå varsomt fram. Potensialet for verdiskaping og arbeidsplasser i nord er stort, med økende petroleumsaktivitet. Kristelig Folkeparti er sterkt opptatt av at det skal legges til rette for at store deler av verdiskapingen skal komme de tre nordligste fylkene til gode. Det er derfor ganske oppsiktsvekkende at den sittende regjeringen ikke har lagt større vekt på dette aspektet i planen. Når petroleumsaktiviteten nå gradvis flyttes nordover, er det faktisk langt viktigere at både det offentliges og selskapenes kompetansearbeidsplasser flyttes med, enn spørsmålet om hvor hurtig alle områder skal åpnes, fordi arbeidsplasser kun knyttet til drift av oljeinstallasjonene, ifølge meldingen er ganske få. For Lofotens vedkommende ville en ilandføring der og arbeidsplasser etterpå tilsvare omtrent det samme som fiskeribedriften i Stamsund har av folk i arbeid i dag. Jeg merket meg at olje- og energiministeren sa i sitt innlegg: «Det eventyret vi har sett i sør, skal fortsette også i nord.» Ja, da må det betydelig handling til fra en regjering som har det som erklært politikk at ingen offentlige arbeidsplasser skal flyttes ut av sentrale strøk. For Kristelig Folkeparti er det viktig at økt myndighetsaktivitet i nord utvikles i takt med den økte petroleumsaktiviteten. Regjeringen bør derfor utrede hvordan Petroleumstilsynet og tilsynsoppgavene best kan ivaretas når petroleumsaktiviteten øker i nord, enten ved opprettelse av et avdelingskontor i Harstad eller på annen måte. Jeg signaliserer nå at Kristelig Folkeparti støtter mindretallsforslag nr. 7 om dette.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2006-06-15:
Dette er en veldig interessant debatt å følge med på, men det er ikke noen ny debatt. Det er heller en debatt som har kommet for sent når det gjelder Nord-Norge. Bondevik-regjeringen og miljøvernminister Børge Brendes miljøpolitiske slagskip var forvaltningsplanen. Derfor stoppet de all virksomhet i Barentshavet, unntatt Snøhvit. Fra Arbeiderpartiets side purret vi på forvaltningsplanen gang på gang i forrige periode. Petroleumsvirksomheten i Norge startet i Nordsjøen ved at vi prøvde og feilet og jobbet fram mot det vi nå har, som er verdens mest miljøvennlige petroleumsindustri og -virksomhet. Forvaltningsplanen som i dag blir vedtatt, åpner opp for muligheten av en videre utvikling, slik at vi kan få til en bærekraftig utvikling i nord. Bærekraftig utvikling betyr at vi får en vekst og en utvikling som ikke skader mulighetene for de kommende generasjoner, de som kommer etter oss. Det er en utfordring denne regjeringen har tatt på alvor. I forhold til det miljøpolitiske slagskipet til miljøvernminister Børge Brende og Kjell Magne Bondevik kan en vel etter å ha lest denne innstillingen si at det som er igjen, er en sundskutt og råtten pram. Jeg tror – og mener – at en Bondevik-regjering aldri ville ha greid å legge fram en så balansert plan som den vi i dag behandler. Jeg er veldig stolt over de resultatene som denne regjeringen har lagt fram når det gjelder muligheter for utvikling i en landsdel som absolutt har behov for flere ben å stå på. Når det gjelder Fremskrittspartiets rolle, vil jeg egentlig bare komme med en oppfordring, og det er: Slutt å syte, bli konstruktive, så kan dere også være med og bygge landet stein på stein, eller fat på fat.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2006-06-15:
Dette burde ha vært en lykkelig dag for hele Nord-Norge, men dessverre er ikke det tilfellet. Nok en gang opplever vi at det er et lite mindretall som fullstendig blokkerer for hva det brede flertallet ønsker. Jeg vil anbefale Arbeiderpartiet og Senterpartiet å lytte til befolkningen i nord. Over 80 pst. ønsker et høyt aktivitetsnivå, slik at både Nordland VI og Nordland VII, Troms II samt hele den norske delen av Barentshavet blir åpnet for leting og utvinning av olje og gass. SV, med sin politikk, har dessverre fått gjennomslag for sin holdning, og dette tilsier at vi har fått en pinglepolitikk overfor nordområdene. Vi må ikke glemme at Norge er verdens ledende nasjon innenfor tekniske løsninger relatert til oljeindustrien hvor miljøperspektivet er inkludert. Det er utfordringene med hensyn til å løse våre felles nasjonale oppgaver overfor kommende generasjoner vi bør være opptatt av. Dette er vi i stand til, samtidig som vi sikrer miljøet. Ikke minst vil et godt samarbeid med Russland bli en nøkkel for å oppnå suksess. Og da må man lure på om Regjeringen er klar over hva den gjør ved å legge opp til en boikott overfor russiske interesser, istedenfor å gå veien om dialog og større norsk tilstedeværelse i Norge og Russland. Større norsk tilstedeværelse vil styrke norske interesser, og av den grunn er det også helt klart at vi burde få på plass et nordområdedirektorat som kunne samordnet og kordinert alt det som skal falle på plass. Nord-Norge og nordområdene må ikke bli et miljøpolitisk alibi for særinteresseorganisasjoner. Befolkningen har også der etkrav til utvikling og velstand. Nord-Norge som region er den rikeste regionen i hele Norden på naturlige råstoffer og burde vært et område i sterk vekst. Hvordan kan det ha seg at dette området, som er det rikeste ressursområdet, samtidig er det området som blir sterkest subsidiert av staten, og hvor fraflytting er en del av hverdagen? Det er et paradoks Vår kunnskap om ressursene i nord er ikke av ny dato, og heller ikke denne stemoderlige behandlingen av befolkningen i nord. I dag opplever vi det samme som vi har erfart tiår etter tiår, hvor det historisk sett var embetsverket som satte en fullstendig stopp for all utvikling. I dag er det ikke lenger embetsverket som er synderen, men en arbeiderpartidominert regjering som har overtatt embetsverkets rolle og gjennomført et fullstendig knefall for SV.
Tor-Arne Strøm (Arbeiderpartiet), 2006-06-15:
I Nordland hadde vi forventet en konsekvensutredning og var ikke noe særlig glade for at det ikke ble noen konsekvensutredning av Nordland VII og Troms II i denne omgangen. Når jeg sier det på den måten, vet jeg med trygghet at Nordland Arbeiderparti og en samlet fagbevegelse i nord står bak. Men som representanten Torny Pedersen sa det på en glimrende måte: Vi nordlendinger er ikke så snare til å gi opp. Disse områdene er blant de mest lovende leteområder på norsk sokkel, med store muligheter for å gjøre funn av olje og gass. Det er snakk om svært store nasjonale verdier med betydelige ringvirkninger for verdiskaping og sysselsetting i regionen, en region som er preget av utflytting med stort behov for ny næringsvirksomhet og teknologiarbeidsplasser. Slik jeg har oppfattet det, går det minst 15 år fra beslutning om utlysing av et felt til feltet eventuelt er i produksjon. I mellomtiden vil det skje en kontinuerlig teknologiutvikling for å tilfredsstille stadig strengere miljøkrav. Det er viktig at vi ser framover og griper de mulighetene som forvaltningsplanen gir. Jeg er svært fornøyd med at forvaltningsplanen ikke innebærer at noen områder gis et varig vern, og at begrepet «petroleumsfrie soner» er borte. Prinsippet blir altså som før, at alt er stengt inntil det åpnes. Det er strenge og saklige miljøkrav som driver teknologiutviklingen framover, ikke petroleumsfrie soner. Forvaltningsplanen er et godt utgangspunkt for utvikling av olje- og gassvirksomhet i Nord-Norge. Slik det ser ut nå, vil forvaltningsplanen gi forutsigbare rammevilkår og gode muligheter for petroleumsvirksomheten i Barentshavet. Det er bra. Forvaltningsplanen peker på de vesentlige miljøutfordringer framover i våre nordlige havområder som er langtransportforurensing, ulovlig overfiske og trålervirksomheten og risikoen for akutt oljeforurensing fra sjøtransport og petroleumsvirksomhet. Det er verdt å merke seg at normal olje- og gassvirksomhet ikke anses som den store synderen, slik en del har prøvd å framstille den som. Det bør gi gode kort på hånden når framtidige slag skal stå. Så til konklusjonen. Det er viktig å se de mulighetene forvaltningsplanen gir, slik at Nordlandsregionen i framtiden skal få ta del i de muligheter som utviklingen av olje- og gassvirksomheten gir, og ikke bli et miljøalibi. Det er positivt at en helhetlig forvaltningsplan skal revideres i 2010. Vi i Nordland har klare forhåpninger når planen skal opp til revisjon.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2006-06-15:
I den debatten vi har hatt så langt i dag, har det vært størst fokusering på planens virkninger for oljevirksomheten, og da selvsagt med ulik tilnærming fra de ulike partiene. Jeg vil imidlertid understreke at planen som nå diskuteres, viser at det i stor grad er tradisjonell næringsaktivitet gjennom fiskeriene som er den store vinneren i forvaltningsplanen, om vi skal tørre å utpeke noen vinnere. Planens oppfølging av fiskerifaglige råd både fra havforskningshold og fra fiskarlagshold med hensyn til hvilke områder som skal åpnes for ny oljevirksomhet, innebærer at vi får en meget god balanse mellom miljøinteresser og ulike næringsinteresser som både fiskeri og olje. Senterpartiet har understreket i sitt program at vi ønsker å vektlegge både bosetting, arbeidsplasser og en framtidsrettet miljøtenking i nord. Det betyr at næringsutviklingen nå må bestå av satsing både på fiskeri, oppdrett og reiseliv samt olje og gass bl.a. Forvaltningsplanen har lagt til rette for hvor oljeaktiviteten til havs skal skje de neste årene, men like viktig for regionen blir satsingen på næringsutvikling på land. Reiselivssektoren, fiske- og havbrukssektoren er og vil være de største næringene i landsdelen i årene framover. Det må vi ha med oss når vi diskuterer forvaltningsplanen. Olje- og gassvirksomheten vil ikke kunne gi tilsvarende arbeidsplasser, men vil være et særdeles viktig supplement til de tradisjonelle arbeidsplassene på land. Vi må knytte vilkår til petroleumsvirksomheten for å sikre at det skjer en næringsutvikling og skapes arbeidsplasser på land over hele Nord-Norge. Senterpartiet vil sette klare krav om at en vesentlig del av de nye arbeidsplassene som er knyttet til petroleumsvirksomheten i nord, både kompetanse og industriarbeidsplasser, skal komme i landsdelen. Det skal bl.a. sikres ved å stille krav til drifts- og basestruktur, og vi arbeider for at en høyest mulig andel av lokale leverandører skal sikres til anleggene i nord.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2006-06-15:
Den forvaltningsplanen vi behandler i dag, er en god plan. Det er imidlertid ikke en god plan for Nord-Norge. Det er ikke en god plan for oljeselskapene. Det er ikke en god plan for leverandørindustrien og heller ikke for Norge som nasjon. Men det er en god plan for å overleve politisk. Det er det viktigste med hele planen. Hvis man tar utgangspunkt i det som har vært sagt fra politikere og fra dem som har sittet i regjering tidligere, er det klart en overlevelsesstrategi. Representanten Ballo nevnte at Børge Brende ikke var til å kjenne igjen fra han satt i regjering. Det svarte Børge Brende på selv på en utmerket måte i innlegget før meg. Men jeg kan forsikre representanten Ballo om at det er svært mange av stortingsrepresentantene, spesielt fra de nordligste landsdelene, som ikke er til å kjenne igjen i dag, i forhold til det de faktisk sa i valgkampen. Jeg har mange eksempler på det. Et av de faste innslagene i valgkampen var de daglige radioduellene mellom Olav Gunnar Ballo og Hallgeir H. Langeland fra SV. Det var interessant å høre på, for der var det to vidt forskjellige meninger. Jeg savner representanten Langeland her i dag. Kanskje han står på plenen utenfor og demonstrerer mot Regjeringen, som han pleier å gjøre, eller kanskje har han tatt fly opp til Hammerfest og lenket seg fast i Snøhvit. Det hadde vært interessant. Når det gjelder Arbeiderpartiet, har de en god tradisjon for å drive med dobbeltkommunikasjon. La meg bruke ett eksempel. Den forrige olje- og energiministeren fra Arbeiderpartiet, Olav Akselsen, stengte Nordland VI og Nordland VII i valgkampen i 2001. Så ble det regjeringsskifte. Bondevik II-regjeringen overtok. Etter at det var gått to–tre måneder, stod Olav Akselsen fram i media og sa at Bondevik II-regjeringen ikke åpnet Nordland VI og Nordland VII – han etterlyste det. Med andre ord: Arbeiderpartiet har én politikk når de er i opposisjon, og én politikk når de er i posisjon. Det har de tradisjon for. Hvem husker ikke statsminister Stoltenberg på NHOs årskonferanse i år? Der stod han, høy, mørk og mystisk, og hadde voldsomme visjoner for den nordligste landsdelen, nordområdesatsingen. Hva er nå igjen av nordområdesatsingen? Ingenting. Man prøver å åpne porten til Russland for å få i gang aktiviteter. Når det gjelder petroleumsaktiviteten, frykter jeg at man tar sjumilssteg forbi hele Nord-Norge og lander med begge beina i Russland – og der tror jeg man forblir ganske lenge. Dette er en svart og mørk dag for store deler av Nord-Norge, og det skyldes den regjeringen vi har.
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2006-06-15:
Trygdeoppgjøret skapte ikke de største overskriftene i årets inntektsoppgjør, men er vel likevel det enkeltoppgjøret som berører flest mennesker. Av Regjeringens framlegg for Stortinget framgår det at det er nær 1 million mennesker som har pensjon/overgangsstønad fra folketrygden som inntekt. 279 000 av disse er minstepensjonister. Partene i trygdeoppgjøret har kommet fram til et anbefalt forslag til trygdeoppgjør gjennom reguleringen av grunnbeløpet i folketrygden med 3,5 pst., eller det samme som antatt lønnsvekst i samfunnet generelt. Det gir altså personer som har sine inntekter fra pensjon i folketrygden, en prosentvis lik inntektsutvikling med innbyggerne for øvrig, og heldigvis en reallønnsutvikling, fordi vi fortsatt har en lav prisstigning. Det er ingen grunn til å hevde at våre mange minstepensjonister med dette er sikret en god økonomi. Det er ikke det vi står og smykker oss med i dag. Vi erkjenner alle, tror jeg, at minstepensjonen, som for en enslig nå vil bli 112 788 kr, gir begrenset albuerom, selv med gunstige skatteregler for pensjonister. Det kan komme godt med at vi i morgen reduserer egenandelen for helsetjenester. Det at partene i oppgjøret har kommet fram til en omforent avtale, betyr imidlertid at vi kan vedta et trygdeoppgjør som er i samsvar med de forutsetninger Stortinget har lagt, og at det er et akseptabelt resultat, både for dem som omfattes av oppgjøret, og for dem som har forhandlet det fram. Når jeg tok ordet, var det også for å kommentere et av Fremskrittspartiets forslag som vi tidligere har stått sammen med Fremskrittspartiet om. Helt fra 2002 har vi fremmet forslag hvor regjeringen blir bedt om å legge fram en opptrappingsplan som sikrer at fullt opptjent pensjon i folketrygden skal utgjøre to tredjedeler av lønnsinntekt. I våre forslag er det henvist til at dette var intensjonen da folketrygden ble vedtatt innført i 1966. Etter Stortingets vedtak om gjennomføring av pensjonsreform er det ikke lenger så aktuelt å drøfte pensjonsutvikling ut fra Stortingets vedtak om etablering av folketrygden i 1966. Vi står nå foran en rekke endringer i folketrygdloven og har også vedtatt innføring av obligatorisk tjenestepensjon. Fra Senterpartiets side kan vi derfor ikke se at det lenger er naturlig å stå bak et slikt forslag. Nå må vi avvente de behandlinger som kommer når det gjelder den framtidige folketrygden. Det er det som vil gjelde, uansett hva vi sier om det andre nå.
André N. Skjelstad (Venstre), 2006-06-15:
Trygdeoppgjøret er av stor betydning for nesten en fjerdedel av landets innbyggere og er dermed en av de viktigste forhandlingene om inntekt som er gjennomført i år. Regjeringen og Norsk Pensjonistforbund, Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon, LO, Samarbeidsforumet av funksjonshemmedes organisasjoner, Unio, YS og Akademikerne har i drøftinger blitt enige om å øke grunnbeløpet med 2 193 kr til 62 892 kr fra 1. mai, som det tidligere er blitt gjort rede for her i dag. En minstepensjonist vil da få en lønnsøkning på 3,5 pst. og vil få 112 788 kr i året. Fattigdomsgrensen i Norge er satt etter OECD-normen, noe som betyr at man blir regnet som fattig hvis man har mindre enn 88 000 kr å leve for. Bruker en derimot EU-normen for fattigdom, er en fattig hvis en har mindre enn 127 000 kr utbetalt. Nå skal ikke jeg begi meg ut på en lang debatt om hvem som er fattig eller ikke her i landet, men jeg vil poengtere at noen av dem som i dag har minst, er minstepensjonistene. Pensjonen er deres eneste inntekt, og de har en svært begrenset mulighet til annen inntekt. Venstre uttalte i vår i forbindelse med vårt landsmøte at vi ville øke minstepensjonen til to ganger grunnbeløpet. Derfor har vi i komiteens innstilling fremmet et eget forslag hvor vi ber Regjeringen legge fram en forpliktende opptrappingsplan for minstepensjon opp til to ganger grunnbeløpet. Dette må imidlertid ses i sammenheng med valg av opptjeningsmodell i folketrygden, og Regjeringen har bebudet at den vil legge fram for Stortinget en sak om det i løpet av nær framtid. Vi fremmer dermed dette forslaget fordi Venstre mener at skal vi klare å løse fattigdomsproblemet, må vi ha tiltak rettet mot dem som trenger det mest. Å leve for 112 788 kr i året er absolutt ikke lett, spesielt ikke hvis man er enslig. Derfor ønsker Venstre at vi i løpet av denne stortingsperioden får et løft for de eldre som i dag lever av minstepensjon. Det løftet, å øke minstepensjonen til to ganger grunnbeløpet, er et løft Venstre kan se ut til å stå alene om i første omgang. Avslutningsvis fremmer jeg Venstres forslag om at Stortinget ber Regjeringen legge fram en forpliktende opptrappingsplan for minstepensjon opp til to ganger grunnbeløpet.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2006-12-05:
Det er ganske uforståelig at Fremskrittspartiet faktisk går mot straffetiltak mot fartøy som driver ulovlig fiske. Fremskrittspartiet ynder ellers å framstå som det partiet som oftest klager over manglende tiltak mot svartfiske. Nå vil de altså ikke sette i verk det de kaller for «ensidige tiltak», når Regjeringen nettopp gjør det Fremskrittspartiet ber om, nemlig å følge opp det som er nedfelt i internasjonale avtaler og reguleringer. Alternativet ville selvsagt være at de tiltak som loven nå hjemler, i så fall ikke ville bli iverksatt. Så bruker partiet ren formaljustis for å begrunne sin motstand mot selve loven. Jeg må si at denne formen for dobbelt politisk bokholderi ikke står til troende. Fremskrittspartiet fornekter seg jo sjelden. Jeg har derfor en mistanke om at den egentlige grunnen til at Fremskrittspartiet går mot lovforslaget, er at det kan komme til å ramme næringsinteresser i Kirkenes-området. Følgelig er det jo bare naturlig at representanten Korsberg nå ønsker svartfiskerne velkommen til norske havner, for service og for støttefunksjoner – heller det enn at de skulle bli henvist til utlandet. Denne formen for politisk dobbeltmoral er Fremskrittspartiet temmelig alene om, heldigvis.