Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2004-11-23:
Ot.prp. nr. 50 for 2003-2004 dreier seg i hovedsak om arbeidet med å lovfeste en egen ordning med opplæring i norsk og samfunnskunnskap for voksne innvandrere. Formålet med ordningen som er foreslått, er å styrke innvandreres forutsetninger for å kunne delta aktivt i arbeids- og samfunnslivet, en målsetting som selvfølgelig hele komiteen deler. Jeg formoder at de enkelte partier redegjør grundig for sine merknader og forslag i sine egne innlegg. Komiteen er samstemt i sin lille misnøye med at det fram til nå har vært en sterk vekst i norskopplæringens omfang og kostnader, og at det ikke har gitt resultater i form av økt gjennomstrømming. Komiteen er av den klare oppfatning at disse erfaringene må legges til grunn når man nå utvider og foreslår nye tiltak for å få flere til å fullføre denne type opplæring. I denne sammenheng er det viktig for komiteen å påpeke at man samtidig må sikre resultatoppnåelse som tilfredsstiller de krav som stilles i de foreslåtte lovendringene. Det er betryggende at komiteen også er enig om at innvandrerne selv har en klar plikt til å ta ansvar for å gjennomføre dette opplegget. Komiteen vil vise til at programmet er i tråd med de internasjonale konvensjonene som Norge har bundet seg til. De samme internasjonale konvensjonene vil heller ikke legge begrensninger ved eventuell opptrapping av dette programmet. Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti i komiteen mener at staten primært må prioritere å inkludere dem som har klare utsikter til varig opphold, i et slikt tilbud. Det kan ikke være formålstjenlig å gi personer en forventer skal sendes ut av landet om kort tid, kostbar og ressurskrevende opplæring, som naturligvis vil måtte skje på bekostning av dem som sannsynligvis vil ha et langvarig opphold i Norge. En samlet komite er fornøyd med at det for å fremme en bedre integrering innføres plikt og rett til å delta i norskundervisning. Likevel påpeker komiteen at dette programmet alene ikke gir en vellykket integrering, men at individuelt initiativ og engasjement fremdeles vil være avgjørende for dette. I denne sammenheng erkjenner komiteen at det undervisningsopplegget som er foreslått i programmet, ikke nødvendigvis er tilstrekkelig for å gi personen et godt, grunnleggende kunnskapsnivå i norsk språk og samfunnsfag. Det kreves derfor at personen selv tar ansvar for å videreutvikle kunnskapen sin. Selv om komiteen understreker viktigheten av at alle deltar i programmet, ser man at det i enkelte tilfeller hvor det er strenge krav som skal innfris, må være rom for unntak. Mindretallet i komiteen, Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti, er fornøyd med at Regjeringen har lagt opp til at man har rett og plikt til 300 timer norskopplæring, og at dette kan utvides til opptil 3 000 timer – hvis det skulle være behov for det. I denne sammenheng har det samme mindretallet sett det som riktig å gi kommunene adgang til språktesting for å kunne fastslå behovet for videre undervisning utover de 300 timene. Dette mindretallet er redd for at en ytterligere økning av nivået på 300 timer plikt/rett vil være kostbart for arbeidsinnvandrere som har plikt til deltakelse, men som ikke får kostnadene dekket av staten. Fremskrittspartiet står alene i komiteen om å mene at staten bør benytte seg av enkle språktester – som kan differensieres og tilrettelegges ut fra individuelle forutsetninger – som et grunnlag for en eventuell behandling av søknad om statsborgerskap. En slik ordning vil kunne resultere i økt motivasjon og vilje til å få tilstrekkelig ut av undervisningen. I forbindelse med søknad om statsborgerskap er Fremskrittspartiet også av den formening at de som ikke viser et betydelig initiativ og en konkret vilje til å integreres i samfunnet, heller ikke bør få statsborgerskap. Når det gjelder finansieringen, viser komiteen til – og støtter – at det i revidert nasjonalbudsjett framlegges forslag om ny finansieringsordning. Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti understreker imidlertid at det i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett bør legges opp til en tilskuddsordning – fra øremerking over til stykkprisfinansiering. For øvrig tar jeg opp de forslagene i innstillingen som Fremskrittspartiet har alene eller sammen med andre. Samtidig vil jeg gjøre oppmerksom på at på side 15 i innstillingen under forslag nr. 1, fra Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti, skal forslaget til § 17 fjerde ledd annet punktum utgå, da det er identisk med Regjeringens forslag i proposisjonen. Dette støttes av Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti, som i dette tilfellet utgjør den største fraksjonen i komiteen. Jeg vil også bare signalisere at Fremskrittspartiet ønsker å støtte Arbeiderpartiets forslag, nr. 4.