Øyvind Halleraker (Høyre), 2017-06-15:
La meg starte med å slutte meg til komitélederens omtale av arbeidet i komiteen i denne perioden, og da er det også naturlig fra denne talerstol å takke komitéleder Huitfeldt for ledelsen av komiteen i perioden. Det er viktig å føre videre den konsensuspolitikk som har gitt oss bærekraft i norsk utenrikspolitikk over veldig mange år, også under skiftende regjeringer. Veivalgsmeldingen er en viktig og betimelig melding, som jeg ønsker velkommen. Verdiene som ligger til grunn for vår utenriks- og sikkerhetspolitikk, ligger fast, men verden endrer seg raskt. Det sikkerhetspolitiske klimaet er blitt merkbart endret de siste årene, og verden mer uforutsigbar. Vi må derfor ta inn over oss de grunnleggende endringene som skjer, med internasjonal uro og dype kriser i Midtøsten og Nord- og Vest-Afrika. Vi setter spørsmålstegn ved de normer og den liberale verdensorden vi bygde opp etter annen verdenskrig. Veivalgsmeldingen drøfter hvordan norsk utenrikspolitikk skal møte disse utfordringene. Vi må ha en strategi for at de valgene vi tar, bygger opp under norske interesser og norsk sikkerhet, og vi må ta tydelige veivalg. Bakteppet for meldingen er at Europas nærområder i sør er i krise. Folkerettens spilleregler, som har tjent Norge, er under press, og europeisk samarbeid settes på prøve. Parallelt med disse utfordringene ser vi maktforskyvninger i en verden som veves stadig tettere sammen. I bakgrunnen ligger felles utfordringer med betydelig iboende konfliktpotensial, som klimaendringer og knapphet på ressurser. Det er mange positive utviklingstrekk og suksesshistorier ute i verden. Antall fattige i verden er dramatisk redusert de siste 25 år. Likevel har de siste årenes turbulens og akutte kriser gitt en følelse av økt sårbarhet. Tre faktorer preger situasjonen i verden i dag: økt kompleksitet, uforutsigbarhet og oversiktlighet. Vi må ha evne til å håndtere disse faktorene. Russlands anneksjon av Krim våren 2014 og destabiliseringen av Øst-Ukraina endret det sikkerhetspolitiske landskapet i Europa. Europa står samlet bak reaksjonene på de russiske folkerettsbruddene overfor Ukraina. Norge har sluttet opp om EUs restriktive tiltak ved å innføre egne, tilsvarende tiltak. Men for Norge er det viktig både å ivareta egne interesser i det praktiske samarbeidet med Russland og samtidig stå fast på folkeretten og forsvare viktige prinsipper for internasjonalt samkvem. Veivalgsmeldingen trekker fram nødvendigheten av å videreutvikle samarbeidet med Russland basert på felles interesser og en fast, forutsigbar politikk. Spenningen mellom Russland og resten av Europa slår inn på Vest-Balkan, hvor vi ser en bekymringsfull utvikling. Framvekst av terrorisme og voldelig ekstremisme er en alvorlig utvikling. ISIL, den verste terrororganisasjonen i vår tid, har fått kontroll på et stort geografisk område, og vi har sett en tilstrømming av fremmedkrigere og en tilstrømming fra Europa for å kjempe for disse terrorkrigerne. Det er gledelig å se at de nå er på til dels vikende front. Norge opprettholder betydelige sivile og militære bidrag til anti-ISIL-koalisjonen, og som en følge av dette og koalisjonens innsats er altså ISIL sterkt svekket i Irak og Syria. Antall afrikanske land og ofre som rammes av terrorangrep, har over tid økt betydelig. Grupper løselig tilknyttet Al Qaida og ISIL har funnet tilhold i Nord-Afrika og i beltet fra Sahel til Afrikas Horn. I 2015 var 9 afrikanske land på listen over de 20 landene i verden som rammes hardest av terrorisme. Boko Haram var samme år verdens nest mest dødbringende terrorgruppe etter ISIL. Terrorgruppene i regionen truer også mål sør for Sahara og Europa. Utfordringene i Afrika og Sahel-beltet, Levanten og Maghreb, med sårbare stater som står i fare for å bryte sammen, vil påvirke oss i Norge og i Europa. Derfor er det viktig at regjeringen vil øke innsatsen i Europas ustabile nabolag ved å iverksette en strategi for norsk innsats i sårbare stater og regioner. Økt norsk bistand til de ustabile områdene i Midtøsten, Nord-Afrika og Sahel er et virkemiddel for å arbeide for å hindre at sårbare stater bryter sammen. Vi hører av og til kritikk mot å innrette noe av den norske bistanden mot sårbare stater, så her er det altså viktig å minne om at noen av de mest marginaliserte menneskene og gruppene bor nettopp i disse landene. Det har over flere år vært lav økonomisk vekst i Europa, selv om den er i ferd med å ta seg opp, men vi ser en bekymringsfull utvikling i Tyrkia med økt polarisering. Brexit fører til at den nest største økonomien og den sterkeste militære kraft i Europa skal ut av EU. Økende nasjonalisme, proteksjonisme og populisme er en «toxic cocktail». Veivalgsmeldingen tar utgangspunkt i at vi må forholde oss til disse utfordringene på en proaktiv måte. Det er riktig å videreutvikle de lange linjene i norsk utenrikspolitikk ved å bidra til å bevare og videreutvikle den internasjonale rettsorden og styrke FN og andre internasjonale organisasjoner. Norge skal arbeide for å fremme menneskerettigheter, rettsstat og demokrati og reagere på alvorlige folkerettsbrudd. Institusjoner som skal ivareta menneskerettigheter og demokrati, har fått en viktigere rolle. Vi må arbeide for å beskytte og styrke multilaterale institusjoner og fremme demokrati, menneskerettigheter og rettsstat. Nå arbeides det for norsk OSSE-formannskap i 2020 og at Norge velges til medlem av FNs sikkerhetsråd for perioden 2021 til 2022. NATO må være rustet for utfordringene vi står overfor. Norge er NATO i nord. Regjeringen vil jobbe for et tettere samarbeid mellom NATO og EU. Europa må ta større ansvar for egen sikkerhet. Det er bra at regjeringen vil sette i gang sikkerhetspolitiske dialoger med utvalgte allierte: Frankrike, Nederland, Storbritannia og Tyskland. Det er viktig å bevare det amerikanske engasjementet i Europa, for USA er vår viktigste allierte. Vi må derfor bevare de sterke transatlantiske båndene og videreutvikle det langsiktige sikkerhetspolitiske samarbeidet vi har med USA. President Trump bekreftet nylig at USA forplikter seg til det transatlantiske samarbeidet og NATO-solidariteten gjennom artikkel 5. Det er gledelig. Vi har lang tradisjon i Norge med nært samarbeid med skiftende regjeringer i USA. Det er positivt at regjeringen vil bidra til omstilling i NATO, slik at alliansens kollektive forsvar styrkes mot så vel gamle som nye sikkerhetsutfordringer. På hjemmebane er langtidsplanen og styrkingen av vårt nasjonale forsvar et viktig svar på utfordringene vi står overfor. Langtidsplanen representerer en historisk økonomisk styrking av Forsvaret. Det er nødvendig etter mange år med underfinansiering. Langtidsplanen bidrar til nasjonal styrking av vårt nasjonale forsvar og er et direkte bidrag for å styrke NATOs forsvarsevne. Vi gjør tunge investeringer i ubåter, maritime patruljefly, nye kampfly, luftvern, store hærinvesteringer og etterretning, for å nevne noe. Regjeringen leverer på å styrke norsk forsvarsevne og legge til rette for økt alliert tilstedeværelse og øving i nord. Norge har tatt initiativ til NATOs maritime strategi, og det er avgjørende for oss med havområder seks ganger så store som våre landområder med en strategi som berører Nord-Atlanteren og våre nærmeste landområder. Disse områdene får stadig større militærstrategisk betydning. Norge har også tatt initiativ til en gjennomgang av NATOs kommandostruktur. Visjonen om en verden uten kjernevåpen er et uttrykt mål for NATO. Samtidig slår alliansen fast at den vil ha kjernevåpen så lenge slike våpen finnes. Atomnedrustning må være balansert og gjensidig. Et enstemmig storting vedtok 26. april 2016 at Norge skal arbeide aktivt for en verden fri for kjernevåpen og bidra til å oppfylle forpliktelsene i ikkespredningsavtalen.