Tom Rune Thorvaldsen (Arbeiderpartiet), 2008-06-12:
Det er viktig å ha litt perspektiv i denne debatten. Vår oljerikdom gjør oss til en ufattelig privilegert nasjon. Samtidig stiller rikdommen vår oss overfor store utfordringer og forpliktelser. Vi som politikere har forpliktelser overfor alle landets borgere, men også overfor kommende generasjoner og overfor mennesker i andre deler av verden. Petroleumsformuen har blitt mye større enn noen hadde forventet. Dette bidrar til at debatten om hvordan vi forvalter sparepengene våre i Statens pensjonsfond, er en svært viktig debatt, en debatt som ikke må preges av populisme og kortsiktig tankegang. Regjeringen har som mål at Statens pensjonsfond skal være verdens best forvaltede fond. Det har sammenheng med våre forpliktelser overfor våre barn og våre barnebarn, fordi det vil sikre at kommende generasjoner får mest mulig nytte av vår oppsparte kapital og på den måten bidra til å sikre vårt velferdssamfunn også i framtiden. De etiske retningslinjene som fondet er underlagt, er en følge av våre forpliktelser overfor mennesker som bor i land der fondet investerer. Avkastningen av Statens pensjonsfond vil naturlig nok svinge fra år til år. Dette er uproblematisk, fordi det her er snakk om langsiktig sparing. Ved å akseptere at avkastningen varierer en del på kort sikt kan vi oppnå bedre avkastning på lang sikt. I målsettingen om at Pensjonsfondet skal være verdens best forvaltede fond, ligger det både en forventing om størrelsen på forvaltningskostnadene og om fondets avkastning. Når det gjelder fondets avkastning, brukes den såkalte referanseporteføljen som sammenligningsgrunnlag. I 2007 presterte Statens pensjonsfond - Utland for første gang siden 1998 dårligere enn preferansen. Det kan vi leve med. Avkastningen i Statens pensjonsfond - Norge var på sin side høyere enn referanseporteføljens avkastning. Når det gjelder kostnadene i forvaltningen, er det satt en øvre grense for disse, målt som andel av fondets markedsverdi. Denne grensen er fastsatt med utgangspunkt i hva det koster å forvalte fond på tilsvarende størrelse. Forvaltningskostnadene økte noe fra 2006 til 2007, men ligger fortsatt godt under den øvre grensen. For å nå vår målsetting om at Pensjonsfondet skal være det best forvaltede fond, må vi velge de aller beste forvalterne til å gjøre jobben. Om disse forvalterne sitter i Oslo, London, New York eller Singapore, spiller liten rolle. Jeg har registrert at Fremskrittspartiet går inn for at Statens pensjonsfond skal benyttes som et redskap til å etablere et kapitalforvaltermiljø i Norge. Vi er selvfølgelig positive til at det bygges opp slike miljøer her til lands, men det må i tilfelle skje som følge av at de norske miljøene er i stand til å tiltrekke seg og utvikle nødvendig kompetanse i konkurranse med andre, og ikke som følge av et politisk vedtak. Fremskrittspartiets forslag innebærer etter min oppfatning en form for subsidiering, og vil trolig fort kunne medføre lavere forventet avkastning og høyere forvaltningskostnader. Selv små forskjeller i avkastningsraten vil på grunn av fondets størrelse kunne utgjøre store beløp over tid. Resultatet kan fort bli høyere skatter eller mindre penger til velferd for framtidige generasjoner. Til slutt vil jeg si at jeg er glad for at Stortinget står såpass samlet i synet på hvordan Statens pensjonsfond skal forvaltes. Dette er et av de viktigste spørsmål vi som politikere tar stilling til, med store implikasjoner både for dagens befolkning og for dem som kommer etter oss. Takket være denne brede enigheten har vi så langt klart å få til noe som andre land i tilsvarende situasjon ikke har klart, nemlig å ta vare på og forvalte de enorme naturressursene på en fornuftig måte. Jeg registrerer også i denne saken - som i en rekke andre viktige saker - at Fremskrittspartiet står alene på mange punkter.