Heidi Larssen (Høyre), 2001-11-27:
Den økende globaliseringen åpner nye muligheter, muligheter som vi bør vite å utnytte. Samtidig gjør den økende konkurransen at ideer realiseres, bedrifter investerer og ressurspersoner flytter dit rammebetingelsene er best. Vi må hevde oss i denne konkurransen, en konkurranse som ikke kjenner noen landegrenser. Globaliseringen bringer også utfordringer, for heller ikke miljøproblemer og forurensing kjenner landegrenser. Norsk industri kan ikke pålegges strengere miljøkrav enn andre land. Industrien flytter, men miljøproblemene blir de samme. Vi vil at bedrifter og ressurspersoner skal bli værende i Norge, ja, vi er også helt avhengig av det. Det er verdier næringslivet skaper, som legger grunnlaget for velferdsstaten, og som er en forutsetning for å nå de målene vi har satt oss. Bedriftene er ikke lenger avhengig av nasjonalstaten, men nasjonalstaten er avhengig av bedriftene. Derfor skjerpes kampen mellom nasjoner og regioner om investeringer, arbeidsplasser og skatteinntekter. En av grunnene til at vi senker skatter og avgifter, er at andre land gjør det eller kommer til å gjøre det. At vi i tillegg ønsker at mindre skal gå gjennom det offentlige, at den enkelte person og bedrift skal bestemme mer selv og ta mer ansvar for seg og sine, er et ekstra argument. Jeg er stolt over Samarbeidsregjeringen, som har ført Norge inn på en ny kurs. I fjor fikk vi et budsjettforlik som økte skattene med nesten 12 milliarder kr. I år får vi et budsjett som senker skatter og avgifter med omtrent det samme. Det er godt å ha fått en regjering som holder arbeiderpartiregjeringens løfter fra i fjor om å fjerne dobbeltbeskatningen av aksjeutbytte, når den ikke selv klarer det. Det er ikke usosialt å fjerne dobbeltbeskatningen av aksjeutbytte, snarere tvert imot. Vi trenger mennesker med kapital som kan settes inn i nye arbeidsplasser. Den beste sosialpolitikken er som kjent å skape arbeidsplasser. Norge trenger flere kapitalister, ikke færre. Norge trenger mer norsk privat eierskap, ikke mindre. I tillegg er det heller ikke klokt å skattlegge kapitalinntekter som opptjenes i bedriftene, hardere enn andre kapitalinntekter, som f.eks. fra bankinnskudd. Vi ønsker også et rentenivå som er mer på linje med våre handelspartnere. Da må vi føre en stram finanspolitikk. Fremskrittspartiet tror ikke det er nødvendig. De vil bruke 20 milliarder kr mer av oljefondet neste år. Advarsler fra økonomer i finansmiljøer og sentralbanksjefen om at en mer ekspansiv finanspolitikk vil gi en overoppheting med økende lønnsvekst, inflasjon og økende rente, biter ikke på dem. Jeg synes det er litt trist at Fremskrittspartiet står for en økonomisk politikk som vil føre til høyere rente til skade for enkeltpersoner, bedrifter og kommuner. Siv Jensen sa i debatten tidligere i dag, at Fremskrittspartiets politikk over tid ville føre til lavere rente. For det første vil det være et gigantisk eksperiment som ingen i det økonomiske miljøet tror på. Og for det andre vil det ikke hjelpe de unge som i dag skal etablere seg på boligmarkedet, eller den bedriften som i dag har problemer med å håndtere sin gjeld. De eneste som kanskje har glede av høy rente, er pensjonister med penger på bok og nedbetalte hus. Er det bevisst og villet politikk?