Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-03-26:
Tusen takk til interpellant Skovholt Gitmark for å framholde en veldig viktig sak, og takk til utenriksministeren for hans gode innlegg. Krigen på Sri Lanka var grusom og umenneskelig, og vi fulgte alle sammen sluttfasen mens den pågikk. Jeg tror det er vanskelig å sette seg inn i de lidelsene en uskyldig sivilbefolkning ble utsatt for, spesielt i krigens sluttfase. Som interpellanten var inne på, ble opptil 300 000 sivile fordrevet og/eller sperret inne, og mange, mange tusen uskyldige kan ha blitt drept. Lidelsene har på mange måter ikke tatt slutt for veldig mange av de menneskene som er rammet. Rapportene fra ledende menneskerettighetsorganisasjoner er svært tydelige på menneskerettighetsbruddene som begås. Minoritetene på Sri Lanka og befolkningen for øvrig er ofre for menneskerettighetsbrudd og for alvorlige begrensninger i ytringsfriheten. Politisk er man langt unna en løsning, og arbeidet går for sakte. Vilkårlige arrestasjoner er vanlig. Ikke minst har ikke Sri Lankas myndigheter så langt fulgt opp anbefalingene fra FNs ekspertpanel om en uavhengig granskning av krigsforbrytelser og brudd på humanitærretten som ble begått i krigens siste fase. Den fjerde Genève-konvensjonen ble til for å beskytte sivilbefolkning i krig, med redslene under annen verdenskrig som bakteppe. Det er vanskelig å undervurdere betydningen av et slikt internasjonalt regelverk. Det samme kan sies om Genève-konvensjonene for øvrig og menneskerettighetene, som i moderne tid har gått fra å være et ideal til å bli kodifisert i svært mange land og bli et helt konkret regelverk som verdens land i stadig større grad føler seg forpliktet til å følge. Men likevel er det sånn at å svekke stillingen til humanitærretten og Genève-konvensjonene er noe vi har sett flere eksempler på i vår tid. I kamp mot det en selv definerer som illegitim kamp eller som terrorisme, kan det f.eks. være både fristende og nærliggende å legge andre regler og prinsipper til grunn enn det man ville gjort i mer klassiske, regulære, mellomstatlige konflikter. Men det er ikke riktig å gjøre det. Uansett om krigshandlinger pågår i en borgerkrigssituasjon eller annet, skal så klart de samme grensene settes og respekten for menneskerettighetene opprettholdes. Når det ikke får konsekvenser når disse prinsippene fravikes, representerer det en veldig farlig utvikling. Makten må ikke få te seg. I en moderne verden kan det ikke være sånn at seierherrer alene skal skrive historien. Vi er mange som husker fortvilelsen hos vår tamilsk-norske befolkning, som flere har vært inne på. Jeg var selv en – blant veldig mange – som deltok i markeringer og appeller for en politisk løsning på konflikten. Spesielt var den tamilske ungdommen i Norge veldig aktiv og godt organisert. Det ble ikke noen politisk løsning på konflikten. Derfor er det desto viktigere at vi får en rettferdig politisk løsning i ettertid. Da er det mange som må få svar på spørsmålene og rapportene om menneskerettighetsbrudd og krigsforbrytelser. Uten svar, uten bearbeiding og uten anerkjennelse av det som har skjedd, kan man ikke gå videre. Menneskerettighetene må respekteres på Sri Lanka. Rettsapparatet og politivesenet må være for hele befolkningen og vekke hele befolkningens tillit. Der er man langt fra i dag. Sri Lanka må gjøre sjumilssteg for pressefriheten. Lasantha Wickrematunge er bare en av svært mange journalister som siden 2006 har blitt drept på Sri Lanka for sitt arbeid. Sri Lanka har en lang vei å gå. Skal de klare det, trengs klart og tydelig press fra det internasjonale samfunnet, herunder Norge. Jeg er veldig glad for at utenriksministeren er så tydelig på det.