trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2012-06-11:
Det har vært mye lovprisning av hvor fantastisk flott dette forliket har vært. Jeg skal ikke begi meg ut på det, det er det andre som sikkert vil gjøre mer av. Representanten Egeland sier at det finnes ikke noen viktigere sak i verden enn å gjøre noe med klimapolitikken – kanskje med unntak av handlingsregelen da, som han er en del av. Men hva er det man konkret foreslår på transportsektoren, som er det området jeg jobber med til daglig? Ja, elbilforslaget er veldig bra, men hvorfor skal vi sette en begrensning på 50 000 biler? Det burde vært åpent, vi burde sagt at det er kjempebra. Hvis det er virkelig er slik at man ønsker å redusere klimautslippene mest mulig, burde det vært hallelujastemning enten det var 50 000 eller 100 000. Jeg vet at det bare er i overkant av 6 000 biler som er registrert nå, men i dag så vi noen fantastiske nye biler som gjør at det faktisk kan være interessant for mange flere å gå til innkjøp av en elbil. Jeg synes det er dumt at det mest konkrete man klarer her, er maks 50 000, så skal vi vurdere hva vi gjør videre. Det burde i hvert fall vært 100 000, som Elbilforeningen sto på utsiden her og utfordret oss på i dag. Det er bra at man ønsker mer miljøvennlig drivstoff. Ja, det var vel derfor man fjernet fritaket på biodrivstoff, eller derfor man innførte mineraloljeavgift på GTL, som ikke er noen mineralolje, fordi man er opptatt av å gjøre noe med klimaet og utfordringene når det gjelder klima. Jeg begynner faktisk å lure. Når jeg ser alle forslagene som ligger her, er det veldig mye god jul og gode ønsker, men veldig lite konkret. Fremskrittspartiet er opptatt av å bygge ut intercitytriangelet. Samferdselsministeren ble utfordret i replikkordskiftet. Kunne hun ikke i hvert fall vært konkret og sagt at innen 2023 skal hele intercitytriangelet mellom Skien–Lillehammer–Oslo og Oslo–Halden være bygd ut? Det ville vært ambisiøst, det ville vært å ta klimautfordringene på alvor. Men flertallet er jo ikke der, man skal vurdere, komme tilbake i Nasjonal transportplan. På samme måte sier man det når det gjelder andre kollektivområder, man skal se på hvordan man skal øke kollektivandelen i de store byene. Det skal være en plan, vi skal komme tilbake til det. Hvis man hadde hatt en skikkelig klimamelding med noe man virkelig ville, hadde det jo vært konkrete mål. I dag hadde vi et seminar med anleggsbransjen innenfor vei og jernbane. De sier: Kan dere ikke være tøffe og si at til da skal det være ferdig, så leverer vi det – ikke sånne dårlige formuleringer som ikke er forpliktende? Innenfor transportsektoren er det masse godord, og jeg har hørt mange lovord i dag, som sagt. Men jeg har sett utrolig lite konkret i det som ligger i klimameldingen. Fremskrittspartiet kunne vært med på masse av det som ligger der, men på grunn av at noen ønsker et politisk spill, valgte man istedenfor å få til en full løsning med alle partiene, å ønske en konflikt.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2012-06-11:
I spørsmål nr. 6 til statsråden i forbindelse med komitébehandlingen sier Posten i sitt svar at selskapet vil fortsette utviklingen av virksomheten med Norden som hjemmemarked. Da har jeg lyst til å stille et spørsmål til statsråden, for hun har fått i hvert fall navnet sitt på et av selskapene som Posten driver med: De såkalte Blomquist-bilene i Slovakia blir nå kalt «Kleppa-bilene». Det jeg lurer på, er: Er statsråden fornøyd med at det har vært mye utfordringer med det selskapet, samtidig som vi altså ser at det har en omsetning på 199 mill. kr og bare 3 mill. kr i overskudd? Og det kan jo ikke være en del av kjernevirksomheten, siden Slovakia ligger langt utenfor Norden, så vidt jeg ser når jeg leser kartet. Spørsmålet er om statsråden synes at dette er god lønnsomhet, og om hun synes det er fornuftig å fortsette på den måten, med de utfordringene man har hatt i forbindelse med det selskapet både denne vinteren og tidligere vintre.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2012-06-11:
Jeg lurer på om saksordføreren vil misforstå, eller hva annet som er grunnen til at saksordføreren totalt misforstår. Jeg har aldri sagt at Posten Norge AS ikke har vært omstillingsvillig – de gjør en kjempejobb. Det har vi alltid sagt at de gjør. Men det vi er mer kritiske til, er det med samfunnsansvaret og hvorvidt det er et behov for at det fortsatt skal være 100 pst. under statlig kontroll, når vi ser at de andre virksomhetsområdene er de virksomhetsområdene som man utvikler og utvider i form av bl.a. logistikk og transport. Jeg utfordret statsråden på – og jeg registrerte at hun ikke ville svare på det – om hun visste at bilene til Blomquist Trucking, som blir drevet i Slovakia, og Posten Norge skriver i sitt svar til oss at kjerneområdet er Norden, blir kalt «Kleppa-biler» både i Norge, Sverige og Danmark, fordi man opplever at det er en del utfordringer med de bilene. Jeg stiller meg spørsmålet: Er statsråden fornøyd med 3 mill. kr i overskudd, av en omsetning på 199 mill. kr? 3 mill. kr i overskudd og 199 mill. kr i omsetning på noe som åpenbart ikke er hjemmeområdet til Posten Norge. Det er det dette handler om, og det var det som var spørsmålene våre. Vi synes, som sagt, at Posten gjør en god jobb med omstilling. De har vist at de er et selskap som klarer omstillinger på en god måte. De tar med de ansatte på en god måte, og de er forbilledlige i den sammenhengen. Men spørsmålet er om det fortsatt må være slik at staten må eie 100 pst. av selskapet. Det er vi uenig i, og det synes jeg er fair og helt greit. Jeg ser at statsråden tegner seg for innlegg, og jeg er spent på hva hun mener om sitt eget selskap, hvor noen av firmabilene har fått kallenavn etter henne.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2012-06-11:
Jeg skjønner at både statsråden og andre har store behov her, for statsråden var inne på at jeg mente at det ikke skjedde noe. Ja, det skjer ikke veldig mye, har jeg sagt – 11 km motorvei, som de åpnet for 2012 for litt siden. Jeg synes ikke det er veldig mye når vi ser hva naboland og andre gjør. Så synes jeg faktisk det er godt at man kan ha to tanker i hodet på en gang, tre er også veldig bra, men det er jeg litt redd for nå, for det er jo kinderegg, og det har de sagt at er noe de ikke vil at vi skal fortsette med. Men jeg synes det har vært en bra diskusjon og en god debatt, og vi er uenige i noe, men vi er faktisk ganske enige om veldig mye når det gjelder Postens virksomhet. Jeg tror aldri vi har vært mer enige enn det vi er nå. Vi har vært mye mer uenige i de tidligere debattene, i hvert fall forrige gang vi debatterte, bl.a. om banktjenester og andre typer ting. Jeg synes det er bra at man opprettholder bankplikten når det gjelder landpostbud, men at vi har fått det bort på de andre tingene. Det synes jeg er veldig bra. Det viser at vi går i riktig retning, både selskapet og stortingsflertallet, eller egentlig hele Stortinget.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2012-06-11:
Jeg klarer allikevel ikke å dy meg, på tross av det statsråden svarte på det siste spørsmålet. Jeg har så mange ganger stått i denne salen og hørt statsråden si at man gjorde feil for 40 år siden. Det må man slutte med. Dette er altså en del av en europavei, en viktig vei mellom Østlandet og Vestlandet. Den betyr mye. Hva er det som skal til for at statsråden ser at en europavei er så viktig for folk at det er viktig med skikkelig trafikksikkerhet, og at man må ha mulighet til å få opp midtdelere hvis det skulle bli behov for det? Vi får håpe at behovet ikke kommer. Men hvorfor fortsetter vi å bygge smalt og fortsetter å gjøre de feilene som vi gjorde for 40 år siden? Er ikke statsråden enig? Hva skal til for at statsråden vil være med på å sørge for at europaveiene våre – selv om de nå heter riksveier – får en skikkelig standard?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2012-06-11:
Jeg synes det er trist at statsråden velger den tilnærming at man skal fortsette å gjøre de samme feilene som man gjorde for 40 år siden. Hun har åpnet for at man kan unnvike eller ikke følge veinormalen, når man f.eks. skal sette opp midtdelere. Her er det snakk om, for å følge opp det statsråden sier, at man kunne utvidet veien med halvannen meter. Det er veldig lite. Det koster veldig lite å gjøre det nå, men det vil koste enormt mye å gjøre det hvis man skal gjøre det i etterkant, fordi det skjer flere ulykker. Jeg synes det er trist at det eneste man er opptatt av, er årsdøgntrafikk og at det er stor forskjell på europaveiene. Jeg synes det hadde vært et godt utgangspunkt når man bygger nye veier i 2012, at man bygger nye, trygge, sikre og miljøvennlige veier. Dessverre har jeg oppfattet av svarene til statsråden at der er ikke statsråden ennå. Jeg håper at statsråden kommer til å komme dit. Jeg er helt enig med statsråden i at det er viktig å få dette prosjektet på plass. Statsråden kommer sent til Stortinget, men Stortinget og komiteen har sagt at dette er viktig – vi ønsker å behandle det raskt for å komme i gang. Men det skal fortsette også. Jeg synes det er synd at man ikke ser fremtidsrettet på ting, i stedet for å se på hva man har gjort før, og fortsette å gjøre de samme dumhetene. Så til den egentlige grunnen til at jeg ba om ordet. Det er to ting. Jeg ble gjort oppmerksom på at det på side 2 i innstillingen står: «Flertallet er tilfreds med at man får realisert en god og trygg vei på strekningen Fønhus–Bagn på E18(…) (…) Dette gjelder E16. Det er litt viktig at man passer på det. I mitt første innlegg slo jeg visst av litt for kjentfolk. Jeg slo litt av når det gjelder bompengene – det var iallfall ikke på det statlige beløpet. Jeg sa 200 mill. kr i bompenger, men det skal være 220 mill. kr i bompenger og 200 mill. kr i statlige bidrag. Det er 225 mill. kr som vel er det man skal betale i innkrevingskostnader og renteutgifter. Så totalt blir det fortsatt 645 mill. kr – for en vei som koster 420 mill. kr å bygge. Dette er dårlig økonomi. Det er jo synd at vi låner ut penger til 1,8 pst. til andre land, så de kan bygge både motorveier og andre ting – og kanskje de til og med låner ut pengene til bankene sine, som kan låne dyrt ut til norske bompengeselskaper, og på den måten flå bilistene i Norge. Jeg synes det er en dårlig løsning. Men jeg er kjempeglad for at vi får på plass en veiløsning, og at man får på plass denne utbyggingen. Det skulle selvfølgelig vært gjort helt uten bompenger, med kun statlig finansiering. Det ville vært det beste. Det ville ikke minst vært samfunnsøkonomisk veldig bra – ikke minst for alle innbyggerne som bor der, som nå må betale en ekstra høy skatt i form av bompenger.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2012-06-11:
Vi begynner å bli vant til når statsråd Meltveit Kleppa skal holde innlegg, at første halvdelen av innlegget er en skryteliste. I denne sammenheng er det litt interessant, for dette har stort sett skjedd som følge av et klimaforlik som hun fikk med seg i 2008. Men jeg syns at vi i dag bør snakke om hva vi vil videre, og ikke minst hvordan vi skal komme dit. Mye av ansvaret for å følge opp dette videre ligger på oss som steller med transportpolitikk, og ikke minst samferdselsministeren. Et av tiltakene er intercityforbindelse på jernbane, som er usedvanlig viktig. Denne statsråden har signalisert store ambisjoner og omtaler det som rask utbygging, men hun omtaler ikke organiseringen. Hvordan vil hun organisere seg for å kunne foreta en rask utbygging i det tempoet hun har skissert?
Øyvind Halleraker (Høyre), 2012-06-11:
Selv om det har vært sagt før, tror jeg man tåler at det sies igjen: Denne saken er kanskje den viktigste vi behandler i Stortinget i denne sesjonen. Siden jeg ikke har deltatt direkte i forhandlingene, tror jeg at jeg kan tillate meg å skryte av det man her har fått til. Et forlik som dette forplikter. Vi skal ikke bare bygge videre på klimapolitikken, men dette blir også viktig for den transportpolitikken vi skal føre. Transportpolitikkens rolle er åpenbar. Det er her vi kan gjøre tydelige og konkrete grep. Kollektivtransportområdet er et slikt politikkområde. Vi i Høyre la for ett år siden fram vår egen kollektivtransportplan, og jeg er veldig glad for at veldig mange av de tiltakene vi der gikk inn for, nå har fått en plass i det jeg vil kalle et forpliktende klima- og kollektivforlik. For at ikke storbyene skal kveles av stadig lengre køer på veiene, trengs det nye løsninger. Det tror jeg de aller, aller fleste nå ser. Dette er løsninger som kommer til å koste. Derfor ville vi doble incitamentsordningen – kalt belønningsordningen – for kollektivtrafikken. Det skjer nå. Nå er målsettingen å få den opp i 1 mrd. kr. Vi tok til orde for at staten måtte forplikte seg på 50 pst. av investeringer i nye bybaner og superbusstraseer. Det er også en del av målsettingen i dette forliket – i alle fall prinsipielt. Dette er framtidsrettet. All vekst i persontransport må komme på kollektivfeltet. Men vi må også tenke nytt, tenke smartere og utvikle modeller som gjør at vi kan virkeliggjøre målene i klimaforliket. Det gjelder organisering, men ikke minst gjelder det finansieringsmodeller. Ambisjonene som ligger i forliket, harmonerer ikke med Meltveit Kleppas svar her i dag om hvordan målene skal nås. Derfor er jeg skuffet over at verken representanten Hjemdal eller jeg fikk svar på hvordan hun skal virkeliggjøre sine uttalte ambisjoner om intercityforbindelsene og andre jernbaneforbindelser raskt. Vi har svaret på dette. Vi må ha prosjektorganiseringsmodeller, kall det gjerne prosjektfinansiering. Vi ønsker også et innslag av Offentlig Privat Samarbeid – OPS – i de modellene. Vi tror det er en framtidsrettet løsning som gjør at vi kan frikoble disse store prosjektene fra de årlige budsjettdiskusjonene her i Stortinget, og realisere dem etter en Avinor-modell.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2012-06-11:
Det er jo blitt slik i vårt moderne samfunn at bedrifter i postbransjen er internasjonale – så også for vårt moderne postselskap Posten. Så er det slik at internasjonal handel og varebytte styrker også Posten som selskap, og det styrker det totale tilbudet for oss forbrukere. Men da må vi også gi Posten nye impulser, også på eiersiden. Det settes fram forslag om det her i dag, som sannsynligvis blir nedstemt. Derfor har jeg lyst til å spørre statsråden, som har snakket mye om modernisering av Posten, om hun ikke også ser behov for å modernisere på eiersiden, slik vi har gjort med flere andre statlige selskaper opp gjennom, og gjennom det gi nye impulser til Posten.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2012-06-11:
Jeg satt og tenkte at kanskje skulle Freddy de Ruiter ha holdt seg allikevel, for det han bega seg inn på nå, var å beskrive den politikken som to store partier i denne salen har intensjon om å føre etter neste stortingsvalg. Det viste han til fulle at han kan veldig lite om. Det dreier seg altså ikke om det som han anskueliggjorde med full tyngde, nemlig den frykt for privatisering, eller for det private element i alt som måtte være offentlig, som blir uttrykt til stadighet – en privat allergi, har vi kalt det. Det er ikke det det dreier seg om. Det dreier seg om å modernisere statsinstitusjoner, forbedre tilbudet, slik at forbrukerne og de som skal ha tilbudet, får bedre tjenester. Det er det det dreier seg om. Og så dreier det seg om å gi selskaper som skal yte disse tjenestene, best mulig vilkår for å kunne yte dem. Det er det det dreier seg om. Og hvis noen er i tvil om fortsettelsen, så følg med, følg med etter 2013!
Øyvind Halleraker (Høyre), 2012-06-11:
Av og til bruker samferdselsministeren et uttrykk overfor meg der hun sier at hun skulle ønske at Øyvind Halleraker var litt glad av og til. Det er jeg rett som det er, men jeg har også lyst til å skryte litt av statsråden i dag. Det jeg har lyst til å si, er at hun er veldig flink til å komme med bompengeproposisjoner, og særlig sent på året før vi går fra hverandre om sommeren. Men vi greier å få det gjennom hver gang. Og vi er i store trekk enige om det som står. Men litt malurt må vi få lov til å ha oppi begeret. Og det knytter seg til en merknad og to som vi har i saken, nemlig at vi mener at når man tar dette løftet og gjør dette grepet som skal gjøre veien bedre framkommelig og sikrere, velger man altså å ikke bygge veien så bred at det kan settes opp midtdeler på et senere tidspunkt. Det synes jeg man burde ha tatt høyde for. Jeg synes også at man burde tatt høyde for at trafikkveksten nesten alltid i norske veiprosjekter blir større enn de prognosene som legges til grunn, og så kommer vi borti den problemstillingen som Hoksrud var innom. Det er på en måte en litt gammeldags måte å gjøre ting på – vi bygger på fortidens utvikling og ikke på prognosen og utviklingen som vi ser framover. Av og til lurer jeg på: Hva skal vi gjøre her i Stortinget for å få en endring på dette regimet? Jeg er ikke så sikker på om det bare er statsråden som er problemet her; jeg tror det går langt nedover i etatene. Det får meg til å tenke at når vi hadde en nokså enhetlig og felles strategi for jernbane i denne salen, så sa vi gang på gang at nye jernbanestrekninger i Norge skal bygges for 250 km/t – og til slutt så ble det sånn! I det siste prosjektet som nå er lansert, er det blitt sånn. Så jeg tror vi må samle oss i Stortinget og si at vi må planlegge for framtiden og ikke for den utviklingen vi har sett i fortiden. Så tror jeg også at vi kunne gjort dette atskillig smartere ved å benytte prosjektfinansieringsmetoder, og da snakker jeg ikke om prosjektbudsjetteringsmetoder. For prosjektfinansieringsmetoder vil si at man fastsetter prosjektets rammer – tidspunkt for start, tidspunkt for slutt, og man gir et selskap ansvaret for å bygge ut og velge de metodene man ser er hensiktsmessig. Det er prosjektfinansiering – enten det er private som eier selskapet, eller det er et statlig selskap.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2012-06-11:
Klimaproblemet er vår tids største utfordring. Klimatrusselen er grenseløs, og derfor er det også et tema som krever nye løsninger, både nasjonalt og internasjonalt. Jeg vil også si at den oppvoksende generasjon, som skal overta kloden etter oss, fortjener en forutsigbar, ansvarlig og ambisiøs klimapolitikk. Det krever langsiktighet i politikken. Derfor er det veldig bra at det nå er seks partier som står sammen om klimapolitikken for årene framover. Klimaforlikspartnerne fra 2008 har tatt et stort steg videre, og det vil jeg rose og takke alle våre fem forhandlingspartnere for på tvers av den politiske skalaen. Så vil jeg legge til at for Arbeiderpartiet er inngangen til disse spørsmålene at det både er mulig og helt nødvendig å kombinere ansvar for klimaet med hensynet til å trygge norske arbeidsplasser for tiårene som kommer. For Arbeiderpartiet går derfor god klimapolitikk og god næringspolitikk hånd i hånd. Det handler for det første om det vi nå har fått til, om å sikre forutsigbarhet i politikken. For det andre handler det om at forurenser skal betale, og at det slik sett skal lønne seg å kutte i utslipp. For det tredje handler det om at norsk næringsliv, som er svært omstillingsdyktig, også skal klare å ta de omstillingene som klimakutt og klimaendringene krever. Det følger også klimameldingen og forliket opp med det teknologifondet der fellesskapet er med på å ta regningen både for å utvikle og ta i bruk ny teknologi som bidrar til at norsk næringsliv skal klare også de omstillingene som klimaproblemet krever. Det er få land i denne verden som har større muligheter og bedre forutsetninger enn det Norge har til å møte klimatrusselen og takle endringene, men også til å bidra med løsninger. Vi løser ikke klimaproblemet alene i Norge, men med det stortingsflertallet vil vedta i dag, gir vi et riktig og viktig bidrag.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2012-06-11:
Det er en fare for at det blir en floskel når taler etter taler gjentar at vi i dag diskuterer det som er vår tids viktigste spørsmål. Ikke desto mindre er det riktig, fordi om vi er i stand til å avverge en dramatisk global oppvarming eller ikke i årene som kommer, avgjør hvorvidt vi kommer til å nå alle våre andre viktige politiske mål. Det gjelder det som er knyttet til å begrense krig og konflikt, det som er knyttet til å sørge for mat og vann til alle, og det gjelder det som er knyttet til å sørge for at vi unngår store, ufrivillige folkeforflytninger i verden. Det vil også bestemme hvilke rammebetingelser vi får, når det gjelder å utvikle vårt velferdssamfunn videre. Det som vi får i dag, er et nytt gulv i norsk klimapolitikk. En ny felles plattform som vi skal bygge klimapolitikken videre fra, får et bredt flertall i denne sal. I den klimameldingen som ligger til grunn for forliket, er det betydelig gjennomslag for en måte å tenke klimapolitikk på som SV har stått for i lang tid. Det er knyttet til behovet for nasjonale mål, for gjennomføring av tiltak – sektor for sektor – og en erkjennelse av at vi også må ha tiltak i de sektorene som er omfattet av kvotesystemer. Det er en erkjennelse av at vi ikke kan bidra til å løse klimaproblemene bare gjennom kvotehandel ute i verden. Vi må også ta grep som monner hjemme i Norge. Det som også gjennomsyrer klimameldingen, er en klar forståelse av at det også er et bidrag til egen, framtidig velferd og velstand. Det er gjennom å være tidlig ute i den omstillingen som verden må gjennom, at Norge kan sørge for at vi har et konkurransedyktig næringsliv, at vi utvikler framtidens arbeidsplasser, og at vi skaper et samfunn som blir bedre og ikke verre å leve i, for oss alle. Lavutslippssamfunnet blir et fantastisk samfunn. Vi må bort fra en debatt som tegner et bilde av at det å redusere utslippene av klimagasser først og fremst handler om ofre og forsakelser. Det handler i stedet om å skape det vi skal leve av i morgen, det handler om økt framkommelighet, det handler om bedre biler og hus, det handler om nye arbeidsplasser, ny industri, innovasjon og ny teknologi. Fantastiske muligheter for de samfunnene som vet å gripe dem. Jeg har lyst til å takke opposisjonen – tre av fire partier – for at de har bidratt konstruktivt til konkretisering på en del viktige punkter av det som har blitt lagt fram i klimameldingen. Det gir oss en forutsigbarhet for at dette gulvet skal vi bygge videre på. Det vi vedtar i dag, er ikke noe tak for klimapolitikken og dermed heller ikke noe sluttpunkt for klimadebatten. Nå må vi videre utfordre hverandre på den politiske viljen og motet som skal til for å virkeliggjøre det som vi ble enige om i dag, og trekke det enda lenger, slik at vi når målene.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2012-06-11:
Dette har heldigvis vært en debatt som har handlet om klima og ikke om Fremskrittspartiet. Men det har vært såpass mange innlegg som har stilt spørsmål ved hva det hadde vært mulig å få til sammen med Fremskrittspartiet, at jeg synes det er riktig å knytte en kommentar til det til slutt. Representanten Per-Willy Amundsen hadde et innlegg ved begynnelsen av debatten i dag, som var en blanding av sinne over at Fremskrittspartiet ikke var del av et forlik – som representanten selv åpenbart ikke så noen gode politiske grunner til at vi i det hele tatt skulle ha – og lange utlegninger om hvorfor det ikke er noen åpenbar grunn til å bekymre seg over klimaendringene. Vi våknet også opp i dag morges til en radiosending der den samme representanten erklærte seg som klimaskeptiker. Hvis noen har vært i tvil om hvorfor det var vanskelig – og ville vært vanskelig – å komme til en enighet her i Stortinget som også innbefattet Fremskrittspartiet, så vil jeg anbefale en gjennomlesning av Amundsens innlegg. Det var et innlegg mot sentrale deler ikke bare av klimameldingen, men av det forliket som er inngått. Det var et klart ønske om ikke å prioritere kollektivtrafikk framfor vei i de store byene, et nei til de nye standardene vi har lovet knyttet til passivhus, et nei til forbudet mot oljefyring og en tydelig avvisning av behovet for nasjonale mål. Dette er både sentrale punkter i forliket og avgjørende punkter i meldingen. Jeg har også sett at Fremskrittspartiet har sagt og skrevet at når man er usikker på graden av menneskelig innblanding i den globale oppvarmingen, skyldes det at man peker på ting som skjer i det kosmiske rom. Men det er grenser for hvor langt ute i det kosmiske rom man kan befinne seg – og samtidig forlange å få være med og spille en rolle i forhandlingsrommet. Det er nødvendig at de som deltar i denne typen prosesser, også har troverdighet knyttet til at de virkelig vil noe med det – noe annet enn spill. Vi prøvde fra regjeringspartienes side å bli enige med alle partiene på Stortinget. Hadde dette ført fram, hadde vi hatt et forlik med alle partier. De kalde fakta er at dette ikke førte fram, mens en prosess med Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre derimot ga resultat. Det er den eneste grunnen til at det var det løpet vi valgte – etter at det første løpet ikke førte fram. Jeg synes at denne debatten til nå har vist at det var en klok og nødvendig vurdering.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2012-06-11:
Det er brei einigheit på Stortinget, og eg har lyst til å takke alle som har vore med og bidrege til det. Me samla oss 17. januar 2008, og me samlar oss igjen 7. juni 2012. Me har ein veldig god tradisjon i Noreg: Når det er store, viktige saker, samlar me oss nettopp i breie forlik. Det gjeld om det er spørsmål om skatt og nye skattesystem. Det gjeld om det er saker som handlar om eit nytt pensjonssystem. Det gjeld i spørsmål om å skilje stat og kyrkje, og det gjeld i spørsmål som gjeld klima. Denne gongen har me bidrege til å få både betre og meir ambisiøse tiltak. Det er eg veldig glad for. Det som har vore viktig no, er at me har fått føreseielegheit. Det er mange som har nemnt elbilane. Det er òg fleire som har nemnt at me no har teke dei første stega mot ei klimalov, etter inspirasjon frå Storbritannia. Det eg har lyst til å nemne, er det at me no også får staten til å bidra når gjeld bybanar og store kollektivtiltak innafor byane våre. Det treng me, for i dag har me eit stort paradoks, nemleg at me har store bypakkar som er konstruerte slik at viss me lukkast med det som er tanken, og får fleire til å reise kollektivt, forsvinn finansieringa under bypakkane. Lukkast me ved at fleire reiser kollektivt, blir det færre som kjører bil, og me står da i den situasjonen at finansieringa forsvinn under den konstruksjonen. Derfor har me gjort både gode og viktige tiltak. Eg må òg få seie noko om prosessen. Regjeringspartia valde å forhandle i komité. Der er Framstegspartiet, der er ikkje Venstre, som bl.a. var partnar i forliket i 2008. Men eg er veldig glad for at sjølv om dei forhandlingane braut saman, kom regjeringspartia tilbake og tok nytt initiativ. Kristeleg Folkeparti hadde òg vore open for at Framstegspartiet skulle vore med i dei forhandlingane, sjølv om eg under innlegget til Per-Willy Amundsen i dag tenkte at ein måtte ha vore sterk i trua for å tru at det skulle ført fram. Men det er jo Kristeleg Folkeparti, og me tek òg ei utfordring. Det eg vil seie, er at desse forhandlingane har gitt meg større tru på nettopp det å samarbeide med Høgre, som har vist forståing for kor viktig denne saka er.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2012-06-11:
Eg synest statsråden har mange kloke og gode vurderingar rundt Posten si verksemd. Men eg har to korte spørsmål. Det eine er: Kvar er det leiinga i Posten tek så veldig feil når det gjeld deira vurdering av postdirektivet, som Posten stiller seg positiv til? Kvar er det leiinga til Posten tek fullstendig feil? Det andre spørsmålet gjeld ei sak som er ein stor suksess, nemleg Post i Butikk. Det er for privatkundar ei velsigning, det gir lengre opningstid. Men me veit at det er visse utfordringar for næringsdrivande i distrikta, fordi dette har nokre avgrensingar f.eks. på postmengd og uadressert post, og det er òg nokre beløpsgrenser. Kva er strategien for å sikre næringsdrivande i distrikta med den omlegginga som no skjer?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2012-06-11:
Dette er eit prosjekt som Kristeleg Folkeparti fullt ut sluttar seg til. Eg er glad for statsrådens gode ord til komiteen, som har behandla denne saka raskt og effektivt. Mitt spørsmål gjeld det statsråden tok opp i sitt innlegg. Her er det ei kalkulert rente på 6,5 pst. Som òg statsråden sa, tyder alt på at det her vil bli ein lågare sats enn 6,5 pst. rente som ligg til grunn. Det vil seie at prosjektet i realiteten er billegare enn det det har framstått som. Jobbar statsråden no bevisst mot Nasjonal transportplan, slik at me nettopp kan få ei kalkulert rente, som speglar av det verkelege nivået, slik at prosjekta ikkje framstår som dyrare enn det dei i realiteten er?
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2012-06-11:
SV har i 30 år hevda at god miljøpolitikk kan vere god industripolitikk. No er det synet i ferd med å få breitt gjennomslag både i næringslivet og blant politikarane, og det er eit sentralt element i klimameldinga. Det er SV veldig glad for. På 1980-talet blei norsk prosessindustri møtt med store miljøutfordringar. Industrien tok utfordringane og satsa på teknologi. Det førte til at dei styrkte konkurranseevna si, og det førte til at dei utvikla ein teknologi som blei ei eksportvare. Vi hadde knapt hatt ein prosessindustri i Noreg i dag dersom vi ikkje hadde hatt ein offensiv miljøpolitikk på 1980-talet. Så allereie då styrkte ein god klimapolitikk – ein god miljøpolitikk – norsk industri. Eit anna godt eksempel på at god miljøpolitikk er god næringspolitikk, er NOX-fondet. Då vi fekk utfordringane med NOX, og dei blei kjende, og vi skulle gjere noko med det, satsa vi på eit samarbeid mellom Miljøverndepartementet og næringa. Det har ført til at vi har overoppfylt målet med å redusere NOX-utsleppa. Samtidig har vi styrkt konkurransekrafta i fiskeria og på fraktefartøya. Det er, ikkje minst, fleire verft på Sørlandet og Vestlandet som produserer miljøteknologi, som er ein ny marknad som dei kan gå inn på. Det bringar meg til at miljøteknologi er ein sterkt veksande marknad. Viss du les utgreiinga frå FN, vil du sjå at miljøteknologi er ein av dei sterkast veksande internasjonale marknadene. Då eg kom på Stortinget, var ein av dei tinga eg jobba sterkt for å få på plass, miljøteknologiordninga i Innovasjon Norge, som er ei av dei ordningane eg får mest skryt for når eg reiser til forskjellige bedrifter. Miljøteknologiordninga har lyfta norsk industri inn i ein framtidsretta marknad, nemleg marknaden for fornybar energi og ulike former for reinseteknologi. Med det som no skjer i klimameldinga, med klimatiltaksfondet, lyftar vi satsinga på miljøteknologi, og dermed på samarbeidet mellom klima og industri, til eit nytt nivå. Vi får tre positive effektar: Vi får redusert CO2-utsleppa, vi får styrkt konkurranseevna til industrien, og vi får utvikla produkt som gjer at vi kan redusere CO2-utsleppa i andre land, langt meir enn vi gjer heime, fordi Noreg er eit høgteknologiland, som kan utvikle teknologi det vil ta lang tid å utvikle i land med dårlegare teknologibase. Difor har vi eit kinderegg, CO2-reduksjon i Noreg, styrkt industri og CO2-reduksjon i heile verda.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-06-11:
Som flere før meg har sagt: Den saken som behandles i dag, må absolutt anses å være en av de aller viktigste sakene Stortinget behandler i denne perioden. Miljø- og klimautfordringene er vår tids aller største utfordringer. De må løses gjennom internasjonale avtaler, og de må løses i hvert enkelt land. Ingen kan melde seg ut. I SV er vi svært fornøyd med det som ble regjeringens forslag til klimamelding. Vi var med og laget den, og vi er særdeles godt fornøyd med at det har blitt et bredt forlik her i Stortinget. Det betyr at den klimapolitikken som i dag blir vedtatt, skal gjennomføres uavhengig av framtidige stortingsflertall. Jeg skal kort kommentere noe av det som står i meldingen om transportsektoren. Utslippene fra sektoren utgjør 32 pst. av de samlede utslippene. Her må det tas et krafttak i årene som kommer. Meldingen gir også klare føringer om tiltak. Hovedfokuset rettes mot styrking av kollektivtransporten i storbyene og mer jernbane. Her er det bred enighet. Jeg vil legge til at det i årene som kommer, også vil være viktig å fokusere på kollektivtransporten utenfor storbyene, kanskje med hovedfokus på å gjøre selve transportsektoren mer klimavennlig, med en overgang til lavutslipp. Vi snakker om hurtigbåter, ferger og buss – og ta gjerne med Hurtigruten. Hurtigbåtene som går langs hele Norskekysten, slipper ut nesten like mye klimagasser som fly. Vi trenger derfor i framtiden en incentivordning som stimulerer fylkeskommunene og kollektivselskapene til raskt å gå over til lavutslippsmotorer – lavutslippsmaskiner. Jeg understreker dette, for erfaringen fra mitt eget hjemfylke – Nordland, et av de store kollektivfylkene – er at fordi det ble for dyrt, måtte en velge bort de mest miljøvennlige alternativene i siste anbudsrunde for ferger. Det sprengte de økonomiske rammene. Sånn kan det ikke være i framtiden. Det vil nemlig ikke la seg gjøre å få dette til innenfor de ordinære rammene i kommunesektoren. Vi vil trenge en egen incentivordning nettopp for dette. Så jeg vil oppfordre samferdselsministeren og miljøvernministeren til å følge det opp i det videre arbeidet med Nasjonal transportplan, som kommer neste år.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2012-06-11:
Jeg har ikke tenkt å prate verken om spill, om forlik eller om forhandlinger, men bare si at jeg er oppriktig glad for at vi har lyktes med å få på plass et bredt forlik om den framtidige klimapolitikken. Som senterpartist er forvaltertanken vår refleks – vår samvittighet. Vi skal overlevere jorda til våre etterkommere i minst like god stand som den var da vi sjøl overtok den. Med dagens klimautfordringer er det en utfordrende oppgave. Klimaforliket peker ut veien for hvordan vi i Norge skal gjøre vår del av den globale jobben for å kunne overlevere jorda i god stand til våre etterkommere. Å motvirke skadelige klimaendringer handler ikke bare om hva vi ikke skal gjøre, og hva vi skal slutte med. Det handler i like stor grad om hvordan vi kan bruke ressursene våre bedre, og hvordan vi kan utnytte de fantastiske mulighetene Norge har. Det handler også om å la jordas lunger – skogbruket – være en del av løsninga. Det handler om å holde denne lungefunksjonen ved like på en god måte. Skogens kretsløp blir med klimameldinga en del av løsninga. Vi skal bruke skogens ressurser på en aktiv måte. Det skal plantes mer skog, det skal legges til rette for bedre avvirkning. Virket skal brukes til bygg og til energi som skal forsyne norske husholdninger. Det er kjernen i forvaltertanken å utforme politikk som tar de lange linjene opp i seg! Så handler det om teknologiutvikling og nye løsninger for miljøet. Klimafondet for teknologiutvikling er et redskap for å få mulighetene fram. I tillegg til grønne sertifikater er det nå større muligheter enn noen gang til å få på plass løsninger som tar oss fra det fossile og over i det fornybare samfunnet. Ifølge Energi Norge må vi ansette 1 500 nye hoder i kraftbransjen hvert år i den kommende femårsperioden, dels som følge av foryngelse av arbeidsstokken, men også som følge av økt aktivitet. Det er gledelig, men det minner oss samtidig på hva som er viktigst for at vi skal kunne nå målene våre. Vi trenger de gode hodene, og dem får vi gjennom god utdannelse. Derfor trenger vi en satsing på realfag, på praktiske fag og mot frafall i videregående skole. Senterpartister er praktiske, vi liker å fokusere på praktiske løsninger. Om vi ikke oppnår akkurat alt vi ønsker oss, er det viktig å fokusere på løsninger framfor problemer. Derfor er vi glade for at klimapolitikken nå er slått fast i et bredt forlik som vil stå seg i mange år.
Anders B. Werp (Høyre), 2012-06-11:
Det er i aller høyeste grad også på sin plass å takke flere generasjoner av skogeiere og skogforvaltere her i dag når vi debatterer denne viktige saken. Vi kan nemlig lese at stående volum i norske skoger er doblet de siste 80 årene. Nå var nok ikke klimapolitikk og CO2-binding disse skogeiernes og skogbrukernes målsetting med skogforvaltningen, men det var å utnytte produksjonskapasiteten i norsk utmark. Det gjorde de på en så god måte at vi i dag kan nyte godt av det på et så viktig område som klimapolitikken. Det er det jeg synes det er på sin plass at vi også takker disse dyktige fagfolkene for ved dette ståsted. Jeg synes også at landbruksministeren hadde en god beskrivelse av nettopp dette forholdet i sitt hovedinnlegg. Det forvalteransvaret som denne næringen har vist gjennom de siste 80 år, er jo også mye av det merknadene i saken dreier seg om: Det skal vi videreføre, og det skal vi endog forsterke ved at vi fokuserer på tiltak for økt skogproduksjon og økt avvirkningsnivå. Avvirkning er nemlig ikke en innveksling umiddelbart av opplagret CO2. Tvert imot er økt bruk av trefiber i det norske samfunnet et bidrag til økt lagring, og dermed også økt binding, ved at vi kan produsere ny skog på de frigjorte arealene. Så har jeg også lyst til å understreke en annen ting som skognæringen i Norge utmerker seg ved. De har nemlig fått muligheten gjennom skogpolitikken, fra flere regjeringers side, til å utøve sin næring under prinsippet om frihet under ansvar. På den måten har de ivaretatt artsmangfold, de har tatt miljøhensyn, og nå får de muligheten til å bidra med klimatiltak og – ikke minst – også som følge av det, med næringsutvikling. Så dette er mange gode sider og dimensjoner av denne viktige saken, og vi har mange vi kan takke for at vi har kommet dit vi er i dag.
Anders B. Werp (Høyre), 2012-06-11:
Et forbud mot tigging, som Høyre også støtter, løser på ingen måte tiggingens grunnleggende problem. Men tiggingen i seg selv løser jo heller ikke tiggerens problem. Det er det mye forskning som viser. Så er det selvfølgelig slik, som det er blitt pekt på i flere av innleggene, at det ikke er alle tiggere som er kriminelle eller del av en organisert kriminalitet. Dette er et sammensatt spørsmål, og det er ingen enkle svar, slik man i en del av de foregående innlegg prøver å gi inntrykk av. De tiltak som er mest effektive for å bekjempe fattigdom, og dermed tigging, er sosialpolitiske, og ikke justispolitiske, det er Høyre veldig tydelig på. I tillegg må vi sørge for at når det gjelder de utenlandske tiggerne – og vi har ganske god oversikt over hvor de fleste kommer fra – skal vi være tydeligere og bedre på å gi bistand til deres respektive hjemland. Grunnen til at jeg tok ordet sent en kveld, er at representanten Chaudhry gjennom sitt innlegg bidrar til å opphøye klisjeene til debattform i Stortinget. Det synes jeg er trist i en så viktig sak som dette. Representanten påpeker at krisen i Europa skyldes kapitalismen. Da er det grunn til å minne representanten på at kapitalismen, i kombinasjon med markedsøkonomi, har brakt flere mennesker ut av fattigdom enn den sosialismen som representanten Chaudhry representerer, noensinne har gjort. Det er også grunn til å minne om at SV i 2005 forsøkte å vedta at man skulle avvikle tiggingen. Man så hvordan det gikk, og jeg antar at representanten husker det med en bitter smak i munnen. Det er også grunn til å peke på at antallet rusmisbrukere som nå står i kø for å få rusavvenningsbehandling, har økt med denne regjeringen, og ikke blitt redusert. Det er spørsmål som vi også må adressere i et sosialpolitisk perspektiv, og tigging er en del av dette. Da nytter det ikke, som representanten Chaudhry gjør, å dekke seg bak de gode intensjoner – det løser ingen problemer – når man ikke evner å ta tak i bakgrunnen for problemet, og tør å gå inn i det landskapet og debattere saken reelt og politisk.
Eirin Sund (Arbeiderpartiet), 2012-06-11:
Først av alt har jeg lyst til å takke saksordføreren, Nikolai Astrup, for vel gjennomført arbeid – både det som formelt er gjort, og det som også i aller høyeste grad er uformelt sagt og gjort – og jeg er spesielt glad for at man la til rette fra dag én for at Venstre, som ikke er i komiteen, også skulle være med i dette arbeidet på en egnet måte. Jeg registrerte at da regjeringen la fram meldingen, fikk meldingen en god mottakelse i de fleste leirer. Det er en melding som viderefører målene, slik de står i klimaforliket fra 2008. Om det er sagt mange ganger, sier jeg det også: Klimautfordringene er blant de største utfordringene vi står overfor, og klimaendringene er nær knyttet til andre store utfordringer, slik som sult- og miljøkatastrofer. Det at mange har sagt det, viser også her at den markedsbeskrivelsen, den virkeligheten, deler flertallet. Det er viktig. En god løsning på klimaproblemer krever stor innsats både nasjonalt og internasjonalt, og klimameldingen gir økt innsats på begge disse arenaene. For Arbeiderpartiet har et viktig punkt vært at god klimapolitikk er god næringspolitikk – at dette henger sammen. Vi må innrette klimapolitikken slik at norsk næringsliv kommer styrket ut av klimadebatten. Jeg mener at klimameldingen reflekterer dette målet. Jeg er spesielt fornøyd med at meldingen er så klar på viktigheten av å satse på kollektivtransport. Transportsystemet rundt de store byene bryter sammen om trafikkveksten skal tas med personbiler. Det er den enkle, men samtidig kompliserte sannheten som vi er nødt til å ta inn over oss som politikere. Derfor er det også så viktig at regjeringen i klimameldingen slår fast at transportveksten i de store byene skal tas med kollektivtrafikk, sykkel og gange. Det er en nødt til å vise igjen når vi skal begynne å jobbe med NTP-en. For Arbeiderpartiet har det vært tydelig og klart fra dag én, da meldingen ble lagt fram, at vi ønsket oss et bredt flertall bak meldingen. Derfor er det veldig bra å kunne konstatere at Stortinget viser en evne og vilje til å samle seg om et så viktig spørsmål som klima. Her driver vi – som representanten Marianne Marthinsen sa tidligere i dag – «politikk i et generasjonsperspektiv», og da er det helt sentralt å sikre enighet på tvers av politiske skillelinjer. Når mange i dag har sagt at en av hovedutfordringene er klimapolitikken, er det noe med at de prinsippene og den virkelighetsbeskrivelsen som en da forfekter og legger til grunn, jo er det som er grunnlaget for at en faktisk foreslår de tiltakene som en foreslår. En viser i salen her i dag at det er ikke helt enighet om hvordan virkeligheten ser ut. Så ønsker jeg også å si til slutt at jeg berømmer både Nikolai Astrup og – ikke minst – statsråd Solhjell, som da det ble et brudd, allikevel snakket sammen på tvers av både den ene og den andre, og fikk opp en dialog som gjorde at Stortinget i dag kan vedta et klimaforlik som vil stå utover 2013 – og utover et spill som en kunne ha risikert å få om dette.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-06-11:
Jeg har også lyst til å gratulere saksordføreren, Nikolai Astrup, med godt arbeid. At man klarte å samle seg om et forlik, er veldig bra. Noe av det fineste med klimaforliket som vi har fått til på Stortinget, er nettopp at det viser en nasjonalforsamling som tar inn over seg den trusselen som menneskeskapte klimaendringer faktisk representerer. Klimatrusselen er et skremmende eksempel på hvor utrolig vanskelig det er for veldig mange å agere selv i møte med en helt konkret og håndgripelig og i siste instans eksistensiell trussel. Det å møte en slik trussel krever en evne til samarbeid og en vilje til å endre. Selv om det i det daglige ordskiftet i norsk politikk kan være store avstander i klimapolitikken partiene imellom, er det en av det norske demokratiets flotteste egenskaper at partiene greier å finne sammen i forlik om viktige politiske saker – selvfølgelig gitt at forlikene er gode nok. I dette tilfellet er det mye å glede seg over. Jeg mener at satsingen på kollektivtrafikk kanskje er noe som står mitt hjerte ekstra nært. I rød-grønne Trondheim har viljen til å satse både på trafikkregulerende og på belønnende tiltak båret frukter på kort tid. Det er mange flere som bruker kollektivtransport, punktligheten har økt, og bilbruken har stupt i sentrum. Det er bra for klimaet, det er som i de andre storbyene i Norge, bra for å kunne ta unna den store veksten i regionen, det er bra for alle dem som er avhengige av kollektivtrafikk for å få hverdagen til å gå opp, og det er veldig bra for de mange som sliter med astma- og allergiplager. Tiltak som øker kollektivbruken og senker biltettheten, er veldig, veldig gode eksempler på at klimapolitikk ikke først og fremst handler om forsakelser og byrder, men om muligheten til å organisere seg bedre og finne smartere løsninger og utvikle sunnere alternativer. Det samme gjelder klimafond. Man har i deler av debatten fått inntrykk av at tiltak i kvotepliktig sektor i Norge nærmest er en slags form for organisert industridød. Det var endog en representant fra Fremskrittspartiet som kalte det hele for selvskading, og det er selvfølgelig bare tull. Representantene Holmelid og Lysbakken har helt rett i at det er mulighetene i klimatiltakene som er viktig – klimatiltak som skaper tryggere arbeidsplasser, som skaper nye arbeidsplasser, som skaper bedre framkommelighet og renere luft. Det er vanskelig å skjønne hvordan man kan stille seg på siden av den typen tiltak, og det er enda vanskeligere å forstå hvordan man kan polemisere mot dem. Jeg har til slutt lyst til å løfte fram én aktør som har vært utrolig viktig, og som kommer til å fortsette å være en av de aller, aller viktigste premissleverandørene for norsk klimapolitikk, og det er miljøbevegelsen. De gjør en kjempejobb, de setter dagsorden, de er tydelige pådrivere. Jeg har spesielt lyst til å nevne Natur og Ungdom, som kombinerer enorm vilje med enorm kunnskap. Jeg tror ikke norsk klimapolitikk ville ha tatt de stegene framover som den gjør nå, uten deres bidrag.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2012-06-11:
Jeg skal få lov til å føye meg inn i rekken av alle som sier at de er glad for den saken vi nå har til behandling. Dette er en av de største sakene som vi har til politisk behandling i løpet av denne perioden, og jeg synes det tjener Stortinget til stor ære at det går an å etablere et så bredt grunnlag for et tema som kommer til å bli et hovedtema i mange, mange år framover. Men jeg må også få si at jeg er veldig glad for at biologien nå har fått plass i klimapolitikken. For jeg har vært til stede i denne salen og hørt at noen har ment at skog og CO2-binding i skog ikke skal regnes med. Det har hele tiden vært en realitet i virkelighetens verden at en binder CO2 i skog – det vet jo alle som var på skolen den dagen vi hadde om fotosyntesen – men dette har ikke bestandig vært god latin; symbolpolitikken har fått overstyre de biologiske realiteter. Det at vi faktisk skal drive et aktivt skogbruk, synes jeg nå er veldig godt ivaretatt i den meldingen og ikke minst i den innstillingen som nå foreligger. Nå sa landbruksministeren at vi ikke skulle hogge ungskog. Jeg går ut fra at han ikke mente at vi skulle slutte å tynne i plantefelt og tynne i ungskogfelt – men altså ikke sluttavvirkning. Men det er en realitet at hvis vi skal klare å bruke skogen mest mulig effektivt for å binde CO2, bør vi hogge den skogen som er utvokst. Så bør vi plante nye planter som binder CO2, samtidig som vi bruker den skogen som vi tok ut – enten som alternativ til fossil energi eller å binde den i bygg og ha CO2-binding i lang tid framover. Jeg er så heldig at jeg har fått lov til å sette ut godt og vel 100 000 granplanter – det skulle gi meg en ganske god CO2-kvote – men forutsetningen for å kunne plante de plantene var at en hadde hogd skogen først. Det synes jeg kommer godt fram i denne meldingen, som peker på det faktum at skogreisingen i Norge skjedde på en tid da Norge var et fattig land. Så sto vi for noen år siden i den situasjonen at vi kanskje skulle være den generasjonen som både tok ut engangsressursene fra olje og gass og ikke reinvesterte i ny fornybar energi. Her tar vi til orde for det motsatte – bruke skogen aktivt, sørge for å plante, sånn at vi binder CO2 for framtiden. Jeg er glad for at jeg oppfatter at vi nå skal ta hensyn til naturen selv i naturvernet framover, også når det gjelder klimapolitikken. Neste gang noen går i Nordmarka og ser en skogsarbeider som holder på med å gjøre sin daglige dont, vet vi at det er en som bidrar til klima, det er ikke naturutfordring vi ser. Det er jeg glad for.