Eirik Milde (Høyre), 2014-05-20:
I 2011 ble det inngått et forlik på Stortinget. Dette forliket var såpass vanskelig å få gjennom politisk at forhandlingene ble sluttført av de parlamentariske lederne. Alle partier, med unntak av Miljøpartiet De Grønne, som ikke hadde sete i 2011, stilte seg til slutt enstemmig bak vedtaket. Som prinsipp og ramme for forslaget lå også forliket fra 2004. I dag skal vi debattere et Dokument 8-forslag fra Senterpartiet som enkelte mener setter enigheten fra den gang i spill. Rovdyrpolitikk er ikke enkelt. Det er mange hensyn å ta. For noen måneder siden var representanter fra Høyre på tur i Hedmark og fikk snakket med flere som driver næring i utmarka. Vi har også hatt møter med næringsdrivende fra andre steder i Norge, sist i forrige uke, med representanter fra Sogn og Fjordane. De forteller om store tap, usikkerhet rundt fortsatt næringsvirksomhet og en kamp for å få tatt ut kvotene. På den andre siden har vel alle representanter fått mail de siste dagene som ber oss om svar på om vi vil bidra til overlevelsen av de store rovdyrene våre. I dette landskapet skal forvaltningen og rovdyrnemndene operere og fatte kloke beslutninger, basert på ulike interesser og de to forlikene som er inngått. Høyre har i denne saken valgt å gå sammen med et bredt flertall i våre merknader, og vi står også bak flertallets behandling. Årsakene til dette er flere. For det første tror vi det er viktig å holde på et forlik i disse spørsmålene, og for det andre har det skjedd flere forbedringer i rovdyrpolitikken med en ny regjering og en klima- og miljøminister fra Høyre. Per 1. mai har departementet overprøvd rovdyrnemndene i kun 1 av 16 saker. Jeg tror riktig tall per i dag er 1 av 18 saker, helt i tråd med forlikets mål om at den regionale forvaltningen skal styrkes. Dette er en markant bedring i tillitsforholdet mot rovviltnemndene sett opp mot tidligere i år. Videre er det stilt krav til forvaltningen om saksbehandlingsfrister for søknader og klager gjeldende fra 1. januar 2014, også i tråd med føringene i forliket. Regjeringen har også valgt ikke å anke den såkalte Krokann-dommen, som handlet om erstatningsgrunnlag for tap av beitedyr. Det gjør at dommen blir stående og er førende for forvaltningen. I forliket fra 2011 var også ulvebestanden et tema, der det skulle forhandles med Sverige om fordeling av grenseflokkene, og da med utgangspunkt i en fordelingsfaktor på 0,5. Det er vel få ting som er vanskeligere å forklare innbyggerne enn at ulv som oppholder seg i Norge, ikke teller med i det norske bestandsmålet, men teller med i det svenske. Disse forhandlingene skulle sluttføres i 2013, men EU vurderer om svensk forvaltning er i tråd med arts- og habitatsdirektivet, og på den bakgrunn har statsråden tatt et initiativ om å legge fram en sak for Stortinget, uavhengig av forhandlingene med Sverige. Dette vet jeg blir godt mottatt i de deler av landet jeg kommer fra. Ulv er like dårlig til å se grenser på land som Heide-Steens russiske ubåtkaptein var til å se dem under vann. Stortinget får altså til behandling nye bestandsmål for ulv, en evaluering av ulvesonen og endringer i erstatningsregler for husdyr, og ikke nok med det varsler statsråden også i sine svarbrev til komiteen at hun vil gjennomgå begrepet «skadepotensial». I rovdyrforlikets punkt 2.2.19 heter det: «Det skal ikke være rovdyr som representerer et skadepotensial i prioriterte beiteområder for husdyr og kalvingsområdet for tamrein.» Få punkter i forliket har skapt større debatt enn akkurat denne formuleringen. Å få en mer presis og forhåpentligvis omforent definisjon i samarbeid med landbruks- og matministeren er en svært fornuftig tilnærming av statsråden. Rovdyrforliket handler om en todelt målsetting med både beitedyr på utmarksbeite og å sikre overlevelse av de store rovdyrene i tråd med våre forpliktelser. Det gjelder med andre ord å balansere på en svært smal vei uten å falle ned verken i den ene eller andre grøften. Så langt mener jeg statsråden har gjort en god figur som balansekunstner.