Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2003-12-17:
Norge har lange tradisjoner for deltakelse i internasjonale stabiliseringsstyrker eller fredsbevarende operasjoner – styrker som skal bidra til å vinne freden. Det er i år 50 år siden vår første utenlandskontingent forlot Schleswig, der de i Tysklandsbrigaden, under britisk kommando for øvrig, hadde bidratt både til stabilisering etter Hitler-regimet og sikring av demokratiet mot den framrykkende kommunismen fra øst. Det er flere grunner til at det lille landet Norge har valgt å være aktivt med styrker ute. For det første er deltakelse i internasjonale operasjoner en del av vår utenrikspolitikk, der Norge legger vekt på å fremme de verdiene vårt eget samfunn er tuftet på: demokrati, velferd, likestilling, folkelig deltakelse. Dette er på mange måter den nordiske dimensjonen i politikken, der også vår utenrikspolitikk blir relevant for folk flest, for et meningsfylt og menneskeverdig liv. Det er videre viktig å drøfte sammenhengen mellom fattigdom, kriger og konflikter, eller se konfliktløsning, bistand, humanitær innsats og stabiliseringsstyrker i en sammenheng. Derfor blir det også helt feil når det harseleres over at det norske ingeniørkompaniet i Irak utfører sivile oppgaver. For å sikre demokratiutviklingen må befolkningen også sikres de nødvendige goder, som elektrisitet, vannforsyning, kommunikasjon og for ikke å snakke om et fungerende helsevesen. Dette bidrar de norske soldatene til. Nå er det viktig å få til en ny grunnlov og sikre frie valg som styres av FN. La meg også minne om det flere av oss har sagt tidligere i dag, nemlig at vi må se på hele denne regionen under ett. Så lenge palestinerne lever under de uverdige forholdene som de gjør, vil fattige folkegrupper i hele den arabiske verden kanalisere sin frustrasjon mot Israel, og ikke mot sine despotiske ledere. I 2001 tok Norge sete i FNs sikkerhetsråd. Lavmælt, ambisiøst og resultatorientert var kjennetegnet på den norske innsatsen, der fokus ble satt på Afrika, på sammenhengen mellom fred og utvikling og på konfliktløsning. I Sudan sitter et fundamentalistisk og undertrykkende regime bygd opp av Osama bin Laden, av alle mennesker. Han pøste inn milliarder til infrastruktur for omgjøring av landet til en islamsk stat. I sør kjemper frigjøringsbevegelsen bl.a. mot sharialovgivning, og ønsker selvstyre. Norge har gjort en kjempejobb i fredsforhandlingene. Får vi nå en fredsavtale, bør Norge bidra med styrker i Sudan. Da vil jeg også få kommentere det som er blitt sagt om Kongo her tidligere. Det er altså ikke økonomiske årsaker til at Norge ikke har deltatt i Kongo. Det har vært til dels bestialske drap på FN-observatører i Kongo. Det er videre en operasjon som ikke ville ha noen avkastning, i den forstand at vi ville ikke greie å oppnå noe. Jeg vil vise til et program som gikk i går kveld på fjernsynet, om situasjonen i Kongo. Jeg tror det ville ha vært svært usikkert for våre styrker. Internasjonale operasjoner har også en forsvarspolitisk dimensjon. Forsvarspolitikken dreier seg i dag primært om å sikre norske borgere og norske interesser, mye mer enn om å sikre landets grenser. Kampen mot terror må skje både hjemme og ute, den stopper ikke ved landegrensene. Våre bidrag i «Operation Enduring Freedom» og ISAF i Afghanistan må også ses i en slik sammenheng, der Norge nå vil konsentrere seg om ISAF, altså stabiliseringsstyrken. I den forbindelse vil jeg vise til at Afghanistan nå blir nytt samarbeidsland for norsk bistand, som i tillegg til å bidra til demokrati, institusjonsbygging og lov og orden særlig må rettes inn mot å styrke kvinnenes situasjon. Her var jo det andre bandittregimet Osama bin Laden bygde opp, med de konsekvenser bl.a. det har hatt for kvinnene i landet. Til slutt: Det å delta i flernasjonale styrker gir også det norske Forsvaret økt kompetanse. Samarbeid, trening og styrker med våre allierte er en del av det framskutte forsvaret. Hvis vi skal vente hjelp når det brenner hos oss, må vi yte vår skjerv når det brenner hos naboen. Én ting til: Når vi først sender gutter, og noen jenter, ut, og det er et politisk vedtak som gjør at disse drar ut i strid og i fredsbevarende operasjoner, må vi i hvert fall stå bak dem hvis det røyner på. Vi må ikke svikte dem i de situasjoner som kan være vanskelige der de er.