Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-11-10:
Sunn mat er viktig, og som representanten Knag Fylkesnes også nevnte, er det mange kommuner og mange skoler i Norge som har veldig gode erfaringer med å ha skolemat, enten det er et enkelt brødmåltid, enten de har en ordning for alle – enten de har elever som gjør det, eller om de har annet personale som gjør det – eller om de har tilgjengelig noen brødskiver for dem som har glemt matpakke. Mange skoler jobber også bra med kombinasjonen fysisk aktivitet og bevisstgjøring om kosthold. Men det er jo ikke det denne saken dreier seg om. Denne saken dreier seg om vi skal prioritere å ha en nasjonal ordning med det som her kalles gratis skolemåltid, altså bruke av fellesressursene våre, skattepengene våre, på å prioritere et skolemåltid for alle. Det vil, hvis man skal ta utgangspunkt i bare brødmat, sannsynligvis koste rundt 1,7 mrd. kr. Regjeringen mener isteden at de viktigste folkehelsetiltakene i skolen, det som vi skal bruke mest penger på, er andre ting, f.eks. barn og ungdoms psykiske helse. Samtidig er vi opptatt av å stimulere til et sunnere kosthold og støtte opp om kommunenes innsats på gode skolemåltider. Skolemåltidet har, som det er blitt nevnt her, også en viktig sosial funksjon. Det er ikke noen tvil om at både det å samles, ta det med ro og spise sunn mat er viktig for både helse, trivsel og læring. Derfor anbefaler også Helsedirektoratet at alle elever har med matpakke, og de anbefaler at det tilbys ordninger for melk og frukt eller grønt. Så har det også kommet en anbefaling om at det settes av minst 20 minutter til skolemåltidet. Det ble i høst lansert nye retningslinjer for skolemåltidet. Det er et godt grunnlag for at skolene skal kunne arbeide videre med barn og unges kosthold. Det er mange måter å organisere og finansiere måltidene på ut fra lokale forhold. Ved Nasjonalt senter for mat, helse og fysisk aktivitet samler de inn eksempler fra skoler som har etablert forskjellige matordninger. Det skal etter hvert også gjøres tilgjengelig, slik at forskjellige skoler kan lære av det. Det er igangsatt en utredning av måltider og matordninger i skolen i regi av Helse- og omsorgsdepartementet i samarbeid med Nærings- og fiskeridepartementet, Landbruksdepartementet og Kunnskapsdepartementet. Der skal man bl.a. se på hvordan man kan styrke skolemåltidet gjennom samarbeid mellom det offentlige, det frivillige og næringslivet. Så legger man til grunn at regjeringen mener at skolemåltidet primært er foreldrenes ansvar, samtidig som skolen kan – og bør – legge til rette for ulike måltider og oppmuntre til sunt kosthold. Samtidig må vi ha løsninger som er både praktiske og økonomisk bærekraftige på sikt. Vi må også se på dagens ordninger. Det bevilges årlig ca. 35 mill. kr over statsbudsjettet til abonnementsordningen for skolefrukt. Vi kommer i utredningen til å se på alternativ bruk av disse midlene hvis det går an å få mer folkehelse igjen. Abonnementsordningen for skolemelk driftes av Tine og subsidieres med midler fra omsetningsavgiften. Der er det om lag 30 mill. kr årlig som brukes. For eksempel å samordne disse ordningene kan være en mulighet. Som jeg nevnte, vil det ha en betydelig kostnad å innføre skattefinansiert matservering for alle i skolen. Bare det å servere et enkelt brødmåltid har en kostnad på om lag 1,75 mrd. kr. Hvis man skulle servere varm mat, f.eks. laks, vil prisen være langt høyere. Derfor er jeg glad for at flertallet i komiteen påpeker nettopp at en nasjonal ordning i liten grad tar hensyn til lokale prioriteringer og muligheter eller til elevenes og foreldrenes bakgrunn. Videre vil det medføre betydelige investerings- og driftskostnader, litt avhengig av hvordan man legger opp ordningen. Så vektlegger også komiteens flertall at det er riktigere og viktigere i dagens skole å prioritere tiltak for å styrke skole–hjem-samarbeidet, heve kvaliteten i undervisningen, tidlig innsats og gi lærerne mer tid til hver enkelt elev. Denne regjeringen har en bredt anlagt satsing for å skape et godt læringsmiljø i skolen. Et godt kosthold og gode måltidsvaner er en del av denne helheten. Men det betyr ikke at vi behøver å gå for en nasjonal ordning som koster mye, og som skal styres fra Stortinget eller departementet.