Morten Andreas Meyer (Høyre), 2005-06-09:
Både ut fra hensynet til hvert enkelt menneske, den enkelte bedrift og samfunnet som helhet er det viktig at vi lykkes i arbeidet med å få flere i arbeid. Det er gjennom arbeid velferd skapes. Den tilpasning av regelverket som sikrer et mer fleksibelt arbeidsliv, er derfor viktig. I et moderne arbeidsliv er det en fordel, for den enkelte og for samfunnet, at arbeidstakerne har anledning til å veksle mellom jobb både i det offentlige og i det private. På den måten kan det offentlige og det private best mulig dra nytte av hverandre, samtidig som den samlede kompetansen i samfunnet øker. Statens tjenestemenn omfattes av arbeidsmiljøloven med unntak av denne lovens bestemmelser om stillingsvern. Resten av offentlig sektor, altså medarbeidere i kommuner og fylkeskommuner, omfattes jo allerede fullt ut av arbeidsmiljølovens bestemmelser. Så det er ikke slik som representantene fra Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti hevder i denne debatten, at dette er en harmonisering av statens regelverk bare mot privat sektor. Dette er et bidrag til å sidestille arbeidstakere i stat, kommune, fylkeskommune og i den private delen av arbeidslivet. Jeg synes ikke det er noen grunner til at det på dette området skal være helt spesielle regler for statens tjenestemenn, og tiden er inne for å gjennomføre en harmonisering. En harmonisering på dette området vil føre til at den gjeldende tjenestemannsloven må endres vesentlig. Derfor synes jeg det også var formålstjenlig å utarbeide en ny lov for statens embets- og tjenestemenn. Det er det forslaget Stortinget har til behandling i dag. Jeg er glad for at flertallet i Stortinget slutter seg til utkastet til den nye loven. Jeg har imidlertid et ønske om å kommentere noen av de forholdene som er omtalt både i innstillingen og i denne debatten. Aller først vil jeg kommentere påstandene om at departementets saksforberedelse ikke har vært i samsvar med bestemmelser om fremgangsmåtene i lovsaker. Dette må jeg sterkt tilbakevise. Departementet utarbeidet en omfattende høringsrapport som ble sendt på alminnelig høring til alle berørte parter, naturligvis inkludert hovedsammenslutningen i staten. Høringsfristen i slike saker skal normalt være tre måneder. Her har vi utvidet høringsfristen til å være knappe fire måneder, altså langt mer enn normalt. I tillegg til den vanlige høringsrunden har vi hatt en separat høring om overgangsreglene knyttet til opphevelse av ventelønnsordningen og vartpengeordningen. Da disse høringene var gjennomført, inviterte vi i departementet hovedsammenslutningene i staten til en prosess i et utvalg i forbindelse med høringen. Hovedsammenslutningene valgte imidlertid å trekke seg fra dette arbeidet, og å trekke seg fra utvalget. Vi har også hele veien hatt et sterkt ønske om å ha hovedsammenslutningene med i en dialog om forslagene, men det er hovedsammenslutningene som har valgt ikke å fullføre en slik prosess. Jeg vil også understreke at bestemmelser som gjelder statens tjenestemenn, ble gitt en grundig vurdering, og det ble gjort på bakgrunn av Arbeidslivslovutvalgets arbeid, vanlig høringsrunde og foreleggelse for departementene. Det andre jeg vil kommentere, er uttalelsen om at forslaget om å fjerne forhandlingsretten på personalreglementer er i strid med Hovedavtalen i staten. I den nye loven er rekrutteringsordningen i staten vesentlig forenklet, og i mine øyne forbedret. Behovet for et omfattende og komplisert personalreglement blir da mye mindre. Lovutkastet foreslår at arbeidsgiveren i framtiden skal utarbeide et enkelt reglement som skal forelegges de forhandlingsberettigede organisasjonene i virksomheten til uttalelse. Hvis organisasjonene ikke godtar virksomhetens forslag, fastsettes endelig reglement av fagdepartementet. Dagens tjenestemannslov fastslår altså at personalreglementer som er hjemlet i loven, skal framforhandles mellom partene. Dette er gjentatt i Hovedavtalen for staten. Hovedavtalen viser til tjenestemannslovens bestemmelse, og Hovedavtalen er ikke en selvstendig forhandlingshjemmel, men en prosedyreregel som sier at forhandlingene skal foregå etter reglene i Hovedavtalen og ikke etter tjenestetvistlovens regler. Dette er en sak som viser forskjellene mellom venstresiden og sentrum/høyresiden i norsk politikk. Noen er opptatt av symboler og holder fast ved det bestående for det beståendes skyld(presidenten klubber) (presidenten klubber)