Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-10-14:
Det er bra at Stortinget får mulighet til å diskutere hvordan vi best kan forebygge hiv og aids her i Norge. Mange hivpositive opplever sviktende samhandling mellom helsetjenestene de har krav på, og mange opplever at psykososial oppfølging er totalt fraværende. Dette – sammen med skammen og mangel på åpenhet rundt det å leve med hiv – gjør at denne pasientgruppen lett faller utenfor i dagens helsesystem. La meg starte med noen ord innledningsvis om hivsituasjonen i et globalt perspektiv. FNs program om hiv og aids, UNAIDS, anslår at om lag 33 millioner mennesker i verden lever med hiv i dag. Det er fortsatt flest på det afrikanske kontinentet sør for Sahara. I 2007 var andelen 67 pst. 72 pst. av alle dødsfall som skjedde på grunn av aids, skjedde der. Også i land som Russland, Estland og Ukraina vokser antallet nysmittede. Det gir oss grunn til å være bekymret. Vi går nå inn i epidemiens tredje tiår. Fortsatt er det en tredjedel av landene i verden som ikke har beskyttende lovverk mot diskriminering av personer som lever med hiv. Utstøting, forfølgelse og diskriminering gir en betydelig risiko for at epidemien spres ytterligere. I tillegg kommer selvfølgelig den menneskelige lidelsen for dem som lever med hiv. Så til situasjonen i Norge. I 2007 ble det diagnostisert 248 nye hivsmittede i Norge – to av tre er menn. Omtrent 100 personer er antatt smittet før de kom til Norge. Det er hovedsakelig fra land som ligger høyt på hivstatistikken. Snaut 80 personer er menn som er smittet etter sex med menn. Vi antar at drøyt 40 er heteroseksuelt smittet i Norge. 13 er smittet gjennom urene sprøyter. Ved slutten av 2007 var det 3 787 hivpositive i Norge. I Norge har hivpositive rett til gratis medisinsk behandling. For ti år siden kom det nye effektive medisiner. Det har revolusjonert livet for dem som lever med hiv og aids, og de har utsikter til å leve et langt liv i dag. Men vi skal på ingen måte bagatellisere det å leve med hiv og aids. Sykdomsbildet hos mange er svært komplekst med stadige tilbakefall. Mange har store bivirkninger, og det er fortsatt et stigma å leve med hiv. Det ser ut til at flere, faktisk, var åpne om sin hivstatus for 15–20 år siden enn i dag. Det må være et tankekors. Mange mener også at det er ganske stille om hiv i offentligheten. Man snakker ikke mer om det. Det rammer så få, og folk blir likegyldige. Rapporten, som også interpellanten tar utgangspunkt i, som Fafo kom med i sommer – «Fortsatt farlig å kysse? Kunnskap om og holdninger til hiv» – er viktig i arbeidet med å få større oppmerksomhet på hivforebyggende arbeid. For å styrke dette arbeidet er det helt avgjørende at vi får kunnskap om hvor vi bør sette inn trykket. Rapporten viser at folk vet mye om hiv og aids. På spørsmål om sykdomsforløp og om hvordan hiv smitter, er det henholdsvis 87 pst. og 98 pst. som svarer riktig. Et overveldende flertall, 98 pst., mener at alle har et ansvar for ikke å bli smittet av hiv. Dette er oppløftende tall. Men dessverre har folk dårligere kunnskap om hvordan hiv ikke smitter: En av fire svarer at man kan bli smittet ved å kysse en som er hivpositiv på munnen, mens 13 pst. mener man kan bli smittet ved å drikke av samme glass. Det at mange ikke vet nok om hvordan hiv ikke smitter, preger holdninger til hivpositive og deres muligheter for å delta i samfunns- og arbeidsliv. Mest oppsiktsvekkende er kanskje folks holdninger til hivpositive i arbeidslivet: 60 pst. er helt eller delvis enig i at hivpositive må ha plikt til å fortelle arbeidsgiver at de er hivpositive – uten at hensikten med slik informasjonsplikt er nærmere spesifisert. Halvparten av de spurte mener at hivpositive må akseptere at arbeidsgiver endrer oppgaver av hensyn til sikkerheten til kolleger. Folk er altså villige til, som også interpellanten sa, å akseptere relativt store innskrenkninger i hivpositives muligheter til å ta egne valg. Det er i disse dager 20 år siden Høyesterett avsa dom i den såkalte Henki-saken. Høyesterett slo den gangen fast at hivstatus ikke er saklig grunn for oppsigelse, og at en hivpositiv har samme rettigheter i arbeidslivet som alle andre. Hivpositives erfaringer med arbeidslivet vil være et hovedtema i levekårsundersøkelsen til Fafo denne høsten. Men resultatene fra kunnskaps- og holdningsundersøkelsen tyder dessverre på at det fortsatt er mange hivpositive som opplever store hindringer som yrkesaktive. De mindre oppløftende tallene i rapporten bringer oss til kjernen i denne debatten, nemlig at vi må bekjempe negative holdninger og diskriminering av hivpositive for å bekjempe spredning av hiv i samfunnet. Det gjelder i Norge som i resten av verden. Vi følger opp det hivforebyggende arbeidet gjennom strategiplanen «Ansvar og omtanke». Det viktigste punktet er at kunnskap, veiledning og undervisning om hiv og seksuelt overførbare infeksjoner er lett tilgjengelig for alle, og at informasjonen tar hensyn til kjønn, alder, seksuell orientering og kultur. Store kampanjer har ikke vært effektive. Derfor må vi se hvordan vi bedre kan målrette budskapet om hiv, slik at folk får et riktigere bilde av hvordan hiv smitter, og hvordan man kan leve et godt liv med hiv. Dessverre er det – også i Norge – i økende grad unge mennesker som smittes med hiv. Flere unge med flyktning- og innvandrerbakgrunn lever med hiv. Det er helt avgjørende at unge mennesker har tilgang til undervisning og informasjon om hvordan man kan beskytte seg mot smitte. Det er også viktig at de trekkes inn i arbeidet med å lage slik informasjon. Utdanningsdirektoratet og Helsedirektoratet er nå i gang med å lage et nytt materiell for seksualundervisningen i skolen. Dessuten oppdateres katalogen over undervisnings- og informasjonsmateriell til barn, unge og unge voksne. Frivillige organisasjoner har en viktig rolle i arbeidet med å nå hovedmålgruppene: HivNorge tilbyr informasjon og veiledning om hiv og aids, om rettigheter og tilbud for hivpositive og pårørende. Helseutvalget – sammen for bedre homohelse har kurs for unge gutter og eldre menn, kurs om sikrere sex, og de driver omfattende informasjonsvirksomhet for menn som har sex med menn. Aksept og Primærmedisinsk verksted i Oslo og Sosialmedisinsk verksted i Tromsø er noen eksempler på frivillige som driver forebyggende arbeid blant innvandrere. Det er etablert helsestasjon for studenter på 18 studiesteder i Norge, der Helsedirektoratet har vært viktig i etableringen. Det er også etablert flere lavterskeltilbud for grupper som ikke så lett søker helsehjelp. Det gjelder bl.a. menn som har sex med menn, og personer som selger sex. Så noen ord om kunnskap og kompetanse blant helsepersonell. Erfaringene så langt viser at mange hivpositive opplever en stor mangel på samhandling mellom tjenestene, og at psykososial oppfølging er totalt fraværende. Den første konferansen om bedre helhetlig oppfølging av hivpositive ble arrangert i fjor. Neste konferanse er på nyåret med særlig vekt på samhandling og kompetanseheving i tjenestene. Til slutt: Det pågår et betydelig arbeid med å evaluere og oppsummere ny kunnskap om hiv og aids. Dette er viktig når vi skal revidere strategier og tiltak for å forebygge hiv og seksuelt overførbare sykdommer. Frivillige organisasjoner innen hiv og aids i Norge og i utlandet og myndigheter innen helse-, sosial-, antidiskriminerings- og arbeidslivssektoren vil bli utfordret til å bidra i arbeidet med å utarbeide nye og virkningsfulle strategier i årene framover.