trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2001-03-27:
Jeg bad om replikk på bakgrunn av det statsråd Tønne svarte i forhold til det med sykehusreformen og muligheten for nedleggelse av sykehus. Det er vel ingen i denne salen som tror at statsråd Tønne kommer med en liste med forslag til nedleggelse av sykehus i forbindelse med reformforslaget. Spørsmålet blir jo, når man legger opp til en modell med foretak, altså hovedforetak og datterforetak, om man skal ha såkalte profesjonelle styrer. Kan statsråd Tønne si noe om på hva slags måte man politisk vil kunne påvirke en prosess der eksempelvis hovedforetaket og styret til hovedforetaket tar initiativ til å redusere antall sykehus? I Nordland er det syv sykehus, og det kan jo hende at en ut fra rene lønnsomhetsbetraktninger finner at det vil være for mange sykehus – man ønsker å drive med overskudd. Det vil, så vidt jeg forstår, også være slik at selve finansieringsmodellen skal bestemmes via statsråden og ikke Stortinget. Kan statsråden da forklare på hva slags måte man i de politiske miljøene vil kunne forhindre at styrene tar initiativ til reduksjon av antall sykehus, hvis de initiativene måtte komme fra styrene knyttet opp mot foretaksmodellen?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2001-03-27:
Forslagsstillernes forslag har vært todelt. Den ene delen gjaldt en hovedregel om å sikre informasjon til foreldre til barn og unge under 16 år som blir gravide og det er aktuelt med gjennomføring av selvbestemt abort. Den andre delen gikk på helsepersonells reservasjonsrett knyttet til at medisinsk abort skal være sidestilt med den reservasjonsretten som i dag gjelder for kirurgisk abort. Som flere har vært inne på, er første del nå på plass, i den forstand at statsråden har understreket at man vil forandre teksten i forskriften, slik at der man kan anta at det vil være «alvorlige» konflikter, skal man ikke informere foreldrene. Det er dermed helt klart at det vil være hovedregelen at foreldre vil bli informert når det gjelder barn og unge mellom 12 og 16 år når det er aktuelt med abort. Jeg vil derfor ikke komme noe nærmere inn på den delen, men bare understreke at også for SV har det vært slik at det har vært viktig å sidestille kirurgisk og medisinsk abort. Selv om en ny metode blir tatt i bruk, vil de etiske sider når det gjelder retten for helsepersonell til å kunne reservere seg, etter SVs syn ikke endres prinsipielt. På samme måte som en lege skal ha rett til å reservere seg hvis man av personlige grunner finner det riktig, må det også være en rett for annet helsepersonell. Når en lege vil kunne reservere seg mot å forskrive en pille til bruk ved medisinsk abort, må etter mitt og SVs syn også det personell som skal gi pillen, ha den samme retten, fordi konsekvensen vil være den samme. Det betyr at man deltar aktivt i en handling når det gjelder selvbestemt abort. Så legger jeg merke til at saksordføreren går ganske langt i å antyde at dette skal påvirke kvinnens rett til selvbestemt abort. Jeg kan nesten ikke understreke sterkt nok at SV er en forsvarer av den loven som eksisterer i dag, og vi har ingen planer eller noe ønske om å endre på loven, men vil tvert imot sterkt forsvare loven slik den i sin tid ble vedtatt. Vi foreslo også at det ble tatt inn en tekst som understreket at selv om det finnes helsepersonell som reserverer seg ved det enkelte sykehus, må man uansett sikre at vedkommende som har begjært selvbestemt abort, får utført handlingen. Reservasjoner må ikke påvirke den beredskapen sykehuset til enhver tid skal ha. Det er da også blitt en flertallsmerknad. Jeg synes dermed at det saksordføreren her trekker inn, ligger på siden av saken, og at det ut fra dokumentene er en unødvendig påpeking fra saksordføreren. Det er helt åpenbart at lov om selvbestemt abort uansett skal videreføres slik den gjelder i dag, og at de som ønsker å gjennomføre abort, skal sikres den retten som loven har gitt dem.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2001-03-27:
Ja, det er uparlamentarisk, ja, for hvis ikke, ville jeg ha brukt det til å karakterisere lederen av sosialkomiteens uttrykk «populistisk» og «særegent» som nettopp det, men jeg får da velge å avstå fra det. Dette hadde vært en målrettet og fornuftig måte å bruke disse midlene på. Dessverre takker stortingsflertallet nei, men jeg må takke saksordføreren for den grundige og gode jobben han har gjort, og for at Senterpartiet står sammen med oss i denne saken.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-03-27:
Jeg er kjent med den modellen som representanten Woie Duesund her viser til, og kjenner også til lignende eksempler innenfor hospicetjenesten og andre tiltak i regi av frivillige organisasjoner eller enkeltpersoner. Jeg mener absolutt at dette er viktig for pleie og omsorg i en sluttfase av livet, og mener også at det er modeller som vi bør stimulere til gjennom den offentlige helsepolitikken. Om det også kan markeres i forbindelse med den FN-markering som det her vises til, vil det være bra.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-03-27:
Det er forskjeller i tilbudene innenfor norsk helsetjeneste. Det er en hel del forskjeller som jeg også har betegnet som helt uakseptable, og jeg mener også at staten til sjuende og sist har et ansvar for å gjøre noe med disse forskjellene. For øvrig er det også forskjeller som finner sted til tross for at tilbudet av de tjenester det her er snakk om, er underlagt lokal folkevalgt styring og kontroll. Jeg mener også at en slik lokal folkevalgt styring med helsetjenestene i seg selv ikke er noen garanti for likhet i tilbudene til alle som trenger dem. Spørsmålet om forskjeller i jordmortjenesten, hvordan kvaliteten på den er rundt omkring i landet, har – som representanten Sjøli viser til – tidligere også vært oppe i denne sal. Jeg har understreket at det for det første er et kommunalt ansvar å sikre at disse tjenestene tilfredsstiller lovens krav. Jeg mener de jevnt over er gode og i samsvar med både lov og de prinsipper som ligger til grunn i verdimeldingen. Men jeg er fullstendig klar over at det er avvik fra dette som vi ikke kan betegne som akseptable. Det er noen områder der vi ikke har den nødvendige hjemmel til å pålegge en del av de ytelser som et stort antall kommuner gir, men som ikke alle gir. På andre områder er det trolig også en svakhet ved den prioritering som de enkelte kommuner legger til grunn, eventuelt med bakgrunn i deres økonomiske situasjon. Det er en oppgave å utbedre slike svakheter fremover.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-03-27:
For det første kan jeg nok en gang bekrefte at det ikke er noen – og jeg gjentar ikke noen – elementer i det forslaget til sykehusreform som vi nå arbeider med, og som vil bli fremmet for Stortinget om en drøy uke, som innebærer noe i retning av nedleggelse av verken lokalsykehus eller andre enheter innenfor norsk spesialisthelsetjeneste. Når det gjelder representanten Alvheims spørsmål om forskning, så er det slik at Regjeringen arbeider etter en opptrappingsplan for forskningsinnsats generelt i Norge med sikte på at vi skal komme på det som er det gjennomsnittlige OECD-nivå for kombinasjon av offentlig og privat finansiert forskning. Det er det ene. Innenfor denne forskningsplanen ligger medisinsk forskning som et av fem prioriterte områder. Det er det Regjeringen arbeider etter, og det vi også skal gjennomføre i løpet av de nærmeste få år.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-03-27:
Representanten Gløtvold stilte tre konkrete spørsmål. Når det gjelder folkehelsearbeidet, har jeg merket meg at mindretallet helst ser at det blir utarbeidet en melding i tråd med forslaget i verdimeldingen. Når jeg har gått inn for en nasjonal handlingsplan på dette feltet, er det fordi jeg, i likhet med komiteen, mener at dette er et arbeid som bør styrkes, og at det haster med å realisere intensjonene som ligger i meldingen når det gjelder dette punktet. Derfor mener jeg at det nå er mer hensiktsmessig å gå rett på sak, men Stortinget vil i alle tilfelle bli holdt orientert om innhold og satsinger i denne planen, dels i forbindelse med eventuelle forslag til bevilgninger og dels i lovproposisjoner, dersom planen skulle foranledige det. Når det gjelder egenandeler, tok jeg opp det i mitt innlegg fordi jeg mener komiteens flertall her trekker fram en meget viktig og vesentlig problemstilling knyttet til vår framtidige helsepolitikk. Jeg ser fram til å få drøftet det videre, som jeg nevnte, både i forhold til Nasjonalt råd for prioritering i helsevesenet og selvsagt også i forhold til de framlegg som er egnet for slik drøfting i Stortinget. Når det gjelder medieoppslagene for en tid tilbake, har ikke de grunnlag i noen planer om innføring av egenandeler ved sykehusinnleggelser. Når det gjelder brukerinnflytelsen, er jeg stort sett fornøyd med den prosess vi hadde i høringsrunden. Der skjedde det noen utilsiktede utelatelser av brukerorganisasjoner, men de ble fanget opp senere, slik at vi også har fått uttalelser fra disse. Og jeg mener at vi også vil ta vel hensyn til de uttalelser som gjennom høringsrunden er kommet fra brukerorganisasjonene.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-03-27:
Dette er spørsmål som vil bli lagt fram for drøfting i Stortinget i forbindelse med den odelstingsproposisjonen som nå er under utarbeidelse, og som planlegges fremlagt i slutten av neste uke. Det vil da bli god anledning for Stortinget til å komme tilbake til disse spørsmålene. Men jeg vil i hvert fall kunne si, uten å forutskikke innholdet i denne, at den type spørsmål det her er snakk om, uansett vil være spørsmål av en slik viktighet og av en slik betydning at det ikke vil være aktuelt å gjennomføre dette uten at de politiske organer, som også vil være en del av de endelige beslutningsprosesser innenfor helsevesenet etter den nye modellen, vil være involvert. Jeg mener derfor at det vil være god trygghet for at dette ikke er beslutninger som kan fattes ut fra ledelsens eller styrets vurderinger av f.eks. lønnsomhetsforhold i foretakene. Det mener jeg er det viktigste å fastslå nå, men, som sagt, dette vil man komme tilbake til når man skal behandle den proposisjonen som fremlegges. Siden representanten Ballo bruker betegnelsen «profesjonelle styrer» i denne sammenheng, vil jeg understreke at det er et begrep som ikke er brukt i det høringsdokument som er sendt ut, og som jeg heller ikke tror vil bli brukt i den proposisjon som legges fram for Stortinget. Det er vel heller andre som legger noe odiøst i denne type betegnelser, og gjerne tillegger oss at vi arbeider med det. Det er altså ikke noe forslag i den retning fra min side. Det betyr ikke at vi ikke legger opp til at det skal være meget kompetente, dyktige og bredt sammensatte styrer for helseforetakene.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-03-27:
Jeg vil bare knytte noen bemerkninger til det stadig tilbakevendende tema om forslaget om statlig overtakelse av sykehus. Jeg vil igjen understreke at det vil det bli god anledning til å drøfte i tiden fremover. For det første vil jeg replisere til representanten Svarstad Haugland at ti års behandlingstid for fastlegereformen, som er en så vidt viktig reform, neppe kan fremstå som noe mønster for tidsplan og tempo for gjennomføringen av helsepolitiske reformer eller for den saks skyld andre reformer i samfunnet. Jeg mener at alle forhold tatt i betraktning må en fullt forsvarlig, men rask gjennomføring av denne type reformer være å foretrekke for alle parter fremfor en uthaling i tid f.eks. over flere år, med den usikkerhet og uklarhet om fremtidig organisering som det vil medføre. For øvrig finner jeg ikke grunnlag for i noe av det som så langt er fremlagt i denne saken, f.eks. i vårt høringsdokument, at det nå legges opp til alminnelig kjøp og salg av viktige helsetjenester, at inntjening vil ha høyere prioritet enn kvalitet osv., ei heller at det ikke er lagt vekt på eller tatt hensyn til de erfaringer som er gjort i andre land, f.eks. i Storbritannia og New Zealand, med reformer i sykehussektoren. Det er nettopp det vi har gjort, og det er også derfor vi fremmer forslag som avviker fra de reformer som der er gjennomført. Det andre jeg bare vil kommentere litt, er at jeg er noe forundret over at det i denne sal blir gitt mye uttrykk for mangel på folkevalgt styring med helsetjenesten. Det er jo nettopp her i Stortinget at den overordnede styring av helsetjenestene og utviklingen av dem skal ligge, og det vil det i enda større grad bli lagt opp til gjennom den reformen som vi nå forbereder. Dette gjelder også f.eks. brukerstyring, som jeg også må medgi ikke på noen måte er sjenerende innenfor dagens system. I det system som vi legger opp til, vil jo Stortinget kunne forlange at det er en brukermedvirkning i sykehusene og i styringen av dem. Hvis så ikke skjer, vil Stortinget kunne stille en helseminister til ansvar for det. Det er jo ikke tilfellet når det gjelder den indirekte styring eller innflytelse som man har i dag. Man kan ikke stille f.eks. et fylkesting til ansvar for det. Uten at jeg skal blande meg opp i den teologiske diskusjonen, er det vel da mer snakk om å tale i lignelser for å fremme de interesser man har, enn hva tilfellet vil være med den direkte tale som et storting alltid vil kunne ha i forhold til den ansvarlige statsråd.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-03-27:
Det er ikke gjennomført særskilte kostnadsoverslag over de faktorer som representanten Gløtvold her spør om. Men erfaringene med denne ordningen så langt viser at det ikke er den type kostnader det her er snakk om, som på noen måte gjør at denne ordningen fortjener uttrykket «absurd» og de andre uttrykkene som brukes her. Tvert imot så mener vi at erfaringene så langt er positive. Det viser også de tilbakemeldinger som kommer fra pasienter som har fått behandling i utlandet. Det er for øvrig også noe som jeg synes bør inngå i den brukererfaring som ellers er etterlyst i forbindelse med sykehusbehandling, at norske pasienter som får behandling i utlandet, kommer tilbake og kan fortelle at de faktisk har fått en behandling som var vesentlig bedre enn den de kanskje i utgangspunktet sogar hadde forventninger om. Jeg mener at de opplegg som vi på relativt kort tid har fått til for utnyttelse av disse midlene, er fullt forsvarlig i forhold til det man får igjen. Så kan man saktens diskutere hvorvidt, som det ble sagt her, 1 milliard kr fra eller til vil være inflasjonsdrivende i det norske system. Jeg mener det er en helt annen diskusjon, som man eventuelt må ta helt uavhengig av om det er bevilget 1 milliard kr til behandling i utlandet eller ikke. Som sagt, jeg gjentar at spørsmålet om anvendelsen av den milliarden er irrelevant i forhold til spørsmålet om det skal bevilges mer penger til behandling i sykehus i Norge. Det er spørsmål som man eventuelt må komme tilbake til ved de ordinære budsjettbehandlinger.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-03-27:
Jeg må først understreke at risikoen for smitte, for overføring av multiresistente bakterier i forbindelse med behandling ved utenlandske sykehus, er reell og blir hele tiden tatt med stort alvor. Så langt har det vært et opplegg for dette som vi i utgangspunktet har ment skulle være fullt forsvarlig, og som så langt heller ikke har medført problemer av noen art som ikke har vært til å håndtere. Jeg har sagt tidligere at problemet med smitte i forbindelse med opphold ved utenlandske sykehus eller andre helseinstitusjoner, er en generell problemstilling. Smitte oppstår i forbindelse med at det er stor reisevirksomhet. Sykdom inntrer i utlandet og nødvendiggjør behandling i utlandet, og folk kommer tilbake. Jeg vil mene at det opplegg som man har i forbindelse med bruken av denne utenlandsmilliarden, er mer forsvarlig, fordi det er et planlagt og systematisert opplegg med utvelgelse på forhånd av sykehus, behandlingssteder, som er blant de med den beste kvalitet. Man legger da avgjørende vekt på at man ikke legger behandling til f.eks. sykehus som har en forekomst av multiresistente mikrober som man har grunn til å lage foranstaltninger mot. I sammenligning med det som skjer i forbindelse med f.eks. vanlig turisttrafikk, mener jeg at risikoen i dette tilfellet er lavere.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2001-03-27:
Kristelig Folkeparti er glad for at Regjeringen stiller seg bak verdimeldingen som Bondevik-regjeringen fremmet. I meldingen blir det sterkt understreket at likeverd, omsorg og respekt for menneskeverdet er spesielt viktig når en skal gi hjelp til alvorlig syke og døende mennesker. Kristelig Folkeparti vil være med og styrke og forbedre tjenesten for denne gruppen, slik at det kan legges til rette for at den enkelte skal få være mest mulig hjemme dersom en selv ønsker det. Av erfaring vet en at dette kan være slitsomt for dem som står pasienten nærmest. I Mosjøen og Askim har en prøvd ut en modell som heter TERMIK. Den er knyttet til frivillighetssentralene, som holder kurs og skolerer frivillige. De frivillige avlaster pårørende som har døende personer boende hjemme. En oppgave kan f.eks. være at de sitter og våker hos den syke. De frivillige pleier ikke, de overtar ikke hjemmesykepleiens arbeid, men hjelper familien med mer praktisk arbeid. Erfaringene har vært gode. De pårørende får avlastning. Synes statsråden at dette er noe en bør videreutvikle? Siden FN har utpekt 2001 til Frivillighetsåret, kunne det kanskje passe ekstra godt å støtte opp om frivillige organisasjoner i år.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2001-03-27:
Det er viktig at vi som er folkevalgte, diskuterer hvilke verdier som skal prege den norske helsetjenesten i tiden fremover. Enda viktigere er det at dette blir praktisert slik at hver enkelt person føler at de har en egenverdi. For Kristelig Folkeparti er dette spesielt viktig i livets sluttfase. Det er uverdig å la døende personer ligge alene bak et skjermbrett i korridoren eller putte dem inn i et baderom på grunn av plassmangel. I programserien «Brutte løfter» fikk vi sist uke høre om hvordan en dødssyk kvinne fra Arendal opplevde mangel på ro og omsorg. I Agderposten, under overskriften «Stuet bort for å dø», forteller en pårørende om pleiernes mangel på omsorg og innsikt. Slik skal det ikke være! Derfor er jeg glad for at verdimeldingen så sterkt retter fokus på at det trengs oppbygging av kompetanse. Det er viktig å styrke kunnskapen om god smerte- og symtomlindring. Like viktig er det at helsepersonell våger å være nær i lidelsen. Kristelig Folkeparti støtter at det opprettes akademiske stillinger ved universitetet. Klinisk forskning og egne forskningsprogram er viktig innenfor diagnose og behandling av alvorlig syke og døende mennesker. Mer bevisstgjøring og kunnskap øker kvaliteten i helsetjenesten og gjør helsepersonell tryggere på hvordan de skal møte behovet for trygghet og verdighet ved livets slutt. Jeg er glad for at alle partier i debatten i dag så sterkt lover å bedre tilbudet til de mest sårbare og svake pasientgrupper vi har. I denne stortingsperioden har det vært fremmet et Dokument nr. 8-forslag om aktiv dødshjelp. Det kom like etter at dr. Christian Sandsdalen gav en 45-årig kvinne en «siste sprøyte». I Nederland går liberaliseringen videre. Jeg er glad for at tidligere helseminister Høybråten satte ned et livshjelpsutvalg som et motstøt mot de krefter som vil åpne for å gi aktiv dødshjelp. Hospicemodellen bør videreutvikles. Kristelig Folkeparti mener at den hjelp samfunnet skal gi, først og fremst må være en livshjelp med kvalitativ god smertelindring, omsorg og fellesskap i livets sluttfase.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2001-03-27:
Kristelig Folkeparti vil gi honnør til forslagsstilleren som har tatt opp denne viktige saken for alle som lider av kronisk nyresvikt. For 25 år siden var det kun Rikshospitalet som hadde tilbud til denne pasientgruppen. Det sier seg selv at reiseradiusen til pasienter med kronisk nyresvikt var svært begrenset. Senere ble flere sykehus i stand til å gi dialysebehandling. En nordisk avtale gjorde det mulig for pasientene å få behandling ved sykehus i de nordiske hovedsteder. Det er et stort framskritt for pasientene at det nå gis mulighet for hjemmebasert dialyse etter et sykehusopphold på et par uker for utprøving og opplæring. Fra Norsk nyremedisinsk forening opplyses det at for dialysepasienter som også har hjerteplager/hjertesvikt eller diabetes, er behandlingen med posedialyse den mest skånsomme og medisinsk beste. Kristelig Folkeparti vil at alle som ønsker det, skal få være i sine hjem så lenge som mulig. Denne behandlingen gir store muligheter til dette. Personer uten tilleggsdiagnoser vil kunne være i arbeid uten å måtte ha fri for å reise til behandling på sykehus. Det er en stor fordel å slippe lange reiser til nærmeste sykehus som gir hemodialyse. Det er både slitsomt og tidkrevende. Kristelig Folkeparti støtter forslaget om at Regjeringen snarest mulig gir Rikstrygdeverket hjemmel til å dekke kostnadene til dialysevæske og forbruksvarer ved hjemmebasert posedialyse over trygdebudsjettet. Vi støtter også forslaget om å utbedre DRG-systemet for dialysebehandling i den tiden pasienten må være på sykehuset til opplæring eller kontroll. Kristelig Folkeparti tror at dagens vedtak kan føre til at en får frigjort kapasitet ved hemodialyseavdelingene, men mest av alt støtter vi Dokument nr. 8-forslaget fordi det vil øke livskvaliteten til pasienter med kronisk nyresvikt.
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2001-03-27:
Jeg ønsker å kommentere representanten Are Næss" innlegg. Han hevdet at den varslede sykehusreformen vil frata pasientene innflytelse over sykehusene. Det synes jeg var en ganske drøy påstand. Det er ikke mitt inntrykk at pasientene i dag synes de har en betydelig innflytelse over sykehuspolitikken. Tvert imot, det inntrykket en sitter igjen med, er at pasientene ofte føler seg ganske så hjelpeløse. Det som har mest betydning og er viktig for pasientene, er at tilbudene er der for alle når en trenger det. Og da dreier det seg, som vi vet, om penger, organisering og om de kunnskapene som sykehuset rår over. Jeg kan ikke si at dagens system er en god modell, verken organisatorisk eller finansielt. For det første har vi delt politisk ansvar, og vi har jo her i Stortinget opplevd mange ganger at statsråden og departementet har sin oppfatning av finansieringen, og fylkespolitikerne har en helt annen oppfatning. Og hvem er det som har ansvaret for at pasientene får behandling i dag? Vi har også en delt finansieringsmodell i dag, med 50 pst. statlig finansiering gjennom ISF-ordningen, som er en overslagsbevilgning, og som stadig har økt, og så skal fylkene spe på med 50 pst. Mange fylkespolitikere klager over at det etter hvert har tatt større andel av deres samlede inntekter på bekostning av andre viktige oppgaver som fylkeskommunen skal utføre. Og det er jo ganske nær politisk historie, da sentrum hadde regjering, og vi hadde delegasjoner på delegasjoner, særlig fra regionsykehusene, som kom og klaget på uenighet om hvordan prisingen av tjenestene skulle utføres, om hva som var de økonomiske behov ved sykehusene osv. – en ganske uholdbar situasjon for Stortinget, slik det også ble gitt uttrykk for i innstillinger fra sosialkomiteen. Så det er den nære historie som vi også må forholde oss til. Og på bakgrunn av den historien, som vi alle er en del av, og som vi alle har vært igjennom ganske nylig, vil jeg oppfordre sentrum til å utvise en mer konstruktiv holdning når den varslede sykehusreformen kommer til behandling i Stortinget. Sentrum har ikke hatt for vane å sitte på sidelinjen og rope i helsepolitikken. De har vært med og tatt ansvar, og det håper jeg også de kan gjøre når vi skal behandle den største saken på lang tid for norske pasienter.
Annelise Høegh (Høyre), 2001-03-27:
Forslagsstillerne bak dette Dokument nr. 8-forslaget har som Are Næss også redegjorde for, fremmet to forslag, hvorav bare det siste har fått Høyres støtte. Men det første forslaget, som gikk ut på at forskriften skulle ivareta foreldrenes informasjonsrett til helsehjelp, som det heter i pasientrettighetsloven, i forbindelse med unge kvinners abortinngrep, har de jo selv heller ikke fremmet, i tråd med at statsråden, klokt nok, har signalisert at han vil ta inn ordet «alvorlig» i den nye forskriften. Da oppfatter også vi det slik at dette egentlig er en nyformulering av dagens praksis, og at det ikke ligger noe ønske om å endre det som har vært praktisert hittil. Det er klart at hovedregelen fortsatt vil og fortsatt skal være at foreldre skal informeres når mindreårige kvinner ber om abort, fordi det er et alvorlig inngrep som kan sette spor også etterpå. Men fordi spørsmål om abort ikke er som ethvert annet spørsmål om helsehjelp, er det også viktig å respektere at det kan være så alvorlige konflikter mellom den unge kvinnen og foreldrene at det i helt spesielle tilfeller er grunn til ikke å informere foreldrene når den unge kvinnen ber om det. Det er dette som har vært Høyres utgangspunkt, som vi holder fast ved. Det andre spørsmålet dreier seg om å respektere helsepersonells reservasjonsrett når det gjelder å assistere ved et abortinngrep. Der har vi sluttet oss til forslagsstillerne, og mener at det i dette tilfellet også skal være en rett for sykepleiere og jordmødre til å kunne reservere seg mot å assistere ved inngrep etter abortpillen. Nå kan det kanskje sies at det er å strekke begrepet «assistere ved abortinngrep» et stykke ved også å la det omfatte utdeling av abortpillen. Men under én forutsetning synes jeg det er viktig ikke å måtte presse noen som føler at dette går på samvittigheten løs, og som vegrer seg mot dette, og den har da også komiteens flertall lagt til grunn, nemlig at det da blir stilt annet personell til rådighet, slik at den enkelte kvinnes rett til å få utført et abortinngrep også ved bruk av abortpillen ikke blir hindret av at et eventuelt helsepersonell vegrer seg og reserverer seg mot å delta. Med denne klare forutsetning, som også er gjengitt i innstillingen, støtter Høyre forslaget om at man respekterer alle grupper helsepersonells reservasjonsrett også ved medikamentell abort.
Annelise Høegh (Høyre), 2001-03-27:
Høyre stod bak vedtaket fra 14. november i fjor om å bevilge 1 milliard kr til behandling i utlandet av pasienter som har ventet lenge på behandling her hjemme. Hovedbegrunnelsen var den gang, og den står vi fortsatt bak, at vi ved å bevilge disse pengene til utenlandsbehandling ikke ville sørge for – hadde jeg nær sagt – å øke inflasjonstakten her hjemme, slik at de pengene vi bruker innenlands, blir mindre verdt og altså rekker til færre pasienter. Det er ikke skjedd store endringer i den vurderingen siden den gang. Derfor holder vi fast på det vi gjorde. Ellers er selvfølgelig også Høyres syn at hovedregelen er at vi skal ha et helsevesen som er i stand til å gi den behandling norske pasienter trenger, med de få unntak det kanskje kan bli etter hvert med så spesialisert og høyteknologisk behandling at det kan være fornuftig å behandle dem andre steder. Men hovedregelen er selvfølgelig at vi ønsker å ha et helsevesen som kan gi norske pasienter den behandlingen de burde ha krav på. Siden dette ikke alltid er like greit og enkelt å oppfylle, ønsket også Høyre – jeg minner om det – i forbindelse med behandlingen av pasientrettighetsloven å ha en klarere og mer operativ paragraf når det gjaldt rett til behandling, som går ut på at man skal ha rett til behandling etter en individuelt fastsatt medisinsk begrunnet frist. Hvis det ikke er mulig å oppfylle denne her i landet, skal pasienten ha rett til å få behandling i utlandet på det offentliges bekostning. Jeg har også merket meg at etter at Stortinget vedtok denne såkalte utenlandsmilliarden, har en rekke sykehus ment at de har ledig kapasitet, bare de får pengene. Det kan iallfall tyde på at alternativer og konkurranse kan virke fremmende på tanken og kanskje bevirke at flere kunne behandles selv innenfor de budsjetter som er vedtatt. Når det derimot gjelder dagens forslag, velger vi altså også å henvise det til behandlingen av revidert nasjonalbudsjett. Det er da vi tar stilling til om de bevilgninger vi har gitt, er tilstrekkelige, eller om vi bør plusse på dem. Det gjelder også den innenlandsmilliarden som vi straks skal behandle. Høyres syn er i begge tilfeller at man bør se til revidert, den halvårlige revisjon av budsjettet, og for øvrig holde seg til det man vedtok for litt mindre enn et halvt år siden.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2001-03-27:
Jeg skal ikke gå inn i detaljene i Stortingets tidligere behandling av forslag om 1 milliard kr til behandling av pasienter i utlandet. Forslaget, som ble fremmet av Fremskrittspartiet, gikk på disponering av 1 milliard kr på budsjettet for år 2000, et forslag som ble behandlet i Stortinget 14. november 2000. Arbeiderpartiet påpekte det urealistiske i å bevilge så mye penger en og en halv måned før budsjettårets utgang, og vi mente fremfor alt at det ville være både naturlig og nødvendig at en betydelig økning i omfanget av kjøp av operasjoner i utlandet ble knyttet opp til Stortingets ordinære behandling av statsbudsjettet for 2001, som da var like om hjørnet. Jeg minner også om at de vurderinger som departementet gjorde av hvor mange pasienter det kunne være aktuelt å tilby behandling i utlandet, ikke sannsynliggjorde et behov for 1 milliard kr til utenlandsbehandling. Arbeiderpartiet og jeg har ikke forandret syn. Stortingets bevilgninger, enten det er til pasientbehandling eller andre formål, må knyttes til grundige analyser av behov, kapasitet og mulighet til å få satt bevilgningene ut i praktisk tjeneste på en god måte. Derfor mener jeg og Arbeiderpartiet at spørsmålet om bevilgninger selvsagt må knyttes opp til de ordinære budsjettbehandlinger i Stortinget, fortrinnsvis til årsbudsjettene, eventuelt til revidert nasjonalbudsjett. Å foreta bevilgninger spredt utover året vil medføre tilfeldigheter som vi ikke kan leve med i Stortinget. Stortinget må holde såpass orden i sitt arbeid at bevilgninger til ulike sektorer ses i sammenheng og er forutsigbare både for forvaltningen og for brukerne. Jeg minner om at vi om kort tid inviteres til å ta stilling til en ny milliard, en såkalt innenlandsmilliard, etter forslag fra Fremskrittspartiet. Slik kan ikke Stortinget arbeide.
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2001-03-27:
En enstemmig komite har gått inn for at det skal gis ny konsesjon på ubegrenset tid for regulering av Halnefjorden, Pålsbufjorden, Tunhovdfjorden og Rødbergdammen i Numedalslågen og overføring av deler av Økta, Smådøla, Borgåi og Veig. Kristelig Folkeparti ser positivt på fornyelsen av konsesjonen. Den har gitt anledning til viktige korrigeringer som gjør at vilkårene i større grad samsvarer med dagens miljøkrav til kraftindustrien og et endret samfunnssyn. Det er viktig å gjøre de nødvendige grep for å få til teknologiske og miljømessige forbedringer i produksjonen av elektrisk kraft. Dette har Stortinget sluttet seg til i energimeldingen. Kristelig Folkeparti viser i denne sammenheng til at de grep som er gjort for å sikre laksebestanden og for flomsikring av vassdraget, er med på å redusere de vesentligste ulempene ved reguleringen. Her vil jeg spesielt nevne komiteens forslag til reduksjon av flomdempingsmagasinets høyde. Dette vil forhåpentligvis både effektivisere produksjonen og ha en flomdempende effekt. Kristelig Folkeparti er orientert om interessekonflikten som råder mellom natur- og næringsinteressene i de øvre og de nedre deler av vassdraget. Magasinkommunene ønsker mer vann i vassdragene av hensyn til estetikk og fisk. Dette strider mot elvekommunenes ønske om mer vannslipping hovedsakelig av hensyn til laksen i vassdragets nedre deler. Komiteen har foreslått en høyere minstevannføring enn det som er lagt fram som forslag i proposisjonen. Dette er i samsvar med de vannføringene som Miljøverndepartementet mener sikrer en levedyktig produksjon av laks i Numedalslågen. De nye bestemmelsene om minstevannføring er et viktig skritt mot å sikre en levedyktig laksestamme i vassdraget. Levekårene for laksen vil bedres betydelig med det nye reglementet. Men det er likevel viktig at man tar det opp til vurdering etter en tiårsperiode. For å sikre et godt faglig grunnlag for eventuelle endringer av minstevannføringen er det også viktig at regulanten utfører undersøkelser om laksens levevilkår i vassdraget.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2001-03-27:
SV vurderte lenge å forlengja minimumsvassføringa på 65 m3/sek ut august, for me meinte det var mest forsvarleg i forhold til villlaksproblematikken. Etter drøftingar med saksordførar blei me likevel overtydde om at me skulle gå vidare med det forslaget som no er lagt fram, delvis – for å gje litt skryt til Høgre sin saksordførar – på grunn av eit grundig arbeid frå saksordføraren si side som gjer at det er enklare for SV som miljøparti å gå med på ei samrøystes innstilling. Lat meg berre til slutt seia når det gjeld det som står om manøvreringsreglementet, at dersom det blir problem i forhold til villaksen, kan me altså før det er gått ti år, gå inn og korrigera. Det er utgangspunktet mitt for å vera med på denne samrøystes innstillinga, men eg og SV vil sjølvsagt, dersom det blir problem, fronta manøvreringsreglementet og gjera noko med det.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2001-03-27:
Denne saka gjeld eit Dokument nr. 8-forslag som er reist av dei som er refererte her, og vi kjenner til at denne saka har vore ein gjengangar, sjølv om det er opp til statsråden å avgjera ei slik sak. For eit par veker sidan ønskte fleirtalet i komiteen å invitera statsråden til komiteen for å gjera greie for avslaget, men han kunne ikkje koma på grunn av forretningsordenen, som seier at når komiteen ikkje har ei sak som er send over frå Stortinget, så kan ein ikkje invitera ein statsråd. Det er heilt greitt, og det er ikkje forretningsordenen eg vil seia noko om. Men no er det altså lagt fram eit Dokument nr. 8-forslag som Arbeidarpartiet og SV ønskjer skal sendast over til komiteen, slik at vi kan få ei behandling av dokumentet, og slik at vi òg kan invitera statsråden om komiteen har eit ønske om det. Når eit så stort mindretal som Arbeidarpartiet, som er den største gruppa, og SV ber om at saka vert send til kyrkje-, utdannings- og forskingskomiteen, ber eg om at Stortinget seier at det er OK.
Inge Lønning (Høyre), 2001-03-27:
Komiteens leder glemte i sin redegjørelse å gjøre oppmerksom på at det møtet med statsråden som ikke ble avholdt, medførte at det flertallet i komiteen som ønsket å høre statsrådens utdypning, valgte å stille et skriftlig spørsmål isteden, og dette skriftlige spørsmålet har statsråden i samsvar med reglementet besvart. Derfor er det komiteflertallets oppfatning at en komitebehandling ikke kan tilføre saken noe ytterligere utover det som ligger i forslaget, og at Stortinget derfor burde kunne behandle saken på det foreliggende grunnlag.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-03-27:
Det er selvsagt slik at det er makta som rår i Stortinget, og den makta kan stortingsflertallet velge å benytte seg av. Men jeg tviler på om det er særlig klokt. For framtidig behandling av denne typen saker av prinsipiell karakter tror jeg både flertallet og mindretallet hadde vært tjent med at denne saken ble behandlet i komiteen før den kom opp i åpen sal.
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 2001-04-26:
Jeg viser til debatten i Odelstinget og fremmer følgende forslag på vegne av Fremskrittspartiet: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning: 1. § 10 bokstavene c) og e) antas å burde utgå2. § 15 tredje ledd antas å burde utgå3. § 21 antas å burde utgå4. § 22 antas å burde utgå5. § 23 antas å burde utgå6. § 25 antas å burde utgå7. § 41 første punktum antas å burde lyde:«Kriminalomsorgen skal i god tid forberede og bidra til at forholdene legges til rette for løslatelse.»8. § 42 med unntak av syvende ledd antas å burde utgå9. § 43 antas å burde utgå10. § 44 antas å burde utgå11. § 45 antas å burde utgå12. II, § 28 antas å burde utgå»
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 2001-04-26:
Idet jeg viser til debatten i Odelstinget, vil jeg fremme følgende forslag på vegne av Fremskrittspartiet: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:§ 18 antas å burde lyde: «Den som krever erstatning etter loven her, kan tidligst bringe saken inn for domstolene når seks måneder har gått etter at krav på erstatning er satt fram etter § 9. Andre kan tidligst bringe saken inn for domstolene når endelig vedtak i Pasientskadenemnda foreligger.Søksmål må senest reises innen to måneder fra det tidspunktet underretning om endelig vedtak i Pasientskadenemnda er kommet fram til vedkommende. Når denne fristen er ute uten at søksmål er reist, har vedtaket samme virkning som en rettskraftig dom, og kan fullbyrdes etter reglene for dommer.Søksmålet reises mot den ansvarlige etter § 6 eller dennes forsikringsgiver etter § 8. Dersom Norsk Pasientskadeerstatning eller Pasientskadenemnda har truffet vedtak om erstatning skal ytes eller ikke, er forliksmekling ikke nødvendig. Under søksmålet stanses eventuell behandling i Norsk Pasientskadeerstatning og Pasientskadenemnda.Er søksmål reist ved de alminnelige domstolene, og skadelidte ønsker tvisten avgjort av Pasientskadenemnda, kan vedkommende domstol stanse saken inntil Pasientskadenemnda har fattet endelig vedtak. Når en domstol har stanset saken etter første punktum, gjelder fristen i annet ledd for å ta saken opp igjen. Når fristen er ute, skal domstolen heve saken.»»
Petter Løvik (Høyre), 2001-04-26:
På vegner av Høgre vil eg sette fram følgjande forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning: 1. § 10 første ledd bokstav c antas å burde lyde:«c) i overgangsfengsel»2. § 15 tredje ledd første punktum antas å burde lyde:«Innsatte kan, når særlige grunner taler for det, overføres fra fengsel med høyt eller lavere sikkerhetsnivå til overgangsfengsel når en del av straffen er gjennomført.»3. II, § 28 a første ledd antas å burde lyde:«Samfunnsstraff kan idømmes for handlinger som kan medføre straff av fengsel inntil 2 år dersom lovovertrederen samtykker og hensynet til straffens formål ikke taler mot en reaksjon i frihet. Samfunnsstraff skal ikke benyttes ved gjentakelse. Forhøyelse av maksimumsstraffen ved sammenstøt av forbrytelser kommer ikke i betraktning. Samfunnsstraff kan bare idømmes hvis den siktede er bosatt i Norge.»» Eg har òg gleda av å sette fram følgjande forslag på vegner av Høgre og Framstegspartiet: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning: 1. § 10 første ledd bokstav d antas å burde utgå.2. § 11 fjerde ledd antas å burde utgå.3. § 14 fjerde ledd antas å burde utgå.4. § 15 annet ledd tredje punktum antas å burde utgå.5. § 15 tredje ledd antas å burde utgå.6. § 30 annet ledd antas å burde lyde:«Kriminalomsorgen skal kontrollere postsending til og fra innsatte i avdeling med særlig høyt sikkerhetsnivå før den utleveres eller sendes. Postsending til og fra innsatte skal også ellers kontrolleres, men kontroll kan unnlates dersom sikkerhetsmessige grunner ikke taler mot det.»7. § 31 annet ledd antas å burde lyde:«Kriminalomsorgen skal kontrollere besøk i avdeling med særlig høyt sikkerhetsnivå. Besøk i fengsel skal også ellers kontrolleres, men kontroll kan unnlates dersom sikkerhetsmessige grunner ikke taler mot det.»8. § 32 annet ledd antas å burde lyde:«Kriminalomsorgen skal kontrollere telefonsamtale til og fra innsatte i avdeling med særlig høyt sikkerhetsnivå. Telefonsamtale til og fra innsatte skal også ellers kontrolleres, men kontroll kan unnlates dersom sikkerhetsmessige grunner ikke taler mot det.»9. § 40 tredje ledd antas å burde utgå.10. II, § 28 b annet ledd første punktum antas å burde lyde:«Dersom den domfelte har brutt forutsetningen om at ny straffbar handling ikke skal begås i gjennomføringstiden, bør forhørsretten ved kjennelse etter påtalemyndighetens begjæring bestemme at den subsidiære fengselsstraffen helt eller delvis skal fullbyrdes.»» Til sist har eg gleda av å sette fram følgjande forslag på vegner av Høgre, Framstegspartiet, Senterpartiet og Venstre: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning: 1. § 29 annet ledd annet punktum antas å burde utgå.2. § 29 tredje ledd annet punktum antas å burde utgå.»
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2001-04-26:
Jeg viser til debatten i Odelstinget og fremmer følgende forslag på vegne av Arbeiderpartiet: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning: 1. § 10 første ledd antas å burde lyde:«Norsk Pasientskadeerstatning eller den forsikringsgiveren som kan bli ansvarlig etter § 8, utreder saken. I tvilstilfelle avgjør Norsk Pasientskadeerstatning hvem som skal utrede den.»2. § 11 antas å burde lyde:«Pasientens utgifter til advokathjelp dekkes dersom den som utreder saken har truffet vedtak om det, eller utgiftene må regnes som tap som følge av skaden. Pasienten kan kreve forhåndsavgjørelse fra den som utreder saken om hvilke advokatutgifter som vil bli dekket.»3. § 12 annet ledd antas å burde lyde:«Når en forsikringsgiver har utredet saken, avgjøres det om erstatning skal gis, og eventuelt erstatningens størrelse. Det skal opplyses at avgjørelsen kan klages inn for Pasientskadenemnda innen tre uker.»4. § 15 første og annet ledd antas å burde lyde:«Norsk Pasientskadeerstatnings enkeltvedtak som nevnt i § 14 annet punktum og tilsvarende avgjørelser av forsikringsgivere etter § 8, kan påklages til Pasientskadenemnda av pasienten og andre som har lidt tap på grunn av pasientskade. I tillegg kan Norsk Pasientskadeerstatnings enkeltvedtak påklages av en ansvarlig etter § 6 første ledd annet punktum eller dennes forsikringsgiver etter § 8, som blir pålagt å betale erstatning ved vedtaket. Andre kan ikke påklage Norsk Pasientskadeerstatnings enkeltvedtak eller tilsvarende avgjørelse fra forsikringsgivere. Klagefristen er tre uker.Når seks måneder har gått etter at kravet ble meldt, kan krav mot en forsikringsgiver etter § 8 bringes inn for Pasientskadenemnda uansett om avgjørelse er truffet.»»
Anne Brit Stråtveit (Kristelig Folkeparti), 2001-04-26:
Jeg viser til den debatten som har vært i Odelstinget, og på vegne av Kristelig Folkeparti, Høyre, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti fremmer jeg følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:Kap. 7 § 38 nr. 4 – Lov om vern mot smittsomme sykdommer – § 2-3 antas å burde utgå.»
Tor Nymo (Senterpartiet), 2001-06-13:
I FS 2000 ble Bardufoss nedlagt som flyplass. Dermed måtte alle avdelinger, luftvern inklusiv, flyttes fra flystasjonen. Da Forsvarsdepartementet senere utarbeidet St.prp. nr. 45, ble Bardufoss flystasjon gjenopprettet, uten at luftvernavdelingen kom med. Dette kan ha ført til den misoppfatning at det i dag ikke er en luftvernavdeling med NASAMS missilluftvern på Bardufoss. Det er i dag NASAMS luftvernbatterier på Bardufoss hovedflystasjon, Bodø hovedflystasjon og Ørland hovedflystasjon. En flytting av NASAMS-batteriet på Bardufoss til en av de andre hovedflystasjonene vil føre til en netto innsparing på fem årsverk. Flytting fører til merutgifter i form av oppussing, renovering og nybygg av infrastruktur. Deltakelse i øvelser i Troms vil for Bodø og Ørland medføre en utgift på 5–7 mill. kr pr. øvelse, jf. siste års øvelser. Allierte avdelinger og Hæren i Troms har et stort behov for å øve og trene regelmessig med NASAMS luftvernavdelinger. Det er kun i Nord-Norge – Troms – at allierte avdelinger trener og øver regelmessig i store forband. Det vil være en meget uheldig og skadelig situasjon både for den norske hær og våre allierte ikke å trene sammen med missilsystemer som NASAMS. Bodø trener i forsvar av en flystasjon, Ørland trener i forsvar av en flystasjon. Det er kun Bardufoss som trener egne hærstyrker, allierte fly og landstyrker, samt en flystasjon. Det har spredt seg den oppfatning at det i komiteen, i sluttfasen, var betydelig usikkerhet rundt status når det gjelder NASAMS missilbatteri på Bardufoss. Hvis det sprer seg et inntrykk av at beslutningen om å flytte NASAMS missilbatteri fra Bardufoss var tatt på et usikkert eller feil grunnlag, vil det være svært uheldig for troverdigheten til vårt politiske arbeid her i huset. Jeg tror derfor det ville være svært klokt om saksordfører Røsjorde fra Fremskrittspartiet, som støtter Regjeringen og Arbeiderpartiet, signaliserte at han og Fremskrittspartiet går imot flytting, inntil en har fått en fullstendig avklaring av situasjonen for NASAMS missilbatteri på Bardufoss.
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 2001-06-13:
Jeg tror dette skal gå ganske raskt. Det kan på en måte føles som «å hoppe etter Wirkola» når vi nå behandler den årlige investeringsproposisjonen fra Forsvarsdepartementet. Sammenliknet med dagens tidligere debatt og tidligere års investeringsproposisjoner er det kun mindre prosjekter som omtales her, og da i det vesentligste som endringer av eksisterende materiell- og byggeprosjekter. I tillegg er det også å bemerke at det på nesten alle punkter er en tilnærmet enstemmig innstilling. Derfor vil jeg bare meget kort berøre noen få punkter i proposisjonen. La meg imidlertid innledningsvis, etter fire år i forsvarskomiteen som saksordfører for Forsvarets investeringskapittel, si litt generelt. Det synes i Forsvaret som om overskridelser er regelen og ikke unntaket, både når det gjelder eiendoms-, bygg- og anleggsprosjekter og materiellprosjekter. Dette synes jeg er beklagelig, og jeg vil anmode Forsvaret om at det som kan synes som en etablert praksis, tvinges til opphør. Vi har tidligere i dag drøftet Forsvarets langtidsperspektiver, med årlige utgifter over statsbudsjettet i størrelsesorden opp mot 30 milliarder kr. Dersom vi som bevilgende politikere skal kunne legitimere slike utgifter, må det ikke feste seg det inntrykk at i Forsvaret sitter millionene løst når det gjelder disiplin og håndtering av EBA- og materiellinvesteringer. Forsvaret som etat vil på sikt undergrave sin egen legitimitet dersom slike forhold ikke opphører. I den innstillingen vi behandler i dag, er det en gjenganger knyttet til forsvarsbygget på Huseby. Et flertall i Stortinget gikk i fjor ikke med på å øke rammene for dette prosjektet med 15 mill. kr. I år fremmes det på nytt et forslag om å øke rammene for prosjektet med 10 mill. kr. I år er imidlertid begrunnelsen for økningen at det er funnet asbest og PCB. Flertallet i komiteen har etter å ha innhentet ytterligere informasjon i saken, derfor funnet grunnlag for å godkjenne kostnadsøkningen. Med dette som grunnlag vil jeg anbefale innstillingen.
Anne Brit Stråtveit (Kristelig Folkeparti), 2001-06-13:
Komiteen har behandlet Ombudsmannsnemnda for Forsvarets innberetning om virksomheten i tiden 1. januar–31. desember 2000. Jeg vil bare peke på noen få områder som komiteen har merket seg. Det er positivt at sosiale saker som blir brakt inn for Ombudsmannen, har sunket fra 40 pst. til 7 pst. i løpet av de ti siste årene. Likedan har antall refselser i militæret vist en tydelig nedgang. Generaladvokaten har uttalt at den disiplinære tilstanden i Forsvaret aldri har vært så god som nå, og komiteen håper at den positive utviklingen fortsetter. Vi har ikke fått tall for 2000, så dette har han altså uttalt etter 1999. Det er videre positivt at fritak for militærtjeneste av overbevisningsgrunner, noe uventet, kanskje, har sunket betydelig etter at ordningen med egenerklæring ble innført fra 1. januar 2000. Det er noe underlig, for å si det mildt, at Fremskrittspartiet i innstillingen ikke vil være med på en ren beskrivelse av de fakta en kan lese i innberetningen fra Ombudsmannen, som omhandler personer som gjennom advokat har gitt til kjenne at de har hatt til dels store problemer med å praktisere sin religion fritt under militærtjenesten. Dette er et område som er følsomt og viktig for dem det gjelder. Resten av komiteen ønsker derfor å tilkjennegi at det er viktig også å ha oppmerksomhet rettet mot spørsmål som har med retten til fri religionsutøvelse å gjøre. Dersom en ønsker ulike etniske grupper representert blant befalet i Forsvaret, er det viktig å vise respekt for den enkelte helt fra førstegangstjenesten av. Så er det tre bekymringsområder. Det er: den tydelige økningen med hensyn til brudd på rusmiddelreglene den store økningen på 31 pst. i antall narkotikabeslag i Forsvaret den sterke økningen i antall dimitteringer med bakgrunn i psykiske helseproblemer blant soldatene På alle disse områdene ønsker komiteen at det settes i verk tiltak for å få til en bedring, og ber departementet vurdere hva som kan være hensiktsmessig å gjøre for å oppnå ønskede resultater. Til slutt vil jeg bare nevne at en samlet komite er opptatt av at Forsvarets medisinske behandlingstilbud skal være godt. Jeg viser til merknad om dette i innstillingen. Jeg anbefaler komiteens innstilling.