Lars Sponheim (Venstre), 2000-06-08:
La meg først få gi uttrykk for at jeg syns dette er en noe forunderlig debatt. SV har gitt uttrykk for at de er opptatt av å være et parti som tror på den nye økonomien og forstår hvordan den skal fungere, og så argumenterer de slik vi nå hører. Realiteten er jo at kapitalismen er i ferd med å få en helt annen karakter, nemlig at en stor del av det kapitalen eier, er kunnskapskapital, og kunnskapen forlanger å dele dette eierskapet med flere. Opsjoner handler faktisk om medeierskap, og dermed om hvordan en skal kunne fordele eierskap på flere. Det er god fordelingspolitikk når det gjelder kapital, og det burde noen av dem som påberoper seg å forstå et snev av den nye økonomien, ha vært opptatt av. Det Odelstinget gjør i dag, er faktisk å være forretningsfører for noen nødvendige grep. Man kan like det eller ikke, men det er nødvendig for den norske økonomien. Når vi nå er inne i en fase hvor vi skal transformeres over i en ny økonomi, en mye mer kunnskapsbasert økonomi, er det nødvendig å gi denne form for medeierskap de mange muligheter. Jeg har lyst til å bruke et resonnement som grunnlag for å understreke hvor nødvendig dette som nå skjer, er. Vi vet at vi i denne omstillingsfasen står overfor noen særnorske problemstillinger: Olje- og gassinntektene vil flate ut. Det gjør at vi vil ha et åpenbart behov for å skaffe oss nye bedrifter og et nytt næringsgrunnlag som vi ikke ser i dag. Det er et utstrakt behov for å føde nye bedrifter i Norge. Den forrige regjering fikk laget en omfattende rapport om dette, som antydet at vi trenger så mye som 200 000 nye bedrifter i løpet av en 15-20 års periode. Det er en formidabel oppgave. Det innebærer at i løpet av 15-20 år vil kanskje bare 20 pst. av dagens bedrifter være der fortsatt, og vi må erstatte svært mange av de gamle bedriftene med nye bedrifter. Det skal altså fødes veldig mange nye bedrifter, og det i en litt særnorsk situasjon, hvor alt tyder på at knapphet på arbeidskraft kommer til å bli en viktig drivkraft i økonomien. Bedriftene må slåss med hverandre, men også med offentlig sektor, om å skaffe seg nyttig arbeidskraft. Det innebærer at det fort blir en veldig konkurranse mellom etablerte bedrifter som i utgangspunktet evner å betale mye for en knapp arbeidskraft, og de nye bedriftene, som vi er avhengige av, men som ikke klarer å tiltrekke seg arbeidskraft fordi de ikke har betalingsevne i en tidlig fase av bedriftens liv. Denne konkurransen kan bli meget farlig for norsk økonomi hvis vi ikke evner å la de nye bedriftene, de nyfødte bedriftene, få lov til å vokse ved å tiltrekke seg arbeidskraft. Her er opsjoner og opsjonsprogrammer helt sentralt. Man evner ikke å betale den lønn som de etablerte bedrifter klarer, i startfasen, men man evner å gi de ansatte en mulighet til å være med på en videreutvikling av bedriften. Derfor er denne type programmer så viktig. Så kunne en reflektere mye over de politiske krumspring. Det er jo ikke sånn at dette ikke er utredet eller debattert, slik en kan ha inntrykk av når de konservative sosialister sier sine meninger om dette. Det er jo snarere tvert imot, dette har vært av de mest gjentatte temaer i denne salen. Og jeg husker meget godt da et flertall i denne salen for vel fire år siden avviklet den opsjonsordningen vi hadde, og innførte beskatning på tildelingstidspunktet. Da var nåværende finansminister leder av finanskomiteen og fremførte, vil jeg tro, noe i nærheten av akkurat det motsatte av de argumenter som han kommer til å fremføre i det neste innlegget han kommer til å holde i dag. Men det er lov til å komme til erkjennelse, så det skal jeg ikke bruke noe mer tid på å harselere rundt. Det har vært en tung vei å gå via den forrige regjerings innføring av opsjonsordningen, med en klar inngjerding og en veldig omfattende debatt, som jeg har forventninger om faktisk skal bidra til at mange flere i næringslivet skjønner at vi ikke ønsker at dette skal være en slags luksusordning for de få, men faktisk et omfattende program for å etablere medeierskap. Jeg har grunn til å tro at denne forsiktige innfasing og den prosess vi nå er i, bidrar til at næringslivet selv og næringslivets organisasjoner så godt de kan, vil bidra til at dette ikke skal bli en ordning for de få ledere, men faktisk et omfattende program for framtidig medeierskap og dermed fordeling, slik at flere kan ta del i kapitalismens muligheter. Deri ligger en god fordelingsvirkning, også i at vi får etablert alle de nye bedriftene som faktisk skal bidra til å fremskaffe de verdier vi trenger for å ta vare på dem som virkelig har problemer i samfunnet. I så måte vil det også være et viktig bidrag til en god fordelingspolitikk.