Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2004-12-13:
Regjeringa har lagt fram et budsjett der en satser på utdanning. Konkret oppfølging av St.meld. nr. 30 for 2003-2004 om kvalitet i grunnopplæringa er en hovedprioritering. Regjeringa fortsetter også med å følge opp Kvalitetsreformen i høyere utdanning, en reform som nå – ett år etter at den ble innført – begynner å gi de ønskede resultatene, i form av lavere strykprosent, bedre gjennomstrømming, tettere oppfølging og bedre resultater for studentene. For regjeringspartiene og Fremskrittspartiet var det under komitebehandlinga viktig å understreke betydningen av reisestipendet for studenter som del av en god norsk studiefinansiering. Vi la på plass 30 mill. kr til reisestipendet og endret noe på innretningen av det, slik at det fikk en skjerpet sosial profil. Stipendet har klart størst betydning for de studentene som har lang og dyr reisevei. Det er viktigst å bevare en best mulig ordning for disse studentene. Den siste tidas debatt om elevers læringsutbytte bekrefter at kursendringa med reformen Kunnskapsløftet, som Stortinget vedtok i juni, er nødvendig og riktig. Med en klar fokusering på grunnleggende ferdigheter, tydelige læringsmål, lokal metodefrihet kombinert med nasjonal kvalitetssikring, tilpasset opplæring, økt timetall og skjerpede krav – i kombinasjon med allerede igangsatte handlingsplaner for økt leselyst og -ferdighet og satsinga på realfag – beveger norsk skole seg klart i retning av økt kunnskap og økt læringsutbytte. Derfor er Regjeringas satsing på kompetanseheving for lærere så viktig. En forpliktende avtale underskrevet av Utdanningsforbundet, KS og departementet gir god grunn til å være optimist. Totalt satses det i dette budsjettet 700 mill. kr på kompetanseheving, nye læreplaner med tydelige og forpliktende læringsmål og fire nye uketimer på barnetrinnet. Til sammen har Regjeringa på tre år bevilget penger til tolv nye uketimer på barnetrinnet, etter at timetallet stod stille på 1990-tallet. Etter tre år med denne regjeringa lever vi ikke lenger i et vakuum der ingen vet stort om tilstanden i norsk skole. Bevisst informasjonsinnsamling og kartlegging har vist at det foregår mye riktig og bra. Men samtidig har det vist at vi har store utfordringer, bl.a. når det gjelder læringsutbytte i realfag og norsk. Dels handler det om at kunnskapen må bedres, dels handler det om at læringsmiljøet preges av uro og av mangel på disiplin. Disse signalene må tas på alvor av alle – og ikke avfeies eller bortforklares. Hadde det vært slik at mer penger alene var løsningen, ville vi ikke hatt utfordringer. Men til tross for at vi er – og fortsatt skal være – i verdenstoppen når det gjelder ressursbruk, har vi altså utfordringer som handler om organisering, om tilpasset opplæring, om kunnskap, læringsutbytte og disiplin. Enkelt sagt: Hvis vi ikke makter å bygge grunnmuren for små barn, som danner fundamentet for videre læring, har vi mislyktes. Et samfunn som ikke tar elever, kunnskap og læringsutbytte på alvor, er et kaldt samfunn. Samfunnet blir ikke varmere av at man overser utfordringene, at man sitter stille og ser på at tusenvis av elever faller igjennom – fordi det ikke er vilje til å tenke nytt og gjøre det som skal til for å bygge grunnmuren. Men Arbeiderpartiet fortsetter å sky innholdsdebatten i skolen. Det bekreftes av partiets fokusering i budsjettbehandlinga. I grunnopplæringa konsentrerer de seg om skolefritidsordning og leirskoler. De siste dagene har Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet fremmet krav om gratis skolemat, et krav i 2–3 milliarderkronerklassen – som skal være svaret på manglende læringsutbytte og lite tilpasset opplæring. I VG 11. desember skriver Arbeiderpartiets Karita Bekkemellem Orheim om «en utdanningsdebatt som gjennom Clemet har vært preget av kvantitative kost–nytte-analyser». Og hun skriver: «Det er galt å måle god skoleutvikling i forhold til bedriftsøkonomiske indikatorer som effektivitet og produktivitet.» Arbeiderpartiet bør snart begynne å konsentrere seg om å delta i den innholdsdebatten som foregår om norsk skole, og slutte å polemisere mot det de tror er – og skulle ønske var – Regjeringas politikk. Ingen andre enn venstresida bruker bedriftsøkonomiske termer i skoledebatten. Regjeringa gjør det ikke! Forskerne gjør det ikke! Men for venstresida er det åpenbart mye enklere å hengi seg til ønskedebatter enn til reelle debatter. I artikkelen konkluderer Bekkemellem Orheim med at vi trenger «flere dyktige lærere, bedre skolebygg, bibliotek og gymsaler». Behovet for dyktige lærere har Regjeringa gjort noe med ved å komponere ny lærerutdanning og satse på kompetanseheving. Men skoledebatten i Norge dreier seg ikke om gymsaler. Den dreier seg om læringsutbytte, kunnskap og tilpasset opplæring. Regjeringa driver et møysommelig arbeid for å bygge grunnmuren for små barn, et arbeid som krever tydelighet, ansvar, prioritering, engasjement og varme. Vi stiller krav fordi vi bryr oss. Et samfunn der folk bryr seg, er et varmt samfunn.