Arve Kambe (Høyre), 2015-12-07:
Det er en ganske bred tilslutning til regjeringens forslag om å endre opptjeningsgraden. I dag er altså f.eks. for lærere minstekravet 35 pst. stilling for i det hele tatt å ha pensjonsrettigheter, mens det for apotekere og andre er 14 timer per uke, som er ganske vesentlig. Utgangspunktet var, som saksordføreren sier, en dom i Arbeidsretten, hvor KS, altså kommunene, i praksis har innført opptjening fra første time, mens det i dag er én regel i staten og én i det private. Som komitéleder i arbeids- og sosialkomiteen er jeg opptatt av at vi har et pensjonssystem som etter hvert utvikler seg til å bli likere i offentlig og privat sektor. Jeg opplever at Arbeiderpartiets forslag i denne saken faktisk motarbeider den utviklingen vi ellers snakker om. For det er et problem i norsk arbeidsliv de store forskjellene på offentlig/statlig pensjon og privat pensjon. Særlig for ansatte som er mellom 50 og 60 og over det, er det sånn at selv om man kunne tenke seg å bytte jobb, man har veldig lyst til å bytte jobb, man har mulighet til å bytte jobb, man kan kanskje få mer lønn i den nye jobben, og man har en pensjonsordning i den nye jobben, er det altså pensjonsavtalen som gjør at man velger å bli værende i en jobb. Det er et problem som Stortinget i større grad er nødt til å ta tak i sammen med partene i arbeidslivet, som en av intensjonene i pensjonsforliket. Det er gjennomført i privat sektor. Robert Eriksson har satt ned et utvalg for å se på offentlige pensjoner og få dem mer i tråd med arbeidslinjen, mer i tråd med pensjonsforliket som ble vedtatt for andre. Noen av prinsippene der er bl.a. at alle år i arbeidslivet skal gjelde, men i staten er det bare 30 år som gjelder. I andre deler av pensjonsforliket er det sånn at du kan kombinere arbeid og pensjon etter 62 år. Det kan du ikke i staten – også et brudd på arbeidslinjen. Jeg kjenner mange i staten som kunne tenke seg sånne ordninger. Jeg tenker også at vi har noen utfordringer med å få til det. Så er det altså sånn at i private tjenestepensjonsordninger er minstesatsen 20 pst. Det regjeringen legger opp til her, som jeg er veldig glad for at Senterpartiet og Venstre støtter regjeringspartiene i i dag, er at vi da får en likhet mellom statens andel på 20 pst. og privat tjenesteandel på 20 pst., samtidig som vi får til en rimelig god ekstra utvidelse av pensjonsgrunnlaget for svært mange mennesker som jobber på sykehus, som sykepleiere, lærere, apotekere og øvrige statlige ansatte. Det er en ganske stor endring. Jeg hadde egentlig forventet at Arbeiderpartiet støttet oss i det forslaget, nettopp fordi Arbeiderpartiet historisk sett er et styringsparti, som er med på å lede Norge av og til og innimellom. Da tenker jeg at å endre pensjonssystemet med sånne typer voteringer som vi har i Stortinget, ikke er hensiktsmessig. Hvis vi har satt ned et utvalg, som regjeringen nå har gjort, med rimelig god støtte fra partene i arbeidslivet og fra fagforeningene – NTL er positive, Unio er positive – altså de som ser hva som skal til, er det litt i tidligste laget å gjøre vesentlige endringer på dette før man har noe å forhandle med. Skal man se på offentlig tjenestepensjon og på å gjøre endringer i tråd med pensjonsforliket for andre, er dette en ordning man kan være med på å se på når den kommer til Stortinget, eller eventuelt i forhandlinger med regjeringen som en del av trepartssamarbeidet. Det tror jeg egentlig Arbeiderpartiet hadde stått seg på å gjøre, framfor å gjøre den endringen nå i dag. Jeg anbefaler regjeringens forslag, som er veldig godt balansert.