trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-03-17:
Verdikommisjonen skal ifølge sitt mandat bidra til en bred verdimessig og samfunnsetisk mobilisering for å styrke positive fellesskapsverdier og ansvar for miljø og fellesskap. I kommisjonens mandat er det særlig to punkter som peker seg ut som relevante i forhold til representanten Opseths spørsmål. Jeg siterer: « – Verdikommisjonen skal identifisere aktuelle verdimessige og samfunnsetiske utfordringer en står overfor og drøfte mulige svar på dem. I dette arbeidet skal den utfordre og stimulere offentlige myndigheter og relevante deler av det sivile samfunn til debatt og deltagelse. – Verdikommisjonen skal utfordre til etisk refleksjon og handling ikke bare gjennom utredninger, men gjennom et bredt spekter av aktiviteter som eksemplifiserer, aktualiserer og konkretiserer verdispørsmål.» En rekke mennesker har henvendt seg til Verdikommisjonen. Mange har ønsket å delta i verdidebatten basert på generell refleksjon og samfunnsengasjement. Andre igjen har basert engasjementet på konkrete erfaringer bl.a. fra saker som er til behandling i forvaltningen. Disse enkeltsakene og enkeltindividers refleksjoner har i mange tilfeller dannet grunnlag for generelle utfordringer fra Verdikommisjonens side – til samfunnet som helhet, til den enkelte av oss og til forvaltningen i særdeleshet. Det er bra, og jeg synes kommisjonens arbeid så langt har reist mange spennende problemstillinger. Det er viktig at samfunnet til enhver tid fører kontroll med at det i den offentlige forvaltning ikke blir begått feil eller urett mot enkeltmennesker. Det skjer på mange måter. Borgerne kan gjøre bruk av sin rett til å anke beslutninger inn for andre forvaltningsinstanser. Klager kan også sendes til Sivilombudsmannen. Verdikommisjonen er selvsagt ikke gitt noen forvaltningsmessig kompetanse til å overprøve forvaltningsbeslutninger. Noe av verdien ved det åpne samfunnet vi ønsker å ha, er at også andre enn de offentlige organ kan ta opp saker til kritisk belysning. Våre media gjør her en viktig jobb ved å ta opp enkeltsaker og underkaste dem et prinsipielt lys. Jeg mener at politiske myndigheter ikke bør detaljinstruere Verdikommisjonen om hvordan den skal følge opp sitt mandat. Jeg har imidlertid merket meg at kommisjonens nye leder, Jan Erik Langangen, har uttalt at kommisjonen ikke ser det som noen oppgave å gå inn i enkeltsaker i forvaltningen. Det tror jeg er en klok holdning, selv om mandatet ikke fratar kommisjonen retten til å stille offentlige organ spørsmål omkring saker som kan belyse mer generelle og prinsipielle spørsmål. Brevet til Førde kommune som representanten Opseth viser til, er ikke behandlet av Verdikommisjonens styringsgruppe, men sendt av sekretariatslederen. Når det gjelder den konkrete ekspropriasjons- og reguleringssak som dette dreier seg om, ser jeg ingen grunn til å gå inn i den. Jeg er imidlertid kjent med at kommunestyret har fattet enstemmige vedtak i saken, og at ordføreren i Førde kommune allerede har besvart brevet fra Verdikommisjonens sekretariatsleder og dermed bidratt til å klargjøre de faktiske forhold i saken.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-03-17:
Jeg synes kommisjonens mandat er klart nok. Når kommisjonens leder også sier at han ikke ser det som naturlig for kommisjonen å gå inn i enkeltsaker, synes jeg dette skulle være tilfredsstillende avklart. Vi har også fått opplyst fra kommisjonens sekretariat at kommisjonen får en mengde henvendelser fra enkeltpersoner, men at deres praksis er at de ikke går inn i enkeltsaker. De pleier imidlertid å se om henvendelsene kan kategoriseres under et hovedområde som det kan være aktuelt for kommisjonen å ta opp på mer generell basis. Jeg er ikke så opptatt av om kommisjonen skulle føle at den har en rett til å henvende seg til et forvaltningsorgan om en enkeltsak, men som jeg har sagt, tror jeg kommisjonslederens uttalelse om at det ikke bør være kommisjonens praksis, viser en klok holdning og en klok forståelse av mandatet. I alle fall skal ikke kommisjonen være en ankeinstans for forvaltningsavgjørelser.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-03-17:
Som det vel har fremgått av ordvekslingen mellom representanten Opseth og meg, tror jeg at vi i stor grad deler oppfatningen av hva kommisjonen bør arbeide med, og hva den ikke bør gå inn i. Det skal dog sies at i det brevet som ble sendt fra sekretariatslederen, peker han innledningsvis på at han ser på storsamfunnets måte å behandle svake mennesker på som en viktig problemstilling for kommisjonen, og på den bakgrunn har han stilt disse spørsmål. Jeg kan være enig i at spørsmålene er stilt på en måte som virker som det er mer et ønske om å gå inn i en konkret sak enn i denne generelle problemstilling. Men her har kommisjonslederen gitt uttrykk for en holdning som jeg synes er klok, og som jeg har inntrykk av at representanten Opseth og jeg deler. Ellers vil jeg si at selv om det ikke alltid når fram i riksmedia, og selv om det også kan være tendenser i riksmedia til å forsøke å minimalisere Verdikommisjonens arbeid, har den faktisk satt i gang masse positivt arbeid, fått i gang verdidebatter i bedrifter, i organisasjoner, i skoler – i det sivile samfunn i det hele tatt. Jeg tror at de som følger Verdikommisjonens arbeid utenom de store riksmediene, vil se at den allerede har satt i gang mange fine prosesser i samsvar med sitt mandat.
Liv Marit Moland (Arbeiderpartiet), 1999-03-17:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til barne- og familieminister Svarstad Haugland: «I regi av enkelte krefter i reklamebransjen er det blitt arrangert konferanser med det siktemål å utarbeide reklamestrategier rettet mot barn. I dag finnes det reguleringer på reklame rettet mot barn i etermediene, men ikke i pressen for øvrig. Hva vil statsråden gjøre for å beskytte forsvarsløse barn mot reklame, og vil et eventuelt forbud i dags-/ukepresse og kringkasting bli vurdert?»
Liv Marit Moland (Arbeiderpartiet), 1999-03-17:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg var veldig fornøyd med svaret. Det var svært positivt. Ifølge en spørreundersøkelse 4 Fakta har gjort for organisasjonen Framtiden i våre hender, svarer 62 pst. av befolkningen at de ikke godtar reklame rettet mot barn og unge. Noen få i reklamebransjen skyr ikke noe middel for å manipulere i reklamen. Noen ønsker å tøye grensene overfor barna, mens derimot et flertall heldigvis ønsker å beskytte barn mot en uheldig og aggressiv reklame. Barn har begrenset mulighet til å skille reklame fra virkelighet, og denne reklamen har derfor stor påvirkningskraft overfor barna. Det er et gledelig sunnhetstegn for reklamebransjen at bare 15 reklamefolk meldte seg på en konferanse i Oslo som hadde til hensikt å se på bransjens mulighet til å påvirke barns kjøpelyst. I og med statsrådens positive svar, har jeg ikke noe oppfølgingsspørsmål, for mitt spørsmål gikk på konkrete tiltak og et ønske om å få lagt dette fram for Stortinget.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1999-03-17:
Det er rett at marknadsføringslova ikkje har noko generelt forbod mot å retta reklame mot born. Men lova inneheld eit forbod mot at næringsdrivande utfører handlingar som er urimelege i høve til forbrukarane, eller på annan måte er i strid med god marknadsføringsskikk. Reklame som utnyttar born sin tillit til dei føresette, eller utnyttar at borna har mindre erfaring og er meir godtruande enn vaksne, vil vera i strid med god marknadsføringsskikk. Som representanten Moland seier i spørsmålet sitt, finst det i dag reglar som regulerer reklame retta mot born i etermedia. Kringkastingslova har eit forbod mot i det heile å senda reklame retta særleg mot born i radio eller på fjernsyn. Kringkastingslova har også eit forbod mot å senda reklame ti minutt før og etter eit barneprogram. For Forbrukarombodet, som fører tilsyn med marknadsføringsregelverket, er reklame retta mot born eit prioritert område. Når det gjeld kva for tiltak eg eventuelt vil foreslå, viser eg til at Regjeringa førebur ei melding om forbrukarpolitikken. Denne meldinga tar vi sikte på å legga fram for Stortinget før sommaren. I meldinga vil born og reklame vera eit viktig tema. Med utgangspunkt i meldinga vonar eg at vi vil få ein brei debatt i Stortinget, der representantane kan gje uttrykk for kva for tiltak dei meiner er ynskjelege og naudsynte. Eit viktig emne gjeld balansen mellom å verna borna, t.d. gjennom regelverket, og å gjera dei flinkare gjennom opplæring, slik at dei sjølve kan gjera gode val.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-03-17:
Det er riktig som stortingsrepresentanten Hedstrøm påpeker, at EØS-avtalens generelle bestemmelser, herunder forbudet mot diskriminering på nasjonalt grunnlag, også gjelder for kommunal sektor. I tillegg følger det også av norsk anbudsrett og forvaltningsrett at leverandørene skal gis lik behandling. En kommune kan derfor ikke foretrekke en leverandør alene på grunn av lokal tilhørighet. Hvorvidt Halden kommune har brutt noen av de nevnte rettsreglene i forbindelse med det aktuelle kjøpet av rørleggertjenester til Karrestad bofellesskap, vil jeg ikke uttale meg om her. Jeg vil imidlertid generelt bemerke at det i forbindelse med valg av leverandør, er et grunnleggende prinsipp at den enkelte leverandør skal få vite om hvilke kriterier som vil være avgjørende for tildelingen. Oppdragsgiver må derfor opplyse om tildeling vil skje på grunnlag av pris alene eller ut fra en mer sammensatt vurdering av hvilket tilbud som er det økonomisk mest fordelaktige. Om kommunen har valgt at tildeling skal skje ut fra en økonomisk totalvurdering, vil ikke en noe dyrere pris hos vinnertilbudet i seg selv innebære et regelverksbrudd. Avslutningsvis vil jeg si at Regjeringen arbeider aktivt for å bidra til at regelverket på området for offentlige anskaffelser, herunder EØS-avtalens generelle bestemmelser, følges også i Kommune-Norge. Et ledd i dette arbeidet er den dialog Nærings- og handelsdepartementet nå har med kommunesektoren for å vurdere felles statlige og kommunale innkjøpsregler uavhengig av anskaffelsens størrelse.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-03-17:
Får jeg først gi uttrykk for, som jeg også sa i mitt første svar, at de prinsipper og den tankegang som representanten Hedstrøm her legger til grunn, er helt avgjørende. Det skal være en fair konkurranse, og det skal være objektive kriterier som den enkelte kan forholde seg til og konkurrere på grunnlag av. Det må være det bærende prinsippet. Nærings- og handelsdepartementet har nå et utvalg i arbeid som nettopp skal se på et apparat for å håndheve dette, og vil vurdere mulige tiltak for å forbedre forholdene, bl.a. det å kunne gi den enkelte anledning til å klage på urimelig behandling. Dette utvalget vil legge fram sin innstilling i løpet av kort tid – tidligst til sommeren – og da vil vi selvsagt følge dette opp. Et annet viktig forhold er det arbeidet som jeg nevnte i mitt svar, i retning av et felles regelverk for alle offentlige anskaffelser også under terskelverdiene. Der har også Stortinget gitt noen føringer og gitt uttrykk for ønske om at Regjeringen skal komme tilbake til Stortinget med en utvidelse av lov om offentlige anskaffelser til også å gjelde kommunal sektor. Får man på plass et slikt regelverk, vil leverandører til kommunal sektor få en sterkere stilling enn i dag.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-03-17:
Jeg skal love at vi skal følge dette opp på en måte som gjør at vi sikrer en enda mer effektiv og bedre konkurranse. Situasjonen i dag er jo at kommunenes anskaffelsesprosedyrer i beste fall er nedfelt i instruks. Det gjør at leverandørene har en begrenset mulighet til å påberope seg regelverket overfor domstolene. Et nytt felles regelverk nedfelt i lov og forskrift vil imidlertid endre på dette og dermed skape sikkerhet for en reell konkurranse.
Sissel Dagslet (Fremskrittspartiet), 1999-03-17:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til utviklings- og menneskerettighetsministeren: «Ifølge media undergraves NATOs strategi med å legge massivt press overfor Slobodan Milosevic ved at sentrale allianseland underhånden gir forsikringer om at visse tiltak ikke blir iverksatt. Dersom dette er riktig, vanskeliggjør det i stor grad Kosovo-forhandlingene, samtidig som det undergraver NATOs stilling. Hva er ministerens vurdering av denne situasjonen?»
Sissel Dagslet (Fremskrittspartiet), 1999-03-17:
Jeg takker statsråden for svaret. Mener ikke statsråden at tiden nå er inne for at Norge sier klart ifra? Skal NATO beholde sin troverdighet, er det viktig at man ikke bare fremsetter trusler, men også, om nødvendig, gjennomfører dem. I Aftenposten i går fremkom det at kosovoalbanerne nå har godtatt fredsavtalen samt forpliktet seg til å underskrive. Milosevics holdninger, derimot, er etter min mening helt uklare. Man kan spørre seg om han har til hensikt å underskrive noen avtale overhodet. Han tar neppe NATOs trusler på alvor. At det nå er uenighet innad i NATO, er kjent. Fra britisk, fransk og tysk hold er det fremholdt at det folkerettslige grunnlaget for angrep er svekket i forhold til hva det var i oktober 1998. Hva mener statsråden om dette, og hva skal til for at NATO nå gjør alvor av sine trusler?
Sissel Dagslet (Fremskrittspartiet), 1999-03-17:
Jeg har stor forståelse for at statsråden ikke kan svare i regi av utenriksministeren, men jeg synes faktisk at Regjeringen har en veldig diffus holdning til det som nå skjer. Jeg mener at vi snart må si klart ifra. Jeg er av den formening at gjør vi ikke det, står NATOs troverdighet på spill, føler jeg. Det å drive med trusler på trusler på trusler fører sjelden fram, og motparten – i dette tilfellet – tar da ikke truslene på alvor.
Sissel Dagslet (Fremskrittspartiet), 1999-03-17:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til utviklings- og menneskerettighetsministeren: «Ifølge oppslag i Aftenposten 11. mars 1999 vil sterke krefter i EU at organisasjonen skal fremme en resolusjon som er kritisk til Kina når FNs menneskerettighetskommisjon innleder sin sesjon senere denne måneden. Dette skjer med bakgrunn i at det er sterk misnøye med de resultater som er oppnådd på menneskerettighetsområdet i Kina. Hvilke utenrikspolitiske tiltak akter den norske regjering å iverksette for å markere at menneskerettighetssituasjonen i Kina er uakseptabel?»
Sissel Dagslet (Fremskrittspartiet), 1999-03-17:
Jeg takker statsråden for svaret, men jeg forstår jo nå at Regjeringen ikke har til hensikt å gå inn og støtte en slik resolusjon, og at den her vil være svak i sine uttalelser. Jeg hadde faktisk håpet at Regjeringen ville markert seg sterkere i synet på bekjempelsen av brudd på menneskerettighetene i Kina samt tatt initiativ til å fremme eller støtte en resolusjon med kritikk av Kinas menneskerettighetspolitikk. Jeg er skuffet over unnfallenheten. Da står ikke Norges bekjempelsen av brudd på menneskerettighetene til troende. Jeg sitter dessverre fortsatt igjen med en følelse av at Regjeringen kan se ut til å være mer opptatt av miljøvern i Kina enn av å styrke menneskerettighetene. Jeg håper at statsråden kan berolige meg med at det ikke er tilfellet.
Sissel Dagslet (Fremskrittspartiet), 1999-03-17:
Jeg takker for svaret. Jeg føler meg beroliget, og jeg håper at Regjeringen tar med seg de signalene som her har kommet.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 1999-03-17:
Utenriksministeren er ikke kjent med at allierte land har gitt slike forsikringer til president Milosevic. NATO-offiserer skal riktignok ifølge oppslag i media ha fremsatt påstander om dette. Utenriksministeren har i egenskap av OSSE-formann jevnlig kontakt med sine kolleger fra NATO-land i Kontaktgruppen for det tidligere Jugoslavia. I disse samtalene har han ikke kunnet registrere annet enn sterkt samhold mellom allianselandene i dette spørsmålet. Kosovo-forhandlingene er nå i gang igjen i Paris, og det arbeides intenst og målrettet for at partene skal komme fram til enighet om en fredelig løsning. Det er etter Regjeringens syn ingen tvil om at NATOs medlemsland står samlet i bestrebelsene på snarest mulig å få til en forhandlingsløsning og tilfredsstillende ordninger for sivil og militær kontroll med iverksettelsen av avtalen.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 1999-03-17:
Først av alt tror jeg nok jeg må understreke at det er OSSE-formann utenriksminister Knut Vollebæk som er rette vedkommende til å svare på spørsmålet, men jeg skal gi til kjenne i hvert fall noen få synspunkter. Når representanten sier at tiden er inne for at Norge sier klart ifra, vil jeg nok anmode om at vi fra norsk side arbeider i nært samarbeid med resten av OSSE, og at man ikke går unilateralt med tiltak i noen retning. Det vil være veldig lite hensiktsmessig. Det er viktig at det internasjonale samfunn, NATO og OSSE opptrer samlet. Så er det spørsmålet om fremsetting av trusler uten at man gjennomfører dem. Jeg vil understreke at det nå pågår forhandlinger i Frankrike, og at kosovoalbanerne, som representanten sa, har akseptert fredsavtalen. Nå ligger presset på serbisk side. Etter min vurdering er det klare premisser og rammeverk for iverksettingsoperasjonene fra NATOs side, og vi må i hvert fall gi en fredelig løsning full sjanse før man griper til slike operasjoner fra NATOs side. Når det gjelder franske og tyske holdninger, tror jeg ikke jeg skal kommentere det på grunnlag av medieoppslag. Da tror jeg vi må ha annen bakgrunn for hva vi sier.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 1999-03-17:
Etter min vurdering er det for tidlig å konkludere med at motparten ikke tar dette alvorlig. Nå er det et betydelig internasjonalt press mot serberne. Kosovoalbanerne har akseptert avtalen. Det betyr at hele det internasjonale samfunn nå kan legge tyngden på forholdet til Milosevic og hans regjering. Det vi må gjøre, er å legge maksimalt press i den situasjonen for å unngå at vi må gripe til militære tiltak. Når det gjelder den opsjonen, er det faktisk slik at ACTORD er klargjort fra NATOs side, og man kan iverksette dette dersom et samlet NATO finner grunn til det i henhold til utviklingen i forhandlingene. Men først må vi altså gi freden en sjanse og søke å unngå å bruke militære midler. Dersom det blir nødvendig, må vi gjøre det, og det tidspunktet må et samlet NATO ta stilling til, og ikke Norge alene.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 1999-03-17:
Menneskerettighetssituasjonen i Kina har vært tatt opp fra norsk side i forbindelse med en rekke besøk til og fra Kina på politisk nivå de senere år. Særlig har dette vært tilfellet etter at Norge i 1993 innledet en løpende menneskerettighetsdialog med Kina. Dialogen er gradvis utbygd i omfang og dybde, med særlig fokusering på rettsstatsprinsipper, bl.a. ytringsfrihet og strafferett. Menneskerettighetssituasjonen i Kina vil også være et sentralt tema i de konsultasjonene som utenriksministeren vil ha med den kinesiske utenriksminister når han besøker Norge neste uke, som ledd i en nordisk rundreise. Utviklingen når det gjelder menneskerettigheter i Kina, viser at bildet er sammensatt. På den positive siden kan det konstateres: Kina har nå undertegnet de to sentrale FN-konvensjonene om menneskerettigheter fra 1966.FNs høykommisær for menneskerettigheter, Mary Robinson, ble invitert til Kina i fjor høst.FNs spesialrapportør for tortur er invitert til Kina i nær fremtid.I takt med den økonomiske utvikling har den enkelte kineser nå større frihet til å velge. Akademikere og representanter for styresmaktene har større takhøyde for diskusjon, også av politiske spørsmål. Kinesiske medier er blitt mer pågående, mens stadig flere kinesere har tilgang til utenlandske TV-sendinger.Det må antas at denne utviklingen også har sammenheng med intensivert kritikk i internasjonale fora og bilaterale menneskerettighetsdialoger. Men det er også utviklingstrekk, som representanten var inne på, som gir grunn til uro og bekymring. Dette gjelder bl.a. arrestasjonene den siste tiden av politiske dissidenter med idømmelse av lange fengselsstraffer. Dette er da også bakgrunnen for at spørsmålet om å fremme en kritisk resolusjon i FNs menneskerettighetskommisjon er kommet opp. Menneskerettighetssituasjonen i Kina vil selvsagt bli tatt opp fra norsk side i forbindelse med møtet i den forestående Menneskerettighetskommisjonen i Genève. Hvorvidt det vil være formålstjenlig å fremme en kritisk resolusjon, vil bli drøftet med likesinnede land, både nå, før og under Menneskerettighetskommisjonens møte. Her vil flere forhold bli vurdert, bl.a. oppslutningen om en slik resolusjon. Det vil være svært lite hensiktsmessig å fremme et forslag til resolusjon om Kina, som så blir nedstemt.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 1999-03-17:
Det kan jeg berolige representanten med. Det er ikke snakk om unnfallenhet. Hvis representanten hadde vært til stede under noen av de samtaler som har vært ført fra norsk side, og også registrert og sammenlignet tekst på innlegg som har vært fremført fra norsk side når det gjelder menneskerettighetssituasjonen i Kina, tror jeg man hadde notert seg at her er det ingen unnfallenhet fra norsk side. Det vil det heller ikke være på møtet i Menneskerettighetskommisjonen i Genève, hvor jeg bl.a. vil holde et åpningsinnlegg, og hvor det vil være flere anledninger senere til å ta opp menneskerettighetssituasjonen i Kina. Det er ikke sagt fra norsk side at man ikke vil støtte en resolusjon. Det er sagt fra norsk side, som jeg sa i mitt svar til representanten, at vi er i kontakt med likesinnede land nå, før og under kommisjonens møte. Vi vil da vurdere sammen med likesinnede land hvorvidt man ser det som formålstjenlig og hensiktsmessig å fremme en kritisk resolusjon. Et av de viktigste poengene der vil selvsagt være oppslutningen om en slik resolusjon. Det vil være veldig lite hensiktsmessig å fremme et forslag til en resolusjon om Kina som så blir nedstemt. Da har man i tilfelle oppnådd – etter min vurdering – det motsatte av det jeg vil anta representanten ser som sitt ønske.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 1999-03-17:
Jeg har på vegne av utenriksministeren i forkant av dette spørsmålet svart på spørsmål fra representanten Danielsen om hvilke tiltak den norske regjering akter å iverksette i forhold til menneskerettighetssituasjonen i Kina, og vil først vise til det som der ble sagt. Der påpekte jeg bl.a. at Kina nå har undertegnet konvensjonen om sivile og politiske rettigheter og konvensjonen om sosiale, økonomiske og kulturelle rettigheter. Besøket av FNs høykommisær for menneskerettigheter, Mary Robinson, og invitasjonen til FNs spesialrapportør for tortur er også signaler om at Kina ønsker et samarbeid med det internasjonale samfunn på menneskerettighetsområdet. Samtidig deler jeg representanten Brendes bekymring for utviklingen på menneskerettighetsområdet i Kina og Tibet. Dette gjelder bl.a. arrestasjoner av dissidenter, med ileggelse av lange fengselsstraffer. Som nevnt i svaret fra utenriksministeren, vil menneskerettighetssituasjonen i Kina selvsagt bli tatt opp fra norsk side i forbindelse med det forestående møtet i Menneskerettighetskommisjonen i Genève. Spørsmålet om å fremme en kritisk resolusjon vil bli drøftet med likesinnede land – både nå, før og under MR-kommisjonens møte. Her vil flere forhold bli vurdert, bl.a. oppslutningen om en slik resolusjon. Det vil være svært lite hensiktsmessig å fremme et forslag til resolusjon om Kina som så blir nedstemt. La meg tilføye at disse vurderingene selvsagt også vil omfatte situasjonen i Tibet og vårt arbeid for å skape mer respekt for tibetanernes etniske, kulturelle og religiøse identitet. Dette spørsmålet vil også bli tatt opp fra norsk side under Menneskerettighetskommisjonen i Genève, det kan jeg love representanten Brende. Etter vår vurdering vil det imidlertid være nødvendig for myndighetene i Beijing å finne en løsning med Dalai Lama. Av den grunn oppfordrer vi alltid kinesiske myndigheter til å gå inn i reelle forhandlinger med tibetanernes religiøse leder, som en fra norsk side også vurderer som en modererende faktor i konflikten i Tibet. Det vil være kjent at enkelte tibetanere i eksil begynner å sette spørsmålstegn ved ikkevoldslinjen. Situasjonen i Tibet står også sentralt i den norsk-kinesiske menneskerettighetsdialogen. Norge støtter for øvrig flere prosjekter i Tibet gjennom Nettverk for Universitetsstudier. Nettverket har en norsk representant i Lhasa, som gjennom sitt arbeid også skaffer oss nyttige bidrag til å forstå situasjonen i Tibet.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 1999-03-17:
For å komplettere bildet og vise kompleksiteten i menneskerettighetssituasjonen vil jeg vise til et par positive utviklingstrekk som også hører med i bildet. Det er at dødsstraffbruken er gått ned i Kina, og at det er endringer i positiv retning på straffeprosessområdet og på Rule of Law. Men situasjonen er verre på en del andre områder, som også representanten Børge Brende var inne på. Når det gjelder spørsmålet om å fremme en resolusjon, sa jeg i mitt svar at vi er i kontakt med likesinnede land, både nå – konsultasjoner pågår – før og under Menneskerettighetskommisjonens møte. Etter min vurdering er det minst hensiktsmessige å fremme en resolusjon som nedstemmes. Det vil kunne være et trumfkort for det land som Børge Brende er opptatt av å kritisere. Det mest hensiktsmessige er altså ikke å fremme en resolusjon som man ser blir nedstemt i salen, og som kan fremstilles som en seier i forhold til det internasjonale samfunn. Ut fra representanten Brendes holdning tror jeg han bør ha forståelse for de vurderinger Regjeringen gjør, at bl.a. oppslutning er et nøkkelpunkt i denne sammenheng.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 1999-03-17:
I alle forberedelser i Menneskerettskommisjonen i Genève bereder vi grunnen for en så offensiv linje som overhodet mulig på menneskerettighetsområdet. Det gjelder generelt, og det gjelder også på dette punkt. Jeg kan berolige representanten Brenne med at vi har nære konsultasjoner. Jeg har selv f.eks. diskutert dette spørsmålet med den tyske politisk ansvarlige for arbeidet med Menneskerettighetskommisjonen, jeg har også diskutert dette med Lloyd Axworthy, den kanadiske utenriksminister, for to uker siden. Vi bereder grunnen for en så offensiv linje som mulig på dette området. Vi er også i kontakt med amerikanerne, vi er i kontakt med EU-kretsen, og vi følger veldig nøye med på hvor de ulike land legger seg, og forsøker å berede grunnen for en så offensiv linje som mulig. Det som vi ser avtegne seg nå, er at det – foreløpig i hvert fall – ikke ser ut til at man kommer så langt som det representanten Børge Brende ønsker, en mest mulig kritisk resolusjon i forhold til Kina. Løpet er imidlertid ikke ferdig, og vi har fremdeles konsultasjoner. Jeg forventer faktisk respekt for at vi forsøker å legge oss på en så offensiv linje som mulig i Menneskerettighetskommisjonens arbeid. Virkemidlene må vi finne oppslutning for gjennom samarbeid med likesinnede land.
Benn Mikalsen (Tverrpolitisk Folkevalgte (Kystpartiet)), 1999-03-17:
Vi har et spørsmål til statsråd Angelsen: «Vanna-konsernet har kjøpt inn to trålere fra Russland, «Belomorsk» og «Mir», for å fiske på russisk kvote og levere i Loppa kommune i Finnmark. Fartøyene nektes å anløpe Norge med begrunnelse at de har fortid som smutthulltrålere. Nå har Norge skrevet under en avtale om fiskerettigheter i norsk sone for smutthullnasjonen Island. I tillegg fisker flere båter med smutthullhistorie i norsk sone. Vil statsråden se på denne saken på nytt slik at trålerne kan få levere råstoff i Finnmark?»
Benn Mikalsen (Tverrpolitisk Folkevalgte (Kystpartiet)), 1999-03-17:
Jeg vil takke statsråden for svaret. Jeg går ut fra at statsråden i sin vurdering har tatt hensyn til at det ikke er fangstmaskinene «Mir» og «Belomorsk» som har gjort seg skyldig i miljøkriminalitet i Smutthullet, men menneskene bak fartøyene. Vi registerer videre med tilfredshet at vårt initiativ til å bidra til å skaffe råstoff til Bergsfjord i Loppa kommune langt på vei har lyktes. Takk til statsråden.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 1999-03-17:
Eg skal få stilla følgjande spørsmål til finansministeren: «Etter forslag fra Arbeiderpartiet vedtok Stortinget våren 1998 å be Regjeringen snarest sette i gang en egen utredning med tanke på å endre krysseierbestemmelsene for finansinstitusjoner. Med det nært forestående nedslaget i Kreditkassen haster det å endre de strenge fradragsbestemmelsene. På denne måten kan det bli lettere å beholde nasjonalt eierskap over de store bankene. Regjeringen har ikke fulgt opp Stortingets vedtak fra i fjor vår. Vil Regjeringen snarest rydde opp i denne saken?»
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 1999-03-17:
Eg skal få takka finansministeren for svaret. Dette har gått tregt, eg må seia det. Etter to rundar i Stortinget hadde eg venta at finansministeren kunne ha kome litt lenger i si vurdering – han må dragast litt i den retninga Stortinget meiner er korrekt. No har finansministeren sjølv peika på at Kredittilsynet er meir positivt, og Noregs Bank er positiv. Då er det altså slik at dei store instansane i finansnæringa, både på tilsynssida og på operatørsida, ønskjer ei vesentleg oppmjuking av reglane. Når det gjeld dagens situasjon, er det klart at livselskap, som andre investorar, jamleg gjer endringar i samansetjinga av sin portefølje. Det kan skuldast ulike forhold som risikostruktur og internasjonale utviklingstrekk. Men det bør ikkje vera slik at mellombelse og situasjonsavhengige endringar i livselskapa sin portefølje skal vera overordna det politiske målet: å leggja til rette for større norske eigarinteresser når det gjeld investorar i finansinstitusjonane. Derfor må det skje endringar i regelverket.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 1999-03-17:
Eg takkar igjen. Finansministeren veit at det er eit fleirtal her i salen som vil mjuka opp reglane, og det er berre slike formelle ting som at Arbeidarpartiet ikkje ønskjer å instruera Regjeringa gjennom eit Dokument nr. 8-forslag, som gjer at det ikkje har vorte vedteke endringar i desse. Vi har hatt eit ønske frå Arbeidarpartiet si side om at Regjeringa skal få gjera det arbeidet som er nødvendig, og så koma tilbake til Stortinget med det. Stortinget sa faktisk at dette burde koma tidleg på nyåret. Det skal gjerast eit grundig arbeid, men om ein har ei positiv innstilling og ønskjer endringar, kan ein gjera det litt fortare. Eg er sjølvsagt litt usikker på om det er greitt at dette kjem i revidert nasjonalbudsjett, men ok, eg skal akseptera det – då under føresetnad av at reglane vert endra. Eg har respekt for at finansministeren vil venta på Kredittilsynet sitt møte og vedtak, men om han viser ei positiv haldning til dette – det gjer òg Kredtittilsynet – skulle dette gå greitt. Og det må ikkje vera situasjonen akkurat no som skal vera avgjerande, det er dei langsiktige måla som er viktige.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-03-17:
Jeg kan ikke være enig i at Regjeringen har vært spesielt treg i denne saken. Øyeblikkelig etter at Stortinget gjorde sitt vedtak, påla vi Banklovkommisjonen å gi sin utredning. Den kom i fjor høst. Så snart utredningen forelå, ble den sendt på høring, og etter at høringsrunden var omme, har vi i to runder, to brev, bedt Kredittilsynet om en konkret tilråding. Dette er jo en såpass komplisert sak at man må følge normale saksbehandlingsregler. Jeg har signalisert positiv vilje til å foreta en oppmyking i forhold til forsikringsselskapene. Men som jeg også redegjorde for på slutten av mitt svar, er det ikke noe problem for forsikringsselskapene i dag å kjøpe så mange aksjer som de bare vil i Kreditkassen. Det er jo kapasitet i forsikringsselskapene langt utover det som vil være sannsynlig salgssum for de aksjer som skal selges i Kreditkassen nå med det første.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-03-17:
Jeg tror nok at stortingsflertallets ønske og mitt ønske er ganske overensstemmende i denne saken. Jeg har en positiv holdning til å myke opp reglene for forsikringsselskapene. Men jeg har pekt på at det ikke er nødvendig for å gi dem anledning til å kjøpe aksjer i Kreditkassen, det har de kapasitet til allerede. Tilbake til det jeg sa: Så snart utredningen fra Banklovkommisjonen forelå, ble den sendt på høring med normal høringsfrist – det var da siste dagen i fjoråret. Jeg skjønner at man gjerne ville hatt en rask reaksjon på nyåret. Men vi måtte jo også følge opp høringsuttalelsene fra Kredittilsynet, der utgangspunktet var at man ikke burde endre krysseierbestemmelsene, men det var visse litt mer positive holdninger i kredittilsynets uttalelse, og det ville jeg ha utesket noe mer tydelig om. Det er det arbeidet som nå har pågått, og som forhåpentligvis blir konkludert i dag i styret i Kredittilsynet. Så vil jeg følge opp det. Endringen regner jeg med vil komme før revidert nasjonalbudsjett – dette er en forskriftssak, og jeg vil redegjøre for Stortinget i revidert nasjonalbudsjett for hvilke endringer som er gjort, men selve endringen vil nok kunne skje før.
Bent Hegna (Arbeiderpartiet), 1999-03-17:
Jeg har følgende spørsmål til arbeids- og administrasjonsministeren: «Det har i media framkommet at statsrådene i regjeringen Bondevik har forhandlet fram en avtale om gullkort hos SAS, med alle de fordeler det medfører, uten at de nødvendige poeng er opptjent. Er slik forskjellsbehandling forenlig med EØS-regler om diskriminering og likebehandling?»
Bent Hegna (Arbeiderpartiet), 1999-03-17:
Det mest interessante er selvfølgelig ikke spørsmålet om EØS-regelverket. Jeg oppfattet det i hvert fall slik at statsråden fortsatt mener at statsrådene skal nyte godt av de fordelene som kortet gir, uten at de nødvendige poengene er opptjent. Da synes jeg det interessante er om Regjeringen synes det er greit at det blir gjort forskjell på folk, i den forstand at noen må opptjene nødvendige poeng for å nyte godt av fordeler, mens andre ikke behøver å opptjene nok poeng før de får de samme fordelene. Synes Regjeringen det er greit at det gjøres en slik forskjell på folk? Jeg vet at Regjeringen arbeider med en melding om Forskjells-Norge. Synes statsråden at dette passer inn i en slik sammenheng?
Bent Hegna (Arbeiderpartiet), 1999-03-17:
Jeg vil bare kort si at da må jeg oppfatte det slik at Regjeringen syns det er greit at statsrådene får fordeler som andre ikke får, uten at de har gjort det som skal til.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 1999-03-17:
Jeg kan innledningsvis opplyse representanten Hegna om at Regjeringen ikke har forhandlet fram noen egen avtale om gullkort med SAS. Jeg vil derfor få understreke at det som har stått i media om denne saken, til dels er misvisende og galt. Staten har riktignok siden 1. april 1998 hatt en bonusavtale med SAS, som er inngått etter en internasjonal anbudskonkurranse i samsvar med EØS-reglene for offentlige anskaffelser. Denne avtalen gjelder for alle statsansatte, inklusive Regjeringen, og gir lik mulighet til å opparbeide bonus ut fra egen reisevirksomhet. Det er imidlertid ikke tillatt å ta ut poeng opptjent i forbindelse med tjenestereiser til privat bruk. Dette gjelder for alle brukere av avtalen. Da også Regjeringen omfattes av bonusavtalen med SAS, har den enkelte statsråd mulighet til å bli innehaver av et gullkort ut fra egen reisevirksomhet. Statsministerens kontor har nylig fastlagt retningslinjer hvoretter det enkelte departement kan søke SAS om gullkort, slik at statsråden på tjenestereiser kan nyte godt av de serviceelementer kortet gir. Det er således SAS som etter søknad og en konkret vurdering kan gi utvalgte kunder eller kundegrupper mulighet til å benytte de fordeler et gullkort medfører, uten at den enkelte reisende selv nødvendigvis har opptjent nok bonuspoeng til å være kvalifisert for dette servicenivået. Jeg vil understreke at Regjeringens medlemmer ikke får noen særfordeler ved å bruke disse kortene utover de tjenester som ligger i kortet. Det er videre slik at det enkelte departement må søke om gullkort til statsråden. Det er ingen automatikk i dette. Det er også lagt opp til rutiner som sikrer at poengene opptjent i forbindelse med statsrådens reisevirksomhet kan benyttes til andre tjenestereiser i departementet, noe som for øvrig er i tråd med vanlig bruk av EuroBonus-ordningen. Jeg vil på nytt få understreke at den omtalte ordningen med gullkort for Regjeringens medlemmer bare er en administrativ oppfølging av en for staten totalt sett meget god bonusavtale, og at den ikke innebærer noen personlige fordeler for statsrådene utover det som enhver innehaver av gullkort har krav på, og som SAS tilbyr. Jeg kan for øvrig ikke se at det foreligger noe i denne saken som har relevans i forhold til EØS-prinsippene om likebehandling eller ikke-diskriminering på nasjonalt grunnlag, slik representanten Hegna antyder. Avtalen med SAS er, som nevnt innledningsvis, inngått etter en åpen internasjonal anbudskonkurranse i samsvar med gjeldende lov og forskrifter om offentlige anskaffelser, og alle vilkår i forhold til de nevnte prinsipper skulle således være godt ivaretatt.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 1999-03-17:
Dette er en mulighet som SAS tilbyr staten fordi staten er en stor kunde. Som jeg har sagt, er det opp til hvert departement å velge om de vil søke SAS om gullkort, enten det er til statsråden eller kanskje til andre som reiser en del. Det statsministerens kontor har gjort, er å lage retningslinjer for at dette skal bli håndtert på en ryddig måte. Jeg har lyst til å påpeke nok en gang at det verken er tillatt å ta ut poeng til privatbruk eller på noen annen måte få fordeler utover det som ligger i dette kortet.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 1999-03-17:
Bare en kort kommentar: Jeg merker meg at representanten Hegna mener at departementene ikke skal benytte seg av denne muligheten som SAS tilbyr.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 1999-03-17:
Staten som arbeidsgiver har, på linje med arbeidsgiversiden i privat og kommunal sektor, hittil absolutt ikke gjort nok når det gjelder de funksjonshemmedes integrering i arbeidslivet. Dette er noe vi bare må innrømme. Likevel har vi gjort en del, og vi skal gjøre mer fremover. Regjeringens mål om å ta hele befolkningen i bruk i arbeidslivet står fast. I Statens personalhåndbok blir statlige virksomheter ved kunngjøring av ledige stillinger oppfordret til å gjøre seg opp en mening om hvordan arbeidsplassen er tilrettelagt for forskjellige grupper av funksjonshemmede. Forskriften til tjenestemannsloven § 9 ble endret i 1996 for å gjøre det lettere for mennesker med funksjonshemning å få jobb i staten. Forutsatt at den funksjonshemmede er kvalifisert for stillingen, er det nå åpnet opp for at statlige virksomheter kan velge å tilsette en kvalifisert funksjonshemmet i stedet for den personen som er best kvalifisert for jobben. Arbeids- og administrasjonsdepartementet ønsker å holde seg orientert om utviklingen i statlig sektor på dette området og tar derfor sikte på å gjennomføre årlige kartlegginger. I tillegg til å gi departementet en oversikt over utviklingen vil slike kartlegginger virke bevisstgjørende på statlige arbeidsgivere. Den første undersøkelsen ble gjennomført i 1998. Tilsvarende undersøkelse blir i disse dager gjennomført i departementene med underliggende virksomheter, med svarfrist 1. april. 1998-kartleggingen viste at det var ca. 350 tilsatte funksjonshemmede eller yrkeshemmede i staten. Det er ikke et høyt tall. Samtidig må en kanskje ikke fokusere for mye på dette tallet. Det registreres ikke systematisk i statlige virksomheters personalregistre om de tilsatte er funksjonshemmede. Helseopplysninger er opplysninger man må ha særskilt hjemmel for å registrere i henhold til personregisterloven § 6. Det er heller ikke alle som ønsker å bli kategorisert som funksjonshemmet fordi de eventuelt har et skjult handikap. For å få rekruttert flere funksjonshemmede og yrkeshemmede til statlig sektor vil departementet satse på å bevisstgjøre og informere statlige arbeidsgivere. Dette gjelder både informasjon om hvilken arbeidskraftressurs de funksjonshemmede representerer, og hvilke økonomiske støtteordninger som finnes. I løpet av inneværende år vil departementet utarbeide en informasjonsbrosjyre som vil bli sendt ut til alle statlige arbeidsgivere. Hovedvekten vil bli lagt på funksjonshemmede og arbeid, og hva som bør gjøres for å styrke rekrutteringen av funksjonshemmede til statlig sektor.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 1999-03-17:
Det er ikke vanskelig å være enig med representanten i at det som hittil er kommet ut av innsatsen, er for dårlig. Jeg er glad for at representanten Arnesen har forståelse for en ny statsråd. Når det gjelder antall ansatte i mitt eget departement eller i Sosialdepartementet, beklager jeg at jeg ikke kan svare på det, men det går det an å komme tilbake til. Når det gjelder utstyrsproblematikk, kan jeg heller ikke svare konkret på om det er det største problemet – annet enn at jeg har lyst til å påpeke at når det gjelder tilretteleggingen av f.eks. fjernarbeid for funksjonshemmede, er det startet et samarbeid mellom Arbeidsmarkedsetaten og Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon om et prosjekt som heter FunkArbeid. Målsettingen her er å utnytte de fordeler informasjonsteknologien kan gi, både når det gjelder hjemmearbeidsplasser og annen tilrettelegging av arbeidsplassene. Dette prosjektet er treårig.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 1999-03-17:
Jeg takker representanten Arnesen for å ha brakt på bane dette spørsmålet. Vi er i gang med en del tiltak – det blir ikke tid til å komme inn på alt i løpet av ett minutt. Noen av tiltakene er ganske nylig satt i gang og vil bli fulgt opp, og noen må få virke en stund. Som jeg har sagt, vil vi fortsette dette viktige arbeidet. Jeg tror vi er ganske på linje med hensyn til hvor viktig det er for funksjonshemmede å ha arbeid.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-17:
Eg har hatt æra av å stilla forsvarsministeren mange spørsmål tidlegare, men nå skal eg altså få høve til å stilla eit spørsmål til samferdselsministeren: «Ryfylkeregionen får nå et dårligere ferjetilbud etter at den nye M/F Stavanger blir tatt ut av Tau-sambandet og erstattet av gamle ferjer. I utgangspunktet skulle det bli halvtimes avganger, men nå ser det ut til at det gjelder bare for å ta unna trafikktoppene. Hva vil statsråden gjøre for å sikre at den opprustning av ferjemateriellet som er vedtatt, blir fulgt opp, eventuelt hva vil bli gjort for å sikre halvtimes frekvens på Tau-sambandet?»
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-17:
Ja, president, det er òg eit interessant tema! La meg først seia at eg saknar ein del i svaret frå statsråden når det gjeld opprusting av ferjemateriellet, for det er klart at ein del av dei ferjene som går i ulike samband i norske fjordar, er i ei elendig forfatning. Stortinget har sagt at dette materiellet skal rustast opp. Då er det òg viktig for pendlarane i Tau-sambandet å veta at det ferjemateriellet som blir sett inn der, vil vera av topp kvalitet – òg ein del kjende pendlarar vil vera fornøgde med det. Så mitt spørsmål er: Kva tiltak vil bli sette i verk i denne samanhengen? Når det gjeld den andre delen, som går på dette med frekvens, oppfatta eg samferdselsministeren slik at frekvensen på avgangane i Tau-sambandet nå blir betra vesentleg.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-17:
Berre for å vera heilt på den sikre sida: Eg oppfatta samferdselsministeren slik at for det første kjem han til å følgja godt med i utviklinga på Tau-sambandet, og for det andre vil han sørgja for at frekvensen blir betra, slik at pendlarane får det tilbodet som dei har krav på. Eg vil berre ha det stadfesta. Sørgjer statsråden nå for at pendlarane i dette sambandet blir fornøgde, så vil òg Langeland bli fornøgd.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-03-17:
Siden forsvarsminister Fjærvoll tidligere har hatt gleden av å svare på en del spørsmål fra representanten Langeland, er det hyggelig at samferdselsministeren med samme navn kan gjøre det i dag. La meg da si til spørsmålet: Etter ordinær saksbehandling mellom Statens vegvesen og Rederienes Landsforening ble ferjedisponeringsplanen for 1999 klarert i oktober i fjor. Det har i ettertid vært sett på mulighetene for bedring av tilbudet i stamvegsamband på Vestlandet. I Rogaland gjelder dette sambandet Mortavika – Arsvågen, hvor det på grunn av trafikkveksten har vært ønskelig å få satt inn en tredje ferje, som også sikrer halvtimes frekvens. I samsvar med ferjedisponeringsplanen brukes M/F «Stavanger» for tiden i sambandet Mortavika – Arsvågen som erstatningsferje i forbindelse med periodisk vedlikehold. Ferja forutsettes å være tilbake i Tau-sambandet før palmesøndag. På grunn av knapp materiellsituasjon i andre fylker har det ikke latt seg gjøre å skaffe egnet leieferje. For tiden arbeider vegsjefen i Rogaland og Rogaland Trafikkselskap AS med bistand fra Vegdirektoratet med å finne en løsning der M/F «Stavanger» erstattes i Tau-sambandet med to andre ferjer. Disse skal til sammen ha tilsvarende kapasitet. Det er et siktemål å avklare dette denne uken. Rogaland Trafikkselskap AS overtar i løpet av året tre nye riksvegferjer. Nybyggene vil gi en vesentlig oppgradering av ferjemateriell og -tilbud i fylket. Jeg forventer at rutetilbudet ved bruk av tre ferjer i Tau-sambandet tilpasses transportbehovet innenfor gitte økonomiske rammer. Fordi kapasiteten opprettholdes og antall ferjer øker, vil frekvensen i sambandet øke.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-03-17:
Det er riktig at hvis det valget det skal samtales om denne uken, går i boks, vil frekvensen i sambandet øke. Det er riktig forstått. Da forutsetter jeg at avtalene og forhandlingene bringer oss til mål. Så har jeg behov for å understreke at det er ikke halvtimes frekvens i Tau-sambandet i dag, og det er ikke satt krav om det i forbindelse med de nye ferjene – dette da til informasjon. Når det gjelder spørsmålets siste del – hva statsråden vil gjøre for å sikre at den opprusting av ferjemateriellet som er vedtatt, blir fulgt opp – er det riktig at statsråden i dag ikke har gitt noe bindende svar. Men det jeg kan skissere når det gjelder fremdrift, er at dette vil vi komme tilbake til innen rimelig tid, og det vil også være naturlig at dette omtales i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett i mai.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-03-17:
Jeg er litt usikker på om det er mulig å tilfredsstille både pendlerne og Langeland samtidig, men hvis det er mulig, vil samferdselsministeren prøve på det. Og de kontaktene og forhandlingene som skal være denne uken, regner jeg med vil bringe det resultat som Langeland ønsker og har etterlyst. Jeg vil følge godt med, både i sambandet som vi nå har snakket om, og når det gjelder utviklingen på ferjemateriellsiden, og i den grad det er mulig, legge til rette for å benytte tilgjengelig materiell slik at pendlerne opplever sin situasjon som rimelig tilfredsstillende – selv om jeg ikke kan garantere at alle mål vil bli nådd.
Jan Johnsen (Høyre), 1999-03-17:
Jeg har følgende spørsmål til sosialministeren: «I forbindelse med reiser i EU-land har norske statsborgere som oppfyller trygdelovens bestemmelser, rett til behandling i det land sykdommen eller skaden måtte oppstå(referanseskjemaet E 111) (referanseskjemaet E 111) Kan statsråden se på muligheten av at det blir utstedt et bevis en gang i året som bekrefter at innehaver har rett til den behandling E 111 omhandler?»
Jan Johnsen (Høyre), 1999-03-17:
Jeg takker statsråden for svaret – som jeg selvfølgelig ikke er fornøyd med. Jeg forstår at statsråden har fått opplysninger om at slik må det være, men jeg kan si til statsråden at når det gjelder Stavanger trygdekontor, ser de fram til en hverdag som er annerledes enn det den er i dag. I visse deler av året står det nemlig store køer for å få dette skjemaet. Og det må i dagens verden eventuelt gå an å få et plastkort som det jeg har i neven her, som man kan ha sammen med alle de andre kortene man har, og som forteller hvilke rettigheter man har. Det har man bl.a. innenfor skadeforsikring og reiseforsikring, og det må kunne gå an å få det samme også fra trygdekontoret på dette området. Vil statsråden se på muligheten av å få en mer fleksibel ordning for dette som kan tilfredsstille både kunde og trygdekontor, når begge parter er opptatt av å få en annen ordning enn den vi har i dag?