Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2018-02-13:
Jeg møtte en liten gutt som sa: Jeg gruer meg alltid til far kommer hjem, jeg kan høre på dørklinka – han brukte ikke det ordet, han sa håndtaket – eller på stegene i trappen hvordan far er i dag. Vold i nære relasjoner er et stort samfunnsproblem. Det er alvorlig, og det er grov kriminalitet. Vårt ansvar er å forebygge og forhindre at det skjer. Vi må avdekke. Vi må se, og vi må hjelpe de enkelte offer som utsettes for vold og overgrep, og vi må også hjelpe og behandle det mennesket som har begått et overgrep. Vold og overgrep koster enkeltpersoner liv og helse, ikke bare barndom, men et helt liv. Det koster samfunnet milliarder årlig. Vi må derfor snu tankegangen vår, for det er dyrt å la være å gjøre noe. Vi må legge innsatsen inn på det forebyggende arbeidet, og helsesektoren må ta et betydelig ansvar for å avdekke vold og overgrep og sørge for at ofrene blir ivaretatt. Både helsestasjonen, jordmor, fastlege, tannlege og andre fagpersoner i primærhelsetjenesten må og skal ha kunnskap for å ivareta sårbare og utsatte unger og voksne. Jeg er helt sikker på at mer samarbeid mellom barnehage, barnevern, skole, helsetjeneste og politi er helt avgjørende om vi skal klare å hjelpe ofrene for vold og overgrep og hindre gjentakelse. I arbeidet med opptrappingsplanen var det viktig for Kristelig Folkeparti å sikre denne brede tilnærmingen. Vi løser ikke utfordringene ved ene og alene å styrke politiet. Vi må ha en tverrsektoriell opptrapping på flere områder, og nå, når jeg snakker, handler det om helse. Det handler om å styrke det forebyggende arbeidet, sikre bedre kompetanse hos alle dem som jobber med unger, slik at de i større grad kan forstå og vite at det de ser, er riktig, og en må ikke bare se – en må også gjøre noe. Det handler om flere helsesøstre. Det handler om tilbud for ofrene, og det handler ikke minst om tilbud for overgriperne. Det skal bli interessant å lytte både til justisministeren, familieministeren og kunnskapsstatsråden, men også helsestatsråden, for å høre hva han har tenkt å gjøre på dette området som er så viktig for de ungene og de voksne vi her snakker om. Som det er pekt på tidligere i dag, har Kristelig Folkeparti i sine alternative budsjett løftet fram at å hindre vold mot barn er en av de viktigste satsingene for Kristelig Folkeparti. Om vi ikke får gjort noe annet, vil vi at det skal stå etter oss: Det var noen som sa at vi må gjøre noe for disse ungene som ingen andre ser. Vi har fått godt gjennomslag i de siste års budsjettavtaler med regjeringspartiene. Vi har bl.a. sikret midler, som jeg har sagt, til helsesøstre. Det er kjempeviktig å løfte feltet, men det viktigste er å sikre en helhetlig og langsiktig tilnærming, som vi fremmet gjennom den handlingsplanen som et samlet storting stilte seg bak i 2017. Da Stortinget fikk saken tilbake igjen, syntes ikke Kristelig Folkeparti at det var godt nok, alt det som lå der, men vi valgte heller å gå inn og gjøre planen bedre enn det den var. Det var ikke alt i proposisjonen som Kristelig Folkeparti syntes var bra nok. Opposisjonen valgte å sende den tilbake, men da tenker jeg at ungene våre ikke har tid til å vente på at vi bruker mer tid på å bestille, utrede, vurdere og fremme nye forslag – og på å drøfte for så å vedta, for igjen å utrede. Ungene våre lever nå, og de trenger at vi handler nå. De trenger at vi ser, tror og gjør – både i helsestasjonen, i barnehage, i skole og i fritid – ulike yrkesgrupper med ulik kunnskap som ivaretar disse ungene. Så er det gjort mye på lovsiden for å kunne ha handlingsrom på dette området, og det er bra. Kristelig Folkeparti er opptatt av at vi må sikre at lovverket stemmer, slik at vi kan nå de målene vi setter oss. Mange vedtak er gjort i denne salen, og jeg har lyst til å nevne to. Det var to vedtak som ble gjort i budsjettet, sammen med de andre partiene. Det ene var at Stortinget ba regjeringen om å «sikre at det rapporteres i de årlige budsjettproposisjonene i løpet av planperioden på måloppnåelse på alle tiltak vedtatt i opptrappingsplanen mot vold og overgrep». Vi har også sagt at vi vil ha sosialpediatre på alle barneavdelinger, og at alle som er på barnehus, skal få medisinske undersøkelser. Dette er viktig for ungene, at de blir ivaretatt der de er. Det har nå gått en god stund siden alle vedtakene ble fattet i dette hus. Det er på tide, synes jeg, å få høre hva statusen er nå. Det som gjelder helsedelen av dette arbeidet, er viktig for meg. Helseministeren har markert sitt store engasjement for utsatte unger, og vi er enige om at vi har fått en del vedtak på plass, men allikevel er vi ikke i mål. Mitt spørsmål til statsråden er: Hvordan vil statsråden følge videre opp føringene og vedtakene i forbindelse med opptrappingsplanene som er gjort i denne sal, for å komme videre – ikke for vår del, men for de ungene vi snakker om her?