trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Det er viktig med debatter om dette spørsmålet, men det er enda viktigere med praktisk handling. Regjeringen har sagt at den bl.a. skal fremme regler for pensjonsavtaler i offentlige bedrifter, slik at man kan sette en standard også for de private. Jeg vil vise til at statsministeren rykket offentlig ut mot den pensjonsavtalen som direktøren for Statoil fikk, og som for øvrig også førte til at han gikk bort fra den avtalen. Jeg tror det er viktig å følge opp med konkrete utjamningstiltak også i skattepolitikken. Der har Arbeiderpartiet gjennom mange år hatt forslag som har blitt avvist av stortingsflertallet. Vi vil komme tilbake med nye forslag – ikke nødvendigvis de som ikke har flertall, men nye forslag som kan virke utjamnende. Så jeg er helt enig, det er nødvendig med debatt. Men det er enda viktigere at vi som politikere har handlekraft til å gjøre noe.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Arbeiderpartiregjeringen sa i sin tiltredelseserklæring at arbeidet i forhold til Russland, spesielt Nordvest-Russland, ville ha høy prioritet. Det som er tilfellet, er at bevilgningene til dette formålet ble skåret kraftig ned under den forrige regjering og av stortingsflertallet, noe som gjør at man ikke har hatt så veldig mye å spille på. Vi akter å gå den motsatte veien. Når det gjelder spørsmålet som ble tatt opp her, om nettverkskreditt, må jeg bare beklage at jeg ikke kan svare konkret på det, men jeg tar det med meg som et viktig forslag tilbake til departementet når vi nå arbeider med selve Russland-strategien. Men det jeg kan si generelt sett, er at jeg er enig i det som ble sagt, at nettverkskreditt er et viktig tiltak internasjonalt for å understøtte ny næringsvirksomhet, bl.a. som kvinner setter i gang, så jeg tror det er et viktig tiltak også i denne delen av verden.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Jeg tror at jeg kan svare bekreftende, altså ja, på begge de to spørsmålene. Når det gjelder det siste spørsmålet, har vi et nært samarbeid med de andre landene i området gjennom Barentssamarbeidet, og det blir også nå en viktig del av den nordlige dimensjonen i EU. Så det er klart at vi kommer til å holde nær kontakt med de andre landene også om dette spørsmålet.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Jeg kan svare et entydig ja på det. Som representanten Danielsen konstaterer, er det planlagt et besøk av Dalai Lama til Norge. Han vil besøke Stavanger og Oslo etter invitasjon fra norske frivillige organisasjoner. Det er etablert praksis at alle nobelprisvinnere blir innvilget audiens hos H.M. Kongen og får også anledning til å møte statsministeren og utenriksministeren dersom de er tilgjengelige på det tidspunkt besøket finner sted. Dette er som sagt en prinsipiell holdning som gjelder alle nobelprisvinnere, og som skiftende regjeringer har lagt til grunn. Jeg kan derfor bekrefte, slik jeg sa innledningsvis, at Dalai Lama under sitt Norges-opphold senere denne måneden vil bli mottatt i tråd med normal prosedyre for fredsprisvinnere.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Jeg er, som John Dale, også svært bekymret for den humanitære situasjonen i Irak, som stadig er blitt forverret etter Golf-krigen i 1991. Som kjent gjorde Sikkerhetsrådet et vedtak gjennom resolusjon nr. 1284 om å videreføre våpeninspeksjonene og sanksjonene. På den annen side er det gjort tilpasninger i sanksjonspolitikken mot Irak for å bedre den humanitære situasjonen i landet. Dette er gjort gjennom vesentlige endringer i olje for mat-ordningen. Fra norsk side er det hele tiden blitt støttet opp under initiativ for å endre olje for mat-ordningen, slik at det humanitære arbeidet kunne bli mer omfattende og effektivt. Hvorvidt disse endringene nå vil føre til forbedringer i den humanitære situasjonen i Irak, er imidlertid litt avhengig av irakiske myndigheters samarbeidsvilje. Regjeringen er opptatt av at de endringene i sanksjonsbestemmelsene som nylig er vedtatt, må fungere optimalt og bringe humanitære leveranser til de nødlidende og sivilbefolkningen. Norge vil holde nær kontakt med FN om dette. Avslutningsvis vil jeg nevne at det pågår drøftinger i FNs sikkerhetsråd, og Kofi Annan har tatt opp dette i sin rapport om reformer i FN med sikte på å utvikle mer effektive sanksjonsinstrumenter som i større grad kan bidra til å skjerme sivilbefolkningen. Dette synes jeg er et veldig interessant initiativ, altså å få seksjoner som er mer intelligente og målrettede, som FNs generalsekretær har formulert det.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Jeg er glad for det dersom det i Stortinget er et flertall for å være med på en drøfting om hvordan man kan gjøre sanksjoner mer målrettet enn det man har sett i mange tilfeller. Hvorvidt det er en parallell til Irak i den innstillingen som er avgitt om Balkan, må vel egentlig Stortinget svare på. Men jeg vil vise til hva som også står i den innstillingen, nemlig at Norge ikke har til hensikt når det gjelder Jugoslavia, å gjennomføre ensidige tiltak. Det må skje i samarbeid med våre allierte, og det tror jeg også er riktig når det gjelder Irak. Vi har en fortid både når det gjelder innsatsen vår i Bosnia og i Kosovo, der vi har vært med i internasjonale styrker. Det var også tilfellet for Irak, og jeg tror ikke det ville være klokt om Norge foretar seg ensidige ting når det gjelder sanksjoner, verken i forhold til Jugoslavia eller i forhold til Irak.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Regjeringen ser med betydelig uro på utviklingen i Zimbabwe, slik det også kom til uttrykk i spontanspørretimen for litt siden. Vi fordømmer voldsbruken. Vi har tatt flere initiativ for å gjøre Norges syn kjent overfor myndighetene i landet. Allerede 31. mars og igjen 20. april fremførte vi skarpe diplomatiske protester overfor myndighetene. Vi har her gjort det klart at Norge anser politisk vold, herunder drap på politiske motstandere, som totalt uakseptabelt. Samtidig har vi oppfordret Zimbabwes myndigheter til å treffe umiddelbare tiltak for å gjeninnføre lov og orden, og å stille dem som står bak drapene og uroen i landet, til ansvar for sine handlinger. Vi forventer at Zimbabwes myndigheter ivaretar sikkerheten til landets innbyggere, og at det tas skritt for å bringe de ulovlige landokkupasjonene til opphør. Vi har hatt et nært samarbeid med Zimbabwe siden frigjøringen for 20 år siden. Vi var blant dem som mest aktivt støttet opp under frigjøringsprosessen. Det er helt klart at vi nå må sette betingelser for fortsatt bistand. Gjennomføring av et fritt og demokratisk parlamentsvalg i Zimbabwe vil være en slik betingelse. På den annen side er det viktig å hindre at vi ikke gjør Robert Mugabe til en martyr i kampen for hvite farmere, og således gi ham et kort i forhold til situasjonen i landet. Som et bidrag til Regjeringens vurdering av det framtidige forholdet til Zimbabwe sendte vi 1. mai en norsk delegasjon til landet bestående av representanter fra forskningsmiljøet, humanitære organisasjoner, menneskerettighetsorganisasjoner, LO, NORAD og Utenriksdepartementet. I den bistandspolitiske redegjørelsen 9. mai vil bistandsministeren komme tilbake til situasjonen i Zimbabwe og Regjeringens synspunkter. Danielsen viser til hva opposisjonsleder Morgan Tsvangirai har sagt. Jeg kan i den forbindelse opplyse at LO, som er med den norske delegasjonen til Zimbabwe nå, har et nært samarbeidsforhold til Tsvangirai, slik at vi også gjennom det kan få direkte vurderinger når det gjelder dette spørsmålet.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Jeg viste i det jeg sa i spontanspørretimen, til det faktum at samtlige politiske partier i Stortinget har gjort oppmerksom på utviklingen i Zimbabwe og vært svært bekymret, hvilket alle partier er i den nåværende situasjonen. Spørsmålet som det har vært en viss uenighet om, er: Hva gjør vi med bistanden akkurat nå? Det er Regjeringens oppfatning, som jeg også oppfatter at vi har støtte for iallfall fra et flertall i Stortinget, at man nå må bruke den posisjon Norge har ved å være giverland, til å påvirke myndighetene i landet til å holde frie og uavhengige valg og til å motta internasjonale observatører under valgene som må komme. Hvis det ikke skjer, er tiden inne til å vurdere hele bistandspolitikken i forhold til Zimbabwe. I mellomtiden prøver vi å vri bistanden over mot støtte til opposisjonen og menneskerettighetsarbeidet.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Jeg vil ta avstand fra at Regjeringens holdning diskrediterer all form for utviklingsbistand. Vi har nær kontakt med våre naboland og andre land som har interesser i dette området. Vi koordinerer vår innsats for å påvirke til demokratiske valg. Men det er interessant å høre at Dag Danielsen, som kommer fra et parti som alltid har gått imot det meste av det vi har stått for innenfor norsk utviklingshjelp, snakker om å diskreditere utviklingsbistanden. Jeg tror det har bidratt mer til diskreditering enn den linje Regjeringen nå følger sammen med en lang rekke andre regjeringer i verden for å påvirke utviklingen i landet.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2000-05-03:
Jeg er glad for at utenriksministeren i dag bekrefter at departementet har full oppmerksomhet mot denne situasjonen, og jeg er også glad for at departementet har tatt initiativ til å sende en delegasjon til Zimbabwe for å se nærmere på situasjonen. Jeg går ut i fra som en forutsetning at hensikten med å sende delegasjonen er at det skal danne grunnlag for tiltak fra departementets side og fra Regjeringens side, for å kunne fryse eventuelle bistandsprosjekter som ikke rammer uskyldige tredjeparter, men som vil være en reaksjon overfor myndighetene og samtidig markere politisk hvordan norske myndigheter ser på dette. Jeg vil gjerne spørre utenriksministeren om han kan bekrefte at departementet er i gang med en gjennomgang av de ulike bistandsprosjektene for raskt å kunne effektuere en frys dersom en kommer til at dette er nødvendig. Jeg vil også spørre utenriksministeren om det er kontakt med utenlandske myndigheter, fordi det er viktig at man sammen reagerer for at det skal ha effekt.
Siri Frost Sterri (Høyre), 2000-05-03:
Jeg har lyst til å spørre utenriksministeren hva som egentlig må til for at Norge her skal reagere. Zimbabwe er fortsatt et av våre hovedsamarbeidsland; med andre ord kan man langt på vei si at Norge moralsk kan bli trukket inn som medansvarlig for det som nå foregår nede i Zimbabwe. Jeg skjønner ikke hvorfor utenriksministeren mener man må vente til det er avholdt valg. Det vi jo ser, er at dato for gjennomføring av valg stadig forskyves. Hvilken grunn har utenriksministeren til å tro at disse valgene vil bli gjennomført på en demokratisk måte og vil gi legitimitet? Vi vet også av erfaring fra naboområder at det er veldig lav valgdeltakelse. Så etter Høyres syn burde vi for lengst ha reagert – det sa vi også fra om i fjor høst – nettopp fordi vi ser at situasjonen stadig er blitt forverret, til tross for at det hevdes at vi forsøker å vri bistanden.
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 2000-05-03:
Jeg må si at jeg er meget forundret over den manglende handlekraften og den tafattheten som utenriksministeren her gir uttrykk for. Det har vært en kjent sak at Zimbabwe i mange år har drevet krigføring med mer enn 10 000 soldater i sine naboland. Det burde etter min mening være klar nok grunn til å stoppe bistanden. Det som skjer nå, er bare en ytterligere forverring og en ytterligere bekreftelse på hvor despotisk dette regimet er. Hva med å fryse hjelpen øyeblikkelig? Så får man heller vurdere en permanent stopp av hjelpen på sikt.
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 2000-05-03:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til utenriksminister Thorbjørn Jagland: «Det har vært omfattende diskusjon i Danmark vedrørende formalitetene rundt og formen på Dalai Lamas besøk i landet. Dette skyldes frykt for Kina og danske næringsinteresser i landet. Dalai Lama fortsetter videre fra København til Oslo. Vil statsministeren sørge for at Dalai Lama blir mottatt på behørig måte og får møte landets øverste ledelse i tråd med normal prosedyre for mottakelse av fredsprisvinnere?»
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 2000-05-03:
Jeg takker utenriksminister Jagland for et meget positivt svar. I og med at jeg tillater meg å være kritisk ved en rekke andre anledninger, vil jeg gi Regjeringen ros for den holdning og det standpunkt de har inntatt i denne saken.
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 2000-05-03:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til utenriksministeren: «Det foregår omfattende menneskerettighetsbrudd i Zimbabwe. Fra en rekke hold, inkludert opposisjonsleder Morgan Tsvangirai, oppfordres det nå til at Norge stopper bistanden til Zimbabwe. Denne er ifølge media i størrelsesorden 100 mill. kroner i året. Vil Regjeringen markere sin avstandtagen til Mugabe-regimets politikk ved å fryse/stoppe bistanden til Zimbabwe?»
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 2000-05-03:
Jeg takker utenriksministeren for svaret. Jeg vil først begynne med å korrigere en misforståelse utenriksministeren gav uttrykk for i spontanspørretimen. Han sa at det hadde vært bred oppslutning om støtten til Zimbabwe. Fremskrittspartiet har hele tiden vært imot dette, og jeg vet at Høyre også har hatt et liknende standpunkt. Så det var en gal opplysning. Ellers er jeg skuffet over innholdet i dette svaret. Etter Fremskrittspartiets mening har det som har pågått der nede, med bl.a. krigføring i Kongo med over 10 000 soldater fra Zimbabwes side, noe som har pågått over lang tid, bidratt til å diskreditere det arbeidet Norge har gjort og den holdningen Norge har inntatt der nede. Det jeg hadde håpet, var at Regjeringen umiddelbart, selv ut fra sitt tidligere ståsted med støtte til Zimbabwe, ville fryse hjelpen i første omgang, for deretter å vurdere om den ville stoppe den helt på lengre sikt. Dokumentasjonen når det gjelder dette, har til de grader vært overbevisende fra internasjonale kilder osv., slik at dette etter vår mening burde ha vært gjort.
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 2000-05-03:
Jeg tillater meg å fastslå at det hjelper ikke om veien til helvete er brolagt med gode intensjoner. Etter min oppfatning er Regjeringens holdning og manglende handlekraft på dette punktet med på å diskreditere all form for bistand, og det vil også innbefatte den som kan sies å ha positive effekter. Jeg er skuffet over at Regjeringen diskrediterer Norges innsats internasjonalt på denne måten ved ikke å velge en mer handlekraftig linje i dette spørsmålet. Jeg syns også det er en lite egnet måte å bruke skattebetalernes penger på å bidra til krigføring i naboland, og at man har vært med på å støtte opp om et slikt regime som Mugabe-regimet er.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-03:
Etter SVs mening er det ingen grunn til å kritisere Regjeringen for den handlemåte som så langt har vært overfor Zimbabwe. Det er ingen tvil om at situasjonen i Zimbabwe er svært alvorlig. Derfor kan det være nødvendig at utenriksministeren gis anledning til å forklare ordentlig hva han nå har prøvd å si til mange spørsmål. Er det slik å forstå at hvis zimbabwiske myndigheter nå på nytt utsetter valget og ikke kommer opp med en forpliktende dato for når valget skal avholdes, og at det skal avholdes under internasjonal observasjon, så vil norske myndigheter vurdere å trekke tilbake bistandsmidler, eventuelt vurdere å fryse dem, eller eventuelt vurdere andre måter å kanalisere bistand på, enten gjennom frivillige organisasjoner eller gjennom andre kanaler enn de statsstyrte? Det er i grunnen det jeg oppfatter som det viktigste poenget, at myndighetene i Zimbabwe nå kommer opp med en forpliktende dato overfor det internasjonale samfunn og tillater at valg kan gjennomføres «free and fair», som det heter, uten utilbørlig press på befolkningen for å støtte det sittende regjeringspartiet.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-03:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren på vegne av representanten Rolf Reikvam: «3. mai 2000 er det Verdens astmadag. Ifølge en undersøkelse av Asplan Viak har bare 5 pst. av landets skoler tilfredsstillende innemiljø. Dette går ut over elevenes helse, gir konsentrasjonsproblemer og nedsatt læringsevne, og påfører elever med astma- og allergiproblemer ekstra plager og belastninger. Vil Regjeringen foreslå egne arbeidsmiljøbestemmelser for elevene for å få fortgang i arbeidet med inneklima, og hvilke andre tiltak vil Regjeringen sette i verk for å sikre et godt inneklima for elevene?»
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-03:
Jeg takker statsråden for svaret, som vel i sin natur var relativt forutsigbart. Jeg forstår jo at statsråden har et engasjement her. Både som AUF-leder og også som stortingsrepresentant har han tidligere gått varmt inn for en arbeidsmiljølov for elever, og jeg håper at det fremdeles er en del av dagsordenen, selv om ikke det framkom i det svaret som nå ble gitt. Det som er forskjellen på en arbeidsmiljølov og andre generelle bestemmelser som også peker i riktig retning, er selvfølgelig at man i en lovbestemmelse har sanksjonsmuligheter. Og det paradokset man har innenfor Utdannings-Norge, er følgende: Elever og studenter har ikke en egen lov og heller ikke sanksjonsmuligheter, mens ansatte, lærere og andre arbeidstakere har mulighet gjennom arbeidsmiljøloven til eventuelt å påpeke mangler og også nedlegge arbeidet i de mest ytterliggående tilfeller. Mitt oppfølgingsspørsmål til statsråden er: Vil statsråden vurdere den typen sanksjonsmulighet som ligger i dagens arbeidsmiljølov, også for elever og studenter?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-03:
Jeg takker igjen for svaret. Det er positivt at den nye statsråden for Utdanningsdepartementet har engasjert seg i etterutdanningsreformen som nå har vært til behandling i Stortinget en rekke ganger. Dette er bare én av de mange ulike konflikter eller problemer som en så stor reform reiser. Men uansett hvordan det går, vil det altså ikke være tilstrekkelig å vente på at arbeidstakere skal oppleve det dilemmaet det er å sitte på skolebenken uten beskyttelse, og det å være arbeidstaker med beskyttelse. Vi snakker altså om elever og studenter som ennå ikke er kommet ut på arbeidsmarkedet, og derfor vil ikke situasjonen for det store gross være sånn som statsråden nå beskriver den. Det har gått fryktelig tregt – det må det være mulig å si – etter at forskriften om miljørettet helsevern kom. Det skyldes nok ikke primært dårlig vilje fra skoleeierne. Primært skyldes det nok dårlig økonomi. Økonomien skal jeg ikke spørre statsråden om, for det svarer han ikke på likevel. Mitt spørsmål avslutningsvis er følgende: Ut fra hvilken tidshorisont ser statsråden for seg at departementet vil arbeide med de ulike tiltak som her er skissert?
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Jeg har et spørsmål til utenriksministeren. I dag slutter Tilsynskonferansen for Ikke-spredningsavtalen – Non-Proliferation Treaty – i New York. Det er et viktig politisk signal at utenriksministeren faktisk prioriterte å være til stede og holde det norske innlegget. Konferansen ble holdt i en periode da forhandlingene hadde stått stille veldig lenge, i en periode da nye land hadde bygd opp atomvåpenarsenaler. Ukontrollert spredning av atomvåpen og nukleært materiale og andre ødeleggelsesvåpen er kanskje den aller største trusselen mot menneskeheten, særlig når det gjelder spredningsfare til land med totalitære og uberegnelige regimer, som vi nettopp har hørt om, og ikke minst der det er bitre regionale konflikter. Ikke-spredningsavtalen er derfor særdeles viktig. Hvordan gjør utenriksministeren nå opp status etter tilsynskonferansen?
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Jeg vil takke for svaret. Ikke-spredningsavtalen kan jo nesten sies å være selve hjørnesteinen i det internasjonale sikkerhetssystemet og nedrustningsarbeidet. Den slår faktisk fast målet om en atomvåpenfri verden. Derfor er det, som utenriksministeren sier, veldig viktig med slike konferanser. Man kommer kanskje ikke så veldig langt, men man kan komme ett lite skritt videre. Det som jeg opplever som positivt av det som utenriksministeren sier, er at atommaktene nå også er interessert i og har sagt seg villig til å slå ring om ABM-avtalen. Det synes jeg er veldig viktig. Ellers vil jeg bare spørre hvordan utenriksministeren har tenkt å følge opp arbeidet videre med nedrustning av atomvåpen, og hvordan vi kan komme oss videre i et veldig møysommelig arbeid, som ikke bare må inkludere de store atommaktene, men også de nye, som India og Pakistan.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-03:
Det starter en storstreik i dag, og det er merkelig hvis ikke det skal være berørt i Stortingets spontanspørretime. Men siden verken statsministeren eller finansministeren er til stede, vil jeg la Regjeringens representanter selv avgjøre hvem som skal svare på mitt spørsmål. Lønnsoppgjøret er partenes ansvar, derom er det ingen tvil. Men uravstemningsresultatet må også sies å være en kraftig politisk beskjed til Regjeringen og stortingsflertallet om at Forskjells-Norge har gått for langt og folk flest ikke finner seg i at noen melder seg ut av fellesskapet. Det kan Stortinget og Regjeringen gjøre noe med. Mitt spørsmål er da: Hva vil Regjeringen gjøre for å bekjempe økende forskjeller og med det faktum at de 10 pst. rikeste gjennom hele 1990-tallet har økt sin andel av landets inntekter, og at det i seg selv er en vesentlig årsak til at forskjellene i Norge har økt?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-03:
Regjeringen har nylig lagt fram et forslag til en ny beskatning av opsjoner, som er en belønningsordning som stort sett toppledere i norsk næringsliv, og i andre lands næringsliv også, benytter seg av. Dette ble Regjeringen pålagt av stortingsflertallet i forbindelse med tiltredelseserklæringen. Men Regjeringen har nå en mulighet til å utfordre Stortinget til ikke å innføre en ordning i beskatningen som er slik at forskjellene vil ta nye omdreininger – oppfatte den politiske beskjeden og utfordre stortingsflertallet til å la det ligge. Det er mitt ene spørsmål: Vil Regjeringen foreslå at forslaget om opsjonsbeskatning blir liggende, slik at man nå ikke innfører ordninger som øker forskjellene? Det andre er spørsmålet om beskatning av kapital. En av de vesentlige grunnene til at Forskjells-Norge har utviklet seg slik på 1990-tallet, er at forskjellen i beskatning av arbeid og kapital er stor. Vil Regjeringen gjøre noe for å øke beskatningen av aksjeutbytte?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-05-03:
Jeg vil først gi uttrykk for at jeg syns det er helt fantastisk at ikke Regjeringen har sørget for at det er en av dem som har ansvaret for lønnsoppgjøret, som møter i dag. Landet er oppe i en storkonflikt. Det er omtrent det eneste temaet som opptar det norske folk, og da burde det være en selvfølge at statsminister Jens Stoltenberg ryddet plass for å komme til Stortinget og svare på spørsmål, som også ville kunne bli formidlet til alle dem som følger med i spontanspørretimen. Det var hensikten med denne. Jeg har konstatert at Regjeringen er totalt passiv når landet er inne i en storstreik. Det er derfor jeg tillater meg å anmode stortingspresident Kolle Grøndahl om å bidra til at Jens Stoltenberg som statsminister møter i Stortinget ved møtets slutt for å besvare spørsmål. Jeg konstaterer at utenriksministeren nå har synspunkter på disse forholdene. Jeg vil tillate meg å spørre utenriksministeren om han som utenriksminister, og kanskje som partileder, vil bidra til at Jens Stoltenberg vil møte i Stortinget for på vegne av Regjeringen på en troverdig måte å svare på spørsmål.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2000-05-03:
Siden utenriksministeren allerede har akseptert å svare på slike spørsmål, vil jeg gjerne følge opp. Streikesituasjonen og hvordan en skal komme ut av den, er selvsagt LOs og NHOs hovedansvar. Vi kan ha oppfatninger om hvorfor det har blitt et nei ved uravstemningen. Jeg tror det har med lederlønninger å gjøre. Jeg tror det har med manglende oppfølging av etter- og videreutdanningsreformen å gjøre, hvor den forrige regjering og Stortinget la til rette, men de to partene ikke fant en løsning. Men faren ved situasjonen er jo at en god økonomisk situasjon for landet som var opparbeidet, etter hvert kan komme til å bli ødelagt. Det er derfor også Regjeringens og Stortingets ansvar å føre en finanspolitikk som motvirker dette. Det er vårt ansvar å føre en utjamningspolitikk som motvirker dette, og der registrerer vi med tilfredshet at den sittende regjering har stilt seg bak den forrige regjerings forslag i utjamningsmeldingen, siden den ikke er trukket tilbake. Men Regjeringen selv er jo, som representant for staten, direkte part i det offentlige oppgjør. Mitt spørsmål er derfor: Hvordan vurderer Jagland situasjonen i offentlig sektor nå, og fremdrift og rammer for det offentlige oppgjør?
Erna Solberg (Høyre), 2000-05-03:
Jeg vil få lov til å understreke fra Høyres side at det er opp til partene i arbeidslivet å finne frem til løsninger på den situasjonen vi er oppe i. Regjeringens ansvar er å vurdere konsekvensene, ikke minst i forhold til liv og helse. Jeg har derfor et oppfølgingsspørsmål til justisministeren. Det er i dag klart at servicenæringen ikke har fått dispensasjon for å drive videre samtlige volds- og trygghetsalarmer i dette landet, som er drevet med kontakt til Securitas. Streikeledelsen henviser til at det da er politiets oppgave å føre videre og følge opp dette. Hvilken beredskap har man, og hva gjør justisministeren i forhold til volds- og trygghetsalarmer slik som situasjonen er blitt nå?
Morten Lund (Senterpartiet), 2000-05-03:
Jeg har et tilleggsspørsmål til nr. 2 i Regjeringen. Streikeretten må vernes om, og også partenes ansvar for å løse disse konfliktene. Men årsaken til misnøyen, som er et opprør mot eliten, må også diskuteres av oss. Det var den samme misnøyen som var i 1998, da vi fikk et oppgjør som ble forferdelig kostbart og skadelig for alle sammen. Det var et opprør mot økte lederlønninger, mot bl.a. belønning til dem som måtte slutte fordi de gjorde en dårlig jobb. Slike systemer liker ikke folk. Den forrige regjeringen oppnevnte en verdikommisjon for å få til en debatt om viktige tema i samfunnet. Jeg mener at det trengs debatt om etiske holdninger i næringslivet. Vil denne Regjeringen bidra til at det føres en debatt om lederne som har utløst denne streiken, og som ikke skjønner det selv, slik at de er nødt til å ta seg selv i nakken?
Morten Lund (Senterpartiet), 2000-05-03:
Jeg har et spørsmål til nærings- og handelsministeren: «Lov om erverv ble vedtatt i 1994 for å erstatte industrikonsesjonsloven som en direkte følge av EØS-avtalen. Den nye loven ble påstått å være et bedre redskap for å sikre et godt og stabilt eierskap. Det motsatte synes å ha blitt tilfellet. Langt flere eierskifter underlegges behandling, færre betingelser blir stilt. Ulempene med loven er størst for norske eiere. Vil det bli lagt fram en evaluering av lov om erverv med tanke på å få et bedre redskap for å sikre et godt og stabilt eierskap?»
Morten Lund (Senterpartiet), 2000-05-03:
Jeg takker for svaret, og jeg synes det er positivt at vi vil få en slik evaluering som jeg etterlyser. Industrikonsesjonsloven ble altså fjernet to uker etter at folket sa nei til EU, og dette var en stor seier for høyresiden, som aldri har forstått poenget med å styre politisk når det gjelder eierskap i næringslivet. Arbeiderpartiet påstod den gangen, og påstår fortsatt, at ervervsloven er et bedre politisk redskap enn den forrige loven vi hadde. Tidligere næringsminister Jens Stoltenbergs bevis for at det skulle være sånn, var at vi ville få 200 flere eierskifter til behandling i departementet hvert eneste år. Vi har da fått 1 300 slike saker til behandling. Tolv av dem er blitt gransket, og ingen har fått avslag. Talsmenn for Regjeringen har sagt at vi ikke har lovgrunnlag for å hindre salg av Hydro Seafood eller Dyno til utlandet. Det er da jeg mener at vi har et for dårlig redskap, fordi det er så viktig at de ikke hadde blitt solgt. Det er helt opplagt at folket ønsker at det skal gripes inn. Er det sånn at den loven vi har, ikke har vært god nok, slik at vi kunne si nei i de to tilfellene?
Morten Lund (Senterpartiet), 2000-05-03:
Jeg har ikke sagt at vi skal ha norsk for enhver pris. Men jeg er helt sikker på at det norske folk ønsker at vi skal ha et redskap for å kunne si nei i noen få tilfeller. Det er jeg redd for at vi ikke har i dag. Folk vil at vi skal bry oss om hvem som eier arbeidsplassene. Jeg tror at én streikeårsak bl.a. er det at verdier som er bygd opp, som er skapt og spart opp gjennom mange generasjoner av mange mennesker, plutselig kan havne på én konto, til tross for at en på forhånd har sett at slik kunne det gå. Jeg mener at vi på et eller annet vis må bidra til at arbeidsfolk har en trygghet for at de verdiene som blir igjen gjennom en moderasjonspolitikk, blir til nytte for alle, og at de få som viser at de er egoistiske og tenker mer på seg selv enn de tenker på fellesskapet, skal kunne stoppes. Jeg mener at internasjonal rett gir oss den muligheten. Er statsråden enig i at det finnes eiere som det må kunne sies nei til?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2000-05-03:
Jeg har et spørsmål til kulturministeren. Den nye regjeringen har bekreftet at den arbeider med en momsreform som bygger på at momsgrunnlaget skal utvides. I forbindelse med momsreformen har det vært uro i Kultur-Norge, som frykter moms på kultur, det vil bety kinobilletter, teaterbilletter osv. Den foregående regjeringen gjorde det klart at den ikke ønsket å utvide momsgrunnlaget ved å legge moms på kultur. Kan kulturministeren avklare den nye regjeringens holdning til dette spørsmålet? Deler Arbeiderpartiet Venstres og de andre sentrumspartienes syn på at moms ikke skal innføres på kultur?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2000-05-03:
Jeg oppfatter vel dette først og fremst som en viljeserklæring fra kulturministeren mer enn en avklaring på vegne av Regjeringen. Betyr det svaret jeg har fått, at Regjeringen ennå ikke har avklart sin holdning til dette spørsmålet om moms på kultur og kan gi et like klart svar som den forrige regjeringen kunne gjøre til alle de arrangører rundt i landet som var urolig på dette punktet? Et slikt uavklart svar vil skape ny uro og en ny situasjon på dette viktige området.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2000-05-03:
«Gjeldende forskrifter til skatteloven gjør at frilansjournalister ikke kan arbeide på samme betingelser som utøvere av andre frie yrker. Dette innebærer at det er umulig for skrivende journalister å opptre som selvstendig næringsdrivende. Mange frilansere opplever at oppdragsgiverne setter krav om at de må være registrert som næringsdrivende for at de skal få oppdrag. Vil statsråden medvirke til at forskriftene blir endret, slik at skrivende frilansjournalister kan drive næringsvirksomhet?»
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2000-05-03:
Jeg takker for et positivt svar. Det er rett at da denne forskriften ble innført, var det ikke praksis å drive journalistikk på denne måten som et stort antall nå gjør, og at tiden derfor er inne for å gå gjennom forskriften i lys av dagens situasjon. Mitt spørsmål er om statsråden nå kan love at man vil sette et visst press på for å få denne gjennomgangen slik at en kan få en tilbakemelding iallfall tidlig på høsten.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2000-05-03:
Jeg vil gjerne rette et spørsmål til justisministeren. Jeg hadde sant å si tenkt å spørre om noe annet, men justisministerens svar knyttet til trygghetsalarmer overrasket meg såpass sterkt at jeg bestemte meg for å følge opp det isteden. Vi vet at grunnen til at mange kvinner rundt omkring i Norge har trygghetsalarmer er at de er akutt truet, både av tidligere voldelige ektemenn og andre, og vi vet at grunnen til at disse trygghetsalarmene er installert hos sikkerhetsselskapene er at de har erfaring for at politiet ikke rykker ut tidsnok, enten det er av kapasitetshensyn eller andre hensyn. Jeg vil be justisministeren helt konkret om å se på hvordan hun kan bidra, enten overfor streikeledelsen, LO eller den tidligere justisministeren som sitter der, til å sikre at disse kvinnenes liv og helse ivaretas bedre enn det jeg er redd for vil skje med det svaret LO har gitt så langt, at sikkerhetsselskapene ikke vil få noen unntak.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2000-05-03:
Jeg vil gjerne begynne med å understreke at jeg selvfølgelig har full respekt for en streik, og at det vil bety at noen lider under den streiken. Men det er dette kriteriet med vurdering av liv og helse som har opprørt meg, for jeg tror dessverre ikke at det er så mange kvinner som vil oppleve voldelige handlinger, at det i seg selv vil utløse tvungen lønnsnemnd, men for dem det gjelder, kan det være meget alvorlig, og det kan stå om liv. Bare i februar og mars behandlet Stortinget to saker som vedrører vold, vold mot kvinner, og type tiltak vi må sette inn for å motvirke dette. Jeg har vært i kontakt med mange kvinner fra hele landet, ikke minst fra Nord-Norge, og avstanden fra den lokale politi- og lensmannsstasjonen til en kvinne som vet at hun er voldstruet, og som kanskje har flyttet fra Sør-Norge, er så stor at politi og lensmann har ingen mulighet til å rykke ut tidsnok. Derfor er kontakten med den lokale sikkerhetsbransjen så uhyre viktig.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 2000-05-03:
Jeg vil tilbake til der vi begynte i dag, nemlig justiskomiteens besøk i Østfold i går, som var meget vellykket, hvor vi besøkte Eidsberg hjelpefengsel og Halden politidistrikt. Ved Halden politidistrikt er det noe som heter grensekrimgruppen, og de er med på å avsløre over halvparten av saker som har grensekrenkende karakter, og som er av en alvorlig profittkarakter. I den forbindelse er det snakk om bruk av beviser overfor dem som krenker grensebestemmelsene. Ønsker justisministeren å ha muligheten til i Norge å bruke telefonavlyttingsbevis i rettssaker, slik det gjøres i Danmark?
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 2000-05-03:
I forbindelse med en økning av strafferammen opp til det loven gir muligheter for, ber man om at man kan bruke telefonavlytting som bevis i en sakførsel for å heve de generelle straffene på et høyere nivå, for det er slik i dag at den gjennomsnittlige straffen for bl.a. menneskesmugling er ett år.
Randi Karlstrøm (Kristelig Folkeparti), 2000-05-03:
Jeg har et spørsmål til utenriksministeren. Russland er en av våre naboer, og en åpen grense mot Finnmark gjør det lettere å se både for russere og nordmenn den store velstandskløften som er mellom våre land. Det er mange som lever under eksistensminimum i Nordvest-Russland. Spesielt kvinner og barn rammes når samfunnet er i krise, og mange føler at eget land er i en slags unntakstilstand. Det er etablert nettverkskredittsystemer flere steder i Russland, med unntak av Nordvest-Russland, med utenlandske givere. Nettverkskreditt er kjent fra økonomiprofessor Yunus" kvinnebank i Bangladesh, og han mener at retten til kreditt bør betraktes som en av menneskerettighetene. Banken har som hovedmålgruppe fattige kvinner, og ved å hjelpe mor vil en også nå fattige barn. Sentrumsregjeringen tok initiativ til en kvinnekonferanse i Nordvest-Russland, som ble arrangert i Murmansk i april i år. Utenriksdepartementet presenterte her en skisse til nettverkskredittopplegg som skulle introduseres i Nordvest-Russland. Hvordan vil utenriksministeren følge opp dette forslaget, og når kan en se for seg et slikt system etablert i Nordvest-Russland?
Randi Karlstrøm (Kristelig Folkeparti), 2000-05-03:
Jeg tror at nettverkskreditt kan spille en viktig rolle nettopp i arbeidet i forhold til Nordvest-Russland. Her er det kanskje ikke så mye snakk om penger, men snakk om vilje til å få på plass et system. En vet at til tross for sammenbrudd av de gamle systemer i Russland, etableres det likevel etter omstendighetene velfungerende system for lokal omsetning. Dette med å starte små bedrifter, små foretak, er kanskje det viktigste i arbeidet for å hjelpe Russland med deres eget utviklingsarbeid, etablere folkestyre i en mer demokratisk form enn man er vant til, og gi folk et håp for fremtiden. Jeg tror at det kan spille en viktig rolle. Jeg har to spørsmål. Vil utenriksministeren sørge for å beholde fattigdoms- og kvinneperspektivet i nettverkskredittordningen når den skal etableres i Nordvest-Russland? Kunne man tenke seg å ta et nordisk initiativ på dette området?
John Dale (Senterpartiet), 2000-05-03:
Eg tillet meg å stilla følgjande spørsmål til utanriksministeren: «FNs sanksjonar mot Irak påfører det sivile samfunnet katastrofale skadeverknader. Verdsorganisasjonens koordinator for det humanitære hjelpearbeidet har nyleg sagt opp si stilling i protest mot det som skjer. Vil det frå norsk side bli teke initiativ til at det internasjonalt kjem i gang drøftingar for å endra/oppheva ein sanksjonspolitikk som dramatisk råkar dei veikaste i samfunnet, særleg born og eldre?»
John Dale (Senterpartiet), 2000-05-03:
Eg takkar utanriksministeren for svaret. Men likevel – og med all respekt for at det har funne stad enkelte endringar i det siste, som utanriksministeren peika på – står sanksjonspolitikken i all hovudsak ved lag. Difor hadde eg forventa eit litt anna svar. Og når eg uttrykkjer det slik, er det fordi Stortinget den 4. april, då situasjonen på Balkan vart drøfta, klart uttrykte eit ynske om å endra sanksjonspolitikken i det området. Parallellen til Irak burde her vera innlysande. På denne bakgrunnen må sanksjonar som vert sette i verk for å verta kvitt eit uynskt regime, men som klart fører med seg svære sosiale og humanitære kostnader anten avviklast eller leggjast om. Tilleggsspørsmålet til utanriksministeren vert då: Bør ikkje den norske politikken på Balkan oppfattast som eit prinsipielt syn som også bør få konsekvensar for den norske utanrikspolitikken når det gjeld Irak?
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Lov om erverv av næringsvirksomhet trådte i kraft 1. januar 1995. Loven avløste den tidligere industrikonsesjonsloven som utløste konsesjonsplikt for utenlandske investorers erverv av virksomhet i Norge. Konsesjonsplikten etter industrikonsesjonsloven var betinget av at det skjedde et erverv av fast eiendom. Kriteriet om fast eiendom som vilkår for konsesjonsplikt var lite treffende for de bedriftsoppkjøpene vi hadde og har behov for å regulere. Med ervervsloven fikk vi en lovgivning som bedre traff myndighetenes kontrollbehov ved at forhold knyttet til bedriften, som størrelsen på omsetningen og antall ansatte, utløser meldeplikten til myndighetene. Ervervsloven regulerer både norske og utenlandske investorers oppkjøp av norske bedrifter. EØS-avtalens regler om ikke-diskriminering gjør at det ikke er lovlig å forskjellsbehandle norske og utenlandske selskaper ved oppkjøp av virksomheter i Norge på bakgrunn av deres nasjonalitet. Ved behandlingen av et oppkjøp er det den nye kjøpers planer for fremtidig virksomhet i selskapet som er av vesentlig betydning, og ikke om vedkommende eier er norsk eller utenlandsk. Jeg vil peke på at de aller fleste eierskifter i norsk næringsliv er positive for bedriftene, og at det derfor ikke er nødvendig for myndighetene å stille eksplisitte betingelser utover det som følger av loven selv. Det er derfor i et fåtall tilfeller at det er grunnlag for å foreta en nærmere prøving som kun kan foretas når et oppkjøp kan antas å ha negative virkninger. Ervervsloven har etter fem års virke vist seg å være et godt og hensiktsmessig redskap for myndighetenes behov for kontroll ved eierskifter i norsk næringsliv. Jeg vil særlig trekke frem lovens preventive effekt i forhold til å hindre oppkjøp for å legge ned konkurrerende bedrifter. Jeg synes imidlertid at det uansett kan være naturlig med en evaluering av en lov som har vært i kraft i drøyt fem år. De erfaringer som er gjort så langt med loven, vil danne grunnlag for eventuelle endringsforslag. Dersom det er behov for lovendringer, vil disse på vanlig måte legges frem i en odelstingsproposisjon for Odelstinget. Jeg vil trekke frem at vi hele tiden må ha for øye å finne det riktige balansepunktet mellom myndighetenes behov for kontroll og unødvendige ulemper for næringslivet med å være underlagt myndighetskontroll ved eierskifter. Blant annet må meldepliktsgrensene i loven ses i lys av dette. Til slutt vil jeg peke på at ervervsloven i seg selv ikke vil være myndighetenes eneste redskap for å sikre både gode og stabile eiere i norske bedrifter. Rammevilkårene for næringslivet vil være av avgjørende betydning for investorenes vilje til å investere i og eie norske bedrifter. Den store utfordringen ligger derfor i å gjøre Norge til et attraktivt investeringsland og et land der folk føler seg velkommen. Vår satsing på dette feltet vil derfor være viktig for hvilket eierskap vi vil få i fremtiden i norske bedrifter.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Jeg er glad for at representanten er tilfreds med svaret med hensyn til det som var hovedhensikten med spørsmålet, nemlig hvorvidt vi vil foreta en evaluering, og, som jeg har sagt, det vil vi gjøre. Samtidig er det klart at Norge på mange måter er avhengig av et tett samspill både med utenlandske investorer og med folk som har lyst til å etablere seg i Norge. Vi kan ikke ha et lovverk som legger opp til en diskriminering og norsk for enhver pris. Det blir å bite seg selv fullstendig i halen, og vi blir fulgt med argusøyne utenfra. Samtidig har loven i seg selv virket preventiv. Det er helt klart at det har vært veldig få tilfeller der det har vært grunnlag for å etterrøkje den enkelte bedrift og å gå den etter i sømmene.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Svaret på det er selvfølgelig ja. Ervervsloven tar jo sikte på å etterrøkje om det er potensielle eiere/kjøpere som har tenkt å slakte bedriften, om man har noen systematisk plan som også ivaretar de ansatte, om man har trukket de ansatte med osv. For dette er det prosedyrer som gjør at vi kan gå gjennom det. Så svaret er selvfølgelig ja. Men samtidig må vi sørge for andre måter å takle en internasjonalt økende konkurranse på, nemlig ved å være god på kompetansesiden, på utdanningssiden og på forskningssiden. Selv viser jo Norge et stort engasjement når det gjelder oppkjøp av utenlandske bedrifter, jf. ikke minst Norske Skog. Entusiasmen fra den tidligere regjeringen er svært stor nå når det gjelder dette med Hydro – etter at de er kommet ut av regjeringskontorene.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-05-03:
Eg skal få lov å stilla følgjande spørsmål til arbeids- og administrasjonsministeren: «I St.meld. nr. 28(1999-2000) Innhald og kvalitet i omsorgstenestene, Omsorg 2000, vert det sagt at Arbeids- og administrasjonsdepartementet gjennomfører ei utgreiing av norske og internasjonale erfaringar med konkurranseutsetting i offentleg sektor, inkludert omsorgstenestene, og at den vil føreliggja tidleg år 2000. (1999-2000) Vil statsråden følgja opp denne utgreiinga, og i tilfelle når og på kva måte?»
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-05-03:
Eg takkar for svaret. Eg har stor forståing for at statsråden ikkje kan forskottera eventuelle forslag som han må vurdera nærmare. Eg er glad for at det her er slege fast at utvalet vil ferdigstilla arbeidet sitt, og at statsråden vil gå nøye gjennom på kva måte det eventuelt kan følgjast opp. Eg er òg glad for statsråden si poengtering av det å varetaka fellesskapsløysingar. Sjølv trur eg det er behov for ei avklåring, ei opprydding og ei presisering frå Arbeidarpartiet si side – ikkje minst frå statsråd Kosmo etter at han kom med i Regjeringa. Han var sjølv leiar for eit utval i Arbeidarpartiet/LO-regi der konklusjonen var at konkurranseutsetjing og privatisering ikkje var løysinga, men snarare det å satsa på eigne tilsette gjennom motivering og skolering. Har statsråden endra syn i høve til det?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-05-03:
Som eg viste til, gjekk Kosmo-utvalet inn for at ein i tillegg til å satsa på eigne tilsette gjennom motivasjon og skolering også skulle satsa på tillit og rammevilkår. Det kan diskuterast kven som her har medverka til ei samanblanding når det gjeld konkurranseutsetjing og privatisering, kva som ligg i dei ulike omgrepa. Det er eit faktum at dei frå Kosmo-utvalet si side vart brukte parallelt. Eg er sjølvsagt òg open for at ein her må fornya, modernisera, offentleg sektor, men eg synest det har vorte skapt ei unødig uro hos offentleg tilsette, kanskje særleg blant dei som sjølve er innstilte på å medverka utan at dei vert konkurranseutsette, kanskje spesielt innan omsorgssektoren, og eg håpar Kosmo vil ta det med i det vidare arbeidet.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-05-03:
Eg skal få stilla følgjande spørsmål til finansministeren: «Postgiro og seinare Postbanken har hatt ansvaret for å forvalta innbetalinga av skatt og arbeidsgjevaravgift. Når Postbanken ikkje lenger er ein sjølvstendig bank, må dette endrast. Vil statsråden ta initiativ til at også lokale og regionale bankar får høve til å konkurrera om eit slikt oppdrag?»
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-05-03:
Eg takkar for eit svar som eg oppfattar som positivt. Lat meg understreka at Senterpartiet deler finansministeren sitt syn når det gjeld å stilla krav som gjev best mogleg tryggleik for bl.a. rett innkreving og rett rekneskapsføring. Dette handlar om store beløp. Det kan faktisk òg handla om å nytta eksisterande kunnskap og kompetanse i regionane og lokalt, og det kan handla om å utvikla ny kompetanse. Ein kunne f.eks. gå så langt at kvar kommune sjølv vart gjeven moglegheit til å plassera dei innkravde midlane der det var mest føremålstenleg, under føresetnad av at dei krava som skal stillast, vert innfridde. Eg vil innstendig oppfordra finansministeren om å vurdera dette svært nøye.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-05-03:
Eg er tilfreds med at finansministeren her vil gjera ei grundig vurdering. Eg vil tillata meg å spørja om følgjande: Kva tidsperspektiv arbeider finansministeren etter i denne saka?
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Spørsmålet fra representanten Meltveit Kleppa er litt vanskelig å forholde seg til, så lenge utredningen ikke er ferdig fra utvalgets side. Før vi tar stilling til oppfølgingen, må vi se hva som konkret ligger der av vurderinger og forslag, og ikke minst premissene for de forslag som måtte komme. Jeg har imidlertid forventninger om en bred gjennomgang av flere ulike konkurranseeksponeringsmidler. Utvalget vurderer: deregulering av offentlig forretningsvirksomhet som i dag er regulert som monopol anbudsutsetting ulike ordninger hvor pengene følger brukerne sammenlikning av likeartede offentlige virksomheter, hvor sammenlikningen innebærer en konkurranse innen det offentlige om å gjøre det best mulig De ulike virkemidlene vurderes i forhold til: kvalitet effektivitet konsekvenser for politisk styring og myndighetsutøvelse fordelingsmessige konsekvenser, geografisk så vel som sosialt konsekvenser for de ansatte Hovedformålet med arbeidet er å systematisere nasjonale så vel som internasjonale erfaringer. Jeg håper og tror at utvalgsutredningen, som bør foreligge i løpet av mai måned, vil gi et godt grunnlag for videre vurderinger av konkurranseeksponering i offentlig sektor. Regjeringen er opptatt av å vurdere alle tilgjengelige virkemidler og strategier for å nå hovedmålet om en best mulig offentlig sektor. Det er ikke bare viktig å få til en effektiv ressursutnyttelse, men også å bevare oppslutningen om fellesskapsløsningene. Konkurranseeksponering er det ulike erfaringer med, og vi må lære mer om under hvilke betingelser dette fungerer godt og når det ikke fungerer godt. Dette er viktig både med hensyn til brukere og med hensyn til arbeidstakere.