Bjørn Hernæs (Høyre), 2004-06-10:
I all hovedsak slutter jeg meg til den redegjørelsen som komiteleder og saksordfører gav. Jeg er også veldig glad for at vi nok en gang kan videreføre et bredt forlik. Dette er viktig, ikke bare for Forsvaret som sådant, men også, og ikke minst, for Forsvarets mannskaper på de forskjelligste nivåer, som vet at de kan stole på det som blir vedtatt når det gjelder Forsvaret. Det er med andre ord svært gledelig at den videre moderniseringen av Forsvaret er sikret. Den er sikret fordi det er enighet mellom regjeringspartiene og Arbeiderpartiet om behovet for å videreføre den påbegynte, viktige omstillingen, slik at Forsvaret tilpasses relevante sikkerhetspolitiske scenarioer. I dag er dette i hovedsak knyttet til internasjonal terrorisme og spredning av masseødeleggelsesvåpen samt utfordringer knyttet til tradisjonell fredsbevaring og nasjonsbygging med utstrakt sivilmilitært samarbeid. Flertallet vil tilpasse Forsvaret til fremtidens sikkerhetsutfordringer. Nye sikkerhetsutfordringer har medført at kvalitet er blitt mer avgjørende enn kvantitet for forsvarsevnen. Forsvarets evne til å løse alle sine oppgaver skal styrkes, bl.a. ved å overføre ressurser fra logistikk og støttevirksomhet til operativ virksomhet. Det at forsvarsforliket for inneværende periode nå blir utvidet til også å omfatte kommende periode, fører til stabilitet og forutsigbarhet om den mest omfattende omorganiseringen av offentlig sektor i moderne tid. Det er altså enighet mellom regjeringspartiene og Arbeiderpartiet om hele strukturen for de neste fire årene. Med de grep stortingsflertallet nå gjør, er vi i ferd med å legge den ensidige vekten på invasjonsforsvaret bak oss og få på plass et fleksibelt innsatsforsvar, et forsvar som kan brukes både nasjonalt og internasjonalt. Etter Høyres syn er det ikke noe motsetningsforhold mellom nasjonale og internasjonale oppdrag. Deltakelse i internasjonale operasjoner styrker Forsvarets evne til å ivareta sikkerheten hjemme. Regjeringen har fått gjennomslag for alle hovedpunktene i forslaget til ny langtidsplan. Det er ikke dårlig av en mindretallsregjering. Det er inklusiv den økonomiske rammen, personellreformene og moderniseringen av Heimevernet. Dermed fortsetter tilpasningen av Forsvaret til de aktuelle strategiske rammer og et endret risikobilde. La meg starte med å si noe om den lenge tiltrengte kvalitetsreformen for Heimevernet som Regjeringen nå har fått på plass. Jeg vil sitere fra et brev jeg har fått fra en som har vært rulleført i Heimevernet i over ti år og tilhørt forskjellige HV-områder. I forbindelse med større vinterøvelser i Nord-Norge har han tjenestegjort som innleid befal i kadergruppen til Jegerregimentet i 6. divisjon, hvor han også stiftet bekjentskap med HV-avdelinger fra andre kanter av landet, og slik har fått bred kjennskap til hvordan det står til med Heimevernet. Han sier følgende: "Heimevernet slik jeg kjenner det har store problemer med manglende moderne utstyr og manglende penger til trening. Heimevernet har i hele den perioden jeg har vært tilknyttet HV, altså etter den kalde krigens slutt, vært organisert og dimensjonert for den kalde krigens trusselbilde, og slik er det fortsatt!" Dette virkelighetsbildet er nok dessverre treffende for hvordan Heimevernet har vært stilt i de senere årene. Og det er altså dette heimevernet mindretallet i denne salen ønsker å beholde. Realiseringen av intensjonene i den nye langtidsplanen for Forsvaret vil føre Heimevernet vårt inn i en ny æra. Heimevernet er allerede tildelt en særdeles sentral rolle for forsvaret av Norge. Oppgavene er mange og varierte. Etter hvert som Hærens aktiviteter er blitt kraftsamlet i Indre Troms og rundt Østerdalen garnison, har Heimevernet tatt over ansvaret for den regionale og lokale suverenitetshevdelsen. I tillegg har Heimevernets bistand til sivile myndigheter i forbindelse med krisehåndtering og den generelle samfunnssikkerheten blitt mer relevant. Styrkingen av Heimevernet skal for det første skje ved at det skal brukes mer penger til trening og nytt utstyr enn i dag. For det andre innebærer reformen en differensiering og kvalitetsheving hva angår trening, utrustning og reaksjonsevne. Etablering av innsatsstyrkene vil innebære en betydelig styrking av vår forsvarsevne i forhold til dagens situasjon. Disse styrkene, som vil bestå av frivillige på kontrakt, skal gjennomgå fra 6 til 20 dagers trening i året og utstyres med det mest moderne utstyret. Disse skal ha høy kvalitet og beredskap. Ved terroranslag eller andre prekære trusler og kriser vil disse kunne settes inn raskt og effektivt. De mer tradisjonelle HV-oppgavene kan ivaretas av forsterkningsstyrker og oppfølgingsstyrker. Jeg vil også si noen ord om de viktige personellreformene. Først til innføringen av avdelingsbefal. Dette er en ordning som vil gi soldatene en bedre utdannelse ved at det blir kontinuitet ved avdelingene og enda større kompetansebygging hos befalet. Alternativet til innføring av avdelingsbefal er å videreføre dagens ordning med utstrakt bruk av korttidskontrakter, hvilket innebærer stor usikkerhet for personellet så vel som for arbeidsgiver. Ved å innføre avdelingsbefalet blir det større forutsigbarhet, både for den enkelte soldat og for Forsvaret. I tillegg gir den nye ordningen befalet rettigheter til etablerings- og utdanningsbonus, rettigheter dagens kontraktbefal ikke har. Forsvaret er, som vi vet, et sikkerhetspolitisk redskap som myndighetene disponerer. Høyres utgangspunkt for en debatt om beordring til internasjonale operasjoner er klinkende klart: Det avgjørende er at vi har mekanismer og bestemmelser som gjør Forsvaret i stand til å utføre de oppgaver det blir pålagt av Stortinget og Regjeringen. Beordringsplikten er en nødvendig mekanisme. Ved å innføre beordringsplikt vil Forsvaret som arbeidsgiver kunne fordele belastningen ved internasjonale oppdrag på flere, samtidig som man vil få langt større fleksibilitet med tanke på oppdragsløsningene. Komiteleder og saksordfører var inne på fremtidige jagerfly. Som hun helt riktig påpekte, er det en beslutning som skal tas av et fremtidig storting. Det er ikke helt sikkert at vi alle sammen vil være med på den beslutningen i 2009! Men det er flere hensyn å ta i den forbindelse. Det klart viktigste er operasjonelle hensyn. Men det skal også selvsagt tas hensyn til industrielle muligheter. Valg av jagerfly skal ikke tas før tidligst i 2008. Diskusjonen nå går på om og i tilfelle i hvilket utviklingsprogram vi skal delta. Vi deltar, som kjent, for tiden både i Eurofighter og JSF-programmet, F-35-programmet. Deltakelse i uviklingen av JSF - eller F-35 - gir Forsvaret viktig kunnskap. Det gir mulighet for store kontrakter til norsk industri, og det gir oss fordeler hvis JSF skulle bli Stortingets valg av nytt jagerfly. I mellomtiden - uavhengig av det - gir det oss store muligheter for teknologisk og forskningsmessig utvikling. Å avslutte vår deltakelse i uviklingen av JSF i dag, slik Fremskrittspartiet foreslår, er en svært dårlig løsning. Det ville effektivt sette en stopper for norsk industris muligheter til deltakelse i den senere produksjonen av JSF. At Fremskrittspartiet foreslår å avslutte vår deltakelse i prosjektet, er ikke så overraskende, i og med at de allerede i forbindelse med behandlingen av St.prp. nr. 55 for 2001-2002, jf. Innst. S. nr. 232 for 2001-2002, mente det var uheldig å binde seg til JSF-prosjektet. Høyre er pr. i dag ikke fornøyd med oppnådde industrielle resultater, men vi ser samtidig at hovedleverandøren, Lockheed Martin, og underleverandørene i den senere tid har tatt kontakt med norsk industri for å sikre flere kontrakter. I den sammenheng tror jeg vi ikke skal undervurdere de meget klare budskap som er gitt fra alle politiske nivåer i Norge i forhold til Lockheed Martin. Det begynte med statssekretæren, det fortsatte med forsvarsministeren. Det har også vært høytstående representanter fra andre departementer i Washington, og det var, som vi kjenner til, usedvanlig klar tale også fra forsvarskomiteen under vårt besøk i Washington for et par uker siden. Det er mitt meget bestemte inntrykk at denne samstemmigheten fra norsk side har gitt den nødvendige forståelse ikke bare på politisk nivå i Washington, men først og fremst hos Lockheed Martin, om at dette er en forutsetning for at vi på lengre sikt skal kunne komme videre. Men jeg vil understreke at her ligger det et betydelig ansvar også på industrien selv. Det er først og fremst en avtale mellom Lockheed Martin og de aktuelle norske industriselskapene som kan få disse tingene på plass. Vi kan ikke og skal ikke fra Stortingets side detaljregulere de kontraktene som industrien skal inngå. Men med bakgrunn i den nytten vår deltakelse gir Forsvaret og de muligheter for industrien som ligger i deltakelsen, samt på bakgrunn av de initiativ som er gjort fra Lockheed Martin i den senere tid, som jeg nettopp nevnte, er det eneste riktige i dag etter flertallets oppfatning at vi fortsetter vår deltakelse i utviklingen av JSF.