Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2015-04-28:
Jeg skal legge fram presidentskapets enstemmige innstilling til et forslag fra representanten Lundteigen om å benytte Grunnloven § 75 h som hjemmel for at stortingspresidenten skriftlig kan innkalle nytiltrådte statsråder til høring i Stortinget om eventuelle interessebånd til tidligere yrke. Et enstemmig presidentskap mener at vi må kunne forvente at statsråder fatter beslutninger på saklig grunnlag – selvfølgelig med basis i sitt partis og sin regjerings politikk – og at bruk av § 75 h faktisk kan forkludre Stortingets kontrollfunksjon. Stortinget utøver kontroll i ettertid. Nå er det riktignok delte oppfatninger av hvordan vi skal sikre eller utøve kontrollen, og et forslag om at statsråder med bakgrunn fra PR-bransjen skal kunne pålegges å opplyse om oppdragsgivere for å avdekke eller unngå usikkerhet om skjulte bindinger, skal Stortinget behandle under den neste saken på dagens kart. Der er det for øvrig en delt innstilling; her er vi enstemmige. Det er et vilkår for å innkalle noen etter Grunnloven § 75 h at innkallingen gjelder en statssak. Hvis Stortinget har fattet vedtak om innkalling, skal saksbehandlingsreglene i forretningsordenens § 49 følges. Møte- og forklaringsplikten etter § 75 h er svært vidtrekkende. Den går foran lov eller instrukspålagt taushetsplikt og er dessuten straffesanksjonert. Presidentskapet legger til grunn at tvungen innkalling etter Grunnloven § 75 h bare kan være aktuelt i saker som må betegnes som ekstraordinære på bakgrunn av en grundig vurdering av sakens alvorlighet og behovet for informasjon i kontrolløyemed. Som kjent har Stortinget valgt å ta i bruk andre og mer hensiktsmessige virkemidler for å få nødvendig informasjonstilgang. Den høye terskelen og varsomheten med å benytte innkallingsretten illustreres ved det faktum at Stortinget har valgt å bruke den bare tre ganger tidligere – siste gang var i 1933. Representantforslaget legger til grunn at innkalling etter Grunnloven § 75 h skal kunne foretas med støtte fra et mindretall bestående av så få som seks representanter. Selv om forslagsstilleren presiserer at mindretallets størrelse vil kunne diskuteres, mener han at det vil være prinsipielt galt å kreve flertallsvedtak. Presidentskapet deler ikke denne oppfatningen, og mener i motsetning til forslagsstilleren at det vil være prinsipielt betenkelig å gi et mindretall mulighet til å utvirke en tvangsinnkalling etter Grunnloven § 75 h. Vårt utgangspunkt er at et slikt vedtak må utløses av en beslutning truffet av Stortingets flertall. Frøyland-utvalget, som i 2002 utredet Stortingets kontroll med regjering og forvaltning gjennom Dokument nr. 14 for 2002–2003, vurderte bl.a. om retten til å kreve høring etter § 75 h burde gis til et mindretall av representantene, f.eks. en tredjedel – det skal sies. Frøyland-utvalget drøftet faktisk dette spørsmålet. Jeg vil imidlertid understreke at utvalget antok at Grunnloven ikke er til hinder for det, men de mente at det ikke er behov for det. Det var det Frøyland-utvalget konkluderte med. La meg også kort nevne at habilitetsvurderinger av statsrådenes virke foretas i det enkelte departement, i henhold til habilitetsreglementet i forvaltningsloven og tilsvarende prinsipper. Dette er det stor bevissthet om, og det er gode og betryggende rutiner på området. Det er – og må være – statsrådenes ansvar å vurdere egen habilitet. Stortingets oppgave i denne forbindelse er å føre kontroll med statsrådenes beslutninger, herunder at disse er fattet på korrekt formelt grunnlag og i tråd med Stortingets vedtak. På denne bakgrunn mener presidentskapet at det vil være uheldig å bruke innkallingsretten etter Grunnloven § 75 h i den sammenheng som er foreslått i representantforslaget. Til slutt konstaterer jeg at det er uenighet blant jurister om denne saken, eller dette prinsippet, og bruk av § 75 h. Noen er for, noen er imot, noen mener sågar at det vil være grunnlovsstridig. Men et samlet presidentskap vil ikke ha en slik ordning. Det kan egentlig sies så enkelt. Vi mener rett og slett at det vil være å tukle med hele Stortingets kontrollfunksjon, og vi vil da selvfølgelig stemme mot det framlagte forslaget fra representanten Lundteigen.