Henrik Asheim (Høyre), 2020-12-11:
Jeg vil minne om at et tilsvarende representantforslag ble behandlet i Stortinget den 12. mars 2019. Stortinget avviste da forslaget, i tråd med komiteens innstilling. Slik jeg ser det, er det eneste som er nytt siden den gang, at Borgarting lagmannsrett har vurdert at gjeldende regelverk verken bryter med grunnlovsvernet, Den europeiske menneskerettskonvensjon eller forbud mot aldersdiskriminering. Jeg vil her gå til kjernen av representantforslaget. Er det urimelig at offentlig ansatte i årskullene 1943–1962 som jobber etter at de har kompensert for effekten av levealdersjustering, ikke får økt samlet pensjon utover 66 pst.? Mitt korte svar på det er nei. Det er ikke urimelig at disse årskullene har et tak på samlet pensjon, ettersom dette er i tråd med bruttoordningen og det som ble fremforhandlet med partene i arbeidslivet i 2009. Jeg viser til at komiteen i innstillingen til representantforslaget i 2019 skrev: «Komiteen viser til at tariffoppgjøret i 2009 innebar en videreføring av bruttoordningen og et nei til fleksibel tjenestepensjon og ny fleksibel AFP. En konsekvens av dette er at en ikke får høyere pensjonsnivå ut over full opptjening selv om en fortsetter i arbeid.» Jeg mener det derfor ikke hersker en urett i dagens lovverk, slik forslagsstillerne viser til i representantforslaget. Samlet sett mener jeg at det er feil prioritering å gi høyere pensjonsnivå til en liten gruppe i offentlig sektor som har mulighet til å jobbe til etter fylte 67 år, og at kostnaden på over 15 mrd. kr skal dekkes over skatteseddelen. Med utgangspunkt i dette er jeg fornøyd med at komiteen i sin innstilling ikke foreslår å støtte representantforslaget. Jeg leser ut av innstillingen at det har vært stor uenighet internt i komiteen. Jeg har respekt for at vi kan være uenige. Jeg synes likevel det er problematisk når det jeg mener er korrekt fremstilling i saken, gjentatte ganger blir fremstilt som intensjonelt feilaktig av et medlem i komiteen. Det er også problematisk at vitnemål fra ansatte i Arbeids- og sosialdepartementet avlagt i ovennevnte rettssak blir upresist gjengitt. Flertallet i komiteen tilrår at Stortinget skal be regjeringen utrede lovendringer for å redusere kravet til innbetaling av premie fra det tidspunkt den enkelte har kompensert for levealdersjustering. Jeg vil minne om at de som ikke har full opptjening, kan få høyere pensjon selv etter å ha kompensert for effekten av levealdersjusteringen. Videre vil det også blant dem som slutter før de har kompensert for effekten av levealdersjustering, være mange som ikke får pensjonsmessig uttelling av de siste årene i arbeidslivet. Jeg mener derfor det er lite målrettet å knytte medlemspremien til hvorvidt en har kompensert for effekten av levealdersjustering eller ikke. Jeg vil minne om at pensjonsreformen handler om å få til en overgang til et mer bærekraftig pensjonssystem. Fremover vil det bli stadig flere pensjonister som har høyere pensjonsopptjening, og som lever lenger. Det vil bli færre arbeidstakere bak hver pensjonist. Det var i praksis for gunstige regler i det gamle pensjonssystemet, og innstrammingene kom gradvis fra 2011. Yngre årskull vil i langt større grad merke de innsparende elementene i pensjonsreformen enn de årskull som omfattes av dette representantforslaget. Vi har kommet til det punktet at vi ser reformen virke, og de offentlige utgiftene kan bli redusert på sikt, men det forutsetter at vi står ved de vedtak som er fattet. Jeg må innrømme at jeg er noe bekymret. Med forslag til stadig økte pensjonskostnader bidrar vi til å undergrave hele pensjonsreformen. Vi har vedtatt en reform, og vi skylder fremtidige generasjoners yrkesaktive og pensjonister å følge opp prinsippene vi en gang vedtok.