Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2015-06-04:
Musikkterapi har gjennom forskning vist seg å ha effekt på mange praksisfelt som spenner helt fra arbeid med premature spedbarn til eldre med demens, via forebyggende arbeid med barn og unge, psykisk helse og rusforebygging og rusbehandling samt eldreomsorg og palliativ omsorg. Musikk virker inn på vår medfødte ikke-språklige kompetanse som handler om kommunikasjon gjennom lyder og rytmer, men også på våre individuelle musikalske preferanser, som er viktig for vår identitet, motivasjon og livskvalitet. Musikkterapi har dokumentert effekt på uro og medisinering. Helsedirektoratets nye nasjonale faglige retningslinje for utredning, behandling og oppfølging av psykoselidelser anbefaler bruk av musikkterapi. I retningslinjen står det: «Musikkterapi fremmer tilfriskning, og behandlingen bør starte i en så tidlig fase som mulig med henblikk på å redusere negative symptomer. Behandlingen må utføres av terapeuter med godkjent utdanning innen musikkterapi.» Musikkterapi er gitt høyeste gradering, og kunnskapsgrunnlaget for behandlingen er vurdert til høyeste evidensnivå. På fagkonferansen om musikkterapi nå i mai fortalte spesialrådgiver i Helsedirektoratet Brittelise Bakstad at musikkterapi er i ferd med å bli tatt inn i den nasjonale faglige retningslinjen for behandling og rehabilitering av rusmiddelproblemer og avhengighet. Retningslinjen er forventet å være klar i september 2015. Fagmiljøet i Norge befinner seg helt i forskningsfronten. Det utdannes kvalifiserte musikkterapeuter både ved Norges musikkhøgskole her i Oslo og ved Griegakademiet ved Universitet i Bergen. I den offentlige debatten har det vært en del sammenblanding av begrepene «musikkterapi», «helserelatert musikkbruk» og «Den kulturelle spaserstokken». Den kulturelle spaserstokken har som formål å gi eldre større mulighet til å oppleve profesjonelle kunstuttrykk og ta del i ulike kulturelle aktiviteter. Musikkterapi er i dag lite utbygd innen psykisk helsevern og rus. Det gjelder både spesialisthelsetjenesten og kommunale tjenester. Det er viktig å være oppmerksom på forskjellen i implementeringsutfordringer på disse to tjenestenivåene. I spesialisthelsetjenestene er utredning og spesialisert behandling hovedoppgavene, og det er først og fremst behov for å integrere musikkterapeuter med godkjent utdannelse inn i disse oppgavene. Nordfjord psykiatrisenter og Lovisenberg Diakonale Sykehus har vært pionerer for bruk av musikkterapi innen psykisk helsevern, og Stiftelsen Bergensklinikkene og Tyrilistiftelsen har samme rolle innenfor tverrfaglig spesialisert rusbehandling. Videre implementering bør derfor bygge på deres erfaringer. Oppgavene i kommunene er mye bredere. For sosial- og helsetjenestene handler det om forebygging og oppfølging, for brukerne om livskvalitet og mestring i hverdagen. Det er derfor behov for å skille mellom behandlingsoppgaver som krever godkjent musikkterapiutdanning, og annen helserelatert musikkbruk der musikkterapeuten mer går inn som veileder og tilrettelegger, slik at ressurser i lokalsamfunnet kan mobiliseres, etter samme arbeidsfordeling som vi i dag ser i eldreomsorgen. Musikkterapeuter gir behandling til de pasientene som har størst behov, og bør ellers bruke mye av sin arbeidstid til kompetanseoverføring, slik at pleiere, pårørende og frivillige kan få hjelp til å bruke musikk som en positiv ressurs i sin hverdag. Derfor er det, i tillegg til at man stimulerer til mer bruk av musikkterapi i tjenesteutvikling, et stort behov for å utvikle gode og kunnskapsbaserte modeller for implementering på systemnivå. Universitetet i Bergen og Uni Research Helse har tatt konsekvensen av dette og etablerte i januar i år noe som heter POLYFON, som er et nettverk for musikkterapiforskning og praksisutvikling der en i samarbeid med en rekke helseforetak og kommunale instanser prøver ut og evaluerer ulike tilnærminger til musikkterapeutisk tjenesteutvikling. Nettverket er unikt i nasjonal og internasjonal sammenheng. Det er et politisk spørsmål hvor mye man ønsker å stimulere slike prosesser nasjonalt med midler til informasjonsarbeid, kompetanseutvikling og følgeforskning, men vi er helt avhengig av å utdanne flere musikkterapeuter, skal vi kunne gi likeverdige helsetilbud i hele landet. I dag er det ca. 300 musikkterapeuter i Norge. Fagmiljøet mener at de nye retningslinjene vil skape et behov for ca. 600 flere musikkterapeuter, i tillegg til at vi får flere innenfor eldreomsorg, slik at det totalt vil være behov for ca. 1 200 musikkterapeuter på landsbasis i årene framover. I dag er det under 20 musikkterapistillinger i psykisk helsevern og bare en håndfull innen rusbehandling. I psykiatri- og rusomsorgen er det derfor et stort behov for å ta i bruk ny kunnskap. De offentlig finansierte helsetjenestene bygger på prinsippet om rettferdighet og likeverdighet i tilbudet. Det er bekymringsfullt at så få får tilbud om faglig anbefalt behandling basert på forskningsbasert kunnskap. Så spørsmålet til helseministeren er: Hvilke tiltak vil ministeren iverksette for at ny profesjonskompetanse, som musikkterapi, skal bli en integrert del av helsetjenestene og et tilbud til langt flere enn i dag?