Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2014-12-11:
Det budsjettet som er til behandling i dag, er utrolig viktig for det området som jeg steller med til daglig, arbeidsmarkedspolitikken, og det er viktig for fordelingen i samfunnet. For det er helt riktig som regjeringa sier – der har de videreført linja fra den forrige regjeringa – at den største forskjellen i samfunnet er mellom dem som har arbeid, og dem som ikke har arbeid. Det er det viktig å holde fast ved. Derfor er vi veldig kritiske til at regjeringa ikke nå lytter til næringslivet når det gjelder permitteringsregelverket, spesielt i en situasjon der regjeringa selv varsler at ledigheten skal øke. De gjør det altså umulig for bedrifter å beholde fast ansatte i en nedgangsperiode, noe som gjør det vanskeligere å være en seriøs bedrift i Norge. Derfor er vi også kritiske til at regjeringa kutter i antall tiltaksplasser, i en tid der ledigheten ser ut til å øke. Den aller viktigste arbeidsmarkedspolitikken er faktisk næringspolitikken. Det er derfor vi – også i vår fraksjon – er veldig skuffet over det som skjer næringspolitisk, når en kutter i Marint verdiskapingsprogram. Norge er faktisk verdens nest største eksportør innen marin sektor, som i veldig stor grad er bygd på tradisjonell kunnskap om produkt, altså fisk, og om markeder, fra fiskerne langs kysten i Norge, der det er puttet på forskning og utvikling innen fôr, merder og teknologi over år. Dette samspillet har altså ledet oss fram til å være verdensledende på et område der vi vet at oppdrettsdelen i dag er enda viktigere enn den fortsatt viktige villfiskdelen. Det er derfor vi er skuffet over satsingen på den maritime strategien, en bærebjelke i det norske samfunnet, med 100 000 arbeidsplasser i det viktige clusteret rundt en næring som baserer seg på sjøfart. Det er faktisk sånn at Norge ikke kommer til å være en sjøfartsnasjon hvis vi ikke driver med skipsfart i framtida. Det er derfor vi er skuffet over satsingene i reiselivssektoren, og det er – ikke minst – derfor vi er skuffet over de kuttene som er gjort på Innovasjon Norge. Det er et flertall i Stortinget, altså de tre tidligere regjeringspartiene, sammen med Venstre og Kristelig Folkeparti, som kritiserer regjeringas næringsnøytralitet. Vårt alternativ er å satse på miljøteknologi, det er å satse på de områdene som jeg nå har nevnt, det er å satse på et akseleratorprogram, og det er å investere i framtidas næringsliv. Et veldig godt bilde var regjeringas famøse forslag om å øke grensa for momsfri import fra utlandet, der regjeringa sa seg villig til å bruke 180 mill. kr på å bli kvitt arbeidsplasser i Norge og styrke utenlandske bedrifter i konkurranse med norske bedrifter. Dette er et godt eksempel på den politiske situasjonen, for etter forhandlingene i Stortinget ble jo regjeringa bremset noe av budsjettavtalepartnerne. Budsjettet går fortsatt – også på det området – i feil retning, men med lite grann mindre skritt. Et godt bilde på forskjellene i politikken synes jeg er skogbrukspolitikken. Der legger vi inn en massiv satsing som oppfølging av vårt program, Woods of Norway, der vi satser på de forskjellige elementene i hele verdikjeden fra skog til ferdig produkt, der vi trenger å forske på og utvikle ny bruk, ikke minst av slipen, for å få opp verdien på den, og der vi trenger å investere i framtida. Jeg synes – delvis fordi jeg jo er interessert i skog – dette er et veldig godt bilde på regjeringas holdning til næringspolitikk. For den skogen som nå er hogstmoden i Norge, er – hvis den står på god bonitet – plantet først på 1950-tallet, og en del av den er plantet på 1940-tallet, i tider da Norge hadde veldig dårlig råd. Den gangen tok framsynte mennesker seg råd til å investere i noe som kom til å ta veldig lang tid før det ga avkastning, og i dag har vi større ressurser i skogen enn noen gang, bl.a. på grunn av at noen altså turte å satse selv i dårlige tider. Og så skulle vi da kanskje bli den generasjonen som tapper ut engangsinntektene fra olje og gass, og som ikke tar oss råd til å investere i morgendagens mulige avkastning i skog. Så fattige kan en altså være i et så rikt land.