Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2007-11-27:
Det er tragisk å lese i avisen om at en 85-årig minstepensjonist må på Fattighuset her i Oslo for å få seg mat. Dessverre er ikke dette enestående. I tillegg til stadige avisoppslag får vi nå foruroligende meldinger fra flere og flere kommuner om at minstepensjonistene utgjør en stadig større andel av dem som trenger sosialhjelp. Det kan da ikke være meningen at en alderspensjonist skal måtte gå på sosialkontoret – eller enda verre: på Fattighuset – for å få mat til å overleve. Vel nok har de rød-grønne partiene erklært det de kaller for arbeidslinjen, som er fornuftig for alle som kan arbeide, men å forlange at alderspensjonister skal ut i arbeid for å overleve, er etter mitt syn å dra det for langt. En alderspensjon skal være til å leve av, også en minstepensjon. I EU har man grensesatt fattigdom, og denne grensen går på ca. 125 000 kr. De som tjener under 125 000 kr i et EU-land, kategoriseres som fattige. I Norge har en minstepensjonist i overkant av 119 000 kr i pensjon. Det betyr at denne personen ligger langt under det som EU regner som fattig. At Norge er et høykostland, gjør ikke situasjonen noe bedre. Alt en skal kjøpe, koster mer enn i sammenlignbare land, noe som gjør at det er ekstra tungt å være fattig i Norge. Det er spesielt ille at det ofte er avgiftene som gjør at varene koster mer i Norge enn andre steder. En hører ofte i den politiske debatten at oljepengene skal settes på bok til neste generasjon, og at det er umoralsk å bruke barnas penger. Men selv om jeg er enig i at det meste av det som kalles oljepenger, skal gå til framtidens pensjoner, har jeg ikke hjerte til å sitte og se på at de som tross alt var med på å bygge opp dette landet etter krigen, fra fattige kår til at Norge ble et rikt land, skal måtte gå på sosialkontoret for å overleve. Det er uverdig for en nasjon som er så rik som Norge, ikke å gi alderspensjonistene med minstepensjon en pensjon som er over EUs fattigdomsgrense. Vi har råd til å gi dem som er minstepensjonister i dag, en akseptabel pensjon. For Fremskrittspartiet er det grunnleggende at pensjonen ikke bare skal være nok til et eksistensgrunnlag, den skal også gi rom for et innhold hvor også en som har minstepensjon, skal kunne ha råd til å unne seg noen goder. Dessverre er så ikke tilfellet for mange. Jeg har registrert at flere arbeiderparti- og SV-politikere er ute og krever likelønn for mann og kvinne – fordi kvinnene ligger altfor langt bak mennene i lønnsutvikling. De fleste minstepensjonister er kvinner. Faktisk er ni av ti minstepensjonister kvinner – kvinner som var hjemmeværende og tok seg av barna og hjemmet mens mannen var ute i inntektsgivende arbeid. Det var mannen som opparbeidet seg pensjonspoeng, mens kvinnen, som var hjemme, ikke gjorde det. Det kunne da kanskje være en idé å starte med å gi de kvinnene som har lavest inntekt, som minstepensjonister, et skikkelig lønnshopp. Her har de rød-grønne partiene mulighet til å vise i praksis det som de hevder med ord, og både løfte kvinners inntekt og løfte mange flere ut av fattigdom. Derfor har Fremskrittspartiet foreslått at minstepensjonen skal heves til to ganger grunnbeløpet. En minstepensjonist øker da sin inntekt med langt over 1 000 kr måneden, opp til ca. 133 000 kr. Det betyr at minstepensjonen i Norge kommer over EUs fattigdomsgrense, men det betyr mest av alt at de fleste av minstepensjonistene som i dag må gå på Fattighuset eller sosialkontoret, slipper det. Jeg er skuffet over at Regjeringen ikke har råd til gi de alderspensjonistene som har lavest pensjon, rom til noe ekstra utover å kjøpe seg mat, betale regninger og betale husleien. Jeg er skuffet over at Regjeringen ikke vil være med på å gi dette løftet til våre minstepensjonister, spesielt etter at Arbeiderpartiet i valgkampen forespeilte den eldre del av befolkningen at kampen for de eldre, og mot fattigdom, skulle være første bud. Det er bare å konstatere at det er langt mellom liv og lære.