trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2011-12-08:
Økonomisk krise i Europa ser ikke ut til å påvirke retorikken eller politikken til Høyre og Fremskrittspartiet. Det er nesten ikke til å tro at disse partiene har mage til å tegne et elendighetsbilde av Norge i en situasjon hvor vi har en arbeidsledighet som er en brøkdel av våre nabolands og en velfungerende velferdsstat som opprettholder og styrker tjenestene – i en situasjon hvor mange land kutter, ikke bare til beinet, men av beinet. Også på utdannings- og forskningsområdet er det jamring å høre fra høyresiden. Dette til tross for at ressursene til området har vært økende under den rød-grønne regjeringen. Nedsnakkingen av norsk skole fra høyrepartiene virker selvfølgelig demotiverende på elevene og skolens ansatte. Men på tross av dette viser bl.a. PISA-resultatene at norsk skole blir bedre. Hvilke verdier vi legger til grunn i utdanningspolitikken er veldig avgjørende for hva slags samfunn vi får. For oss i Arbeiderpartiet er det viktig å understreke at vi vil fortsette å jobbe for en skole som gir like muligheter og som i enda større grad satser på tidlig innsats og reduksjon av forskjeller gjennom læring tilpasset den enkelte. Her kommer virkelig forskjellene mellom høyre- og venstresiden i norsk politikk fram. Høyre og Fremskrittspartiet er sterke ambassadører for å privatisere mest mulig og holder døren på vid gap for kommersielle aktører som har til hensikt å tjene penger på skoledrift, og ikke minst ønsker de samme partiene en konkurranseskole hvor en får karakterer langt ned i barneskolen. Vi i Arbeiderpartiet ønsker ikke en profitt- og konkurransebasert skole. Vi tror rett og slett at det vil umuliggjøre målet om lik rett til utdanning, og vil føre til at flere faller utenfor. Dette er rett og slett en kynisk politikk som kun ivaretar noen, ikke så ulik annen høyrepopulisme. Vi stiller selvfølgelig krav, og vi iverksetter viktige tiltak – flere timer, tidlig innsats, mer ressurser, kamp mot frafall og ny lærerutdanning er noen stikkord i så måte. Vår velferdspolitikk handler om å gjøre ting sammen. Vi ønsker en skole for alle, en skole hvor verdier som fellesskap og samarbeid, framfor egoisme og konkurranse preger hverdagen. Vi tror at vi får det beste ut av mennesket på den måten – både faglig og sosialt.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2011-12-08:
Representanten Solvik-Olsen burde vel kanskje heller lese Fremskrittspartiets historie når det gjelder oljeøkonomien. Spørsmålet er: Hvor hadde vi vært i dag hvis vi hadde fulgt rådene fra Fremskrittspartiets forhenværende formann, Carl I. Hagen, om hva han ønsket å gjøre med oljeformuen vår? Grunnen til at jeg tar ordet er representanten Aspakers tidligere innlegg her i salen i dag. Hun hevdet at lærertetthet ikke er viktig, og at Høyres løsning er å gjøre yrket attraktivt for ungdom. Som tidligere lærer tenker jeg at hvis man tømmer skolen for lærere, blir yrket da attraktivt? Det tror jeg ikke. Jeg tror det blir veldig lite attraktivt. Jeg tror det er veldig få som ønsker å bli lærere hvis vi følger Høyres billigskoleoppskrift. Men jeg forstår problemstillingen. Erfaringene våre viser jo at forrige gang ble det mye skattekutt og kutt i overføringene til kommunene, og da ble det ikke så mye penger igjen til skolen. Da ble det ikke så mye penger igjen til å satse på lærere i grunnskolen i kommunene. Så klok av skade er det vel sånn at Høyre ikke ønsker en norm for lærertetthet i skolen. Men jeg tror en gjør seg selv en stor bjørnetjeneste hvis en tror at ungdom ønsker å søke seg til læreryrket, hvis en tømmer skolen for lærere.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2011-12-08:
Når det gjelder norsk skole, velger jeg å forholde meg til dem som har skoen på. Verken Ibsen-sitater eller annet kan få meg til å endre det standpunktet. Da tenker jeg: Hvem skal en spørre? Jo, en kan jo spørre Foreldreutvalget for grunnskolen, en kan spørre Elevorganisasjonen, en kan spørre Utdanningsforbundet eller Skolenes Landsforbund. Da kan en spørre dem: Hva mener dere? Mener dere at det bør være en viss form for lærertetthet eller noen reguleringer på det, et visst antall lærere i skolen? Eller er dere enige med Høyre, som mener at lærertetthet har ingenting å si for kvaliteten i skolen? Jeg lar bare spørsmålene ligge, så kan jo noen hver forsøke å stille spørsmålene til dem som har skoen på, og dem som lever i skolehverdagen. Ellers er jeg for så vidt ikke så uenig i representanten Solvik-Olsens historieskrivning. Den har vi jo egentlig kvittert greit ut.
Olemic Thommessen (Høyre), 2011-12-08:
Jeg tar ordet fordi jeg gjerne vil snakke om de små håndverksfagene, i og for seg også om håndverksfag i sin alminnelighet. Det er vel kjent i denne sal at de små håndverksfagene er utsatt i forhold til å videreføre de tradisjonene de står for. Det er trist fordi den kompetansen de representerer, kan bli borte. Det er trist også for det øvrige kulturvernet, fordi den kompetansen de små håndverksfagene besitter, er nødvendig for å ivareta viktige deler av kulturarven vår. Det er trist fordi den kunnskapen som de små håndverksfagene representerer, og den måten vi behandler dem på, på mange måter sier noe om hvilken status vi ser på yrkesfag med generelt. I forbindelse med behandlingen av dette årets budsjett er det gledelig å registrere at regjeringspartiene er med på en merknad der de beskriver at de nå ønsker å se på klassestørrelsen for privatskolene som har utdannelse innenfor små håndverksfag. Det håper jeg betyr gode nyheter for flere av disse skolene, bl.a. for Hjerleid videregående skole som har slitt med å få til et smedfag, f.eks. Dette er et første trinn i forhold til flere grep som må tas hvis man skal imøtekomme håndverksfagenes behov. For det første burde det på generelt grunnlag være romsligere når det gjelder å komme i gang med private skoletilbud, i hvert fall der hvor det offentlige ikke gir slikt tilbud. For det andre bør det åpnes for andre normer for studieløp og klassestørrelse. Det dreier seg om å akseptere færre elever, men det dreier seg også om å akseptere lengre utdanningstid. Den ordningen vi har i dag, der alt skal presses inn i treårs moduler, er et utdanningsløp som er laget ut fra de teoretiske fagenes premisser. Det har så vel yrkesfagene som håndverksfagene for øvrig lidd under i lang tid. I tillegg er det viktig at den stipendordningen som har vært en prøveordning i flere år, må bli en permanent og mer utbygget ordning. Jeg snakker om stipendordningen som håndteres av Senter for immateriell kulturarv, og som dreier seg om én-til-én-opplæring. Der er det sterkt behov for å utvide denne ordningen med flere stipendier for å ivareta det antall håndverksfag som man er ment å skulle møte.
Olemic Thommessen (Høyre), 2011-12-08:
Kunnskaps- og forskningsdepartementet er en viktig premissleverandør i språkpolitiske spørsmål, og det er to forhold jeg gjerne vil ta opp. Det første dreier seg om skandinavisk i skolen. Det er et litt kjedelig tema på bakgrunn av de undersøkelsene som Undervisningsdirektorat har gjort, og som viser at undervisningen i skandinavisk ignoreres så vel av lærerne i skolen som i lærerutdanningen. Dette er godt kjent. Spørsmålet er: Hva gjør man for å bedre på det? Det har vært en nordisk språkkampanje i året som har gått, hvor det har kommet opp mange interessante saker, bl.a. har det vært jobbet med utdanningsopplegg, eller pedagogiske opplegg knyttet til digitale tilbud og interaktivitet på en annen måte enn det vi har sett før. Jeg håper at statsråden – når vi nå går inn i et år da Norge har formannskapet i Ministerrådet, og hvor vi bør vise sterkere initiativ i nordiske spørsmål – vil rette oppmerksomheten mot de nye tingene som har kommet, og at man vil løfte skandinavisk tema inn i skolen på en mer offensiv måte enn det vi har sett så langt. Det er viktig for ungdommen å forstå at det å ha forståelseskunnskap om svensk og dansk åpner mange muligheter, bl.a. åpner det muligheter for å studere i de andre nordiske land. Det bringer meg over til det andre temaet som jeg også har lyst til å ta opp. Det dreier seg om tilgjengelighet av lærebøker for høyere utdanning på norsk/skandinavisk. Der ser vi en utvikling hvor engelsk er i ferd med å overta fullstendig. De fleste universitetene – jeg tror det er tre universiteter i Norge – har fulgt oppfordringen om å ha en strategi for språkarbeid. De legger til grunn at det bør være norskspråklige lærebøker på bachelornivå, men at det på masternivå er greit med hovedsakelig engelsk. Det støtter jeg. Da er det desto viktigere at vi sørger for å ivareta de språkdomenene som berøres av fagene på bachelornivå. Det er viktig, fordi læringsutbyttet for studentene, etter undersøkelser vi har sett, er 25 pst. lavere på engelsk enn det er på norsk. Vi ser også at frafallet i høyere utdanning også henger sammen med tilgjengeligheten av norskspråklige lærebøker. Her er det behov for et virkemiddelapparat. Så langt har regjeringen ikke signalisert annet enn at man ønsker å avvikle fastprisen for lærebøkene. Kanskje burde man også se på en bedre tilskuddsordning med hensyn til oversettelser og vurdere fastprisen nærmere i årene som kommer.
Aud Herbjørg Kvalvik (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-08:
Forskningsinstitusjonene våre har miljøer som driver fremragende, verdensledende forskning på en rekke områder. Men vi har også bruk for den forskningen som er mer allmennyttig, og som raskt kan tas i bruk og omsettes til verdiskaping i nærings- og samfunnslivet. Det sies at vettet er likt fordelt over hele landet. Da er det viktig å legge til rette for at forsknings- og utviklingsaktiviteter også kan skje i hele landet. I den sammenhengen blir de regionale forskningsfondene, forskningsinstituttene og høyskolene utrolig viktige for å få mobilisert all tilgjengelig kunnskap. Det er nødvendig å legge til rette for forskning for utviklingen av det distriktsspesifikke næringslivet. Det drives ikke med kveiteoppdrett på Finnmarksvidda. Derimot er Finnmarksvidda en fantastisk arena for å studere nordlyset eller ulike planters evne til å tåle beitepress. Det må sjølsagt stilles like høye krav til kvaliteten på den forskningen som skjer i distriktene. Men skal vi lykkes med å utvikle og styrke nærings- og samfunnslivet, er det helt avgjørende med god samordning – samhandling – mellom alle aktørene som bidrar til denne utviklingen, forskningen og innovasjonen for bedriftene. Det skjer best når ulike utviklings- og forskningsmiljø fokuserer på bedriftenes behov. Det er ikke hensiktsmessig at ulike tilbydere løper i bena på hverandre og konkurrerer om å få bedriftene med på forskningsoppdrag. Vi trenger rett og slett mer forskning i næringslivet, ikke bare for næringslivet. Det krever krafttak og tydelige krav til forskningen og kanskje en annen type tilnærming mellom forskningsmiljøene og bedriftene. Her vil jeg benytte anledningen til å rose to ordninger som fungerer veldig bra; det er Arena-programmene og NCE-ene. Vi trenger mer av den sorten arbeid! Samhandlingen mellom de ulike bidragsyterne er avgjørende, og jeg ser for meg robuste, regionale forskningsfond som sentrale i dette samspillet. To ord om SkatteFUNN: Evalueringsrapporter sier at det virker etter hensikten og fører til mer FoU i bedriftene. SkatteFUNN er brukervennlig og rettighetsbasert, under forutsetning av at det er tilstrekkelig FoU-innhold i disse prosjektene. Også her er det nødvendig å minne om at det er bedriftenes behov som må stå i sentrum. Bedriftene må sjøl definere sine utviklingsmuligheter og forskningsbehov. SkatteFUNN-prosjektene må ikke legges inn i bedriftene av et overivrig korps av forskere og konsulenter som gjøkunger i andre fuglers rede.
Eli Skoland (Høyre), 2011-12-08:
Det er et stort gap mellom behov og tilgang på omsorgsfulle hender i helsesektoren i vårt land. Derfor er det svært viktig at vi beholder flest mulig av de utdanningstilbud som uteksaminerer personell, som kan bidra til å tette dette gapet. Jeg driver en virksomhet i Hedmark, og blant mine medarbeidere er det en kvinne som har bestemt seg for å ta sykepleierutdanning. Jeg mister etter all sannsynlighet etter hvert en svært god medarbeider, men samfunnet får et par hender og et varmt hjerte inn i helsesektoren. For henne som har to små barn, er det selvsagt svært viktig at hun kan legge opp et mest mulig effektivt studieløp. Kombinasjonen mellom nettsamlinger, samlinger på campus og ikke minst muligheten til praksis under utdanningsløpet har vært avgjørende for hennes beslutning om å søke studieplass på Høgskolesenteret i Kongsvinger, hvor vi som kjent også har et lokalsykehus. Helt fra jeg flyttet ut av Oslo og rykket inn i Hedmark for snart 20 år siden, har temaet utdanningsnivå og kompetanse vært høyt oppe på sakskartet, og bekymring er uttalt for et lavt utdanningsnivå i fylket jeg bor i. Det er derfor svært gledelig at vi i Kongsvinger-regionen har hatt et desentralisert tilbud om utdanning helt siden 1996. Bachelor i sykepleie har lenge utgjort hovedtyngden i studentgruppen på denne høgskolen, med et stabilt opptak på 30–40 studenter hvert år. Elevene gir i tilfredshetsundersøkelser svært god tilbakemelding på studiet og ikke minst på muligheten til å kombinere ulike studieformer. I en SSB-rapport, Arbeidsmarkedet for helse- og sosialpersonell fram mot år 2030, slås det fast at vi har et estimert underskudd på 13 000 normalårsverk i nettopp denne sektoren. En av Høyres hovedprioriteringer i vårt alternative budsjett er kunnskap og konkurransekraft. Vi foreslår derfor bl.a. helt konkret å styrke Høgskolesenteret i Kongsvinger med 1,5 mill. kr for å sikre at dette tilbudet opprettholdes.
Eli Skoland (Høyre), 2011-12-08:
Som liten var forfatteren Arnulf Øverland veldig glad i å drømme seg bort. Han pleide å drømme om ting han ikke kunne få, og ting han ønsket seg av livet. Han begynte tidlig å interessere seg for litteratur og lyrikk, og allerede som barn begynte han å skrive dikt. Da lille Arnulf var litt over seks år, begynte han på skolen. Han likte seg dårlig der og mistet sin munterhet og sine drømmer, og han sluttet på skolen etter fem år. I 1907 tok Arnulf Øverland likevel examen artium, og han begynte på universitetet for å studere filologi. Hans planer var å bli lektor. Resten av historien er kjent. Vi er ulike, og vi har ulike drømmer om hva vi ønsker at livet skal by oss. Den lille skolegutten kunne like gjerne ha ønsket å bli mekaniker, tømrer eller noe annet. Drømmen er der, men det er ennå langt igjen til alle barn og unge kan føle at de blir tilbudt et undervisningsopplegg som de mestrer. På Høgskolen i Hedmark er det et spennende forskningsmiljø rundt professor Thomas Nordahl. De avdekket for et par år siden at 70 pst. av elevene som mottar spesialundervisning i grunnskolen, er gutter ca. 75 pst. av elevene i egne pedagogiske tilbud på hel- eller deltid i norsk grunnskole var på det tidspunktet gutter gutter blir i langt større grad enn jenter diagnostisert og definert som problematiske i forhold til både læring og atferd Det ble pekt på at mulige forklaringer kan ligge i organisering, innhold og arbeidsmåter i skolen. Vi kan rett og slett ha fått en skole som passer bedre for jenter enn for gutter. En mulig forklaring kan også ligge i at gutte- og mannskulturen er lite kunnskaps- og utdanningsorientert. Det kan være sosialt risikabelt for enkelte gutter å være flinke på skolen. Er kjønnsforskjellen allerede etablert når elevene starter i skolen, eller er det slik at skolen utvikler og forsterker forskjellene mellom gutter og jenter? Send pengene til vårt departement, så skal vi ordne alt, sa statsråd Kristin Halvorsen i et av sine innlegg i dag. I Høyre er vi vel ikke helt sikre på det. Men vi kan komme med et par tips om hva statsråden bl.a. kan bruke pengene til: Det er et stort behov for forskning på hvorfor vi har så store kjønnsforskjeller i grunnskolen. Videre bør det iverksettes systematisk utviklingsarbeid i skolen for å redusere disse kjønnsforskjellene. Hvis statsråden ikke lytter til våre råd, tar vi dem selvsagt selv med oss inn i vår neste valgkamp.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2011-12-08:
Jeg vil vise til innleggene fra bl.a. Svein Gjelseth og Anne Tingelstad Wøien og vil knytte noen kommentarer til Oslo domkirke. Jeg er veldig glad for at regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti ble enige i finansinnstillingen – det var vel der det skjedde – om å gi 1 mill. kr ut over regjeringens framlegg til Oslo domkirke. Oslo-benken har ofte møter med Oslo domkirke, med Domprostiet og med Oslo bispedømmeråd. Det har vi også hatt i høst. Oslo domkirke har en helt spesiell plass i Den norske kirke. Domkirken har fortsatt Kirkens hovedstadsfunksjoner, enten det dreier seg om kronprinsparets tiårs gudstjeneste, gudstjenesten for Stortinget eller, for den saks skyld, jubileumsgudstjeneste for Universitetets teologiske fakultet. Men Domkirken har også i økende grad engasjert seg i flerkulturelle og flerreligiøse spørsmål og vært flink til å knytte bånd både til kristne utenfor statskirken og til andre religioner. Til sammen er 108 734 personer i Oslo medlemmer av trossamfunn og livssynssamfunn utenfor Den norske kirke. Av disse er 40 000 kristne – altså utenfor statskirken – og 44 000 er muslimer. Blant de kristne ikke-statskirkemenighetene er det veldig mange innvandrermenigheter. Domkirken har på en utrolig fin måte greid å få til dette økumeniske og flerreligiøse samarbeidet. Så er det slik at Oslo domkirke ikke bare ivaretar en økende medlemsmasse i Domprostiet, det flytter stadig folk inn hit. Oslo domkirke er i dag en framtredende kulturformidler og burde kanskje også hatt tilskudd over kulturbudsjettet. Det er et imponerende program Domkirken har bare denne høsten – det er bare å gå igjennom programmet – med konserter og andre kulturevenementer med veldig høy kvalitet. Her får Norges fremste musikere og sangere opptre. Likevel, i år er det Domkirkens måte å håndtere 22. juli og ukene etterpå som huskes best – den dagen de asymmetriske truslene brått ble til brutal virkelighet da en høyreekstremistisk morder drepte vår politiske ungdom og forsøkte å sette vårt politiske styresett ut av spill. 77 mennesker ble drept. Mange ble såret. Oslo domkirkes uselviske og utrettelige arbeid vil historien gi Domkirken kreditt for. Oslo domkirke ble klippen, også i internasjonale medier. Når vi vet hvor mange frivillige fra menigheten som sto på dag etter dag, uke etter uke, kan vi bare si takk. Og de fortjener denne millionen.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-12-08:
Fremskrittspartiets budsjettalternativ har blitt godt presentert tidligere, men jeg vil ta opp noen av de momentene som har vært oppe i debatten, spesielt når en tidligere finansminister, nåværende kunnskapsminister, snakker om at dette budsjettet er stramt, og bruker det som en unnskyldning for at hun ikke har prioritert bedre. Ja vel – det er gjerne stramt for Kunnskapsdepartementet og for norsk forskning – det er vel egentlig ganske åpenbart. Men det er ikke fordi budsjettet som helhet er stramt. Finansminister Johnsen innrømte overfor Dagens Næringsliv den 6. oktober at dette budsjettet skal karakteriseres som «nøytralt» – altså noe helt annet enn stramt. Det betyr at det er kunnskapsministeren som ikke har gjort en god nok jobb innenfor regjeringen i å prioritere kunnskap og forskning – det betyr ikke at det mangler penger totalt sett for å kunne satse mer på det. Det er nettopp derfor Fremskrittspartiet og de andre opposisjonspartiene evner å prioritere kunnskap og forskning bedre enn det regjeringen har gjort. Hun gjemmer seg bak retorikken om et stramt budsjett – det var ikke det finansministeren selv karakteriserte budsjettet som. Det burde en tidligere finansminister vært ærlig på. Så sa representanten Håheim at vi har flaks som er født i Norge, men det er ikke flaks at vi har kommet oss igjennom finanskrisetiden – det handlet da åpenbart bare om politikk. Jeg er en smule uenig. Riktignok har et felles storting stått bak mange gode ting når det gjelder finanskrisepakker og andre ting, men det er ikke tilfeldig at vi har en rimelig god økonomi sammenliknet med andre land når vi har en oljesektor som neste år skal investere 175 mrd. kr på norsk sokkel – i tillegg kommer driftskostnader – mens en f.eks. siste år under Bondevik-regjeringen hadde investeringer i samme sektor på rundt 60 mrd. kr. Det var altså nesten tre ganger høyere nominelle utgifter sju år senere. Det er en viktig impuls. Det er ikke bare Fremskrittspartiet som sier det – det sier også Statistisk sentralbyrå i sin rapport i tidsskriftet Økonomiske analyser nr. 3/2010. Jeg antar at folk som deltar i en forskningsdebatt, også er klar over sånne ting. Oljeinvesteringene på norsk sokkel og en generell god finanskrisepolitikk som Stortinget har stilt seg bak – inkludert opposisjonen – har gjort at vi neste år har 345 mrd. kr i overskudd. Vi har altså et handlingsrom i Norge som er helt enormt godt. Når vi i tillegg ser at saldert budsjett for 2011 gir oss inntekter totalt sett som er 116 mrd. kr høyere enn det vi trodde – 60 mrd. kr går rett til oljefondet, riktignok – har vi over 50 mrd. kr som kunne vært brukt i statsbudsjettet. Da handler det også litt om politisk vilje til å klare å gjøre disse tingene. Belønningen fra regjeringen til petroleumsnæringen for den enorme satsingen de gjør, er å kutte i petroleumsrelatert forskning i løpet av den rød-grønne regjeringstiden. Og det er ikke godt nok.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-12-08:
Det var representanten de Ruiter som fikk meg til å ta ordet. En bør kunne sin egen historie litt bedre før en begynner å kjefte på andre. Vi skal huske at tidligere statsminister Odvar Nordli ønsket å bytte oljeaksjer, eierskapet til oljeformuen, mot Volvo-aksjer. Det ville vært en av de dårligste byttehandlene jeg kjenner til. Det som var Anders Langes Partis poeng i 1976, var at Statfjord-investeringen ville bety såpass mye i gjeldsopptakelse for AS Norge at en mente at en heller burde få mer privat kapital inn der. Det betyr ikke at en sa nei til den skatteretten en hadde. Men Carl I. Hagen har sagt at han er glad for at han tok feil med hensyn til vedtaket i 1976. Jeg håper Arbeiderpartiet også sier de er glad for at de tok feil da de ville bytte olje mot Volvo-eierskap i 1979. Så reagerer jeg litt på at regjeringspartiene i stedet for å forholde seg til forslagene som opposisjonen fremmer enkeltvis eller samlet, bare forholder seg til at når opposisjonen ikke er enig på alle punkter, gidder en nesten ikke diskutere innholdet. De rød-grønne partiene fremmet ikke et felles statsbudsjett på alle punkter da de selv var i opposisjon. De gjorde det knapt nok det siste året før 2005-valget. Det er også verdt å merke seg at når forskjellen på opposisjonens forskningsbudsjett og regjeringens forskningsbudsjett bare er på noen promille, blir det for lite til at en skal bry seg. Men i finansdebatten laget regjeringspartiene selv et veldig stort oppstyr av at de flyttet på hele 30 mill. kr, som altså er 0,003 pst. av statsbudsjettets utgiftsside. En bør holde tungen rett i munnen om når ting er store og når ting er små. Når det gjelder forskning: Regjeringspartiene har vanskelig for å forstå at en kan si at en forventer 4 pst. avkastning på et forskningsfond, for det er jo ikke sikkert at avkastningen blir slik. Nei, det er helt riktig. Men det er akkurat det samme prinsippet vi bruker med hensyn til oljefondet. I snitt forventer en 4 pst. Hvorfor er det mulig å ha det prinsippet når det gjelder oljefondet, men ikke på en andel av oljefondet, 200 mrd. kr, som altså blir øremerket til forskning? Her har regjeringspartiene et forklaringsproblem. Så klarer ikke forskningsministeren helt å forstå at gaveforsterkningsordningen blir et så viktig tema. Nei, 60 mill. kr fra eller til er ikke det største beløpet. Men i et budsjett der en har 345 mrd. kr i overskudd, er ikke 60 mill. kr så veldig mye sånn sett, heller. Det som er poenget her, er jo at regjeringen nok en gang viser at de ikke tar privat næringsliv og private givere på alvor. På samme måten som småkraftinvestorer, vindkraftinvestorer, biodieselinvestorer, ekofuelinvestorer har trodd på rammebetingelser gitt av en regjering, ser vi også at de som satte i gang med å gi forskningsbidrag, også blir lurt når de er klare til å starte.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-12-08:
To punkter: Det ene er at forskning og kunnskap er en av hovedprioriteringene til Fremskrittspartiet i vårt alternative budsjett. Det er derfor vi blir veldig engasjert i denne debatten, for det er viktig for Fremskrittspartiet. Så sier kunnskapsministeren at komiteen nok opplever budsjettet som stramt. Det sier litt om hvem som har vært dårlige til å forhandle internt i regjeringen, når budsjettet som helhet oppleves som nøytralt. Da er det altså denne komiteen som blir offer for dårlige prioriteringer i et relativt greit budsjett for øvrig. Så til Forskningsfondet. Det brukes som argument at vi ikke kan vedta 4 pst. avkastning på investeringer. Det er helt riktig. Men det er litt rart at akkurat i debatten om Forskningsfondet brukes det som et argument for å fjerne fondet, mens energi- og miljøkomiteen kommer til å argumentere kraftig for et energifond for å satse på fornybar energi og energisparing, som Enova skal disponere. Da er plutselig en fondsløsning kjempebra, for det sikrer forutsigbarhet. Men når en ikke ønsker Forskningsfondet, bruker en andre argumenter for å bli kvitt det.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-12-08:
Det ble referert fra representanten Hagen til at opposisjonspartiene hadde begynt med en stor grad av samling, og så ble det mer sprik etter hvert. Nå har vi opplevd seks år med et rødgrønt regjeringssamarbeid, og det var noe kjent med den beskrivelsen – uten at jeg skal gå nærmere inn på det. Jeg har også lyst til å nevne innledningsvis at det anliggende som ble tatt opp av representanten Olemic Thommessen om skandinavisk språksamarbeid, og som også ble kommentert av statsråden, er et veldig viktig anliggende som også Kristelig Folkeparti er opptatt av. Jeg har lyst til å fokusere på det som er en relativt liten andel av budsjettet her, men som likevel er av stor betydning. Kulturskolene er i alle lokalsamfunn, i alle kommuner over hele landet, en viktig arena for enkeltmenneskers utøvelse av kunst, av kultur og for personlig utvikling. Det heter i Kulturløftet II: «Det skal gjennomføres et kulturskoleløft slik at alle barn som ønsker det får et kulturskoletilbud av god kvalitet til en rimelig pris.» Det er mye spennende i Kulturløftet II, og det er gjennomført mye bra politikk i kjølvannet av Kulturløftet II. Det skal regjeringen ha ros for, og det har også kommet betydelige midler til gjennomføring av de ulike punktene i Kulturløftet II. Det har faktisk kommet flere milliarder over flere år. Da er det jeg spør meg: Hvorfor i all verden er det slik at det punktet i Kulturløftet som handler om at barn og unge selv skal få muligheten til å utøve kunst og kultur, utvikle seg som utøvere av kunst og kultur, har man nærmest har sett bort fra? Det er en merkelig prioritering når man først har lagt på bordet en stor satsing på kultur. Kristelig Folkeparti har derfor vist i sitt budsjett, som det framgår av de forslagene vi har, at det går an å legge på plass en satsing på kulturskolene. Vi har tilnærmet doblet den satsingen som regjeringen har på kulturskolene, og vi har også lagt fram et representantforslag som viser at dette skal være en del av en opptrapping, en målbevisst, forpliktende opptrapping, som gjør at kulturskolene, som kanskje er noe av det viktigste vi har i kulturpolitikken, faktisk blir en reell satsing det også.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2011-06-09:
Jeg har gleden av å fremme et representantforslag på vegne av Per Sandberg, Hans Frode Kielland Asmyhr, Åse Michaelsen og Morten Ørsal Johansen om endringer i voldsoffererstatningsloven og opprettelse av en offeromsorg.
Siri A. Meling (Høyre), 2011-06-09:
Jeg har stor forståelse for at denne saken om overgangsordninger er en vanskelig og krevende sak for Senterpartiet, som ønsker å framstå som om de er på lag med distriktene og på lag med landbruket. Her snakker vi om det som representerer en viktig tilleggsinntekt, inntektskilde for mange gårdbrukere og andre ute i Distrikts-Norge. Jeg har stor forståelse for at representanten Pollestad og andre synes dette er utrolig krevende å stå og forklare. Det forsvarer allikevel ikke at representanten Pollestad angriper Høyre i dette spørsmålet og i energipolitikken generelt. Under Bondevik II-regjeringens periode ble det tatt en rekke grep for å få fram flere småkraftprosjekter. Tidligere var det like strenge krav til en søknad om småkraft som det var til en stor utbygging på linje med Alta. Det gjorde regjeringen Bondevik II en del endringer i. De effektiviserte konsesjonsprosessen, og resultatet var at vi fikk opp mange søknader om småkraftverk. En fryktet da – når diskusjonen om grønne sertifikater kom – at vi skulle få en investeringstørke i en prosess som nettopp hadde skutt fart. Det var et samlet storting som var opptatt av dette, og som derfor la på bordet løfter om at disse småkraftverkene skulle få være med i en overgangsordning. Jeg håper selvfølgelig at regjeringspartiene vil stemme med opposisjonspartiene i denne saken om overgangsordning. Men dersom de ikke gjør det, og dersom den politikken som regjeringen nå legger opp til, blir ført, tillater vi oss allikevel å håpe at regjeringspartiene er observante på de ulempene dette har medført for dem som stolte på politiske løfter, for dem som var pionerer, og for dem som har investert, og sørger for å tilrettelegge på andre måter for å kompensere for den ulempen disse nå «lider», som følge av at regjeringspartiene ikke er i stand til å stå opp for de løftene som ble gitt i 2004.
Siri A. Meling (Høyre), 2011-06-09:
Statsråden brukte i sitt innlegg en del tid på å fokusere på dette med økt ressursutnyttelse og de mulighetene som foreligger både for teknologiutvikling og for økte inntekter til samfunnet – og økt aktivitet innenfor leverandørindustrien. Fra Høyres side har vi definert utfordringen med økt ressursutnyttelse som én av tre hovedutfordringer for norsk olje- og gassvirksomhet. Mitt spørsmål til statsråden er: Hva er regjeringens viktigste grep fremover for å få frem økt ressursutnyttelse innenfor eksisterende felt?
Siri A. Meling (Høyre), 2011-06-09:
Nå står sommeren veldig snart for døren. Om en drøy uke går Stortinget fra hverandre, og statsråden har tidligere sagt at regjeringen vil legge frem en petroleumsmelding før sommeren. Jeg håper at statsråden kan bekrefte at denne petroleumsmeldingen nå faktisk kommer før sommeren.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2011-06-09:
Det har vore veldig viktig å få på plass ordninga med grøne sertifikat, elsertifikat. Nokon må jo betale for dette, men i denne prosessen blei det veldig tydeleg og synleg at ein del konkurranseutsett industri måtte og burde få unntak. Derfor er det lagt opp til ein lovheimel som gjer det mogleg i forskrift å frita ein god del kraftintensiv industri, som tidlegare òg er friteken for elavgift. Vi er totalt avhengige av at den konkurranseutsette industrien klarer seg her i landet. Det ligg jo i namnet, han er veldig konkurranseutsett – og heilt nødvendig for arbeidsplassar og verdiskaping rundt omkring i heile landet. Det går an å få full effekt av lova om grøne sertifikat sjølv om ein fritek ein del av denne verksemda. Eg nemnde i innlegget mitt at det har vore mye fokusering også dei siste dagane på sementindustrien. Eg håpar at det kan gå an å finne ei løysing på det. Derfor reagerer eg veldig på at Venstre kjem med eit forslag dei legg på bordet her, om å fjerne moglegheita i lovforslaget til å frita denne industrien. Det fortel eigentleg kva slags syn Venstre har på industripolitikk. Eg trur at det vil vere mange som i dag vil merke seg det rundt omkring i heile landet. Heilt til slutt: Eg synest det var veldig greitt og godt at statsråd Borten Moe slo klart og tydeleg fast at sjølvsagt stiller Senterpartiet seg bak regjeringas forslag til ei overgangsordning. Eg hadde nær sagt: Det skulle eigentleg berre mangle. Det var altså hans forgjengar, Terje Riis-Johansen, som kom til oss med forslaget om denne overgangsordninga. Det har vore visse tilløp her til at nokon seier at dei har tapt i denne saka. Da vil eg seie at dette er ei sak som absolutt heile regjeringa har stått bak.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-06-09:
Jeg kan godt ta to!
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-06-09:
Takk, president. Det er mye vi er enige om i denne saken, spesielt etter at regjeringen frafalt Soria Moria I-erklæringens diskriminering av småkraftverk. Men det er likevel noen områder hvor det er utfordringer, og det gjelder ikke minst dette med å sikre at systemene i Norge og Sverige behandler prosjektene så likt at ikke noen velger å investere i Sverige framfor i Norge på grunn av politikken i dette. Det må være ressursene, økonomien og miljøinngrepene som definerer hvor det er fornuftig å investere – ikke politisk sendrektighet eller ulikhet. En av de tingene vi har tatt opp fra opposisjonen, er dette med tildeling av elsertifikat når det er begrenset til 2020. Hvis du blir litt forsinket på grunn av at nettilknytningen er for sen, fordi presset i anleggsmarkedet gjør at du ikke får installert turbinene så raskt som du ville, så kan det bety at usikkerheten gjør at folk velger å investere i Sverige fordi der får du varme også etter 2020, mens du ikke får det i Norge. Vil statsråden sikre at det blir likebehandling av det norske og det svenske systemet?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-06-09:
Jeg forstår argumentasjonen til statsråden, men poenget mitt var å sikre likebehandling. Fremskrittspartiet ønsker primært at vi skal åpne for at de som kom akkurat etter, skal få lov til å være med i systemet likevel. Det gjør man ved å si at målene skal være slik de er nå, men en må kunne tillate at man etter søknad får lov til å være med likevel. Det at statsråden avviser det, er for så vidt forventet, men det prinsipielle her er likevel det viktige. Hvis en ser at den norske og svenske praksisen blir ulik, vil det også skape en usikkerhet i forhold til investeringene i Norge. Man blir ikke kvitt usikkerheten ved bare å fastholde det standpunktet regjeringen har nå. Vil statsråden sikre at Norge og Sverige har blitt samstemte før dette trer i kraft i 2012, slik at samme praksis vil gjelde på begge sider? Da vil jeg si at jeg kan akseptere at det som er Fremskrittspartiets primærstandpunkt ikke er gjeldende, men det skal i hvert fall være likt i Norge og Sverige.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-06-09:
Jeg vil bare understreke overfor statsråden at jeg mener at Enovas framtid er så viktig at det bør behandles som en egen sak, ikke bare i statsbudsjettet – selv om det også skal være i statsbudsjettet. Så er det riktig at det vedtaket vi nå får, skjer under dagens regjering. Men det er ikke til forkleinelse for det arbeidet Bondevik-regjeringen gjorde, slik jeg mener en prøver å framstille det. Det er dagens regjering som utsatte vedtaket i fem år, fordi Soria Moria I-erklæringen var så skeiv som den var. Det ansvaret må regjeringen ta. Til slutt: Jeg har ikke behov for å forsvare Høyres nettpolitikk. Men jeg vil presisere overfor regjeringen at daværende sjef i Statnett, Hoelsæter, på et møte i Ålesund i mai 2006 sa at hvis vi får en normal prosess for Ørskog–Fardal, kan linjen stå ferdig høsten 2011. Denne regjeringen har styrt i hele den perioden. Nå får vi vedtakene i 2011. Da er ikke denne regjeringen den pådriveren som representanten Pollestad og representanten Sande gir inntrykk av.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-06-09:
Jeg vil si det var kloke ord fra foregående taler, som et bredt storting støtter. Jeg ble litt overrasket over representanten Serigstad Valens hyppige angrep på Fremskrittspartiet i hans hovedinnlegg. Jeg føler at jeg traff noen ømme tær i beskrivelsen av dem som ikke ønsker å utvikle oljenæringen så veldig, men fakta bør ikke komme i skyggen av den grunn når han ønsker å forsvare seg. Det er litt rart i noen debatter å få kjeft fordi Fremskrittspartiet vil ha for mye oljevirksomhet i Norge, mens i andre debatter – som nå – får vi kjeft fordi vår politikk ikke ville ha medført det oljeeventyret som vi har. La meg understreke at Fremskrittspartiet vil styrke klyngene for å gjøre det mer attraktivt og mulig for norske miljøer å utvinne olje og gass, ikke bare i Norge, men i verden. Vi vil at staten skal være med på å bidra til teknologiutvikling. Vi vil sikre kompetanse og rekruttering, ikke slik som SV, som sier vi skal bruke de kloke hodene alle andre steder. Vi vil styrke Norges miljø rundt olje- og gassnæringen. Nasjonalt eierskap mener vi også er viktig. Men det utelukker ikke utenlandske eierinteresser. Når representanten Serigstad Valen viser til Ekofisk-feltet som et bevis på hvor viktig det er med nasjonalt eierskap, må jeg spørre: Har representanten Serigstad Valen sett på hvem som er rettighetshavere? For Petoro og Statoil har altså bare en åttendedel av de totale rettighetene her. Resten er utenlandske selskap. Så Ekofisk er i hvert fall ikke et bevis for argumentasjonen som Serigstad Valen prøver å bruke mot oss, snarere et håpløst sleivspark. Det betyr ikke at jeg ønsker å ha flest mulig utenlandske aktører. Jeg mener at de norske miljøene skal være gode, men vi har også godt av at utenlandske selskaper er med og utfordrer oss og deler sin kompetanse med oss. Til sist: Representanten Serigstad Valen forsøkte seg med at Carl I. Hagen innrømte at vår tilnærming var feil, og at det ville ha gjort at vi ikke ville ha stått igjen med én krone i oljeformue. Det var ikke det Carl I. Hagen tok opp. Saken var at Statoil i 1976, da Statfjord skulle vedtas utbygd, hadde en stor andel som rettighetshaver. En stat som da hadde betydelig underskudd og statsgjeld, så at den debatten Hagen prøvde å reise, var: Er det fornuftig at norske skattebetalere skal ta risikoen med lånefinansiering av oljeprosjekter? Jeg ser nå at SV mente det var så viktig at Norge bidro til utbygging av oljen, at den risikoen burde vi ta. Vi var litt mer usikre, men det viser seg jo i historiens lys at den risikoen var vel verdt å ta, og det har Hagen sagt at han lærte av. Det er så mye penger i olje- og gassnæringen at den risikoen kan vi ta. Men det betyr ikke at vi i den sammenheng sa at vi skulle la være å skattlegge om det var utenlandsk kapital istedenfor norsk kapital. Jeg tror ikke vi sa at Petoros andel, eller daværende SDØE-andelen, skulle reduseres. Jeg tror ikke vi sa at vi skulle gi bort lisensene; de skulle selges. Det er ikke slik at man sa null kroner inn til staten, men man sa: Skal man ta risikoen på vegne av skattebetalerne? Der tok Carl I. Hagen feil, og det er han glad for, og det er vi glad for.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-06-09:
Utbyggingen av Valemon omtales som liten, men det er jo relative størrelser. Sammenlignet med omfanget på forrige sak framstår jo det meste av aktiviteten på norsk sokkel som liten. Men det er jo en ganske betydelig utbygging og representerer også potensielt forlengelse av levetiden til andre installasjoner. Som det er sagt tidligere, representerer de utvinnbare reservene anslagsvis om lag 206 millioner fat oljeekvivalenter, og investeringene er på nesten 20 mrd. kr – kun i olje- og energidebatter, mulig med unntak av forsvarsdebatter, er det små og mellomstore utbygginger. Vi støtter denne utbyggingen fordi den kan bidra til bedre ressursutnyttelse på norsk sokkel, og den foregår i et modent område. Derfor har jeg bare et par korte merknader. Vi har i komiteen merket oss at utbyggingen gir en økning i utslipp på i underkant av 100 000 tonn CO2 årlig potensielt. Det høres kanskje ikke så mye ut med tanke på at vi ofte snakker om millioner av gangen i vår komité, men det representerer altså en merkbar økning i sektorens utslipp. Jeg merker meg at Kristelig Folkeparti påpeker i merknads form at denne økningen må dekkes inn et annet sted. Det tar jeg som en selvfølge. Det ligger til grunn. Jeg vil her bare understreke SVs støtte til sektorvise klimamål, som jeg var inne på også i forrige sak. Det andre er at det framgår at utbyggingen vil kunne føre til konflikt med andre næringer, nærmere bestemt fisk. Én ting er trålernæringen, men vi må også være sikre på at dette ikke rammer fiske etter sild og makrell, som det også framgår i framlegget. Jeg mener det er verdt å nevne dette spesifikt. Til slutt: Jeg slutter meg til saksordførerens innlegg, inkludert de signalene vi gir vedrørende Florø.
Erling Sande (Senterpartiet), 2011-06-09:
Når eg tek ordet, er det for å støtte representanten Pollestad i hans resonnement. Vi må tole både kritikk og skryt for det regjeringa gjer innanfor energipolitikken. Men vi må òg ha lov å stille opposisjonspartia til ansvar for deira politiske standpunkt, og det må vere samanheng i politikken òg til opposisjonspartia. Høgre har i dette tilfellet kjempa mot linja Ørskog–Fardal. Representanten Lødemel bygde jo heile valkampen sin på den saka. Det ville betydd, dersom ho ikkje blei realisert i 2015, som vi no har håp om å få til, at ingen nye fornybarprosjekt ville ha sjanse på grøn sertifikatordning i dette området, rett og slett fordi krafta må ha linje for å kome fram til marknaden. Det synest eg Høgre skal leggje tungt inn over seg. No er det framdrift på linja Ørskog–Fardal, som er eit viktig fornybarprosjekt. Vi har fått på plass grøne sertifikat. Det er det ikkje den førre regjeringa som har fått på plass, men denne regjeringa. Då synest eg fokuset no framover skal vere korleis vi kan skape gode rammevilkår for ei viktig næring, fornybarnæringa: viktig for verdiskaping, viktig for sysselsetjing i heile landet og viktig for miljøet.
Erling Sande (Senterpartiet), 2011-06-09:
Ekofisk er det eldste feltkomplekset som er i drift på norsk sokkel. Det har vore i drift heilt sidan 1971, og har vore omtalt som eit symbol på det norske oljeeventyret. Det er heller ikkje tilfeldig at riksantikvaren definerer Ekofisk som eit kulturminne av nasjonal verdi, og karakteriserer installasjonane på Ekofisk-området som «noen av vår tids største og mest komplekse kulturminner». Riksantikvaren har understreka deira betydning som viktige symbol for utviklinga av det moderne Noreg, og det har han rett i. Vi blir òg minna om utfordringane vi får på kulturminnefronten framover ved å ta vare på stadig større installasjonar, men det skal vi kome tilbake til og drøfte i morgon når vi skal snakke om kulturminnepolitikken. Ekofisk har vore i drift i 40 år, og med godkjenninga av PUD for Ekofisk sør og Eldfisk II ligg det godt til rette for at det kan vere i drift i 40 nye år. Det er god senterpartipolitikk å utnytte ressursane på eksisterande felt. Auka utvinningsgrad på eksisterande felt er viktig. Det er ikkje tvil om at Ekofisk har sørgt for enorme ressursar til det norske samfunnet. Sidan opninga i 1971 har felta produsert 5,4 milliardar oljeekvivalentar til ein verdi av 1 791 mrd. kr, rekna i 2010-kroner. Det er svimlande summar. Ekofisk sør og Eldfisk II gjev både auka utvinningsgrad i eksisterande felt og auka inntekter til staten. Prosjektet er stort, det vil gje verdiskapingseffektar, og det har betydning for norsk leverandørindustri. Samtidig er òg tala for utslepp av klimagassar i petroleumssektoren store. Ein samla komité har i innstillinga peika på at klimaendringane er blant dei mest alvorlege utfordringane vi står overfor i dag. Klimaforliket sine føringar gjeld. Komiteen peikar på at elektrifisering er eit målretta tiltak som kan redusere utsleppa av klimagassar frå norsk olje- og gassverksemd. I vurderingane av kva for felt som skal elektrifiserast, skal kost–nytte-vurderingar liggje til grunn, og det må sjåast i samanheng med tilgang til kraft frå land. Eg merkar meg derfor at det er avsett plass til at området kan motta kraft frå land i framtida, og det er mykje som tyder på at det kan vere ein god idé. Eg ser fram til den fornya vurderinga av om kraft frå land som rettigheitshavarane skal leggje fram for departementet seinast innan 1. juni 2012.
Erling Sande (Senterpartiet), 2011-06-09:
Valemon-utbygginga er godt beskriven fyrst av saksordføraren og så av andre, så eg skal ikkje gjenta beskrivande setningar her no, men berre komme med eit par kommentarar knytte til det som er meldt i merknadene frå komiteen. Der understrekar komiteen noko som er viktig for Senterpartiet, nemleg dei regionale ringverknadene. I dette tilfellet er Florø spesielt nemnt – eller Sogn og Fjordane-miljøet – ut frå Valemons plassering. Det er eg sjølvsagt glad for at ein samla komité peikar på. Eg kan replisere til Framstegspartiet at eg er glad for at dei òg har lagt merke til det engasjementet vi i Senterpartiet har for at petroleumsnæringa nettopp skal gje denne typen positive ringverknader for basane langsmed kysten. Det er viktig at vi som styresmakter gjev tydelege signal og har målsetjingar i høve til petroleumsproduksjonen. Denne næringa skal vere med på å byggje landet, som statsråden er flink til å påpeike ved mange høve. Det å aktivt bruke basane langsmed kysten gir òg nærleik til felta, noko som er viktig for helse, miljø og sikkerheit. Eit eksempel er transport av personell. Ein av hovudkonklusjonane etter Norne-ulykka er jo nettopp at ein må ha som mål å redusere den eksponeringstida mannskap har på veg til og frå felta. Det gjeld sjølvsagt transport både til regulær drift og transport til det som går på vedlikehald og modifisering av felt, som går føre seg i avgrensa periodar. Derfor må det vere eit mål, etter vårt syn, at dei næraste helikopterbasane blir nytta nettopp ut frå ein tanke om HMS. Dette kan ein leggje føringar på – det er det moglegheiter til gjennom planar for utbygging og drift – i dette huset eller på regjeringsnivå.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2011-06-09:
Senterpartiets partifarge er grønn. Grønne arbeidsplasser, grønn energi var vel noen av spydspissakene i valget i 2009. I dag er det ikke foregangsmennene våre, de som er opptatt av entreprenørskap og de som er opptatt av utvikling i forhold til småkraft, som blir premiert, men det er de som har valgt å sitte på gjerdet. Representanten Sande har gitt uttrykk for denne smerten som det nok er også innad i Senterpartiet, med tanke på de løftebruddene denne saken inneholder. Jeg ønsker å utfordre statsråden på framtiden, jeg ser på statsråden som en framoverlent statsråd. Statsråden sier at det er noen utfordringer framover. Enova er et viktig redskap for regjeringen, men jeg lurer på hvordan statsråden vil bruke Enova.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2011-06-09:
Ja, det er slik at utslippene fra petroleumssektoren øker, og vi ser også på framskrivningene at de vil øke. Derfor er det viktig at vi klarer å få til elektrifisering. Det er lagt til rette for elektrifisering av Ekofisk, og det er bra. Det er også slik at denne delen av Norge som vi nå snakker om, der man kunne sendt kraften fra land, har kraftoverskudd. Men det som overrasker meg, og som jeg vil utfordre statsråden på, er denne nye vurderingen av kraft fra land som skal komme i 2012. Fra Stortingets talerstol i dag og også i innstillingen sies det at den ventes i juni 2012, og at den kan ses i sammenheng med klimameldingen. Men det jeg trenger en avklaring på, er om det er slik at klimameldingen ikke kommer før i 2012.