trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2015-04-14:
Når det gjelder ideelle helsekroner, var Kristelig Folkeparti en pådriver for at vi i budsjettet skulle binde 100 mill. kr, og det ble gjort, sånn at en faktisk skulle bruke noe av kapasiteten som ligger hos ideell sektor. Så er Kristelig Folkeparti enig med Senterpartiet i at det er en utfordring at ideell sektor skal konkurrere sammen med privat sektor. Men ideell sektor svarer selv: Hvis de får orden på pensjonskostnadene, er de i stand til å konkurrere på lik linje, både på kvalitet og på pris. Det er det sentrale for Kristelig Folkeparti at pasientene får den hjelpen de trenger, når de trenger den. Hvis vi ser at dette ikke fungerer, ligger evalueringen som en bunnplanke i dette. Jeg tror at regjeringspartiene og Venstre er enige om å ønske at dette skal lykkes, og da må vi til enhver tid snu skuta sånn at vi er sikker på at vi ikke ødelegger for ideell sektor. For er det noen som har gjort noe for rus og psykiatri, så er det ideell sektor.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2015-04-14:
Senterpartiet var i en replikk tidligere bekymret for kvaliteten og for overbehandling, noe jeg støtter inderlig og hederlig, men hvordan vil Senterpartiet forklare den forskjellsbehandlingen som i dag finnes innenfor offentlige sykehus – når en har samme lidelse og har helt ulik tilnærming til behandling, f.eks. av skuldre, i Møre og Romsdal og Rogaland?
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2015-04-14:
Representanten Lundteigen sa at det ikke handlet om Modum Bad. Jo, det handler om Modum Bad, det handler om Lovisenberg, det handler om Diakonhjemmet, det handler om Haraldsplass, det handler om Blå Kors, det handler om Frelsesarmeen – som har sagt at de faktisk har mer kapasitet enn det de har fått avtale om. Det er problemstillingen: at vi har ledig kapasitet som Kristelig Folkeparti ønsker å kunne bruke. IKT ble også satt fram som en problemstilling. Det er jeg helt enig med representanten Toppe i, men den problemstillingen har vi også i dag. Så det er et felles løft i dette huset for faktisk å få det til. Hvis det blir henvist til åreknutebehandling i Helse Vest, og de skal kjøpe den av en privat aktør, må man selv som pasient ringe og be om at journalen må bli sendt dit, fordi IKT-systemet ikke fungerer. Så det er ingenting nytt under solen. Derfor tenker jeg at det er et felles løft i denne salen å få til IKT-systemene.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2015-04-14:
Først takk til representanten Kjersti Toppe, som tar opp et viktig tema. Jeg vil fortsette der representanten Olaug Bollestad avsluttet, med frivilliges innsats og muligheter. Jeg er selv leder for en frivillighetssentral på Gjøvik, og der serverer de middag til mellom 60 og 100 personer hver onsdag. De får hjelp av elever i videregående skole, som er med på å tilrettelegge, lage og servere maten. Det er også en god arena for å samle ulike generasjoner. Jeg vet også at statsråden har vært på besøk der og danset med seniordanserne. Forbrenning er også en del av ernæringen, og viktig for å skape noe av den matlysten vi snakker om. Det er litt trendy å snakke om kortreist og sågar ureist mat, og det er kanskje noe vi bør begynne å snakke om også i institusjonskjøkkenet. Det gjør rommet og mulighetene for de frivillige til å bidra enda større, og det er mange som vil bidra. Så har det også vært snakk om sykehusmaten og ernæringen i sykehus. Jeg har selv erfaring som pårørende, og jeg må berømme f.eks. Rikshospitalet, som nå etablerer stadig flere minikjøkken i sengeavdelingene, hvor de pasientene som kan gå selv, kan forsyne seg når de selv vil. Det å tilrettelegge for det – der er det også personale som bidrar med å servere maten og skape noe av gleden ved maten – synes jeg er en viktig omlegging ved et av de største sykehusene våre. Så den systematikken som representanten Bollestad var inne på, den kompetansen, tror jeg i stor grad finnes. En av utfordringene vi står overfor, og som har vært lite debattert her, er pasientens vilje, de ansattes deltakelse og tolkningen av begrepet «tvang». Det er en del ansatte som ikke bidrar slik de kunne gjøre, ved å unnskylde seg med tvangsbegrepet – at de ikke kan tvinge noen til å spise. Men det er klart man kan friste noen til å spise! Det er kanskje en del av debatten som vi for sjelden går inn i, og som vi i større grad må ta de ansatte med på. Det er den kompetansen det er særlig viktig at ledelsen bidrar med. For Venstres del snakker vi om tidlig innsats og forebygging. I ernæringssammenheng tror vi frisklivssentralenes rolle er sentral, sammen med frivillighetssentralene. Det å stimulere til ernæringskursing og ernæringskompetanse er en rolle som vi må dyrke for frisklivssentralene framover, der det ennå er noe ugjort når det gjelder å få opp både kapasitet og kompetanse.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2015-04-14:
Arbeiderpartiet snakker med minst tre tunger om privatisering i denne debatten. Under den rød-grønne vakta i helsesektoren var det i 2013 om lag 300 000 som sto og ventet i kø for å få behandling, mens antallet som kjøpte seg helseforsikring, nærmet seg 400 000. Det var enten rike borgere eller rike arbeidsgivere som i mistro til systemet kjøpte de forsikringene. Det er en form for privatisering som Arbeiderpartiet ikke snakker noe om. Men var det egentlig det som var strategien, og som er løsningen for Arbeiderpartiet, at de rikeste skal kunne kjøpe seg forbi køen, og at en ikke sørger for de offentlige sykehusene?
Ketil Kjenseth (Venstre), 2015-04-14:
Jeg var ikke helt uenig med min partileder på det tidspunktet, men fritt behandlingsvalg i dag er noe helt annet enn det Høyre skisserte i sin valgkamp, og det er gjort store endringer underveis. Vi startet bl.a. med rus og psykiatri for å få erfaring. Lykkes vi med de pasientgruppene – som i dag er de minst fornøyde og de mest krevende – har vi et godt grunnlag for å lykkes. Dette er i hovedsak en kvalitetsreform. Det er en kapasitetsreform. Det kommer aller mest de rusavhengige og dem med psykiske lidelser til gode. Vi ser gode muligheter for å lykkes med denne reformen. Når vi legger til at den skal evalueres underveis, og at vi skal ha følgeforskning, tror vi det er større sjanse for at denne reformen lykkes enn det ser ut til at Samhandlingsreformen har gjort, som den rød-grønne regjeringa innførte, og som Senterpartiet etter få år allerede har skrotet.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2015-04-14:
Jeg deler noen av representanten Toppes utfordringer og bekymringer, men de er nok noe større og tilhører i hovedsak de offentlige sykehusene, og ikke så mye de såkalte private aktørene vi har i dag. Lovisenberg sykehus bruker nøyaktig de samme pasientsystemene som de offentlige sykehusene, og jeg legger merke til at de løser bruken av dem på en annen måte enn de offentlige. De kan bidra og hjelpe de offentlige sykehusene med å håndtere IKT-situasjonen bedre. Per i dag ser jeg ingen stor trussel, men det er en utfordring at noen av de nye små, private aktørene ikke vil ha de samme systemene – de vil ha andre systemer – og i overføringen av data mellom disse aktørene kan pasientdata forsvinne eller komme på avveie. Det gjør de allerede i stor skala i de offentlige sykehusene i dag.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2015-04-14:
For det første starter vi med rus og psykiatri. Som jeg var inne på i mitt innlegg, er psykiatrien litt annerledes organisert. Vi starter med de pasientgruppene, og lykkes vi der, har vi god sjanse til å lykkes også i somatikken. Så er jo dette også i hovedsak en reform som øker kapasiteten, og tar ut ledig kapasitet i de offentlige sykehusene. Og sånn sett er ikke dette en storstilt privatisering, for det meste av kapasiteten bygges opp i de offentlige sykehusene, og det er ikke en storstilt innfasing av mange private aktører, som heller ikke står på terskelen i Norge. Som jeg sier, det er de ideelle aktørene, som Lovisenberg sykehus, som sier de har kapasitet til å ta hele veksten i Oslos helsebehov de neste ti årene. Den muligheten hilser jeg velkommen at de skal få bidra med. Så dette mener jeg er en reform som har endret seg underveis, og der kostnadskontrollen også er veldig rammet inn, så vi ser ingen mulighet for at mange private aktører skal komme på banen her.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2015-04-14:
Jeg synes det er mer interessant med en ideologisk debatt om pasientens deltakelse enn om private aktører. Framover vil vi oppleve en enorm endring i hvordan pasientbehandlingen skjer, og der pasientene får en større deltakelse. Norsk helsevesen er bygd opp av store bygninger, man får et brev i posten som sier at man kan få komme på besøk om en måneds tid, og hvis det ikke passer en da, må man nok vente ganske mange måneder til. Dette blir snudd på hodet, og det er tilbyderne som i mye større grad må bidra når pasienten kan. Fritt sykehusvalg blir i dag benyttet av ca. 15 pst. av pasientene – det er ingen stor deltakelse fra pasientens side. Det har vært ganske kronglete å finne fram. Hva er SVs løsning på det? Er det mer av det offentlige, mer byråkrati – mer av det gammeldagse – eller skal vi ta i bruk flere aktører som kan snu litt enklere på flisa?
Ketil Kjenseth (Venstre), 2015-04-14:
Ordningen med fritt sykehusvalg er i dag sånn at det er mindre gunstig å velge behandling utenfor eget helseforetak fordi helseforetaket får mindre refundert, og pasienten får reiseutgifter. Det er et hinder for at flere velger det antakelig. I hvilken grad tror statsråden at det vil hindre fritt behandlingsvalg?
Ketil Kjenseth (Venstre), 2015-04-14:
Representanten Karianne Tung fra Arbeiderpartiet snakket om en forundringspakke. Jeg er aller mest forundret over hvordan Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV omtaler de ideelle aktørene med mistro og mistillit. Det er de som står for 99 pst. av de private behandlingene i norske sykehus og i spesialisthelsetjenesten. I rusbehandlingen står de ideelle aktørene for omtrent 50 pst. av behandlingene, og er sånn sett store. Det er altså de ideelle aktørene som står bak. I den somatiske behandlingen er de tre største sykehusene Lovisenberg, Diakonhjemmet og Feiringklinikken. De er også ideelle aktører, og Feiringklinikken er eid av Landsforeningen for hjerte- og lungesyke. Det planlegges ett stort privat sykehus i Norge. Det er den nye Feiringklinikken på Gardermoen, en investering på langt over 1 mrd. kr, og Kreftforeningen skal inn på eiersiden sammen med LHL. Jeg har ikke hørt noen som er mer begeistret over den etableringen enn Arbeiderpartiet, og generalsekretærene i henholdsvis LHL og Kreftforeningen er en fylkesleder i Arbeiderpartiet og en tidligere statssekretær i Arbeiderpartiet. Fellestrekket for de ideelle aktørene er at de er organisert som aksjeselskaper når det kommer til drift. De facto er de altså private og dermed skattepliktige til fellesskapet. Det er disse ideelle aktørene SV vil ramme med sitt forslag om en toppskatt for de private helseforetakene for å bidra til forskning og utvikling og rekruttering. Venstre er enig i at de private skal bidra til forskning og utvikling og til rekruttering, men dette kan fint skje uten å ilegge dem ytterligere skatt og avgifter. Et eksempel på det: Modum Bad har i dag en døgnpris på rundt 3 000 kr, mens de offentlige tilbudene for tilsvarende behandling ligger på rundt 12 000 kr. Jeg er ganske nysgjerrig på hva det mellomlegget er. Jeg forstår at de offentlige sykehusene helt naturlig har større systemutgifter og strukturutgifter, men det er en betydelig prisforskjell, og det er altså denne aktøren SV vil straffe med ytterligere avgifter til fellesskapet for å bidra til forskning og utvikling. Her er det mye jeg ikke får til å henge på greip med hensyn til hvem som skal bidra til å skape både bedre kvalitet og økt kapasitet, og det er slik at det ikke står noen kommersielle private aktører på trappene til å bygge storstilte sykehus i Norge. Dette handler om å legge til rette for at de ideelle aktørene kan bidra til å skape et bedre helsevesen til nytte for pasientene.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2015-04-14:
Til representanten Per Olaf Lundteigen og Senterpartiet: Det var ikke slik at Venstre drev en aktiv valgkamp mot fritt behandlingsvalg. Det var en idé fra Høyre som det var lite kunnskap om. Vi drev heller ikke noen aktiv valgkamp for det, men vi uttalte at vi var kritiske. Så har vi ikke snudd i salen i dag. Dette er en samarbeidsavtale som ble inngått i Nydalen rett etter valget som Kristelig Folkeparti, Venstre, Høyre og Fremskrittspartiet ble enige om, og en ble enige om at en skulle starte med å prøve ut dette innenfor rus og psykiatri, og fase det gradvis inn innenfor somatikk. Vi har samarbeidet i nesten ett og et halvt år om å gjøre denne reformen så god som mulig, og vi er trygge på at dette kommer pasientene til gode. Vi starter med en forsiktig innfasing, vil jeg da si, med de pasientene det er færrest av, litt i motsetning til Samhandlingsreformen, som ble innført i altfor små kommuner, og som Senterpartiet nå har reversert.
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2015-04-14:
Det er ikke riktig som representanten Grung sier, at private ikke skal konkurrere gjennom anbud. Det viktigste med denne reformen er jo for det første at vi åpner opp for mer kjøp av privat kapasitet gjennom anbud. Vi styrker også de offentlige sykehusene i denne reformen. Det er de to viktige store hovedsøylene. I tillegg etablerer vi altså en valgfrihet for pasienter til å kunne velge aktører også utenfor disse avtalene. Veldig mange av de ruspasientene jeg har møtt, er veldig tydelige på at de vet veldig godt hvilke typer behandlingsalternativer som vil kunne hjelpe for dem. Det finnes mange aktører, ideelle og private, i tillegg til det offentlige som bistår til å skape et mangfold for disse pasientene, og som gjør at behandlingen faktisk får den kvaliteten den skal ha, fordi pasientene nettopp behandles der de de har tro på at de skal kunne bli friske.
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2015-04-14:
For de aller fleste pasienter som står og venter på tverrfaglig spesialisert rusbehandling, tror jeg ikke overbehandling er det som bekymrer mest. Det som bekymrer oss og har bekymret oss i mange år, er at ventetidene øker, og at pasienter ikke får adgang til å velge behandling hos aktører og leverandører hvor de får tilrettelagt behandling som gjør at de faktisk kan bli friske og vende tilbake til sitt liv. Det er pasienter som har rett til behandling som gjennom denne reformen vil få behandling. Veldig mange av de private aktørene innenfor rusbehandling har vurderingskompetanse også i dag.
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2015-04-14:
For det første gir det meg en anledning til å si at dette ikke er en privatiseringsreform, slik representanten Toppe sa i sin første replikk. Dette er en pasientreform, og det er først og fremst en reform som skal gjøre de offentlige sykehusene mer effektive, slik at vi får benyttet den behandlingskapasiteten som vi vet er der, og i tillegg skape et større mangfold for pasientene. Vi har tillit til at de som tildeler spesialisthelsetjenester, har vurderingskompetanse og kompetanse til å gi den riktige retten til behandling til disse pasientene. Jeg synes at deler av replikken til representanten Toppe preges av en mistro til de vurderinger som gjøres av spesialistene både i den offentlige helsetjenesten og også hos de private aktørene, som har kompetanse til å gi rett til behandling.
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2015-04-14:
Vi har hørt Senterpartiet flere ganger uttrykke en bekymring for at pasienter innenfor rus og psykisk helse er de første som skal nyte godt av reformen. I merknader i innstillingen viser de til at det er «særdeles uheldig at sårbare pasienter innen rus og psykiatri skal inn under ordningen med Fritt behandlingsvalg». I tillegg hevder Senterpartiet at disse pasientene er lite egnet for fritt behandlingsvalg fordi de har såkalt uavklarte tilstander. Mitt spørsmål til representanten Toppe er om de faktisk mener at disse pasientene ikke fortjener kortere ventetid enn det det offentlige klarer å levere, eller er for svake til selv å vite hvilket behandlingstilbud som er best tilpasset deres behov? Og: Hvordan stiller Senterpartiet seg til tallene fra Norsk pasientregister, som viser at pasienter innen rus og psykisk helse er de pasientgruppene som i størst grad har en avklart tilstand og venter på behandling?
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2015-04-14:
Dette er blitt en interessant debatt. Jeg har først lyst til å si at jeg synes, selv om noen forsøker å framstille det på en annen måte, at alle argumenter vi har hørt i dag fra de rød-grønne partiene, vitner om at man er mer opptatt av å forsvare systemet slik det er i dag, enn å gi løsninger for å bedre situasjonen for de 240 000 som står i kø, og som venter. Det snakkes om rettferdig prioritering. Dette er pasienter som har rett på behandling, og som venter. Så er dette også en reform som skal sikre økt effektivitet i de offentlige sykehusene, som skal sikre at vi får mer pasientbehandling. Vår regjering har lagt til rette for en større vekst i pasientbehandlingen i spesialisthelsetjenesten i sine to budsjetter enn de rød-grønne fikk vedtatt på sine åtte år. Når Arbeiderpartiet lover å reversere reformen, for det har vi lest i media, går de altså til valg på å svekke pasientrettighetene. Det må jo kalles å tale for seg at Arbeiderpartiet igjen vil forsvare systemets rolle heller enn å snakke om pasientens rolle. Brukerne, representert ved den største organisasjonen på russiden, RIO, sier jo også at det er «hjerterått overfor brukerne som har sett frem til å kunne velge behandling friere enn før». For det er dette det handler om. Det handler om at noen pasienter skal kunne velge friere. Da er det hjerterått, for pasienten blir glemt oppi det hele, og de som taper for Arbeiderpartiets forsvar for systemet, er de mest sårbare pasientene. Jeg har ikke hørt én annen løsning i dag enn at vi skal beholde det som ikke fungerer, altså det systemet som de rød-grønne regjerte med i åtte år. Representanten Ruth Grung etterlyser kvalitetsindikatorer. Det har vi også gjort, i åtte år, og jeg håper dette kommer på plass i en opptrappingsplan som vi kommer til å se på rusfeltet. Arbeiderpartiet ser ut til å mene at et solidarisk helsevesen handler om at pasienter skal stå solidarisk i kø. Vi har mer tro på å gi pasienter behandling og livet tilbake. Ja, denne reformen er ideologisk betinget. Vi har en ideologi om å styrke det sosiale sikkerhetsnettet. Vi har en ideologi om å skape pasientens helsetjeneste. Så Arbeiderpartiet og de andre rød-grønne partiene har helt rett: Det er disse ideologiene som ligger bak reformen fritt behandlingsvalg.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2015-04-14:
Vi har jo ikke en ideologisk tilnærming til dette. Vi mener at kjøp av private tjenester, og særlig ideelle, må styres av det behovet man til enhver tid ser, og de flaskehalsene man f.eks. har i det offentlige helsevesenet. Kjøp av behandlingsplasser har under den rød-grønne regjeringa gått opp, og så har det gått litt tilbake, og så har det gått opp igjen. Som sagt, i 2014-budsjettet la regjeringa Stoltenberg opp til kjøp av 200 flere rusbehandlingsplasser i budsjettet til kjøp fra institusjoner. Så dette er ikke hogd i stein. Det er behovet og den tilgangen vi ser på gode plasser og kompetente behandlere, som må styre kjøpet av antall plasser. For øvrig må vi styrke samarbeidet med de private og ideelle som vi samarbeider med, for det er ikke godt nok i dag.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2015-04-14:
Jeg har stor tiltro til de offentlige sykehusene og til offentlig helsetjeneste, og også til de beste private og ideelle vi samarbeider med. Men vi skal ikke stikke under stol at i enkelte deler av landet er det vanskeligere å få spesialister innenfor ulike behandlingsområder. Det er lettere for en privat kommersiell aktør, som kanskje kan lokke med veldig god lønn i utgangspunktet for de beste og de mest utdannede folkene man skal ha, og som kan innsnevre sitt behandlingstilbud til pasienter, slik at det er de enkleste lidelsene som blir behandlet. Da er det selvfølgelig en mye større utfordring for de offentlige sykehusene i Finnmark, Møre og Romsdal og Telemark å skulle konkurrere med f.eks. sentralt beliggende private institusjoner, som har valgt selv hvilke pasienter de vil behandle. Det kan ikke det offentlige helsevesenet gjøre – de må behandle alle.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2015-04-14:
Vi har virkelig sørget for de offentlige sykehusene, og det ønsker vi å fortsette med. Men når det gjelder private behandlingsforsikringer, ligger vi lavest i hele Norden i forhold til hva som har skjedd under borgerlige regjeringer i våre naboland. Den borgerlige regjeringa som satt fra 2001 til 2005, innførte skattelette for kjøp av private behandlingsforsikringer. Vi avviklet den ordninga. Vi ligger altså lavest, og det er kun 10 pst. av de behandlingsforsikringene som kjøpes, som kjøpes av enkeltpersoner. Det er som regel bedrifter som kjøper slike forsikringer til sine ledere og mellomledere. Så egentlig står det veldig bra til i Norge hvis vi sammenligner oss med andre nordiske land. Det er større tillit her til det offentlige helsevesenet enn det er f.eks. i Sverige og Danmark hvis vi skal se på graden av kjøp av private helseforsikringer. Vi ligger altså nederst i Norden, og det er bra.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2015-04-14:
I 2007 startet den borgerlige regjeringa i Danmark et forsøk med fritt behandlingsvalg. Danske pasienter skulle da etter et visst antall dager fritt kunne velge å bli behandlet også hos private som ikke hadde avtale med det offentlige. Så laget man en avtale om stykkpris, men uten volumbegrensninger, og satte i gang. I løpet av et par år skjedde følgende: Kostnadene kom ut av kontroll, ventetidene økte fordi man måtte skyve på innslagspunktet for fritt valg hos de private, og man fikk en debatt i det offentlige rom om at man nå var i ferd med å flytte ressurser fra offentlig helsesektor til private aktører. Enden på visa var at den samme borgerlige regjeringa la vekk hele ordninga og gikk over til fritt sykehusvalg, som man har i dag, og som vi har her. Hva mener helseministeren er de vesentligste forskjellene mellom det mislykkede forsøket i Danmark og det man ruller ut her nå?
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2015-04-14:
Dette handler jo ikke bare om stykkprisen, dette handler også om man skal ha tak, rammer eller volumbegrensning for den behandlinga som gis i regi av private. Vi har noen eksempler i Finnmark, som jeg har presentert for helseministeren, på hvordan volum og intensitet i behandlinga virkelig kan få kostnadene til å øke dramatisk. Så jeg spør igjen: Hvis det er slik at helseministeren ser at det at man ikke har volumbegrensning og ikke rammer for de private i fritt behandlingsvalg, og at noen av de samme mekanismene kommer i sving her i Norge, vil han da skrote denne ordninga med fritt behandlingsvalg?
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2015-04-14:
Helseministeren – med flere – påstår at Arbeiderpartiet vil ta fra pasienter rettigheter hvis vi kommer i posisjon. Det er feil. Og nå skal dere høre: Vi skal ikke fjerne en eneste pasientrettighet, vi skal styrke dem, og vi skal heller ikke fjerne behandlingsplasser som har god kompetanse på sitt felt, og som tar viktige oppgaver for fellesskapet til beste for den enkelte pasient. Men to ting vil vi reversere: prinsippet om at private aktører skal kunne behandle pasienter fullstendig frikoblet fra det offentlige helsevesenet, og prinsippet om at de private tilbyderne i fritt behandlingsvalg skal kunne behandle pasienter uten at man har noen volumbegrensninger eller rammer for behandlinga, slik offentlige sykehus har. Først: Det å frikoble private behandlere fra offentlig helsevesen er en oppskrift som ingen, absolutt ingen, mener er riktig vei å gå. Tvert imot: Her har vi snakket oss varme, og helt samstemte – alle partiene – om at det vi trenger, er mer samarbeid, mer kontinuitet, mer helhetlige pasientforløp der kommunehelsetjeneste, spesialisthelsetjeneste og rehabilitering henger sammen. Denne reformen er jo rigget sånn at den motarbeider en sånn praksis. Det andre er at prinsippet er at private tilbydere skal operere uten tak og uten volumbegrensninger. Det blir jo noe merkelig at offentlige sykehus, som vi har over hele landet, og som har et samfunnsoppdrag, skal ha rammer og klare føringer for sin virksomhet, mens private kommersielle aktører – ofte store helsekonsern med adresse i skatteparadis, som henter ut store utbytter – altså skal ha fritt armslag. Hvorfor i all verden vil regjeringa norsk helsesektor og norske pasienter så vondt? Og så skal regjeringspartiene høre én gang til: Vi skal styrke det offentlige helsevesenet, i kommunene og i sykehusene, og vi vil at det offentlige helsevesenet skal samarbeide med de beste private – og særlig ideelle – aktører. Jeg gjentar: samarbeide med de beste private – og særlig ideelle – aktører. Så er det fortellinga om ventetidene, og det er jo litt merkelig: Det er altfor mange som venter for lenge, og det er et stort problem for alle hvordan vi skal komme oss rundt det, men det er faktisk feil å påstå at alle ventetidene har økt under den rød-grønne regjeringa. På side 14 og 15 i proposisjonen fra departementet viser man at særlig for psykisk helsevern for barn og unge og tverrfaglig spesialisert rusbehandling har ventetidene gått betydelig ned. Det samme har fristbruddene for alle slags behandlinger. Det er bra, men det er ikke tilstrekkelig. Derfor må vi se på hva som har gjort at ventetidene har gått ned, og så må vi gjøre noe med det. Så vil jeg si at jeg synes det er litt stusslig at vi i denne salen ikke tar det overordnede perspektivet og snakker om hvilke drivere og drivkrefter som skal få helsesektoren til å vokse, til å bli bra, til å bli kompetent, og hva vi skal gjøre for å ha likeverdige tjenester over hele landet. Det mangler i denne debatten.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2015-04-14:
Pasientrettighetene er ikke knyttet til hvordan man organiserer tilbudet. Om vi nå styrker forbindelsen mellom den private behandlinga og det offentlige helsevesenet, som vi ønsker å gjøre, beholder pasientene nøyaktig samme rettigheter. Det er nedfelt i fritt sykehusvalg – det beholder de. Så er det dette med store konsern – nei, kanskje ikke på rus og psykiatri, men regjeringa har jo lovet at dette skal man rulle ut i stort, dette skal skje også for andre typer behandlinger, og da får man en helt annen situasjon. Da er det de store internasjonale konsernene som kommer inn og tilbyr det de mener er de mest lønnsomme av behandlinger til norske pasienter. Det vil, som noen har sagt her, også gjøre noe med muligheten til prioriteringer. Da gir vi fra oss prioriteringsverktøyet til dem som sjøl får bestemme hvilke behandlinger de vil prioritere.
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2015-04-14:
I innstillingen om fritt behandlingsvalg understreker faktisk Arbeiderpartiet flere ganger i merknader at man ønsker et sterkere samarbeid mellom offentlige sykehus og private og ideelle aktører, fordi det vil gi økt behandlingskapasitet. Nå snakker da Arbeiderpartiet varmt om de mulighetene som anbudsordningen gir for å utvide bruken. Jeg støtter det. Men dersom Arbeiderpartiet virkelig mener at samarbeidet vil styrke det, hvordan kan det da ha seg at det var en nedgang på nesten 6 pst. i kjøp av private tjenester fra 2009 til 2013? Hvordan kan man stole på at Arbeiderpartiet mener det de sier?
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2015-04-14:
Arbeiderpartiet prøver nå å fraskrive seg ansvaret for at man tar fra pasientene en rettighet dersom man reverserer denne reformen. Det som skjer når pasienten sitter på et legekontor og skal behandles og man vet at det er kø i det offentlige – det kan også være kø i det private – er at det vil være en dialog mellom pasient og lege for å finne ut hvor det passer best for en, hvor det er riktigst at en går. Da vil pasienten kunne få lov til å velge. Det er den rettigheten som blir borte, og det nytter det ikke å prate seg ut av. Jeg synes også det blir veldig spesielt når man snakker om skatteparadis og store konsern som skal komme inn i Norge og behandle pasienter som har rusproblemer. Det vil ikke skje. Til representanten Tokerud når det gjelder Legeforeningen: Hvis man leser videre i proposisjonen og merknadene der, ser man at Legeforeningen mener at det offentlige i dag faktisk har en for stor grad av en monopolrolle, og at man ønsker flere private inn nettopp for å kunne effektivisere. Når det gjelder system, som representanten Lundteigen tok opp: Ja, det finnes i dag et system hvor man faktisk har vurderingskompetanse. Man vurderer i dag på Modum Bad om en pasient trenger behandling i spesialisthelsetjenesten eller ikke. Den kompetansen har vært i dette systemet i åtte år. Det er den vi nå legger inn i denne loven, sånn at det blir legitimt og vi har den kompetansen. Jeg har lyst til å si at noe av det første som møtte meg da jeg kom på Stortinget, var et brev fra en far i mitt hjemfylke som var utrolig lei seg fordi datteren hans flere ganger hadde blitt tilbudt plass innen rusomsorgen i Oslo. Det visste han gikk gal vei, fordi hun da ville komme ut i det miljøet som hun ikke hadde godt av. Han ønsket at hun skulle komme på et privat sted. Det kostet nærmere 200 000 kr, og det hadde han ikke råd til. Han visste at det var plass der. Det er denne ordningen vi nå skal rette opp, slik at hans datter faktisk vil få en mulighet til å få behandling.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2015-04-14:
Representanten har gjentatte ganger uttalt at vi har gode offentlige sykehus, og at pasientene ønsker et tilbud nær der de bor. Arbeiderpartiet mener at dette er grunnen til at folk flest ikke ønsker seg fritt behandlingsvalg. Samtidig har representanten påstått at om det kommer flere private sykehus, vil tilnærmet alle ansatte flykte over dit, og det samme vil pasientene. Hva er grunnen til at representanten har så ekstremt liten tiltro til de offentlige sykehusene at hun tror at ingen egentlig ønsker å jobbe der, og hva er grunnen til at hun føler seg sikker på at pasientene, til tross for at de ønsker seg nærhet, vil velge å reise langt for å bruke et privat tilbud?
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2015-04-14:
Samfunnshensyn er jo litt større enn bare helse. Vi har et behov for å se på helheten i tilbudet over hele landet, vi har et behov for å se på kompetanse, på resultater, og det er et større bilde.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2015-04-14:
Jeg har ikke behov for å be noen om unnskyldning, for dette byråkratiet er det bare Arbeiderpartiet som har funnet. Jeg har prøvd å lese alle merknadene, og jeg prøver å lete for å finne hvor vi finner disse byråkratene. Systemet blir jo ikke noe annerledes. Det vil være å få en henvisning, akkurat som i dag. De fleste blir henvist til et sted, og de reiser dit og får sin behandling. Og så er det noen få som kan bruke valgfriheten. Tidligere har det hett fritt sykehusvalg. De har hatt akkurat det samme systemet. Nå er det litt flere som står på den listen, det er et større mangfold på den listen, og det er litt lettere å finne den listen. Det har ingenting med byråkrati å gjøre. Det handler om å gjøre det enkelt, fint og bra for pasientene.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2015-04-14:
For å nyttiggjøre seg poliklinisk behandling hvis en er alvorlig syk eller har en sterk avhengighet hvor en er veldig syk, så trenger en langtidsbehandling først. Da er det selvfølgelig viktig å få på plass at det tilbudet er der, og at en er rustet for det som kommer etterpå, når en kommer hjem. Så er det en helhetlig tilnærming som må skje i kommunene etterpå, og der er det kommunene som har sviktet. Vi kommer med en rusmelding nå til høsten som vil ta for seg det arbeidet som skal skje i kommunene, hvor det tverrfaglige arbeidet vil være helt avgjørende, og hvor bolig og poliklinisk behandling, tannbehandling, opprydding i gjeld – alle disse tingene – må henge sammen. Men det har ikke noe med fritt behandlingsvalg å gjøre, for det er det spesialisthelsetjenesten som skal ta seg av.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2015-04-14:
Representanten Toppe har i Bergens Tidende den 7. april en kronikk, og det er ganske mange påstander der. Mange av dem slår hverandre litt i hjel, men jeg har hengt meg litt opp i setningen om at «pasienter med enkle problemstillinger blir favorisert, ikke de med sammensatte lidelser og størst behov». Når nå fritt behandlingsvalg innføres for rus og psykisk helse, er mitt spørsmål: Er det slik å forstå at representanten mener at rusavhengige og personer med store psykiske lidelser som trenger heldøgns langtidsbehandling, ikke har sammensatte lidelser? Og mener representanten virkelig at disse ikke har et stort behov for behandling?
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2015-04-14:
Lysbakken har i NRK ytring den 29. mars skrevet at pasienter innen rus og psykiatri er spesielt dårlig egnet for fritt behandlingsvalg, og at det er uforståelig at disse brukes som prøvekaniner. Videre skriver Lysbakken at reformen passer best for enkle og avklarte tilstander, og at det er lite av det i rus og psykiatri. Jeg kan innledningsvis opplyse om at organisasjonene har reagert på at deres medlemmer blir kalt prøvekaniner. Men spørsmålet er følgende: Når tall fra Norsk pasientregister viser at bare om lag 14 pst. som venter på somatisk spesialistbehandling, har avklart tilstand, mens tall på avklaring innen psykisk helse og rus er på henholdsvis 45 pst. og hele 73 pst., vil Lysbakken da korrigere sitt innlegg i NRK ytring?
Niclas Tokerud (Arbeiderpartiet), 2015-04-14:
Forslaget om fritt behandlingsvalg legger opp til et betydelig byråkrati som skal inn- og utfase tilbydere i ordningen, fastsette priser og kontrollere aktørene. Og så skal man visstnok ta samfunnshensyn, men ikke helsepolitiske hensyn. Det er i den forbindelse nokså vanskelig å forstå hva som er forskjellen på de to begrepene. Hva er samfunnshensyn, og hva er helsepolitiske hensyn? Kan lederen av helsekomiteen her forklare hva som er forskjellen?
Niclas Tokerud (Arbeiderpartiet), 2015-04-14:
Jeg har behov for å få oppklaring på en ting til. Det ble kalt en mangeårig drøm med en innføring her i dag. Siv Jensen lovet før valget i 2013 en krig mot byråkratiet. Nå innfører Fremskrittspartiet, sammen med Høyre og samarbeidspartiene, en reform hvor et betydelig byråkrati skal inn. For meg virker det da som at Fremskrittspartiet enten skylder dem som de tidligere omtalte som byråkrater, eller sine velgere, en unnskyldning. Hvem er det Fremskrittsparti-politikeren og lederen av helse- og omsorgskomiteen vil rette sin unnskyldning til?
Niclas Tokerud (Arbeiderpartiet), 2015-04-14:
I en tale til Venstres landsstyremøte før valget i 2013 sa partiets leder, Trine Skei Grande, følgende om fritt behandlingsvalg: «Med Høyres helsepolitikk er det ikke de viktigste, uløste oppgavene som blir løst av de private, det er de mest lønnsomme. De private kan velge hva de vil tilby, og det offentlige må betale uansett. Samtidig sitter det offentlige helsevesenet igjen med de vanskelige og ulønnsomme oppgavene.» Er representanten Kjenseth enig med sin partileder i denne betraktningen? Hvordan skal man i tilfelle unngå at Trine Skei Grande får rett i sin kritikk?
Karianne O. Tung (Arbeiderpartiet), 2015-04-14:
Det er kjent at Kristelig Folkeparti har vært svært skeptisk til fritt behandlingsvalg. To sitater viser dette. Kristelig Folkepartis leder, Knut Arild Hareide, sier det sånn: «Denne modellen der de kommersielle og offentlige helseaktørene er parallelle, vil på sikt undergrave det offentlige helsevesenet.» Videre sier representanten Bollestad til Dagsavisen tidligere i år: «Vi setter spørsmålstegn ved finansieringen av fritt behandlingsvalg. Vi har kun én pengepung å finansiere helsesektoren med, og da må det være noen økonomiske føringer.» Synes representanten Bollestad at disse innvendingene er ivaretatt i forslaget som er fremmet av regjeringen? Og på hvilken måte vil representanten være med på å ivareta disse innvendingene?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2015-04-14:
Jeg synes representanten Kjenseth svarte i overkant enkelt på spørsmålet om det bemerkelsesverdige spranget ned fra hva Venstre sa før valget, og til det Venstre sier nå. Ifølge representanten Kjenseth er dette altså noe helt annet enn det Høyre snakket om før valget. Vel, det bildet tror jeg kanskje ikke alle fra Høyre er enig i. Jeg er heller ikke enig i det. Her kjenner vi igjen hovedtrekkene i det som høyresiden sa de ville gjøre, og som Venstre og Kristelig Folkeparti sa de var imot. Og da har jo Venstre løpt fra det som Venstre sa til velgerne, med mindre det ligger noe i denne innstillingen som er en hemmelig historie om at Venstre har nedkjempet Høyre og Fremskrittspartiet. Det er det veldig vanskelig for meg å se spor av i innstillingen, men jeg vil gjerne gi representanten en mulighet til å forklare oss på hvilket punkt det er Høyre er nedkjempet av Venstre i denne innstillingen.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2015-04-14:
Premisset er feil, fordi SV er for private aktører. Men vi gjør det viktige skillet som regjeringspartiene ikke gjør, nemlig å skille mellom ideelle og kommersielle aktører. Og det er et veldig viktig skille å trekke, fordi inntoget av kommersielle aktører som denne reformen kan føre til, nettopp kommer til å gå ut over de ideelle aktørene. Den store forskjellen på ideelle og kommersielle aktører er jo at ideelle aktører har som utgangspunkt at alle inntekter de får, skal tilbake i driften, mens de kommersielle aktørene skal ta ut utbytte. Vi er mot at skattekroner som skulle gått til helse, ender opp hos velferdsbaroner, store selskaper eller i skatteparadiser. Det er grunnen til at vi er mot en kommersialisering av helsevesenet vårt. Når det gjelder hva som var det viktigste vi gjorde for å styrke rusfeltet og psykisk helse, var det det samme som det vil være framover: mer ressurser til det feltet. Denne reformen gir ikke det, og derfor kommer den ikke til å gi de resultatene regjeringspartiene håper på.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2015-04-14:
For det første har også jeg god kontakt med organisasjonene, og i den grad de vil reagere, er de helt sikkert i stand til å gjøre det direkte til meg. Det som var mitt poeng, var det som er framført også med tyngde i høringsrundene, nemlig at det systemet regjeringspartiene nå innfører, vil passe best for det som er mest lønnsomt å gjøre, og det er enkle og avklarte tilstander. Det kan jo Høyre og Fremskrittspartiet argumentere imot, men det er altså ikke min påstand i utgangspunktet, det var bl.a. Legeforeningens påstand i høringen i komiteen. Vi vet at det innen rusfeltet, f.eks., er ulike syn på om dette passer i denne sektoren. Så jeg synes at regjeringspartiene avfeier, på en litt arrogant måte, ganske viktig kritikk som om den er totalt irrelevant. Jeg synes heller regjeringspartiene burde prøve å argumentere overbevisende for at denne reformen også kan bidra til økt behandling av de mer kompliserte, og i utgangspunktet minst lønnsomme lidelsene.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2015-04-14:
Jeg tror at det er en del som kan gjøres for å forbedre det frie sykehusvalget, og SV er for det. Men en skal huske på at en av de tingene som er bekymringsfullt bl.a. rundt det, er at det viser seg at det er de mest ressurssterke pasientene som er best i stand til å finne veien i systemet. Her skal de borgerlige partiene passe seg for at en ikke lager systemer i frihetens navn – for pasientene – som i praksis bare kommer noen pasientgrupper til nytte. Da blir det ikke mer frihet for veldig mange. Så er spørsmålet: Hvem får egentlig mer frihet av denne reformen? Er det i utgangspunktet pasienten, eller er det tilbyderne av kommersielle helsetjenester som får mer frihet, som i større grad enn i dag kan etablere tilbud de vet de tjener penger på, og være langt sikrere enn i dag på at de vil få betalt, og nå også betalt fra staten? Det er det som er problemet med fritt behandlingsvalg, at dette overfører prioriteringsmakt til aktører som primært skal tjene penger på helse.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2015-04-14:
Det er en selvmotsigelse i de borgerlige partienes argumentasjon: På den ene siden får vi høre at denne reformen vil bety veldig mye, private vil kunne behandle langt flere. På den andre siden blir vi som bekymrer oss for at det innebærer en omfattende privatisering, avfeid med at det bare er en illusjon. Begge deler kan umulig være sant på én gang. Hvis vi får en kraftig vekst i privat pasientbehandling, må vi som bekymrer oss for en omfattende kommersialisering, også ha rett. Det henger ikke på greip å argumentere på to måter på én gang. Jeg vil gjerne spørre statsråden om en ting som har vært oppe i høringsrundene, og det er knyttet til helseforetakenes bekymring for økt konkurranse om nøkkelpersonell. Det påpekte de i den første høringsrunden, og i høringen i komiteen var de veldig tydelige på at de ikke syntes de hadde fått noe tilfredsstillende svar fra regjeringen på det. Derfor lurer jeg på om helseforetakene tar feil eller om helseministeren også er bekymret for det.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2015-04-14:
Jeg vil bare kort tilbake til det statsråden sa i replikkordskiftet, der han slo fast at denne reformen, sånn som den nå ligger, vil ha noe å si for enkeltpasienter, men ikke noe særlig å si for volumet på pasientbehandling. Da må i så fall de borgerlige partiene bestemme seg for å slutte å si to ting på én gang, for vi får hele tiden høre at denne reformen er viktig for å få ned helsekøene. Det kan umulig være riktig, hvis det statsråden sa, var riktig. Det er en grei avklaring, synes jeg. Igjen: To ting som er motstridende, kan ikke være riktige på én gang. Jeg synes nok at en del representanter underslår at denne reformen etter hvert skal utvides til også å gjelde somatikken, og at det derfor ikke er et spørsmål om å prioritere rus- og psykiatripasienter foran andre pasienter, men et spørsmål om å innføre nye prinsipper i måten vi prioriterer på i hele helsevesenet. Da må jeg si at jeg synes deler av ordbruken her fra noen av de borgerlige representantene nærmer seg det jeg vil kalle lavt skolevalgnivå. Hvis noen tror at det er sånn at noen av oss som er i denne salen, har valgt å bli helsepolitikere fordi vi ikke bryr oss om pasientene, men er mer opptatt av systemet, blir jeg litt overrasket. Jeg tror ingen egentlig tror det. De ideologiske motsetningene i dette handler jo ikke om, som representanten Stensland sa, at det er noen som setter pasienten først, og noen som setter systemet først. Det handler om at vi tror på ulike systemer for å kunne gi pasientene det beste helsevesenet man kan. Jeg tror vi får en mye bedre debatt hvis vi tar debatten med en grunnleggende respekt for at vi alle vil det beste, men at motsetningene oss imellom handler om at vi tror på forskjellige virkemidler. Da får vi også en mer interessant politisk debatt, tror jeg. Jeg tenker vel at når en henfaller til et debattnivå der en får det til å se ut som om noen av oss egentlig ikke bryr oss om de mest sårbare pasientene, osv., er det ofte sånn at den typen retorikk er et tegn på at det politiske prosjektet ikke er så solid. I dette tilfellet tror jeg det er riktig, for den reformen som første del av bankes igjennom i dag, er en reform som i utgangspunktet før valget, med det valgresultatet vi fikk, ikke skulle hatt flertall i denne sal, fordi flertallet av representantene tilhører partier som gikk til valg mot den. Det er en reform som har fått sterk kritikk fra viktige høringsinstanser, men vi har heller ikke i dag hørt de borgerlige partiene tilbakevise nøkkelpunkter i den kritikken – knyttet til prioritering, knyttet til konkurransen om nøkkelpersonell og framveksten av en større kommersiell sektor i helsevesenet.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-04-14:
Fritt behandlingsvalg i spesialisthelsetjenesten er en av åtte viktige ideologiske reformer fra Høyre–Fremskrittsparti-regjeringa. Dette var en viktig uttalelse fra Høyres statssekretær Kristin Holm Jensen i Kommunal- og moderniseringsdepartementet i gårdagens møte i Buskerudtinget i Drammen – en ideologisk reform altså. Det skal gi store resultater. Private selskaper skal stille diagnose og utføre behandling for langt flere pasienter enn i dag. Mange fylker planlegger nå nye somatiske og psykiatriske sykehus – svært kostbare investeringer. Mine to spørsmål er følgende: Forventer statsråden at fritt behandlingsvalg vil føre til at en mindre andel av befolkningen vil få behandling ved offentlige sykehus? Skal dette tas hensyn til ved den kapasitet som planlegges ved bygging av nye offentlige sykehus?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-04-14:
Lundteigen!
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-04-14:
Norske offentlige sjukehus gjør en god jobb i behandlinga av folk. Stadig flere lidelser behandles, og behandles med bedre resultat, og vi har veldig mange gode fortellinger. Men samtidig er det en snikende utrygghet ved sentralisering av føde- og akuttilbud, og det er for lange køer for planlagte inngrep. Temaet nå er ikke akuttilbudet. Temaet nå er å sette pasienten i sentrum, redusere ventetider, køer og å bedre kvaliteten, og det er store forbedringsmuligheter i de offentlig eide sjukehusene. Organisasjon og ledelse av statlige sjukehus er langt fra god nok. Det er nødt til å skapes et effektivt møte mellom pasient og lege. Det gjøres ved at en stoler på folk som står i førstelinja, at en har en stedlig ledelse, at en har en folkevalgt styring. Som medlem i kontrollkomiteen har jeg dessverre altfor mange erfaringer der med hvordan offentlig eide sjukehus ikke fungerer godt nok. Det trengs en ny organisasjon og ledelse, og her er det virkelig forbedringsmuligheter. I dag er arbeidsdelinga mellom offentlig eide, ideelt eide og privat eide sjukehus, og vi har det både i somatikk og i psykiatri. Senterpartiet er for sterke offentlig eide sjukehus, med gode ideelt eide og aksjeselskapseide sjukehus som supplement, men for ideelt eide og aksjeselskapseide sjukehus har Senterpartiet krav om avtale med den som betaler – staten. Og det burde også være naturlig for Høyre og Fremskrittspartiet at den som betaler, har en viss kontroll med hva en betaler for. Det er en sentral del av nødvendig styring og kontroll. Den som betaler regninga, må ha innflytelse. Fritt behandlingsvalg – hva er det? Selskaper med det formål å tjene penger, stiller diagnosen og utfører behandlinga, og staten betaler. Hvor finnes et tilsvarende system? Hvor finnes et tilsvarende system – at det er private som stiller diagnosen og utfører behandlinga, og så er det det offentlige som betaler? Det er sterkt å oppleve debatten her i dag. Det er umulig med et slikt system for det offentlige å kontrollere om kostnadene står i forhold til jobben som er gjort. Og som min medrepresentant Kjersti Toppe sa: Det er også umulig å kontrollere om det er gjort mer enn det som er nødvendig, altså overbehandling, for å tjene mer. Dette er et system som har en enorm systemfeil. Høyre og Fremskrittspartiet går inn i systemfeilen med åpne øyne. Kristelig Folkeparti og Venstre slutter seg til systemfeilen etter at de har gått til valg på det stikk motsatte – de snur altså trill rundt! De har fått mandat på et annet system og snur her i salen for å gi regjeringa flertall. Det er noe som folk vil merke seg – en slik manglende marg hos folkevalgte.