Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2000-06-13:
Problemer med sykehusøkonomien er ikke av ny dato, og med en fortid i fylkespolitikken kan jeg vise til flere tiår med stadig debatt omkring dette temaet. Fylkeskommunene som sykehuseiere har ofte vært i en mellom barken og veden-situasjon i forhold til sykehusene som tjenesteutøver på den ene siden og staten, som i hovedsak setter de økonomiske rammene, på den andre siden. I flere tilfeller har den økonomiske situasjonen for helse- og sykehusvesenet ført til et uverdig svarteper-spill. Ulike økonomiske dekningsmodeller har vært praktisert og blitt forkastet. Innføringen av DRG-systemet og innsatsstyrt finansiering er det som de siste årene har vært systemrådende når det gjelder det somatiske sykehusvesenet, og dette sammen med rammeoverføringene til fylkeskommunene gir i hovedsak det økonomiske grunnlaget for drift av våre sykehus ute i fylkene. Høsten 1999 var det en erkjennelse både i Stortinget og i sentrumsregjeringen at det igjen var store forskjeller i oppfatningen av det økonomiske grunnlaget for sykehusdriften mellom staten og sykehuseierne. Både Stortinget og sentrumsregjeringen var innstilt på å få foretatt en bred gjennomgang og vurdering av situasjonen med alle berørte parter, og så legge fram forslag til tiltak for å styrke driften. Den økonomiske situasjonen for sykehusene og fylkeskommunene var for øvrig så vanskelig høsten 1999 at det etter nærmere kontakt med sentrumsregjeringen ble signalisert fra denne at den var villig til å foreta en ekstrabevilgning allerede før årsskiftet. Som saksordfører for den saken må jeg si at det var svært positivt at vi fikk til en bred enighet slik at det på det tidspunktet kunne tilleggsbevilges 254 mill. kr til sykehussektoren. Sentrumsregjeringen gikk av bare dager før den skulle legge fram sin stortingsproposisjon om sykehusøkonomien. Grunnlaget for proposisjonen var imidlertid lagt gjennom det arbeidet som var utført i referansegruppen, med deltakelse fra Kommunenes Sentralforbund, fylkeskommunene sentralt, sykehusadministrasjonen, Kommunal- og regionaldepartementet, Finansdepartementet og selvsagt Sosial- og helsedepartementet. Videre var det under arbeidet nær kontakt med de sykehusfaglige forskningsmiljøene. Arbeiderpartiregjeringen la så fram St.prp. nr. 47, som vi i dag behandler, etter sin tiltredelse nå i vår. Referansegruppen konkluderte, under visse forutsetninger, med at det var en avstand mellom kostnadene ved økt pasientbehandling fra 1997 til i år og fylkeskommunenes økonomiske inntektsgrunnlag for å dekke disse kostnadene, på om lag 2,1 milliarder kr. Nåværende regjering foreslår i proposisjonen å dekke dette gapet med 1 250 mill. kr. Det betyr at av de 2,1 milliarder kr som referansegruppen påpekte som totalt behov, gjenstår det ca. 850 mill. kr som ikke er inndekket i forslaget. Man må videre ta hensyn til at 510 mill. kr av Regjeringens forslag går til det staten skal betale i ISF-andel for merproduksjon i 1999, samt videreføring av denne aktiviteten i år. Det er også i Regjeringens forslag et øremerket tilskudd til Rikshospitalet på 40 mill. kr, noe som gjør at underdekningen i forhold til behovet på 2,1 milliarder kr blir enda større. Alle partiene i sosialkomiteen er imidlertid enige om at noe av inndekningen må også sykehusene og sykehuseierne ta gjennom sitt delansvar, og at dette må gjøres først og fremst gjennom de gevinster bedre organisering og effektivisering kan bidra til. Senterpartiet mener at statens andel av kostnadsdekningen for sykehustjenestene må styrkes utover Regjeringens forslag, og er glad for at det i hvert fall er et flertall for å tilføre 520 mill. kr til økt pasientbehandling utover Regjeringens forslag. Av dette skal 300 mill. kr gå til styrking av kap. 730 post 60. Dette skal gi grunnlag for nødvendige justeringer, som bl.a. justering av enhetsprisen. 220 mill. kr skal gå til styrking av fylkeskommunenes rammer. Jeg ønsker å understreke så sterkt jeg kan, at fylkeskommunenes økonomi for framtiden må styrkes ytterligere gjennom rammeoverføringene, og det er svært viktig at fylkenes frie inntekter kan økes også for helsevesenets del. Det vi i dag ser, er at en for sterk fokusering på finanseringssystemet med ISF fører til en svekkelse av andre områder som ikke dekkes av denne ordningen. Spesielt er det her grunn til å nevne psykiatrien, men også somatikken kan bli skadelidende da fylkene ikke har tilstrekkelige midler til egenandelsdekning av f.eks. sykehusutstyr. Når det gjelder statens andel til anskaffelse av sykehusutstyr, har Regjeringen i forbindelse med behandling av revidert nasjonalbudsjett opplyst at statens forpliktelser i forhold til utstyrsplanen er ivaretatt full ut for i år. I tråd med regjeringspartiets egen merknad i innstillingen vil jeg understreke at det er en klar forutsetning for disposisjoner som nå gjøres, at det i statsbudsjettet for 2001 blir ført opp nok til å ivareta statens andel på 60 pst. for innkjøpt sykehusutstyr, og at utstyrsanskaffelsesplanen kan gjennomføres som forutsatt. Sentrumsregjeringen økte den såkalte kryptakgrensen med 2 pst., og vi støtter nå forslaget om å heve kryptaket med ytterligere 1 pst. Når det gjelder andre viktige områder som har betydning for sykehusøkonomien, har jeg lyst til å nevne betalingsordningen for gjestepasienter, men det forslaget som Regjeringen eventuelt kommer tilbake med, at den skal knyttes til DRG-ordningen, vil vi se nærmere på når det kommer.