trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2015-04-08:
Det er et faktum at denne regjeringen startet hele kommunereformen med struktur, med å tegne kart, og så skulle oppgavene komme etter hvert. Nå har kommunene ventet i ett og et halvt år for å se hvilke oppgaver som skulle overføres fra staten og ned til kommunene. Svaret er at det ble veldig få, for de aller viktigste oppgavene som skal overføres, overføres fra fylkene til kommunene, ikke fra staten til kommunene. Når det gjelder oppgaver fra staten til kommunene, er det et assortert utvalg som innbefatter utslippstillatelse for grønnsaksvaskeri, støysaker som angår motorsport, skytebaner og vindmøller, idrettsfunksjonell forhåndsgodkjenning av svømmehaller, ansvaret for TT-ordningen og tilskudd til drift av taubane. Det er jo de små sakene! Det er klart at kommunene har hatt store forventninger om at dette skulle være en reform der det virkelig ble overført oppgaver fra staten til kommunene, og mange er veldig skuffet. Skuffet er også statsministerens partifelle Gunn Marit Helgesen i KS. Hun sier at dette er ikke en reform for desentralisering, men en reform for mer statlig styring. Hvordan ser statsministeren på sin partifelles og mange ordføreres reaksjon?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2015-04-08:
Det blir ofte fokusert på den store utfordringen som klimautslippene er. Det er viktig at en er opptatt av løsningene, mulighetene som ligger i omstilling og mulighetene som ligger i grønn vekst. Det kommer vi til å merke på mange områder når det gjelder næringslivet generelt, når det gjelder transport, når det gjelder fornybar energi og også når det gjelder biobaserte næringer. Der ligger det kanskje noen ekstra muligheter fordi de har det i seg at en både kan skape et nytt og sterkt næringsliv, men samtidig også bidra til å redusere klimagassutslipp betydelig. Det er klart at det på Stortinget er en viss usikkerhet om hvor raskt regjeringen vil agere når det gjelder spørsmålet om en del av de tiltakene som trengs, for nå skal regjeringen forhandle med EU om utslippsforpliktelsene. Det er en risiko for at en skyver tiltakene og det en ønsker å gjøre, foran seg, i påvente av de forhandlingene en skal inn i med EU. Spørsmålet er vel egentlig særlig når det gjelder de biobaserte næringene, når det gjelder biogass, når det gjelder skog og når det gjelder drivhussektoren – hvordan vil regjeringen bidra til en omstilling og utvikling som må komme i gang raskt?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2015-04-08:
Vi er klar over at det foregår samtaler, men dette berører ting som denne salen tidligere har behandlet, og som den nå også for så vidt drøfter, og det er saker som er utsatt ganske betydelig. Det er en del spørsmål som skaper litt stuss. Det ene av dem er fire og et halvt års botid i Norge for de lengeværende barna som eventuelt får sine saker behandlet på nytt. Her har det tidligere vært en forståelse om en kortere tidsperiode, tre og tre og et halvt år, og det har også vært slik at en har sagt at det ikke skal settes et konkret årstall, fordi en må vurdere den konkrete tilknytningen som et barn har til Norge. Problemet med å sette fire og et halvt år er at da mister en den muligheten til en konkret vurdering av et barns tilknytning til Norge, og en kan dermed komme i den situasjonen at enkelte barn som har en sterk tilknytning, men ikke har fire og et halvt år, ikke får sin sak vurdert på nytt. Det har vært et krav fra Kristelig Folkeparti bl.a. om å se videre på det. Er det noe som statsministeren og Høyre og regjeringen er opptatt av?
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2015-04-08:
For å kunne gjennomføre kommunereformen er det knyttet en del økonomiske virkemidler til det, såkalte belønningsordninger. De er delt inn i tre pengesekker, kaller jeg det. Det er at de får beholde inndelingstilskuddet, 15 pluss 5 år. Det er reformstøtte, begrenset oppad til 30 mill. kr, og engangskostnader, såkalte pukkelkostnader, begrenset oppad til 65 mill. kr. De to siste pengesekkene er regulert etter folketallet i de nye kommunene som kommer, mens den første, inndelingstilskuddet, er den gamle, gode kommunerammen. Da lurer jeg på finansieringen av reformen videre. Vil regjeringen finansiere reformstøtten og engangskostnaden ved ekstrabevilgning, eller vil det tas av inndelingstilskuddet?
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2015-04-08:
Dette er veldig kompliserte saker – det er lett å forstå – og det er vanskelig både å se konsekvenser og tenke ut hva som er riktig politikk. Så jeg takker for brevet og oppklaringen som kom etter spørsmålet sist gang. Men nå er det en litt ny situasjon på bakgrunn av det UDI har sagt og på bakgrunn av den rettssaken som vi leser om i dag. Nå blir mitt spørsmål: Har dette ført til noen endring i praksis, eller vil det føre til noen endring i praksis?
André N. Skjelstad (Venstre), 2015-04-08:
Som bakteppe er det flere som har vært innom at den kanskje mest sentraliserende og strukturdrivende reformen som vi har hatt i nyere tid, er Samhandlingsreformen som de rød-grønne iverksatte. For Venstres del er det vesentlig at vi flytter makt, og desentraliserer makt og myndighet. Nettopp derfor har vi stått på for å få på plass regioner. Jeg lurer litt på hva som er statsministerens inngang til det. For Venstres del ser vi at regioner i større grad vil være med på å skape maktbalanse i hele landet. Vi i Venstre fikk gjennomslag i fjor for nettopp å beholde regioner – mellomnivået. Hvordan ser statsministeren for seg at dette kan rigges framover?
Terje Breivik (Venstre), 2015-04-08:
Eg vil starta med å gje statsministeren velfortent ros – ros fordi ho har vore prisverdig klar på at me må førebu oss på at det grøne skiftet kjem raskare enn me trudde, men òg fordi ho så klart seier frå at det er eit ynskt skifte og eit skifte som medfører store moglegheiter, føresett at me legg til rette for at det skal skje. Det er òg på sin plass å understreka at me i godt samarbeid har teke viktige steg for å få til eit grønt skifte på avgjerande område. Statsbudsjettet som no har verka i tre–fire månader, medfører t.d. eit større grønt skifte for transportsektoren enn noko av det me såg under dei raud-grøne. For Venstre er det openbert at ein strategi for å bremsa utviklinga lengst mogleg er ein feilslegen strategi. Oppgåva er å bidra til at fart og retning gjer at utviklinga vert best mogleg for flest mogleg, ikkje minst å forsterka alt det spennande som alt skjer i næringslivet og i eksportindustrien. Difor er òg hovudtemaet på landsmøtet til Venstre som startar på fredag, grøn vekst. Korleis kan me leggja til rette for det som den siste rapporten frå FNs klimapanel konkluderer med – at det kan vera berekraftig med framleis vekst, gjeve at veksten er grøn? Skal me få det til, er det avgjerande at det offentlege går i front, at meir av dei samla løyvingane til forsking fører til grøn vekst, at meir av offentleg kapital vert investert i det som har potensial til å verta lønsame grøne bedrifter, og at me brukar skattesystemet til å stimulera det me vil ha meir av: fleire nye norske miljøvenlege bedrifter. Så spørsmåla til statsministeren er, punkt 1, om ho er samd i at det å satsa på grøn vekst er det viktigaste me kan gjera i åra som kjem, og punkt 2, kva statsministeren sjølv meiner er dei viktigaste tiltaka for å få til ei grøn omstilling.
Terje Breivik (Venstre), 2015-04-08:
Takk for svaret frå statsministeren, og det er bra ho kom inn på olje- og gassbransjen. I Dagens Næringsliv i går kunne me lesa at norske bedriftsleiarar melder om nullvekst, og spesielt er det leverandørindustrien knytt til olje og gass som slit. Men òg innanfor olje- og gassnæringa er det mogleg å gjera grep som både stimulerer leverandørindustrien som slit i dag, og som bidreg til eit grønt skifte. Eg vil peika på to verkemiddel som Venstre er oppteke av. Det eine er å gjera det meir lønsamt å investera i enøk på sokkelen – eit enormt potensial – gjennom eit grønt skatteskifte for oljesektoren. Det andre er å få realisert dei unisone ynska industrien har om å få etablert eit fullskala pilotanlegg for havvind, t.d. ved at Utsirahøgda heilt eller delvis vert forsynt med elektrisitet frå havvindturbinar. Så oppfølgingsspørsmålet er kort og godt om statsministeren i samarbeid med Venstre vil vera med på å danna grøn vekst òg innan leverandørindustrien som er knytt til norsk olje- og gassproduksjon.
Pål Farstad (Venstre), 2015-04-08:
For en måned siden var jeg sammen med Trine Skei Grande på besøk hos Norsk Maritimt Kompetansesenter i Ålesund. NMK huser vel 800 høykompetanse arbeidsplasser innen maritim sektor. Hovedbudskapet til oss var at de var klar til å ta en lederrolle for ny miljøvennlig teknologi og til å ta en ledende posisjon i det nye voksende grønne markedet – nasjonalt og globalt. Kort sagt: De er på lag med framtida. Men for å få det til er de avhengige av noen nasjonale tiltak, bl.a. at ferger, kystfraktfartøy og hurtigbåter innen 2030 skal ha nullutslipp og at vi får på plass et anbudsregime knyttet til nullutslippsteknologi for nye fergeanbud så raskt som mulig, helst innen 2016. Dette er tiltak som ikke koster penger, men som stiller krav om politisk lederskap, om å tørre å satse på det grønne skiftet istedenfor gårsdagens løsninger og teknologi. Så mitt spørsmål til statsministeren er følgende: Vil statsministeren stå sammen med den maritime næringen for å få til det grønne skiftet?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2015-04-08:
Debatten om det grønne skiftet er ofte en debatt som handler om noe der framme. Det kompliserte, tror jeg for alle, er å være konkret om hvilke tiltak som må gjøres nå for å være med i kampen om det grønne skiftet. Statsministeren nevner selv noen spennende områder: medisin, helse, medisinteknologi osv. Det vi erfarer, og som er den store mangelvaren for å kommersialisere den kunnskapen vi har på dette området, er mangel på kapital for å følge produktene inn i en kommersiell utvikling. Hva vil statsministeren bidra med på det området? Det er det interessant å få et svar på. Så har Stortinget ved en rekke anledninger det siste halve året diskutert grønn vekst og muligheter innenfor begrensede områder som f.eks. grønn datalagring, teknologinøytrale, grønne meravskrivninger innenfor fornybar energi osv. Men vi hører ofte at regjeringen svarer nei på de spørsmålene som blir reist i disse debattene. Når vil regjeringen konkretisere sine tiltak når det gjelder grønn vekst, og kan vi forvente at Norge vil være ledende i å tiltrekke seg nye grønne investeringer for framtiden?
Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2015-04-08:
Lavere lønnsvekst, lavere oljeinvesteringer, lavere renter, økt arbeidsledighet – det er framtidsutsiktene som de aller fleste økonomer ser for seg for norsk økonomi. Vi så senest et eksempel på det i DN i går, hvor 25 makroøkonomer svarte på en spørreundersøkelse som avisen hadde gjennomført. Etter at denne regjeringen tiltrådte, har farten i økonomien avtatt, sysselsettingsveksten er svakere, og arbeidsledigheten har økt. Regjeringens svar på det så langt har vært å gjøre det mer kostbart å permittere ansatte framfor å gå til oppsigelser. Som følge av det har flere mistet jobben, og bedriftene mister verdifull kompetanse. Ifølge Norsk Industri kunne så mange som 3 000 ansatte i deres bedrifter blitt permittert istedenfor å miste jobben i fjor. I stedet har regjeringen gjort det til sin hovedprioritet å kutte skattene for landets mest velstående, skattekutt som regjeringen ikke har kunnet godtgjøre bidrar til annet enn vekst i forskjeller. Med den situasjonen som vi ser i norsk arbeidsliv nå, vil statsministeren og regjeringen, som Arbeiderpartiet har gjort i våre alternative budsjetter, reversere innstrammingen som denne regjeringen gjorde i permitteringsregelverket?
Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2015-04-08:
Jeg tror vi kan slå fast at statsministeren overtolker mitt spørsmål hvis hun i det hørte at jeg forsøkte å legge skylden for oljeprisutviklingen på regjeringen. Det kan hun ta helt med ro. Det er et faktum at vi står oppe i den situasjonen nå, og mitt spørsmål dreier seg om hvordan regjeringen responderer på det. Så har vi også registrert at arbeidsministeren har invitert til dialog med partene om permitteringsregelverket, og at statsministeren nå går langt i sitt svar i å varsle en reversering. Det er bra, fordi det har en samlet arbeidstaker- og arbeidsgiverside lenge etterlyst. Da blir mitt oppfølgingsspørsmål: Erkjenner statsministeren nå at regjeringens svekking av permitteringsregelverket var et feilsteg?
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2015-04-08:
Den økonomiske situasjonen er krevende for stadig flere. I DN i går sto det på forsiden: «Nå kommer nedturen» og «full brems». Det kan vi fra Vestlandet skrive under på. Skip går i opplag, sjøfolk permitteres, og leveringen av skip fra norske verft blir utsatt. Etter en besøksrunde på fire verft med LO-lederen på Søre Sunnmøre var tilbakemeldingen veldig entydig: Veldig mange har allerede måttet bli permittert, og flere skal bli det. Da er det viktig å lytte til partene, som har vært veldig tydelige i signalene til regjeringen om at dette må man gjøre noe med. Det høres ut som om ting er på gang her, og det er veldig bra. Men da har jeg et spørsmål til statsministeren: Hvor er regjeringens handlekraft til politisk å levere en aktiv næringspolitikk for å møte det oljeomslaget som vi nå står overfor, og ikke møte det med en situasjon med høyrenøytralitet?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2015-02-03:
Jeg har gleden av å fremme et forslag på vegne av Oskar J. Grimstad, Odd Henriksen og meg selv om endring i lov om motorferdsel i utmark og vassdrag. Midlertidig bestemmelse om snøscooterløyper i tidligere forsøkskommuner. Jeg ber om at dette blir behandlet etter Stortingets forretningsorden § 39 c.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2015-02-03:
Vi har hele tiden hatt et langsiktig mål om at 3 pst. skal gå til forskning, men vi har variert når det gjelder tallfesting av årstall, det er helt riktig. Jeg synes det er langt mer interessant at det mangler en plan for hvordan dette skal gjennomføres, for Høyre har vært klar på dette tidligere, og Høyre sitter nå med statsråden. Skal vi få dette til, betyr det langt mer for Norge, som i utgangspunktet har et så høyt brutto nasjonalprodukt, hvor olje- og gassektoren holdes utenfor dette måltallet, og hvor vi har en næringsstruktur som gjør det langt mer krevende enn hos våre naboland som vi vil sammenligne oss med. Så det som er det interessante for alle her i salen, må være hvordan vi skal nå dette, i stedet for å stå og diskutere om det er 2020, som mellompartiene gikk inn for, 2030, som Høyre og Fremskrittspartiet gikk inn for, eller et ubestemt mål, som vi gikk inn for, men som vi nå støtter Høyre på.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2015-02-03:
Jeg takker for spørsmålet. Det gir meg anledning til å forklare hvorfor, og det er nemlig det at prinsipielt mener Arbeiderpartiet at Stortinget ikke skal drive med utredning. Når meldingen er såpass tynn som den er, mener jeg at vi må sende ballen tilbake til regjeringen og be den gjøre det forarbeidet som ikke vi har tenkt å ta over for regjeringen, nemlig at de skal forberede saker, de skal utrede, og de skal komme med konkrete forslag som Stortinget tar stilling til. At vi skulle sitte i komiteen og skrive side opp og side ned – vi har skrevet mange sider, og egentlig mer enn det man kunne forvente når man ser hvor tynn denne meldingen er – og fylle på voldsomt på utdanning, mener jeg prinsipielt faktisk er noe vi bør holde oss for gode til.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2015-02-03:
Det er mange ting som vi tar opp i denne meldingen for å løse en del av utfordringene. Det er mye mer konkretisering, og jeg kan se at Venstre til min glede er med på noe, men ikke alt. De trekker seg også litt tilbake, av hensyn til regjeringspartiene, åpenbart. Når det gjelder museumsbyggene, handler det om økonomi. Fortsatt er det uklart hvordan finansieringsordningen, som vi skal behandle senere i vår, vil være. Men det er klart at museumsbyggene er viktige for de store universitetene, som har det ansvaret. Når det gjelder midlertidigheten, gjorde vår regjering mye på midlertidighet i universitets- og høyskolesektoren. Det førte til at midlertidigheten gikk ned, noe som også statsråden har bekreftet at den gjorde. Så får vi følge med videre – for nå er dette med tjenestemannsloven sendt ut på høring – og se om det er et spor å forfølge. Jeg mener at vi skal bruke mange typer virkemidler for å se om vi får ned midlertidigheten, som er uheldig, også i den sektoren.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2015-02-03:
Arbeiderpartiet tror vel ikke på at vi kan trylle fram flere penger med nye mekanismer. Man har de pengene man har, og så handler det om prioriteringer. Jeg mener at denne sektoren er viktig å prioritere. Vi må sikre noe framtidig også. Målet om 1 pst. offentlige bevilgninger til forskning og utvikling er et sånt virkemiddel, som da også vil føre til at man ivaretar byggene bedre. Men i mitt innlegg tok jeg opp nettopp dette med vedlikehold av gamle bygg, som ikke er med i meldingen i det hele tatt, men som både Venstre og Arbeiderpartiet ønsket i forskningsmeldingen. Det står ikke noe om opptrappingsplan for nybygg heller. Det mener jeg langt på vei, sammen med nok penger, vil være det som vil løse de utfordringene når det gjelder bygg, som representanten Trine Skei Grande tar opp.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2015-02-03:
Jeg vil gi statsråden ros og si meg enig i at dette gir mer forutsigbarhet enn slik det har vært tidligere. Likevel handler jo diskusjonen nå om det er forutsigbart nok og konkret nok. Årsaken til at vi er opptatt av forutsigbarhet, er at sektoren trenger det hvis den skal bli god. Det er derfor vi stresser det på veldig mange områder, bl.a. når det gjelder å lage en detaljert rekkefølge på framtidige bygg, lage et grovriss av antallet studieplasser – det påvirker også forskningsressursene – investeringer i forskningsinfrastruktur over en tiårsperiode og vedlikeholdsplan for bygg. Det jeg nå lurer på om statsråden kan si noe om, er: Hvilke fordeler er det for sektoren at konkretiseringen blir ganske liten på de punktene jeg nå har trukket opp?
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2015-02-03:
Jeg har behov for å kommentere litt om utdanning, som har preget debatten. Statsråden innrømmet i et av sine innlegg at det er behov for å tenke utdanningskvalitet. Vi etterlyser handling når det gjelder utdanningskvalitet. Jeg har lyst til å vise til et NOKUT-notat fra 2014, hvor det advares nettopp mot å nøye seg med bare å styrke fagmiljøene i sektoren, som er hovedargumentasjonen til regjeringspartiene, nemlig at hvis vi styrker fagmiljøene, er det nærmest en lovmessig sammenheng mellom gode fagmiljøer og god utdanningskvalitet. Sånn er det ikke. Det man må gjøre, som NOKUT er ganske tydelig på, er å gi klare retningslinjer på hvordan utnytte dette kvalitetsløftet som foregår i fagmiljøene, til å heve utdanningskvaliteten også. Det handler litt om å kalle en spade for en spade, for det er store utfordringer i mange institusjoner med å prioritere utdanningskvalitet. Det er en kamp om ressurser mellom undervisning og forskning. Det er det det handler om, og det må vi tørre å si åpent. Jeg opplever at alle bare snakker opp utdanningskvalitet uten å konkretisere det, og det er det som er problemet med meldingen. Det er sånn at incentivene og den politiske oppmerksomheten som prioriterer forskning, er vesentlig kraftigere enn det som stimulerer utdanningskvalitet. Konsekvensen blir at handlingsrommet for institusjonene, som Røe Isaksen etterlyser at vi skal bruke i større grad, blir mindre, fordi det er forskningen som hele tida snakkes opp, det er forskningen som det hele tida fokuseres på, og forskningen har f.eks. et sterkt forskningsråd. Alt som handler om utdanningskvalitet, er fragmentert og lite til sammenlikning. Vi må ha målrettede tiltak på nasjonalt nivå om vi skal nå disse målene, og det er NOKUT veldig klare på. Vi kan alltids ha incentivordninger for forskning – mye der og mindre på utdanning. Hvis vi ser på SFF-ene – Sentre for fremragende forskning – har de 287 mill. kr i sitt 2014-budsjett. Hva har SFU-ene, som vi er opptatt av i vår innstilling? De har 16 mill. kr. Det er en kjempestor forskjell i vektleggingen. Dessuten vet vi for lite. Studiebarometret, som studentene selv bidrar med, er retningslinja vår. Det er altfor lite når vi skal lage en politikk. Vi trenger en evaluering og et oppdrag som NOKUT og Forskningsrådet f.eks. kan gjøre sammen. Jeg synes rett og slett at statsråden bør følge opp alle punktene i NOKUTs notat, og så bør han ha det på plass lenge før meldingen kommer i 2017, for først da viser han at han tar på alvor det som veldig mange i sektoren snakker om, ikke minst studentene, og som vi må lytte til, nemlig at utdanningskvaliteten ikke er god nok.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2015-02-03:
Først en kommentar til diskusjonen rundt debatten. Jeg tror vi skal være såpass ærlige og si at dette er en normal diskusjon i Stortinget – sånn jeg ser det – mellom opposisjon og posisjon. Da må vi tåle at man ikke er enig om alt motparten sier. Så vidt jeg har kunnet følge med, har i og for seg alle opposisjonens talspersoner snakket pent om at planen legges fram, at det er en del bra ting, men at vi må tillate oss å ha en åpen diskusjon om hva vi mener mangler. Det mener jeg hører hjemme her i salen. Så til et tema som ikke har vært så mye oppe, og som jeg mener er viktig at blir sagt i denne diskusjonen. Det er nemlig at disse samfunnsområdene vi satser på, samfunnssikkerhet og beredskap, er tatt opp av Kristelig Folkepartis representant Anders Tyvand, mens hav, teknologi, miljø, velferdsstat osv. er områder som vi vektlegger tydelig i planen. Der må andre departement enn Kunnskapsdepartementet også være pådrivere. Det som bekymrer meg, er at kunnskapsministeren la fram en god forskningssatsing – i og for seg – i årets budsjett. Der var det en økning med et beløp som man kan være fornøyd med, men problemet er at bortsett fra Næringsdepartementet er det ett departement som holder seg stabilt, de andre kutter i forskningen. Det er veldig bekymringsfullt, for det er de som skal drive helseforskning, det er de som skal drive samfunnssikkerhets- og beredskapsforskning. Vi trenger økninger på Forsvarsdepartementets budsjett til forskning, og på Justisdepartementets budsjett, på Samferdselsdepartementets budsjett osv. Det er noe man skal vite at komiteen er opptatt av, både denne og den forrige komiteen – vi er nødt til å ha et trykk på de andre fagfeltene som vi ikke har mulighet til å følge opp like godt som vi vil gjøre i denne komiteen, og som de statsrådene vi har i vår komité, vil gjøre. For å lykkes med det samfunnet vi skisserer i denne meldingen, må alle statsrådene stille opp – alle må prioritere at de må øke forskningen i sine budsjetter. Så har jeg lyst til å takke for de konkrete svarene som handlet om utdanningskvalitet, som kom fra statsråd Røe Isaksen, og som jeg oppfattet som positive og gode – vi får vite i dag at det skal komme en egen melding. Det var noe vi ikke fikk svar på – det henger fortsatt i lufta, etter min mening. Men jeg lurer likevel litt på hvordan det kan ha seg at statsråden setter sine egne i den situasjonen at de går imot merknader internt i innstillingen som de nå plutselig er for. Det gjelder en stortingsmelding. Det burde man kanskje unngått ved å ha en litt mer helhetlig tilnærming til det. Der har representanten Knag Fylkesnes et godt poeng – det blir for mye armer og bein, det blir for uklart hva som er den store planen her, og det henger ikke i hop.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2015-02-03:
Jeg tar ordet fordi jeg mener det er litt viktig at vi skiller mellom langtidsplan og forskningsmelding. Statsråd Røe Isaksen viste til to forskningsmeldinger, forskningsmeldingen 2009 og forskningsmeldingen 2013, som er overordnede politiske dokumenter der det ikke står om den type konkrete bygg, antall bevilgninger, antall stillinger osv. Det er derfor vi har fått langtidsplanen. Det er den som skal fylle det strategiske dokumentet med den type innhold. Det er derfor vi også er opptatt av konkretisering, for en langtidsplan er konkretiseringen av forskningsmeldingen – det er sånn den er ment. Da synes jeg det blir litt rart og pussig å dra fram akkurat det. Det er budsjettene som tidligere har vært de dokumentene som har vist de konkrete grepene som skal følge opp forskningsmeldingene. Nå har vi fått en langtidsplan, som i og for seg skal følge opp den forskningsmeldingen som ligger til grunn for dette. Her mener jeg det er litt viktig at vi er litt ryddige. Så er det mulig, selvfølgelig, at statsråden tar initiativ til eventuelt å endre på dette, men fortida – det som er historie – bør i hvert fall være korrekt, etter min mening.
Kristin Vinje (Høyre), 2015-02-03:
Senest i juni 2013 i forbindelse med behandlingen av forrige forskningsmelding mente de rød-grønne partiene at det ikke var hensiktsmessig å tidfeste et ambisjonsmål om investeringer i forskning og utvikling. Noe av det første Arbeiderpartiet bidro med i forskningspolitikken, som i åtte år ble styrt av SV, var å fjerne tidfestingen av 3 pst.-målet. Allerede i forbindelse med behandlingen av sin første forskningsmelding, Vilje til forskning, i 2009 ble denne tidfestingen fjernet uten noen nærmere angitt begrunnelse. I innstillingen til langtidsplanen har nå pipa fått en annen lyd. Nå støtter Arbeiderpartiet tidfesting av 3 pst.-målet. Arbeiderpartiet mener tydeligvis at det er riktig å ha et langsiktig mål om å øke investeringene i forskning til 3 pst. innen 2030 så lenge de er i opposisjon, og det står i skarp kontrast til deres manglende ambisjoner da de selv satt i regjering. Hva har fått Arbeiderpartiet til å snu og innse at 3 pst. av BNP bør gå til forskning innen 2030?
Kristin Vinje (Høyre), 2015-02-03:
For det første vil jeg si at den generelle tilbakemeldingen vi har fått på denne planen, har vært bejublende, faktisk. Når det er slike høringer, er det opplagt at man kommer med videre ønsker om hva som kunne vært enda bedre, og slik vil det alltid være. Men jeg har hørt en stor grad av begeistring i alle de miljøene som har vært på høring, og så har de altså benyttet anledningen i høringen til å komme med forslag som kan være enda bedre. Når det gjelder å benytte anledningen, vil jeg nesten parere tilbake: Hvorfor benyttet ikke Arbeiderpartiet anledningen til å løfte forskning og høyere utdanning da de selv satt i regjering i åtte år? Denne langtidsplanen er et svar på hvordan vi skal ha en overordnet strategi, og hvilke prioriteringer som skal ligge til grunn i et tiårsperspektiv – som gir både høyere utdanning og forskningsmiljøene en mulighet til å få trygge og gode rammebetingelser i et langsiktig perspektiv.
Kristin Vinje (Høyre), 2015-02-03:
For det første vil jeg si at dette dokumentet er historisk i den forstand at det leverer helt konkrete, målbare tiltak for å styrke en sektor som samlet sett består av miljøer innenfor både høyere utdanning og forskning. Det er første gang i historien at man legger frem et så konkret dokument for Stortinget som man gjør i dette dokumentet. Og så er det ikke slik at jo tykkere dokumentet er, jo mer konkret og bra er det – jeg vil heller si motsatt. Når man lager en slik strategi, gjelder det å være overordnet og peke på noen retninger, og man skal ikke detaljstyre. Men dette dokumentet viser en retning. Og når det gjelder mottakelse fra eksterne aktører, opplever jeg en helt annen virkelighet enn det Arbeiderpartiets representant beskriver, gjennom heller en lettelse siden den blå regjeringen kom til makten, hvor en ser et tydelig taktskifte, både gjennom økte bevilgninger og gjennom klare handlinger. Vi har en prosess med både strukturgjennomgang, finansieringssystem og denne langtidsplanen. Det skjer mye i sektoren, og det satses høyt på investeringer.
Kristin Vinje (Høyre), 2015-02-03:
Den planen vi har her, ser på utvikling av sterkere fagmiljøer som en av sine oppgaver, og vi har hatt veldig mange evalueringer og rapporter opp gjennom de siste årene som peker på at vi dessverre har altfor mange små og sårbare fagmiljøer i dette landet, i våre ulike utdanningsinstitusjoner. Denne planen løfter opp at man skal styrke fagmiljøene, og det vil selvfølgelig gjelde både studiekvaliteten og forskningsmulighetene. Så det å løfte frem fagmiljøer og prioritere fagmiljøer som et satsingsområde fremover, vil gjøre at man får bedre kvalitet både i utdanningen og i forskningen, som selvfølgelig hører tett sammen.
Kristin Vinje (Høyre), 2015-02-03:
Denne langtidsplanen ser for seg å styrke fagmiljøer til å bli mye sterkere, og et fagmiljø består av både utdannings- og forskningsmiljøer. Så vil jeg si: Det første Torbjørn Røe Isaksen gjorde da han ble statsråd – eller i hvert fall etter å ha blitt litt varm i trøya – var å avklare at man skal komme med en langtidsplan for forskning og høyere utdanning. Så det har ikke vært noen nervøs beving i sektoren i langt tid med tanke på det spørsmålet. Så har man levert en melding som omtaler forskning og høyere utdanning på en integrert måte. Hvis man leser nøye gjennom planen, står det at fagmiljøer skal styrkes, og det gjelder både forskning og utdanning. Så det virker som det bare er en stivnet tanke i hodene på mange som leser, at de ikke klarer å se det grepet som er gjort: at når man styrker et fagmiljø, gjelder det både den høyere utdanningen og forskningen.
Kristin Vinje (Høyre), 2015-02-03:
Verden har et økende energibehov i årene som kommer. I dag mangler omtrent halvannen milliard mennesker tilgang til elektrisitet. Olje og gass vil også fremover bidra til å dekke en betydelig andel av energibehovet, også i de scenarioer hvor klimamålene nås. Det internasjonale energibyrået er tydelig på at verden vil trenge all den oljen og gassen vi kan finne på norsk sokkel, fordi Norge, med sine strenge miljøkrav, har et mye lavere klimagassutslipp forbundet med produksjonen enn de fleste andre oljeprovinser rundt omkring i verden. Petroleumsnæringen har gitt oss høy velstand, men vi må fortsatt ha kunnskaps- og teknologiutvikling i sektoren. Troen på Nord-Norge som en viktig region for norsk olje og gass styrkes for hvert år. De fleste i bransjen er enige om at Nord-Norge vil bli den største regionen på sikt, og vi ser allerede at bedriftene har begynt å planlegge ut fra dette. Når SVs representant vil styre avvikling av petroleumsforskningen, hvilken effekt tror han at dette vil ha på muligheten for et nordnorsk næringsliv og arbeidsplasser i Nord-Norge fremover?
Kristin Vinje (Høyre), 2015-02-03:
Jeg føler behov for å si noe mer, for jeg synes det blir unødig mye svartmaling i denne debatten. Jeg har lyst til å gi ros for den planen som er utarbeidet, som har klart å balansere det å være en overordnet plan med en helhetlig tilnærming, samtidig som den er både visjonær, forpliktende og konkret. Den er også forbilledlig kortfattet. Jeg liker ikke å ha strategier som er på flere hundre sider. Det er viktig at man har et overordnet mål, og så skal det følges opp i andre dokumenter etterpå. Med respekt å melde: Jeg synes det er vanskelig å forholde seg til den uendelige svartmalingen som representanten Giske lirer av seg ved å si at verken det ene eller det andre finnes i denne planen. Planen er en milepæl for norsk forskning og høyere utdanning. For første gang legges det frem en plan som gir næringslivet og forsknings- og utdanningsmiljøene forutsigbarhet og langsiktighet. Vi har også fått en kunnskapsminister med gjennomslag i egen regjering – også i Finansdepartementet – til å kunne komme med forpliktelser på lang sikt. Vi har også en statsminister som personlig engasjerer seg i forsknings- og utdanningsspørsmål. Siden Erna Solberg overtok som statsminister, har vi sett konkret handling gjennom sterke budsjetter. Vi ser at regjeringen både investerer mer og leverer konkrete bidrag for å styrke kvaliteten i utdannings- og forskningsmiljøene. Langtidsplanen er en overordnet, langsiktig strategi. Vi får en strukturmelding som skal se på endringer i universitets- og høyskolesektoren, med nettopp det utgangspunkt å styrke kvaliteten. Kunnskapsministeren har også varslet en egen melding om kvalitet i høyere utdanning – ikke veldig overraskende; det var det et enstemmig storting som vedtok i forrige periode. Etter hva jeg forstår, var det også Høyre som gikk i spissen for det forslaget.
Kristin Vinje (Høyre), 2015-02-03:
Siden SVs representant så skråsikkert uttaler seg om Oslo-skolen, må jeg få knytte noen bemerkninger til akkurat det. SV skyter mot høyresiden, og de er opptatt av å redusere byråkratiet. Ja da, SV, det er også Høyre, selvfølgelig, og det jobbes det med, men har vi egentlig et ensidig testregime i Oslo-skolen? At staten pålegger kommunen å gjennomføre 14 obligatoriske kartleggingsprøver og nasjonale prøver i løpet av den 13-årige grunnopplæringen, gjør oss vel ikke til et testregime? At Oslo kommune har sju egne Oslo-prøver i tillegg, kvalifiserer vel heller ikke til å omtale Oslo-skolen som et testregime? Og når det er sagt: SV har selv styrt den nasjonale skolepolitikken de siste åtte årene – i en periode der 94 pst. av lærerne i en undersøkelse gjennomført av Utdanningsforbundet i 2011 var helt eller delvis enige i påstanden om at lærerjobben blir stadig mer byråkratisert. Det gjorde SV lite med i regjering. Selv om mye er bra i norsk skole, er det åpenbart at vi har mange utfordringer, og en av dem er at vi ikke klarer å motivere barna våre tilstrekkelig til å utnytte sitt eget potensial. Vi lærer dem rett og slett ikke godt nok det de bør lære seg. Oslo-skolen oppnår de beste resultatene på nasjonale prøver i landet, uansett om elevene måles i regning, engelsk eller lesing. I Oslo har vi satset hardt på kartlegging, og vi har full åpenhet om hvordan skolene presterer. Og det som er det beste, er at vi greier å løfte elevene som sliter mest, og samtidig utfordre de flinkeste, noe som er viktig i en by med en så sammensatt elevflokk som vår, hvor fire av ti elever har minoritetsbakgrunn. Forskere som har fulgt utviklingen i norsk skole tett, mener at nasjonen har mye å lære av Oslo-skolen. I Oslo er det en klart lavere andel av elevene som tilhører dem med svakest faglig nivå, enn på landsbasis. I tillegg vet vi at barn med lavt utdannede foreldre gjør det bedre i Oslo enn i landet for øvrig. Det viser at Høyres skolepolitikk, slik den praktiseres i Oslo, ikke bare skaper de beste resultatene, men også bidrar til å skape sosial mobilitet, og det er svært viktig.
Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2015-02-03:
Arbeiderpartiet har kritisert denne planen for å være for tynn når det gjelder antall sider, og særlig på feltet om høyere utdanning. Komiteens leder har sågar stilt den opp perm mot perm mot Nasjonal transportplan for å få fram dette poenget, selv om det har vært bred enighet om at planen ikke skulle være en nasjonal transportplan. Det er uansett synd at representanten Aasen og resten av opposisjonen ikke ser hvor tett forskning og høyere utdanning er knyttet sammen i planen, og det er interessant å lese komitéinnstillingen når man vet hvordan kritikken fra Arbeiderpartiet på dette feltet har vært. Der står det veldig lite om hva mer som burde ha stått om høyere utdanning. Det tegnes veldig få mål, strategier eller visjoner fra Arbeiderpartiets side. I forslagene sine ber de utelukkende om at regjeringen må komme tilbake en eller annen gang til Stortinget med noe. Kan representanten redegjøre for om dette er et tegn på idétørke, klaging for klagingens skyld eller manglende tro på egne politikkutformingsegenskaper?
Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2015-02-03:
Grunnen til at vi stemmer imot det, er at vi føler at det blir mer smør på flesk enn nødvendig når man allerede vet at en slik stortingsmelding kommer til Stortinget i løpet av 2017. Nå har vi fått klarlagt at en slik stortingsmelding kommer, og jeg ser fram til at den blir behandlet i Stortinget. Men så kan man ikke si at det er ingen tallfesting for høyere utdanning. Hvis man bruker Arbeiderpartiets briller, kan man se det sånn – hvis man ikke ser forskning og høyere utdanning sammen. Men forskning og høyere utdanning er uløselig knyttet sammen – det er det også i denne planen. Da er det feil å si det når det f.eks. er et mål at offentlig forskningsinnsats skal opp til 1 pst. av BNP innen 2020. Det er et mål – det er et mål både for forskning og for høyere utdanning. De er tett knyttet sammen, og sånn kommer det til å være i framtiden.
Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2015-02-03:
Det er jo nettopp grunnen til at det kommer til å bli vedtatt et forslag som ligger i innstillingen her i dag som sier at man ved neste rullering, i 2018, skal få en liste over rehabiliteringer og nybygg i sektoren i årene framover. Når jeg sier at det er forskjell på en langtidsplan for forskning og høyere utdanning og en nasjonal transportplan, handler det om at det er engang sånn at asfalt er hakket mer konkret og mindre dynamisk enn hva høyere utdanning og forskning er. Man kan godt si at man ønsker det og det bygget ti år fram i tid, men det er veldig skummelt å låse seg fast til det, fordi det er en sektor som er så dynamisk, hvor endringer skjer veldig fort, og man vet ikke hva som er aktuelt de neste ti årene. Man vet ofte hvor en vei vil gå, veldig mange år før den bygges. Sånn er det ikke i denne sektoren.
Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2015-02-03:
Humanistisk forskning og samfunnsvitenskap er viktig på veldig mange områder, også på klimafeltet. Vi har sagt i denne planen at et av de seks–sju satsingsområdene er klima- og miljøvennlig energi, klima- og miljøvennlige løsninger. Hvis vi skal omstille oss til et fornybart samfunn, er alle humanister, samfunnsvitere, teknologer og realister med på den løsningen.
Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2015-02-03:
Nei, det er jeg ikke enig i. Jeg mener at det både i langtidsplanen og i det som tydeliggjøres av komiteen i innstillingen, går veldig klart fram at humanistisk forskning og samfunnsvitenskapelig forskning er en del av framtidens Forsknings-Norge. Så er det sånn at når man skal liste opp noe i en plan og man skal prioritere noe, kan man ikke nevne alle disipliner. Da er det nemlig ingen prioritering. Det vi har sagt, er at vi de neste ti årene, langtidsplanens periode, skal prioritere de tingene som står helt eksplisitt i planen, men så tydeliggjør vi også at humanistisk forskning og samfunnsvitenskapelig forskning er en del av forskningen i Norge i framtiden.
Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2015-02-03:
Mange vil hevde at Senterpartiet er et reaksjonært parti. Jeg går vanligvis ikke så langt, men vil heller kalle partiet for verdikonservativt og litt lite liberalt. På ett punkt heller jeg likevel til å være enig med den første gruppen, og det er på områder som handler om sammenslåing. Det virker som om Senterpartiet tror at man sammenslår for å sammenslå, og at det ikke er noen faglig gevinst å hente ut av det. Det er selvsagt ikke målet, målet er å få bedre institusjoner når det er snakk om sammenslåinger i universitets- og høyskolesektoren. Derfor skriver også komiteen i en merknad: «Flere institusjoner har slått seg sammen det siste året, og komiteens flertall, alle unntatt medlemmet fra Senterpartiet, ser positivt på at flere ønsker å gå samme vei.» Som kjent har Høgskolen i Gjøvik, i representanten Tingelstad Wøiens hjemfylke, vedtak på å slå seg sammen med NTNU fra mitt fylke, som har samme vedtak. Er det sånn å forstå at Senterpartiet i et tenkt tilfelle, om de får makt igjen, kommer til å oppheve de frivillige vedtakene om sammenslåing?
Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2015-02-03:
SVs representant i komiteen, representanten Knag Fylkesnes, har gjort seg til talsmann for det ikke-instrumentelle innenfor forskning og høyere utdanning, at forskning og høyere utdanning ikke skal være til for verdiskapning, men at det må ha et bredere samfunnsmandat. Jeg oppfatter også at representanten er oppriktig opptatt av at forsknings- og høyere utdanningsinstitusjoner skal være autonome og uten for mye politisk styring. Representanten skriver også noe om det i innstillingen, at institusjonene må være autonome og ikke oppleve politisk detaljstyring som svekker den frie forskningen og undervisningen. Men hvordan henger det sammen med representantens eget forslag om å vri forskningsinnsatsen fra petroleum til fornybare ressurser? Er det bare i teorien Knag Fylkesnes er opptatt av autonome institusjoner og den politiske detaljstyringen, og er det ikke når det passer best for hans egen politikk og ideologi?
Trine Skei Grande (Venstre), 2015-02-03:
Når man går fra posisjon til opposisjon, hender det kanskje at byrden av et departement over seg gjør at man får noen nye ideer. Jeg håper at Arbeiderpartiet har fått noen nye ideer, og jeg håper spesielt at man har fått noen nye virkemidler i forhold til det som representanten tok opp i sitt innlegg. Nå opplever jeg, som bor i Gamlebyen, at alle museumsbyggene på Tøyen stenges, fordi vedlikeholdet har vært så dårlig over så mange år. Vi opplever en hel sektor med midlertidighet, og man fyller gjerne gatene her for å stoppe den korte midlertidigheten, mens den lange midlertidigheten får rulle innenfor de to sektorene. Nå satt Arbeiderpartiet i regjering i åtte år og kunne ha styrt det. Jeg ser at man nå innser at det er mange svakheter spesielt på disse to feltene. Men har man noen nye ideer for hvordan man skal løse utfordringene? Eller er det bare å kritisere når man er i opposisjon?
Trine Skei Grande (Venstre), 2015-02-03:
Jeg syns at vi må se på måtene vi finansierer universtitetsbygg på. Det har vi løftet mange ganger de siste årene. Men det er jo soleklart at de problemene vi har i dag, har vi fordi man har neglisjert det over lang tid og ikke har hatt politikere som har vært villige til å prioritere det. Så mitt spørsmål handler egentlig om man ser noen nye mekanismer. Har Arbeiderpartiet noen nye ideer om hvordan man kan lage mekanismer som sørger for at byggene ikke må kjempes gjennom bygg for bygg i denne sal? Har man noen nye mekanismer? Er man villig til å være radikal for å få ned overtidsbruken innen høyere utdanning, eller syns man at man styrte kjempebra da man styrte sjøl? – Eller litt sjølkritikk, kanskje?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2015-02-03:
Det er ingen tvil om at representanten Kristin Vinje har et dyptfølt engasjement for forskning, men vi må rett og slett ha vært på forskjellige høringer når det gjelder denne saken, for det bildet av reaksjonene fra organisasjonene som Kristin Vinje presenterer, er stikk i strid med det en samlet komité hørte da vi hadde høring om meldingen. Blant annet sa NSO-leder Anders Kvernmo Langset at hvis dette hadde vært en eksamen, hadde regjeringen fått stryk. Det er en ganske betegnende beskrivelse, for dette er en forspilt mulighet. Regjering og storting lager av og til langtidsplaner – vi lager langtidsplaner for jernbane, vei og transport, vi lager langtidsplan for Forsvaret, vi lager psykiatriplan og omsorgsplan, og vi lager et kulturløft – som regjeringen riktig nok har gått bort ifra. Det gir en mulighet til å planlegge og en ambisjon. Hvorfor bruker ikke Høyre denne muligheten til å lage en tilsvarende helhetlig, forutsigbar og sterk plan for forskning og høyere utdanning?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2015-02-03:
Jeg synes også det er en mer naturlig rollefordeling at vi sitter i regjering, og at Kristin Vinje stiller spørsmål, og jeg gleder meg til at vi forhåpentligvis får sjansen til det i 2017. Men nå er det altså Høyre som sitter med departementet – og med en statsråd som prøver å gjøre seg mest mulig usynlig, istedenfor å lede sektoren og sette ambisiøse mål. Når det står mer om et veistykke rundt Hønefoss i langtidsplanen for transport enn det står om samlet høyere utdanning i langtidsplanen for forskning og høyere utdanning, så er det ikke rart at sektoren blir frustrert. Det finnes ikke noen «bejublende» kommentarer – det er en lettelse over at det i det hele tatt kom en plan, i og med at Høyre opprinnelig var imot det, men skuffelse over at man ikke er mer konkret. Nå økte forskningsbudsjettet mer enn det samlede statsbudsjettet da vi satt i regjering, mye sterkere enn da Høyre forrige gang satt i regjering, så den kampen kan vi også ta, men jeg gjentar spørsmålet mitt: Hvorfor lager man en så tynn helhetlig melding når dette kunne ha løftet sektoren, løftet statsrådens muligheter i budsjettkonferanser og løftet en samlet satsing for forskning og høyere utdanning på en helhetlig og konkret måte?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2015-02-03:
Jeg synes representanten Nybø har en ganske presis beskrivelse av denne meldingen som nesten en langtidsplan for forskning og en totalt fraværende langtidsplan for utdanning, og hun deler jo mye av vår kritikk av planen. Likevel hadde Venstre helt andre krav til Kristin Halvorsen enn man har til Torbjørn Røe Isaksen. Det forstår jeg jo, for hun hadde større ambisjoner, men det er rart at man har gått bort fra de kravene man hadde i forrige periode til hvordan en slik langtidsplan skulle se ut. Det er særlig to ting jeg forundrer meg over at Venstre ikke er med på. For det første mener de at vi skal ha en investeringsplan for bygg i 2018. Hvorfor ikke få denne så raskt som mulig? Hvorfor skal man vente til neste stortingsperiode? Kanskje er det fordi man håper at det kommer en ny regjering. Det andre er: Hvorfor er man ikke med på forslaget fra de rød-grønne om en plan for kvalitet i høyere utdanning? Nå varsler statsråden at han skal lage en slik stortingsmelding likevel, så nå står faktisk Venstre som et at de få partiene i Stortinget som ikke ønsker en slik stortingsmelding om kvalitet i høyere utdanning.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2015-02-03:
Det er litt vanskelig å få tak i Høyres politikk på dette området. Så sent som i forrige uke, da vi avga innstilling, var Høyre imot en stortingsmelding om kvalitet i høyere utdanning. Da statsråden ble spurt i spørretimen, var det heller ikke noen signaler om en slik melding. Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV foreslår dette i innstillingen i dag. I dag har statsråden kommet på at han skal lage en stortingsmelding om kvalitet i høyere utdanning. Det virker som en politikk for forskning og høyere utdanning etter innfallsmetoden. Det er to måter å være statsråd på: Den ene er å vise handlekraft og gjennomføringsevne og gjøre mest mulig mens man sitter i stolen. Den andre måten er å prøve å være mest mulig usynlig, sånn at færrest mulig vet hvem man er, og utsette mest mulig til neste periode. Stortingsmeldingen om kvalitet skal komme våren 2017, lærerutdanningen skal komme høsten 2017, og en plan for bygg skal komme i 2018, sannsynligvis med en annen statsråd. Hvorfor vil ikke statsråden selv lage en slik plan for bygg og infrastruktur i høyere utdanning? Og hvorfor mener han at sektoren er tjent med å utsette dette til 2018?