trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2010-11-18:
Grunnlaget for Statskogs virksomhet er de nasjonale skogs- og utmarkseiendommene. Utviklingen av disse skal skje på en bærekraftig måte og imøtekomme de miljømessige, etiske og sosiale forventingene samfunnet har til virksomheten. Den forretningsmessige driften skal på kort og lang sikt gi nødvendig avkastning og bidra til finansiering av Statskogs samfunnsansvar. Statskog skal være en aktiv utviklingsaktør basert på fellesskapets grunn. Statskog har følgende hovedmål: bidra til å oppfylle nasjonale mål for bruk og vern av skogs- og utmarksarealer, stimulere og legge til rette for allmennhetens tilgang til jakt, fiske og annet friluftsliv, øke egen og andres verdiskaping i tilknytning til eiendommene samt skape og sikre lønnsomme arbeidsplasser gjennom rasjonell og forretningsmessig utnyttelse av kompetanse, kapital og areal. Mange av disse hensynene er ivaretatt ved kjøpet av Borregaard-skogene, så vidt jeg kan se. Men jeg stiller meg allikevel spørrende til prisen. Litt over 1,7 mrd. kr for 1,1 million dekar skog er en høy pris når vi ser på den summen som er anslått for disse tre selskapene. De tre skogselskapene Statskog har kjøpt, har ifølge Dagens Næringsliv en bokført verdi på 300 mill. kr i Orklas regnskaper. Dette stiller kanskje dette salget i et litt underlig lys. Hvis et flertall i Stortinget likevel ender opp med å godkjenne salget, vil det i hvert fall være viktig å utnytte arealet på best mulig måte. I denne sammenheng er hensynet til det biologiske mangfoldet viktig. Det er snakk om store arealer, totalt 1,1 million dekar. Det er et areal som tilsvarer omtrent halvparten av Vestfold fylke. Det er dokumentert store miljøverdier i disse skogene, og jeg ser fram til at Statskog nå saumfarer den nye eiendommen for eventuelle verneverdier og får vernet disse. Norge har i dag vernet bare 1,8 pst. av den produktive skogen, mens vi vet at fra faglig hold er anbefalingen å få vernet minimum 4,6 pst. på kort sikt. Så store eiendommer som staten nå har sikret seg, må bidra vesentlig til denne prosentøkningen. I tillegg til å få vernet verneverdiene ser Kristelig Folkeparti fram til at staten følger opp Stortingets vedtak om at Statskogs eiendommer skal tilbys som makeskifte, dvs. at private grunneiere som får vernet skog, får tilbud om annen skog istedenfor penger. Med dette kjøpet har staten sikret seg store arealer skog, som både direkte og indirekte kan gå til vern. Det siste poenget jeg og Kristelig Folkeparti ønsker å ta opp i denne debatten er: Når det gjelder regnskogene, bruker staten milliarder på å verne skog for å berge klimaet, og vi vet at vern av norsk skog også er et godt klimatiltak. Kjøp og vern vil følgelig ikke bare kunne berge mye biomangfold, men vil også kunne bidra til å holde store mengder CO2 unna atmosfæren. I begge henseender er skogvern god samfunnsøkonomi, i tillegg til at vern gjennom bruk gir flotte muligheter for friluftsliv, jakt og fiske for oss alle.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2010-11-18:
Det er umulig å votere.
Svein Flåtten (Høyre), 2010-11-18:
Jeg oppfatter det nærmest slik at posisjonens talere mener at Høyre ikke er enig i de reglene som foreligger for statlig virksomhet, og det regelverk som gjelder for denne typen transaksjoner. Gunnar Gundersens interpellasjon går overhodet ikke ut på det. Den går heller ikke ut på at han har noe imot den frie prisdannelsen – tvert imot. Hans interpellasjon gjelder etikken i dette og hva som kan skje senere, fordi man har et prisnivå som vil få stor betydning for det som skjer ellers i skogbruket, gjennom ekspropriasjoner, konsesjonsbehandlinger, prisreguleringer osv. Derfor fører denne diskusjonen om etikk selvsagt over i en vurdering av prisen, men ikke om det skal være fri prisdannelse eller ikke. Det er en kortslutning. Når statsråden sier at han ikke har noen kvalifisert oppfatning av prisen, undrer det meg. Det er for så vidt riktig, for han henviser når det gjelder pris, bare til styrets forslag, til vurderingen fra departementets rådgiver. Hvis man leser den saken som nå ligger i Stortinget om departementets merknader, berører den overhodet ikke noe av dette. Styrets forslag og rådgiverens vurdering blir stående alene. Det blir ikke sett noe fremover i det hele tatt med hensyn til hvilken betydning dette får. Det er en underlig håndtering. Derfor er det synd at ikke statsråden går mye nærmere inn i det som interpellasjonen dreier seg om, nemlig hva som skal skje fremover. Men nå hørte jeg én setning, nemlig at dette skulle berøres i landbruksmeldingen. Det ble også nevnt ord man sjelden hører fra statsråd Brekks side: ytterligere dereguleringer. Det ønsker vi selvsagt velkommen, hvis denne interpellasjonen kan bidra til det. La meg også kommentere det som lederen i næringskomiteen sier her. Han sier nærmest, på den ene siden, at denne saken ligger i komiteen, den vil jeg ikke diskutere, og heldigvis har jeg ikke noe innsyn i de beregningene som er gjort, for de er hemmelige, på et helt annet sted, så jeg slipper å ta noe særlig stilling til det. På den andre siden ønsker han absolutt å fremheve de merknadene som kom frem under høringen i dag fra dem som sier at dette er en bra pris, som har regnet seg frem til det ut fra svenske modeller. Det er ingen tvil om at vi nå går over i en internasjonal vurdering av skogeiendom, som også kommer til å få virkning for private eiere og deres forhold til staten når det gjelder reguleringer. Så må jeg til slutt få lov til å si til Lundteigen det samme som jeg sa innledningsvis: Vi ønsker ikke å forandre noe på det regelverket som foreligger. Vi ønsker selvsagt ytterligere dereguleringer. Det er det som er Gunnar Gundersens etiske dilemma, og det han ser fremover til. Jeg vil få takke Lundteigen for at han hyller den frie kapitalismen – det er kanskje å gå litt lenger enn det Høyre egentlig ville gå. Men Lundteigen hyller jo egentlig bare den frie kapitalismen når store kapitalister i Norge og staten gjør transaksjoner. Han liker ikke den frie kapitalismen, den frie prisdannelsen og større frihet fra reguleringer når det foregår mellom private.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2010-11-18:
Denne saka er faktisk veldig vanskeleg, fordi ho ligg til behandling i komiteen, som fleire har påpeika her. Men vi har hatt ei open høyring i dag, og eg finn det ikkje unaturleg å visa til det som vart sagt i den opne høyringa. Det vert faktisk noko heilt anna enn å visa til den interne behandlinga i komiteen. Høgre gav frislepp til prisfastsetjinga på nettopp den typen skogeigedommar som er omtala her i dag, og det burde varma eit sosialdemokratisk hjarte at Høgre føretok denne endringa. Elles ville jo dette salet og kjøpet vore langt vanskelegare å gjennomføra. No er det ikkje heilt ukjent at høgresida vil selja ut ressursane frå Noreg. Det begynte med olje og gass, og eg vil òg visa til vasskraft.
Arne L. Haugen (Arbeiderpartiet), 2010-11-18:
På mange måter føler jeg at pelsdyrnæringen nå er inne i en skjebnetid. Diskusjonene på bakgrunn av senere tids oppslag i tv om forhold innenfor bransjen har åpenbart forsterket motstanden mot næringen i befolkningen. Den nye forskriften fra 1998 om hold av pelsdyr, med overgangstid fram til 1. januar 2009, er gjennomført, slik statsråden har gjort rede for. Store forbedringer er gjennomført. Nye forslag til ytterligere forbedring av forskriftsverket er nå ute på høring og er snart på statsrådens bord, alt med det formål å styrke dyrevelferden. Alt dyrehold skal selvsagt være i samsvar med den nye dyrevelferdslovens bestemmelser, der selve formålsparagrafen om dyrs egenverdi har en sentral plass. Vi kan ikke akseptere at dyr lider på grunn av dårlig stell, sykdom eller skade. Det skal dyreeier rydde opp i umiddelbart. Mattilsynets tilsynsstatistikk viser at det i 3 pst. av antallet inspeksjoner i pelsdyrgårder er gjort hastevedtak. Alle de øvrige husdyrslagene har større andel hastevedtak. Kjæledyr ligger til sammenligning på hele 27 pst. Men det må også anføres at av Mattilsynets inspeksjoner i 2010 førte 80 pst. til såkalt forhåndsvarslede vedtak. Det er et altfor høyt tall. Dette er på grunn av at ikke alle farmer har holdt den nødvendige framdriften ved innfasing av det reviderte forskriftsverket. Det kan være manglende yttergjerde, manglende liggehylle, levegger osv. Det er av helt avgjørende betydning at næringen selv nå tar tak og forbedrer denne situasjonen. Og det ser vi faktisk også at den gjør gjennom den fempunktsplanen for å sikre dyrevelferd og dyrehelse i pelsdyrgårder som styret i Pelsdyralslaget vedtok den 14. november. Jeg nevner: helsetjenesteordning for pelsdyr, dvs. fire obligatoriske veterinærbesøk per år, med rådgivning og forebyggende arbeid veterinærbesøk i alle farmer obligatorisk sertifiseringsordning, som er en løpende revisjon av eksterne revisorer som reviderer og kontrollerer også andre deler av norsk landbruk streng selvjustis – oppdrettere som ikke følger opp pålegg fra Mattilsynet, blir ekskludert fra avlslaget og mister muligheten til å omsette skinn Og i tillegg: Mattilsynet trapper opp uanmeldte inspeksjoner. Dette må virke. Åpenhet, og det å få dokumentert denne planen for hver enkelt farm, må være positivt. Ellers må jeg si at samtidig som det er vondt og kvalmt å se dyr som lider, er det også vondt å tenke på alle de seriøse oppdretterne som har alt på stell, og som blir uthengt som dyremishandlere og det som verre er, i kjølvannet av de kampanjene som nå har pågått en tid. Det er trist å se hva disse urettmessige anklagene gjør med dem. Jeg er imot kollektiv avstraffelse. Avslutningsvis vil jeg minne om at pelsnæringen er en lovlig, legal næring. Produktene har et stort marked. Hvis produksjonen ikke foregår her, foregår den i andre land under dårligere dyrevelferdsmessige vilkår. Næringen betyr mye inntekts- og sysselsettingsmessig i mange distrikter.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2010-11-18:
I dag er det ca. 350 pelsdyrfarmer i Norge. Vi har naturlige forutsetninger for pelsdyroppdrett i Norge. Vi har en stor fiskeforedlingsvirksomhet som gir biprodukter, og vi har klimatiske forhold som er ideelle for pelsdyrhold. Men uavhengig av lønnsomhet og distriktsperspektiv er det avgjørende at dyrehelsen er i førersetet, og det opplever jeg ikke skjer i dag. I tillegg mangler det kompetanse i næringen. Kompetanse og etisk bevissthet må ligge til grunn hvis vi skal unngå slike bilder som vi har sett i det siste. Her har næringen en stor jobb å gjøre. Jeg ønsker virkelig å tro at næringen har forstått alvoret. Norsk pelsdyralslag har kommet med utspill om en fempunktsplan for dyrehelse. De vil etablere en ny helsetjenesteordning, ha obligatorisk sertifisering og veterinærbesøk i alle farmer. Selvjustisen skal altså heves betraktelig, og det skal være nulltoleranse for oppdrettere som ikke følger eventuelle pålegg fra Mattilsynet. Men jeg er redd for at dette er for lite og for sent. I 1998, altså for snart tolv år siden, ble det vedtatt et nytt regelverk for pelsdyrnæringen: Større bur, liggehyller i burene og egne aktivitetsobjekter skulle gi bedre helse for dyrene. Farmerne skulle få ti år på å pusse opp. Det er lang tid. I 2009 trådte regelverket i kraft, og tiden var inne for å undersøke hvordan det hadde gått. Spesialinspektør i Mattilsynet, Leif Homme, gjennomførte selv tilsyn med elleve pelsdyrgårder i sitt distrikt. Hvor mange syke dyr Mattilsynet selv fant, vet vi ikke, siden antall syke dyr som ikke fikk forskriftsmessig behandling, i deres statistikk ble slått sammen med antall dyr uten helsekort. Av rapporten fremgår det at når syke dyr ble oppdaget på en farm, men avlivet før tilsynet forlot stedet, slapp gårdbrukeren den mer alvorlige anmerkningen «varsel om vedtak» og fikk bare «påpeking av plikt». Dette er for slapp håndtering når syke og sårede dyr blir oppdaget. Dette er kritikkverdig! Her er det noe alvorlig galt med både rutiner og ressurser. I en næring som lenge har vært i myndighetenes søkelys for manglende dyrevelferd, er det uakseptabelt at tilsynsmyndighetene opptrer snillistisk og i tillegg i stor grad forhåndsvarsler kontroll. Nationen har gjennomført en ringerunde til Arbeiderpartiets fylkesledere. Mange av dem er skeptiske til et forbud, men krever rask opprydding og innskjerpet kontroll. Det er det samme budskapet vi i dag hører fra statsråd Brekk. Det skal vise seg å bli vanskelig i 2011 med regjeringens budsjettforslag. Mattilsynet får reelt redusert sitt driftsbudsjett med i overkant av 2 pst. Kristelig Folkeparti har sendt budsjettspørsmål om hvilke konsekvenser dette kuttet vil få. Svaret som gis av Landbruks- og matdepartementet, er følgende: «Den foreslåtte reduksjonen i Mattilsynets budsjett for 2011 vil sette strenge krav til effektivitet og prioritering blant annet ut fra risikobildet.» Det ropes altså etter tiltak og kontroll, men kontrollorganet svekkes. Dette synes vi i Kristelig Folkeparti er dobbeltkommunikasjon og ansvarsfraskrivelse fra regjeringen.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2010-11-18:
Jeg vil åpne med å takke interpellanten for initiativet, selv om jeg etter å ha hørt innlegget faktisk er litt i tvil om motivet. Hvis man skal følge interpellantens logikk når det gjelder dyrehold, er det faktisk slik at da måtte hun ha levert inn både det valpekullet hun vokste opp med, og de to kattene hun i dag bor i lag med. For det er slik at antallet kjæledyr i Norge som har det ganske trasig, også er veldig høyt. Det er aldri lurt – og ikke så veldig bra – bare å plukke sterke bilder for å fremme en sak. Det går en bølge over Europa i dag av – fra mitt ståsted – ganske så fanatiske meninger om dette med dyrehold. Når det gjelder sjøpattedyr, har vi samme problematikken, når det gjelder pelsdyrnæringen, har vi den samme problematikken, og vi har den samme problematikken når det gjelder annet dyrehold. Da er det slik at det kan være viktigere at vi som politikere står litt rakrygget og forholder oss til det lovverket og de avtalene vi har gjort, og heller har en strengere forvaltning. Dyreholdet er for Norge viktigere, tror jeg, enn for veldig, veldig mange andre land. Da er det veldig viktig at vi som politikere står rakrygget i forhold til det lovverket vi allerede har etablert. Det er beklagelig at det kan se ut som at Mattilsynet bare har drevet tilsynelatende tilsyn. Etter den debatten vi hadde for vel ett år siden, er det også beklagelig at statsråden ikke har klart å kommunisere til Mattilsynet hvor viktig det er at det tilsynet som har skjedd det siste året, var upåklagelig og uomtvistelig. Det er også en medvirkende årsak til at vi har fått det mediebildet vi har nå, for mye av den debatten som går i dag, baserer seg på stygge bilder i media, og er ikke bare faktabasert. Det er litt dumt. Nå har statsråden varslet at dette har man tatt tak i, og fra Høyres side forventer vi faktisk at akkurat den tilsynsdelen nå er rettet opp. Det er også litt av bildet at vi har et regjeringsparti, som nå skal ha ansvaret for å drive den utøvende politikken, som vingler veldig i akkurat denne saken. Når vi plutselig står oppe i en vanskelig situasjon, registrerer vi at det den siste uken fra regjeringspartiene har vært både representanter som skulle legge ned, og representanter som skulle få næringen til å vokse. Det gjør ikke bildet enklere. Faktabaserte prosesser bør være en forutsetning for den politikken som skapes i denne salen. Da tror jeg faktisk at vi vil tjene på å tone det litt ned, og så bruke litt tid på å finne ut hva som er fakta i disse sakene. Vi vet at en del av de organisasjonene som sto bak de bildene som har satt ballen i gang, er organisasjoner som mener at dyrehold omtrent ikke i det hele tatt skal foregå. Da blir det litt for enkelt at vi bare hopper på en ball. Pelsdyrhold er dyrehold etter lovverk, og det er dyrehold på lik linje med annet dyrehold her i Norge. Da er det også slik fra Høyres side at vi får bruke det lovverket vi har, vi får bruke det tilsynet vi har og vi får bruke de avtalene vi har gjort i politiske prosesser, for å sørge for at det dyreholdet blir så godt som vi forventer at det skal være.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2010-11-18:
Det har vært mange sterke oppslag i media i det siste om pelsdyrnæringen. De har vært nevnt her nå. Man skal vel alltids kunne se etter flere sider ved en sak, men jeg tror ikke saken blir lettere av den grunn. Jeg er etter dette både for og imot at vi skal ha en pelsdyrnæring i Norge. Det er krevende. Jeg er mot fordi dyr som egentlig er ville, holdes i bur og skal levere luksusprodukter som jeg stiller spørsmål ved om vi i det hele tatt har bruk for, og for, fordi denne næringen er globalt etablert og har et internasjonalt marked som er der, uansett hvordan vi forholder oss til det. I den sammenhengen er det nærliggende å tro at vi i Norge driver dette på en mer dyrevennlig måte enn noen andre. Etter oppslagene vi har sett i media nå, tror jeg næringen er på tynn is. De som lever på kanten av loven i denne næringen, vil kunne ødelegge for alle andre, om man ikke setter en stopper for den useriøsiteten. Jeg er glad for at regjeringen er opptatt av dyrevelferd og har vedtatt en dyrevelferdslov, men det i seg selv er ikke nok. Den må følges opp. Mattilsynet må føre tilsyn, og kravene til næringen må være strenge. Arbeiderpartiet mener det er nødvendig med flere uanmeldte tilsyn. Alle reagerer vi på å se bilder av skadde dyr, som ser ut til å lide av både fysiske og psykiske sykdommer. Det tror jeg næringen bare må forholde seg til. Det vi har sett i det siste, tror jeg har skapt større motstand mot denne næringen blant folk. Men jeg reagerer ikke bare på bilder som har vært sendt på TV. Jeg reagerer også på hvordan aksjonistene bare dukker opp ved nattetid og tar seg til rette rundt omkring på farmene, hvor de bryter seg inn og setter sterkt lys på dyrene og stresser dem og filmer det for at bildene skal bli mest mulig virkningsfulle. Det har vært en klar melding fra statsråden om at næringen må rydde opp i den uholdbare situasjonen, og det er viktig at selvjustisen økes for å kunne ha en viss yrkesstolthet bevart. Derfor må alle i næringen nå ta signalene på alvor, ellers tror jeg man rett og slett må pakke sammen og si takk for seg. Det er helt klart viktig framover å ha fokus på nok bemanning, obligatorisk sertifisering, gode kvalitetssystem og rutiner og helsekrav og ordninger som kan få både dyr og næring friskmeldt, slik at man kan sitte fremst i det internasjonale førersetet og vise hvordan man kan drive pelsoppdrett på en måte som ivaretar dyrevelferd og bidrar til å heve statusen rundt driften, også internasjonalt. Til representanten Trældals utfordring til Arbeiderpartiet vil jeg si at vi i Arbeiderpartiet arbeider aktivt med dyrevelferd, både når det gjelder pelsdyr og når det gjelder rein, som var nevnt, ikke i form av kriseoppslag i media, men i form av en god dialog med de aktuelle næringene og tilsynsmyndighetene som skal følge opp.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2010-11-18:
Bare for å få oppklart det, og jeg skal være den første til å innrømme at det kan hende at jeg har misforstått noe: Jeg oppfatter altså regelverket, slik regjeringen legger det frem, at i de tilfeller der man treffer vedtak om utvisning, vil man miste pensjonsopptjening, også om man tilhører gruppe A, for den perioden man sitter inne. Hva skjer da i tilfeller der man har gjort en kriminell handling, og det blir truffet vedtak om utvisning, og det går flere år før utvisning skjer, også etter soning? Man befinner seg fortsatt i Norge. Mulla Krekar er et eksempel på det. Tjener man da fortsatt opp pensjonsrettigheter etter soningen? Er det kun i soningsperioden man mister sine rettigheter? Kan man tjene opp rettigheter videre i de årene man venter på å bli uttransportert?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2010-11-18:
Jeg har bare lyst til å komme med en kort bemerkning til representanten Karin Andersens innlegg. Hun nevnte begrepet «politisk spill» fordi vi i utgangspunktet ikke var opptatt av å få saken behandlet før sommeren, og fordi vi syntes det var greit, da sommeren kom, at det ble til høsten. Dette er ikke snakk om politisk spill. Saken passerte statsråd 28. mai. Den ble lagt frem i Stortinget 21. mai og kom til komiteen 1. juni. Vi hadde åtte dager på oss til å ferdigbehandle den for at den skulle rekke to behandlinger i Stortinget – fordi det var en lovsak – før sommeren. Det syntes Fremskrittspartiet var for kort tid. Derfor ønsket vi – når man skal gjøre konkrete, grundige lovendringer – litt mer tid for å gå grundigere til verks i forhold til de foreslåtte paragrafene. Og jeg synes, med respekt å melde, at det blir litt søkt å bruke en sånn type argumentasjon i en debatt der vi i utgangspunktet er enige alle sammen.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2010-11-18:
Vi behandler, som saksordføreren var inne på, en tilpasning av den nye pensjonsreformen og nye regler. Det er riktig som saksordføreren sa, at kompleksiteten er forholdsvis stor – saken er vanskelig, og ikke minst er den uoversiktlig. Jeg synes det er svært gledelig at også representanter fra regjeringspartiene nå innser det. Allerede i 2007, da vi behandlet ny alderspensjon, påpekte faktisk undertegnede disse forholdene – at dette ville det bli umulig å forstå, nettopp fordi man startet i feil ende, med å begynne med alderspensjon, og at alle de andre lovene som skulle tilpasses selve grunnmuren i pensjonssystemet, ikke var klarlagt, ikke stadfestet, og heller ikke vurdert. Da ville en følge av det faktisk bli det komplette kaos, noe som man også nå ser flere tilfeller av. Fortsatt har vi mange overgangsordninger, og det blir spennende å se hvordan de fremtidige datasystemene i Nav – for der er det store utfordringer – skal klare å takle disse overgangsordningene. Spesielt for aldersgruppene fra 1953 og frem til 1962, der man skal begynne å blande to pensjonssystem sammen, og der det blir en gradvis overlapping, skal det bli artig å se hvordan dette i praksis lar seg løse, og hvordan disse datasystemene, som ikke i dag snakker sammen, skal begynne å snakke sammen i et mer komplisert overgangsregelverk. I tillegg ser vi at man ikke har fått på plass permanente regelverk for ny uføretrygd. For korttidsytelser er heller ikke et permanent regelverk på plass, så det er mange uavklarte spørsmål igjen ennå. Jeg er glad for den erkjennelsen som også saksordføreren kom med, at han ikke lenger helt forstår hva han mener. Det er jo en viktig erkjennelse, iallfall for oss i opposisjonen, å ta med oss videre, for jeg tror det er veldig mange som er i den situasjonen at man ikke helt skjønner konsekvensene av den nye pensjonsreformen og de nye reglene. Men jeg registrerte også at representanten Gullvåg i Dagbladet på søndag lovte at han skulle rydde opp. Jeg lurer da på: Hva skal Gullvåg rydde opp i, og hvordan? Hvilke konkrete forenklinger, hvilke endringer i eventuelle overgangsregler, hvilken framdrift i de sakene vi skal behandle, er det som skal til for at man skal oppnå de resultatene som representanten Gullvåg sa han skulle gå i bresjen for, i Dagbladet på søndag? Det innlegget som representanten nylig holdt, vitner iallfall ikke om noen opprydding. Det vitner vel mer om at man erkjenner at dette har man ikke helt oversikt over. Man skulle gjerne ha ønsket at man kunne ha flyttet brikkene tilbake til start, og begynt på nytt og gjort det i riktig rekkefølge. Med det vil jeg bare tilkjennegi at Fremskrittspartiet har vært det eneste partiet som har gått imot ny pensjonsreform. Vi stemmer da også naturlig nok imot de forslagene som er fremlagt her i dag.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2010-11-18:
Jeg registrerer at samtlige innlegg i debatten har gått på å fokusere på alle de positive sidene ved å endre aldersbegrensningen, altså å fjerne den eller øke den. Men samtidig er det et flertall i denne sal som vil stemme imot det man har argumentert at man er for. Når kan vi forvente at regjeringen vil legge frem konkrete lovendringsforslag på dette området, der man går inn for å enten fjerne eller øke dagens aldersgrense – aldersbestemmelse – i arbeidsmiljøloven?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2010-11-18:
Jeg registrerer også at statsråden i sitt innlegg peker på alle de positive sidene ved å gjøre endringer, enten å øke eller fjerne aldersbestemmelsen, og det er ikke fra noen representanter påpekt noen negative sider ved at man bør øke den. Kan statsråden gi meg noen eksempler på hvilke negative elementer som taler imot eventuelt å gjøre en slik endring?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2010-11-18:
Vi fikk i mai gjennom et oppslag i Dagens Næringsliv egentlig et ganske godt innblikk i de forholdene som er bakgrunnen for – vil jeg anta – det forslaget og den saken vi behandler her i dag. Jeg klarer ikke helt å skjønne logikken ut fra slik det fungerer i dag. Når de ansatte, lokale tillitsvalgte, arbeidsgiveren og brukerne på sykehjemmet i Hordaland var fornøyd med de nye alternative ordningene – de er sikret et bedre tilbud og mer fritid, og det er bedre mulighet for de ansatte til å planlegge sin arbeidshverdag, men også tiden sin sammen med familien – har jeg vanskelig for å forstå at man på et høyere nivå kan gå inn og «overbestemme» og si at nei, sånn kan dere ikke gjøre det. Jeg innrømmer det. I mitt hode er det viktig å finne gode, fleksible, lokalt tilpassede ordninger. Vi vet at i dagens arbeidsmarked, slik som det fungerer, har vi faktisk behov for mer fleksibilitet. Vi er ulike. Bransjene har utviklet seg forholdsvis mye de siste årene. Vi er ulike som mennesker, og vi har ulike behov og ulike ønsker. Da mener jeg også at vi må prøve å tilrettelegge for et arbeidsliv som gjør dette mer fleksibelt og kan imøtekomme flest mulig av disse ønskene, som både ansatte og arbeidsgivere i utgangspunktet er enige om. Så registrerte også jeg de innspillene som kom på høringen i komiteen den 15. oktober. Jeg har også registrert en del argumentasjon om at dette kan føre til nærmest fæle tilstander, der man utnytter arbeiderne gjennom strengere og vanskeligere turnusordninger, som gjør at dagens ansatte ikke klarer å stå imot, og at arbeidsgivere nærmest utnytter arbeidskraften. Det er en retorikk som jeg heller ikke skjønner, og som jeg synes er avleggs å bruke, for her snakker vi om at det er både lokale tillitsvalgte som er inne, og ansatte og arbeidsgiver. Så må vi huske på at selve grunnlaget for forslaget i innstillingen som fremmes av Fremskrittspartiet og Høyre, er i henhold til arbeidsmiljølovens bestemmelser i § 12-10. Hvis man da mener at dette vil få veldig uheldige virkninger, må det jo også bety at man mener at arbeidsmiljølovens bestemmelser på dette området ikke er gode nok. Da burde i så fall flertallspartiene ha lagt fram et endringsforslag om innstramninger i arbeidsmiljøloven, og ikke bare vedlagt forslaget protokollen. Så her føler jeg på mange måter at det i utgangspunktet kun er prinsipprytteri som foregår, og at man har latt seg overkjøre av den sentrale delen av fagbevegelsen, som ønsker, naturlig nok, å ha full kontroll på hvordan dette gjøres, og ikke slippe den kontrollen ned til lokalt nivå i sin egen organisasjon. Det synes jeg ikke er noe som Stortinget skal legge føringer for. Jeg synes Stortinget heller skal prøve å tilrettelegge for fleksible, gode ordninger, som alle partene i utgangspunktet ønsker.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2010-11-18:
Jeg skal ikke dra i gang finansdebatten. Den kommer vel til neste uke. Da skal vi diskutere grundig de ulike partiers alternative budsjett, vil jeg tro. Men jeg synes jo det er litt besnærende hvis det virkelig er slik som representanten Forsberg sier fra denne talerstolen i dag, at skattefradraget er helt avgjørende for å opprettholde tillitsmannsordningen. Tillitsmannsordningen står svakt blant norske arbeidere hvis det er det eneste tiltaket for å klare å opprettholde den – for det var det han sto her på talerstolen og sa. Jeg kan ikke fatte og begripe at det er tilfellet. Ja, jeg er enig i at skal man gjøre en god jobb som tillitsvalgt, må man også ha medlemmer – det sier seg selv. Men man bør jo ikke ha et skattesystem som forskjellsbehandler, og der man rekrutterer medlemmer til bestemte fagforeninger gjennom det skattesystemet som er finansiert av alle borgerne. Det blir helt håpløst for meg, men den diskusjonen kan vi gjerne ta neste torsdag under finansdebatten.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-11-18:
Jeg slutter meg til saksordførerens innlegg. Jeg har lyst til å si at dette er en av de sakene der regjeringen, da saken kom opp, var veldig rask med å komme med en proposisjon. Den kom til Stortinget allerede i vår, og vi hadde da et ønske om å være imøtekommende, også overfor forslagsstillerne, og få det behandlet raskt. Men da hastet det plutselig ikke så veldig lenger. Det er litt underlig, og det er en del av det politiske spillet som jeg må innrømme at jeg liker mindre. Det er i denne saken ryddet vekk en mulighet som nok ikke har vært brukt i særlig grad. Det har nok mest vært en teoretisk mulighet, men en urimelighet, som det har vært bred enighet om å fjerne. Så er det viktig i sånne saker å greie å forholde seg litt prinsipielt til de reglene som vi er forpliktet av internasjonalt, og de reglene som vi er forpliktet av ved at folk som er medlemmer av folketrygden og betaler inn, faktisk opparbeider seg noen rettigheter. Det mener jeg vi skal være ryddige på. Det er klart litt ulik tilnærming her til kriminalpolitikk generelt sett. Noen mener at hvis man har så fæle forhold i norske fengsler at det liksom konkurrerer med det verste av de verste, så kanskje noen kriminelle blir skremt fra å begå kriminalitet i Norge. Dessverre, jeg deler ikke den troen. Jeg tror ikke det fungerer sånn, for det er ikke sånn at i land der de har skrekkelige soningsforhold og grusomme straffer, er kriminaliteten lavere enn i Norge. Slik fungerer det dessverre ikke. Derimot har jeg mer tro på det arbeidet som regjeringen har igangsatt, med å få flere til å sone i hjemlandet. Det er en viktig bit av det arbeidet vi gjør for å redusere presset på det norske fengselsvesenet og, sånn sett, plassere folk der de hører hjemme. Det mener jeg er en mye bedre strategi enn å legge seg på en kriminalpolitikk som skal være veldig forskjellig for de ulike kriminelle. Det kan jo være ulike meninger om ulike deler av det – hvem skal sorteres hit og dit, hvem skal ha grusom behandling, og hvem skal ikke ha grusom behandling. Jeg tror vi må holde oss til prinsipper der også, til det vi mener fungerer best med hensyn til kriminalitetsbekjempelse generelt, og at den type avskrekkingsmetode ikke virker. Jeg tror heller ikke at det er noen som kommer til Norge og begår kriminalitet for å få pensjon. Det å begå kriminalitet handler om vinning her og nå – mer kortsiktig enn som så. Men jeg er veldig glad for at vi har lukket den muligheten som har ligget i lovverket til nå, og at vi også gir regjeringen støtte til det arbeidet den gjør for å få økt bruk av soning i hjemlandet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-11-18:
Da jeg fant grunn til å påpeke dette, var det fordi historien ikke starter med dette lovforslaget – historien starter jo med et Dokument 8-forslag fra Fremskrittspartiet, der man altså ber regjeringen snarest foreta de nødvendige lovendringer. Da saken ble behandlet i Stortinget, lovte regjeringen å komme så fort som mulig. Men det var ikke nok for opposisjonen – det skulle vedtas snarest mulig. Og hvilke lovendringer man da tenkte seg, visste man ikke – det viser debatten, hvis man går tilbake til den. Derfor var det jo et ønske – trodde vi – at vi skulle få behandlet denne saken fort. Vi er enige! Det er derfor jeg tillater meg denne lille antydningen om at det er et visst politisk spill i noen av disse sakene. Og jeg skulle ønske at når regjeringen er imøtekommende i forhold til de forslagene som blir reist – sier at vi skal komme så fort som mulig – kunne man kanskje slutte seg til det og avvente den behandlingen som regjeringen foretar. For det er mange vanskelige problemstillinger ved f.eks. denne saken som ikke var klarlagt da forslaget til Fremskrittspartiet ble fremmet – og som de andre opposisjonspartiene i Stortinget den gangen sluttet seg til.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-11-18:
Bare en liten språklig sak: Stortinget har altså ikke vedtatt noen modernisert folketrygd. Det var et forslag som ble lagt fram i en NOU, og det er gjort vesentlige endringer i forhold til det forslaget. Så det er ikke riktig å bruke det begrepet om den nye alderspensjonen i folketrygden som vi har vedtatt. Vi diskuterer i dag aldersgrenser. Det er et vanskelig tema, for det er noen folk som har store behov for aldersgrenser, og noen har ikke behov for dem. Det finnes eksempler i begge ender, der folk blir slitne og utslitte før aldersgrensen, og der noen er spreke langt, langt opp i årene. Det er lagd en del ordninger med ulike typer aldersgrenser for å verne folk, og det er også lagd ulike typer tidligpensjonsordninger for å verne folk, og det er særbestemmelser i forhold til ulike yrker. Det er klart at dette er det behov for å se på kontinuerlig, og derfor har begge partene i arbeidslivet en viss skepsis til og en viss motstand mot å forandre på dette, fordi det er ulike hensyn som skal ivaretas. Det nye pensjonssystemet er slik at det skal være mulig å oppveie levealdersjusteringen ved å arbeide lenger. Jeg er nok tilbøyelig til å være enig med dem som sier at det er en viss logikk i at aldersgrensen samsvarer med den muligheten man har til å tjene opp ekstra poeng i folketrygden, altså fram til 75 år. Jeg oppfatter heller ikke at verken regjeringen eller regjeringspartiene har avvist at det kan bli en løsning framover, men det er behov for en god prosess som gjør at partene i arbeidslivet føler seg mer bekvemme med det enn det de har gjort til nå. Så er det også riktig som representanten Trettebergstuen nevner, at de store problemene med ekskludering og utstøting av arbeidslivet ligger i helt andre aldersgrupper og i helt andre tider i livet. Jeg vet at det finnes spreke 70-åringer som er blitt sagt opp med denne loven i hånd, og at det selvfølgelig kan føles fryktelig urettferdig og være et problem, men den store utfordringen som vi har foran oss, er å gjøre det mulig for langt flere å stå i arbeid lenger – og ikke minst å komme inn i arbeidslivet. Det er grunnen til at SV vil legge mer vekt på det arbeidet akkurat nå. Men vi ser fram til å behandle også disse spørsmålene framover, men da må man greie både å ha et godt samarbeid med partene i arbeidslivet, som skal praktisere dette, og å avveie de ulike hensyn som blir satt opp. Jeg er enig med representanten Eriksson fra Fremskrittspartiet når han sier at det er vanskelig å akseptere en slik holdning som finansnæringen har overfor arbeidstakere på 67 år – at det er greit å kvitte seg med dem. Så dette handler om at man må få vekk holdninger som går på diskriminering i arbeidslivet, enten det gjelder eldre, eller det gjelder andre grupper som ikke blir sett på sin kompetanse, men som blir vurdert på noen slike kjennetegn, som i mindre og mindre grad har noe å gjøre med at man er i stand til å utføre et godt arbeid.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-11-18:
Jeg vil bare oppfordre opposisjonen til ikke så se så mørkt på ting. Her tror jeg tida jobber for forandringer. Men jeg har også lyst til å si at det er ingen i dag som har foreslått å fjerne alle aldersgrenser. Derfor er det et spørsmål om det er verre å bli oppsagt når du er 70 enn når du er 75, eller når du er 72. Du vil alltid finne enkelteksempler på noen som vil oppleve en slik situasjon når vi i det hele tatt opererer med aldersgrenser. Så kan noen mene at man ikke skal ha det. Jeg tror at man skal ha det noen steder. Og det kan være en logikk i at så lenge man får tjene opp pensjonspoeng til alderstrygden, bør man også ha lov til å stå i arbeidslivet. Det er en type logikk som jeg forstår. Men jeg forstår også at det er lurt når vi skal behandle arbeidslivsspørsmål, i den grad det er mulig, å ha enighet med partene i arbeidslivet. Det er også en lang tradisjon i Norge for det, og den har vist seg bærekraftig både økonomisk og politisk, og har gitt veldig gode resultater. Det mener vi fra SV er en god begrunnelse for å kunne bruke litt lengre tid på et spørsmål som er vanskelig, og som har mange sider, men som jeg er helt sikker på at vi vil se forandringer på om ikke altfor lenge.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-11-18:
Denne store og omfattende saken kom i går, og det er sikkert gode grunner som ligger bak presidentskapets innstilling. Det er jo likevel reist et ønske fra partier i Stortinget om en annen behandling, og da er vårt spørsmål om det er mulig å utsette denne saken til neste stortingsmøte, slik at man kan få tatt den opp og se om man kan finne en felles innstilling til hvordan saken skal behandles. Det er litt vanskelig å se at dette haster så mye at det ikke skulle være mulig å forsøke å diskutere seg fram til en løsning der Stortinget er enig om hvordan saken skal behandles.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-11-18:
Jeg ønsket også konkret å fremme forslag om utsettelse. Det handler jo ikke nødvendigvis om at man kommer fram til en annen beslutning, men at man er i stand til å gjennomføre dette slik at alle føler at man har fått mulighet til å finne en løsning man kan være enige om. Jeg tror det tjener saken at vi har en løsning der flest mulig partier i hvert fall er enige om behandlingsmåten i Stortinget.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2010-11-18:
Eg må seie at eg er ikkje overraska kanskje, men i alle fall godt nøgd med at regjeringspartia er så villige til å sjå på saka, for det trur eg er riktig. Sånn sett synest eg òg at regjeringspartia kunne stemt for Kristeleg Folkeparti sitt forslag, som berre handlar om å utvide aldersgrensa til 72 år. No veit eg ikkje når 70-årsgrensa kom, dessverre, men eg antek at levealderen har auka sidan den tid. Sånn sett burde kanskje 72 år vore ei grei revidering, i alle fall i første omgang, utan at det hadde vore nødvendig med så mykje gjennomgang. Men det er ikkje det eg skal spørje statsråden om. Det eg er interessert i, er at ein går grundigare inn i det som eg snakka om i mitt innlegg òg, nemleg ein meir aktiv seniorpolitikk. Eg har merka meg at regjeringa har varsla fleire gjennomgangar av diverse område, men eg klarer ikkje å sjå at dei har varsla noko om seniorar. Så mitt spørsmål er rett og slett om statsråden kan kome tilbake med ei eiga melding eller om dette er ein del av den meldinga om arbeidsmiljø som er varsla våren 2011, eller i anna eigna form?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2010-11-18:
Spørsmålet om ufrivillig deltid er viktig. Det er viktig i eit likestillingsperspektiv, og det er viktig fordi det handlar om tryggleik rundt di eiga inntekt og eigen livssituasjon. Det betyr mykje, som saksordføraren var inne på. Det betyr mykje for andre rettar òg. For eksempel er det ikkje vanskeleg å tenkje seg korleis ein står i ein situasjon der ein skulle ønskje seg eit lån, ein ønskjer å kome seg vidare i arbeidslivet, og så står ein framleis med deltid, ofte over lang tid. Dessutan er det sløsing med sårbar og viktig arbeidskraft. Ofte er det ufrivillig deltid i omsorgsyrke, og ein veit at er det nokon plass ein ivrar for å få fleire hender i arbeid, så er det nettopp i det yrket. Dersom ein klarer å få fleire fulle stillingar, vil det òg bety mykje for den biten. For meg og for Kristeleg Folkeparti tel det mykje å sjå på dei tilfella og eksempla som er lokalt. Der ser ein at det er mange lokale fagforeiningar som opnar for alternativ turnus, at det er mange tilsette som er fornøgde kanskje fordi dei opplever brukarar som er meir fornøgde, fordi dei får færre tilsette å ha med å gjere fordi dei har fått fulle stillingar. Og når ein oppnår den effekten, tel det mykje for meg. Derfor er eg glad for at komiteen, fleirtalet i komiteen og regjeringspartia, vel å ikkje avvise forslaget, og at ein så tydeleg peiker på at regjeringa skal kome tilbake til saka, og at statsråden i sitt brev viser til at ein ønskjer å kome tilbake til alternativ turnus i meldinga som kjem på nyåret. Men eg må òg seie at eg har heller ikkje problem med å sjå utfordringane det kan vere med f.eks. lange vakter. Når representanten Karin Andersen var innom honningfella, ser eg for meg Ole Brumm stikke hovudet inn i ei krukke med honning og er litt for ivrig – ein treng ikkje kome utanfor huset eingong for å finne eksempel på unge eller eldre representantar som ivrar etter å gjere ein god jobb og ønskjer å jobbe lenge, og som kanskje ikkje klarer å sjå heilt kor mykje krefter dei eigentleg har. Derfor er eg komfortabel med at forslaget blir lagt ved protokollen og at ein kjem tilbake til saka, for eg synest det er eit spanande forslag, men at ein gjer det i ein heilskap når meldinga kjem på nyåret.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-11-18:
Det spørsmålet som her reises, er jeg på stående fot ikke i stand til å svare på, så det vil jeg komme tilbake til. Jeg klarer ikke helt å se hvilken av paragrafene i folketrygdloven de som oppholder seg i Norge etter at et utvisningsvedtak er gjort, uten at det er effektuert, kommer inn under, og om man opptjener pensjonsrettigheter i den perioden. Der må jeg få lov til å komme tilbake til spørsmålsstilleren på et senere tidspunkt.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-11-18:
La meg benytte anledningen til å svare på et spørsmål jeg fikk fra representanten Robert Eriksson før pausen, som gjaldt personer som hadde gjennomført soning og fått utvisningsvedtak – om disse personene opptjener rettigheter til trygd og pensjon i tiden etter at fengselsoppholdet er avsluttet og fram til man blir utvist. Jeg kan svare: Det gjør de ikke.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-11-18:
Fra 1. januar er det mulig med fleksibelt uttak av alderspensjon i folketrygden fra 62 år. Det innføres levealdersjustering av pensjoner, og årlig regulering av pensjoner løsrives fra folketrygdens grunnbeløp. Fortsatt vil pensjonistene være sikret en økning i kjøpekraften. De første årene fra 2011 vil nye alderspensjonister få beregnet pensjonen sin etter gjeldende opptjeningsregler. De første utbetalingene av alderspensjon opptjent etter nye opptjeningsregler, dvs. alleårsopptjeningen, skjer fra 2016. Arbeidet med pensjonsreformen har nå pågått over flere år. Stortinget vedtok lov om ny alderspensjon våren 2009 og har senere vedtatt nye regler for AFP i privat sektor og nødvendige tilpasninger i reglene for pensjon til gjenlevende ektefelle, forsørgertillegg og alderspensjon ved visse institusjonsopphold. I arbeidet med å implementere de nye reglene har det vist seg nødvendig å foreta visse presiseringer, utfyllinger og opprettinger i det allerede vedtatte regelverket. I denne proposisjonen foreslås det derfor visse lovtekniske justeringer i reglene som skal tre i kraft fra nyttår. I tillegg foreslås det en endring i reglene for pensjon til gjenlevende ektefelle. Dagens AFP og pensjon til gjenlevende ektefelle er i dag ytelser som utelukker hverandre, da begge er pensjoner som gis til livsopphold. Fra 2011 er AFP i privat sektor gjort om til et livsvarig påslag til alderspensjonen. De fleksible reglene for alderspensjon innebærer bl.a. at man når som helst kan stanse uttaket. Uttaket av AFP kan imidlertid ikke reverseres og vil løpe videre selv om alderspensjonen er stanset. Personer som ikke lenger har alderspensjon, vil kunne ha rett til pensjon til gjenlevende ektefelle. Det ville være urimelig om det løpende AFP-påslaget, som kan utgjøre små årlige beløp, skulle stå i veien for vedkommendes rettigheter som etterlatt. Vi foreslår derfor at AFP-påslaget ikke skal avskjære retten til pensjon som gjenlevende ektefelle, men at påslaget skal reguleres som en inntekt som bør inngå i inntektsprøvingen av etterlattepensjonen på samme måte som bl.a. arbeidsinntekt, sykepenger og dagpenger. Jeg er svært fornøyd med at flertallet støtter forslagene. Dermed er vi et viktig skritt videre i arbeidet med å få på plass de nødvendige tilpasningene til en fleksibel alderspensjon fra 2011. Jeg har registrert representanten Gullvågs bemerkninger om kompleksitet og et kanskje noe krevende lovspråk. Mitt departement, der jeg er til vanlig, har ansvar for «Klart språk i staten». Jeg tror vi på mange områder også kunne jobbe litt med språket i en del av lovene våre, slik at det kunne være lettere å forholde seg til dem i ettertid. Så jeg tar med meg de bemerkningene videre.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-11-18:
Spørsmålet om aldersgrenser i arbeidslivet berører, som mange her i denne salen har vært inne på, mange ulike hensyn. Vi lever lenger, og vi har bedre helse enn tidligere. Mange av oss er derfor arbeidsdyktige og ønsker å jobbe utover gjeldende pensjonsalder på 67 år. En del arbeidstakere kan av den grunn oppleve 70-års aldersgrense som diskriminerende, fordi den kan være til hinder for videre deltakelse i arbeidslivet. Dessuten har samfunnet et økende behov for arbeidskraft. På den annen side er en av begrunnelsene for 70-årsregelen at den skal legge til rette for en verdig avslutning av arbeidsforholdet for eldre arbeidstakere. Og dessuten, på et mer overordnet nivå, en måte å organisere vårt arbeidsmarked på. Jeg vil understreke at dagens 70-årsregel ikke er til hinder for – som flere har vært inne på – at arbeidstaker og arbeidsgiver blir enige om at arbeidsforholdet skal fortsette etter at arbeidstaker har fylt 70 år, men arbeidstaker har ikke noe krav på å bli værende i stillingen. Regjeringen er opptatt av at det skal være gode og inkluderende arbeidsforhold for seniorene, men den nye pensjonsreformen er jo omfattende og reiser mange spørsmål som må avklares, ikke bare arbeidsmiljølovens aldersgrense, men også bl.a. tilpasning av de private pensjonsordningene til ny folketrygd. Sist arbeidsmiljølovens 70-årsregel var oppe til vurdering, var i forbindelse med Ot.prp. nr. 54 for 2008–2009. Da konkluderte departementet på følgende måte: «Det nye pensjonssystemet har blitt anført som en av grunnene til at det bør vurderes endringer i arbeidsmiljølovens 70-årsregel. Departementet tar sikte på å komme tilbake til denne problemstillingen når arbeidet med endringer i aldersgrensene i arbeidslivet ellers er avklart i forbindelse med pensjonsreformen.» Nytt pensjonssystem trer i kraft 1. januar 2011, og det kan være mange gode grunner til å vurdere aldersgrensen på 70 år i arbeidsmiljøloven på nytt. For tiden pågår det et utredningsarbeid i regi av Finansdepartementet, som bl.a. vurderer opptjeningsregimet for de ytelsesbaserte pensjonsordningene i privat sektor opp mot den nye pensjonsreformen. Avgangsalder må også ses i sammenheng med dette arbeidet. Aldersgrenser er et område det er mange og til dels ulike synspunkter på, noe som kom tydelig fram i høringsrunden i forkant av utarbeidelsen av arbeidsmiljølovens regler om aldersgrenser. Etter min oppfatning er aldersgrenser i arbeidslivet et sammensatt tema som bør gjennomgås i samarbeid med partene i arbeidslivet og andre interesseorganisasjoner før det eventuelt gjøres endringer i gjeldende regelverk.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-11-18:
Som jeg sa i mitt innlegg, berører aldersgrensen mange forhold, og det har tidligere i denne salen i dag vært gitt uttrykk for at det er ganske komplekse regler vi har med å gjøre når det gjelder en ny pensjonsreform. Vi skal ha opp nye korttidsytelser, og vi skal ha opp regler for tjenestepensjon i privat sektor. Etter vår vurdering er det naturlig å gå gjennom de forskjellige lovendringene her før man eventuelt begynner på en jobb for å se på arbeidsmiljølovens bestemmelser.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-11-18:
Jeg har opplevd at flere i salen i denne debatten har sagt at det er ulike hensyn som må veies opp mot hverandre. Det at arbeidstakere kan gis mulighet for en verdig avgang, er et hensyn man må ta med seg når man skal vurdere eventuelle endringer i arbeidsmiljøloven. Det vil vi selvsagt ta med oss i vårt videre arbeid når vi diskuterer saken med de forskjellige organisasjonene i arbeidslivet. Men det tror jeg også bør være et viktig element i den politiske debatten vi skal ha om spørsmålet framover.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-11-18:
Hva man setter som aldersgrense her, vil bestandig være krevende – om man treffer på 70 år, 72 år eller 75 år. Vi har en regel i dagens arbeidsmiljølov som sier 70 år, vi er inne i omfattende reformer knyttet til pensjonene våre, vi er ikke ferdige med å gjennomgå alle ytelsene og alle de forskjellige ordningene i lovverket som har sammenheng med den nye pensjonsreformen. Derfor mener vi at det er fornuftig å opprettholde dagens 70-årsgrense og ta seg tid til å kunne vurdere dette i en større sammenheng på et senere tidspunkt.