Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2012-05-10:
Det er en viktig debatt og et viktig tema som interpellanten Giltun tar opp i dag. Mennesker med synshemning trenger god faglig oppfølging og rehabilitering både i spesialisthelsetjenesten og i primærhelsetjenesten. Et viktig formål med Samhandlingsreformen, som er nevnt tidligere i dag, er at alle former for helsetjenester – også rehabiliteringstjenester – skal tilbys nærmest mulig der den enkelte pasient eller bruker bor, dvs. i kommunen. Synshemmede har, i likhet med andre med funksjonsnedsettelse, krav på bistand, tilrettelegging og tilgang på hjelpemidler, og til å delta i samfunnet ut fra behov og muligheter. Dette er en rett som er nedfelt i helse- og omsorgstjenesteloven. Det er først og fremst kommunene som skal sørge for at synshemmede får den hjelpen de trenger. Kommuner og fylkeskommuner kan søke bistand fra Statped, som ivaretar den statlige spesialpedagogiske støtten for slik hjelp. Statpeds virksomhet vil i 2013, som interpellanten nevnte, være organisert i fire regionsentra – henholdsvis Vest-, Sørøst-, Midt- og Nord-Norge. Disse skal serve kommunene og fylkeskommunen i sine respektive regioner og ta initiativ til planlegging som skreddersyr tjenester, i tråd med ønsker og behov som brukere i den enkelte kommune måtte ha. I motsetning til interpellanten er jeg helt sikker på at regional organisering er bedre for folk med sansetap enn en sentralisert tjeneste. For eksempel i min region har man god erfaring med det regionale senteret for døvblinde som ligger i Tromsø, og som er knyttet til Universitetssykehuset Nord-Norge – og bruker den kompetansen som finnes der. Det utføres også et viktig arbeid for blinde og svaksynte ved ulike institusjoner i regi av Norges Blindeforbund. I nord, i nordre Nordland, har vi i Evenes et kurs- og treningssenter som jeg veit har stor betydning for opplæring og hjelp til blinde og svaksynte. Gjennom Funksjonshemmedes Studieforbund får Blindeforbundet tilskudd etter lov om voksenopplæring, et tilskudd som gis over Kunnskapsdepartementets budsjett. Det er også viktig at kommuner og andre offentlige aktører tar på det største alvor at man i all planlegging skal ivareta universell utforming. Dette vil være spesielt viktig for alle mennesker med funksjonsnedsettelse, ikke minst for synshemmede. Utforming av bygninger, inne- og utemiljøer samt ulike hjelpemidler for synshemmede er viktig, og ikke minst vil personer med synshemning ha stor nytte av f.eks. digitale hjelpemidler i forbindelse med skolegang, studier og annen opplæring. Hjelpemidler er, som mange veit, men som kanskje ikke alle er klar over, finansiert av Nav. Derfor må helsepersonell være oppdatert og på offensiven når det gjelder å bistå funksjonshemmede – herunder synshemmede – med den hjelpen de faktisk har krav på. Interpellanten tegner et dystert bilde av situasjonen for mennesker med synshemning, bygd på tall fra Blindeforbundet. Og sjøl om dette helt sikkert kan variere fra kommune til kommune, trur jeg at mange synshemmede kan kjenne seg igjen i den beskrivelsen interpellanten har gitt. Jeg har tro på at en sterkere og mer robust kommunehelsetjeneste kan bøte på dette. Samhandlingsreformen understreker betydningen av koordinerende enhet og individuell plan, både i behandling og rehabilitering i primærhelsetjenesten og i andre tjenester som kommunen skal gi. Her er kommunenes syns- og hørselskontakter forpliktet til å spille på lag med koordinator i kommunen. Jeg tror nettopp Samhandlingsreformens innretning, som statsråden også nevnte, vil ha stor betydning for å ivareta hørsels- og synshemmede i kommunenes framtidige rehabiliteringsarbeid.