Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-02:
Denne debatten er på mange måter en avsporing fra det som er det reelle problem, for problemet er lønnsnivået for lærergruppene. For ganske nøyaktig ett år siden hadde vi en debatt i Stortinget på bakgrunn av en interpellasjon som gikk på lønnsnivået for lærergruppene. SV fremmet den gang et helt konkret forslag om at lærerne burde få et høyere lønnstillegg ved fjorårets tariffoppgjør, nettopp for å sikre rekruttering til læreryrket. Vi vet at det i dag er en stor andel av lærerne som mangler godkjent utdanning. Andelen er økende. Vi vet at det er vanskelig å rekruttere til videregående skole lærere som har en faglig fordypning, altså lærere som har utdanning fra universitetet. Det er dette som er problemet –å rekruttere folk til læreryrket. Høyre har i dag et utspill i mediene om at lærergruppene bør få høyere lønnstillegg ved årets tariffoppgjør enn det som andre grupper får. Dette er vi i SV enig i, og vi tror at det er helt nødvendig dersom vi skal kunne greie å rekruttere lærere i årene framover. Da vi hadde dette forslaget framme i fjor, stemte Høyre imot, de mente den gangen at det var å blande seg opp i et tariffoppgjør. Jeg er ganske overbevist om at dersom vi skal kunne gjøre noe med lærerrekrutteringen i tiden framover, må vi bruke lønn som et virkemiddel. Stortinget er nødt til å si til forhandlerne på arbeidsgiversiden at lærergruppene skal ha et høyere lønnstillegg enn det andre grupper måtte få, nettopp for å sikre framtidig rekruttering. Det er dette vi egentlig burde diskutere, og det er det vi egentlig burde ha brukt tid på i denne debatten, framfor disse formalistiske betraktningene omkring arbeidsgiveransvaret – hvem som skal forhandle på vegne av arbeidsgiversiden, om det skal være staten, eller om det skal være kommunesektoren. Dette er en debatt som har pågått i minst ti år. Den startet på midten av 1980-tallet. Vi vet at lærerorganisasjonene har vært imot å flytte forhandlingsansvaret fra staten til KS. Jeg tror at dette i stor grad er et symptom på at lønnsnivået er for lavt for lærergruppene. Hadde vi hatt en situasjon der lærerne hadde en lønn som de syntes var rimelig, er jeg ganske overbevist om at problemet med hvem som skal være motparten på arbeidsgiversiden, ville være av underordnet betydning. Det viktige for oss, som arbeidsgiver i dette tilfellet, er å gi et klart og entydig signal om at hvis vi skal klare å rekruttere folk til læreryrket i tiden framover, må lønnsnivået opp for denne gruppen. Vi vet at det er en viss bevegelse innenfor lærerorganisasjonene når det gjelder spørsmålet om forhandlingsmotpart. Jeg føler nok at det har skjedd en bevegelse i retning av at de er mindre bekymret i forhold til å ha KS som en forhandlingsmotpart. Det ville i denne situasjonen være galt av Stortinget å prøve å pålegge Regjeringen å flytte arbeidsgiveransvaret fra staten til KS. Det vil på en måte være at vi her i Stortinget blander oss inn i en prosess som er på gang, og som i løpet av et visst antall år sannsynligvis vil lede fram til at KS – hvis nå den organisasjonen utvikler seg på en god måte – vil overta dette arbeidsgiveransvaret. Men det signalet Stortinget burde gi i denne fasen, er å si klart og entydig til våre forhandlere ved årets tariffoppgjør at hvis vi skal greie å sikre rekruttering til læreryrket i tiden framover, må det gjøres noe med lærerlønningene. Det er det svaret Stortinget burde ha gitt nå. Vi i SV er ikke innstilt på å stemme for et forslag der vi blander oss inn i en prosess som er på gang, og som bør få utvikle seg fram til at KS sannsynligvis tar over dette forhandlingsansvaret.