trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-01-26:
Jeg registrerer at Høyre er mest opptatt av dem som har, og av de bedriftene som går godt, når de diskuterer eierskap, mens de ellers forsøker å gi inntrykk av at de er mest opptatt av nyskaping og entreprenørskap. Det er ikke så mange som kan ha god samvittighet når det dreier seg om forskning, sier representanten fra Høyre. Og det er riktig. Men jeg føler at SV er et av de partiene som faktisk kan ha det. Når en leser om tiltakene i stortingsmeldinga og det komiteen har brakt fram under behandlinga av saken, er det fint lite av de tiltak som skal til for å framskaffe ny næringsvirksomhet – forskning, utdanning, kompetanse. Derimot fremmer man en slags forestilling om at kompetanse pr. naturlov finnes i private bedrifter, og at hvis man får flere og flere private eiere, så kommer denne kompetansen på en måte av seg sjøl. Dette er en litt lite målrettet strategi, så jeg kunne tenke meg å spørre representanten Gabrielsen om han ikke ser at dersom vi nå skal skape de arbeidsplassene vi skal leve av i framtida, er det en sikrere strategi å satse på utdanning og forskning, bruke penger på det, og støtte dem som driver med nyskaping og entreprenørskap, i stedet for å gi skattelette til bedrifter som går bra, og til personer som har en levestandard de fleste i dette landet kunne misunne dem.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-01-26:
Hvis representanten Apelthun Sæle hadde vært opptatt av hva SV mener om små bedrifter, tror jeg hun kanskje hadde oppdaget at vi har en utdanningspolitikk, en forskningspolitikk og en støttepolitikk som langt overgår Kristelig Folkepartis, og som nettopp ville treffe små bedrifter som ikke nødvendigvis tjener store penger nå, men som kunne bygge seg opp og bygge opp kompetanse med det entreprenørskap, den entusiasme og den kompetanse som finnes i slike bedrifter. Det vi mener, er at bedrifter som går godt, skal være med og bidra til fellesskapet mer enn de gjør i dag. Vi ønsker altså en politikk for å støtte mer opp i oppstartingsfasen, og at samfunnet så kan være med og høste i høstingsfasen. Så snakker Apelthun Sæle om at det har vært en farlig konsentrasjon av statlig makt i statlige bedrifter. Hovedkritikken mot statlige bedrifter har jo vært at de ikke har drevet god næringsutvikling, at de ikke har hatt industriell kompetanse til å drive bedriftene sine videre. Det har vært hovedkritikken mot dem. Men det som kan sies om slike bedrifter, er at de i hvert fall i noen grad kan være underlagt folkevalgt kontroll. En strategi som øker det private eierskapet, der vet vi at de investorene som kommer inn, slett ikke er norske småsparere, men tunge, internasjonale finansielle investorer som tar sine beslutninger i lukkede styrerom, ikke i Norge engang, og det hadde jeg trodd at Senterpartiet hadde erkjent. Jeg hadde trodd at Kristelig Folkeparti hadde erkjent det i langt større grad, og at de derfor hadde innsett at statlig eierskap var viktig, og at det var viktig at vi økte det nettopp for å beholde den nasjonale styringen over næringsutviklingen i Norge.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-01-26:
Det gjør jeg.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-01-26:
Statlig eierskap har vært sentralt i denne debatten og blir omtalt som noe litt tungt, stivt og ikke helt forenlig med et moderne næringsliv. Telenor er et eksempel på statlig virksomhet og eierskap som har vært helt i front, både når det gjelder teknologi, kompetanse og pris, og når det gjelder å kunne oppfylle gode samfunnsmål. Jeg har oppfattet at statsråden har vært en av de politiske pådriverne for privatisering av denne bedriften. Det beklager SV. Men når det nå også ser ut til at det blir flertall for denne delprivatiseringen av Telenor, betyr jo det salg av aksjer og betydelige inntekter til staten. Er det slik at næringsministeren helst ser at disse pengene som da kommer inn, skal gå ut i form av skattelette til bedrifter som går godt, eller er det klokt å fundere på å investere slike penger i framtidig utvikling, f.eks. ved opprettelse av fond for forskning, for utdanning og for infrastruktur?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-01-26:
Jeg oppfordrer SVs representanter til å stemme for Arbeiderpartiets forslag. Forslag nr. 3 dreier seg om en unnlatelsessynd fra Regjeringa – de har ikke utredet dette sammen med spørsmålet om annet eierskap. De har satt ned et lovutvalg og er i gang med en utredning på området, og jeg skal da følge oppfordringen om å sende dette forslaget over til Regjeringa, sjøl om det ikke er med lett hjerte. Forslagene nr. 4 og 5 ønsker vi at det voteres over. Forslag nr. 4 dreier seg om en evaluering av hvordan man på en skikkelig måte klarer å ivareta det samfunnsansvaret som nå er lagt til statsforetak. Det skulle være grunn for mange partier i denne salen til å være med og finne ut det.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 1999-01-26:
Vi bor i et langstrakt land, og vi har spredt bosetting. Det vil være kjent for alle. Det er også en kjensgjerning at en betydelig del av verdiskapingen skjer i Distrikts-Norge. Dette er faktisk av stor nasjonal verdi og ikke bare av verdi for det enkelte lokalsamfunn som dette gjelder. Det er viktig å legge godt til rette for private bedrifter og næringsvirksomheter. Disse bygdesamfunnene er også helt avhengige av en velfungerende infrastruktur, det er offentlige tjenester som helse, skole, osv., men det er også infrastruktur som vei, telefon, telekommunikasjon og slike ting som må til for at et samfunn skal fungere. Vi kjenner nå til intensjonen i avtalen mellom Telenor og Telia som går på at det skal være minst 33,4 pst. på den norske stats hender, og minst 51 pst. under offentlig styring. Jeg merket meg at representanten var inne på den problematikken en del, og mitt spørsmål er: Er Høyre enig i at det er en sikkerhet for infrastrukturen i små, verdiskapende distriktssamfunn, og at vi her er best tjent med at Telenor er delprivatisert og ikke helprivatisert? Kan jeg få et svar nettopp på det, slik at det er klart fra Høyres side?
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 1999-01-26:
Jeg vil understreke at Venstre og Regjeringen ser det som uhyre viktig at vi har virkemidler som kan bidra med risikokapital for å få på fote bedrifter som har gode muligheter for å lykkes over tid, men som ofte mangler kapital i starten, slik at gode ideer har vanskelig for å bli realisert. Det virkemiddelapparatet har vi gjennom SND. Jeg vil bare minne om at økt teknologisatsing er viktig for Venstre og Regjeringen. Det har vi også kunnet realisere gjennom årets budsjett ved et nytt prosjektutviklingstilskudd og økte midler til de såkalt regionale såkornfondene. De regionale såkornfondene skal nettopp ta seg av slike oppgaver som representanten Bjarne Håkon Hanssen etterlyste i denne sammenhengen. Arbeiderpartiet gikk imidlertid imot opprettelsen av slike såkornfond. Svaret på spørsmålet er derfor at Venstre og Regjeringen tar vare på det som Arbeiderpartiet har tenkt gjennom sine forslag, nettopp gjennom de etablerte regionale såkornfondene.
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 1999-01-26:
Det burde ikkje vere nytt for representanten Hedstrøm at vi har eit noko anna syn på eigarskap enn Framstegspartiet. Vi har ikkje det religiøse forholdet til kven som eig bedrifta, anten det er staten eller private, det viktigaste for oss er at desse bedriftene medverkar til verdiskaping og sysselsetjing – og det trudde eg faktisk det var for dei aller fleste. Som eg sa i mitt hovudinnlegg, har ikkje vi eit slikt religiøst forhold til statleg eigarskap som Framstegspartiet har til privat eigarskap. Vi må i kvart enkelt tilfelle sjå etter kva som gagnar landet vårt best. Eg kan forsikre representanten Hedstrøm om at det skal vi også gjere i framtida, og dersom det viser seg etter ein gjennomgang at det gagnar Statoil og landet vårt best å sjå på om det skal skje endringar i eigarstrukturen, kan eg love representanten Hedstrøm at det skal vi gjere. Vi skal sjå på det dersom det kan dokumenterast at det trengst endringar. Så til formuesskatt. Ja, dette med skatt er blitt et stort tema. Eg vil tru at dei aller fleste verksemdene i dette landet har ei målsetjing om å frambringe eit overskot som gjer det mogleg å yte skatt. Difor er det andre rammevilkår eg meiner er langt viktigare for norsk næringsliv enn skatt, som det er denne enorme diskusjonen om.
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 1999-01-26:
Det kan gjerne etterlysast lange merknader om familibedriftene, men det er no eingong slik at når ei stortingsmelding til den grad fremjar familiebedriftene som nærmast det einaste rette i norsk industri og næringsliv, er det ikkje nokon grunn til å utbrodere det noko meir i innstillinga. Vi har sagt at vi har merka oss – og vi er fullstendig klare over – at mange av dei små og mellomstore bedriftene er familiebedrifter, sjølv om vi ser ei utvikling på det området også, der det blir fleire eigarar ved at dei spreier eigarskapen. Og det synest eg er positivt. I den grad det er råd å bli samde her i salen, skal vi nok i fellesskap sørgje for dei rammevilkåra dei ulike typene bedrifter må ha. Men at familiebedriftene skal ha vesentleg andre rammevilkår enn andre verksemder i dette landet, trur eg ikkje det er nokon her i denne salen som meiner, sjølv om sentrumspartia prøver å framstille det som at dei tar heilt spesielt omsyn til familiebedriftene. Eg er nokså sikker på at når det kjem til røynda, ser dei likt på alle verksemder, anten det er AS med ulik eigarstruktur eller det er reine familiebedrifter.
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 1999-01-26:
Til representanten Foss vil eg seie at Arbeidarpartiet har eit visst forhold til religion, men ikkje så sterkt at vi ikkje er villige til å vurdere andre sider ved ulike saker. Derimot har eg inntrykk av at Høgre har eit heilt religiøst forhold til staten som eigar, og det er at den skal eige så lite som råd er – det har dei hatt så lenge som eg har vore i denne salen, og det er omtrent like lenge som representanten Foss. Og det representanten Foss seier i dag, det sa han også for godt og vel 17 år sidan, så det er ikkje mykje endring og nytenking i den leiren. Eg trur det er langt viktigare at vi til kvar tid er villige til å tenke nytt etter som ting forandrar seg, og ikkje har ei statisk tilnærming til det meste utan omsyn til utviklinga. Eg kan forsikre representanten Foss om at dersom det er behov for å sjå på Statoils eigarskap – noko som eg ikkje er sikker på, men eg har registrert at det er teke opp av leiinga – er vi villige til å gå inn i den debatten. Statoil er ein så viktig reiskap i vår oljepolitikk at det er nødvendig at det er eit breitt politisk fleirtal bak den strukturen selskapet har til kvar tid. Det var eit forlik i byrjinga på 1970-talet, det var eit forlik i 1984, og eg har sagt tidlegare i dag at eg ikkje ser bort frå at tida kan vere inne for å sjå på eit nytt forlik.
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 1999-01-26:
Statsråd Sponheim heldt eit innlegg der ein kunne få inntrykk av at det var gjort særdeles mykje på dette området i den tida han har sete som næringsminister. Eg må nok vedgå at det ikkje berre er eg som har vanskar med å sjå dei store grepa som her har skjedd, så det skal bli litt artig i tida som kjem, å få dokumentert desse vesentlege nyskapingane og endringane i næringspolitikken. I synet på statleg eigarskap er det rett, som statsråd Sponheim seier, at det har skjedd endringar. Men dei endringane har skjedd ved at eitt av regjeringspartia totalt har forandra syn på dette, og dermed har ein fått eit anna regime. Dersom det er slik at Regjeringa vil ta æra for eit endra syn på statleg eigarskap blant fleirtalet her i salen, så må ein gje den æra til Senterpartiet. Eg har lyst til å spørje: Er det slik at statsråd Sponheim er samd i at dei vesentlege endringane på dette området har skjedd i Senterpartiet og ikkje i andre parti her i huset? Så berre ein liten kommentar til Telenor-Telia, som Regjeringa no har skrytt av stolpe opp og stolpe ned. Det er ikkje lenge sidan heile saka stoppa fordi Regjeringa ikkje ville, så det skjer avgjort endringar relativt raskt i Regjeringa, og det kan jo kome vel med i enkelte saker.
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 1999-01-26:
Eg skal ikkje kommentere forslag nr. 3, all den tid det er gjort om til eit oversendingsforslag. Når det gjeld forslag nr. 4, kan det jo verke noko merkeleg dersom ein stemmer imot ei evaluering av samfunnsansvaret. Så dersom SV held oppe forslaget, vil eg tilrå Arbeidarpartiet å stemme for det, men mot forslag nr. 5, all den tid Arbeidarpartiet har foreslått eit investeringsselskap i samarbeid med private. Vi treng ikkje opprette fleire selskap enn høgst nødvendig på det området.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-01-26:
Arbeiderpartiet har inntatt i sine merknader at det skal være et hovedmål for Norge å være et attraktivt investeringsland. Opseth fulgte opp dette i sitt innlegg, og sa at konkurransedyktigheten i norske bedrifter ikke må skille seg vesentlig ut fra konkurrentlandenes. Det står også i Arbeiderpartiets merknader at bedriftsskattesystemet i Norge samlet sett er gunstig i forhold til i konkurrentlandene. Nå har flat skatt-utvalget sett på dette, og det viser seg at det er riktig at vi har de laveste formelle skattesatser på selskapsoverskudd, sammen med Sverige og Finland. Dette utvalget sier samtidig at det er et bredere skattegrunnlag i Norge enn i de fleste OECD-land, og at bedriftsskatten utgjør en større andel av skatteinntektene i Norge enn i de fleste OECD-land. Men det er på ett område vi skiller oss ut, og det gjelder formuesskatten Det sier Arbeiderpartiet svært lite om. Mange næringsdrivende, også utenlandske interesser, hindres i å investere i Norge på grunn av den særnorske formuesskatten. Andre land har ikke formuesskatt, eller den inntrer på et langt høyere formuesnivå. Mener ikke Arbeiderpartiet at redusert formuesskatt vil være et viktig incitament for å stimulere til investeringer? Så til det Opseth sa når det gjelder å diskutere statlige eierandeler. Det er kommet veldig uklare signaler fra Arbeiderpartiet, bl.a. når det gjelder Statoil. Ute i Europa er denne privatiseringsprosessen kommet langt – Norge er faktisk en bremsekloss i denne utviklingen – og sosialdemokratiske partier deltar i Europa. Vil ikke Arbeiderpartiet gå mer konkret inn for å avhende statlige eierandeler i statlig virksomhet?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-01-26:
Representanten Ausdal Starrfelt tok opp en del interessante vinklinger. Det må være helt klart at sterk statlig maktkonsentrasjon eller statlige monopoler ikke er verre enn private monopoler eller en overdreven privat maktkonsentrasjon. Det er viktig at Konkurransetilsynet og andre kontrollorganer i Norge ser til at vi har en friest mulig konkurranse som fungerer. Det er jo det som har vært feilen i Norge, som jeg beskrev meget tydelig i mitt hovedinnlegg, at det statlige eierskapet med tilknytning til regjeringen via generalforsamlingen osv. ofte har dobbeltfunksjoner. Når det gjelder Senterpartiets rolle oppi dette, har Fremskrittspartiet og Høyre klart å trekke med seg regjeringspartiene på en del positive formuleringer i innstillingen når det gjelder formuesskatten. Men jeg vil si at Fremskrittspartiet, som i dag er et 15 pst.-parti på Stortinget, ikke bare ønsker å fremme forslag som oppfattes som demonstrasjonsforslag. Vi ønsker jo å oppnå noe i praktisk politikk, selv om vi på mange områder også i næringspolitikken må trekke opp løypa, fjerne en del gammel vanetenking og noen hellige kuer. Det skal vi selvfølgelig også fortsette med å gjøre. Jeg beklager at vi ikke har klart det bedre, slik at Norge nå oppfattes som en bremsekloss i Europa når det gjelder å forstå at staten skal ta seg av de primære oppgavene og løse dem skikkelig, før en eventuelt begynner med andre ting. Når det gjelder statlig, spekulativ forretningsvirksomhet, er den på vei ut i nesten hele Europa, unntatt i Norge og i et par andre tilfeller.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-01-26:
Jeg vil henvise til et interessant oppslag i Vårt Land i dag, der det står: «KrF er på glid om Statoil» Man har intervjuet parlamentarisk leder i Kristelig Folkeparti, Einar Steensnæs, og det vurderes om Kristelig Folkeparti kan gå inn for delprivatisering av Statoil. Men Steensnæs sier at man ikke ønsker en delprivatisering av kjernevirksomheten i Statoil. Det føler jeg noe underlig i forhold til oljeprisene og det lave overskuddet i statsselskapet. Mener Kristelig Folkeparti, når Statoil vurderer virksomhet i Sør-Kinahavet og andre steder, at man, når det gjelder slike usikre engasjement, skal spekulere med skattebetalernes penger? Vil Kristelig Folkeparti fortsette å være med på det, eller mener man det er bedre å trekke inn privat kapital, private investorer som satser egne penger på denne spekulative forretningsvirksomheten, og som også bringer inn bransjekunnskap og har andre fortrinn? Dette er interessant, for jeg vet at mange kristeligdemokratiske partier i Europa har gått i bresjen i privatiseringsprosessen. De har innhentet kunnskaper og gitt et positivt bidrag for at landene skulle få størst mulig fortjeneste og resultater i en privatiseringsprosess. Så mitt spørsmål til Kristelig Folkeparti blir: Vil man nå være mer åpen når det gjelder privatisering/delprivatisering av Statoil? Fremskrittspartiet vil på et senere tidspunkt fremme et forslag om en privatiseringskommisjon, der man på bred basis tar for seg hele det statlige eierskapet i Norge, og at denne kommisjonen kan fremme forslag om en privatisering eller delprivatisering. Vil Kristelig Folkeparti støtte et slikt forslag?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-01-26:
Meldingen sier det klinkende klart: Det er behov for å drøfte omfanget og organiseringen av det statlige eierskapet nærmere. Det stiller et klart flertall i komiteen og i Stortinget seg bak. Statsråden har også ved en rekke anledninger gitt uttrykk for at han ønsker å avhende eierandeler i statlig virksomhet. Jeg har her et oppslag fra Dagens Næringsliv, mandag den 20. april 1998, med følgende overskrift: Vil selge statlig virksomhet. Der står det: «Regjeringen vil selge aksjer i statlige bedrifter». Det trekkes frem bedrifter som Kongsberg Gruppen, Olivin og Raufoss. Det er flott at det er en slik prosess på gang i Regjeringen. Det er også fint at Fremskrittspartiet og Høyre i budsjettforlik kunne trekke i riktig retning, og da tenker jeg på Telenor. Men dette blir jo stykkevis og delt. Det er ikke en strukturert fremgangsmåte når det gjelder en privatiseringsprosess for AS Norge. Mitt spørsmål til statsråden blir derfor: Vil det ikke tjene norske interesser å ha en helhetlig plan for denne virksomheten? Jeg var tidligere i mitt hovedinnlegg inne på at vi kommer til å fremme forslag om å få etablert en privatiseringskommisjon som skal ta for seg det totale norske eierskap i Norge, som kan gå inn og vurdere det og legge frem forslag for regjering og storting om hvordan man kan håndtere det for å følge de synspunkter som næringsministeren har, nemlig å avhende eierandeler.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-01-26:
Det er en replikk «ledig», og da benytter jeg anledningen. Det som fikk meg til å gripe ordet, var det statsråden sa om at det er visse bidrag som går i feil retning for næringslivet. Jeg vil understreke at ikke alt kan skyldes Regjeringen i denne saken, men det som er en regjerings ansvar, er selvfølgelig å ha virkemidler for å kunne dra næringslivet i riktig retning. Her har i det siste en del næringslivsledere og ledere av næringslivsorganisasjoner vært på banen. Blant annet har den nye administrerende direktør i NHO, Finn Bergesen, vært veldig bekymret over utviklingen i konkurransenivået i Norge, fordi man altså svekker konkurransesituasjonen i forhold til konkurrentlandene. Han nevner spesielt skatte- og rentenivået og våre små og mellomstore bedrifter i distriktene, og det skulle jo være av sentral interesse for en sentrumsregjering å ivareta distriktenes interesser. Jeg griper ordet fordi jeg ikke synes det har kommet tydelig nok frem hvilke virkemidler Regjeringen nå jobber med for å forsøke å kompensere for den gale utviklingen vi opplever, og som bedriftene og næringslivslederne opplever når det gjelder konkurransesituasjonen spesielt for små og mellomstore bedrifter i distriktene.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 1999-01-26:
Det er ikkje så mykje overraskande i dei merknadane som komiteen har kome med til denne innstillinga, og heller ikkje i innlegga for så vidt. Arbeidarpartiet trur framleis mykje på statleg eigarskap, Høgre og Framstegspartiet trur meir på privat eigarskap – og sentrum vil taka vare på det beste i begge eigarformene. Men på eitt område stussa eg. På side 9 i innstillinga har Arbeidarpartiet ein særmerknad, og dei avsluttar den med å merka seg det Regjeringa uttalar om familiebedriftene – ein nøytral og inkjeseiande merknad om dei viktige, stabile og i stor grad distriktsplasserte familebedriftene i Noreg. Fleirtalet, sentrum, Høgre og Framstegspartiet, følgjer opp det Regjeringa seier om gunstige reglar ved generasjonsskifte som står for døra, vi meiner at rammevilkåra ikkje må slå beina under familiebedriftene, og at kostnadene ved arveavgift og dokumentavgift må reduserast. Kva meiner Arbeidarpartiet om familiebedriftene sin situasjon? Av inkje kan ein logisk nok slutta inkje, men eg kan ikkje tru at dei ingenting meiner.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 1999-01-26:
Eg har ikkje lese Vårt Land i dag, så representanten må orsaka meg når eg ikkje er heilt oppdatert på det som var utgangspunktet for spørsmålet han stilte. Vårt syn når det gjeld Statoil og kva vi der vil gjera i framtida, er heller ikkje heilt avklara. Men eg vil understreka at Statoil med si statlege tilknyting faktisk har vore eit svært viktig bidrag for at norsk oljeindustri har vorte så vellukka som tilfellet er – også for Fastlands-Noreg og norsk økonomi. Slik eg har oppfatta det, er det svært mange andre land med større eller mindre oljeressursar som ser på kva Noreg gjer, for å sikra seg at det vert ein nasjonal gevinst av dei naturressursane dei har. Dermed har vi altså her noko å yta i høve til andre land i og med den eigarforma som Statoil har. Om eg skal snakka heilt privat og på eigne vegner, har eg ikkje noko imot at det norske folk også får eiga noko av oljereserven, men dette er ikkje avklara i partiet. Spekulative investeringar med tap bør ikkje noko firma, heller ikkje eit norsk statsføretak, gå i gang med. Ein skal vera kritisk med omsyn til å vera spekulativ når det gjeld investeringar, men det Statoil har, er kunnskap som dei formidlar til andre firma, så dei er iallfall ikkje avhengige av å kjøpa inn kunnskap. Ein del av den kunnskapsindustrien som vi har fått via Statoil, Hydro og andre selskap, gjev ein spin-off-effekt, ikkje minst på vestlandskysten, som gjer at vi teknologisk sett kan vera i front innanfor oljeindustrien i alle verdsdelar.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 1999-01-26:
Det er sjølvsagt hyggeleg å få gode ord om vår politikk for familiebedriftene. Eg har vakse opp på ei slik familiebedrift og veit kva det betyr å måtta jobba utover natta for å få leveransane ferdig. Då var det ikkje snakk om arbeidstidsordningar! Når det gjeld formuesskatten, har ein sagt veldig mykje i meldinga om at ein skal vera tolmodig og langsiktig. Det ynskjer vi også i denne samanhengen. Regjeringa seier at ho vil gjennomgå formuesskattlegginga og sjå på dei konsekvensane formuesskattlegginga har, ikkje berre for familieeigde bedrifter, men for alle bedrifter. Det gjer ein i samband med at ein skal sjå på eit flatare skattesystem og også i samband med at ein skal sjå på eigedomsskatten, altså skatt på heimen. Eg synest nok at representanten Momyr også bør visa tolmod og venta på dei utgreiingane som skal skje frå Regjeringa si side.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 1999-01-26:
Eg synest at representanten Inge Myrvoll burde koma fram med sine utmerkte forslag til namn. Telenoria var eit namn som sikkert kunne få gjennomslag! Spørsmålet om konsesjonsvilkåra ligg framleis i denne salen, og det er vi som skal avgjera det. At ei endring når det gjeld selskapet sin kapital og eigarstruktur, kan få konsekvensar for andre grep som vi har hatt i våre hender, ser eg ikkje bort frå. Men det betyr ikkje at vi ikkje kan bruka dei reiskapane som vi har, og bruka dei aktivt. Det som er viktig for Kristeleg Folkeparti, er at anten ein bur i nord eller i vest eller på «den ytterste, nøkne ø», skal ein få dei teletenestene som er nødvendige. Og det er elles nødvendig at dei får det til same prisen som ein får sentralt, for den nye teknologien gjer det mogleg, via desse tenestene, faktisk å etablera seg i Distrikts-Noreg på ein meir effektiv måte enn det som har vore tilfellet før.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 1999-01-26:
I Voksenåserklæringa står det at vi vil vurdera behovet for ei eiga samvirkelov, og dette er allereie under utgreiing i Regjeringa. SV kjem etter på dette området, og forslaget bør derfor oversendast – berre som ei opplysning til representanten. Eg synest representanten sa at sentrumspartia berre var opptatt av statleg maktkonsentrasjon som det einaste uheldige. Det er naturlegvis ikkje tilfellet. All maktkonsentrasjon er uheldig. Det er nettopp det som har skjedd på statlege hender i Noreg, og derfor peikar vi på det. Det inneber ikkje at ikkje andre maktkonsentrasjonar kan vera uheldige. Sjølvsagt er dei det. Vi veit om dei multinasjonale selskapa som konsentrerer stor makt, og vi ynskjer ikkje ei slik utvikling, berre så det er oppklart. Elles hadde eg etter dette innlegget eit ynske om å sitera noko som Per Kleppe sa ein gong for 20 år sidan. Han sa at i eit sosialdemokrati er det ikkje rom for små bedrifter og for arva industri. Vi må bruka skattelova for å bli kvitt dei, sa han. Slik tenkte altså ein gammal sosialdemokrat, og eg lurer på om ein sosialist framleis tenkjer på same måten.
Per-Kristian Foss (Høyre), 1999-01-26:
Til det siste vil jeg bare bemerke at nå er vel ikke arveavgiften noe vesentlig problem for Norsk Hydro og tilsvarende bedrifter, men det vil nok komme frem etter hvert også i Arbeiderpartiets politikk. Ellers har Opseth brukt dette innlegget på å forsikre at Arbeiderpartiet ikke har noe særlig forhold til religion. Det var vel ikke noe overraskende. Men jeg forstår at man har et forhold til nytenkning. For å si det som Kåre Willoch sa i et intervju relativt nylig: Arbeiderpartiet kommer etter i alt Høyre har ment, etter ca. ti-tolv år. Han har en viss oversikt over det, og Telia/Telenor-saken var jo en god eksemplifisering. Men det interessante er at nytenkning på mange måter kommer fra sosialdemokrater som har forlatt bevegelsen. Sosialdemokrater som nå sitter i posisjon i statsselskaper og har erfart statsselskapenes form, ber om privatisering. Man skulle tro at det kanskje påvirket Arbeiderpartiet noe, og jeg har registrert et lys, en viss forhåpning, i hr. Opseths uttalelser i dagens morgensending i radio, hvor han peker på at Statoil har vært gjenstand for kompromisser både på 1970-tallet, på 1980-tallet og nå på 1990-tallet. Vi begynner å nå slutten av 1990-tallet, så det begynner jo å haste for å få en kronologi i dette, men jeg registrerer at Opseth åpner for at tiden er inne til å vurdere situasjonen på nytt. Mitt spørsmål er da om det betyr at det kan skje på 1990-tallet, eller om det er avhengig av at Arbeiderpartiets program må være utgått på dato først, for i aviser i dag ser jeg at partilederen sier at i denne stortingsperioden kan det ikke skje noen nytenkning. Om det er riktig, skal ikke religionen ha skylden for det, men partiprogrammet. Til slutt bare følgende lille bemerkning når det gjelder å skille reguleringsrollen og eierrollen. Det er ikke riktig at det ikke er et stortingsansvar. Selvfølgelig er det Stortingets ansvar å ha en prinsipiell oppfatning om det, for det har noe med styringen av statens finanser å gjøre. Men det er helt riktig, hvis jeg kan tolke representanten Opseth slik når det gjelder hvorledes det skal iverksettes, altså under hvilke departementer, at det er et regjeringsansvar. Og den nyansen er meget vesentlig.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 1999-01-26:
Etter dette innlegget kunne det vera freistande å spørja Framstegspartiet om dei er like urolege for maktmisbruk i privat sektor som dei er for maktmisbruk i offentleg sektor når det gjeld eigarskap. Når eg høyrer på Framstegspartiet, lurer eg på om dei trur på sin eigen politikk, eller om dei berre seier det dei alltid har sagt. Det minner meg veldig om Willoch sin dynamiske skattepolitikk som skulle ordna opp i så mykje. Me såg korleis det gjekk. Dersom Framstegspartiet trur på sin eigen politikk – me må jo tru at dei trur på sin eigen politikk – ser Framstegspartiet på Senterpartiet f.eks. som ein trufast samarbeidspartnar i dette? Er det grunn til å tru at Senterpartiet – og ikkje berre Senterpartiet, men for så vidt heile Regjeringa – no har lagt om sin politikk? Representanten Hedstrøm la ganske stor vekt på at dette var ei dårleg melding, at det var lite som kom fram, og at det var lite visjonar, men like fullt har Framstegspartiet gått i hop med sentrumspartia, regjeringspartia, om dei fleste forslaga i denne innstillinga. Så vert eg litt oppgitt over at Framstegspartiet trur at skattepolitikken skal ordna opp i så mykje. Ser ikkje Framstegspartiet at skattepolitikken berre er eit verkemiddel for dei bedriftene som tener pengar? Dersom ein skal redusera eller auka skatten, gjeld det faktisk berre dei som tener pengar. Me treng ein del andre verkemiddel for å støtta dei som skal koma frå idé til bedrift.
Michael Momyr (Høyre), 1999-01-26:
Jeg har merket meg at Kristelig Folkeparti, sammen med flertallet, i merknadene taler varmt for familieeide bedrifter og for private eieres vilkår. Også i framtida vil landet være avhengig av den økonomiske verdiskapingen som skjer i slike bedrifter. Det vil være av avgjørende betydning for vår velferd framover. Kristelig Folkeparti har til og med innsett at det er viktig at vi sammenligner de samlede konkurransevilkårene for norsk næringsliv med tilsvarende vilkår for næringslivet i andre land. Det mest iøynefallende punktet som vi i denne sammenheng kunne gjort noe med, er å harmonisere formuesskatten, og med harmonisering menes her å fjerne formuesskatten. Ut fra det resonnementet synes jeg det ville være naturlig for Kristelig Folkeparti å støtte forslaget som Høyre og Fremskrittspartiet har fremmet. Spørsmålet mitt til representanten Apelthun Sæle er: Når er Kristelig Folkeparti rede til for alvor å gjøre noe med formuesskatten?
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1999-01-26:
Representanten Apelthun Sæle starta sitt innlegg med å si at denne debatten ikke dreier seg om hvorvidt Telenor skal drive distriktspolitikk. Det skal vi gjøre i denne sal ved hjelp av regulatoriske ordninger. Sjølsagt skal vi gjøre det, men på det området er jo sentrumsregjeringa helt hjelpeløs, men det er en annen debatt. Det var faktisk slik at før hadde vi to grep: Det ene var det regulatoriske og det andre var Telenors rolle. Jeg vil gjerne sitere fra samferdselskomiteens innstilling om «Telenor AS si verksemd» fra mars i fjor, hvor det var et flertall, bestående av Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Venstre, som sa: «Flertallet mener at Telenor også i framtiden skal være et viktig redskap for å sikre landsdekkende tjenester og oppfylle samfunnspålagte oppgaver.» Man skal merke seg at her var ikke Høyre og Fremskrittspartiet med. Men så skjedde det noe i høst under budsjettbehandlinga. Da lurer jeg på: Har Kristelig Folkeparti forandra syn på Telenor som redskap fra mars i fjor til januar i år? Eller er det bare det at også det måtte ofres på budsjettets alter? Det er nemlig sånn at i tillegg til regulatoriske ordninger kunne man pålegge Telenor visse oppgaver, bl.a. én ting som vi nå totalt mister, og det er muligheten til å instruere Telenor om hvor arbeidsplassene skal være. Stortingets flertall, minus Fremskrittspartiet og Høyre, har flere ganger sagt at Telenor skal desentralisere sine arbeidsplasser. Den muligheten forsvinner helt den dagen Telianor eller Telenoria eller hva det kommer til å hete for noe, oppstår. Uansett, delprivatisert eller ikke, den instruksen forsvinner, samferdselsministeren er ikke lenger generalforsamling og Stortinget har ingen å henvende seg gjennom. Med andre ord: Den muligheten til å drive distriktspolitikk er nå Kristelig Folkeparti villig til å gi fra seg. Da sitter de igjen med de regulatoriske ordningene, og heller ikke dem er de villig til å gjøre noe med.
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1999-01-26:
I likhet med representanten Bæivi har jeg merket meg at sentrum kun har fellesmerknader med Høyre og Fremskrittspartiet og ingen egne. At Senterpartiet avvikles som merknadsparti, er ingen katastrofe, men at de nå helt forener seg med Høyre og Fremskrittspartiet, er litt mer trasig. Hvis man husker valgkampen for 1 ½ år siden – det er jo noen som husker så langt tilbake som 1 ½ år – var hovedbudskapet for Senterpartiet: mindre marked, mer styring. De kritiserte Arbeiderpartiet – med god grunn – for å være for markedsorientert. Da skulle man tro at når Arbeiderpartiet på en måte svekker grepet om den politiske styringa, var Senterpartiets oppgave å styrke grepet. Men det de gjør, er å slippe grepet. Det gjør vondt verre. Når man da prøver å gjemme seg bak Arbeiderpartiets politikk og sier at Arbeiderpartiet har svekket styringa, og derfor kan vi gi blaffen, må det være lov å si at dette er det reneste sludder. Det man gjør nå, og det står omtalt i denne innstillinga i dag, er å vise til at man har vært enige om at man skal delprivatisere Telenor. Husker man hva Senterpartiet for 1 ½ – 2 år siden sa om telepolitikk sammen med RV i denne sal? De beskyldte til og med SV for å være for langt mot høyre og markedsorientert. I dag hører jeg at representanten Ringstad, kollega av Enoksen, er rasende på Tormod Hermansen for at han har sagt sannheten: I det fusjonerte selskapet kommer vi ikke til å drive distriktspolitikk. Sjølsagt gjør de ikke det. Det er jo Hermansens gamle drøm å slippe at politikerne skal holde noen styring med ham. Det er klart at et fusjonert selskap – privatisert eller delprivatisert eller ikke – har vi ingenting med å gjøre. Er representanten Enoksen enig i at Hermansen har rett, og at det ikke er noen grunn til Jorunn Ringstads bebreidelser mot Hermansen, og at Senterpartiet med åpne øyne sier at det nye teleselskapet skal få lov til å styre helt på egen hånd?
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1999-01-26:
President! Det er en åpenbar misforståelse, det er direkte feil.
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1999-01-26:
Representanten Enoksen sa at SV gikk inn for å omdanne det gamle Televerket til AS. Det er direkte feil. Vi stemte imot. Men det var for så vidt ikke da man slapp det politiske grepet. Det er nå man er i ferd med å gjøre det.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-01-26:
Jeg har i mitt innlegg slått fast på hvilke områder det er viktig at vi opprettholder et sterkt statlig eierengasjement. Senterpartiets syn på dette står fast, og det er også nedfelt både i innstillingen og i St.meld. nr. 40. Det er ikke på noen punkter avvik mellom Senterpartiets syn og det som er kommet fram i innstillingen. Det er også en rekke områder hvor hele komiteen står sammen med hensyn til hvordan man gir uttrykk for utviklingen av framtidig eierskap. Som jeg sa i mitt innlegg, er ikke statlig eierskap noe mål i seg selv. Derimot er statlig eierskap et middel for å ivareta bl.a. politiske og samfunnsmessige målsettinger. Jeg skal være den første til å beklage på nytt at Arbeiderpartiet gjennom de siste ti årene har bidratt til å bryte den sammenheng som har vært mellom politiske og samfunnsmessige mål, og erstattet dette med rent forretningsmessige, økonomiske målsettinger i de aller fleste statlige selskap. Dette har gjort at man selvsagt også må vurdere på nytt i hvilken grad staten skal være inne som eier i de ulike statlige selskap. Jeg skal ikke gå for langt på dette, men jeg har lyst til å slå fast at for oss er det viktig å opprettholde statlig eierskap i en del bedrifter. Vi tar en fordomsfri debatt på om det vil være fornuftig å privatisere deler av Statoils virksomhet, slik olje- og energiministeren tok til orde for tidlig i vår. Vi må også se på innretningen i forhold til den fusjonen som har skjedd mellom Telenor og Telia, hvor alle er kjent med at fusjonsplanene stoppet opp for et års tid siden. Etter en debatt i Stortinget ble det gitt uttrykk for et bredt ønske om at disse samtalene skulle fortsette, bl.a. fra Arbeiderpartiets side. For Senterpartiet vil det være viktig å ivareta en del av de hensyn som Telenor også i framtiden skal ivareta som en aktør i telemarkedet. Det blir en annen skål – det får både Regjeringen og Stortinget anledning til å komme tilbake til i neste omgang.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-01-26:
Til det første spørsmålet: Vi har en sak liggende i komiteen til behandling som omfatter statens eierskap i en rekke ulike bedrifter. Dette vil vi komme tilbake til. Regjeringen vil også komme tilbake til en konkret vurdering av hver enkelt av de bedriftene som representanten Kristiansen her har vært inne på, så jeg skal ikke gå nærmere inn på i hvilke tilfeller det vil være aktuelt å selge seg ut. Det vil ikke være fornuftig å ta den debatten her og nå. Men jeg har signalisert – og det står fast det jeg sier – at for oss er ikke statlig eierskap i seg selv noe mål, men et middel til å oppnå en del politiske målsettinger. Den vurderingen vil også bli lagt til grunn for statens eierskap i de bedrifter som Kristiansen nå tar opp. Det er riktig at Norge har større investeringer i utenlandsk næringsliv enn utenlandsk næringsliv har i Norge. Dette har selvsagt også bl.a. sammenheng med at staten gjennom oljefondet har betydelige investeringer i utlandet, og at norsk næringsliv hvor også staten er inne som eier, har gjort betydelige investeringer i utlandet. De samme prinsipper som skal gjelde for investeringer i norsk næringsliv, skal selvsagt også gjelde for investeringer i utenlandsk næringsliv. Man skal ha langsiktighet. Man skal ivareta hensynet til ansatte på en skikkelig måte. Man skal ivareta hensynet til lokalsamfunnet og til de nasjoner hvor man går inn og investerer, i langt større grad enn man skal ivareta hensynet til kortsiktige økonomiske avkastninger. Dette ligger fast enten man gjør investeringer i utlandet, eller det er utenlandsk kapital som blir investert i Norge. Vi har ingen problemer med at utenlandsk kapital brukes til investeringer i Norge – tvert imot. Det kan ofte gi viktige impulser i forhold til utvikling av selskaper. Men det som for oss er avgjørende, er at man kan utvikle et robust eierskap, og at man kan ivareta hovedkontorfunksjoner, som vil komme til å være viktig i framtida både med hensyn til forskning og utvikling, og det må ivaretas på en langt bedre måte enn det har vært gjort så langt.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-01-26:
Telenors muligheter for å føre distriktspolitikk har overhodet ingenting med den forestående fusjonen å gjøre. Telenors muligheter for å drive distriktspolitikk ble begrenset gjennom den omdanningen av Telenor til aksjeselskap som skjedde for et par år tilbake. Også SV var blant de partiene som ønsket en slik omdanning, som ønsket at de politiske og samfunnsmessige mål skulle fjernes fra Telenors formålsparagraf til fordel for rent forretningsmessige hensyn. Så sier Inge Myrvoll at de distriktspolitiske hensyn skal ivaretas gjennom konsesjonslovgivningen som blir gitt i denne sal. Det er rett. Men vi har i svært mange tilfeller sett at dette ikke er tilfredsstillende. Konsesjonsvilkår vil til en viss grad måtte være generelle. De vil åpne for at man har en prosentvis andel som skal ha så og så god dekning. Vi har sett når det gjelder TV2, vi ser når det gjelder NRK2, vi ser når det gjelder mobiltelefoni, hvordan deler av landet blir uten den samme dekning som sentrale områder har, fordi man når man går inn på en dekningsprosent, raskt vil kunne oppnå det gjennom å dekke de mest folketunge områdene, og så er det deler av landet som faller utenfor. Det er ingen grunn til å tro – dessverre, Inge Myrvoll – at ikke den samme utviklingen kan komme til å skje når liberaliseringen innenfor telesektoren nå har slått til for fullt. Det skal bli interessant å se om SV vil være villig til å stå opp og kjempe for at man skal kunne føre en aktiv distriktspolitikk, at distriktene skal ha tilbud på de samme tjenester til den samme pris som sentrale områder har, og at man skal få ta del i teknologiutviklingen. Jeg tror Inge Myrvoll skal komme til å få se at det vil være problemer med å ivareta dette gjennom en konsesjonspolitikk, men vi skal få rikelig anledning til å komme tilbake til den debatten.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-01-26:
Forslag nr. 3 er nå omgjort til et oversendelsesforslag. Det er jeg fornøyd med. Regjeringen har nedsatt et lovutvalg som ser på en egen lov om samvirke. Jeg vil også be SV vurdere å omgjøre forslag nr. 4 til et oversendelsesforslag. Som jeg sa i mitt innlegg, er samfunnsansvar i statlige selskaper et av de viktige områder som staten fortsatt bør ivareta gjennom sitt eierskap. Jeg vil derfor be om at forslaget blir omgjort slik at man kan henstille til Regjeringen å få evaluert hvordan dette blir ivaretatt. Forslag nr. 5 vil jeg be sentrumspartiene om å stemme imot. Det som her tas opp, er ivaretatt gjennom andre ordninger, bl.a. gjennom Såkornfondet.
Mimmi Bæivi (Arbeiderpartiet), 1999-01-26:
Sterkt statlig eierskap der en forvalter nasjonale ressurser, nevnte representanten Enoksen i sitt innlegg. Men innstillingen til eierskapsmeldingen bærer heller preg av stor enighet og forståelse mellom sentrumspartiene, Høyre og Fremskrittspartiet. Enigheten er faktisk så stor at Senterpartiet ikke har en eneste merknad hvor Høyre ikke er med. I opposisjon var Senterpartiet sterkt opptatt av å bevare norsk eierskap. Senterpartiet var imot utenlandsk kapital, imot globalisering og store flernasjonale selskaper og ønsket et sterkt statlig eierskap. Nå har Senterpartiet i regjeringsposisjon åpnet for delprivatisering av Telenor og åpnet opp for utenlandsk kapital ved sammenslåing av Telenor og Telia. Senterpartiet viser i innstillingen ingen holdning til statlig eierskap. Mitt spørsmål er: Har ikke Senterpartiet noen reell politikk for statlig eierskap? Ser ikke Senterpartiet at det har noen hensikt å ha statlig eierskap for å trygge norske interesser?
Ivar Kristiansen (Høyre), 1999-01-26:
Jeg vil stille to spørsmål til representanten Enoksen. Det første går på statlig eierskap. Jeg har registrert at Senterpartiet har vært med på noen meget interessante merknader som tyder på bevegelse i utviklingen av Senterpartiets holdning til dette spørsmål. I og med at man finner ut at rammebetingelsene for statlig eierskap endrer seg underveis, at disse selskapene ikke lenger er i en monopolsituasjon, og at man er kommet over i en konkurransemessig situasjon, vil man da – ut fra det samme resonnementet som ved delprivatisering av Telenor – kunne gå videre med en utselging i eierskap i Olivin A/S, Raufoss, ASA, Kongsberg-gruppen og eksempelvis Norsk Jetmotor? Det andre går på Enoksens formuleringer om globalisering. Norske investeringer i utenlandsk industri er faktisk større enn utenlandske investeringer i norsk industri. Norge er totalt avhengig av nærvær og tilstedeværelse av utenlandske selskaper. Det handler om kultur, kunnskap, kapitaltilgang osv, jf. vårt besøk på Island nylig i næringskomiteen, hvor vi fikk anskueliggjort hvordan dette har brakt vekst og utvikling innenfor nasjonen. Jeg henviser til Senterpartiets program, hvor det står en formulering om at Senterpartiet vil arbeide for «at man utreder mulighetene for å opprette et offentlig investeringsfond for å forebygge uønskede utenlandske oppkjøp». Hva slags uønskede utenlandske oppkjøp er det Senterpartiet tenker på?
Ivar Kristiansen (Høyre), 1999-01-26:
Mye av det som presenteres fra Regjeringens side i denne stortingsmeldingen, lever under vignetten: Lettere hverdag for småbedriftene. Nå viser jo samtlige dokumenter at det har vært en betydelig reduksjon i det direkte private eierskap i norsk næringsliv de siste ti år. Og sannsynligvis er vi inne i en akselererende negativ utvikling. Faktum er at det er de børsnoterte selskap som får svært mye av oppmerksomheten, og som også står for den store debatten nasjonalt, selv om de børsnoterte selskapene står for bare 15-20 pst. av det norske næringsliv. De familieeide bedriftene, som også har en stor og tung plass, de små selskap, får en stadig mindre del av debatten. Og selv om denne stortingsmeldingen har kommet flere hakk i riktig retning etter tilbakesendingen, går det med for små steg der det er behov for å ta noen jafs. Det er disse små selskapene som har møtt den kolossale renteøkningen. Det er disse selskapene som har måttet baske mest med årets lønnsoppgjør. Faktum er at det sannelig ikke er blitt lettere i hverdagen for de små bedriftene. Statsråden lanserte for vel et år siden under en viss seremoni en handlingsplan for små bedrifter, og derfor er det litt merkelig når vi gjør opp status i dag, at det bare er ett av ni tiltak som er gjennomført. Hvorfor har denne handlingsplanen for småbedriftene i disse vanskelige tider kommet så skjevt ut?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 1999-01-26:
Arbeiderpartiet har i tilknytning til denne saken fremmet et forslag hvor en ber Regjeringen komme tilbake til Stortinget med forslag om og opplegg for et investeringsselskap og et teknologifond. Formålet med et slikt investeringsselskap og et teknologifond er å få til et samarbeid mellom det offentlige, staten, og det private næringsliv på dette viktige området. Vi mener at f.eks. investeringsselskapet bør organiseres som et aksjeselskap med privat flertall i styret. Den samme tenkning ligger også til grunn for teknologifondet. En skulle tro at et slikt samarbeid mellom staten og det private næringsliv var i tråd med gode sosialliberale tradisjoner. Mine spørsmål til representanten Kongshaug blir da: Hvorfor er Venstre imot dette? Hva vil Venstre foreslå av konkrete tiltak for å møte de viktige utfordringene vi møter gjennom forslaget om opprettelse av et investeringsselskap og et teknologifond?