trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2006-05-22:
Da forslaget om å gi statlige midler til nødvendig påbygging av Hopen videregående skole ble fremmet i salen, registrerte jeg noe undrende at enkeltrepresentanter i foajeen kom med den kommentar at Stortinget ikke skulle forholde seg til denne typen enkeltsaker. Årsaken var antakelig at disse representantene ikke var særlig velinformert om hva Hopen videregående skole er. Som saksordføreren på en utmerket måte har gjort rede for, gir Hopen videregående skole tilbud til de svakeste av de svake. Tilbudet er til elever som arbeider seg ut av et liv med rus, elendighet og ofte kriminalitet, og inn i en ny verden av håp, utdanning og utsikter til jobb. Skolen har søkt om utbyggingstilskudd i mange år, fordi den har utvidet tilbudet sitt for å hindre at elevene blir tvunget ut av Hopen videregående skole etter endt grunnkurs. I dag tilbyr skolen videregående opplæring helt frem til fagbrev, og det er svært viktig for rehabiliteringseffekten for den enkelte. Jeg må innrømme at jeg ble skuffet da statsråd Djupedal avviste offentlig investeringsstøtte fordi penger til skoler skal gå til offentlige skoler og ikke til private. Heldigvis har saksordføreren og regjeringsfraksjonen på Stortinget vist at det fortsatt er mulig å få gehør for viktige og fornuftige forslag. Saksordføreren og regjeringsfraksjonen i Stortinget har tatt saken på alvor, sett viktigheten og fornuften i skoletilbudet, og de har tatt statsministerens gjentatte oppfordringer til bredt samarbeid på ordet. Det er viktig og fornuftig, og jeg vil gi stor honnør til saksordføreren for denne praktiske tilnærmingen. Det er også årsaken til at Fremskrittspartiet ikke trenger å fremme noe alternativt forslag i salen. En enstemmig komite sørger for å løfte problemstillingen inn i budsjettet for 2007, og jeg håper inderlig at statsråden, etter å ha satt seg grundig inn i det arbeidet som disse skolene gjør, vil ha en mer positiv holdning til å støtte opp om dette arbeidet med å gi et tilpasset opplæringstilbud til funksjonshemmede elever. Jeg ser frem til at vi også i budsjettsammenheng kan finne gode og konstruktive løsninger på en problemstilling som er viktig for samfunnet, men aller viktigst for den enkelte bruker.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2006-05-22:
Høyre mener at fritt skolevalg skal lovfestes for den videregående opplæringen, og vil støtte Fremskrittspartiets forslag. Men vi vil understreke at den praktiske utformingen av rett til fritt skolevalg kan ha flere former. De økonomiske og administrative konsekvensene av forskjellige løsninger må derfor utredes nærmere. Vi vil også understreke at finansieringsansvaret for den videregående opplæring vil ligge hos fylkeskommunen også etter at eventuelt fritt skolevalg er innført. Vi mener at fritt skolevalg vil øke motivasjonen hos elevene og kan motvirke utvikling av sosial segregering etter bosted. Vi skjønner derfor ikke helt argumentasjonen hos flertallet. Det må tenkes nytt rundt norsk skole: hvordan man skal stimulere motivasjonen, og hvordan man skal stimulere til resultater hos elevene. Bevisbyrden for de negative konsekvensene ved fritt skolevalg burde derfor ligge hos flertallet – at man i hvert fall gikk inn i en prosess for å undersøke hvordan man eventuelt kunne få det til. Her er det viktig ikke å male fanden på veggen før man har fått noe å forholde seg til. Vi merker oss også at flertallet blander karakterbasert opptak inn i denne diskusjonen. Det er i beste fall en dårlig unnskyldning for ikke å ville gå inn i realitetene rundt fritt skolevalg. Det er synd at flertallet ikke vil gå inn i en prosess. Dette dreier seg om politisk vilje. Det dreier seg om elevers like muligheter og rettigheter, uavhengig av bosted. Vi registrerer liten vilje til å imøtekomme innholdet i forslaget og til å imøtekomme ønsket om å sikre elevenes interesser. Det er synd for norsk skole, og det er synd for elevene.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-22:
Jeg vil takke en engasjert statsråd. Jeg vil takke for at statsråden gjennom sitt svar viser at han tar hjem–skole-samarbeidet på alvor. Det eneste jeg kan gjøre, er å ta av meg hatten og gå ut i svangerskapspermisjon og føle at hjem–skole-samarbeidet av den nye rød-grønne regjeringen er trygt ivaretatt. Statsråden understreker at denne regjeringen ser på styrkingen av skole–hjem-samarbeidet, og at dette har en høy prioritet i denne regjeringen. Han er opptatt av å styrke foreldrenes mulighet for medvirkning i skolen. Jeg er veldig glad for at statsråden understreker at dette er et tema som vil bli tatt opp i stortingsmeldingen om sosial utjamning og utdanning som Regjeringen har varslet kommer til høsten. Jeg er glad for alle de tiltakene som statsråden har ramset opp er i gang og under utvikling. Statsråden var også inne på FUGs rolle – noe jeg i min innledning ikke var inne på. Statsråden slo fast at man både har en evaluering hvor man går igjennom og ser hvordan man skal styrke FUGs rolle, og at disse kan støtte opp under barna og foreldrenes innflytelse i skolen. Jeg er også glad for svaret statsråden gav i forhold til det han ønsker å gjøre i lærerutdanningen.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-22:
Jeg vil takke for en god og innholdsrik debatt, og for de veldig mange ulike perspektiver som er trukket opp i denne debatten. Det er viktig at vi får et tettere skole–hjem-samarbeid for å kunne lykkes i å skape en skole som er til for elevene våre, og som er tilpasset den enkelte elev. Et tettere skole–hjem-samarbeid vil føre til at mange flere elever vil føle mestring og føle at de lykkes i skolen og i livet sitt. Mange perspektiver er tatt opp. Målet med å fremme denne interpellasjonen i Stortinget i dag, er å se på den gjensidige avhengigheten som det er mellom skolen og foreldrene, og at det er viktig å styrke skole–hjem-samarbeidet for å oppnå de gode resultatene. Jeg understreket også i min interpellasjon at det er viktig å ta et utgangspunkt i at alle foreldre er en ressurs. Uansett hva slags kulturell bakgrunn man har, uansett hvilket språk man snakker, og uansett hvem man er, så er man en ressurs i barnets liv. Veldig mange foreldre trenger hjelp til å se det. De trenger også hjelp til å se hvordan de kan bidra bedre i skole–hjem-samarbeidet for å utvikle elevens kompetanse i skolen. Som Kristelig Folkepartis Ola T. Lånke sa, er det viktig at vi finner plass og rom til at det er systemer som funker, at det ikke bare blir snakk. Jeg er glad for at Regjeringen sier at dette ikke bare skal bli med ord. Det er viktig å få til en konstruktiv og god dialog mellom skole og hjem. Men som også representanten Dørum sa i sitt innlegg, finnes det mye godt skole–hjem-samarbeid. Det finnes veldig mange gode lærere og veldig mange gode eksempler, som jeg håper man kan trekke fram i den videre prosessen, for å vise at det nytter og vise at det faktisk fungerer. SV har alltid vært opptatt av å styrke skole–hjem-samarbeidet. Det som undrer meg veldig i denne debatten, er den holdningen Fremskrittspartiet har. Fremskrittspartiet stiller seg nok en gang på sidelinjen i debatten, og kommer med angrep på SV for at vi ikke støtter opp under de forslagene som Fremskrittspartiet har. Fremskrittspartiets forslag er bl.a. at man skal ha foreldrestyrt skole. Det er ikke den type foreldreengasjement vi ønsker. Vi ønsker et klart skille mellom det foreldre kan og ikke kan, og at vi støtter opp om dette samarbeidet.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2006-05-22:
Jeg hadde egentlig tenkt å holde et veldig lavmælt og stille innlegg. Det vil jeg fortsatt gjøre, men etter å ha hørt de ideologiske stormdrag fylke seg her, skal jeg innlede med å vise til historikeren Leiv Mjeldheims skildring av Venstres posisjon i norsk politikk, boken «Den gylne mellomvegen». Jeg skal ikke gå videre annet enn å utdype hva det betyr. Det betyr at jeg på vegne av mitt parti er for fritt skolevalg, men jeg synes det skal avgjøres lokalt, og jeg ønsker ikke ved lov i Stortinget å begrense det lokale selvstyret. Så blir det veldig vanskelig for meg når jeg skal lytte til de stormfulle innlegg, enten det kommer fra den ytterste høyre fløy, representert ved Fremskrittspartiet, eller fra Lena Jensen, fra den ytterste venstre fløy. Men jeg tenker at de vanskelighetene er det fullt ut mulig for kloke folk lokalt å finne ut av. For å illustrere alle mellomposisjonene: Jeg har f.eks. lest komiteinnstillingen, og ser at når Fremskrittspartiet og Høyre står sammen og stemmer likt, så er det åpenbart ikke slik at de nødvendigvis tenker likt. Disse nyansene får vi tåle. Det er jo ikke verre enn at Norge er et veldig sammensatt land, det er ulike forhold i dette landet. Vi får tro at det vettet som skal vurdere dette lokalt, er i stand til å gjøre det. Det er mitt utgangspunkt, og det er derfor jeg ikke vil stemme for et forslag som gjør at vi lovfester det nasjonalt. Jeg vil hvor jeg er til stede, kjempe for et slikt fritt skolevalg. Jeg har gjort det i den byen som jeg representerer på Stortinget, og har da markert det standpunktet. Det er ikke slik at vi i dag diskuterer hvordan det skal utformes, hva det skal bety. Det er faktisk ikke tema. Det er et prinsipp som er tema, men det får komme til uttrykk under selve voteringen. Her stemmer folk både for og imot med litt ulike premisser. Jeg stemmer imot forslaget fra Fremskrittspartiet, som støttes av Høyre, med det premiss at jeg er for det frie skolevalg, men jeg vil ikke diktere det lokale selvstyret. Det er Venstres grunnlag, og siden det var mange ideologiske vinder til å begynne med her, får jeg kalle det «den gylne mellomvei».
Odd Einar Dørum (Venstre), 2006-05-22:
Jeg tar egentlig ordet for å oppfylle et løfte jeg gav meg selv som veldig ung politiker, for da opplevde jeg ofte at «de gamle gutta» kom og satte seg på meg, og så var jeg sosialt død riktig lenge. Jeg tar også ordet for å gi stor anerkjennelse til sakens ordfører, som debuterer som ordfører, og som har gjort en skikkelig og bra jobb. Hun har klart – jeg holdt på å si – å trenge gjennom ethvert forsøk på å tåkelegge saken og gjøre den til en ideologisk slagmark eller hva det måtte være. Hun har klart å se at det gjelder mennesker som er i en klemme, og hun har klart å formulere en innstilling som har samlet oss. Av og til bør det utdeles ros fra denne talerstolen også, og det gjør jeg herved.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-22:
La meg først få understreke at det ikke skal være økonomiske hensyn som skal være avgjørende for det tilbudet barn skal få. Kommunen har en plikt til å tilrettelegge et undervisningsopplegg for barnet basert på barnets individuelle forutsetning. Det betyr at det må være en dialog mellom foreldre og foresatte, barnet og den lokale skolemyndighet om hvordan dette iverksettes, i den grad man i utgangspunktet ikke er enige om hva tilbudet skal være. Mitt utgangspunkt er at vi i større grad må finne ut av hvordan disse barna har det i den situasjonen de er i. Derfor har jeg også bedt direktoratet om at de skal spørre om dette. Bare denne praktiske tilnærmingen til en skolevirkelighet tror jeg kan være riktig, for det betyr at man får kunnskap om hvordan barna opplever det. Vi ser jo i avisene at mange av disse barna – i hvert fall beskrives det slik – blir ensomme i skolen, de får ikke venner i skolen, de opplever at de er annerledes i skolen, og på den måten skapes det distanse mellom såkalte normalelever og disse elevene. Dette er kunnskap som vi må ta med oss når vi skal tilrettelegge for løsninger for hver enkelt familie og hvert enkelt barn. Mitt – og vår regjerings – utgangspunkt er at løsningene for hvert enkelt barn vil og må være forskjellige, for barn er unike og forskjellige. Det som kan være riktig for ett barn, er ikke nødvendigvis riktig for et annet barn, selv om de kanskje har den samme formelle diagno-se. Utgangspunktet vårt er loven – og vår regjerings utgangspunkt er altså dette: Vi skal møte barna med ulike tiltak, fordi det kan være nødvendig for at de skal få størst mulig sosialt og faglig utbytte av undervisningen. La meg da bare understreke noe som jeg tror interpellanten har veldig rett i, og det gjelder i dette tilfellet som i mange andre av livets forhold: Som foreldre eller foresatte for et barn med spesielle problemer møter man mange mennesker i en kommune eller i en skole, men det er ofte den «driven» man selv har, som gir en del av resultatet. Det er stor forskjell mellom våre mange kommuner og mange skoler, og dette er vel en opplevelse mange av oss har i mange av livets ulike henseender. Men vi mener altså at alle barn skal ha rettigheter, og disse rettighetene skal kommunen oppfylle, med utgangspunkt i – som jeg har understreket – barnets spesielle behov, og tilrettelegge for en sosial og faglig framgang eller mulighet i skolen. Jeg opplever det slik at denne debatten tar utgangspunkt i akkurat de samme forutsetninger som Eriksen har, og som vår regjering har. Jeg tror derfor at denne debatten videre vil bli en god debatt, fordi den også har satt søkelyset på et viktig problem og fordi man ikke har et ønske om at pendelen skal svinge så langt tilbake som jeg registrerer at enkelte i den offentlige debatt har tatt til orde for, nemlig at vi skal reetablere spesialskolene. Jeg er glad for at interpellanten understreker at det ikke er hennes utgangspunkt.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-22:
La meg i likhet med samtlige som har hatt ordet i denne debatten, takke for en god debatt og takke interpellanten for å ha tatt opp et krevende, men viktig tema. Jeg vet ikke om det går an å si fra denne talerstolen at man er enig i alle innlegg som er holdt, men det er i hvert fall noe i nærheten av det jeg føler, at det er en slags konsensus om at Stortinget er opptatt av å se nøye på de forskjellige virkemidler vi har, med utgangspunkt i hvordan barna skal få et mest mulig tilrettelagt undervisningsopplegg. Loven åpner som kjent for ulike måter å organisere tilbudet på, både i den ordinære hjemmeskolen og utenfor. I en vurdering av elevens situasjon er utgangspunktet at man kan tilby en annen undervisningssituasjon enn den hjemmeskolen gir. Dette er utgangspunktet, men la meg understreke – bare for at dette ikke skal få en slags slagside i retning av at den ordinære hjemmeskolen i utgangspunktet ikke vil være det beste tilbudet for de fleste – at vi har tusenvis av barn i norsk skole som på ulike vis er integrert og inkludert, og der foreldre, barn og skole gjør en enestående innsats for at disse skal få et godt tilrettelagt undervisningsopplegg. La meg videre bare understreke at de tilfeller vi har sett, kanskje i mediedebatten spesielt, selvfølgelig er barn som helt åpenbart har behov for et annet tilbud – eller iallfall et bedre og bredere tilbud – enn det de kanskje har fått over tid. Men de aller fleste barn hører vi ikke om, fordi de faktisk har det ganske godt i den ordinære hjemmeskolen og har et tilbud som foreldrene og de selv synes er bra. Alle vi som har barn i skolen, vet dette også av egen erfaring. Vi ser barna i våre barns klasser, i klasserommet og i andre sammenhenger. Vi ser at de stort sett finner seg til rette, og at skolen er flink til å legge til rette for at barna inkluderes på en naturlig og selvfølgelig måte. La meg også bare understreke at det ofte er behov for et tverrfaglig samarbeid om mange av de barna som er mest utsatt i skolen. Deres – skal vi kalle det – problemer eller lidelser vil være sammensatte. Da vil det ikke bare være én etat som må kunne finne en løsning på dette, det vil selvfølgelig kreve at kommunen må legge til rette for et tverrfaglig og tverretatlig samarbeid. I mange henseender vil særlig helse- og sosialetaten være en naturlig samarbeidspartner. Det er viktig at kommunen tar det ansvaret som hviler på den, og som også loven understreker veldig tydelig. Denne debatten har ikke egentlig gitt meg spesielle utfordringer eller spørsmål, annet enn at ja, vi vil komme tilbake til dette. Evaluering av Kunnskapsløftet er en del av det vi nå gjør. Dette vil være ett tema. Dette vil Stortinget få anledning til å komme tilbake til. Vi er opptatt av at hvis kursen må justeres, så er vår regjering villig til å justere den. Men utgangspunktet vårt er – som jeg oppfattet at et samlet storting vil være enig om – at den kursen vi er på, er riktig. Så må vi se om det er behov for noen justeringer for helt spesielle tilfeller.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-22:
Dette er en veldig viktig debatt, fordi forholdet mellom skole og hjem er en veldig viktig akse for å bedre kvaliteten på barnas trivsel og utdanning. Det betyr at det er mange ulike tiltak som her kan trekke i riktig retning. Det er veldig viktig at vi i forbindelse med Kunnskapsløftet understreker betydningen av dette. Også i forbindelse med evalueringen av allmennlærerutdanningen er det viktig å understreke betydningen av dette. Som i veldig mange andre forhold er én ting lov og forskrift og hva som rent faktisk står i lovens bokstav, samtidig som virkeligheten i skolen er en annen. Derfor er det viktig å understreke at foreldrene har en rolle i dette, og at skolen skal legge til rett for at foreldrene skal ha en rolle. Hvis ikke skolen automatisk gjør dette, kan det oppleves av foreldrene som at de ikke inkluderes i skolens hverdag. Derfor er det veldig viktig å få fastslått at foreldrene har og skal ha en plass i skolen. Det er fordi dette er viktig for skolen, men ikke minst viktig for barnas læring i skolen. Erfaringene viser at de som har foreldre som støtter opp på ulike vis, gjennomgående har bedre prestasjoner i skolen. Dette er en veldig viktig erfaring å ta med seg. Når vår regjering satser på leksehjelp, er dette også for å supplere hjem–skole-samarbeidet. Mange av oss har nok sittet sammen med poden og prøvd å drive med leksehjelp. Samtidig opplever vi innenfor fag vi kanskje selv ikke er så dyktige i – i hvert fall når barna blir litt større – at våre egne kunnskaper om ulike ting ikke er gode nok til å kunne gi kvalifisert hjelp. Derfor er leksehjelp en ny arena, der både foreldre og barn skal få mulighet til mer kvalifisert hjelp, for på den måten å styrke hjem–skole-samarbeidet, men ikke minst elevens prestasjoner i skolen. Det betyr at vi vil komme tilbake til mange ulike komponenter i ulike spørsmål vi vil legge fram for Stortinget. Men vår grunnholdning er akkurat den som interpellanten la til grunn i sin interpellasjon, nemlig at vi på mange ulike vis ønsker å understreke betydningen av foreldres medvirkning i skolen. Det er positivt for barns læring, positivt for skolen og ikke minst positivt for foreldre. Det er faktisk ganske enestående morsomt å delta i barns oppvekst og utdanning – også på den arenaen som skolen er. Skolen skal ikke være et lukket organ for familien. Tvert imot skal skolen være en del av denne vide kretsen rundt familien.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-22:
La meg takke interpellanten for at hun har reist dette viktige temaet. La meg også takke for mange gode innlegg fra talerstolen om betydningen av foreldreengasjement i skolen. Det er riktig, som svært mange har sagt, at dette er en veldig viktig arena, og vår regjering skal på ulikt vis sørge for å styrke dette. La meg også være enig i representanten Dørums betraktning over det pregløse språket som ofte føres i noen byråkratiske utlegninger. La meg også si at jeg er enig i det eksemplet han har, og si at det nå er slutt på at noe heter oppvekstsenter i Norge, at vi går tilbake og kaller det for det det er, nemlig skoler og barnehager. Jeg irriterer meg over disse oppvekstsentrene som jeg nå ser rundt i Norge. La oss bruke det gode språket vi har, ordentlig og ikke kamuflere det. La meg også si til representanten Gundersen at reproduksjon av sosial ulikhet, tar vi tak i i vår regjering. Det er riktig at vi vet dette, men det er påfallende å se hvor viktig foreldresamarbeidet er for å unngå dette. Det man kan si, er at skolen kan og skal spille en mer aktiv og bedre rolle enn det vi i dag har lyktes med. Dette gjelder for mange regjeringer, så dette er et ansvar som kollektivt hviler på vårt samfunn, at vi ikke har vært dyktige nok til å få skolen til å bli et verktøy for sosial likhet. Det skal vi se om vi klarer å reise en debatt om og ha mange forslag til i den stortingsmeldingen som vi vil komme med oppunder jul. Vi tror det er spørsmål rundt denne aksen, som interpellanten nå har tatt opp, som det vil bli en viktig diskusjon om, nemlig om foreldre i skolesamarbeid. Vi har mange gode eksempler fra norske skoler som lykkes godt med dette. La meg avslutte med et eksempel fra Sverige. Inkluderingsministeren og jeg har besøkt Rinkeby skole utenfor Stockholm. Det var interessant å se at en skole som nesten var en krigssone, er blitt et internasjonalt kjent eksempel på en mønsterskole. Forandringen startet med at rektoren tok kontakt med foreldrene og spurte dem: Hva vil dere med skolen? Foreldrene svarte tre ting: Vi vil ha en god skole for våre barn, slik at de får seg arbeid. Vi vil ha trygghet i barnas skolegang, og vi vil ha en skole som ser pen ut. Dette var en skole med i stor grad innvandrerelever, som nesten hadde mislyktes i alt som det går an å mislykkes i. Nå er denne skolen en av de beste faglige skoler i Sverige og en av de beste i Europa innenfor mange disipliner, ikke minst når det gjelder realfag. Hvis man spør nesten hvem som helst av norske foreldre, vil jeg tro at de vil svare omtrent akkurat det samme: Vi vil ha en god skole som gir utdanning for våre barn, slik at de får seg jobb og lykkes i livet. Vi vil ha en skole som gir trygghet rundt barnas oppvekst og liv. Vi vil ha en skole som ser pen ut, som gjør at man får lyst til å gå på skolen, og som motiverer til læring. Dette er vel kanskje også da en del av det svaret som interpellanten egentlig etterspør. Hva skal vi som utdanningsmyndighet og samfunn legge til rette for? Ja, det er dette: Vi skal ha gode skoler for våre barn. At foreldrene har en selvfølgelig del i skolen, er også riktig.
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2006-05-22:
Aristoteles gav oss prinsippet og ideen om at individer er den primære enhet. Samfunnet er således ikke en enhet, men kun en sammenslutning av individer. Individet har sine rettigheter i kraft av sin natur, ikke som et resultat av politiske beslutninger, og staten er individets tjener, ikke menneskets herre. På grunnskolenivå har utviklingen de siste årene gått i retning av at foreldre har fått langt større innflytelse over valg av skole for sine barn. På videregående nivå er det imidlertid slik at en rekke elever kun kan velge skoler som ligger innenfor en viss avstand av der de bor. I Kommunal- og regionaldepartementets veileder om brukervalg i skolen heter det at fritt skolevalg kan bidra til å møte utfordringen i kunnskapssamfunnet. Det vil styrke og profilere skolens rolle og oppgaver i samfunnsutviklingen. Det kan gi elever og foresatte større mulighet til å dekke individuelle ønsker og behov, og det vil medvirke til å utvikle og styrke kontakten og samarbeidet mellom skolen og hjemmet. Det kan gi positiv konkurranse mellom kommunens skoler, og det kan være et redskap for skoleutvikling og profilering av den enkelte skole og bidra til å møte utfordringen fra private skolealternativer. Etter min oppfatning er dette så positive og viktige elementer at Stortinget burde sikre at alle norske elever fikk denne muligheten. Isteden vil vi i dag oppleve at flertallet skyver muligheten fra seg og overlater til det «fylkeskommunale sjølstyret» å treffe avgjørelser om elevene skal få anledning til fritt skolevalg, fullt innforstått med at deres fylkeskommunale partifeller trolig vil gå imot fritt skolevalg av ideologiske grunner. Hva er så galt med at elevene selv får velge skole? Etter videregående skole er det fritt universitetsvalg i hele verden, selv om du kan få samme faget på nærmeste universitet. Det er ingen som protesterer på det. Hvorfor skal elever i videregående skole tillegges mindre medbestemmelse over egen utdanning når de er 16 år, enn når de er 18? Det er ikke slik at alt blir bedre dersom elevene går på nærmeste geografiske skole, enn dersom de selv prioriterer hvilken skole de skal gå på. Et av de viktigste formålene med norsk skole er å skape «gagns menneske». Det er et høyt mål. Én ting er sikkert: Man blir ikke «gagns menneske» uten at man får forsøke å lære å ta egne valg. Jeg tror det bidrar til motivasjon og til forståelse av at valg har betydning, og at innsats har betydning. Sosialistene vil beordre elevene til nærmeste skole. Hva synes så elevene om det? I den eneste profesjonelle undersøkelse som er foretatt, og som er gyldig etter kriteriet for publisering av vitenskapelige undersøkelser, svarer faktisk ni av ti elever at de ønsker en ordning med fritt skolevalg. De ønsker altså ikke den modellen sosialistene vil tvinge på dem. De vil velge selv. Det er et paradoks at det er langt større politisk motstand mot fritt skolevalg enn det er blant dem vi er satt til å være ombudsmenn for. Er det slik at enkelte politikere ønsker å være individets herrer og mener de vet bedre enn de de er satt til å tjene?
Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2006-05-22:
Da Fremskrittspartiet fremmet dette Dokument nr. 8-forslaget om statlig finansiering av utbygging ved Hopen videregående skole, var mitt og posisjonens mål å komme fram til en merknad som alle partiene kunne stille seg bak. Det klarte vi. Jeg er glad for at det var mulig, og jeg vil berømme posisjonen for resultatet. Hopen videregående skole er en yrkesfaglig skole for rusmiddelmisbrukere i rehabilitering og ettervern. Skolen gjør et verdifullt arbeid for å bringe denne gruppen mennesker tilbake til samfunnet og oppfylle drømmen deres om en vanlig jobb. Komiteen mener at denne skolen er et godt supplement til den offentlige skolen, og vi i Arbeiderpartiet mener at når det offentlige ikke har et skoletilbud til grupper som trenger litt ekstra støtte og en ny sjanse i hverdagen, skal denne typen skoler få slippe til. Jeg føler at vi har alle partiene med på denne konklusjonen. Komiteen ber departementet vurdere å komme tilbake til spørsmålet om offentlig tilskudd til disse skolene for funksjonshemmede, rusmiddelmisbrukere m.v. i forbindelse med statsbudsjettet 2007. I tillegg ber vi departementet vurdere disse skolenes behov for statlig støtte til i dette tilfellet utbygging. Disse skolene favner et ganske bredt spekter av politikkområder, og jeg tror det er mulig å se på skolene i sammenheng med andre departementers områder for å komme fram til den beste løsningen for elevene på denne typen skoler.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2006-05-22:
Som kjent er det Evangeliesenteret som står bak driften av Hopen videregående skole. Evangeliesenteret er vel kjent for de fleste. Det har i mange år vært den største private aktøren i rusomsorgen i Norge, og filosofien om omsorg for enkeltmennesket og trygge rammer preger også Hopen, på samme måte som den preger andre evangeliesenter. Tilbudet på Hopen evangeliesenter er spesielt tilrettelagt for skolehverdagen. Jeg er også veldig glad for å kunne si at det er fint at vi har fått et forslag om dette i Stortinget, og jeg er også glad for den samling som det har avstedkommet i komiteen. Jeg har ikke tenkt å bruke så veldig mange ord på det utover det, men jeg tror at et senter som Evangeliesenteret fortjener å få stå litt i fokus, og jeg vil også gjerne at vi mener alvor når vi gir denne støtten til Hopen. Skolen har behov for å bygge ut undervisningsrom og spesialrom i tråd med offentlige forventninger til utdanningslokaler. Skolen har i dag etablert midlertidige ordninger for ivaretakelse av de mest prekære behovene ved skolen, i påvente av en endelig løsning i forhold til statlige myndigheter. Når regjeringspartiene også har gått inn på dette forslaget, og er enig i at Hopen og lignende skoler er i denne vanskelige situasjonen, håper jeg også at dette er et uttrykk for vilje til å følge opp når budsjettet kommer. Jeg har tillatt meg – også i komitesammenheng – å gi uttrykk for at det at man vil komme tilbake til spørsmålet, er en litt svak formulering. Det ligger ikke så veldig sterk forpliktelse i det, og jeg vil i hvert fall ha sagt fra denne talerstol at vi kommer til å følge opp dette, og være opptatt av at dette blir mer enn ord. Man kommer ikke så langt med honnørord og forståelse når man skal etablere lokaler, verken ved Hopen eller ved andre tilsvarende skoler. Det de trenger, er penger til å realisere disse byggene, og derfor håper jeg at statsråden også kan bekrefte her i dag at det vil komme midler til disse skolene allerede i høstens budsjett.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2006-05-22:
Jeg syns kunnskapsministeren peker på noe helt riktig når han innleder og avslutter med å si at det ikke fins en standardisert løsning som passer alle. Det er helt riktig. Og det er kanskje spesielt riktig i situasjoner der vi ser barn med spesielle behov. Men så oppleves det også slik for veldig mange foreldre at det ikke er de formelle rettighetene som er hovedutfordringen, men hvordan situasjonen oppleves når man har et barn med spesielle behov. Veldig mange foreldre opplever f.eks. at de blir møtt av barnehagen eller av nærskolen med en litt rynkete mine som forteller dem at integrering egentlig er litt vanskelig, både fordi det koster veldig mye penger og fordi det krever spesielle tilpasninger, mens andre ganger når foreldrene primært ønsker et spesielt tilbud for sine barn, opplever de at de ikke får noe annet tilbud enn full integrering i nærmiljøet og i skolen. Så det er kanskje behov for større kunnskap også ute i kommunene, det er behov for kunnskapsspredning ute i kommunene. Jeg syns det er et godt forslag, som statsråden påpeker, at det som må komme ut av evalueringen, også er en større grad av informasjonsspredning og spredning av gode eksempler. Jeg legger da også til grunn at statsråden kommer tilbake til Stortinget med resultatene av den evalueringen som direktoratet nå holder på med, og forutsetter at den ikke minst er et reelt verktøy – og en reell lyttepost – for foreldre med barn som har spesielle behov. Statsråden advarer mot hastige grep. Det gjør jeg også, og det er derfor jeg har den innfallsvinkelen i interpellasjonen som jeg har. Men jeg vil allikevel få si at for en del av disse barna haster det faktisk ganske mye med å få på plass et tilbud som er tilpasset de behovene og de ønskene som både foreldre og elever har. Det betyr ikke at man skal velte om hele situasjonen for elever med spesielle behov på én dag eller med ett grep, men det handler om at det haster med å se menneskene, og det haster i mange tilfeller med å se elevene. Jeg vil avslutningsvis også være så frimodig at jeg tolker statsråden dit hen at han ikke er på linje med sin partifelle Rolf Reikvam med hensyn til at integrering er det man skal velge i alle tilfeller.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2006-05-22:
Først vil jeg benytte anledningen til å takke for debatten. Jeg syns det har vært en god debatt, og jeg syns den har avdekket det som jeg håper er en større enighet enn man kanskje kan få inntrykk av gjennom mediedebatten. Vi har alle et sterkt ønske om at integrering skal lykkes der det passer, men samtidig har vi en erkjennelse av at det ikke alltid passer, og at man da må trå til med reelle valgmuligheter for de foreldrene og de barna det gjelder. Og med det tror jeg det er viktig å ha med seg følgende spørsmål: Hvorfor integrerer vi, og for hvem sin skyld integrerer vi? Det viktige der er jo å se menneskene, se barna, og si at vi integrerer for barnas skyld. Vi integrerer ikke for samfunnets skyld. Og det er en ganske viktig forskjell. Som jeg også nevnte i min interpellasjon, er det en del foreldre som opplever at de nærmest blir presset til en integrert løsning fordi samfunnet skal se at det finnes barn som er annerledes, og som har andre behov. Det er altså ikke fordi det er til det beste for de andre elevene og for barna selv, men fordi samfunnet skal se at noen er annerledes, rett og slett. Det er ikke derfor vi integrerer – vi integrerer for barnas egen skyld. Jeg tror det er viktig å peke på at mange steder sitter det personer med veldig mye kompetanse på elever med spesielle behov og på spesialundervisning. Men ofte sitter de i kulissene og trener opp andre. De er sjelden i kontakt med barna sjøl. Det er kanskje noe man burde se litt nærmere på og gjøre noe med. Den beste kompetansen sitter altså langt unna barna og kunne kanskje vært brukt bedre nærmere dem. Dette er en problemstilling som ikke er lett i det hele tatt. Erkjennelsen er at det er vanskelig å få det til å fungere i praktisk politikk, men jeg tror det er særlig to forhold vi skal ta med oss: Barnas behov endrer seg f.eks. dramatisk mellom barnehage og pubertet, kanskje nesten enda mer enn for såkalt normalelever. Mens integrering er veldig bra og nyttig i barnehagen, kan det være en direkte katastrofe senere i utdanningsløpet. Kanskje skal vi spesielt legge oss Ola T. Lånkes ord om boka «Integrert til ensomhet» på minne. Det sporer tilbake til spørsmålet jeg stilte helt i begynnelsen: Hvem integrerer vi for? Hvis vi kan klare å holde den individuelle fanen høyt og se menneskene, tror jeg vi kan komme langt på vei også i den praktiske politikken.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2006-05-22:
Mens foreldre før i tiden var bekymret for at barna deres ikke var gode nok for skolen, er det mange foreldre i dag som lurer på om skolen er god nok for deres barn. Foreldrene er en langt mer krevende gruppe enn før. Mange lærere føler usikkerhet i møtet med foreldrene, og mange foreldre er misfornøyd med den innflytelsen de har over sine barns skolehverdag. Andre foreldre har negative skoleopplevelser selv og er blitt krenket av autoritære lærere den gangen de selv var skoleelever. Disse foreldrene forteller kanskje sine barn at de ikke skal bøye hodet for læreren, og ikke høre på hva vedkommende har å si. Alle foreldre trenger mer kunnskap om dagens skole for å virke støttende for sine barn i skolehverdagen. Disiplin i skolen har vært et tema i den offentlige diskusjonen i lengre tid. Jeg tror disiplin handler mye om å vinne foreldrenes tillit til skolen. Lærere har ikke lenger autoritet i kraft av sin formelle posisjon. Nei, de må bygge opp en personlig autoritet, og veien til personlig autoritet går gjennom foreldrenes tillit. Foreldrene er ikke lenger livredde for at læreren skal ringe og si noe negativt om deres barn. Ringer læreren i dag med en slik beskjed, rettes ofte skytset tilbake med spørsmål om hva som er skolens ansvar i det hele. Lærerne har i stor grad blitt skyteskiver på grunn av det som er galt i vårt samfunn. I arbeidet med økt foreldresamarbeid må ikke lærerne som gruppe nok en gang henges ut. Derfor må vi arbeide for at den enkelte lærer får større personlig autoritet. Hvis ikke foreldrene har tillit til læreren, vil heller ikke elevene vise læreren respekt – og det kreves for at undervisningen skal fungere bedre. Lærerne er godt utdannet til å samtale og samarbeide med barn, men å samtale med barnas foreldre har i stor grad vært fraværende i lærerutdanningen. Skal vi hjelpe lærerne til å fungere bedre i forhold til foreldrene, må vi styrke dette. Skolen har forandret seg mye siden foreldrene selv gikk der. Derfor er det viktig at vi får på plass det som mange skoler har god erfaring med, et førskoletilbud for noen foreldre noen kvelder i uken før barna begynner på skolen, for å klargjøre foreldreansvaret og gi foreldrene mulighet til å virke støttende overfor barna sine allerede fra skolestart. Skal foreldrene ta mer ansvar, må skolen legge til rette for det gjennom bevisst arbeid. Forskeren Thomas Nordahl sier at samarbeid mellom skole og hjem er preget av mye informasjon og lite dialog. Noen foreldre opplever skolens holdning som nedlatende og lite inviterende – foreldrene blander seg inn i forhold som de ikke har greie på. I den grad skolen ikke tar foreldrene på alvor, er det med på å redusere foreldrenes ansvar for sine barns skolegang. Selv om formell foreldrerepresentasjon og FAU-engasjement er svært viktig, må vi aldri glemme at foreldreengasjement først og fremst handler om direkte kommunikasjon og samarbeid mellom den enkelte lærer og den enkelte forelder om det enkelte skolebarn.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-22:
Vi har gjennomført en avstemning som gav et overraskende resultat. Hvis det er et riktig antall representanter til stede i salen, ønsker jeg å ta den avstemningen om igjen. Hvis det er noen som har stemt feil, har Stortinget kommet til et feil resultat i henhold til det som skulle være Stortingets sammensetning.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2006-05-22:
Jeg er ikke sikker, men er heller ikke sikker på det motsatte!(Munterhet i salen) (Munterhet i salen)
Odd Einar Dørum (Venstre), 2006-10-24:
På vegne av representantene Lars Sponheim, Trine Skei Grande og meg selv har jeg den ære å framsette forslag om endring i lov 14. april 2000 nr. 31 om behandling av personopplysninger, personopplysningsloven, et forslag om å la kommunene avgjøre hvor det skal være overvåkingskameraer i det offentlige rom, og hvor det ikke skal være det.
Kåre Fostervold (Fremskrittspartiet), 2006-05-04:
På vegne av representantene Øyvind Korsberg, Jørund Rytman og meg selv har jeg den glede å fremme forslag om å opprette et samarbeidsprogram for å redusere skjemabelastningen for næringslivet og offentlig sektor.
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2006-05-04:
Eg vil få takka næringsministeren for eit godt svar, som viser at departementet arbeider godt med dette feltet. Eg er fornøgd med framdrifta i arbeidet når me no vert førespegla at det faktisk kjem ei designpakke allereie før sommarferien. Eg er veldig einig med næringsministeren i at dette arbeidet, nemleg korleis design kan nyttast til å styrkja norsk næringsliv, skal vera i fokus, for det er det som må vera viktig. Eg er glad for at designpakka skal fokusera på aktuelle næringar og industrimiljø. I motsetning til den førre regjeringa er ikkje denne regjeringa redd for å satsa på dei næringane der me har ekstra stor moglegheit for å lykkast, og det meiner eg er veldig bra. Skipsfartsnæringa er ei slik næring. Eg er imponert over korleis delar av næringa har lykkast gjennom sin bruk av industridesign som eit strategisk verktøy. Det at designpakka skal ha eit internasjonalt fokus, er sjølvsagt heilt nødvendig. Eg synest òg at det som næringsministeren sa om å sjå til Danmark og Finland, er viktig. Me treng ikkje finna opp alt, me kan òg læra av andre, av naboland. Me er òg veldig glade for at det vert lagt vekt på å integrera designkompetanse i leiinga til bedriftene. Dersom ikkje forståinga for betydninga av å vektleggja design er forankra i leiinga og i bedrifta sine strategiar, vil ein ikkje koma veldig langt. Difor deler eg statsråden sitt syn når det gjeld behovet for å innlemma design i leiarutdanningane her i landet. Men i tillegg må rådgiving vera eitt av dei verkemidla me brukar, som òg ministeren nemnde i innlegget sitt. Det er veldig bra å få det inn i leiarutdanninga og å ha eit verkemiddel for rådgiving for eksisterande bedrifter.
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2006-05-04:
Denne debatten syner faktisk at det er svært mange parti som er opptekne av design, og at det er, iallfall nesten, tverrpolitisk einigheit rundt dette temaet. Det er eg veldig glad for. Eg er svært glad for den utgreiinga me har fått frå departementet, som viser at departementet er godt i gang med arbeidet med designpakka, og eg ser fram til at me får ho presentert allereie før sommarferien. Då eg sat her og lytta til innlegga, høyrde eg at dei fleste er opptekne av design og ser på design som eit konkurransefortrinn og noko som me i Noreg kan bruka og læra av. Eg har berre lyst til å koma med ein kommentar til representanten frå Framstegspartiet: Sjølvsagt er det ikkje slik at det offentlege skal bestemma designet på produkta. Det er sjølvsagt bedrifta. Men av og til kan det vera godt å ha verkemiddel i tillegg, og som denne designaren som har teke kontakt med meg, sa: SkatteFUNN er så viktig, for dette er eit verkemiddel som gjer at bedriftene faktisk tør å satsa på slikt som design. Så det synest eg er kjempeviktig. Eg er veldig glad for Høgre sine kommentarar her, dei har også vyar om at design skal vera ein viktig ting for oss. Kristeleg Folkeparti var kjempepositive, og eg synest det Kristeleg Folkeparti sa om det å inkludera skulane og elevbedriftene i arbeidet med design, er kjempeviktig og eit veldig positivt innspel, som iallfall eg har lyst til å ta med vidare i arbeidet. Og Venstre seier at me skal satsa på småbedriftene. Det er eg også heilt einig i, for dei treng det så vel som nokon. Eg nemnde Asono, som hadde designa denne i-poden. Det er ei lita bedrift her i Oslo, så det er faktisk ein god del småbedrifter som satsar på design. Eg har lyst til å takka alle for innspel, som eg har lyst til å ha med vidare i arbeidet. Me er einige – dei fleste av oss er einige i at me i Noreg ikkje kan verta billigast, men me kan verta best, og der me kan verta best, der satsar me på design.
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 2006-05-04:
Interpellanten gav meg nå mulighet til å spinne noe videre på forholdet mellom næring, kultur og design i andre saker som det er viktig å fokusere på. Jeg vil igjen understreke at vår fremste oppgave er å fokusere på arbeidsområdet for design, og at vårt arbeidsområde nettopp er mer næringsrettet design. Da mener vi designprosesser som styrker bedriftenes lønnsomhet. Det er umåtelig viktig å ha for øye at design som begrep og som innsatsfaktor skal stimulere til økt lønnsomhet og økt konkurranseevne. Både industridesign og kommunikasjonsdesign er fagfelt der en utøver næringsrettet design, i form av produktutviklingsprofilering og ikke minst merkevarebygging. Vår designinnsats skal bidra til å fremme design som et verktøy for å øke lønnsomheten i norsk næringsliv. Man må derfor fokusere på hvordan design kan styrke norsk næringsliv generelt og ikke på designnæringen som sådan, som jeg var inne på i mitt første innlegg. Næringsrettet design defineres gjerne som en av mange typer kulturnæringer, ettersom samfunns- og kulturforståelse og estetikk er sentrale elementer. Det er derfor løpende kontakt mellom Nærings- og handelsdepartementet og Kirke- og kulturdepartementet og mellom Norsk Designråd på den ene siden og Norsk Form på den andre siden, selv om vi for det meste jobber med ulike ting, med ulike formål. I arbeidet med designpakken har vi også innledet dialog med Landbruks- og matdepartementet for å se på muligheten for å integrere design sterkere i programmer knyttet til verdiskaping av mat og av tre. Vi arbeider også med å skape mer oppmerksomhet rundt design som et – skal vi kalle det – konkurranseverktøy innenfor reiselivsnæringen og ikke minst innenfor Norges profileringer. En tredje bransje vi ønsker å koble tettere inn mot designsatsingen, er, som jeg også viste til i hovedinnlegget, den maritime næringen. Man kan ikke nok framheve positive enkeltsaker, men jeg vil igjen nevne Ulsteins fascinerende ankerhåndteringsfartøy, som ble kåret til Årets teknologibragd i 2005. Dette er gode eksempler å bygge videre på. Det viser at god design gir lønnsomhet, økt konkurransekraft og konkurranseevne. Dette er noe som er viktig å satse på, og som vil bidra til å styrke norsk næringsliv generelt.
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 2006-05-04:
Jeg vil først og fremst takke for en god debatt, og igjen takk for initiativet fra interpellanten til å diskutere en sak som er viktig for norsk næringslivs konkurransekraft. I realiteten er det bred enighet om at design er viktig, at det er viktig å satse på design og legge til rette for at norsk næringsliv kan ta i bruk design for å øke konkurransekraften og øke lønnsomheten. Men selv om man er enig i at det er viktig å satse, er det aller viktigste å sørge for at man har flertall for den satsingen man ønsker å bidra til. Det var jo dilemmaet til den forrige regjeringen. Man hadde ambisjoner, som representanten Løvik viste til, om å satse på design, men man hadde et problem fordi det parlamentariske grunnlaget for den satsingen ikke var til stede. Ser man på budsjettbehandlingene over tid, er det jo slik at Fremskrittspartiet har kuttet nettopp i satsingen på design. Det er vel det som var den forrige regjeringens problem. Vi har gode erfaringer med design i norsk næringsliv, men det aller viktigste er det som representanten Tove Karoline Knutsen viste til, at vi har et godt stykke igjen. Det tror jeg må være essensen. Vi må ta hele landet i bruk, og så må vi satse bevisst på design for å integrere dette i det videre arbeidet. Representanten Oppebøen Hansen utfordret meg i forhold til Innovasjon Møbel og det arbeidet som der er gjort, det prosjektet som startet opp høsten 2003, og som ventes å avsluttes i år. Det er brukt ikke ubetydelige midler i dette arbeidet, som drives gjennom Innovasjon Norge og deltakende bedrifter sammen med NHO, LO og Norsk Treindustriarbeiderforbund. I sum er de offentlige og private investeringene på i overkant av 100 mill. kr. Der har det vært løpende evalueringer, og tilbakemeldingen er positiv. Hvorvidt vi skal dra dette prosjektet videre, får vi komme tilbake til. Det vil bli håndtert i de årlige programbevilgningene til Innovasjon Norge, men det er ikke tvil om at de deltakende bedriftene, tolv i sum, har gitt tilbakemelding om at dette er positivt. Så vi får komme tilbake til nettopp det. Representanten Løvik nevnte mangel på satsing. Jeg vil bare vise til at denne regjeringen har økt bevilgningen til forskning, innovasjon og nyskaping med over en halv milliard kr fra 2005 til 2006. Vi har økt bevilgningene på en rekke andre områder, men essensen er at det er viktig å få flertall for de satsingene vi ønsker å gjøre.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2006-05-04:
I næringspolitikken må det vere eit klart mål at fleire bedrifter tek i bruk næringsretta design som prosessverktøy i utviklinga av nye produkt og tenester. Det er det som bl.a. skapar innovasjon. Design handlar om både kultur og næring. Det er viktig å ha forståing for verdien av design og merkevarebygging som ein konkurransefaktor. Design gjev resultat. Det skapar begeistring, og det gjev oss ein identitet. Designprodukta skil seg frå lågprisprodukt og blir dermed interessante òg i konkurransemarknaden. Design blir i dag brukt innan svært mange område. Slik sett blir norsk design ein del av samfunnsutviklinga. Ei fersk undersøking, som òg statsråden viste til, viser at åtte av ti norske bedriftsleiarar meiner at bruk av design medverkar til betre lønsemd. Vidare viser undersøkinga at halvparten av bedriftene opplyser om at dei har auka bruken av design dei siste fire åra. Dette fortel meg at næringslivet vurderer næringsretta design som viktig, og som ein viktig konkurransefaktor. Regjeringa erklærte i fjor at 2005 skulle vere Noregs offisielle designår. Da er det viktig at næringslivet veit å bruke design på ein rett måte, ikkje minst for å nytte designkompetansen til auka lønsemd. Dette har Regjeringa forstått. Derfor er også dette området nedfelt i Soria Moria-erklæringa som eit viktig område. Statsråden bekrefta òg viktigheita av dette gjennom innlegget sitt i dag. God og funksjonell design skapar både begeistring og identitet, som sagt. I tillegg til at design gjev merksemd, er det òg slik at profesjonelle designprosessar skapar nye moglegheiter. Eg har lyst til å trekkje fram møbelindustrien. Der blei det altså i 2003 etablert ei satsing på designprodukt, marknadsutvikling og teknologiutvikling, fordi ein såg ei negativ utvikling i bransjen; eksporten sokk etter å ha vore aukande på heile 1990-talet. Prosjektet er tenkt avslutta i 2006, og det er så langt eg kjenner til, ikkje teke stilling til enno om satsinga på dette området skal forlengjast. Så langt kan ein vel slå fast at dette prosjektet har vore positivt for møbelindustrien. Eg reknar med at departementet og statsråden i løpet av rimeleg kort tid avklarar om prosjektet skal halde fram. Det er tverrpolitisk einigheit om at design er viktig, og det ønskjer me sjølvsagt å følgje opp vidare med gode politiske verkemiddel. Ein kraftig auke i tilskotet til Designrådet på budsjettet for 2006 vitnar om at Norsk Designråd er eit viktig instrument for å ta i bruk meir næringsretta design i norsk næringsliv. Eg ser fram til den varsla designpakka som statsråden refererte til. Me er gode i dette landet. Me skal vere optimistiske, men målsetjinga må heile tida vere at me skal bli enda betre.