trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anders B. Werp (Høyre), 2016-02-04:
Jeg tar ordet til legemiddelmeldingen. Jeg ser med glede at en enstemmig komité peker på at regjeringen bør arbeide for en snarlig ratifisering av Europarådets konvensjon om forfalskning av legemidler og liknende handlinger, den såkalte Medicrime-konvensjonen. Det dreier seg om å bedre pasientsikkerheten, og det dreier seg om å bekjempe organisert kriminalitet. Jeg vil konsentrere meg om det justispolitiske i dette innlegget. Jeg mener at komiteen med den merknaden har gitt et viktig bidrag til nettopp å stå samlet mot framveksten av økonomisk kriminalitet. Økonomi er drivkraften for organisert kriminalitet. Den organiserte kriminaliteten brer om seg. Den blir bedre organisert. Summene som involveres i denne aktiviteten, har blitt kolossale. Dessverre ser vi at økonomiske nedgangstider er en vekstimpuls for organisert kriminalitet, for ulovlig produksjon og salg av resepter og medisiner er et kynisk satsingsområde for disse miljøene. Derfor er det viktig at komiteen og Stortinget på denne måten gir et tydelig signal om at Norge skal både delta i og bidra i kampen mot den organiserte kriminaliteten, herunder det som går på legemidler og resepter.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2016-02-04:
Legemiddelmeldingen er en utrolig viktig melding. Det er bra å se at det er så stor og bred enighet rundt meldingen, og at det egentlig er små ting det er uenighet om i dag. Det er veldig bra. Jeg føler litt at Senterpartiet slår inn åpne dører i det man ønsker i representantforslaget rundt dette. Man sier det er forskjeller mellom pasientgrupper, og det ønsker man egentlig å få tatt i legemiddelmeldingen, men det kommer jo en prioriteringsmelding. Det vil være en viktig del av den, og da vil også den debatten som Senterpartiet etterlyser i dag, komme på en god måte, tror jeg. Det er sikkert ingen som blir veldig overrasket over at jeg har tenkt å prate litt om de eldre og legemiddelmeldingen. Jeg er veldig stolt av å være en del av det politiske flertallet som nå tar det på alvor, for det har vært mange medieoppslag over flere år. Det er også viktig å merke seg at i meldingen står det faktisk at gjennomsnittsbeboeren på sykehjem får syv medisiner, og en tredjedel av dem som bor på sykehjem, får minst ett medikament de egentlig ikke trenger. Dette handler både om kostnader og ikke minst om at man blir medisinert uten at man trenger det – og det er alvorlig. Vi får en rekke henvendelser fra pårørende som hevder at når de kommer, opplever de at mor og far sitter neddopet på sykehjemmet. Det er alvorlig, og det er noe som det må tas tak i. Derfor er jeg veldig glad for det som nå ligger i legemiddelmeldingen og oppfølgingen av den. Jeg tror også man bør se mer generelt på legemidler i eldreomsorgen, og spesielt i institusjonene våre, for jeg tror det er mye bedre å se på om det er annet som er viktig, og som kan bidra på en positiv måte, som f.eks. barnehagebesøk, musikk, fysisk aktivitet, kanskje lukten av et godt måltid – at det er noe som er mye viktigere enn nødvendigvis å bruke medisiner for å roe pasientene ned og holde dem rolig. Dersom de får feil medisiner og kombinasjonen av disse blir feil, kan det føre til alvorlige bivirkninger. At vi foreslår å pålegge alle kommuner å sørge for systematisk gjennomgang av legemidlene til alle eldre på sykehjem, er en seier for beboerne og de bekymrede pårørende. I statsbudsjettet sto en samlet komité bak at det skal innføres en plikt for kommunene til å sørge for systematisk legemiddelgjennomgang for pasienter på sykehjem som de har ansvar for. Det er veldig bra. At det nå pågår et arbeid i Helsedirektoratet med å utvikle kvalitetsindikatorer for kommunale helse- og omsorgstjenester, hvor legemidler er et prioritert område, er svært viktig for Fremskrittspartiet.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2016-02-04:
Det viktige er i hvert fall at folk blir friske av medisiner – det er derfor de får medisiner, ikke fordi de skal bli syke eller dårlige, så der er jeg helt enig med representanten Andersen. Men jeg lurer litt på om representantene Andersen og Bollestad egentlig hørte hva jeg var opptatt av. Da jeg pratet om forslaget til Senterpartiet, gjaldt det nettopp dette som representanten Toppe var opptatt av, rundt skjevfordeling og prioritering. Prioriteringsmeldingen kommer, og det var i forbindelse med den jeg sa at man slår inn åpne dører. Jeg er selvfølgelig helt enig med både representanten Bollestad og representanten Andersen i at feilmedisinering, feilbruk og å få fram bivirkningene av og konsekvensene av å bruke medisiner er utrolig viktig, og jeg mener også at det er noe man er opptatt av, noe helseministeren er opptatt av, og noe de som driver med legemidler, er opptatt av å informere om: konsekvensene og bivirkningene. Jeg synes at representanten Kjønaas Kjos egentlig sa det ganske godt. Hun sa hvor viktig det er faktisk å få vite om konsekvensene av ikke å bruke medisiner, og om de konsekvensene det kan få hvis man bruker medisiner, og bivirkningene av dem. Så dette er et kjempeviktig arbeid, og jeg er helt enig i det. Men det var ikke det som var kommentaren min. Den dreide seg om det med prioriteringer av typer legemidler og forskjellige pasientgrupper – de prioriteringene som ligger der, var hele hensikten med innlegget. Jeg mener at ja, det er kjempeviktig at eldre blir medisinert riktig, og det er kjempeviktig at unge får god informasjon, sånn at man er klar over at det følger noen konsekvenser med å bruke medisiner. Det er jo også noe som er individuelt for den enkelte. Jeg synes det har vært en god debatt, og det viser at vi er ganske bredt enige, og de tingene vi diskuterer, er en ganske liten del av det enormt store og viktige som legemiddelmeldingen er. Jeg opplever også faktisk at både industrien og organisasjonene er veldig fornøyd med den legemiddelmeldingen som er lagt fram, og med de vedtakene som blir fattet i dag.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2016-02-04:
Jeg tror også det er viktig å fokusere på at det faktisk er mange tusen ansatte i pleie- og omsorgssektoren i dag som hver eneste dag går ut og gjør en fantastisk jobb for å gi dem som trenger pleie- og omsorgstjenester, et best mulig tilbud. Jeg hører at SV sier at de har lagt inn penger til kommunene. Ja, det stemmer det, men kommunepolitikerne bruker pengene til akkurat hva de vil. De kan bruke dem på akkurat hva de vil, fordi det ofte er frie midler, og det er jo SV og de andre partiene ofte opptatt av. Så er man opptatt av at man skal ha mer bemanning. Ja, Fremskrittspartiet ønsker mer bemanning, vi ønsker større bemanning, og det ligger også inne i det som regjeringen jobber med å få på plass. Men det handler også om kompetanseheving. Det sa også representanten fra SV, men det SV var med på å gjøre i forrige periode, var å ta bort kravet til kompetanse til dem som skulle jobbe på sykehjem og i pleie- og omsorgssektoren. Det er det denne regjeringen nå sørger for å få på plass igjen, at man faktisk skal ha folk med rett kompetanse og med den kompetansen som skal være der, og at det kravet som den forrige regjeringen fjernet, ikke lenger er borte. Så til representanten Tove Karoline Knutsen: Det jeg oppfatter at hun egentlig etterlyser, er fritt brukervalg. Hun ønsker muligheten til å velge. Men så er man så livredd for at noen private skal kunne få lov til å levere disse tjenestene. Det kan virke som de private leverer dårligere tjenester, og at man er redd for hva navnet på skjorta eller frakken er. Jeg tror – det er i hvert fall min opplevelse når jeg reiser rundt i landet – at uavhengig av hvem man jobber for, leverer man gode tjenester. Man leverer varme hender og gode omsorgstjenester uavhengig av hvem man leverer til. Jeg har reist ganske mye rundt i landet og besøkt både sykehjem, omsorgsboliger og andre former for tjenester og måter å organisere seg på. Ja, det er et krav der ute at man må øke bemanningen fordi det er for lav bemanning. Det er noe regjeringen jobber med, og som ligger i dette. Men det må også gjøres noe med kompetansen. Kompetansen er utrolig viktig. Når det gjelder bemanning, bør man se på side 4 i innstillingen. Der står det veldig klart og tydelig at flertallet også mener at bemanning er en viktig faktor. Det har jo nesten vært forsøk på å late som om helseministeren kun var opptatt av kompetanse og ikke bemanning, men også regjeringen er svært opptatt av at vi må få på plass en bedre bemanning. Jeg mener at det regjeringen nå gjør, er å komme på rett vei.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2016-02-04:
I stad fikk vi høre et innlegg fra representanten Karin Andersen hvor hun ikke ville velge og ikke ha valgfrihet. Nå kom det plutselig et innlegg hvor valgfriheten var viktig, og der hun ønsket å ha valgfriheten. Men det er vel kanskje slik at hun bare vil ha valgfrihet i det kommunale og ikke ha valgfrihet der det er noen andre som også kan få lov til å levere. Så synes jeg at de som er veldig kritiske til at helseministeren er veldig opptatt av kompetanse og kompetanseheving, kanskje burde lese sykepleien.no for i dag. Der står det om en sykepleier som er veldig tydelig på at det å øke kompetansen blant de ansatte er svært viktig for å kunne gi de gode omsorgstjenestene i fremtiden.
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2016-02-04:
Jeg synes det er grunn til å ta et lite steg tilbake nå. Vi fremstiller norsk eldreomsorg som om det er krise alle steder. I morgen skal jeg til kommunale Blaker sykehjem, og jeg gleder meg – jeg har fulgt dem på Facebook lenge. Det foregår så mye bra ute i norsk eldreomsorg. Det kan ikke stå igjen etter denne debatten at det er bare fortvilelse og forferdelse der ute. Men det er grunn til å peke på noen ting. Den rød-grønne regjeringen gjennomførte og innførte Samhandlingsreformen svært raskt, før norske kommuner hadde fått tid til å forberede seg. Det ser vi i Riksrevisjonens veldig nylige rapport. Det ser vi også i den rapporten som handler om menneskerettighetsbrudd i eldreomsorgen. Så når representanten Tove Karoline Knutsen bedyrer at hun er opptatt av kloke hoder, forstår ikke vi hvorfor man ikke innførte kompetansekrav i helse- og omsorgstjenesteloven den gangen. Ja, vi skal ha dyktige fagfolk på plass. Ja, det er dyktige fagfolk som kan gi kvalitet, og som kan bruke sitt faglige skjønn i eldreomsorgen. Da er vi nødt til å få dette på plass, og jeg er glad for at vår regjering gjør det. Det er alltid interessant å lytte til representanter på venstresiden, som representantene Karin Andersen og Tove Karoline Knutsen, som gjentar og gjentar mytene om private aktører. For de av oss som er opptatt av fakta i denne debatten, er det absolutt ikke mer privatisering i norsk eldreomsorg. Det er noen få plasser som betales helt privat i norsk eldreomsorg i dag. 89 pst. av norsk eldreomsorg er drevet av kommunale aktører, 6 pst. er drevet privat, 5 pst. er drevet ideelt, og nærmest 100 pst. er offentlig betalt omsorg. Så det å fremstille eldre som kunder i dette bildet, synes jeg er helt forfeilet. Det er absolutt ikke konkurranseutsetting vi skal frykte i norsk eldreomsorg. Det vi skal frykte, er at det er så store variasjoner. Kommunene må ta sitt ansvar på alvor. De private aktørene er absolutt konkurransedyktige på pensjon. De har lavt sykefravær, og de har veldig høy grad av fornøyde pasienter og brukere. Dette mener jeg faktisk at man må gå nærmere inn i og lese seg opp på, hvis man fremstiller private aktører i dette markedet som noe helt annet enn det de faktisk er. De er kvalitetsleverandører av norsk eldreomsorg. Ansatte er fornøyde, og pasienter er fornøyde. Det vi kommer til å se, er at en del kommuner velger å rekommunalisere, som i Bergen, hvor man går inn med åpne øyne og altså taper 4 mill. kr i året på å rekommunalisere to sykehjem. Da må man se velgerne sine i øynene og forklare hvorfor de fire millionene ikke kunne vært brukt på mer pasientbehandling, når både pasienter og ansatte ønsker at det skal fortsette som i dag.
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2016-02-04:
Jeg kan bare ikke la den siste uttalelsen til representanten Freddy de Ruiter bli hengende i luften. Selvfølgelig er brukerundersøkelser viktig. Man må ikke tro at eldre mennesker ikke har behov for og kan ytre seg om hva som er viktig for dem. Det er nettopp dette vi egentlig debatterer i dag: det å ha tillit til at eldre kan få være med og påvirke sin hverdag, kan ha valgfrihet i sin hverdag og hvordan vi tilrettelegger mulighetene for det. Jeg har sjelden blitt så overrasket som når representanten de Ruiter fra denne talerstolen sier at man ikke skal legge vekt på brukerundersøkelser. Jeg kjenner at det rører meg langt inn i hjertet. Er det virkelig noe vi trenger mer av i eldreomsorgen, er det å lytte til dem som mottar disse tjenestene. Er det slik å forstå at Freddy de Ruiter synes det er de ansatte vi skal lytte til, eller er det bare kommunepolitikerne? Hvem er det som kan bidra til å skape en eldreomsorg i dette landet som vi alle kan være stolte av? Jeg er så glad for at jeg er medlem av et parti som sitter i en regjering som har bestemt seg for å gjøre dette til pasientens helsetjeneste. Og jeg har sjelden vært så glad for det som i dag, da jeg hørte dette innlegget fra Freddy de Ruiter. Maken til nedvurdering av en eldregenerasjon og pleietrengende i dette landet har jeg sjelden lyttet til.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2016-02-04:
Saksordføreren nevnte at det er sendt ut på høring et lovforslag om å lovfeste rett til sykehjemsplass. Jeg må da nevne at de høringsinstansene som har uttalt seg, går veldig sterkt imot dette forslaget – KS, Helsedirektoratet, Advokatforeningen, Legeforeningen og ikke minst pasient- og brukerombudene. De framholder at en sånn rett har man allerede, og at lovforslaget, slik det er formulert, snarere vil svekke enn styrke eldres rettigheter. Omsorgsjuss sier det slik: «Forslagene til nye lovbestemmelser er unødvendige, uhensiktsmessige og til dels umulige å gjennomføre, og vil i tillegg gi dårligere rettssikkerhet for pasienter og brukere og merarbeid og økte kostnader for kommunene.» Mitt spørsmål til helseministeren er, når han nå har fått tenkt seg om, om han fremdeles vil hevde, slik han har gjort tidligere, at han ikke har til hensikt å lytte til disse innvendingene. Jeg håper jeg får et svar og ikke et motangrep.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2016-02-04:
Jeg er litt forbauset over det svaret, fordi pasient- og brukerombudene, som taler pasientenes og brukernes sak, er helt enig i at dette er dårlig. Jeg mener at når man har et lovforslag, må man også høre på den juridiske kompetansen, som sier at dette er et dårlig forslag som vil svekke rettighetene. Man snakker også om ventelister, at ventelister ikke gir noen rettigheter i seg selv. Det er ingenting i veien for i dagens praksis og i dagens regelverk at kommunene kan føre oversikt over sine innbyggere og innbyggernes behov og sette opp alle de ventelistene man vil. Derfor spør jeg igjen: Er virkelig ikke helseministeren villig til å se på formuleringene, se på det han har sendt ut på høring, for å se om det faktisk kan bli bedre, og at man kan styrke de rettighetene som allerede ligger der, istedenfor å begynne å lage nye lovregler som kanskje til og med viser seg å være dårligere?
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2016-02-04:
Det var interessant, det helseministeren nå sa, at han vil pålegge kommunene å føre oversikt over ventelister. Innebærer det også at man skal tilskrive en person og fortelle på hvilket sted på en liste vedkommende befinner seg, og hvor lenge vedkommende muligens må vente? Er det slik helseministeren tenker seg en venteliste?
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2016-02-04:
Jeg kan ikke fri meg fra den ubehagelige følelsen av at regjeringa driver med en del besvergelser som ikke nødvendigvis gir bedre eldreomsorg. Jeg klarte ikke å få tak i hva helseministeren sa i replikkordskiftet. Man er opptatt av å lage en ny lov der det er en lov allerede, i stedet for å sette kommunene i stand til å gi god eldreomsorg, bl.a. med god finansiering av kommunene. Det at man har behov for kloke hoder, folk som er utdannet, og som har faglighet, og ikke minst en etisk refleksjon rundt hva man holder på med, er vi helt enig i. Til representanten Bård Hoksrud, som snakket så vakkert om at staten skal overta finansieringa av eldreomsorgen: Nei, det er ikke det staten har gjort. Staten har nå i disse modellforsøkene, som kun 18 kommuner vil ha, konfiskert de kommunale pengene og lagt på 4 pst. Jeg har reist rundt og hørt mange som beklager seg, og som har betakket seg for å være med på disse forsøkene. Arbeiderpartiet er i utgangspunktet åpen for alle mulige slags forslag som kan bedre eldreomsorgen, men vi ser jo at denne rigide styringa, med økt byråkrati, ikke er veien å gå. Jeg synes også det er merkelig når man fra regjeringshold stadig anfører at den viktigste valgfriheten som pasienter og eldre mennesker kan ha, er å velge firma. Jeg hører snart til den eldre garde – noen vil si at jeg gjør det – og kan komme til å få behov for tjenester. Hvordan skal jeg, som etter hvert er blitt en ganske oppegående dame, klare å vite hva de ulike firmaene representerer? Hva er det de står for? De leverer jo tjenester som er bestemt av kommunen. Det som er det viktige hvis jeg kan få velge, er på personnivå å bestemme litt innenfor noen rammer hva jeg vil ha av tjenester, hva som skal være innholdet denne dagen, og at det er faglig dyktige folk som kommer. Det er de valgene mennesker vil ha. Det er ikke firma, private løsninger. Jeg har ennå ikke sett noen gå i fakkeltog for private løsninger. Derimot har man gått for gode offentlige tjenester over hele landet, og det bør regjeringa snart begynne å ta inn over seg.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2016-02-04:
Svar til representanten Wilhelmsen Trøen: Det er ikke riktig at vi sa nei til å stille krav om kompetanse fordi vi ville styre på kvalitetskrav. Derfor var også kompetanseløftet en suksess, med over 22 000 nye årsverk, hvor 80 pst. hadde relevant faglig utdanning. Det vi sa at vi ikke ønsket å videreføre, var kravet til spesifikke profesjoner nevnt ved navn, for det betyr at hvis man kanskje hadde behov for andre profesjoner enn det som sto på lista, så ville det bli sjaltet ut i kommunens portefølje. Antall profesjoner sier ingenting om antall årsverk en har innen pleie og omsorg, så det sier altså ingenting om kvalitet om en lister opp profesjoner, og det var det vi tok et oppgjør med. Igjen dette med privatisering: Det er mange grunner til, som forskere har vist til, at man ikke skal blande marked inn i offentlig betalte tjenester på den måten som man gjør i arbeidskraftintensive sektorer som eldreomsorgen. Det er en god grunn til at det ikke skal være sånn, og det er at offentlige penger går i private lommer.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2016-02-04:
Det er ingen tvil om at det er mye bra i norsk eldreomsorg, og det å fokusere på manglende tid til den enkelte er en måte å snakke opp norsk eldreomsorg på, snakke opp de ansatte som løper beina av seg hver dag, og som har for lite ressurser og for lite tid til hver enkelt eldre og pasient. Lite tid er det samme som dårlig omsorg. Det tror jeg vi må prøve å være enige om. Vi er helt enige om at kompetanse er viktig, at lederskap er viktig, og at organisering er viktig. Det er vel heller ikke det denne debatten egentlig går på. København har gjort noe spennende. Hvorfor prøver vi ikke det mer ut i Norge – en tillitsreform? Men jeg må si at saksordføreren overrasket meg litt da hun sa at det er urettferdig å peke på at det er et problem med stoppeklokke i mange norske kommuner i eldreomsorgen, for da må man jo ta fra noen. Nei, det som er urettferdig, er at en gir skattekutt til de aller rikeste i dette landet og bruker for lite penger på kommunene og eldreomsorgen. Det er urettferdig. Det er der velferdsutfordringene ligger. Det er en generell skjevfordeling av ressursene. Det som er urettferdig, er å sette de eldre opp mot hverandre og de pleietrengende opp mot hverandre, slik som saksordføreren her prøver å si – at hvis noen skal få mer tid, så får andre mindre tid. Nei, det må bli mer tid og mer ressurser. Det er det som er utfordringa. Hvis en viderefører den eldreomsorgen som en ser i mange kommuner i dag, med for lite tid og med ansatte som løper beina av seg, gir det dårligere omsorg, det gir flere syke ansatte, og det gir i det hele tatt en samfunnsøkonomisk nedside. Så skal vi være ydmyke og innrømme at selvfølgelig var ikke alt perfekt under vår regjering. Selvfølgelig finnes det arbeiderpartistyrte kommuner hvor det absolutt er god grunn til å se på eldreomsorgen og kvaliteten av den. Men det er ikke det vi diskuterer her i dag. Vi diskuterer hvordan vi skal sørge for at hver enkelt bruker får tilstrekkelig med tid til å få en verdig eldreomsorg. Det kan da ikke være urettferdig.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2016-02-04:
Hvis en hadde brukt noen av de milliardene som Venstre og Kristelig Folkeparti har støttet regjeringa i knyttet til skattekutt i de siste budsjettene – og særlig for de aller rikeste – ville en hatt flere ressurser til kommunene og dermed flere ressurser til eldreomsorgen. Så enkelt er det regnestykket. Så kan det godt hende en skal diskutere hvordan en skal ramme inn dette på en bedre måte i tida framover, for å sørge for at en i større grad klarer å prioritere eldreomsorgen på en enda bedre måte. Da er neppe det forsøket som i dag skjer, med statlig overtakelse av finansieringen av eldreomsorgen, en god metode. Det er flere kommuner nå som erkjenner at det ikke er en særlig god måte å organisere det på. Det snakkes også om brukerundersøkelser. Ja vel, hvor pålitelige er brukerundersøkelsene i eldreomsorgen? Hvis vi skal være ærlige, hvor pålitelige er de? Jeg tror vi bare må erkjenne når det gjelder disse brukerundersøkelsene: Eldre mennesker har nok en tendens til når de blir spurt – uansett om de bor på et privat drevet av frivillige eller et kommersielt sykehjem – å svare at de er fornøyd med tilbudet, nesten uansett. Det er i hvert fall det som er mitt inntrykk – og de flestes inntrykk. Så er det om valg. Valgfrihet er en gjenganger i den politiske debatten mellom høyresida og venstresida, og det er en viktig debatt. Men på velferdsområdet og i eldreomsorgen ser det ut som at høyresida er mest opptatt av valgfrihet for aktører til å etablere seg på disse områdene, altså av aktørvalgfrihet, mens vi på venstresida er mest opptatt av valgfriheten til den enkelte bruker og innholdet i tjenestene. Det er for så vidt helt greit, men da er det profitt opp mot innhold.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2016-02-04:
Jeg har aldri sagt at en ikke skal ha brukerundersøkelser, men jeg har sagt at troverdigheten ved brukerundersøkelser innen eldreomsorgen kan det settes betydelige spørsmålstegn ved. En skyver i stor grad brukeren foran seg, f.eks. for å si at eldreomsorgen er god, og så er den kanskje ikke god. Svarprosenten på en del av brukerundersøkelsene er også svært lav, f.eks. i Oslo snakker vi om kanskje nede i 14–15. Skal en ha seriøse, gode brukerundersøkelser, må de gjøres annerledes, og en må få fram det som er de reelle synspunktene. Og så er det hevet over enhver tvil: Mange eldre mennesker er fornøyd med lite, og vi bør legge til rette sånn at de faktisk kan få sagt sin mening. Brukerundersøkelsene i dag bygger i stor grad ikke opp under det – de er ikke gode nok. Det var mitt poeng.
Siv Elin Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2016-02-04:
Hoksrud påstår at SV ikke har vært opptatt av kvalitet og valgfrihet – SV har alltid vært opptatt av valgfrihet. Det som jeg synes er viktig å poengtere, og som jeg egentlig synes det er veldig merkelig at jeg er nødt til å gå opp her og poengtere, er at SVs valgfrihet handler om noe helt annet enn Fremskrittspartiets valgfrihet. Vi ønsker at de eldre selv skal få lov til å velge hvordan hverdagen skal være, hvilket innhold den skal ha – ikke hva slags sykehjem man skal bo på. Om det er Aleris’ eller kommunens sykehjem, er egentlig ikke det som er viktig her. Det finnes ingen entydige studier som viser at private sykehjem er bedre enn kommunale. Det er innholdet i hverdagen som er viktig. Hvis min gamle mor ønsker at noen skal lese avisa i fem minutter til, skal hun få lov til å velge det fordi det er det som er viktig for henne i dag. Det er det valgfrihet handler om – ikke hva slags sykehjem man skal bo på.
Erna Solberg (Høyre), 2016-10-05:
Det er mange rapporter som nå viser tydelige tegn til lysning i norsk økonomi. Jeg tar det med det forbeholdet jeg mener vi skal gjøre, for vi er i en skjør situasjon også internasjonalt, også økonomisk, knyttet til hva som skjer rundt oss av påvirkning. Men det er en bevegelse. Den siste Nav-rapporten viste også økende sysselsetting igjen. Det er bra. Det viser kanskje at vi er på vei opp. Når tallet på ledige øker fortsatt, er det sannsynligvis fordi flere melder seg tilbake igjen som arbeidssøkende. Vi er veldig opptatt av å bekjempe ledigheten, og vi er veldig opptatt av at vi nå skal skape flere jobber. Men det tar tid. Etter det største sjokket i oljeprisen norsk økonomi har fått, tar det tid å omstille seg og skape nye arbeidsplasser. Det tar lengre tid enn det å redusere dem når man får den typen sjokk. Men det er positive tegn, og det håper jeg vi skal glede oss over.
Erna Solberg (Høyre), 2016-10-05:
Jeg tenker av og til at når man hører innlegget til en statsminister på talerstolen, må man være i stand å endre replikken man har tenkt ut på forhånd. Halvparten av mitt innlegg dreide seg nettopp om hva som er politikken vår for å bekjempe ulikhet, basert på de fire strategiene som OECD har. Det dreier seg ikke bare om spørsmålet om skatt og fordeling – vi har et fordelingssystem gjennom skatt. Det dreier seg om utdanning, det dreier seg om å sikre at de som faller utenfor, får deltagelse inn i arbeidslivet, som denne regjeringen har tatt flere krafttak for. Det dreier seg om velferdsordningene våre. Det dreier seg også i veldig stor bredde om hva som skal til for å minske forskjellene. Jeg mener denne regjeringen, sammen med våre samarbeidspartier i Stortinget, svarer bedre på politikken for ikke å få økte forskjeller når vi sørger for at barnehageprisene for de fattigste blir lavere, lettere tilgang til å komme inn, når vi sørger for å gjøre endringer i integreringspolitikken, som gjør det lettere for folk å ta videregående opplæring – en rekke av de tiltakene som vi har vist. Så jeg er dypt uenig, og jeg synes egentlig at man hadde fortjent en litt mer seriøs diskusjon om hva ulikhet egentlig dreier seg om. Det forsøkte jeg å spille opp i mitt innlegg.
Erna Solberg (Høyre), 2016-10-05:
Det er slik at vi har laget en helsereform som har tre viktige elementer. Det ene er at vi har tatt vekk det taket som den forrige regjeringen hadde på hvor mange behandlinger de offentlige sykehusene ville gjennomføre. Det andre er at vi har økt anbudsinnkjøpet for private, som bidrar til at vi kjøper flere plasser hos private på vanlig anbud. Og det tredje er at vi har laget et fritt behandlingsvalg. Alle de tre tingene er en del av den reformen vi har laget, som nå bidrar til at vi får ned sykehuskøene. Vi får folk som forteller om raskere gjennomførte behandlingsløp for kreftomsorgen, som vet at når de kommer inn, får de en oppfølging på veien. Dette er viktige deler av det å forbedre det offentlige helsevesenet. Jo bedre det offentlige helsevesenet blir på dette området, jo mindre interessante blir private helseforsikringer. Men det tar tid å gjennomføre disse tingene. Jeg er helt sikker på at det er en del som betaler helt unødig for private helseforsikringer i dag, for de vil få et godt tilbud innenfor offentlig sektor.
Erna Solberg (Høyre), 2016-10-05:
La meg få lov å begynne med kvinners yrkesdeltagelse. Jeg hørte veldig mange innlegg i gårsdagens debatt om at likestillingen kom i revers. Da tenkte jeg: Hva er det som har gått i revers? Lønnsutjevningen mellom kvinner og menn øker. Antallet som jobber deltid i sykehusene våre, går ned under denne regjeringen. Så på mange av de store parameterne på at flere kvinner jobber mer heltid og mindre deltid, som jo er en viktig del av dette, og på lønnsgaputjevningen har vi gode resultater. Når det er en programdebatt, er det sånn at jeg ikke kommer til å si ja eller nei til alle forslagene som er. Noen forslag i Høyres programarbeid er gode, noen er ikke så gode. Jeg kommer til å la debatten gå, og så skal vi ha en diskusjon på landsmøtet. Jeg har tradisjon for å si det jeg mener, til Høyres landsmøte når jeg føler behov for det i enkelte saker. Men jeg trenger ikke å stoppe alle debatter før vi kommer i salen. Men akkurat på spørsmålet om to hjemme: Det var en reform som ble endret også på midten av 1990-tallet da pappakvoten ikke virket, mens mor var nødt til å gå tilbake igjen til jobb. Vi løste opp på de reglene allerede da under dagens ordning.
Erna Solberg (Høyre), 2016-10-05:
Selv under forrige regjering var det tydelige grep som ble gjort hvor regjeringspartier var imot – vi fikk dissens i regjeringen, vi fikk dissens i Stortinget, en stemte imot regjeringens felles politikk. Forrige regjeringsperiode, fra 2005 til 2013, startet jo med at halve stortingsgruppen til SV sto og demonstrerte mot regjeringens politikk og Jonas Gahr Støres politikk på det utenrikspolitiske området. I så måte er det ulike spørsmål og ulik behandling. Jeg er uenig i at det vi gjorde med å orientere om en del av budsjettforslaget på fredag, er et veldig sterkt og nytt grep. De største grepene skjedde under forrige regjering, da statsråder veldig ofte stilte opp og fortalte om hva som lå i budsjettet. Før det var det helt uvanlig. Det skillet gjorde den rød-grønne regjeringen, det har vi fortsatt med, og det er ingen grunn til å late som om det nå blir en større forskjell i forhold til tidligere.
Erna Solberg (Høyre), 2016-10-05:
Før jeg svarer på spørsmålet, vil jeg først bare si at i bokseringen ville representanten hatt den fordelen at han aldri hadde møtt meg, for vi er i ulike vektklasser,(latter i salen) mens politikken jo er litt mer egalitær. (latter i salen) Så til spørsmålet om barnetrygd. Jeg har ikke tenkt å legge skjul på at jeg er skeptisk – og det er jo et mindretall og et flertall – til forslag som fjerner alle kontantytelser til barnefamilier og den friheten som ligger der. Jeg mener at forslaget fra den delen av vår programkomité som ønsker å gi tjenester på en bedre måte, har mange gode sider. Men jeg synes også det er riktig å diskutere hvordan man best når også de svakeste gruppene. Noen ganger vet vi at tjenester er gode måter å nå dem på også, men kontantoverføringer er noe annet. Jeg har tidligere sagt hva jeg mener om kontantstøtte, jeg har slåss for det i mitt eget parti. Jeg mener fortsatt at det er en god idé.
Erna Solberg (Høyre), 2016-10-05:
Vi er nødt til å få flere til å ønske å bli lærere. En av grunnene til at vi har en bred strategi for å løfte læreryrket – med bl.a. strengere krav, femårig lærerutdanning, en stor satsing på etter- og videreutdanning av lærere og nye karriereløp som vi utvikler for lærerne – er nettopp å løfte læreryrket for fremtiden. I en overgangsfase vil det alltid være utfordrende. Når vi har mange på etter- og videreutdanning, er det faktisk mange ufaglærte som gir undervisning for øyeblikket, som ikke fullt ut er utdannet. Dette er selvfølgelig en avgrensing som vi alltid må se på: Hvor mange kan vi ta inn på etter- og videreutdanning når vi da får inn en del ekstra lærere som ikke fullt ut er utdannet til å være det? Jeg mener også at det er en stor utfordring at vi er for dårlige i matematikk i dette landet. Hvis Norge skal være et teknologiland i fremtiden, må flere velge realfag. Flere må velge teknologifag, flere må velge programmering – flere må velge de tingene som bidrar til det. Er det én ting vi vet, er det at matematikk er et av de fagene hvor man er helt avhengig av å møte en lærer som virkelig klarer å formidle det. Det er dessverre ikke slik i norske skoler at man bare …
Erna Solberg (Høyre), 2016-10-05:
… underviser i det faget man har fordypning i, så langt. Forhåpentligvis blir det slik i fremtiden, men ikke i dag.
Erna Solberg (Høyre), 2016-10-05:
Jeg tenker at som en god leder av en mindretallsregjering skal man lytte til Stortinget. Det synes jeg er en god idé. Det håper jeg at også Stortinget synes. Stortinget la noen føringer for denne kommunereformen. Det var at det skulle være frivillighet, men at det også skulle være åpning for tvang i noen tilfeller. Det vil jeg anta er hovedlinjen regjeringen kommer til å legge seg på i behandlingen av dette og i forslaget til Stortinget, at det flertallet som åpnet for at i man noen sammenhenger – hvis én kommune sier nei og andre har sagt ja, slik at det blir vanskelig å få det til – vil gjøre en vurdering, basert på de prinsippene som ble gitt da Stortinget behandlet prinsippene for denne reformen.
Erna Solberg (Høyre), 2016-10-05:
For regjeringen er Stortinget sjefen. Stortinget har lagt premissene for denne reformen. Dem følger regjeringen opp, derfor vil vi følge de prinsippene. Der har frivillighet ligget til grunn, men med en åpning for tvang i særlige tilfeller. Det ville være urimelig ikke å følge opp det som Stortinget har ønsket. De har ønsket seg en reform, og vi kommer til å gjennomføre den, basert på de prinsippene og premissene som Stortinget har trukket opp. Jeg antar at Stortinget representerer folket. Jeg antar at det er derfor man er valgt inn her, og at man da har legitimitet til å foreta de vanskelige avveiningene – også i saker hvor kanskje et flertall sier ja, men hvor et flertall innenfor én geografisk enhet kan ha sagt nei – men at man får frem de gode løsningene totalt sett.
Erna Solberg (Høyre), 2016-10-05:
Da vi fremmet forslag til endringer i barnetillegget på uføretrygden, var det knyttet til å sikre arbeidslinjen. Arbeidslinjen er et av de viktigste grepene fremover for å sørge for at vi har flere i arbeidslivet som kan være med på å finansiere det større antallet eldre. Jeg er glad for at vi faktisk fikk gjennom og fikk flertall i Stortinget for det som var hovedprinsippet vårt, nemlig at det ikke skulle lønne seg mer å være utenfor arbeidslivet enn å være i arbeidslivet. Det er alltid vondt å gjøre sånne endringer. Men hensikten må av og til legges foran. Hvis vi har ordninger som bidrar til at det blir ulønnsomt å stå i jobb, vil det være helt rasjonelt for folk ikke å stå i jobb. Når det gjelder å sette grenser for drivstoffavgift, er det bl.a. fordi det tar tid før folk kan skifte bil, det tar tid før folk, bedrifter og næringsliv kan gjøre de investeringsendringene. Derfor mener vi at gradvise endringer er bedre enn brå endringer knyttet til dette.
Erna Solberg (Høyre), 2016-10-05:
Det er selvfølgelig ulike målestokker for hva man mener er et stort klimatiltak. Jeg har f.eks. ment at innføringen av elbiler i Norge – og det tror jeg også representanten Skei Grande har ment – har vært et stort klimatiltak. Vi når nå snart 100 000 elbiler. Det sparer utslippet til 100 000 biler. Forslagene som vi la på bordet på fredag, sparer også utslippet til 100 000 biler. Det er altså i dimensjon det samme som er effekten av elbilpolitikken så langt. Det mener jeg faktisk at vi vanligvis har sagt er et stort grep. Da vil dette også være et stort grep.
Erna Solberg (Høyre), 2016-10-05:
Formuesskatten rammer norskeide bedrifter. Det rammer norske arbeidsplasser. Hvis vi skattlegger eierne av norske bedrifter hardt, betyr det færre arbeidsplasser. Så enkelt er det. Flere arbeidsplasser er viktig for å skape mer likhet i det norske samfunnet, fordi det å være med i arbeidslivet er det viktigste for å forhindre forskjeller. Derfor er det å stimulere til flere arbeidsplasser gjennom en god politikk for norske bedrifter viktig. For norske distriktsbedrifter er det særlig viktig, for lokal kapital er viktigere i distriktene enn i byene. Derfor er det et viktig tiltak for å sørge for at lokale ressurser blir utnyttet, og at det blir skapt lokale arbeidsplasser. Jeg skjønner at SV ikke vil ta det med, men SV har jo ikke noe svar på de store utfordringene hvis de tror at modeller som ikke bidrar til at vi får arbeidsplasser og kapital til disse arbeidsplassene til Norge – at dette ikke er en del av det som sørger for at vi klarer å berge velferden i fremtiden.
Erna Solberg (Høyre), 2016-10-05:
Det vi nå har foreslått, er bare en liten bit av et større og mye større skifte som må skje i transportnæringene. Transportnæringene må kutte med betydelig mer frem mot 2030 enn det som kommer ut av dette. Noen av de viktigste grepene vi gjør, er de endringene som allerede delvis er gjort, og som vi kommer til å gjøre mer av på engangsavgiften, som bidrar til at vi får en utskiftning av hele bilparken. Utviklingen på bil nå er at vi kommer til å få mer hybrid, vi kommer til å få flere hydrogenbiler, vi kommer til å få flere elbiler, vi kommer til å få mye større rekkevidde på det. Det betyr at utslippene fra privatbilismen kommer til å bli mye mindre, og det gjør vi lønnsomt gjennom de endringene som vi har i engangsavgiften. Samtidig bidrar vi med betydelige investeringer i kollektivtrafikken fremover, i togsatsingen. Vi har overoppfylt betydelig i forhold til NTP – satsingen på og bevilgningene til jernbane i samarbeid med Kristelig Folkeparti og Venstre her i Stortinget – så det er mange andre elementer som bidrar til at transport skal redusere. Det er en lengre liste, og vi jobber hardt med å komme i mål på dette.
Erna Solberg (Høyre), 2016-10-05:
Som nevnt er dette siste trontale før neste stortingsvalg, og det er alltid interessant å høre hva de ulike partiene legger opp som retorikk, for det regner vi med at vi kommer til å møte hele det neste året. Jeg har hørt flere fortellinger – fortellingene fra Arbeiderpartiet om at forskjellene øker, uten å kvalifisere dem med innhold og uten å være villig til å gå inn i diskusjonen om hva årsakene i så fall er. Jeg mener at det er en utfordring hvis forskjellene som gjør at folk har mindre tilknytning til det norske samfunnet og mindre mulighet til å være i jobb, øker. Men da må man gå inn på årsakene til dette, og det forsøkte jeg å gjøre i mitt innlegg. Det har blitt blankt avvist med henvisning til et oppslag i Klassekampen om hvordan skattelettelser har slått ut. Det er altså viktigere enn OECDs grunnleggende rapporter om hva som er kilden til forskjeller og måling av hvordan vi forskningsmessig kan se hva som er oppskriften på å jobbe seg videre. Selvfølgelig er det å satse på rusomsorgen og psykisk helse viktig for et forskjellssamfunn, ikke fordi det er så lett å lese det ut av statistikken året etterpå, men når man år ut og år inn er på siden av det norske samfunnet, skaper det de største ulikhetene vi har. Derfor dør også folk med den typen medisinske utfordringer mye tidligere enn resten av oss gjør. Det sies om distriktene at det er blitt større forskjell mellom by og land. Vel, er det det? Hvis vi ser på den økonomiske utviklingen, går det godt i Oppland, Hedmark, Nordland, Troms, Finnmark og Sogn og Fjordane. Det er typisk fylker vi kaller distriktsfylker. Hvis vi ser på utviklingen i kommuneøkonomien de siste tre årene målt mot den siste fireårsperioden til den rød-grønne regjeringen: Da var det nullvekst i kommuneøkonomien i Nordland, minus 0,2 per innbygger, minus 0,2 i Troms og minus 0,2 i Finnmark, mens det i disse tre årene har vært økning på henholdsvis 0,8, 0,7 og 0,6 i de samme fylkene. Så det blir kommuneøkonomivekst nå i disse fylkene. Det var også en representant fra Arbeiderpartiet som var oppe og snakket om samferdselsinvesteringene. Investeringene i Nord-Norge er nå på 18 pst. når det gjelder riksveibevilgninger, med en befolkning som utgjør ca. 12 pst. Det er altså ikke sånn at det dokumenteres at disse forskjellene øker. Tvert imot er det mange tegn som indikerer at det er motsatt – det går bedre i store deler av Distrikts-Norge. Jeg ønsker velkommen en diskusjon om forskjeller, men det må være på noe annet enn retorikknivået og et oppslag i Klassekampen.
Erna Solberg (Høyre), 2016-10-05:
Debatten begynner vel å gå på overtid, og det er sikkert noen av disse temaene vi kommer tilbake til, men jeg vil gi noen korte merknader til de innleggene som har vært holdt etter mitt forrige. Først en liten visitt til et innlegg som Trond Giske hadde i går, hvor jeg mener han overgikk seg selv i det jeg vil kalle eventyrfortelling om hva som var virkeligheten, og hva som hadde skjedd. Der sa han at Arbeiderpartiet i trontaledebatten gjennom tre år har etterlyst hva vi skulle gjøre med arbeidsledigheten, og at regjeringen har sagt vent og se. Jeg har brukt tiden til bl.a. å lese Trond Giskes innlegg og Jonas Gahr Støres innlegg fra trontaledebatten i 2014. Det var ikke et ord om arbeidsledigheten. Sannheten er at Arbeiderpartiet ikke oppdaget de økende omstillingsutfordringene, arbeidsledigheten og utfordringene før i mai 2015, etter at landsmøtet ikke hadde fokus på det og heller ikke Jonas Gahr Støre snakket om det. Så den fortellingen til Trond Giske synes jeg det var behov for – i referats form – å få tilbakevist. Det stemmer ikke med referatet fra debatten her. Så til spørsmålet om ulikhet: Jeg synes det er bra hvis vi kan få en god debatt om hva som er viktig. Det absolutt viktigste vi gjør, er å forebygge ulikhet. Forebygging av ulikhet dreier seg om god skole, god oppvekst, mulighet for inkludering av alle. Da er det vi gjør innen rus, psykisk helsevern og innen integrering, utrolig viktig. Så snakker man om andre forslag for å reparere på dagens ulikheter, som for øvrig omtrent ikke er større enn de ulikhetene vi hadde for 25 år siden. Det er først og fremst noe vi da reparerer på toppen av. Men skal man reparere på det, er det altså dobbelt så effektivt å gjøre det Høyre, Venstre, Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet har gjort, nemlig å gi gratis tjenester, f.eks. barnehagetjenester. Det er dobbelt så effektivt å bruke tjenestetilbudet til å utjevne ulikheter som det er å bruke skattesystemet til å utjevne ulikheter. Derfor betyr billige og gratis tjenester mer enn det man gjør innenfor skattesystemet. Jeg synes SV skal ta med seg at det er viktig. Den andre delen av dette er spørsmålet om hva skattlegging betyr. Flere har nevnt at det står i rapportene til regjeringen at man ikke får flere arbeidsplasser ved endringer i formuesskatten. Men i dag – og siden alle partiene på venstresiden nå legger mest vekt på Klassekampen – sier faktisk Menon-forskere at det gir mindre effekt enn det å ansette alle i offentlig sektor gjør. Ja, det vet vi. Det vil alltid være en bedre sysselsettingseffekt av å ansette alle i offentlig sektor, helt til den siste man ansetter i offentlig sektor – da går det ikke særlig godt lenger. Men frem til da vil det alltid være en bedre sysselsettingseffekt. Men også de rapportene Arbeiderpartiet la frem i fjor, viste at hvis man bare øker – som Arbeiderpartiet gjør i sitt forslag – sysselsettingen i offentlig sektor, gjennom den typen stimulanser, istedenfor å gi skattelettelser, vil det på sikt bidra til dårligere konkurransekraft. På lang sikt betyr det færre arbeidsplasser, dårligere omstillingsgrunnlag og mer utrygghet i Norge.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2016-10-05:
Jeg hadde nær sagt god bedring til statsministeren og ønsker henne velkommen tilbake fra bokseringen. Men jeg ser at det ikke er farlige ting hun er utsatt for her! 135 000 ledige – 5 pst. – det høyeste SSB har målt. Vi har diskutert dette i salen, vi har etterlyst tiltakspakker, vi har etterlyst permitteringsregelverk, og vi ser fram til statsbudsjettet i morgen, og at det holder trykket oppe i tiltak mot ledigheten. Men bak dette er det nå et bakteppe som uroer oss, og det er at vi observerer fallende investeringer, fallende sysselsetting og så å si ikke jobbskaping. Erna Solberg understreket at det går bra i andre deler av landet hvor krisen ikke har rammet, bl.a. hjulpet av lav kronekurs. Likevel skapes det altså ikke nye jobber. De nye jobbene som kommer – tre av fire – kommer i offentlig sektor. I 2009, da ledigheten var lavere etter tidenes finanskrise, sa statsministeren: Det er pinlig. Fallende sysselsetting, rekordhøy ledighet, ikke nye jobber i privat sektor – hvilket ord vil statsministeren bruke for å beskrive den situasjonen?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2016-10-05:
Statsministeren understreker privat sektor. Det skapes altså ikke arbeidsplasser der, selv ikke i de landene hvor det går bra. Én årsak til at vi ikke får til omstilling så godt som vi kunne, er at forskjellene øker. Vi advarte mot at store skattekutt med usosial profil vil øke forskjellene. Skattekuttene kom, og nå øker forskjellene. I går hadde vi i debatten oppe at de 50 rikeste i dette landet av denne regjeringen har fått 1 mrd. kr i skattekutt. Vanlige folk får noen få kroner. Høyres parlamentariske leder ble spurt om hva han mente om dette. Han sa: «Jeg synes det er fantastisk.» Vel, det sier noe annet enn de innleggene vi hører fra Høyre om at små forskjeller er bra. Finansministeren har en politikk hvor hun ikke ser det som en politisk oppgave å bekjempe forskjeller, men da kommer forskjellene. Dette er høyrepolitikk slik vi kjenner det fra land som Sverige under borgerlig regjering og Storbritannia og USA med høyreregjeringer. Da vil jeg stille spørsmålet: Mener statsministeren at en slik fordelingsprofil er nødvendig for at såkalt vekstfremmende skattelettelser skal virke? Og kan hun dokumentere at disse skattekuttene faktisk skaper nye jobber, når statistikken der ute viser noe annet?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2016-10-05:
Jeg registrerer at statsministeren velger en strategi hvor hun har forhåndsskrevne svar og ikke svarer på spørsmålet: Er politikken treffsikker? Hva er det disse skattekuttene resulterer i? Det er fantastisk, sier Høyre, og det får vi da bekreftet her nå. Til helse: Køene går ned. Det er bra. Det er en utvikling som startet i 2011, og det er positivt at det går i den retningen. Men regjeringens prestisjeprosjekt på sykehus var det såkalte frie behandlingsvalget. Det skulle føre til at private helseforsikringer ble borte i Norge. Nå er denne reformen innført. Det er tatt penger ut av sykehusene over i et privat sykehusmarked – veldig byråkratisk, og få benytter seg av det. Og helseforsikringene øker med 40 pst. De har altså ikke blitt borte. Fasit: Det er byråkratisk – private tilbud som vokser på bekostning av offentlig helsetjeneste, som ikke får det den ble lovet. Da er vi på vei mot en todeling av helsevesenet. Er utviklingen i retning av todeling av helsevesenet en utvikling som bekymrer statsministeren?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2016-10-05:
Altså heller ikke svar der. Det er 40 pst. økning i de private helseforsikringene – det får være en avstemning om hvordan denne utviklingen nå går. Statsministeren nevnte betydningen av kvinners yrkesdeltakelse. Det har med familie og likestilling å gjøre. Regjeringen reduserte delen av foreldrepermisjonen som var reservert far, fra 14 til 10 uker. På forhånd sa Høyre at det kom ikke til å endre fars uttak av permisjon. Nikolai Astrup sa i 2013: «Vi kjenner ingen fedre i vår generasjon som må tvinges.» Nei, de må ikke tvinges. Men den reformen virket med 14 uker. Nå viser tallene fra Nav at den tiden far bruker hjemme, går ned. Det er negativt for likestillingen. Det er negativt også for mor. Nå ønsker programkomiteen i Høyre å svekke likestillingen ytterligere ved å innføre dobbelt permisjon. Det kan føre til at færre fedre tar hovedansvar i permisjonstiden, og gjerne at mor må være ulønnet hjemme før barnehagetiden kommer. Nå ønsker statsministeren debatt om Høyres programforslag, og da ønsker jeg å stille spørsmålet: Vil Erna Solberg utvide fedrekvoten og si nei til dobbelt permisjon? Eller hva tenker hun om disse grepene?