trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2015-02-03:
Dette handler ikke om forebyggende tiltak. Dette handler ikke om antall sau som blir skadet over et år, eller som blir drept i løpet av et år. Dette handler om erstatningsrett. Dette handler om prinsipielle likheter eller forskjeller på tap av næringsgrunnlag for utøvere innenfor landbruket. Hvis du i dag taper næringsgrunnlaget ditt som følge av naturvern, får du full erstatning etter § 50 i naturmangfoldloven. Hvis du taper næringsgrunnlaget ditt som følge av at du er innenfor yngleområdet for rovdyr, der soneinndelingen nå blir praktisert strengt, får du ikke den samme typen erstatning. Da får du langt mindre erstatning. Mitt spørsmål til statsråden er: Hvilken prinsipiell forskjell er det egentlig på tap av næringsgrunnlag som følge av yngleområde for rovdyr og tap av næringsgrunnlag som følge av naturvern?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2015-02-03:
La meg da få lov til å formulere replikken på en litt annen måte. Altså: Vi snakker ikke her om erstatning for noen tap man har hatt i løpet av et år. Vi snakker om tap av næringsgrunnlag og at man ikke lenger kan drive med sau på beite i yngleområdet for rovdyr – altså tap av næringsgrunnlag. Når statsråden her sier at naturmangfoldloven § 50 er en unik regel, må jeg spørre: Hva er forskjellen for den enkelte bruker om en taper næringsgrunnlaget sitt etter naturmangfoldloven § 50 – altså naturvern – eller om en taper fordi en er innenfor yngleområdet for rovdyr? Er ikke konsekvensen for den enkelte private eiendomsbruker akkurat den samme?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2015-02-03:
Jeg må nok gjenta spørsmålet, for det som skjer nå innenfor yngleområdet for rovdyr, er nettopp at en rekke brukere ikke lenger kan utnytte beiteområdene sine. De kan ikke drive næringsvirksomhet på de områdene lenger, på grunn av rovdyrproblematikk. Beiteområdene er i ferd med å bli avviklet. Da snakker vi ikke om forebyggende tiltak lenger, da snakker vi om tap av næringsgrunnlag. Mitt spørsmål til statsråden, som jeg håper jeg kan få et svar på, er: Hvilken forskjell gjør det for den enkelte næringsutøver om en taper det næringsgrunnlaget som følge av vern på grunn av naturvern, eller om en taper det på grunn av at en er innenfor yngleområdet for rovdyr?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2015-02-03:
Nå kunne jeg sjølsagt kommet med noen enkle retoriske øvelser til representanten Gundersen og Høyre, men det skal jeg ikke gjøre. Jeg skal si at jeg setter pris på at representanten Gundersen går opp og sier det han sier, og jeg håper at det snart betyr at energi- og miljøkomiteen og partiene i Stortinget kan begynne å forholde seg til disse problemstillingene i stedet for å prøve å latterliggjøre Senterpartiet hver gang vi tar dette opp. Det er det samme som skjer i mitt fylke. I Lierne kommune kan man snakke om årlige tap og forebygging, men det er ikke noen utmarksbeiter igjen, fordi bøndene i Lierne har allerede tatt kostnaden på vegne av storsamfunnet og avviklet beitebruken i Lierne. Slik er det i Lierne, og slik er det i Hedmark, og det er snart en problemstilling vi må ta alvorlig. Sjølsagt er det kostnader med å drive en næring, som representanten Rasmus Hansson var innom, men det jeg stiller spørsmål om, er ikke det. Det er egentlig heller ikke årlige tap, slik det ble sagt av representanten Gundersen, men det er hvorfor man har denne forskjellsbehandlingen i erstatningsbestemmelser når det gjelder tap av næringsgrunnlag – for det er det vi nå ser foregå utover i yngleområdene for rovdyr. Jeg mener at skal rovdyrpolitikken ha noen form for legitimitet, må det spørsmålet før eller siden adresseres. Jeg hører representanten Hansson si at vi betaler dem for å legge ned. Nei, de taper sitt næringsgrunnlag. Det er ikke mulig å drive beitebruk i disse områdene lenger, og det kan ikke være slik at storsamfunnet skal tvinge sauebøndene til å fortsette med store tap hvert år, eller at de skal være nødt til å legge ned arbeidsplassen sin og næringsgrunnlaget sitt og dermed forringe den private eiendomsretten uten at samfunnet erstatter dem for det. Slik kan det ikke være. Jeg synes at den bestemmelsen man har i naturmangfoldloven § 50 om verneområder, er fornuftig, men det er helt uforståelig at noen fikk den igjennom som en særbestemmelse for verneområder, men at den ikke skal gjelde tap av næringsgrunnlag også for det som angår yngleområdene for rovdyr. Senterpartiet får ikke flertall for denne saken i dag, men jeg håper at Stortinget vil komme tilbake til denne meget viktige og avgjørende diskusjonen for veldig mange enkeltmennesker i dette landet.
Ola Elvestuen (Venstre), 2015-02-03:
Jeg vil også først takke saksordføreren for den jobben som er gjort i forbindelse med dette forslaget. Så må jeg si at jeg er ganske forundret over at dette i det hele tatt kom opp – å oppheve et forbud mot blyhagl i en situasjon hvor bly er en av de 30 miljøgiftene vi ønsker å fase ut innen 2020. Når det gjelder å gjeninnføre bruk av blyhagl, er jeg forundret med tanke på hvordan man har tenkt å fase dette helt ut innen 2020. Eller går man bort fra de målsettingene som man tidligere har satt? Grunnen til å være mot spredning av bly i naturen har saksordføreren vært inne på, at det ikke finnes en nedre grense der man kan si at bly i blodet ikke er helseskadelig – det finnes altså ingen nedre grense. Ammunisjon er en av de – om ikke den – viktigste kildene til spredning av bly i Europa i dag. Fagmiljøene er entydige, både Folkehelseinstituttet og Veterinærinstituttet er mot en opphevelse av forbudet. Miljødirektoratet har gjort ulike risikovurderinger. Bly er en farlig miljøgift og et alvorlig problem dersom det spres i naturen. Da synes jeg de foregående talerne som går inn for denne endringen, spør litt feil, for de etterlyser en faglig vurdering av hvorfor vi skal opprettholde forbudet. Men gitt blys skadevirkning må bevisbyrden ligge i hvilke fordeler og hvilke grunner man har for å gjeninnføre blyhagl, og hva som gjør det så mye bedre enn den alternative ammunisjonen. For det er sånn at i høringen til komiteen med Norges Jeger- og Fiskerforbund var man enig i at det kanskje er helt marginale fordeler med blyhagl. Den alternative ammunisjonen har fullt ut den kvaliteten som det er behov for for å bedrive god jakt. Det som alle er enige om, som er avgjørende, er avstanden til dyret, det er hastighet, og det er spredning av hagl. I stedet for å gå for en opphevelse av forbudet, burde man heller la forbudet vare, sånn at man får en utvikling på den alternative ammunisjonen, som helt klart er konkurransedyktig og har den samme kvaliteten som blyhagl. Dette er et felt hvor Norge ligger i front, vi var tidlig ute med et forbud, men det er også forbud andre steder. Det er det i California, og Baden-Württemberg ser på de samme forbudene. Jeg er ikke i tvil om at dette er noe man vil se på framover også andre steder. Fra Venstres side mener vi at dette er beklagelig. Jeg synes at de som nå går inn for denne opphevelsen, har et forklaringsproblem med tanke på hvordan de har tenkt å fase ut bly i Norge fram mot 2020. Jeg mener det ikke finnes noen faglig holdbare argumenter for å oppheve forbudet med begrunnelse i at blyhagl har vesentlige kvaliteter som er bedre enn de alternativene vi har nå. Men litt optimistisk til slutt: Selv om man opphever forbudet, er det ikke noe påbud å bruke blyhagl, så for min egen del håper jeg at de fleste jegere fortsatt tar miljøhensyn, fortsatt legger til grunn grunnleggende helsespørsmål, ikke er villig til å ta risiko, og bruker alternativ hagl også i årene framover, selv om flertallet i Stortinget nå gjør det de gjør.
Ola Elvestuen (Venstre), 2015-02-03:
Mitt spørsmål blir en fortsettelse av det samme. Hvis vi skal utfase bly innen 2020, vil ikke det la seg gjøre med det vedtaket som flertallet nå gjør. Da blir mitt spørsmål: Når den handlingsplanen legges fram, vil statsråden i forbindelse med handlingsplanen igjen vurdere et forbud mot blyhagl?
Ola Elvestuen (Venstre), 2015-02-03:
Jeg synes det er helt påfallende med hvilken entusiasme man går inn i de faglige vurderingene av skadevirkningene ved blyhagl for å finne svakheter i dem. Man går virkelig etter hver eneste bit, og finner man en, mener man at det undergraver hele det faglige rådet. Men det er nå engang sånn at det er en bred enighet om at bly er miljøskadelig. Bly er helseskadelig, og det som de som nå ønsker å oppheve forbudet, ikke svarer på, er nettopp det faglige grunnlaget for hvorfor bly er en bedre ammunisjon – dyrevelferdsmessig bedre og en bedre ammunisjon enn alternativene. For der finnes det ingenting, og det er nettopp den begrunnelsen som må være grunnlaget for å gjøre en endring. Ellers er det ikke noe grunnlag for å gjøre en endring. Da er det føre-var-prinsippet som bør ligge til grunn. Vi har et forbud som fungerer godt. Det finnes alternativer som fungerer godt, like bra som blyhagl, og da er det dette vi fortsatt bør holde fast ved. Enda mer alvorlig er det at vi på bakgrunn av dette Dokument 8-forslaget altså går bort fra målsettingen om å fase ut bly fram mot 2020 – med mindre jeg forsto statsråden feil. For hvis hun legger dette vedtaket til grunn for handlingsplanen mot miljøgifter, har vi i realiteten gått bort fra målsettingen om å fase ut bly fram mot 2020. Jeg håper det er feil – Venstre kommer i hvert fall til å ta det opp igjen. Bly er av de farligste miljøgiftene vi har. Det er viktig å fase det ut. Det finnes god alternativ ammunisjon i dag, og det vil kunne utvikles også i framtiden. Denne opphevelsen er det ingen grunn til å gå inn på. Her er det noen få, men sterke, lobbyister som klokt har klart å vinne fram hos en del partier, og jeg vil i hvert fall jobbe for at dette snus og reverseres så raskt som mulig.
Ola Elvestuen (Venstre), 2015-02-03:
Jeg syns det er litt spesielt å ha denne saken nå rett etter at man har vedtatt – eller i hvert fall har innstilt på – at man skal gjeninnføre bruken av blyhagl. Og så ber vi om en handlingsplan til kamp mot miljøgifter! Nå er jo det positivt, dette er en veldig positiv sak, vi trenger en slik handlingsplan. Jeg vil gjerne også berømme regjeringen, som allerede har varslet at man ønsker en strategi mot miljøgifter, og vi har et samlet storting som er enige om at her trenger vi å legge inn en mye sterkere innsats enn det som er gjort så langt. Vi utsettes hver dag for en hel rekke kjemikalier og hormonforstyrrende stoffer. Det er i leker, det er i kosmetikk, og det er i elektroniske varer – listen er lang. Det er både et viktig helsespørsmål og et viktig miljøspørsmål, for dette spres jo og akkumuleres i naturen. Det må jobbes todelt. Vi må ha en handlingsplan som er konkret på hva vi trenger å gjøre i Norge. Det er vist til tidligere at både Sverige og Danmark har gode handlingsplaner. Det er viktig at planene er konkrete, og at man har forslag til hvordan man skal – og vilje til å – følge dette opp i årene framover. Samtidig må det jobbes aktivt internasjonalt. Det er klart at EUs regelverk er viktig, vi er en del av det, og vi må ha en aktiv politikk for å forby og begrense miljøfarlige stoffer også innenfor de systemene som vi er en del av. I spørsmålet om hvorvidt Norge kan gå lenger, mener Venstre dette er en viktig del av den handlingsplanen som skal legges fram, og en viktig vurdering. Er det mulig, er vi villig til at vi kan innføre egne forbud, men det er klart at man skal være forsiktig så man ikke går utover et regelverk som er omfattende innenfor EØS-samarbeidet. Det er en grenseoppgang som vi går ut fra at blir en sentral del av handlingsplanen. Vi må bruke de virkemidlene som vi har. Ved offentlige innkjøp er det viktig at man er bevisst, på både statlig, regionalt og lokalt plan. Det er viktig at man har tilgang på den nødvendige kunnskap og bruker de mulighetene som ligger i bevisste innkjøp – med tanke på å ivareta – og ikke utsetter seg unødvendig for helserisiko, også for å påvirke en utvikling og begrense miljøgifter som spres i naturen. Så er vi helt enig i at miljømerkeordninger er viktige. Svanemerket har en viktig oppgave, det er en måte å vise befolkningen hvordan man enkelt kan gjøre miljøvennlige valg på, og hvordan man enkelt kan unngå miljøskadelige og helseskadelige stoffer. Det er en ordning som definitivt bør kunne utvikles for å utnytte sitt potensial, og det vil Venstre komme tilbake til i naturlige former i forbindelse med budsjettene framover, hvor dette er en sentral del av diskusjonen. Til forslagene til vedtak: Vi støtter de to første. Det ene er at vi ber om en handlingsplan i et både nasjonalt og internasjonalt perspektiv. Så er det en bestilling til regjeringen om å gå aktivt inn i det internasjonale arbeidet for å være en pådriver for å begrense bruken av miljøgifter og for å få endret regelverk som også vil kunne omfatte Norge.
Ola Elvestuen (Venstre), 2015-02-03:
Først må jeg takke statsråden for det svaret hun ga i forbindelse med legemidler. For Venstre er det viktig at vi nå får et vedtak om at vi skal ha en handlingsplan. Vi har ikke gått inn på alle tilleggsforslagene, nettopp fordi vi ønsker handlingsplanen og skal forholde oss til den og ikke gjøre noe som vil kunne forsinke framdriften i den. Så er det snakk om de prioriterte miljøgiftene som skal utfases. Det er en NOU fra 2010 hvor man mener at dette skal kunne utfases innen 2020. Det er bare fem år til, og mitt spørsmål til statsråden er: Er det mulig med en handlingsplan å nå de målsettingene Stortinget har satt tidligere, eller er vi allerede for sent ute?
Ola Elvestuen (Venstre), 2015-02-03:
De store rovdyrene har en naturlig plass i norsk natur. Så sent som på søndag hadde jeg selv gleden av å være i Østmarka og for første gang få se ulvespor. De tre som er i Østmarka, er der fortsatt. Det er riktignok én som man ikke vet hvor er, men det er tre som er der fortsatt. Det var en stor opplevelse. Det er viktig at rovdyrforvaltningen er vitenskapelig basert i Norge. Samtidig har vi et rovdyrforlik, som på mange måter er et politisk kunstverk. Det er viktig for Venstre at vi holder fast ved rovdyrforliket og den todelte målsettingen som også ligger der, og at vi skal sikre overlevelse av alle de store rovviltartene. Det er også viktig at vi klarer å opprettholde de bestandsmålene som ligger i rovdyrforliket. Det er ikke noe maksimum, det er vel mer et minimum av der man skal være i en slags balanse mellom de målsettingene som er der. Rovdyrforliket er jo et politisk dokument og vedtak, men allikevel: Det er det vi har, og det er viktig at vi viderefører og holder fast ved den enigheten som ligger der. Så er det viktig å dempe konfliktene med landbruksinteresser og dempe også den utryggheten som måtte være på grunn av tilstedeværelsen av store rovdyr. Nå har statsråden overfor komiteen gjort greie for de erstatnings-, kompensasjons- og tilskuddsordningene som gjelder for næringen. Vi er enig med statsråden i at det egentlig er ganske gode økonomiske ordninger, men vil gjerne også legge til at Venstre er villig til å se på om det er riktig å ha flere forebyggende støtteordninger, nettopp for å dempe konflikten ytterligere, og vi bør se på om en kan få flere tiltak, men vi mener at dette må ses i en større helhet som omfatter mer enn bare erstatningsbestemmelsene. Det er en kjensgjerning at det er om lag 125 000 sauer som dør på beite i løpet av en sesong. Omtrent en fjerdedel av disse får man erstatning for på grunn av rovdyr. Jeg mener at det er absolutt dyrevernhensyn, både for dem som dør på beite, og for dem som tas av rovdyr, å se på om vi kan lage støtteordninger som i større grad ivaretar forebyggende tiltak som går inn på det som er mer risikobaserte erstatningsordninger, for å få et bedre resultat enn det vi klarer i dag.
Ola Elvestuen (Venstre), 2015-02-03:
Jeg setter også pris på Arbeiderpartiets utålmodighet, men jeg må minne om at Arbeiderpartiet også hadde muligheten. Vi har i hvert fall elleve forslag til som man kunne ha stemt for, men det har man valgt ikke å gjøre. Der kunne man ha inntatt en mer offensiv holdning. Vi er helt enig i, som mange har påstått, at disse tiltakene ikke er nok for å nå målene mot 2020, men det må ses i sammenheng med både budsjett og andre saker som også kommer fram mot våren, ikke minst den gjennomgangen av bilavgiftene som vi skal ha. Men mitt spørsmål gjelder ganske enkelt målsettingen for 2020. Vi skal ned på 47 millioner tonn. Ligger den fortsatt fast for statsråden?
Ola Elvestuen (Venstre), 2015-02-03:
Jeg har sterk sympati for forslaget, og det er viktig at vi tar opp saken om at vi må ha en kunnskapsbasert naturforvaltning, og hvordan vi skal forsterke den i årene framover. Jeg er også enig i mange av hovedpunktene i representanten Lundteigens gjennomgang, og det er sagt mye bra også tidligere i debatten, f.eks. om Artsdatabankens sentrale rolle. Jeg skal være kort, men jeg skal ta opp det jeg mener er kanskje det viktigste. Det er at vi i årene framover også følger opp den viljen som ligger til grunn for de 25 mill. kr som nå er lagt inn i budsjettet. Det er mye kunnskap om hva vi trenger å gjøre, men det må ligge en vilje til grunn for også å følge det opp systematisk, med midler over tid. Det å innhente den kunnskapen kan jo også gi seg litt underlige utslag. For min egen del fikk jeg i forfjor oppkalt en snylteveps etter meg, en Aphelinus elvestueni, som jeg er veldig stolt over. Den er registrert ved landbruksuniversitetet i Tbilisi, og dette gjøres i et samarbeid med Universitetet i Oslo og et universitet i Texas, som jobber videre med den. Men det er nå en liten detalj. Det er klart at med mangelen på systematikk i arbeidet med å få kunnskap om det biologiske mangfoldet i Norge trenger vi å videreføre det kunnskapsløftet som vi satte i gang – mener jeg – i budsjettet for i år. Fra Venstres side må vi i hvert fall være tydelig på at dette kun er et første steg, og det er noe vi kommer til å legge trykk på ved nye budsjettrunder i årene framover. Det er også viktig, som også forslagsstillerne påpeker, at den kunnskapen som kommer inn, må være åpen og fritt tilgjengelig.
Ola Elvestuen (Venstre), 2015-02-03:
Vi har ekstremt rike havområder, som det er viktig å ivareta på en bærekraftig måte, og forvaltningsplanene er helt sentrale virkemidler for å gjøre det. Jeg lytter til diskusjonen og prøver å få tak i hva som egentlig er problemstillingen. Når en forvaltningsplan skal rulleres, henger jo nøye sammen med når det egentlig er et faglig grunnlag for det, og når behovene ligger der. For Norskehavet – litt uavhengig av akkurat de beslutningene som ble gjort i 2009, det var før min tid her – har i hvert fall ikke vi, fra Venstres side, kjent noe påtrengende behov for at dette må skje veldig fort. Dette er en vurdering som må gjøres når det er et faglig grunnlag for at vi trenger å gjøre dette. I løpet av diskusjonen har spørsmålet om iskanten dukket opp. Det kommer en sak til Stortinget i løpet av våren, og det er også varslet en full gjennomgang av forvaltningsplanen i 2020. Venstre er enig i at saken om iskanten bør komme til Stortinget. Det som nå gjøres, og som statsråden har gjort, er for så vidt en oppdatering av tallene og observasjonene som er gjort omkring iskanten, og det er ingen uenighet om det. Uenigheten kommer inn i Polarinstituttets høringsuttalelse, der de kritiserer nettopp metoden – altså ikke tallene som en nå legger inn i oppdateringen – og mener at man bør ta mer hensyn til hvor iskanten går, og ikke ta så stor risiko som metoden fra den forrige forvaltningsplanen legger til grunn. Der ligger den jo der det er 30 pst. is, mens Polarinstituttets råd er at man skal legge seg lenger sør, der det er mindre is, for å ta høyde for variasjonen i isutbredelsen år for år og den mulige variasjonen i isutbredelsen, som jo er der nå, helt uavhengig av at den gjennomsnittlige plasseringen av isen trekker seg nordover på grunn av klimaendringer og global oppvarming. Akkurat den risikovurderingen av hvordan vi politisk skal ta hensyn til tallene og faktagrunnlaget som forelegges oss, mener jeg er en politisk vurdering som det er riktig at Stortinget har en debatt om. Så vi er for at den delen kommer til Stortinget og debatteres her til våren. Styrken ved forvaltningsplanene er nettopp at man har et faktagrunnlag fra veldig mange ulike sektorer. Det er mange prosesser som fører fram til en forvaltningsplan. Det skal legges til grunn at man skal ha en bærekraftig utvikling i havområdene. Men i siste instans ligger det også en politisk avveining av de ulike interessene, og akkurat nå, når det gjelder iskanten, med de endringene som er, mener vi det er riktig at den politiske avveiningen må gå til Stortinget, selv om det er enighet om selve tallene. Venstre tar utgangspunkt i Polarinstituttets råd, som er tydelig, og som sier at man må legge til grunn en større sikkerhet for at man ikke går inn i sårbare områder, enn det som regjeringen har varslet, nemlig at man bare ønsker en oppdatering av tallene med den gamle metoden.
Ingunn Gjerstad (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-03:
Eg kan forsikra representanten Fredriksen om at eg har med meg både dei urbane verdiane og distriktsverdiane mine i denne saka i dag. Då eg for over ti år sidan kjøpte bustad i Oslo, var vi så heldige å få overta ein gamal husmannsplass oppe i Groruddalen. Der står det i skøytet at vi har jaktrett i Østmarka. Men då vi sjekka dette med plan- og bygningsetaten, viste det seg at det skulle meir til enn som så – at det stod i dette skøytet. Eg er meir van med å laga god mat av godt vilt som eg kjøper på Coop Alnabru, enn eg er med å jakta. Det er jo også ofte sånn at vi folkevalde må ta stilling til saker på felt som vi ikkje sjølve praktiserer på. For meg er det då ein god regel å snakka med mange for å henta inn råd. Eg er glad for at eg kjenner jegerar – eg kjenner jegerar som òg er kokkar – og vi har lytta til innspel frå ulike faginstansar i den høyringa som vi hadde i komiteen, m.a. Veterinærinstituttet, Norsk institutt for naturforskning og Folkehelseinstituttet. Eg opplever at dei som har arbeidd grundig og vitskapeleg med problemstillingane, slår fast at jo mindre blyeksponering, dess betre. Ja, dei seier at det ikkje finst noko trygt eksponeringsnivå. Vidare viser både norske og utanlandske studiar at kjøt frå vilt skote med blyhaldig ammunisjon er ei vesentleg kjelde til bly hos dei som et dette, sjølv om tilrådde prosedyrar ved slakting og nedskjering er følgde. Ettersom mange av oss er glade i vilt, lèt talet på personar i faresona seg ikkje neglisjera, og vi finn eit om lag 30 pst. høgare blyinnhald hos folk som jamleg et vilt. Dette fann Helle Margrete Meltzer ut i 2013. Bly er òg ei stor belastning i naturen og må avgrensast mest mogleg. Eg er, til liks med Aasland, oppteken av at jakt skal vera tilgjengeleg. Eg spurde jegerane i komiteen om det var sånn at vi med dette forbodet gjorde jakt mindre tilgjengeleg, fordi det blei frykteleg dyrt å kjøpa ammunisjon. Men eg fekk ikkje noko godt svar som overtydde meg om at vi med forbodet har gjort jakt mindre tilgjengeleg. I går fekk eg derimot brev frå Atle Silgjerd: «Jeg er selv jeger og er skikkelig provosert over at det ser ut til at det igjen blir lovlig å bruke bly i haglpatroner. Som jeger vil jeg gjerne ha en god forvaltning av våre viltressurser og unngå at giftmetaller blir spredt i naturen. Jeg tror det er veldig mange av NJFF sine medlemmer som er enig med meg.» Eg synest elles at saksordførar Andersen Eide har gjort god greie for saka. SV har ikkje andre forslag enn å la forbodet gjelda. For SV er det uforståeleg at same dagen som vi skal vedta at vi treng ein handlingsplan på vegen mot ein giftfri kvardag, går stortingsfleirtalet inn for å lempa på det forbodet mot blyhagl vi har hatt sidan 2005. Vi stemmer difor mot, og for oss er det ein sorgens dag.
Ingunn Gjerstad (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-03:
Eg vil takka Senterpartiet spesielt for at dei løfter denne viktige saka. Det har vore ei interessant komitéhandsaming med omsyn til representantforslaget. No er det ein samla komité som slår fast at tap av naturmangfald er ei av dei store utfordringane i vår tid. Når vi menneske utryddar ein art, finst det ingen angrerett. Saka er godt og grundig gjort greie for. For å ta vare på naturmangfaldet trengst først og fremst kunnskap. Difor er det bra at så godt som heile Stortinget meiner at det trengst eit kunnskapsløft for naturen. No forpliktar vi oss alle til å bidra ved at tilstrekkeleg oppfølging kjem i budsjetta framover, slik òg Elvestuen peikte på. Vidare er det viktig for kunnskapen om naturmangfaldet at komiteen anerkjenner at Artsdatabanken spelar ei nøkkelrolle. Eg er difor glad for at ein samla komité slår fast at Artsdatabanken skal ha ansvar for utvikling av datasystem for praktisk naturtypekartlegging i felt, for lagring av naturtypedata, for at dataa blir kvalitetssikra og for å gjera data tilgjengeleg for brukarar. Vidare viser eg til komitéinnstillinga når det gjeld merknader og posisjonar frå SV. Den store handsaminga av tiltak og verkemiddel for å ta vare på naturmangfaldet kjem i stortingsmeldinga om naturmangfald, som regjeringa no har forplikta seg til å leggja fram, og i SV ser vi fram til den debatten òg.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-02-03:
Jeg forstår det sånn at alle de miljøgiftfaglige rådene statsråden har mottatt, har entydig gått i retning av å fraråde gjenåpning av tillatelse til å bruke blyhagl i Norge. Så anføres det som et annet viktig argument, som statsråden også nevner, at dyrevelferdsmessige hensyn teller. Som jeg nevnte i mitt innlegg, bekreftet Norges Jeger- og Fiskerforbund selv i høringen at det i de ti årene med meget omfattende bruk av alternativer til blyhagl overhodet ikke er registrert økt skadeskyting ved bruk av blyhagl. Så spørsmålet er: Har statsråden noen annen informasjon, som tilsier at det faktisk er dyrevelferdsmessige forskjeller mellom bruk av blyhagl og bruk av alternative hagl?
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-02-03:
Jeg er klar over at statsråden ikke sitter på noen annen informasjon enn den informasjonen hun sitter på. Spørsmålet var: Har statsråden informasjon som tilsier at det er dyrevelferdsmessige forskjeller mellom å jakte med blyhagl og å jakte med alternative hagl? Norges Jeger- og Fiskerforbund har det tydeligvis ikke.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-02-03:
Om ikke så lenge skal vi diskutere et representantforslag om en kunnskapsbasert naturforvaltning, hvor mye av poenget er betydningen av å legge det som kalles objektiv og verdifri faglig kunnskap til grunn for naturforvaltningen i Norge. Nå har vi gått igjennom en saksbehandling hvor det fortsatt er ordkløyving rundt spørsmålet om norske fagmiljøer har forstått forskjellen mellom effekten av en riflekule og effekten av blyhagl. La nå det være. Det som er helt utvilsomt, er at alle tunge norske fagmiljøer – Miljødirektoratet, Folkehelseinstituttet, Veterinærinstituttet, Norsk institutt for naturforskning – er helt enstemmige om at blyhagl ikke bør tillates i norsk natur. Jeg har to ganger nå spurt miljøvernministeren om hun har dokumentasjon for påstanden om at det er dyreetisk mer forsvarlig å bruke blyhagl enn alternative hagltyper. Jeger- og Fiskerforbundet hadde det ikke. Miljøvernministeren valgte to ganger å ikke svare på spørsmålet, og det er vanskelig å tolke det som noe annet enn at svaret er nei. Heller ikke hun har dokumentasjon for at det er dyreetisk bedre å bruke blyhagl enn alternative hagltyper. Vi ender altså opp med et vedtak i Stortinget senere i dag som er det motsatte av å være basert på den objektive og tunge fagkunnskapen som er tilgjengelig. Men vi har heldigvis en utvei, nemlig handlingsplanen for miljøgifter, som kommer, og denne representanten ser fram til at den handlingsplanen – som vi kommer tilbake til – vil bli forvaltet på en måte som er mer kunnskapsbasert enn det vedtaket vi får i dag.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-02-03:
Miljøgifter har, kanskje pga. navnet, hatt en sterk tendens til å forbli innenfor Miljødepartementets ansvarsområde, til tross for, som denne debatten hele tiden har kretset om, at dette i veldig stor grad er et helseproblem. Det har vært gjort mange forsøk, fra mange organisasjoner og også fra undertegnede, på å vekke helsesektorens interesse og ansvarsfølelse for dette problemet. Spørsmålet er om man i regjeringen har tatt opp dette problemet, og om vi kommer til å se et mye kraftigere engasjement fra helseministeren og helsesektoren i det miljøgiftarbeidet som regjeringen nå legger opp til.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-02-03:
Uansett hva man synes om rovdyr, er det antakelig enighet om at det er godt å ha et mest mulig sikkert faktagrunnlag om konflikten mellom sau og rovdyr og om hvor store tapene er til de forskjellige rovdyrartene. Som nevnt, og som kjent, ble det i fjor utgitt en rapport som mente å påvise at det utbetales erstatning for mye flere sau tapt til gaupe enn det faktiske tallet er. Dette skaper en type usikkerhet som verken sauenæringen eller naturverninteresser kan ha glede av, og Miljøpartiet De Grønne har derfor foreslått at vi får flere slike undersøkelser også når det gjelder andre rovdyr. Vil miljøministeren ta initiativ til at vi får tilsvarende undersøkelser også for jerv, ulv og bjørn?
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-02-03:
Takk for svaret fra statsråden. Det er et lite skritt i riktig retning. Samtidig vil alle med en viss innsikt i hva det koster å drive feltundersøkelser i Norge i dag, vite at 1,5 mill. kr ikke vil gi oss et godt og sikkert faktagrunnlag for å avklare bedre hva som er realitetene rundt tap av sau til de forskjellige rovdyrartene. Kan vi forvente at den innsatsen som miljøvernministeren og landbruksministeren nå varsler, vil bli trappet opp til et nivå hvor vi faktisk får gode, nye datagrunnlag for reell tapsrate for alle de fire store rovdyrene?
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-02-03:
En av de gode tingene med Senterpartiets forslag – som også statsråden på en bra måte tok opp i sitt innlegg – er at vi må øke oppmerksomheten om behovet for å gjenoppta utdanning og forskning innenfor det å kunne norsk artsmangfold og det å kunne norsk natur, som er blitt svekket gjennom den måten vi har innrettet universitetssystemet på nå. Vi trenger biologer som ikke bare kan forskjellen på genomer i forskjellige flatormarter, men som også kan forskjellen mellom granmeis, grantre og gransnutebiller. Når statsråden varslet at hun og kunnskapsministeren vil ta tak i dette: Kan hun utdype når vi kan vente oss en klar plan for hvordan dette behovet vil bli tatt tak i – om hun vil komme tilbake til Stortinget med en slik plan?
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-02-03:
Arbeidet med å redusere utslipp av miljøgifter er en viktig del av kjemikaliepolitikken, med mål om at utslipp og bruk av miljøgifter kontinuerlig skal reduseres i den hensikt å stanse utslippene i 2020. Stortinget behandler i dag også to representantforslag i Innst. 146 S. Forslagene gjelder behov for en mer offensiv innsats for å nå miljøgiftmålene, og for å beskytte mennesker og miljøet. Bly er en slik miljøgift. Miljødirektoratets nye rapport gir som kjent faglige grunner for streng regulering av blyhagl. Jeg merker meg at en samlet komité, som jeg selv, er bekymret for helse- og miljøvirkningene av blyhagl. Videre merker jeg meg forslaget til vedtak, der regjeringen bes om å følge utviklingen i bruk av blyhagl, og innhente mer kunnskap om de helsemessige konsekvensene ved bruk av blyhagl. Jeg vil sørge for at Miljødirektoratet nøye følger utviklingen av dette saksfeltet nasjonalt og internasjonalt. Hensynet til helse- og miljøvirkninger av utslipp fra blyhagl må veies opp mot andre hensyn. Ivaretakelse av dyrevelferd og effektiv avlivning er viktige hensyn som må ivaretas. Det var i denne avveiningen jeg innhentet ytterligere råd fra Miljødirektoratet. Rådene fra direktoratet er gjort tilgjengelige for Stortinget. Komiteens flertall viser til at de er opptatt av ivaretakelsen av dyrevelferd også for vilt, og ønsker å legge opp til en human jaktutøvelse og en mest mulig effektiv avlivning av viltet. Gjennom forslaget til vedtak tar Stortinget direkte stilling til hvordan forbudet mot blyhagl skal innrettes. Jeg merker meg forslaget til vedtak og vil som følge av Stortingets vedtak gi Miljødirektoratet i oppdrag å utarbeide forskriftsforslag i tråd med dette.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-02-03:
Stortinget har sluttet seg til det nasjonale målet om å stanse bruk og utslipp av bly innen 2020, og en oppmykning av forbudet mot bruk av blyhagl vil føre til økte utslipp av bly. Så økte utslipp vil gjøre det vanskeligere å nå målet, men jeg merker meg flertallets innstilling og vil selvfølgelig sørge for å følge opp Stortingets vedtak, med sikte på å differensiere blyhaglforbudet.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-02-03:
Nå arbeider vi med handlingsplanen, som jeg kommer tilbake til i en senere sak i dag. Jeg vil si at det her er naturlig for meg å merke meg innstillingen fra komiteens flertall, og jeg vil følge opp Stortingets vedtak, med sikte på å differensiere blyhaglforbudet.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-02-03:
Jeg har mottatt flere henvendelser fra energi- og miljøkomiteen om dette, og jeg har svart komiteen at vurderingen er kompleks og inneholder flere alternativer. Jeg har også sagt at jeg trengte mer tid for å vurdere videre oppfølging. Det er riktig at jeg ikke har svart konkret på det, for jeg har bedt om mer tid for å avveie de ulike problemstillingene som jeg oppfatter at også komiteen selv har vært opptatt av. Men de faglige vurderingene er gjort tilgjengelige for Stortinget, og da legger jeg Stortingets vedtak til grunn.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-02-03:
Det har vært ulike anbefalinger, som er ganske komplekse, og det jeg ba om mer tid til, er å vurdere kompleksiteten i dette. Jeg har også merket meg at komiteen har sagt at den skal innhente mer kunnskap om de helsemessige konsekvensene ved bruk av blyhagl. Og jeg vil sørge for at Miljødirektoratet nøye følger utviklingen av blyutslippene, både nasjonalt og internasjonalt.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-02-03:
Statsråden har ikke noen annen informasjon enn den jeg har gitt energi- og miljøkomiteen. Jeg har fått ulike vurderinger av det og sagt at det har vært komplekse vurderinger, som jeg har bedt om mer tid til å gå inn i. Men alle disse vurderingene er gjort tilgjengelig for Stortinget, og nå har Stortinget lagt fram sin innstilling i denne saken, som jeg følger opp, og jeg sitter ikke på noen annen informasjon som jeg ikke har latt tilflyte Stortinget.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-02-03:
Jeg har bedt om faglige vurderinger fra Miljødirektoratet, og det er det jeg har latt tilflyte Stortinget. Jeg har ikke aktivt bedt om noe annet i dette, så jeg har fått ulik informasjon, og det var å gjøre disse ulike avveiningene jeg ba om noe mer tid til. Det valgte Stortinget ikke å gi statsråden, så da forholder jeg meg til Stortingets vedtak og følger det opp.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-02-03:
Jeg er glad for at Stortinget, som meg selv, er opptatt av arbeidet med å redusere utslipp og spredning av miljøgifter. Dette er en viktig del av kjemikaliepolitikken, og i Sundvolden-plattformen står det at regjeringen vil begrense spredningen av miljøgifter. Miljøgifter er, sammen med klima- og naturmangfold, de tre viktigste miljøutfordringene vi står overfor. I Norge har vi et ambisiøst nasjonalt mål for miljøgiftene – miljøgiftmålet – der står det: «Utslipp og bruk av kjemikalier som utgjør en alvorlig trussel mot helse og miljø skal kontinuerlig reduseres i den hensikt å stanse utslippene innen(…) (…) Regjeringen vil legge fram en handlingsplan om miljøgifter. Den skal vise hva vi skal gjøre framover for å nå målet. Det er fastsatt en prioriteringsliste med drøyt 30 stoffer og stoffgrupper, og det er disse stoffene målet og vår handlingsplan handler om. Handlingsplanen vil bl.a. si noe om behovet for kunnskap, hvordan vi håndterer miljøgifter i produkter, i industrien og i avfall. Den vil se på spørsmål rundt handel og hvilke krav forbrukerne kan stille, og sist, men ikke minst, om det er behov for å styrke tilsyn og kontroll. Her er det også viktig å minne om at vi er på riktig vei. Utslippene av de fleste stoffene på prioritetslisten er kraftig redusert siden 1995. Vi legger opp til at handlingsplanen skal være ferdig før påske. Jeg merker meg at regjeringen i energi- og miljøkomiteens innstilling blir bedt om å utarbeide en handlingsplan for en giftfri hverdag, og at denne handlingsplanen skal inkludere internasjonale og nasjonale tiltak, økt tilsyn og kontroll, forbrukerinformasjon og bransjedialog. Dette er i tråd med det regjeringen har tatt sikte på å omtale. Miljøgifter spres mest gjennom langtransporterte utslipp og gjennom utslipp fra produkter vi importerer til landet. Internasjonale reguleringer, globalt og gjennom EØS-samarbeidet, er derfor det viktigste virkemidlet for å stanse bruk og utslipp av miljøgifter. Norge har vært blant de mest aktive landene i det å jobbe for at de internasjonale kjemikalieregelverkene skal bli best mulig. EU har det fremste kjemikalieregelverket i verden i dag, og Norge jobber for at det skal bli bedre. Blant annet er vi med i REACH-up-gruppen av land som påvirker EU til en fortsatt ambisiøs kjemikaliepolitikk. I tillegg jobber vi tett med våre nordiske kolleger. Vi arbeider også systematisk for å redusere utslipp og spredning her hjemme.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-02-03:
Det er riktig at det særnorske forbudet mot PFOA er under press fra EFTAs overvåkingsorgan ESA og fra EU. Det er nå formelt varslet at ESA vurderer å fremme sak mot Norge i EFTA-domstolen om dette forbudet, noe som illustrerer at det er vanskelig å gå inn for nasjonale forbud. Det er mye bedre at vi jobber internasjonalt for at EUs kjemikalieregelverk blir enda mer ambisiøst enn det er i dag, selv om dette er det mest ambisiøse i verden. Jeg tror det viktigste vi gjør, er gjennom det nordiske samarbeidet. Hver gang vi miljøministre møtes i Norden, står dette på dagsordenen. Vi vet at vi sammen med Sverige og Danmark kan gjøre mer her, og vi har også vært med på et opprop til den nye kommisæren i EU om at dette forblir på dagsordenen i EU. Vi tror vi når raskest til målet gjennom EU.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-02-03:
Den type problemstillinger synes jeg det er naturlig å ta opp i handlingsplanen som vi nå jobber med. Men at næringslivet har et stort ansvar, og at vi som forbrukere også har et ansvar når vi får mer informasjon, det er jeg helt enig med representanten Aukrust i. Det er nettopp det dette dreier seg om – å få mer oppmerksomhet rundt de utfordringene som miljøgiftene stiller oss overfor: at vi får fram informasjon om hva vi som forbrukere kan etterspørre mer når vi er ute og handler, hva vi skal se etter, at det finnes merking av produkter som vi kan se etter, og at næringslivet vet hva de skal forholde seg til, også gjennom det internasjonale regelverket. Det er den type problemstillinger det er naturlig også å ta opp i handlingsplanen.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-02-03:
Det er jo allerede i dag etablert en returordning for ubrukte legemidler gjennom apotekene. Jeg er ikke kjent med at denne ordningen ikke fungerer etter hensikten. Hvis så er tilfellet, er det naturlig å se på dette som en del av handlingsplanen, men jeg mener at dette er en returordning som fungerer i dag.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-02-03:
Jeg har gitt politisk støtte til min kollega i Sverige for den innsatsen Sverige gjør på dette området. Som jeg nevnte i et av mine andre svar, har vi et veldig nært samarbeid med Sverige og Danmark innenfor dette området, hvor vi også utveksler informasjon, slik at noen av landene kan ta mer ansvar for ett stoff, og vi passer på å informere hverandre. Her er virkelig et av de områdene hvor det nordiske samarbeidet fungerer bra. Vi ble også invitert inn sammen med noen land i EU for å være med på et opprop til den nye kommissæren og jobbe videre med det. Så her tror jeg det er viktig at vi fortsetter det gode nordiske samarbeidet for å få bukt med den utfordringen.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-02-03:
Vi jobber ut fra målet om at dette skal vi nå, og da er det også en fordel at Stortinget så samlet slutter opp om at dette er et viktig arbeid. Når jeg sier at handlingsplanen kommer til påske, er det fordi regjeringen allerede har påbegynt det arbeidet – det står i vår regjeringsplattform, dette er vi opptatt av. Når nå også Stortinget er med på dette, får vi en handlingsplan som omfatter det som er viktig å gripe fatt i, og sammen gjør vi hva vi kan for å få dette på plass innen 2020. Vi vet nå veldig mye mer om hva disse giftige stoffene gjør med oss, så dette håper jeg vi kan stå sammen om å få på plass innen 2020.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-02-03:
Det håper jeg du kommer til å se, for som representanten Hansson sier, er dette vel så viktig innenfor helse. Vi så det innenfor PFOA, hvor vi har gått inn og prøvd et nasjonalt forbud, men ser at EU har ulike regler for PFOA i mat og andre produkter. Vi jobber nå for å få et totalforbud mot dette i alle produkter. Her er det viktig å se på tvers av det man har sett hittil – det er synd for problemstillingen ikke å inkludere mat i dette, fordi det er så viktig for helsa vår. Dette er også et nytt eksempel på at når vi nå får ny kunnskap og vet mer, må vi også agere på en annen måte, og vi kommer til å jobbe samlet som regjering med dette.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-02-03:
Den private eiendomsretten er en viktig verdi i det norske samfunn. Det er sentralt for denne regjeringen å sikre grunneiernes rettigheter, og at det legges til rette for utmarksbaserte næringer. Rovviltfeltet er et område hvor det er innført en rekke gunstige ordninger for eiere av beitedyr som blir berørt av rovvilt, og dette er i samsvar med rovviltforliket. Erstatning for beitedyr tatt av rovvilt sikrer dyreeiere full erstatning for skader på husdyr og tamrein. Tilskudd til forebyggende tiltak brukes for å hindre at rovvilt gjør skade på beitedyr. Midler til konfliktdempende tiltak skal begrense ulemper grunnet rovvilt for lokalsamfunn og andre grupper. Tilskudd til omstilling til annen drift i landbruket er en frivillig ordning som gis til brukere som har hatt årvisse betydelige tap til rovvilt. Kompensasjon gis også til dyreeiere som får restriksjoner i bruk av utmarksbeite på grunn av rovvilt. Disse ordningene er primært etablert for å sikre en levedyktig beitenæring i Norge. Over Klima- og miljødepartementets budsjett er det i 2015 satt av ca. 225 mill. kr til dette. Dette viser at vi i dag har gode økonomiske ordninger for eiere av beitedyr som blir berørt av rovvilt. Jeg kan derfor ikke se at det er behov for å innføre ytterligere ordninger. Jeg er derfor glad for at et bredt flertall i komiteen deler regjeringens vurdering i denne saken, og at man ser det som avgjørende med gode ordninger for å sikre en livskraftig beitenæring. I tråd med rovviltforliket fører denne regjeringen en tydeligere soneforvaltning i rovviltpolitikken. Det er nødvendig for å ivareta den todelte målsettingen om å ha både rovvilt og beitedyr i Norge. I fjor vår sendte derfor landbruks- og matministeren og jeg ut et brev der vi ba rovviltnemndene om å følge opp dette i sine forvaltningsplaner. Det er viktig at områdene som settes av til henholdsvis rovvilt og beitedyr, er store nok. Videre er det viktig at nemndene samarbeider om soneinndelinger i sine områder. Der det er naturlig, bør det legges opp til at flere rovviltarter kan leve innenfor de samme områdene, noe som kan føre til at færre dyreeiere blir berørt av rovvilt. Gjennom arealdifferensiering skapes det større grad av forutsigbarhet både for beitenæringen og i oppnåelse av bestandsmålene for rovvilt. Dette vil på sikt føre til lavere tap og mindre konflikter.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-02-03:
Jeg tror det alltid er behov for mer kunnskap på et felt hvor man har så motstridende interesser, så vi ønsker å få på plass mer kunnskap om tema for hvorfor det er så mange dyr som blir tatt av rovvilt. Klima- og miljødepartementet setter derfor sammen med Landbruks- og matdepartementet i gang et prosjekt som skal se nærmere på tapsårsaker i husdyrnæringen, og vi har satt av 1,5 mill. kr til det i 2015, så vi ønsker å få tak i mer kunnskap innenfor dette området.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-02-03:
Vi ønsker mer kunnskap. Nå har vi i hvert fall satt av 1,5 mill. kr i år for å komme i gang med prosjekter for å se nærmere på tapsårsaker i husdyrnæringen. Det er et signal om at vi ønsker mer kunnskap innenfor dette området, og som jeg sa i mitt forrige svar, et område hvor du har to så motstridende interesser. Så det å vite mer om hva som er tapsårsakene i husdyrnæringen, er fornuftig, og kan også være med på å dempe konfliktene når vi vet noe mer. Nå setter vi av det i 2015, og så kommer vi i gang med det prosjektet.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-02-03:
Erstatning når det gjelder områdevern i naturmangfoldloven, er en unik ordning. Denne ordningen er et unntak fra de regler som ellers gjelder for statens erstatningsplikt ved rådighetsreguleringer. Vi ønsker å beholde den som en unik ordning, men innenfor dette området er det viktig at vi har gode økonomiske ordninger for eiere av beitedyr som blir skadet eller drept av rovvilt. Når jeg sier at det i 2015 er satt av 225 mill. kr til ordninger for dyreeiere som berøres negativt av rovvilt, er det et betydelig beløp. Så jeg mener at vi ivaretar erstatningen. Men vi ønsker ikke å endre naturmangfoldloven.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-02-03:
Men ingen vil miste beiteretten selv om det er rovvilt i det aktuelle området. Det er her vi har økonomiske støtteordninger til eiere av beitedyr og andre som blir berørt av rovvilt. Vi har til sammen 225 mill. kr i 2015. Vi har også støtteordninger til omstilling til annen drift i landbruket dersom dyreeier ønsker det. Til det formålet er det øremerket 7 mill. kr i 2015. Så jeg mener at vi i dag har gode økonomiske ordninger som ivaretar dem som enten vil gjøre noe annet, eller dem som blir berørt av det. Erstatning ved områdevern etter naturmangfoldloven er en unik ordning. Dette er noe annet, men jeg synes vi har økonomiske virkemidler til å ivareta dette.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-02-03:
Vi har den paragrafen i naturmangfoldloven, som er en unik ordning, og så har vi andre ordninger som ivaretar behovet ved erstatningsplikt ved rovdyrreguleringer. Hvis en er innenfor et prioritert rovviltområde, er det mulighet for å få støtte til omstilling og også andre økonomiske virkemidler. Men den paragrafen som representanten Arnstad henviser til, er en unik ordning. Dette blir ivaretatt gjennom andre ordninger.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-02-03:
Dagens regjering kom ikke akkurat til dekket bord i klimapolitikken. Det var derfor det var viktig for oss å få en status på hvordan vi lå an etter den forrige regjeringen. Den statusen fikk vi i mars i fjor, og det viste seg at vi hadde et gap på 8 millioner tonn fram til 2020. Nå ser framskrivningen av vedtatt politikk ut til at det gapet er på 6,5 millioner tonn. Det er derfor behov for en forsterket innsats innenfor klimapolitikken, som denne regjeringen i tett samarbeid med Venstre og Kristelig Folkeparti legger opp til. Vi må gjøre mer fram til 2020, og vi må – som jeg vil komme tilbake til – gjøre enda mer fram til 2030.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-02-03:
Jeg har ingen stor interesse av å snakke om det som var før oss, men konsekvensen av det som har vært før oss, er at vi må gjøre enda mer for å nå det som Stortinget vedtok skal være målet i 2020. Derfor presenterte denne regjeringen en stor økning i bevilgningene til jernbanen, derfor har vi satset mer på klimateknologifondet, mer på klimateknologiordningen, mer på biogass og på utfasing av oljefyr i Statsbyggs eiendommer. Konsekvensen av hva som har vært før oss, er at vi må gjøre enda mer, men det gleder meg, nå som jeg hører denne debatten, at det er ganske bred enighet i Stortinget om at vi må gjøre mer. For de som var ansvarlige før oss, har ikke gjort nok for å nå 2020-målene. Vi vet hvilket gap vi har, vi forsterker dette for å redusere det gapet, og vi må opp med ytterligere tiltak for å nå 2030-målene.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-02-03:
Nå arbeider vi ut fra det som er vedtatt for 2015. Der ligger det en forsterkning inne. Så kommer Stortinget i dag med ytterligere vedtak vi må gjøre noe med, og så kommer vi med Norges indikative forpliktelser fram til 2030, som også anslår at vi må gjøre mer både hjemme og ute. Det handler om hele tiden å fylle på med det vi, sammen med Venstre og Kristelig Folkeparti, har sagt om at vi skal forsterke klimaforliket mer for å redusere utslippene, ikke minst innenfor transport og bygg i Norge, og forsterke virkemidlene slik at norsk industri kan gjøre mer for å redusere sine utslipp. Jeg mener at vi har valgt en riktig vei nå, der vi må fylle på framover i de framtidige budsjettene.