Kristin Clemet (Høyre), 2003-03-04:
Jeg vil takke komiteen for debatten. Jeg vil avslutte med å berøre tre forhold. For det første: Det har vært mange begredelige år for norsk forskning. En gjennomsnittlig avisleser har kunnet registrere det. Det har vært mye splid og strid både om bevilgningsnivå og om forskningsrådssystemet og strukturen. Nå er det mer rolig. Det kan være at mange er avventende, men jeg tror også det er grunn til å si at det er lyspunkter, både kvantitativt og kvalitativt, når det gjelder norsk forskning, og når det gjelder innovasjonssiden av dette, dels på grunn av forskningspolitikken, men også på grunn av den generelle politikken, som nå legger til rette for økt privat innsats innen forskning. Representanten Voie nevnte at vi skulle vise til de gode eksemplene. La meg gjøre det. Det er nemlig ikke naturgitt at Norge ikke skal få det til. La oss ta et selskap som Amersham Health, opprinnelig Nycomed, som slo seg sammen med britiske Amersham i 1997. Selskapet har siden den tid økt antall ansatte i Norge fra ca. 750 til over 1 000. Det er en meget forskningsintensiv bedrift. Det er investert over 2 milliarder kr i Norge. Det lar seg altså gjøre å lokalisere internasjonal forskningsvirksomhet til Norge. To viktige forutsetninger for å få det til er at det er nærhet til gode grunnforskningsmiljøer og tilgang på gode kandidater. Det betyr at vi er nødt til å ha en god og bred kunnskapsbase i sin alminnelighet, dvs. at vi også må trekke forbindelseslinjen til høyere utdanning og til skolepolitikken. Jeg tror ikke vi kan regne med å være fremragende på høyere nivåer dersom vi ikke også har noe som er fremragende på lavere nivåer, for å bruke et slikt utrykk. Da kommer vi inn på skolens evne til å utvikle kreativitet og entreprenørskap – ting vi kan komme tilbake til bl.a. i forbindelse med den meldingen vi skal fremme om kultur i skolen og i tilknytning til skolen. Vi kommer også inn på dette med grunnleggende ferdigheter i viktige basisfag. Det andre jeg vil nevne, er at Regjeringen jo fortsetter sitt arbeid med oppfølgingen av evalueringen av Forskningsrådet. Vi vil bl.a. studere nærmere praktiseringen av det såkalte sektorprinsippet. Vi vil også se på finansieringen av grunnforskning, bl.a. om det er mulig å skape et større mangfold, som representanten Lyngstad var inne på, når det gjelder finansieringskilder. Jeg legger personlig også stor vekt på nærmere dialog mellom næringslivet og akademia, også for å bidra til bedre tilgang på risikokapital, som representanten Skjælaaen var inne på. Riktignok kan man snakke om statlig risikokapital, men det er også veldig nødvendig i Norge å fremskaffe et bedre grunnlag for tilgang på privat risikokapital. Komiteens leder nevnte instituttsektoren. Det er et godt spørsmål, det er et vanskelig spørsmål – før eller siden tror jeg Stortinget må diskutere det, men jeg er ikke beredt til å love noe på meget kort sikt. Det er et stort, omfattende og vanskelig, men meget viktig, spørsmål. Så antydet én at jeg kanskje møtte meg selv i døren. Jeg føler ikke det på noen måte. Det kunne være fristende å løpe fra BNP-målet, for det er jo ikke bare dynamikken i andre land som gjør at vi sakker akterut, det er også veksten i vårt eget BNP. Men det har vi ikke gjort. Noe kunne vært bedre i Norge. Noe er mye bedre enn vi forutså, nemlig veksten i Forskningsfondet, og dessuten SkatteFUNN-ordningen. Den kjempet jeg veldig for da jeg var i NHO, men jeg måtte inn i regjering for å lykkes.