Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2013-06-17:
Vi hadde store forventninger til stortingsmeldingen Morgendagens omsorg. I forbindelse med statsbudsjettet for i år, og for så vidt også i andre sammenhenger, har det fra regjeringens side flere ganger blitt henvist til denne meldingen. Men alle forventningene ble dessverre ikke innfridd. Meldingen er ordrik, og utfordringene er godt beskrevet, men meldingen inneholder få konkrete tiltak. Den inneholder riktignok en rekke ideer til hva kommunene, frivillig sektor og næringslivet kan gjøre, men det foreligger ingen særlig konkrete tiltak om hvordan regjeringen har tenkt å løse f.eks. de utfordringene og problemene kommunene har, og som de sliter med, i forbindelse med Samhandlingsreformen. Tiden tillater ikke at jeg går i dybden på alle områdene, men jeg vil trekke fram noen områder stikkordsmessig og utdype andre, som Høyre mener er grunnleggende for å få et godt og velfungerende velferdstilbud. Det gjelder brukerstyrt personlig assistent, som nå må på plass. Det er flere år siden Stortinget gjorde vedtaket. Det gjelder modellen med samfunnskontrakt med frivilligheten og tiltak rettet mot å ivareta pårørenderessursen på en bedre måte. Private og frivillige aktører må inn på rehabiliteringsfeltet, og de har behov for bedre og mer forutsigbare rammebetingelser. Jeg vil også vise til vårt forslag om fritt rehabiliteringsvalg. Når det gjelder boliger, vil jeg trekke fram vårt forslag om en rentekompensasjonsordning for sykehjem og omsorgsboliger, slik man har hatt på skolebygg. Jeg viser også til forslaget om at private skal ha like tilskuddsordninger som offentlige aktører i bygging av omsorgsboliger og sykehjem. Det er også behov for å satse mer på hospice og på økt faglig kompetanse innen lindrende behandling og omsorg ved livets slutt, og ikke minst er det behov for å ivareta barnepalliasjon og sikre alvorlig syke barn bedre hjelp i spesialist- og primærhelsetjenesten. Jeg vil vise til det gode arbeidet som organisasjonen JA til lindrende enhet og omsorg for barn gjør. Det er behov for flere dedikerte sykehjemsleger, og vi mener de bør lønnes på lik linje med sykehusleger. Jeg vil også vise til vårt forslag om nasjonale krav til legedekning og gjenta vårt krav om økt forskning i primærhelsetjenesten og behovet for flere undervisningssykehjem. Dette er konkrete tiltak som vi mener allerede nå ville kunne bidra til å øke både kapasiteten og kvaliteten innen omsorgstjenestene. For Høyre er det viktig at omsorgspolitikken fremover gir muligheter for alle. Vi er avhengig av nye ideer og bedre løsninger i omsorgen dersom vi skal lykkes med å bygge ut et robust og godt omsorgstilbud. Da må vi slippe alle gode krefter til. Frivillige, ideelle organisasjoner og private kan delta i arbeidet, sammen med det offentlige, for å utvikle flere og bedre omsorgstilbud av høy kvalitet. Jeg vil utdype tre områder som vi mener er grunnleggende for å møte morgendagen. For det første – rehabilitering: Høyre er – i likhet med mange av høringsinstansene – svært bekymret over situasjonen på rehabiliteringsfeltet. Vi støtter regjeringens forslag om å løfte hverdagsrehabilitering som en viktig del av pleien for eldre og omsorgstrengende, men samtidig vil vi understreke behovet for en sterkere satsing på rehabiliteringsfeltet gjennom en forpliktende opptrappingsplan. Det er behov for en mer sømløs overføring av pasienter som trenger rehabilitering – fra spesialisthelsetjenesten til primærhelsetjenesten. Det er nødvendig å skille mellom hverdagsrehabilitering og spesialistrehabilitering. Riksrevisjonen påpekte i sin rapport til Stortinget i fjor at det ikke har vært noen styrking av rehabiliteringstilbudet i spesialisthelsetjenesten siden 2005. Regjeringen har ikke løftet dette fram i større grad i stortingsmeldingen vi nå behandler. Det synes vi er skuffende, og vi mener – i likhet med fagmiljøene og pasientorganisasjonene – at dette er svært alvorlig. Et mangelfullt tilbud om rehabilitering betyr tapte muligheter for mange mennesker. For mange er rehabilitering veien tilbake til jobb. Det handler om politisk vilje til å skape mer frihet og økt livskvalitet, slik at flere kan få være en del av det viktige jobbfellesskapet. Gjennom rehabilitering gir vi flere mulighet til å mestre sine liv mer selvstendig og med flere valgmuligheter. Men også for dem som ikke skal tilbake i arbeid, gir rehabilitering en mulighet til å være selvstendig og slippe å være avhengig av andre, til å oppleve friheten ved å komme seg opp trappen og inn i sitt eget hjem, til å kunne lage middag selv og til å legge seg så tidlig eller sent som man selv vil. Derfor har Høyre foreslått at den neste store helsepolitiske reformen må komme innen rehabilitering. Det ble det faktisk bred politisk enighet om i Stortinget. Men da det kom til det konkrete, sviktet regjeringspartiene igjen og stemte ned Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkepartis forslag om en forpliktende økonomisk opptrappingsplan over flere år, for å bygge opp rehabiliteringsfeltet. En opptrappingsplan mener vi er viktig, både for å ta et krafttak for å styrke tilbudet i dag og ta igjen det store etterslepet, og for å ruste opp rehabiliteringsområdet for morgendagen. Jeg vil også i denne sammenhengen nevne konsekvensen av en profesjonsnøytral helselov, som de rød-grønne vedtok, og som vi allerede nå ser har ført til færre fysioterapeuter i kommunene. Det betyr at det er mange som ikke får nødvendig rehabilitering, med de alvorlige konsekvenser det får for den enkelte. Det gjelder også på andre fagområder. Et annet område jeg vil trekke fram spesielt, er kompetanse: Kompetanse og erfaring hos de ansatte i omsorgssektoren er helt avgjørende for å styrke kvaliteten på tilbudet. Høyre har foreslått at det må satses mye mer enn hva som gjøres i dag, og de ansatte må få større muligheter til faglig utvikling. Jeg viser til Høyres forslag om et kompetanseløft i omsorgssektoren. Regjeringen peker i meldingen på at personellbehovet er økende og stort fremover. Det er vi enig i, men vi trenger ikke bare flere hender i omsorgen – vi trenger flere og mer kompetente hender. Økt kompetanse vil gi den ansatte større trygghet i arbeidet og dermed også øke kvaliteten på tilbudet som gis. Én av tre ansatte er ufaglærte, samtidig som omsorgstjenesten får et stadig økende ansvar for mennesker med alvorlige og komplekse lidelser og hjelpebehov. Det er et problem at for få av de ansatte i omsorgsyrkene følges opp med tilbud om etter- og videreutdanning. Det må arbeides aktivt for at sykehjemmene skal bli en attraktiv arena for sykepleiere. I Bergen kommune har de tatt denne utfordringen på alvor. De har nå innført en trainee-ordning for sykepleiere. Høyres helsebyråd, Hilde Onarheim, sier at ordningen skal gi nyutdannede sykepleiere faglig trygghet, slik at de kan tilby enda bedre tjenester til de eldre og omsorgstrengende. De nyutdannede sykepleierne får arbeidserfaring, både fra hjemmesykepleien og fra sykehjem. Dette er et godt eksempel på å ta aktive grep både for å rekruttere høyt kvalifisert personale og for å øke kvaliteten på tjenestene for dem som trenger hjelp og bistand. Så til den delen av meldingen som vi i Høyre hadde størst forventninger til, men hvor vi mener regjeringen ikke har innfridd, nemlig den delen som gjelder ny innovasjon og velferdsteknologiske løsninger i helse- og omsorgsfeltet. Vi hadde forhåpninger til at regjeringen i større grad skulle ta tak i de mulighetene som ligger i de nye teknologiske løsningene. Dette er løsninger som kan gi mennesker med bistandsbehov og/eller pleiebehov, et mer selvstendig liv, økt trygghet i hverdagen, større valgfrihet, mer verdighet og økt livskvalitet. Teknologien kan imidlertid aldri erstatte menneskelig kontakt og omsorg. Men en bevisst, etisk forsvarlig og fremtidsrettet bruk av teknologi på velferdsområdet, kan gjøre det mulig for flere å bli boende hjemme lenger og klare seg godt i hverdagen. Det kan også gi et bedre tilbud til dem som allerede har omsorgsplass. Det dreier seg rett og slett om å gi flest mulig mennesker økt livskvalitet og større kontroll over egen livssituasjon. Kåre Hagen, som ledet det viktige offentlige utredningsarbeidet i forkant av denne meldingen, sa på en konferanse arrangert av NITO, Norges Ingeniør- og Teknologorganisasjon, i vår at Norge er annerledeslandet i Norden når det gjelder velferdsteknologi. På konferansen uttrykte Hagen at det er ufattelig trist å se en sektor som higer etter mer personell og flere ansatte, men som samtidig bruker spesialutdannede sykepleiere til å plukke ut medisiner, legge i dosetter og kjøre ut til pasientene. Løsningene i omsorgssektoren er ikke nødvendigvis mer penger, flere plasser og mer personell, men en bedre organisering, bruk av nye ideer og bedre løsninger, bl.a. ved hjelp av ny teknologi. Vi kan ikke lenger ha en avventende holdning til disse spørsmålene, og spesielt ikke i praksisfeltet. Det er derfor jeg mener denne meldingen burde ha inneholdt flere insentiver og en klarere retning for hvordan praksisfeltet og kommunene skal kunne ta i bruk nyskapende og innovative løsninger. Det er dette de har innsett for lengst både i Danmark og i Sverige – og som er iverksatt. I Danmark har man sågar fått en femårig sivilingeniørutdanning innen velferdsteknologi. Utfordringene og behovene i omsorgsektoren i årene fremover er mange og krevende, men det er også store muligheter. Derfor er det behov for nye ideer og bedre løsninger. En god samhandling mellom offentlig ideell og privat sektor er ønskelig og nødvendig. Det er behov for å sette ideologiske kjepphester på stallen for godt og ta i bruk alle gode krefter og muligheter som finnes på tvers av sektorer i det norske samfunn. Høyre vil ha en omsorgssektor som møter morgendagens utfordringer på en innovativ, trygg og effektiv måte, hvor pasientene har en reell valgfrihet, hvor pårørende spiller en viktig rolle(presidenten klubber) (presidenten klubber)