Sveinung Stensland (Høyre), 2016-05-26:
Stor takk til interpellanten, Kjersti Toppe, som løfter en problemstilling som jeg tror alle er klar over at er viktig også for regjeringspartiene. Jeg vil også takke statsråden for et godt svar. Denne saken demonstrerer jo til fulle at politikk virker, at samhandlingsreformen har hatt sine effekter, og at hvis en stimulerer til handling, har det en tendens til å skje ting. Det som er noe av utfordringen, er at det har skjedd mye innenfor somatikken, og så har en ikke prioritert dette feltet, og det mener jeg at statsråden har balansert godt ut i sitt svar. Så er det også en annen del av dette. Her diskuterer en tallene på et veldig overordnet nivå, men hvis en går på kommunenivå, er det jo enda større forskjeller. Det er en av grunnene til at vi i Høyres helsefraksjon vitser med at vi er den fraksjonen i Høyre som er mest for en stor kommunereform. Det kunne jo vært hyggelig å ta den kommunedebatten nå, men da får vi vel hele Stortinget på nakken utover kvelden. Interpellanten skal ha rett i én ting: Antallet døgnplasser i psykisk helsevern har blitt redusert i perioden 2010–2014, men det må vi se i sammenheng med andre deler av helsevesenet. Antallet opphold på DPS-er, distriktspsykiatriske senter, har gått opp og antallet sykehusinnleggelser har økt i samme periode. Vi må også ta med i beregningen at veldig mange av de pasientene som tidligere ble behandlet i et døgntilbud, får et mye bedre tilbud med et aktivt oppsøkende behandlingsteam. Det er bedre for de fleste pasienter å få behandling i det miljøet som de bor i, jobber i og trives i, enn å bli institusjonalisert. Innen det faglige miljøet er det selvfølgelig forskjellige meninger om hva som er det beste for den enkelte pasient, men det er i hvert fall helt sikkert at en har beveget seg vekk fra tanken om at innleggelse i døgntilbud er det beste tilbudet. Derav er det kommet opp en del debatter rundt omkring i lokale helseforetak. Det protesteres mot at døgntilbud legges ned, men i mange tilfeller kan det være en god sak, men en må selvfølgelig bygge opp andre, tilsvarende tilbud. Ordningen med ACT-team demonstrerer at en kan komme langt ved å tenke nytt, og jeg synes svaret fra statsråden, som jeg stiller meg 100 pst. bak, viser at regjeringen tenker nytt i disse spørsmålene. Samtidig må en balansere dette opp mot andre deler av helsevesenet, og en må også ta innover seg forebyggingsbiten, det en gjør innenfor psykisk helse hos ungdom, satsing på psykologer i kommunene – alt dette henger sammen. Vi må ta utgangspunkt i hva som er viktig for pasientene, og ta innover oss at pasienter er like forskjellige som vanlige folk. Jeg vil fortelle litt om de tingene som har gjort mest inntrykk på meg i min tid som stortingsrepresentant. Det er møter jeg har hatt med nettopp denne pasientgruppen. Det ene var et møte som flere her var til stede på, med Forandringsfabrikken, med unge mennesker som hadde hatt det tøft, og som fortsatt hadde det tøft, som fortalte om sine møter med helsetjenesten da de kom med sine problemer knyttet til psykisk helse. Det som satt igjen som et inntrykk, var at de møtte forskjellige behandlere hver gang. De møtte ikke den samme, det var litt for tilfeldig, egentlig var det et mål om å bli ferdig med timen, slik at de kunne få ta neste pasient. Det er litt for mye sånt, ut fra de pasienthistoriene jeg hører. Jeg har hatt møter med Mental Helse, bl.a. i min hjemby, Haugesund, og de forteller akkurat det samme: De blir innlagt på en institusjon. Så opplever de at de er et fremmedelement og får beskjed om å sitte stille og være på rommet sitt. Det er ikke aktiv behandling. Aktiv behandling er å hjelpe folk og rehabilitere dem i det miljøet de faktisk trives i. Når en snakker med folk som har vært innom et DPS, er det interessant at de kan fortelle at det DPS-et er slik, og det andre DPS-et er slik. Profesjonene er like, og eierne er like, men det er forskjellig kultur på de forskjellige DPS-ene. Vi har fortsatt en vei å gå innenfor spesialisthelsetjenesten for å få dette på plass. Men overskriften er at pasienter som sliter med psykiske helseutfordringer, ønsker å bli sett og å komme inn i samfunnet, og jeg tror ikke veien inn i samfunnet er gjennom institusjonalisering. Jeg tror det er gjennom oppsøkende team og mer desentralisert behandling.