Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2007-12-03:
Komiteen legger fram en enstemmig innstilling. Riksrevisjonen har hatt to siktemål med sin undersøkelse, nemlig å avklare om det gjennomføres tilfredsstillende kontroll ved innvilging og utbetaling av kontantstøtte, og om kontantstøtteordningen forvaltes på en tilfredsstillende måte. Riksrevisjonen har derimot ikke gått inn på hvorvidt kontantstøtteordningen i sin helhet er hensiktsmessig, eller om den har andre uheldige sidevirkninger. Dette spørsmålet har heller ikke komiteen vurdert. Vi stiller altså ikke nå spørsmål om hensiktsmessigheten ved hele kontantstøtteordningen. Det hører hjemme i den generelle politiske debatten. Resultatene fra Riksrevisjonens undersøkelse er på mange områder forstemmende. Den viser med all tydelighet at kommunene gir kontrollen med hvorvidt barn benytter barnehage eller får kontantstøtte, lav prioritet. Over 60 pst. av de 103 kommunene som besvarte Riksrevisjonens spørreundersøkelse, oppgir at det ikke er andre som tar over arbeidet med kontantstøtteregisteret dersom den som til vanlig utfører oppgaven, er borte. Når Riksrevisjonen kan vise til at et NAV-kontor som følge av fravær alene fikk 30 feilutbetalingssaker på én måned, viser det hvilket omfang det her kan være tale om. At verken Barne- og likestillingsdepartementet eller Arbeids- og velferdsdirektoratet så langt synes å ha vært opptatt av å følge opp ordningen, bidrar ikke til å bedre inntrykket. Allerede i 1999 vurderte Rikstrygdeverket antallet feilutbetalinger under kontantstøtteordningen som høyt. Riksrevisjonens undersøkelse viser imidlertid at antall feilutbetalinger fortsatt er på samme høye nivå sju år senere. En samlet komite finner det store antallet feilutbetalinger foruroligende og forutsetter at departementet umiddelbart setter i verk tiltak for å minimere antall feilutbetalinger, og at det sørges for at rutiner for tilbakebetaling følges opp ved alle lokale NAV-kontorer. Neste rapport om dette bør vise betydelige forbedringer. Riksrevisjonen slår videre fast at dokumentasjon av saksbehandling og intern kontroll med NAV-kontorene er mangelfull. Det mangler felles rutiner, og det er ikke stilt generelle krav til opplæring og skolering av personalet. Dette er forhold som jeg forventer at statsråden og departementet tar tak i. Jeg har også merket meg at Barne- og likestillingsdepartementet så langt ikke har vist tilstrekkelig interesse for å etterspørre eller motta informasjon om de lokale resultater for kontantstøtteordningen. Det er, slik jeg ser det, alvorlig når f.eks. EØS-borgere mottar kontantstøtte uten at grunnlaget for å motta støtten er tilstrekkelig dokumentert, og uten at det er etablert tilfredsstillende kontrollordninger. Det er ikke tilfredsstillende når Riksrevisjonens gjennomgang av saksmapper for utenlandssaker avdekker at over halvparten av de gjennomgåtte sakene ikke inneholder tilstrekkelig dokumentasjon, og at regelverket ikke følges opp i et flertall av sakene. En samlet komite understreker derfor viktigheten av at det nå må etableres enda bedre og mer effektive kontrollsystemer knyttet til velferdsordningene. Det er slett ikke hyggelig når Riksrevisjonen kan slå fast at feil og mangler med ordningen som har vært kjent siden 2000, fortsatt ikke er rettet opp. Det forventes nå, og jeg setter min lit til det, at ledelsen i Barne- og likestillingsdepartementet i samarbeid med Arbeids- og velferdsdirektoratet får fortgang i arbeidet med å etablere tilfredsstillende rutiner, og forutsetter at kontroll- og konstitusjonskomiteen holdes orientert om utviklingen på en egnet måte.