trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 1999-12-16:
Siden økningen av rettsgebyret er behandlet særskilt med utgangspunkt i Ot.prp. nr.10, finner jeg det på sin plass å komme med noen kommentarer i tråd med det jeg sa under behandlingen av justisbudsjettet tidligere i desember. Jeg har sett litt på utviklingen av størrelsen på rettsgebyret siden budsjettet for 1993, og finner at det har vært en varierende økning – en forholdsvis liten økning på 10 kr til det ble 15 kr i fjor, ett år var det ikke økning, til vi kommer til den store økningen nå i år, som er på 70 kr. Dette er en betydelig økning, og det representerer en merinntekt til staten på 145 mill. kr. Denne økningen skal bl.a. gå til inndekning av økte dommerlønninger, utvikling av et nytt saksbehandlingssystem for domstolene i første og andre instans, og økt advokatsalær. I fjor bad et flertall i justiskomiteen, alle unntatt Fremskrittspartiet, «Justisdepartementet undersøke i hvilken grad størrelsen på rettsgebyret kan virke ekskluderende for enkelte menneskers mulighet til å benytte seg av rettssystemet ». Justisdepartementet kom i budsjettproposisjonen i år, tilbake med en ganske fyldig gjennomgang av ordningen og virkningen av den. Departementets konklusjon er at «størrelsen på rettsgebyret i liten grad virker ekskluderende for borgernes muligheter til å benytte seg av rettssystemet ». Denne konklusjonen har flertallet tatt til etterretning, og det går inn for den foreslåtte økningen. Samtidig ber vi departementet følge utviklingen nøye for virkelig å bringe på det rene hvilken følge økningen har, eventuelt å få bekreftet at departementets konklusjon holder. Jeg forutsetter at en ved neste års statsbudsjett kommenterer dette igjen. Grunnen til at Arbeiderpartiet finner det nødvendig å ta dette opp igjen, er innspill vi i arbeiderpartifraksjonen har fått, som ikke gjør meg helt trygg på at departementets konklusjon nødvendigvis er den rette. Hvis så er tilfellet, blir det ekstra ille sett i relasjon til de formål jeg innledningsvis nevnte gebyrøkningen bl.a. skal gå til. Jeg går ut fra at statsråden og flertallet i komiteen har de samme intensjonene når det gjelder den funksjonen og den virkningen rettsgebyret skal ha i det norske rettssystemet, og at tykkelsen på den enkeltes lommebok ikke skal ha noen innflytelse på den demokratiske retten den enkelte har til å ivareta sine interesser i den norske rettsstaten.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 1999-12-16:
Jeg skal ikke begi meg inn på å si om det er hold i Skriften for å komme med slike påstander. Men jeg stiller meg litt undrende til denne uttalelsen fra Kristelig Folkeparti, som jeg faktisk trodde hadde samme utgangspunkt som Fremskrittspartiet, nemlig at de vil ha samme betingelser for statlige spill som for dem som står bak private spill og lotterier, nettopp fordi vi vet hvor viktige disse inntektene er for private organisasjoner, lag og foreninger med hensyn til den innsats de gjør både humanitært og på andre områder, og det innbefatter også kristne organisasjoner – hvis det skulle hjelpe representanten til å ha et annet standpunkt. Når det gjelder spilleavhengighet – hvis man mener det er så viktig å legge vekt på det til tross for at det ikke er tilstrekkelig forskning i Norge i dag, men at man baserer seg på forskning fra utlandet – er det bare snakk om promille hvem man kan karakterisere som «spilleavhengig » eller «spillegal », for å bruket et mer folkelig uttrykk. Og at det skal være noen forskjell på Norge og andre europeiske land på det området, stiller jeg meg meget tvilende til. Med det som utgangspunkt, og det andre jeg har sagt, ser ikke vi det som noe avgjørende at tallet på automater – det er 25 000 – skal ligge fast. Hvis organisasjonene selv mener de trenger inntekter til gode formål, mener jeg de bør ha mulighet til å gå utenfor det taket som Kristelig Folkeparti prøver å videreføre. Jeg stiller meg også litt undrende til Kristelig Folkepartis holdninger, for hvis de mener at så mange lider av spillegalskap, burde de i anstendighetens navn foreslå innføring av totalforbud mot alle spill, for det er vel ikke noen forskjell på at man satser 1 kr eller 10 kr på statlige spill kontra tilsvarende beløp på private spill.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 1999-12-16:
Kort til det med aldersgrense på 18 år. Jeg kan ikke skjønne at Arbeiderpartiet kan mene at det er forskjell på et norsk og et dansk barn eller ungdom, for i Danmark er det ingen aldersgrense, men det er opp til den lotteriverdige selv å innføre en eventuell aldersgrense, noe som også Fremskrittspartiet legger opp til. Arbeiderpartiet ønsker altså ikke frihet der. Jeg vil også ta opp et annet forhold. Tradisjonelt har man operert med tre parter i et lotteriforhold. Det er organisasjonen/foreningen, entreprenøren og lokalinnehaver. Dette trepartsforholdet er særlig fremtredende ved drift av gevinstautomater. Arbeiderpartiet sier i sin merknad som de står alene om, at de ønsker å «skipe eit eige entreprenørselskap t.d. på line med det finske «Penningforbundet » som gjev entreprenør tenestene til lag og organisasjonar ». Jeg vil spørre Arbeiderpartiet om de kan konkretisere litt nærmere hva de egentlig er ute etter på dette området. Ønsker man at det ikke skal være entreprenører på markedet? Det har seg slik at det av ulike grunner er et avhengighetsforhold mellom aktørene. Ofte har organisasjoner, foreninger og lag behov for å bruke entreprenører som bl.a. sørger for tømming og vedlikehold, har kontakt med politiet til søknader om oppstillingstillatelse, eller med det kommende lottertilsynet og avtale med lokalinnehaver. Men de større organisasjonene som har vært i markedet i lengre tid, har gjerne sitt eget entreprenørledd. Så Arbeiderpartiets forslag vil da skape problemer for de små lotteriverdige som er helt avhengig av entreprenører.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 1999-12-16:
Jeg registrerer nok en gang at Kristelig Folkeparti stresser veldig 18-års aldersgrense. Men jeg syns det er på kanten når man for å synliggjøre hvor mange som lider av spilleavhengighet, i sin argumentasjon for en aldersgrense på 18 år slår fast at det er så mange som spiller fra seg gård og grunn. Jeg trodde ikke det var mulig for barn og unge under 18 år å spille fra seg gård og grunn. Her blandes kortene noe kolossalt, og man kan jo sette et spørsmålstegn ved hvorfor man gjør det. Men representanten har vel egentlig gitt svaret på det selv, som jeg også nevnte i en svarreplikk, at Kriste lig Folkeparti vel helst hadde sett at det ikke var noen spill, verken statlige eller private. Jeg har fått forståelsen av at man skal ha den samme oppfatning av statlige spill som av private spill, så det er vel det som må bli resultatet. Jeg vil understreke at det er viktig å skille mellom kontrollert fritidsbeskjeftigelse og det som kan betegnes som enkeltes problemer med avhengighet av spill. Det kan oppstå problemer i forhold til spilleavhengighet, uavhengig av om det er private lotterier eller statlige spill. Jeg vil nok en gang påpeke at det ikke finnes noen lovhjemmel som hindrer at barn kan satse sine lommepenger på statlige spill om penger. Her er det noe som ikke henger helt på greip. Avslutningsvis i denne replikkrunden: Det er også meget viktig å peke på at man må få fram troverdig viten skapelig kunnskap om spørsmålet om spilleavhengighet før man bombastisk kan konstatere at det er en økning i spilleavhengighet. Også Kristelig Folkeparti er med på å understreke i de enstemmige komitemerknadene at det ikke eksisterer tilfredsstillende forskning i Norge hva gjelder utvikling av spilleavhengighet. Likevel påstår representanten fra Kristelig Folkeparti at det er et stort problem med spilleavhengighet i Norge.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 1999-12-16:
Det er godt at vi kan utfylle hverandre, for Høyre berørte en del områder som jeg ikke fikk tid til som saksordfører. Jeg har bl.a. hengt meg opp i følgende sitat: «Komiteen sitt fleirtal, alle unnateke medlemene frå Framstegspartiet, meiner elles at føremål som primært tek vare på private kommersielle aktivitetar ikkje bør tilgodesjåast med lotterimidlar. » Videre sies det at det «har vore stor auke i talet på entreprenørar ». Og videre: «Fleirtalet » – unntatt Fremskrittspartiet – «ber om at eventuelle forslag til endra fordeling mellom føremål, entreprenør og eigar av lokala vert lagt fram for Stortinget. » Mitt spørsmål går til Høyre: Er det slik at man ønsker færre entreprenører, og at hvis det på sikt faller ugunstig ut for de lotteriverdige – avhengig av hva man legger i «ugunstig » – kan Høyre være med på å sørge for at de større lotteriverdige organisasjonene, som igjen er en konkurrent til de små organisasjonene med lotteriverdige formål, overtar entreprenørvirksomheten? Ser ikke representanten fra Høyre at man her kan komme ut for en situa sjon som kanskje fører til det motsatte, av det hun som representant for Høyre i utgangspunktet er ute etter når det er snakk om fordeling av midler og overskudd?
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 1999-12-16:
Det var faktisk en del lystige toner å høre fra statsråden. Jeg synes det er veldig positivt sammenlignet med det som står i odelstingsproposisjonen. Vi vet jo også – store deler av komiteen – hvilke negative erfaringer mange aktører har med de gjeldende forskrifter som gjelder i dag, og som det virker som Odelstinget ønsker å videreføre. Men jeg hører at statsråden vil det litt annerledes. Jeg vil vise til to forhold. Det ene er arbeidsgruppen for lotteriloven, som ikke finner å kunne anbefale at det opprettes et styre for lotteritilsynet. Det synes Fremskrittspartiet er beklagelig. Vi synes det er særs viktig at det opprettes et eget styre for lotteritilsynet, fordi styret vil være et forum som kan være uavhengig av selve tilsynet, og som kan føre tilsyn med driften. Og det er også viktig å påpeke at lotteritilsynet får et bredt sammensatt styre. Når den saken kommer tilbake, vil vi foreslå det på nytt. Det må søkes unngått en situasjon hvor statlig lojalitet, statlige lojalt innstilte byråkrater tar avgjørelser på bekostning av de private organisasjoner, lag og foreninger og firmaer som opererer i markedet. Det er vår grunnholdning. Departementet ved statsråden slutter seg til arbeidsgruppens anbefaling om at det ikke opprettes et styre for lotteritilsynet, fordi – som det sies her – hensynet til lotteritilsynets habilitet tilsier at aktørene i markedet ikke gis direkte innflytelse på lotteritilsynets avgjørelser gjennom representasjon i et styre. Da vil jeg slå fast at her har man løsningen å skape en stat i staten. Jeg er meget overrasket over at en statsråd som er utgått fra partiet Venstre, som iallfall i festtaler sier at de ønsker løsninger som er nærmest brukerne, nå forlater dette prinsippet.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 1999-12-16:
Jeg vil helt til slutt bare peke på to forhold som et flertall bestående av Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Høyre står bak. Dette flertallet sier i avsnittet om passasjerrederier, fergeselskaper og spilleautomater at de ønsker å gi selskapene større forutsigbarhet og mulighet for bedre rammebetingelser i selve lotteriloven. Utgangspunktet må være slik at konkurransesitua sjonen ikke skal bli forverret i forhold til utenlandske rederier som har spillevirksomhet om bord. Flertallet mener at denne nye loven skal gi uttrykk for at norske fergeselskaper skal ha dette som et tilbud som bidrar til å opprettholde dagens rutestruktur. Flertallet er opptatt av at spillevirksomheten er en del av det underholdningstilbudet som gjester på cruise- og passasjerskipene og fergebåtene forventer skal være om bord. Å fjerne spilleautomatene vil redusere kvaliteten på dagens om bord-tilbud. Flertallet anser lokalradiovirksomhet som svært samfunnsnyttig. På linje med departementet anser flertallet ikke selskapsformen i radioen som vesentlig for eventuell lotteritillatelse. Man anser heller ikke blandet eierskap som problematisk. Det bør således ikke være noe krav til den enkelte eiers lotteriverdighet, så lenge radioen som juridisk enhet tilfredsstiller de kravene som lov og forskrift pålegger for å kunne defineres som samfunnsnyttig. Flertallet betrakter medeierskap fra andre lokale medier som positivt ved at en radio redaksjonelt kan bli styrket. Flertallet mener en egen forskrift for lotteri i lokalradio er påkrevd, og at slik forskrift skal pålegge radioen å vedtektsfeste at et eventuelt overskudd skal anvendes til drift av lokalradioen. Til slutt vil jeg slå fast at flertallet forutsetter at overgangsordningen som ble innført ved Justisdepartementets skriv av 15. mars 1999, opprettholdes inntil ny forskrift, eventuelt lov, er etablert, og at lotteritillatelser til lokalradio for kalenderåret 2000 praktiseres i tråd med flertallets merknader.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 1999-12-16:
Det er rart at Fremskrittspartiet, som i denne sal er spesialist i å legge fram dramatiske eksempler på hvor forferdelig det står til i kongeriket, ikke er i stand til å se problem med spilleavhengighet og heller ikke har noen eksempler å trekke fram. Dem er det mange av. Og hvis man bare hadde gjort en henvendelse til dem som driver med behandling, ville representanten Stang kunne fått bekreftet noe av problemet også her i Norge. Men Fremskrittspartiet velger altså en annen tilnærming til problematikken. De sier at de ikke ønsker noen aldersgrense, de ønsker ikke noe tak på antall automater som utplasseres, og de vil åpne for kasino og innføre BingoLotto. Det kan umulig være svaret på den utfordringen vi står overfor – det må bare være dersom man ikke skjønner hvor problematikken ligger. Nå har partifellen til representanten Stang, hr. Simonsen, tidligere i dag beskrevet Regjeringens støttespillere i denne forsamling som servile «kosedyr ». Jeg vil være forsiktig med å beskrive noen, selv om tanken på noe som står i Skriften er nokså nærliggende. Der var det en slange som beit noen i foten for at de siden skulle bli fordervet av den giften de fikk. Jeg vil imidlertid ikke beskrive Fremskrittspartiet slik.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 1999-12-16:
Ja, det er faktisk et stort problem i Norge. Jeg sitter selv i styret for en virksomhet som driver med behandling av mennesker med spilleproblemer. Det er stor pågang, og vi opererer med ventelister. Det er pågang ikke bare fra personene selv, men fra familiene omkring, som er fortvilet, og som på den måten sørger for at vi får mer informasjon om omfanget enn det vi ellers ville ha registrert. Jeg er helt enig med representanten Stang i at vi trenger en skikkelig vitenskapelig undersøkelse. Det sa jeg også i mitt innlegg. Jeg tror at Statens institutt for alkohol- og narkotikaforskning vil være en meget god aktør i denne sammenhengen, fordi det har erfaring fra undersøkelser av tilsvarende karakter i forhold til rusavhengighet. Det har stor kunnskap og stor erfaring, og jeg tror det vil kunne gjøre en jobb som vil kunne danne grunnlag for de prinsipielle diskusjoner som vi skal føre i framtiden når vi har et faktisk vitenskapelig grunnlag å gå ut fra. Jeg har ikke sagt at det er de under 18 år som spiller seg fra gård og grunn. Jeg sa først en hel del om de som er under 18 år, og så sa jeg at vi i tillegg har et stort problem blant dem som er over denne aldersgruppen. Selv om det tilsynelatende ikke er så mange med dette problemet, fordi de ikke står fram i media, ser vi det som har kontakt med det gjennom behandlingsvirkeligheten i Norge.
Astrid Marie Nistad (Arbeiderpartiet), 1999-12-16:
Når det gjeld ungdom i Skandinavia, trur eg ikkje det er nokon særleg stor forskjell på dei, og eg trur nok dei kan verte akkurat like speleavhengige. Difor er det viktig at nokre land kan gå føre og vise veg og seie at vi tek vare på ungdomen vår, og for å unngå speleavhengigheit ønskjer vi ikkje at dei skal få adgang til å spele på automatar som gir pengar som gevinst. Og eg vil gjerne peike på at om vi ikkje likar å samanlikne oss med Sverige i desse dagar, har jo Sverige t.d. ei aldersgrense på 18 år. Så det er bakgrunnen for Arbeidarpartiet si 18-årsgrense. Når det gjeld entreprenørselskap, vil eg seie det slik at det er litt forunderleg at Framstegspartiet, som ønskjer konkurranse, ikkje er med på det forslaget, som jo er grunnlaget for å gje andre entreprenørselskap konkurranse. Det er også viktig å ha seriøse entreprenørar som ut øver tenestene for dei laga som er så små at dei treng hjelp til utsetting av automatar, service på dei og tømming av midlar – det er faktisk tiltrudde midlar dei innehar på vegner av dei som har sett ut automatane. Då har eg lyst til å vise til side 14 i innstillinga, for der peikar faktisk Framstegspartiet på at «kvaliteten på eksempelvis entreprenørenes arbeid har en direkte konsekvens for størrelsen på formålets inntekter ». Med andre ord, Framstegspartiet skriv at det er ein del entreprenørar som utøver teneste for enkelte små lag og organisasjonar som ikkje har den kvaliteten som dei burde ha, sett i forhold til den jobben dei er tiltrudde, nemleg å handtere tiltrudde midlar for edle formål. Eg trur det er viktig at vi klarer å få ein konkurranse som igjen gjev desse ei moglegheit til å velje ein entreprenør dei har tillit til.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 1999-12-16:
Jeg tror representanten Stang kan ta det ganske med ro. Det første forholdet som ble tatt opp, gikk på om man skulle bruke lotterier til å skaffe inntekter til private kommersielle aktører, eller som Høyre og flertallet sa: Primært skal lotteriinntektene gå til humanitære og samfunnsnyttige formål. Det bør jo være soleklart at det er alt det flotte arbeidet de private, frivillige humanitære organisasjonene gjør, som er begrunnelsen for at de får lov til å operere i lotterimarkedet. Det har aldri vært Høyres intensjon at alminnelige forretningsmessige aktører skulle få drive business i lotterimarkedet i Norge. Det er jo for å ivareta de fantastiske oppgavene som disse frivillige organisasjonene løser, at vi vil gi dem rammebetingelser på lotterimarkedet. Der er vi antakeligvis uenige. Når det gjelder punkt to, om Høyre vil stille seg i bresjen for å endre fordelingsnøkkelen mellom formål, entreprenør og utleier/lokalinnehaver, er virkeligheten den stikk motsatte. Ved at Høyre var med på den merknaden, sikret vi flertall for det som er viktig her, nemlig at skal det foretas endringer i fordelingsnøkkelen, så skal det skje i Stortinget, etter forslag fra Regjeringen, slik at alle aktører kan høres gjennom den ordinære høringsrunden, og slik at ingen kan få endret sine rammebetingelser uten at det har skjedd etter en demokratisk prosess der alle har blitt hørt. Det var det Høyre sikret ved å være med på den merknaden, og det burde med respekt å melde også Fremskrittspartiet ha sett, slik at også de burde ha vært med på merknaden.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-16:
Jeg stilte justisministeren et spørsmål. Det kan godt være at det er fordi det er sent på kveld – i alle fall har dagen vært lang – at jeg ikke har oppfattet svaret hans helt. Jeg er svært glad for at justisministeren understreket at man ikke alltid trenger forskning for å kunne være sikker på at man tyr til de riktige tiltakene. Og når det gjelder å innføre en aldersgrense, på 18 år, kan man basere seg på erfaring. Jeg er klar over at justisministeren ikke kan foreslå 18 års aldersgrense bare sånn uten videre. Det var heller ikke det jeg mente. Det jeg spurte om, var om han har oppfattet at han har mandat fra komiteen til snarest mulig å foreslå overfor Stortinget 18 års aldersgrense. Eller vil han vente og komme tilbake til det i forbindelse med behandlingen av en ny lov?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-16:
Det var interessant å høre at Høyres representant betrakter dette som en innstramming i AFP-ordningen. Dagens AFP-ordning er et resultat av forhandlinger og avtale mellom partene i arbeidslivet. Vi misliker derfor – for å si det mildt – at endringer skjer uten at det kommer som et resultat av forhandlinger mellom partene. Det er ikke dermed sagt at SV er imot endringer, men saka burde vært utsatt til partene kunne sagt sitt, og endringer må komme som et resultat av forhandlinger. SV mener at muligheten for å pensjonere seg tidligere er et velferdsgode som må tas vare på og på enkelte områder styrkes. Jeg har fått et brev fra Ålvik Arbeiderforening som underbygger akkurat dette. Jeg har bodd mange år i Kvam der Bjølvefossen befinner seg, og kjenner sliterne som et helt liv har vært skiftarbeidere på Bjølvefossen. Jeg vil sitere fra brevet: «AFP-ordninga er ei ordning som vart forhandla fram i eit tidlegare tariffoppgjør. I den siste tida har sterke røyster hevda at ordninga er for dyr og alt for god for dei som kan nytte seg av ho. Dette er med respekt å melde lite truverdig. At eldre arbeidstakarar etter eit langt og slitsomt arbeidsliv skal få høve til, innafor ei rimeleg økonomisk ramme, å gå ut av arbeidslivet og nyte resthelsa medan dei framleis har denne, er ikkje uansvarleg, men tvert om, rimeleg og rettferdig. » Det er denne retten SV vil forsvare. Vi ser likevel, som jeg har sagt tidligere, at det kan være behov for regelendringer som gjør det mer attraktivt for eldre arbeidstakere å delta i arbeidslivet. Men dette må skje på en åpen måte i samarbeid med arbeidstakerorganisasjonene. Og vi forutsetter at endringer ikke kommer i konflikt med at AFP-ordningen kan videreføres i tråd med avtaleverket. I Norge har vi den høyeste yrkesdeltakinga i hele Europa. Det er særlig fordi norske kvinner har nesten like høy yrkesdeltaking som menn. Full sysselsetting har vært og vil være viktig for å opprettholde og videreutvikle velferden. Det er en politisk utfordring å opprettholde høy yrkesdeltaking. Men denne utfordringa gjelder ikke bare for eldre arbeidstakere. Og jeg syns det er grunn til å se på hvorfor eldre arbeidstakere ønsker å pensjonere seg tidligere, om dette kan være uttrykk for et stadig grådigere arbeidsliv, som krever mer og mer av dem. Men blant de ledige, og spesielt innvandrere, som blir holdt helt eller delvis utenfor arbeidsmarkedet, og deltidsarbeidende kvinner, er det et potensial for å øke yrkesdeltakinga. SV har kommet med en rekke forslag som ville ha fremmet økt yrkesdeltaking og dermed økt verdiskaping. Jeg nevner avvikling av kontantstøtta, sterkere satsing på tiltaksplasser for å få ledige og yrkeshemmede over i ordinært arbeid, opplysning og tiltak mot etnisk diskriminering slik at flere innvandrere kunne fått det arbeidet de ønsker seg, og økt minstefradrag, slik at det ville bli mer attraktivt for lavtlønte i deltidsstillinger å øke arbeidstida si. Dette er forslag som ville bidra til å holde flere i arbeid og dermed gi økt verdiskaping og trygging av velferdsordningene. SV vil stemme mot de foreslåtte endringene.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-12-16:
En statsråd utgått fra Venstre vet veldig godt hva Sverdrup i sin tid sa om hvor all makt skulle ligge. Og når Stortinget da ønsker gjennom lovgivning og grundig saksbehandling å trekke opp rammene for det som skal skje, er det en regjerings oppgave å følge det, og dens rett å sette dagsordenen. Da må forvaltningsorganene som skal tjene denne maktfordeling, enten det nå ligger forankret i behandlingen i Stortinget eller i den fullmakt Regjeringen har, også ha klare retningslinjer å forholde seg til. Så det er fullt ut i en liberal ånd og tradisjon, og jeg vil gjerne spisse det til: Det er da en fordel å ha klare linjer, slik at man vet hvem man skal trekke til ansvar, ikke sant? Hvis man vil trekke en statsråd til ansvar, så vet da Stortinget hvordan det skal gjøre det. Og hvis Stortinget selv vil treffe vedtak av enhver art, så vet Stortinget det. Det er veldig viktig at linjene er helt klare. Så er det helt klart, og jeg vil gjenta det: Den odels tingsproposisjonen som er lagt fram, har jeg ansvaret for. Men jeg oppfatter én ting, og jeg skal gjerne sette ord på det. Justiskomiteen har sett sitt snitt – og det synes jeg er positivt – til å konstatere at det ikke har vært en sjenerende bred debatt om spill og lotterier samlet. De har rett og slett benyttet muligheten til å rette ryggen for det som jeg tror faktisk ganske mange må bære ansvaret for, og så har man invitert til en redelig saksbehandling for å rette opp dette. Jeg synes personlig at det er veldig spennende. Jeg kommenterte det i innlegget mitt, og jeg gjentar det gjerne, fordi man nettopp på den måten skaper en sammenheng. Og i den sammenhengen vil jeg nok forsvare mitt sekretariat. Jeg tror ikke jeg gjør noen urett når jeg sier følgende: Jeg tror ikke at alle som har kjennskap til Justisdepartementets mangfoldighet, alltid har hatt tid til å dukke ned i lotterisakene. Nå er jeg en ganske aktivistisk person, tror jeg, så jeg har dukket ned i det, og kommer til å fortsette ikke bare med å dukke ned, men også stikke opp igjen. Og med den utfordringen som Stortinget da har gitt, om å sørge for at dette blir definert og diskutert på bred basis, har det skapt et konstruktivt klima for det som kanskje har måttet hvile blant byråkrater som har gjort sitt ytterste for å gjøre en rettferdig jobb, men har vært tvunget til suboptimalisering fordi det ikke har vært en bred politisk debatt. De får en sjanse til å bli gode byråkrater, og statsråden og Stortinget får en sjanse til å lage en god lov til gagn for folket og for de ideelle organisasjoner som skal ha inntektene.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-12-16:
Justiskomiteen har gjennom denne saksbehandlingen gitt meg en ganske spennende utfordring, nemlig gjennom Regjeringens behandling å medvirke til en bred drøfting av alle former for spill og lotterier. Jeg antar at de fleste vil være enig i at hvis jeg gjør det først, må jeg vente lenge før jeg kan gjøre andre ting. Så kan jeg, uavhengig av at jeg gjør det, gjøre det jeg har fått klar beskjed om, og som jeg er glad for, nemlig å se hva jeg kan gjøre for å opprette et lotteritilsyn med tilhørende organer. Jeg kan også, uavhengig av det igjen, se på hva jeg skal gjøre med den delen av spillemarkedet som gjelder automater. Uavhengig av det igjen, kan jeg se på det som går på andre spørsmål. Så er det min oppgave å sortere dette på en slik måte at jeg kan få fornuftige ting på plass, men slik at det er lov og orden i det. Det er kjernepunktet, og det er min utfordring. Det prøvde jeg å kommentere i innlegget mitt. Selvfølgelig har jeg fått mandat til å gjøre ganske mye, men jeg må sørge for at jeg gjør det på en ryddig måte i forhold til hvordan jeg leser komiteens innstilling. Jeg føler at komiteen har gitt en anvisning som skaper muligheter, og det har jeg sagt at jeg vil komme tilbake til. Jeg har som statsråd selvfølgelig når som helst anledning til å utfordre alle deler av det frivillige Organisasjons-Norge til på frivillig basis å etablere en ordning med spill som også etablerer en 18- årsgrense som et tillitsbyggende tiltak, fordi det er gitt et overveldende uttrykk for det. Men jeg kan ikke kommandere til det. Det kan man først gjøre når loven er på plass. Jeg vil nok nøye tenke over hvordan jeg kommuniserer, bl.a. fordi organisasjoner og deres entreprenører har krav på ryddighet og oversiktlighet. Når det spesielt gjelder de ideelle organisasjoner, er jeg klar over at jeg gjennom komiteinnstillingen har fått en moralsk fullmakt til å snakke direkte med dem om hvordan man skal innføre en aldersgrense. Og det skal jeg nok på behørig vis kunne klare å benytte meg av, helt uavhengig av det lovmessige arbeid jeg har fått mandat til å gjøre.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 1999-12-16:
Enda en gang har jeg gleden av å si meg fullstendig enig med justisminister Dørum. Han sa i sitt innlegg at dette nesten er en historisk dag, og det er det. Det er også en gledens dag, for i dag går Regjeringen på et sviende nederlag til hymnene fra julesanger og hurrarop fra et samlet norsk organisasjonsliv, som får en gedigen julegave av stortingsflertallet. Flere av de mest alvorlige angrepene mot deres inntekter fra spilleautomater har et flertall i justiskomiteen satt en endelig stopper for gjennom komitemerknadene. Først og fremst gjelder det Regjeringens ønske om å tvinge igjennom en utskifting av spilleautomatene med mindre lønnsomme automater. Aller viktigst er det imidlertid at departementet fratas muligheten til å vedta forskrifter i strid med stortingsflertallets ønsker. Det var nettopp det som skjedde i forbindelse med våpenloven. De minst omfattende og minst kontroversielle forslagene ble lagt inn i loven, mens de viktige detaljene, som har vist seg mest kontroversielle og mest inngripende overfor brukerne, kom som forskrifter. Det burde ikke ha skjedd. Flere av forskriftene burde vært innarbeidet i lovforslaget, slik at de kunne blitt underlagt demokratisk kontroll av Stortinget. Det er svært gledelig at hele justiskomiteen har tatt lærdom av dette og nå forlanger at flere av forskriftene til lotteriloven tas med i lovteksten som skal til behandling i Stortinget. Det er en seier for Stortinget, og i politisk språkbruk er det et nederlag for justisministeren, men i normalt språkbruk og i virkelighetens verden er det først og fremst et nederlag for byråkratene i Justisdepartementet, som blir fratatt makt og innflytelse – og godt er det.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-12-16:
Jeg skal ikke dra ut debatten lenge, men jeg må si at jeg blir provosert av et par ting, nemlig først det statsråden sier om at man overstimulerer til bruk av AFP-ordningen. Arbeiderpartiet har tro på at arbeidstakerne vurderer om ordningen passer for dem ut fra de forhold de har på arbeidsplassen og ut fra egen helse. Det tror jeg vi skal tro på, og ikke tro at man overstimulerer til bruk av ordningen. Det andre som provoserer meg, er Fremskrittspartiets representant Sandberg, som i sitt innlegg med stor frimodighet påstår at Fremskrittspartiet har et godt forhold til arbeidstakerne. Ja, det er mulig det. Det er mulig at Fremskrittspartiet snakker til dem istedenfor å snakke med dem. Det er også mulig at det finnes arbeidstakere som ikke vil ha AFP-ordning, det er mulig at det finnes arbeidstakere som ikke vil ha en ordning med ventelønn, og det er mulig at arbeidstakere vil ha en dårligere sykelønn, og f.eks. ha karensdager, og det er mulig at det finnes arbeidstakere som ikke vil ha kompetanseutvikling. Jeg tror at Regjeringen skal merke seg at de den får støtte av i denne saken, er Fremskrittspartiet og Høyre, som ikke vil AFP-ordningens vel. Høyres representant Trond Helleland sier direkte at dette er for å svekke AFP-ordningen, og jeg synes at Regjeringen skal merke seg det.
Trond Helleland (Høyre), 1999-12-16:
I motsetning til representanten Grethe Fossum ønsker jeg å snakke om den saken vi har til behandling her nå, ikke alle andre ting som var en del av statsbudsjettet, som en diskuterte tidligere i uken. Jeg vil slå fast at Høyre har vært og fortsatt er mot AFP-ordningen. Det har vi vært helt siden den ble innført. Ordningen har vist seg å bli langt dyrere enn det partene i utgangspunktet hadde regnet med. Utgiftene til AFP over statsbudsjettet var i 1998 på 304 mill. kr og antas for kommende år å utgjøre ca. 437 mill. kr. Vi mener at det er prinsipielt galt at staten yter betydelig bidrag til en ordning for førtidspensjonering som bare deler av arbeidsstyrken drar fordel av. Dette blir enda mer galt når vi vet at Norge står overfor en utvikling der andelen eldre i befolkningen øker, noe som, kombinert med høyere gjennomsnittlig pensjonsytelser, gjør at Norge står overfor en utvikling der forsørgerbyrden for den yrkesaktive delen av befolkningen vil øke sterkt. Det at folk i en slik situasjon blir oppmuntret til å pensjonere seg tidligere ved hjelp av AFP, er å sende feil signal til arbeidsmarkedet. Regjeringen har i nasjonalbudsjettet for 2000 anslått at folketrygdens utgifter til alders- og uførepensjoner vil øke fra 8 pst. av BNP i 1995 til 15 pst. av BNP i 2030. Og når vi ser på antall AFP-pensjonister, har det også økt kraftig de siste årene. I løpet av 1998 økte antallet AFP-pensjonister med 60 pst., til 21 600, og de første åtte månedene i 1999 har dette økt til 25 000, hvorav 12 000 kommer fra privat sektor. Vi i Høyre mener derfor at ethvert skritt som kan bidra til innstramming i AFP-ordningen, er positivt. Vi vil derfor gi vår tilslutning til Regjeringens forslag, som vil bidra til å fjerne åpenbare urimeligheter i ordningen. Jeg vil vise til det innlegget som saksordfører Ola T. Lånke holdt, og gi min tilslutning til det som ble sagt der. I det hele tatt vil jeg si at vi støtter ethvert forslag som kan bidra til en innstramming i AFP-ordningen, og det gjør dette forslaget. Dermed får det Høyres støtte.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-12-16:
Eg synest faktisk det er påfallande at Grethe Fossum blir provosert av ein påstand om overstimulering, når det faktiske forholdet er slik at holdninga på ulike arbeidsplassar for eldre arbeidstakarar kan opplevast som hint om at du begynner no å nærma deg ein alder der du har høve til å nytta deg av ei AFP-ordning. Eg trur faktisk ikkje Grethe Fossum heller er framand for at slik er det og slik har det vore. Det er heldigvis ei endring på gang, og der er arbeidsgivarar, partane i arbeidslivet, Regjeringa og òg mange andre opptatt av eit breitt sett av verkemiddel. Men så var det altså slik ved inntektsoppgjeret i 1997 at partane – LO og NHO – gav uttrykk for at dei gjeldande avkortingsreglane kan gje utilsikta vridingseffektar, spesielt i høve til delpensjon. Jagland-regjeringa følgde opp og sa i samband med nedsetjinga av Førtidspensjonsutvalet at avkortingsreglane bør vurderast i denne samanhengen. Det er denne avgrensa biten som blir følgd opp i denne samanhengen. Eg har merka meg at Arbeidarpartiet og SV ikkje stiller opp, og det forundrar meg når det gjeld ein avgrensa del, der ein faktisk etter inntektsoppgjeret vedtok ei mellombels ordning. Eg har sjølvsagt òg merka meg at dei som her stiller opp og syter for fleirtal, er to parti som i prinsippet er mot ei AFP-ordning. Eg ynskjer å understreka at Regjeringa vil vareta ei god AFP-ordning, men vi har òg i nasjonalbudsjettet stilt spørsmål ved visse element som òg Førtidspensjonsutvalet gjorde, f.eks. i forholdet til gavepensjon, og til delpensjon, som vi tar opp i dag, ut frå om dette er det rette verkemidlet dersom vi ynskjer at eldre arbeidstakarar skal ha bedre høve enn i dag til å bli verande lenger i eit yrkesaktivt liv, og samtidig vareta ei god ordning for slitarane, som må få lov til å tre av med verdigheit.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 1999-12-16:
Eg skal prøva ikkje å tøya denne debatten, men eg vil gjerne bare ha forsikring frå statsråden om at han ynskjer å samarbeida med partane når desse forskriftene skal utformast. For det er der me får materialisert kva som er målet med denne avgjerda, den gjev berre ein heimel til å jobba ut forskrifter som tener næringa. Og eg håpar verkeleg at statsråden tek anbefalinga om å samarbeida med partane i næringslivet i prosessen for å få forskriftene så gode som mog leg. Eg trur faktisk at det her, som så mange andre plassar, er slik at dei som har skoen på, veit ganske mykje om korleis det er å ha han på.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 1999-12-16:
Eg meinte å ta replikk.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 1999-12-16:
Saksordføraren har no gjort greitt greie for historia til serveringslova, og eg skal ikkje seia så mykje i tillegg. Regjeringa sitt utgangspunkt er heile tida å leggja til rette for «Et enklere Norge », og forslaget om at kommunane sjølve kan velja om styrarane ved serveringsstadene må avleggja etablerarprøve, var eit forsøk på å gjera lova smidigare og meir tilpassa forholda der serveringsstaden faktisk ligg. Men fleirtalet vil altså noko anna. Mange meiner at vi har for mange lover eller ordningar som er tilpassa Oslo og tettbygde strøk, men som er mistilpassa, eller i alle fall overflødige, i andre delar av landet. Vi ynskjer ikkje fleire slike lover, men vi tek til etterretning at fleirtalet vil ha einsarta og obligatoriske ordningar. Sentrum meiner at ei frivillig ordning med høve til økonomisk kompensasjon ved gebyrinnkreving vil vera det beste forslaget, og eg fremjar derfor mindretalet sitt forslag – frå Kristeleg Folkeparti, Senterpartiet og Venstre.
Jan Johnsen (Høyre), 1999-12-16:
Høyre er glad for at det nå er et flertall som ønsker å ha etablererprøve i alle kommuner. Det er nokså viktig å ha det, for det er næringen selv som ønsker det. Reiselivsbedriftenes Landsforening, LO – altså de som i realiteten har pushet på for å få denne loven – ønsker altså å ha den i samtlige kommuner nettopp for å få bukt med en del av den kriminaliteten som er kommet inn i denne næringen. De som for så vidt driver riktig i denne næringen, eller i alle fall forsøker å gjøre det, ønsker å lære opp en del av dem som kommer rett inn fra gaten, og som bare setter i gang. Det er også en av grunnene til at Høyre er glad at det er blitt flertall for unntak fra å gå opp til denne prøven. Det ville være et galt signal hvis folk fra Norsk hotellhøgskole, som har tatt den høyeste utdanningen vi har i Norge på dette feltet, skal måtte gå opp til en etablererprøve etterpå – innenfor det faget de selv skal utøve. Det er vanvittig å ha en slik ordning, og det stimulerer absolutt ikke til å ta utdanning. Derfor må det ha vært et feilskjær den gangen det kom inn i loven at det ikke skulle være unntak. At også de som har gått fire år i lære, får anledning til å starte opp en bedrift innenfor det faget de er opplært i, er bra. Det skulle bare mangle! Hvis vi øns ker å ha folk med fagutdanning i dette landet, må vi også sørge for at det oppnås noe med denne fagutdanningen. Det blir helt vilt hvis folk skal komme rett inn fra gaten, ta en etablererprøve og altså stilles på lik linje med dem som har tatt høyskole, og med dem som har hatt fire års læretid. Jeg er meget glad for at flertallet nå har fått dette klart og tydelig fram i denne innstillingen, men det er også en ny proposisjon vi må ordne opp i. Det er kunnskapsprøven, som går på det samme, men jeg skal ikke ta den nå. Den skal vi ta i neste omgang.
Jan Johnsen (Høyre), 1999-12-16:
Jeg blir litt trekt opp når ministeren sier at unntak fra kravet om etablererprøve kan gis under forutsetning av at Norsk hotellhøgskole kan dokumentere at de har etablererprøven inne i pensum. Jeg må få lov til å spørre ministeren direkte: Tror ministeren at vi har en norsk hotellhøgskole i dette landet, som varer fra to til fem år, som ikke har inne i pensumet det som de som kommer rett inn fra gaten og fra alle verdens land, skal ta i en prøve på en time eller to? At ikke denne skolen har det inne, er jo en direkte underkjenning av utdanningen innenfor hotellbransjen. Og det synes jeg statsråden skal være for god til å komme med uttrykk for. Jeg synes at statsråden skal si klart og tydelig her at når det gjelder Norsk hotellhøgskole, er det helt opplagt at den går klar av dette. Og når det gjelder dem som skal ta fagbrev, ber vi Kirke- og utdanningsdepartementet om å legge dette inn i utdanningen, slik at det heller ikke blir spørsmål om det der.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-12-16:
Innføring av etablererprøve for styrere ved serveringssteder er først og fremst et virkemiddel i kampen mot den økonomiske kriminaliteten som har vært et alvorlig problem i deler av serveringsnæringen de siste årene. For å unngå unødvendige ordninger og reguleringer synes jeg og Regjeringen imidlertid at det er riktig at det skal være opp til den enkelte kommune å bestemme om det er ønskelig å kreve at styrerne ved serveringsstedene i kommunen skal avlegge etablererprøve før det gis serveringsbevilling. Jeg la derfor i mitt forslag i proposisjonen opp til at den enkelte kommune enten må velge å innføre etablererprøven for alle serveringsstedene i kommunen, eller ingen. Jeg foreslo videre en hjemmel for departementet i forskriften til etablererprøven til å åpne for at kommunene kan kreve gebyr fra den som skal avlegge prøven. Gebyrets størrelse vil bli fastlagt i forskriften. Flertallet i næringskomiteen mener imidlertid at prøven bør være obligatorisk for kommunene. Tankegangen bak Regjeringens forslag var at en frivillig ordning vil bli mindre byråkratisk, fordi den enkelte kommune selv vil kunne vurdere om det er behov for prøven. Det er kommunene selv som kjenner de lokale forholdene i serveringsnæringen best, og som derfor er nærmest til å kjenne behovet på kroppen. Mitt forslag ble utformet i tråd med prinsippene i Regjeringens politikk for Et enklere Norge og økt lokalt selvstyre. Jeg registrerer at komiteens flertall ikke vektlegger disse prinsippene på samme måte i denne saken. Det vil jeg selvsagt legge til grunn i det videre arbeidet, og vil samtidig understreke at det aller viktigste tross alt er at etablererprøven kommer på plass nå. Det er enighet i komiteen om at kommunene må kunne kreve gebyr fra den enkelte for avleggelse av prøven, og at gebyrets størrelse fastlegges i forskriften. Innføringen av gebyr tilsier også at prøven kunne ha vært gjort frivillig. Med en gebyrmulighet vil ikke kostnadene være avgjørende for å la være å innføre prøven dersom kommunen ellers ser behov for det. Når det gjelder mulighetene til unntaksregler fra kravet til etablererprøve, må dette forbeholdes konkrete utdanningsgrupper, f.eks. Norsk hotellhøgskole. Jeg forutsetter uansett at muligheten til å fastsette slike regler gjøres i forskriften til serveringsloven, og på en slik måte at kravet til bestått etablererprøve kan dokumenteres oppfylt gjennom utdanningen. En evaluering av tiltakene for å redusere kriminaliteten i bransjen bør foretas etter at både serveringsloven generelt og etablererprøven spesielt har virket en stund. Dette kan gjøres på en hensiktsmessig måte ved at en evaluering av hele serveringsloven gjennomføres etter at loven, med etablererprøven, har virket en treårsperiode, følgelig ved utløpet av 2002.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-12-16:
Jeg vil først forsikre representanten Starrfelt om at jeg og departementet selvsagt vil høre på alle som har noe å bibringe det forskriftsverket som her skal utvikles. Og det kan ikke være tvil om at det skal bli så godt som mulig. Når det gjelder det siste innlegget, med høy temperatur, vil jeg gi uttrykk for at ministeren ikke har noe med å tro noe i denne sammenhengen. Ministeren har noe med å vite at de som har en utdanning som gir den samme kompetanse som det som kreves til etablererprøven, skal bli godkjent, enten det er Hotellhøgskolen eller annen utdanning. Jeg er dessverre ikke her for å tro noe om hvilken som helst utdanning i Norge. Men jeg skal sørge for at de som kan dokumentere at de har den nødvendige kompetansen, vil få det godkjent. Nå ser jeg ikke noen grunn å uttale meg verken om denne skolen eller om noen andre skoler i så måte.
Benn Mikalsen (Tverrpolitisk Folkevalgte (Kystpartiet)), 1999-12-16:
Saken gjelder et sentralt register for fritids- og småbåter, opprettet i lov av 19. august 1994. Komiteen har hatt denne saken til behandling som følge av forslag fra stortingsrepresentantene Kenneth Svendsen og Ulf Erik Knudsen. De fremmet forslag om opphevelse av nevnte lov, og at dette skjer straks. Komiteen har gjennomgått de ulike sider av saken, deriblant merket seg at det tidligere var et slikt statlig register i Sverige, men at dette ble nedlagt ved årsskiftet 1992-93. Blant annet svar fra finansminister Gudmund Restad i brev av 12. oktober og 29. oktober 1999 på spørsmål fra stortingsrepresentant Steinar Bastesen er inntatt som vedlegg i innstillingen. Som følge av komiteens behandling har det fremkommet to forslag i tillegg til komiteens forslag til vedtak. Det er forslag nr. 1, fra Høyre og Fremskrittspartiet, og forslag nr. 2, fra Venstre og meg selv. Disse forslagene er inntatt i innstillingen. Komiteen viser til Dokument nr. 8:64 for 1998-99 og til det som står foran, og rår Odelstinget til å gjøre slikt vedtak: «Stortinget ber Regjeringen fremlegge for Stortinget en evaluering av ordningen med registrering av fritids- og småbåter etter båtsesongen 2001, slik at Stortinget får anledning til å evaluere ordningen, senest i vårsesjonen 2002. » Komiteen ber Odelstinget slutte seg til komiteens forslag til vedtak.
Benn Mikalsen (Tverrpolitisk Folkevalgte (Kystpartiet)), 1999-12-16:
Jeg og Venstre har et fellesforslag som ligger ved saken. Venstre gikk i sin tid imot opprettelsen av dette registeret, og vi fra Kystpartiet er prinsipielt imot et offentlig register for fritids- og småbåter. Vi mener det er et unødvendig statlig register. Dette registeret, slik det er redegjort for av representantene Kjellaug Nakkim og Kenneth Svendsen, er en merutgift for båtfolket, og vi kan ikke være med på noe sånt. Vi har likevel i denne saken valgt å legge fram forslaget vårt om at registeret skal evalueres i vårsesjonen 2001, altså ikke slik det er foreslått av komiteen, i 2002, men i 2001, som er Venstres og mitt forslag. Vi er enige om at det skal være en evaluering av det som har foregått i denne saken. Avslutningsvis vil jeg bare vise til vårt forslag, det er unødvendig å lese det opp.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 1999-12-16:
Båtregisteret har jo vært innom finanskomiteen en rekke ganger, og det er ikke til å legge skjul på at det er en del uro omkring dette registeret. De svar som finansministeren har gitt på spørsmål fra komiteen, kan tyde på at de forutsetningene Stortinget la til grunn da man opprettet dette registeret, skal være de samme. Og hva var så de forutsetningene? – Forutsetningene var at dette registeret skulle være selvfinansierende. Komiteen har nå funnet grunn til å understreke nettopp denne ordlyden – det skal være selvfinansierende – og at det ikke skal skje en glidning på kostnadssiden. En slik glidning må stoppes, slik at registreringsavgiften ikke vil overstige 200 –300 kr, som vi nå ser bildet av. Vi vil fra Arbeiderpartiets side sterkt understreke dette med selvfinansiering og en avgift som er innenfor rimelighetens grenser – og som en rimelighetens grense har jeg sagt 200–300 kr. Så til et annet spørsmål. Jeg kan kanskje virke litt fleipete, men vi har skrevet også i merknadene at det er et reelt behov for at departementet og finansministeren kommer fram med argumentasjon og – jeg holdt på å si– påstander som underbygger de store fordeler et båtregister skulle ha, da det ble opprettet. Jeg vil bemerke akkurat det, for det er kanskje litt spesielt at det står i merknadene, men det skal tross alt være fordeler med et slikt register, og de må komme tyngre fram. Helt til slutt vil jeg også understreke at vi nå har bedt om at det gis en redegjørelse i budsjettet neste år, men den endelige evalueringen foreslår vi blir tatt i år 2002.