trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-11-07:
Det er et ugjendrivelig faktum at politi- og lensmannsetaten i den perioden denne regjeringen har sittet, har fått økt sine ressurser med mellom 50 og 60 pst. Det er også like viktig å slå fast at det er svært mange i politi- og lensmannsetaten som besitter svært god kompetanse også innenfor den spisse delen av ansvarsområdet som vi nå snakker om, og at vi dermed må ta noen av disse utfordringene mer grunnleggende. Vi har også fått anvist gode forslag til løsninger fra Gjørv-kommisjonen. Det er derfor jeg i denne spesielle situasjonen utfordrer den lokale politimester på organisering og prioritering innenfor de gitte rammene, men vil komme bredere tilbake til spørsmålet i den bebudede meldingen. Dette er en kompetanse som selvsagt både skal øves og samtrenes distriktene imellom på en bedre måte, om mulig, enn i dag.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2012-11-07:
«Telemark politidistrikt har utviklet en egen modell for bedre UEH-beredskap ved kriser og i skarpe situasjoner. Til tross for at prislappen kun er 2,5 mill. kr har Telemark fått nei fra Politidirektoratet. Det er fortsatt lenge til eventuelle forbedringer i beredskapen blir implementert hvis man skal vente på resultatreformen og den andre meldingen etter 22. juli. Vil statsråden foreta seg noe for å bidra til at slike gode og billige løsninger som i Telemark lar seg implementere inntil andre nasjonale løsninger kommer?»
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2012-11-07:
Jeg registrerer at justisministeren nok en gang skyver ansvaret for beredskapen over på politimestrene. I Telemark har man nå færre operative politifolk ute til å gjøre jobben enn det man hadde i 2009. Politifolk sier rett ut at vi har en dårligere beredskap nå enn det man hadde i fylket før 22. juli. Så opplever jeg at statsråden sier at dette skal vi komme tilbake til. Vi har ikke tid til å komme tilbake til noe. Det skjer ting hver eneste dag 365 dager i året. Man er avhengig av å ha en skikkelig beredskap. Det er det dette handler om, og det er det jeg utfordrer justisministeren på. Mener justisministeren at det er greit at man ikke kan ha de beste folkene til 2,5 mill. kr i et fylke? Vi vet at Trondheim har innført det, vi vet at andre ønsker å få på plass en beredskapsordning. Men vi har altså en justisminister som hele tiden skyver problemene og utfordringene foran seg og sier man kommer tilbake til Stortinget senere.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2012-11-07:
Jeg hører at justisministeren sier at politimestrene må disponere de ressursene man har, så godt man kan, og det er jeg overbevist om at landets politimestre gjør. Men politimesteren i Telemark har sagt at dette er et viktig bidrag til beredskapen og ønsker å få dette på plass. Det er ikke sånn som justisministeren mange ganger i debatter med meg og andre i denne sal har sagt, at det har kommet så mye mer penger til politiet. Det er ikke den hverdagen de opplever som er ute i operativ tjeneste. Det som er hele poenget med å ha en beredskapsordning, er å ha de beste folkene tilgjengelig når det skjer katastrofer, når man trenger folk til skarpe oppdrag og andre ting, og ikke måtte vente på at de kanskje kommer fra Oslo eller andre steder. Det vil ta for lang tid. Man trenger å ha folk disponible 365 dager i året, sånn at de kan rykke ut når man trenger det, og det handler om liv og helse. Jeg håper derfor at justisministeren vil se på dette og få på plass en ordning nå, og ikke vente til hun kommer tilbake til Stortinget med rapporten – for tryggheten og sikkerheten til folk i Telemark og resten av landet.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2012-11-07:
Mitt spørsmål er: «Hvilket faglig belegg har regjeringen for å kutte budsjettposten for behandlingsreiser til utlandet med 25 pst. for 2013, når vi vet at kun 20 pst. av revmatikerne kan nyttiggjøre seg av biologiske medisiner, at det for polio ikke har kommet nye medisiner som kan erstatte effekten av et behandlingsopplegg i utlandet, og at barn og unge med atopisk eksem, astma og/eller andre lungesykdommer ikke har andre alternativer med like god og ufarlig langtidseffekt, noe som rammer dem ekstra sterkt?»
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2012-11-07:
Takk, president, og via presidenten må jeg få lov til å takke statsråden og regjeringspartiene, som har snudd når det gjelder kuttet på behandlingsreiser. Det var en klok beslutning og en rett beslutning. Statsråden sier at man har lyttet, og at det har vært nyttig informasjon som har kommet fram. Ja, det er ofte lurt å lytte til dem som har skoen på, for de kjenner hvor den trykker. Det gjorde Kristelig Folkeparti før budsjettet kom, og det har vi gjort i ettertid. Det er glade revmatikere som står utenfor Stortingets bygning i dag. Når vi nå har lyttet, vet vi at det også er andre grupper som vil ha god nytte av behandlingsreiser, f.eks. mennesker med MS. Det viser de fagrapportene som departementet har pålagt MS-forbundet å utarbeide. Mitt spørsmål er: Kan statsråden åpne opp for at nye pasientgrupper tas inn i behandlingsreiser til utlandet?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2012-11-07:
Takk for svaret. Jeg er glad for at statsråden ikke utelukker at MS-pasienter kan komme inn i ordningen, og sier at man må lytte til de erfaringene. Dette er en sak som har engasjert mange. Det er mange kronikere som også er bekymret for framtiden – ikke bare for 2013, men også framover. Man får jo ikke behandlingsreise hvert år – kanskje annethvert år – og dette er i et stort behandlingsløp. Mitt siste spørsmål til statsråden gjelder framtiden. Vi vet at dette skal opp i prioriteringsrådet 11. februar, på bakgrunn av rapporten som departementet selv har bestilt gjennom SINTEF. Kan likevel statsråden si noe om framtiden når det gjelder tilbudet om behandlingsreiser – om dette vil bestå som et supplement, men et viktig supplement, for våre kronikere?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-11-07:
Det vil ikke jeg på stående fot utelukke. Det gjør inntrykk på meg å høre hvordan revmatikere kan ha glede av disse behandlingsreisene. Det jeg tror vi skal være veldig opptatt av, er at vi tenker veldig grundig gjennom konsekvensene av å utvide denne ordningen, ved å vurdere veldig nøyaktig hvilke behov som kan ivaretas ved en behandlingsreise, slik at vi sørger for at den ordningen er mest mulig treffsikker – at de som har behovene, er de som blir prioritert. Slik er det jo i vårt samfunn, at ny kunnskap gir nye muligheter til å innrette både behandling ved sykehus og behandling ved denne typen reiser. Så jeg vil ikke her utelukke det. I første omgang er jeg vel opptatt av å sørge for at de som har sett fram til et tilbud i 2013, nå kan gjøre det med den nødvendige grad av trygghet.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-11-07:
Jeg tror det ligger i det som vi nå har gjort disse dagene – vi har lyttet, og vi har forsøkt å være så imøtekommende vi kan overfor en gruppe som vi vet har behov – at regjeringen er opptatt av å imøtekomme de behovene, så langt det lar seg gjøre, og nå har vi funnet en god løsning på det, tror jeg. Så der har vi opplegget for 2013. Jeg står ikke her i dag – i november 2012 – og har en plan for å endre på det i 2014. Men jeg tror det klokt at vi har dette rådet som gir oss vurderinger av effekt og innsats, og som vil komme med en god gjennomtenkning på sitt møte i februar. Så får vi ta den diskusjonen i nær kontakt med pasientorganisasjonene og brukergruppene – før og etter at de har gjort sin vurdering. Jeg tror dette er et supplement som mange setter pris på, som er viktig for mange, og som det er god grunn til å holde fast ved. Omfang og innretting skal vi gjøre på grunnlag av den kunnskapen vi innhenter.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2012-11-07:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kunnskapsministeren: «Høy strykprosent i matematikk i lærerutdanningen er en alvorlig trussel mot rekruttering og kvaliteten på opplæringen i grunnleggende ferdigheter og undervisningen i et av skolens basisfag. Enda mer urovekkende er det når det er de nye lærerutdanningene som mislykkes med å bringe en stor andel studenter frem til et godt resultat i faget. Hvilke initiativ vil statsråden ta for å forsikre seg om at lærerutdanningene holder høy kvalitet og kan forsyne skolen med godt kvalifiserte matematikklærere?»
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2012-11-07:
Selv om tallene kanskje gjør det ekstra dramatisk, så er det ikke noe nytt at matematikkvaliteten hos lærerstudentene er dårlig. Regjeringen har styrt i snart åtte år, og Høyre har gang på gang advart om at kvaliteten i lærerutdanningen ikke har vært god nok. De nye rammeplanene for den nye lærerutdanningen er fastsatt under denne regjeringen og av det departementet som statsråden nå bestyrer. Det må da samtidig være regjeringens ansvar å sikre at det er kvalitet – bunnsolid kvalitet – i den nye lærerutdanningen. Jeg hører at statsråden sier at man skal introdusere tilleggskurs, og man skal gjøre strakstiltak nå, men spørsmålet mitt er: Vil man nå konkret gå inn i rammeplanene – selv om de bare er to år gamle – og se på dem og forsikre seg om at undervisningen i faget matematikk og regning som grunnleggende ferdighet får større plass og oppmerksomhet, og se på om det er nødvendig å tilføre ekstra ressurser til dette viktige faget i skolen?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2012-11-07:
Det kan jo ikke her være noen tvil om at det svikter i lærerutdanningen når så mange elever eller studenter stryker. Men jeg har lyst til å vise til tall jeg har hentet fra Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste som viser at totalt sett, for alle lærerutdanninger, var det altså våren 2011 12,2 pst. stryk i matematikk. Våren 2012 var det økt til 15,2 pst. Og det er 8 pst. av studentene begge årene som får karakteren E, altså laveste ståkarakter. Høyre mener det er viktig å ha høye ambisjoner for lærernes faglige kvalifikasjoner i matematikk og i grunnleggende ferdigheter. Vi er jo i en situasjon hvor vi faktisk kan oppleve at elever i ungdomsskolen kommer til å ha bedre faglige kvalifikasjoner enn de lærerne som skal stå i klasserommet og undervise dem. Så jeg lurer på: Hva slags ambisjonsnivå har kunnskapsministeren for fremtidens matematikklærere? Mener statsråden at det er akseptabelt med lærere som så vidt berger en ståkarakter i faget matematikk, eller vil statsråden nå vurdere å heve opptakskravet i matematikk ved lærerutdanningen?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-11-07:
Ja, matematikknivået hos lærerstudentene er for dårlig. Når det er så mange lærerstudenter som stryker, betyr det at vi har en stor utfordring. Vi vet at mange har svake kunnskaper når de kommer inn på universiteter og høyskoler, og dessverre er resultatene svakere enn forventet også senere i utdanningene. Det er noe som det haster å gjøre noe med. Jeg er veldig opptatt av at vi skal få gode matematikklærere. Jeg har allerede hatt et møte med Nasjonalt råd for lærerutdanning, for å drøfte de utfordringene vi har. Lærerutdanningsreformen har ført til en positiv utvikling på noen områder, og i tillegg til de langsiktige endringene som er i gang, trenger vi nå tiltak som kan virke raskt. Jeg vil derfor innkalle lærerutdanningene, Nasjonalt senter for matematikk i opplæringen og studentene til et møte snarest for å drøfte og konkretisere hva som må og kan gjøres. Jeg ønsker å gi Matematikksenteret og lærerutdanningene i oppdrag å samarbeide om to kurs – ett for studenter og ett for lærerutdannerne. For studenter ønsker jeg intensivkurs som kan løfte deres matematikkompetanse opp på et tilfredsstillende nivå. Matematikksenteret har hatt suksess med sine tilbud innenfor Ny GIV, og jeg vil be senteret om å foreslå hvordan innholdet i etterutdanningskurs, som de tilbyr ungdomsskolelærere, også kan inngå i grunnutdanningen av nye lærere. Denne problemstillingen vil være utgangspunkt for å utvikle et kurs for lærerutdannerne. I tillegg vil jeg gi Matematikksenteret og lærerutdanningene i oppdrag å utvikle en test som gir informasjon om studentenes ferdigheter i matematikk når de starter i lærerutdanningen. Tiltakene vil representere et løft for grunnskolelærerutdanningen, og vil gå parallelt med andre tiltak som allerede er satt i gang i grunnskolen, videregående opplæring og lærerutdanningen for å heve matematikkompetansen blant elever, lærere og i samfunnet for øvrig. Jeg minner også om at Stortinget har vedtatt å trappe opp finansieringen av grunnskolelærerutdanningene over noen år. Fra 2016 vil den samlede økningen til disse utdanningene være 160 mill. kr årlig. Jeg forutsetter at universitetene og høyskolene bruker disse midlene til aktivt, systematisk og målrettet arbeid for å utvikle og styrke kvaliteten i de nye grunnskolelærerutdanningene. Jeg vil også be Følgegruppen for ny grunnskolelærerutdanning om å se spesielt på hvordan den enkelte utdanningsinstitusjon skaffer seg oversikt over studentenes kompetansenivå i matematikk, og hvordan de legger opp undervisningen når det gjelder dette. Til slutt vil jeg understreke at jeg har store forventninger til at styrene ved de enkelte institusjonene som tilbyr grunnskolelærerutdanning, tar tak i de utfordringene utdanningene står overfor, og bidrar til å realisere den kvaliteten på utdanningene som samfunnet trenger.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-11-07:
Dette er lagt opp slik at rammeplanene er på et ganske overordnet nivå – det er jo representanten Aspaker godt kjent med – og så er det utdanningsinstitusjonene som har plikt til å legge opp en innholdsmessig god utdanning. Men jeg går nå mye lenger i å gå inn i hva som er den enkelte institusjons diskusjon og utarbeiding av kvalitet i det opplegget, nettopp fordi vi ikke kan akseptere at lærere har så lavt nivå på sine matematikkunnskaper som det vi nå ser antydninger til. Det er derfor jeg helt konkret tar disse utgangspunktene: å få til kartlegging av hva studentene faktisk kan når de begynner, og krav og forventninger til institusjonene om at de legger opp matematikkundervisningen slik at man tar utgangspunkt i de eventuelt manglende ferdighetene til studentene. Med tett samarbeid og dialog med både Matematikksenteret og utdanningsinstitusjonene må vi ta et felles ansvar for å forbedre kunnskapene her.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-11-07:
Som representanten Aspaker er kjent med, er lærerutdanningene nå lagt om sånn at de som skal undervise i matematikk på ungdomstrinnet, skal ha 60 studiepoeng i matematikk som utgangspunkt. Så jeg tror vi har et bedre utgangspunkt for matematikkundervisningen i ungdomsskolen enn det representanten Aspaker gir uttrykk for. Men det er jo sånn at grunnlaget for det man lærer i ungdomsskolen, kommer på barnetrinnet, og det er særlig her det er grunn til å være bekymret over det nivået som er i matematikk. Så er spørsmålet: Hvis vi da innførte opptakskrav om karakteren 4 i matematikk over natta, hva ville så skjedd? Jo, da ville 40 pst. av dem som søker på lærerutdanningene, ikke kommet inn. Hvis vi hadde krav om 4 i matematikk og norsk, ville 70 pst. av dagens lærerskolestudenter ikke hatt poeng nok til å komme inn. Det hadde ført til en alvorlig krise når det gjelder lærerrekruttering. Derfor er min innfallsvinkel heller i nært samarbeid og med klare krav til institusjonene å sørge for at man har et helt annet trykk på matematikkopplæringen under lærerutdanningen, sånn at vi sikrer oss at kvaliteten på de lærerne som uteksamineres, er god.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-11-07:
Representanten Svein Harberg viser til resultatene fra årets nasjonale prøver og spør hvilke initiativ jeg vil ta for å snu den negative utviklingen når det gjelder elevenes leseferdigheter. Representanten er særlig opptatt av tidlig innsats. Jeg skal komme tilbake til at premissene for dette spørsmålet er helt feil. Formålet med de nasjonale prøvene er å vurdere i hvilken grad skolen lykkes med å utvikle elevenes ferdigheter i lesing, regning og engelsk. Nasjonale prøver skal primært gi styringsinformasjon til skolene, til kommunene og til nasjonale myndigheter. Det er også forutsatt at prøvene skal komme til nytte for den enkelte elevs pedagogiske utvikling i samarbeid mellom lærer, elev og foresatte. Nasjonale prøver er ikke prøver i fag, men i grunnleggende ferdigheter i alle fag. Prøvene i lesing og regning tar derfor ikke bare utgangspunkt i kompetansemålene i norsk og matematikk, men også i andre fag der mål for lesing og regning er integrert. Prøvene i engelsk skiller seg fra de to andre prøvene ved at de tar utgangspunkt i kompetansemål i ett fag. Det er viktig å være oppmerksom på at de nasjonale prøvene er ulike fra år til år og derfor ikke gir informasjon om utvikling i elevenes resultater over tid. Vi er opptatt av at lærere og elever skal kunne bruke oppgavene i opplæringen og vurderingsarbeidet etter at prøvene er avholdt. Det er derfor valgt å legge ut alle oppgavene som brukes. Dette gjør det foreløpig umulig å sammenligne prøver for å beregne endringer fra et år til et annet. Det er altså ikke slik at man kan si at årets nasjonale prøver er noe bevis for en negativ utvikling eller at vi ikke lykkes med tidlig innsats. Kommuner og skoler bør likevel bruke prøvene til å se om de har forbedret seg eller ikke i forhold til andre – kommuner de sammenligner seg med, fylket eller landet. Informasjon om norske elevers utvikling over tid og på nivå får vi fra de internasjonale undersøkelsene som PISA, TIMSS og PIRLS. PISA lesing viste i 2010 en positiv utvikling i norske ungdomsskolelevers leseferdigheter. PIRLS-resultatene, som offentliggjøres i desember, vil vise hvilken utvikling norske elevers leseferdigheter på 4. og 5. trinn har hatt. Vi har holdt et kontinuerlig trykk på lesing i grunnopplæringen fra strategien Gi rom for lesing! 2003–2007, innføring av lesing som en av de grunnleggende ferdighetene i Kunnskapsløftet i 2006. Timetallet i norsk ble utvidet fra 2008, og samtidig ble læreplanen justert for å styrke leseferdigheten, særlig på de tidligste årstrinnene. Lesesatsingen for 2011–2014 omfatter en rekke tiltak, både kompetansehevingstiltak og lesestimuleringstiltak. I 2013 fastsetter jeg ny læreplan i norsk, sammen med reviderte læreplaner for engelsk, matematikk, samfunnsfag og naturfag. Til grunn for dette arbeidet ligger et rammeverk for grunnleggende ferdigheter.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-11-07:
Det er ikke mulig å trekke den konklusjonen ut fra de nasjonale prøvene i år. Det vi vet når det gjelder framgang i lesing fra PISA 2006–2009, er at vi særlig har lyktes med å løfte dem som leser dårligst. Det er faktisk sånn at de som lå på de laveste nivåene, har tatt igjen så mye som et helt skoleår i forhold til hvor mange poeng over 2006 de ligger. Så vi er på riktig vei når det gjelder dette. De nasjonale prøvene er ikke ment å måle nivå, og de er ikke ment å måle trend. De er ment som et utgangspunkt for skoler til å sammenligne seg for å se hvordan de ligger an i forhold til et nasjonalt gjennomsnitt. Så jeg mener at vi allerede driver med det som virker, nemlig økt vekt på tidlig innsats og økt opplæring i lesing – at man ikke venter på at elever kanskje leser litt bedre av seg selv, men setter i gang raskt. I tillegg har vi jo nå hatt så pass mange som 3 600 lærere i løpet av dette skoleåret som får etterutdanning med hensyn til å treffe de elevene som gjør det dårligst i lesing, skriving og regning.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-11-07:
Jeg gjentar at det er PISA og PIRLS som gir oss informasjon om utvikling på nivå og trender i elevenes kunnskaper, og PIRLS kommer jo nå i desember, så da får vi ny oppdatering av hvordan 4.- og 5.-klassingene ligger an når det gjelder lesing. De nasjonale prøvene er virkemidler som skal brukes annerledes. Så er det en veldig interessant debatt som pågår i Utdanningsforbundet om en sertifiseringsordning – og rett og plikt til videreutdanning. Jeg synes det er veldig interessant at de tar den diskusjonen, og jeg synes det er veldig bra at profesjonene går foran i diskusjonen. Jeg er veldig opptatt av at hvis vi skal gå i den retningen, må vi finne et system for hvordan man vurderer lærere underveis som ikke medfører et unødig omfattende byråkrati. Jeg er veldig opptatt av at vi må finne den rette balansen mellom kontroll og effekt, og jeg synes allerede vi har en stor utfordring når det gjelder å bekjempe byråkratiet innenfor skolesektoren.
Svein Harberg (Høyre), 2012-11-07:
Jeg har følgende spørsmål til kunnskapsministeren: «Resultatene fra årets nasjonale prøver viser en negativ utvikling og en økning i antall elever på laveste mestringsnivå på 5. trinn. Dette viser at vi ikke lykkes med tidlig innsats i skolen. Manglende leseferdigheter blir en utfordring for disse elevene i videre skolegang. Dette krever nye tiltak både i skolen og i lærerutdanningen. Hvilke initiativ vil statsråden ta for å snu den negative utviklingen når det gjelder elevenes leseferdigheter?»
Svein Harberg (Høyre), 2012-11-07:
Jeg takker statsråden for svaret, som jeg nok syntes var noe underlig. Det er altså slik, som statsråden sa, at formålet med prøvene er å gi styringssignal, men det er også styringssignal til statsråden, som har et overordnet ansvar for barnehagen, grunnutdanningen og helt opp til og med lærerutdanningen. Og det er et faktum at det er et økt antall elever på laveste mestringsnivå i leseferdigheter. Det bekymrer oss i Høyre, og jeg trodde det bekymret statsråden veldig. Spørsmålet er: Hva gjør vi for å gripe fatt i dette nå? Ja, det er satt i gang tiltak, det er satt i gang økte ressurser, men vi ser altså ikke at vi greier å løfte dem som sliter mest med lesing slik som det ser ut nå. Da forventer jeg at statsråden griper fatt i det, og det er de tiltakene jeg spør om. Hva vil statsråden gjøre nå for å finne ut hvorfor det er sånn? Og hva kan vi gjøre for å hjelpe disse elevene slik at de kan tilegne seg kunnskap framover?
Svein Harberg (Høyre), 2012-11-07:
Jeg registrerer at statsråden ikke vil forholde seg til resultatene i nasjonale prøver, og ikke tar det som styringssignal for sin oppfølging overfor skoleeiere når det gjelder utdanning og mestring i leseferdigheter, men viser til andre tester. Det synes jeg er skremmende. Utdanningsforbundet har selv den siste tiden tatt klart til orde for å få på plass systemer som skal sikre kvaliteten hos lærerne, både hos dem som er i utdanning, og de ca. 3 pst. nye lærere som vi utdanner hvert år. Når statsråden viser til de nye, betyr det altså at i løpet av 12–13 år har vi 30 pst. nye lærere ute, men vi har en stor gruppe som er der allerede. Jeg registrerte at statsråden på Utdanningsforbundets møte nå ikke ga noen tilbakemeldinger på de kvalitetssikringssystemene som Utdanningsforbundet har luftet. Vil hun nå gå positivt inn i disse tiltakene?
Svein Harberg (Høyre), 2012-11-07:
Jeg vil innledningsvis bare kommentere at det er to forskjellige spørsmål om samme sak, men veldig forskjellige spørsmål. Det var det ene. Det andre var at det er både hyggelig og spennende å møte statsråden i en for oss ny posisjon. Vi har vært sammen i komité, og jeg ser fram til samarbeid om livssynssaker. Da har jeg følgende spørsmål til kulturministeren: «Endring i telling av medlemmer i Den norske kirke, og dermed endret beregningsgrunnlag for tilskudd til andre trossamfunn, har gjort at de andre trossamfunnene har fått varsel om reduksjon i sine tilskudd for 2013. Samtidig har Den norske kirke fått økning i sine tilskudd. Kuttene til andre trossamfunn er ikke omtalt i noen saksdokumenter, og det er rimelig å anta at konsekvensen var utilsiktet. Hvordan vil statsråden nå rette opp i denne urimelige forskjellsbehandlingen?»
Svein Harberg (Høyre), 2012-11-07:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er riktig at ny tellemåte har vært omtalt, men konsekvensene, at det påvirker negativt de andre trossamfunnene, har ikke vært omtalt – det er ikke alt en får plass til på syv linjer i et spørsmål i spørretimen – så det er helt riktig. Det er også riktig at det er utgangspunktet som er blitt redusert, nemlig at det er andre tall som ligger til grunn. Mitt spørsmål gikk nærmest på om dette var en bevisst sak – altså at den nye tellingen ville redusere overføringene til de andre, altså grunnlaget for overføringene til de andre. I så tilfelle er det i hvert fall åpenbart at de andre trossamfunnene ikke har fanget opp det, og ble veldig overrasket da de til sammen fikk varsel om nærmere 6 mill. kr i kutt i forhold til det som hadde vært før. Det er underlig hvis dette skulle være et bevisst innsparingstiltak på sektoren.
Svein Harberg (Høyre), 2012-11-07:
Takk igjen for tydelige svar. Det siste spørsmålet mitt går egentlig på akkurat det med beregning, for her har det kommet en ny tellemåte som er beregnet, som ikke påvirker overføringene til Kirken, men som påvirker overføringene til andre. Da synes jeg nok, når jeg leser papirene og leser bakgrunnen, at det virker noe usikkert med disse beregningstallene. Kunne statsråden gjøre noe for å ordne opp i det? Det er klart at det ligger en kime til uenighet i usikre beregninger på dette. Her bør en vel få på plass trygge og gode ordninger for telling.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2012-11-07:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til arbeidsministeren: «Familier med syke barn har siden 2010/2011 mistet pleiepenger etter at Nav foretok en ny juridisk fortolkning av regelverket. Det er barn med store hodeskader, med ME, med alvorlig langvarige sykdommer med mer som trenger pleie og omsorg fra foreldrene hele døgnet. Noen er så syke at de i perioder, ofte gjennom mange år, ikke kan gå verken på skole eller i barnehage. Vil statsråden endre regelverket og Navs fortolkning av kronisk sykdom, slik at foreldre fortsatt kan få pleiepenger slik det tidligere var praktisert?»
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2012-11-07:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg vil sitere tidligere statsråd Bjurstrøm, som i 2011 sa her i Stortinget: «Praksisen er lagt om, og jeg kan ikke nå garantere at alle som har fått pleiepenger tidligere, vil fortsette å få det med den nye ordningen.» Det som er problemet her, er at Nav definerer kronisk sykdom som varig allerede etter to år. Da er det svært mange som faller utenfor retten til pleiepenger, og det er en del kroniske sykdommer – ikke minst ME, som nå heldigvis er tatt inn på denne listen – som kan vare lenger enn to år. Disse barna kan være meget syke, også etter at det har gått to år etter at de fikk sykdommen. Disse barna kan jo ikke være alene hjemme. Er det da bedre at det kommer fremmede inn i hjemmet enn at f.eks. foreldrene videre får pleiepenger? Jeg er ute etter at man faktisk også den gangen kunne ha endret regelverket.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2012-11-07:
Jeg antar at statsråden vet at omsorgslønn og hjelpestønad ikke på noen måte kan kompensere for pleiepenger dersom man snakker om svært, svært syke barn. Sissel Berg Haveraaen har i Tidsskrift for Den norske legeforening nr. 14 i år skrevet en veldig god artikkel om endringene som har skjedd innenfor dette med pleiepenger de siste årene, og hun sier: «Dette har ført til flere begrensninger som følge av paragrafenes definisjon av varig, alvorlig sykdom, startfasen av en sykdom, progredierende sykdom og gradering av tilsyn.» Jeg vil spørre statsråden helt direkte, for Kaasa-utvalget kommer ikke med noen særlige forslag til endringer, og de bruker også begrepene «varig, alvorlig sykdom», på samme måte som Nav gjør i dag. Vil statsråden love meg å vurdere kapittel 9, slik at pleiepenger kan ytes så lenge det er nødvendig, uavhengig av diagnose og varighet når barnet må ha døgnkontinuerlig hjelp fra foreldrene – også om natten? Da kan jo ikke foreldrene gå på jobb.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2012-11-07:
Spørsmålet som representanten tar opp, gjelder pleiepenger etter folketrygdloven § 9-11. Pleiepenger gis til foreldre til barn med livstruende eller svært alvorlig sykdom som trenger kontinuerlig tilsyn og pleie. Dersom sykdommen er varig, foreligger det ikke rett til pleiepenger, med unntak av i startfasen, i ustabile perioder eller ved svært alvorlig tiltagende sykdom. Representanten hevder at Arbeids- og velferdsetaten har foretatt en ny juridisk fortolkning av regelverket, slik at foreldre mister pleiepenger. Det må bero på en misforståelse. Nav foretok for et par år siden en administrativ omorganisering hvor behandlingen av pleiepengesaker ble sentralisert til fylkesvise forvaltningsenheter fra lokal nivå – det var altså på lokalt nivå før, og så ble det flyttet opp til fylkesplan. Det ble gjort for å sikre likebehandling og for at det skulle være lik praktisering av det regelverket vi har. Jeg er kjent med at man etter omorganiseringen oppdaget at det var tilfeller hvor det hadde vært ulik praksis på lokalt nivå. Ved gjennomgang av saker hvor det var søkt om fornyet periode med pleiepenger, var det i flere saker innvilget pleiepenger uten at dette var i tråd med regelverket. Dette kunne f.eks. være fordi sykdommen nå måtte anses for å være varig, eller fordi kravet om svært alvorlig sykdom ikke var oppfylt. Etaten plikter å avslå krav om, eller stanse, utbetaling av pleiepenger når vilkårene ikke er oppfylt. Etaten har altså ikke foretatt noen generell innstramming av praksis eller regelverk, men det er tatt grep for å sikre likebehandling og praksis i tråd med regelverket. Representanten nevner ME spesielt. Jeg kan opplyse om at Arbeids- og velferdsdirektoratet nylig – våren 2012 – innlemmet ME på listen over sykdommer, noe som etter en konkret vurdering kan gi rett til pleiepenger. Som kjent foreslo Kaasa-utvalget, som la fram sin innstilling 17. oktober i fjor, bl.a. en utvidelse av pleiepengeordningen. Helse- og omsorgsdepartementet er nå, i samarbeid med mitt departement, i gang med det viktige oppfølgingsarbeidet av denne utredningen. Da vil vi se på omsorgslønn, pleiepenger og hjelpestønad i en sammenheng – to stønader er statlige gjennom folketrygden og én er kommunal – for å få en hensiktsmessig fordeling av disse pengene, slik at det kan gi en god støtte til familier som er i en vanskelig situasjon.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2012-11-07:
Det er jo nettopp behovet for å få vite om det er behov for å endre regelverket som ligger til grunn for Kaasa-utvalgets arbeid, og som vi vil følge opp, for det finnes også andre stønader for den gruppen som Laila Dåvøy snakker om, nemlig omsorgslønn og hjelpestønad. I noen tilfeller kan det være rett stønad for de familiene som har blitt fratatt pleiepenger, for det skal ikke være en varig stønad slik regelverket er i dag.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2012-11-07:
Da må vi i tilfelle se på inngangskriterier for disse pleiepengene, for det som er forskjellen på pleiepenger og andre typer offentlige stønader, er jo at disse er basert på de samme prinsippene som sykepenger, nemlig 100 pst. dekning. Dette er en stønad som heller ikke reguleres i forhold til G, slik at hvis du får pleiepenger når barnet er 2 år og får det til barnet er 18, vil det i utgangspunktet ikke være en stønad som er regulert. Så jeg mener at en skal se disse stønadene i en sammenheng – både omsorgslønn, pleiepenger og hjelpestønad – men vi kan ikke videreføre dette som en varig ordning med de inngangskriteriene som er for denne støtten i dag.
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2012-11-07:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til fornyings-, administrasjons- og kirkeministeren: «Flere bispedømmer melder om manglende presteressurser. Dette gir kutt i antall gudstjenester og andre kirkelige handlinger, mot menighetens ønsker. Enkelte steder i landet flyttes prester fra distriktet til sentrale strøk. Arbeidsforskningsinstituttet har gjennomført en undersøkelse på arbeidsmiljøet i Kirken. Det kom frem at én av fem prester er utbrent. Knapphet på prester gjør at det blir et stort arbeidspress på den enkelte. Er statsråden bekvem med egen arbeidsgiverpolitikk og med dagens presteressurser?»
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2012-11-07:
Jeg takker for svaret, og jeg registrerer at statsråden presiserer at det er av avgjørende betydning at det er nok prester i Den norske kirke for at den skal være en åpen og aktiv folkekirke. I tillegg viser hun til at flere tiltak er igangsatt. Men dette står i misforhold til det som statsråden sier, og det som oppleves ute blant prestene. I årevis har det vært sånn at antall prestestillinger har blitt kuttet, f.eks. er status fra Bjørgvin bispedømme at tre–fire stillinger er lagt ned, og flere skal bli lagt ned. I Stavanger bispedømme ble det i 2009 kuttet fire stillinger, og de fikk tilført to og en halv nye stillinger i 2011. Statsråden sier også at det er bispenes ansvar å fordele disse stillingene. Men hvor ligger ansvaret for å finansiere disse stillingene, som er nødvendig for nettopp å opprettholde at det kan være en prest i hver menighet?
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2012-11-07:
Jeg syntes det var greit å få en presisering – at det er regjeringens ansvar å finansiere prestestillingene. Nå er det også sånn at i det som ble lagt fram, det tallet som ble presentert, ligger det godt og vel 60 stillinger som er finansiert av andre enn staten. Mitt spørsmål videre blir da til statsråden: Hvilken betydning har den statlige finansieringen for det arbeidspresset som prestene opplever i dag i den situasjonen? Føler statsråden at hun har et ansvar for å komme med flere midler, sånn at prestene slipper å oppleve det presset som de har i dag? Det er sjelden vi har en yrkesgruppe som er så ærekjær og så ansvarsbevisst som prestene faktisk er – de presser seg og går på jobb nesten uansett hvilken tilstand de er i.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-11-07:
Prestetjenesten er av avgjørende betydning for at Den norske kirke skal kunne opprettholdes som en landsdekkende kirke. Formålet med bevilgningene til prestetjenesten er at alle landets menigheter skal være betjent av prest. Kirkemedlemmer skal ha tilgang på gudstjenester og kirkelige handlinger som dåp, konfirmasjon, vigsel og gravferd, i sin lokale kirke. Det har gjennom det siste tiåret vært gjennomført flere tiltak for å styrke prestedekningen og sikre prestene bedre arbeidsvilkår. Ny fritidsavtale, ny beredskapsordning og ny organisering av prestetjenesten med større mulighet for lokal tilpasning og samarbeid mellom prestene i et prosti – ofte benevnt som prostereformen – har vært viktige tiltak. Bevilgningene til prestetjenesten har økt med bakgrunn i disse endringene, noe som bl.a. har ført til at det er opprettet flere prestestillinger, og at prestene har fått bedre lønns- og arbeidsvilkår. Arbeidet med å videreutvikle prestetjenesten og sikre prestene gode rammevilkår vil fortsatt ha høy prioritet. Det er biskopene og bispedømmerådene som har ansvaret for fordeling av presteressurser mellom menighetene i det enkelte bispedømme. Jeg tror det alltid vil være slik at de budsjettrammene som bevilges, vil oppleves som knappe. Samtidig er det slik at endringer i befolkningsstrukturen, med stor befolkningsvekst i enkelte områder og fraflytting i andre, utfordrer den tradisjonelle organiseringen av prestetjenesten. At bispedømmene i lys av dette gjennomgår bruken og fordelingen av presteressursene, ser jeg som et positivt uttrykk for vilje og evne til omstilling. Jeg har tillit til at biskopene og bispedømmerådene i dette arbeidet ivaretar og balanserer menighetenes behov for prestetjeneste på en forsvarlig måte. Den nylig gjennomførte arbeidsmiljøundersøkelsen ser jeg som en viktig referanse for Kirken i å forbedre arbeidsmiljøet blant sine ansatte. For prestenes vedkommende mener jeg at de muligheter som prostereformen gir for en aktiv og støttende personalpolitikk, ikke er utnyttet godt nok. Departementet har derfor igangsatt en evaluering av reformen. Jeg er overbevist om at evalueringen vil gi oss verdifull kunnskap for den videre utformingen av personalpolitikken overfor prestene. Vi har i tillegg bedt Bispemøtet utarbeide et helhetlig forslag om et innføringsprogram for prester. Bevilgningene til Den norske kirke og til prestetjenesten har økt de siste årene. Viktige reformer av personalpolitisk karakter er gjennomført. Samlet sett mener jeg dette har bidratt til å styrke Kirkens og prestenes arbeidsvilkår og videreføre Den norske kirke som en landsdekkende folkekirke. Bispedømmerådene arbeider kontinuerlig med å fordele presteressursene for å møte bemanningsutfordringene og bedre prestenes arbeidssituasjon.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-11-07:
Det må ikke være noen tvil om at de endringene som er skjedd med organiseringen av Den norske kirke, ikke endrer noe på ansvaret for finansieringen. Det er regjering og storting som har ansvaret for å finansiere prestetjenesten, og det har den siste tiårsperioden blitt 75 flere prestestillinger i Den norske kirke. Samtidig, i perioden etter 2005, har antall medlemmer i Den norske kirke gått ned med over 100 000. Det er 1 500 færre vigsler i Den norske kirke, og det er over 3 000 færre dåpshandlinger som blir utført årlig. Det betyr at det er mindre av de kirkelige aktivitetene som gjennomføres, så hver enkelt prest har gjennom det fått en mindre arbeidsbyrde. Men så tror jeg at det er krevende å være prest. De står i krevende utfordringer. Det er et krevende yrke, det krever mye av deg. Derfor må vi ha fokus på ledelse, og det er jo prostereformen løsningen på.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-11-07:
Ja, både regjering og storting har et ansvar for at vi har en landsdekkende folkekirke, og det mener jeg vi viser med de 1,6 mrd. kr vi overfører til Kirkerådet for å ha en landsdekkende prestetjeneste. Det er bispedømmerådene som får de pengene for å sørge for at vi har en tilfredsstillende ordning i hvert enkelt bispedømme. Så har det blitt flere prester. Det har blitt færre kirkelige handlinger som skal utføres. Det har blitt færre medlemmer. Da mener jeg at vi kanskje ikke bare skal se på bevilgningene, men vi er nødt til å se på den ledelsen som utføres. Vi må se på om de prestene som er nyutdannet, og som kommer inn i tjeneste, får nok støtte for å utføre de arbeidsoppgavene de skal gjøre. Da mener jeg at en evaluering av prostereformen er helt nødvendig for å se om vi har organisert godt nok og fått nok ut av prostereformen. Så har jeg veldig stor tro på at vi må følge opp de nye prestene på en god måte. Derfor tror jeg et informasjonsprogram vil være bra for å sørge for at flere står i stilling.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2012-11-07:
Eg opplever at representanten Harberg har eit engasjement for at trus- og livssynssamfunn utanfor Den norske kyrkja skal ha gode og føreseielege økonomiske forhold, og det er eit engasjement som eg deler. Eg oppfattar at representanten knyter sitt spørsmål til endringane i berekningsgrunnlaget for satsen til tilskot til trus- og livssynssamfunn, som eg registrerer har vore eit diskusjonstema mange stader. Det er ikkje riktig at det ikkje er omtala i noko saksdokument – det vart meldt i statsbudsjettet for 2011 og i statsbudsjettet for 2012 at endringane ville kome, og så har me i statsbudsjettet for 2013 meldt at for 2013 vil endringane gjere seg gjeldande. Med andre ord har endringane vore melde i god tid. Me har òg teke opp saka i møte med Samarbeidsrådet for tros- og livssynssamfunn, som har vorte bedt om å kome med innspel. Så er spørsmålet om endringane er urimelege. Tilskotsordningane for trus- og livssynssamfunn utanfor Den norske kyrkja er rettigheitsbaserte, og dei er lovfesta i lov om trudomssamfunn og ymist anna og i lov om tilskot til livssynssamfunn. Satsen på tilskot vert berekna ut frå statens utgifter til Den norske kyrkja og talet på medlemer i Den norske kyrkja. Av kyrkjelovas § 3-1 framgår det at òg utvandra norske statsborgarar kan vere medlemer i Den norske kyrkja, og følgjeleg òg er ein del av berekningsgrunnlaget til tilskotssatsen for trus- og livssynssamfunna utanfor Den norske kyrkja. Heile tida har utvandra medlemer med norsk statsborgarskap i trus- og livssynssamfunna utanfor Den norske kyrkja vore rekna med når tilskotet har vore tildelt dei, men utvandra medlemer med norsk statsborgarskap i Den norske kyrkja har av ulike grunnar ikkje vore rekna med når satsen har vore fastsett. Det burde dei av likebehandlingsomsyn ha vore. Det betyr at eg ikkje er einig med representanten i at denne likebehandlinga av Den norske kyrkja og dei andre trus- og livssynssamfunna er å rekne som urimeleg forskjellsbehandling. Trus- og livssynssamfunna skal ha gode vilkår. Deira statstilskot vert berekna ut frå tre moment: Det første er statens budsjetterte utgifter til Den norske kyrkja, det andre er talet på medlemmer i Den norske kyrkja, og det tredje er talet på medlemmer i det enkelte trus- og livssynssamfunn utanfor Den norske kyrkja. Det betyr at når staten aukar sine budsjetterte utgifter til Den norske kyrkja, sånn som representanten Harberg påpeiker i spørsmålet sitt, kjem det dei andre trus- og livssynssamfunna til gode. Eg gjer merksam på at Fornyings-, administrasjons- og kyrkjedepartementet, som foreslår kyrkjebudsjettet, har foreslått ein auke, og det har følgjeleg òg Kulturdepartementet. I statsbudsjettet for 2013 er det sett av ca. 230 mill. kr i tilskot til trus- og livssynssamfunn utanfor Den norske kyrkja. Det er ein auke på meir enn 20 mill. kr i forhold til saldert budsjett for 2012.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2012-11-07:
Eg skjønar at det spørsmålet vart stilt på den måten, for det har jo vore utgangspunktet for den offentlege diskusjonen. Eg kan vere så tydeleg som å seie at det ikkje er tilsikta som eit budsjettinnsparingstiltak. Eg trur òg at det er for tidleg å konkludere om korleis det vil påverke trus- og livssynssamfunna, for korleis det påverkar dei, avheng av korleis ein til slutt bereknar talet på utvandra med norsk statsborgarskap. Korleis ein bereknar det, har òg vore gjenstand for diskusjon. Det er ein diskusjon som eg har forståing for, fordi det har vore vektige argument for ulike måtar å berekne talet på ein presis måte på. Eg vil arbeide for at ein reknar ut det talet på ein mest mogleg presis måte, sånn at dei konsekvensane det får, er rettferdige og rimelege.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2012-11-07:
Eg er einig i at me treng trygge, gode berekningsmåtar for dette, og eg vil arbeide for at ein får akkurat det. Så får me konkludere på kva konsekvensar det får for trus- og livssynssamfunna når me har berekningsmodellen endeleg konkludert på plass. Som sagt har eg i alle fall forståing for ein del av innvendingane som er reiste mot han. Berre for å seie det kort: Ein reknar talet på utvandra med norsk statsborgarskap sånn at ein tek talet og trekkjer frå prosentvis utanlandske statsborgarar og prosentvis talet på personar over 80 år. Det har vore vektige argument for å berekne det på andre måtar, og eg vil gjerne at det skal vere så eksakt som mogleg.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2012-11-07:
Eg opplever at representanten Eriksen i mange samanhengar har vist engasjement for trus- og livssynssamfunna utanfor Den norska kyrkja og i Den norske kyrkja, og at dei skal ha gode og føreseielege økonomiske forhold. Det er eit engasjement som eg respekterer og deler. Eg oppfattar at representanten knyter sitt spørsmål til endringane i utrekningsgrunnlaget for satsen til tilskot til trus- og livssynssamfunn på same måte som representanten Harberg, og at representanten Eriksen knytter ein del av spørsmålet sitt til trus- og livssynssamfunna som integreringsarenaer. Representanten Eriksen har rett i at ein del slike trus- og livssynssamfunn er svært gode integreringsarenaer. Men me kan ikkje sjå bort frå at ein del av dei òg er svært dårlege integreringsarenaer. Men utrekninga av tilskotet dei får, blir ikkje knytt til graden av integrering i samfunnet fordi formålet med det økonomiske tilskotet til trus- og livssynssamfunnet utanfor Den norske kyrkja, måten det blir rekna ut på, er ikkje integrering, men likebehandling av desse samfunna og Den norske kyrkja. Så er det to omgrep representanten Eriksen brukar i sitt spørsmål, som eg trur det er naturleg å knyte nokre merknader til. Det eine omgrepet er «uforutsette» i formuleringa «uforutsette økonomiske kutt», og det andre er ordet «kutt». Me kan begynne med det første. Endringane i berekningsgrunnlaget for satsane til trus- og livssynssamfunna er etter mitt skjønn ikkje uføreseielege, fordi dei vart melde i statsbudsjettet for 2011 og statsbudsjettet for 2012, og fordi det i statsbudsjettet for 2013 er meldt at dei vil gjere seg gjeldande frå 2013. Så er spørsmålet om endringane medfører kutt for trus- og livssynssamfunna utanfor Den norske kyrkja. Det som er viktig, er jo at det vil vere fleire personar som inngår i utrekningsgrunnlaget for tilskotssatsen fordi ein reknar med fleire i Den norske kyrkja. Men så fremt den totale kaka som vert fordelt, òg er større, betyr ikkje denne endringa nødvendigvis ein nedgang i tilskotet til trus- og livssynssamfunna. Fornyings-, administrasjons- og kyrkjedepartementet har foreslått at statens løyvingar til Den norske kyrkja i 2013 vert auka, og det har følgjeleg òg Kulturdepartementet foreslått for statstilskotet til trus- og livssynssamfunna utanfor Den norske kyrkja. Det er ein auke på meir enn 20 mill. kr i forhold til saldert budsjett i 2012. Så held eg gjerne kontakten med trus- og livssynssamfunna fram til me landar ein fornuftig berekningsmodell for talet på utvandra medlemmer av Den norske kyrkja med norsk statsborgarskap, sånn at han kan vere mest mogleg presis og rimeleg.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2012-11-07:
Eg er einig med representanten Eriksen i at i alle fall diskusjonen som dette har skapt, fører med seg nokre utfordringar. Eg vil understreke at når det gjeld trus- og livssynssamfunna utanfor Den norske kyrkja, har ein heile tida rekna med talet på utvandrarar med norsk statsborgarskap, sånn at det har vore ein del av berekninga av totaltilskotet som det enkelte trus- og livssynssamfunn skal få. Så handlar endringane som me har lagt opp til i statsbudsjettet for 2013, utelukkande om korleis ein reknar talet på medlemmer frå Den norske kyrkja som grunnlag for satsen for trus- og livssynssamfunna utanfor Den norske kyrkja – at det skal vere i tråd med både lover og regelverk og i samsvar med måten ein bereknar det på for trus- og livssynssamfunna i dag.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2012-11-07:
No er det tilskotet som ein gjev til trus- og livssynssamfunna utanfor Den norske kyrkja – som representanten Eriksen òg påpeiker – knytte til løyvingane til Den norske kyrkja og talet på medlemmer der. Det inneber då at ein ikkje gjev – kva skal eg seie – tilleggstilskot eller andre tilskot til det same føremålet, men at ein legg til grunn den berekningsmodellen. Så er det jo ein ærleg sak om ein ønskjer å endre gjeldande lovar og regelverk, om ein ønskjer å gi ytterlegare finansiering til ulike trus- og livssynssamfunn. Men dette er altså den berekningsmodellen som ein har lagt til grunn til no, og som ein meiner gjev ein rimeleg likebehandling mellom Den norske kyrkja og trus- og livssynssamfunna utanfor Den norske kyrkja.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2012-11-07:
Jeg har også den glede å stille kulturministeren et spørsmål: «Mange tros- og livssynssamfunn utenfor Den norske kirke er i sterk vekst. Tros- og livssynssamfunn har en viktig rolle som integreringsarena i det norske samfunnet. For å kunne utføre denne viktige samfunnsoppgaven er de avhengig av forutsigbare økonomiske rammer. Uforutsette økonomiske kutt vil kunne gjøre det vanskeligere å betjene medlemmene på en god måte. Hvordan vil statsråden bidra til å sikre økonomisk forutsigbarhet for tros- og livssynssamfunn utenfor Den norske kirke?»
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2012-11-07:
Jeg tror det er riktig at begrepet «kutt» er upresist, for på grunn av trosopplæringsreformen har man fått et større tilskudd enn man hadde før. Det som jeg tror er utfordringen i denne saken, er: Ta et eksempel som Den katolsk kirke, som på grunn av medlemsstrukturen som Den katolske kirke har, betjener mange flere medlemmer enn det de faktisk får tilskudd til. De har også et behov for trosopplæring, og i deres trosopplæringsmidler er denne endrede beregningsmodellen gitt et reelt kutt i forhold til det man kunne forvente sammenlignet med det Den norske kirke får. Da har jeg lyst til å utfordre statsråden: I og med at jeg har tenkt at dette ikke handler om beregningsmodeller, men det handler om f.eks. situasjonen til den katolske kirke som har så mange flere medlemmer som de faktisk betjener, enn det de får tilskudd til, hvordan kan vi få dem til å få en anerkjennelse?