Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-11-28:
Målene for Samarbeidsregjeringens økonomiske politikk er arbeid til alleøkt verdiskapingvidereutvikling av det norske velferdssamfunnetrettferdig fordelingbærekraftig utvikling Et sterkt og konkurransedyktig næringsliv er en forutsetning for å nå disse målene. Den økonomiske veksten internasjonalt har avtatt markert det siste året. Terrorangrepene mot USA den 11. september forsterket denne utviklingen. Verdens økonomiske vekst i 2002 antas å bli den laveste siden tidlig på 1980-tallet. OECD mener likevel at dette er midlertidig. Norsk økonomi har fram til i høst vært lite preget av det internasjonale tilbakeslaget, men nå begynner det å merkes også hos oss. Særlig gjelder det for den eksportrettede delen av næringslivet. Flere utviklingstrekk peker i retning av en sterkere todeling av norsk økonomi. Konkurranseutsatt næringsliv opplever tilbakeslag, mens aktiviteten i mer skjermede deler av økonomien fortsatt er høy. Industrien har tapt markedsandeler, samtidig som den er blitt rammet av fallet i oljeinvesteringene fra det svært høye nivået i 1998. Problemene forsterkes av nedgangen i internasjonal økonomi og en høyere kostnadsvekst i Norge enn i utlandet. Til tross for noe høyere anslag på ledigheten, svakere etterspørsel etter arbeidskraft innenfor enkelte næringer og moderat vekst i økonomien er arbeidsmarkedet fortsatt relativt stramt. Dette gjør det krevende å få lønnsveksten ned mot nivået hos våre handelspartnere. Vårens lønnsoppgjør blir i så måte viktig. Her hviler det også et ansvar på partene i arbeidslivet. Den nye handlingsregelen for budsjettpolitikken tar utgangspunkt i hva som er en langsiktig forsvarlig bruk av oljeinntektene. Vi skal som hovedregel ikke bruke mer enn den avkastning vi har av oljefondet. – Denne handlingsregelen sikrer en stabil utvikling i økonomien på både kort og lang sikt. – Den gjør at vi kan møte den sterke veksten i pensjonsutgiftene i folketrygden i tiårene framover. – Den sikrer en forsvarlig generasjonsmessig balanse. – Den bidrar til en balansert utvikling i økonomien, der konkurranseutsatt sektor opprettholdes i et tilstrekkelig omfang. – Den ivaretar at det er større usikkerhet knyttet til framtidige oljeinntekter enn til inntekter som allerede er opptjent og avsatt i Petroleumsfondet. Det blir sannsynligvis et stort press på økt bruk av oljeinntekter utover det som følger av handlingsregelen, både i form av økte utgifter og lavere skatter og avgifter. For å kunne møte et slikt økende press i årene som kommer, er det viktig at en ikke fraviker de retningslinjene som er etablert for bruken av oljeinntektene. Det må etableres troverdighet for den nye handlingsregelen for budsjettpolitikken, og da kan vi ikke starte med å avvike fra den. Regjeringens budsjettopplegg er et bidrag til lavere rente, noe som er viktig bl.a. for mange i etableringsfasen, for næringslivet og for kommunene. Samarbeidsregjeringen bygger sin politikk på Sem-erklæringen. Den kan naturlig nok ikke innfris på tre–fire uker. Men vi har gjennom vårt budsjettforslag vist hvilken retning vi ønsker på politikken. Stoltenberg-regjeringen hadde på mange utgiftsområder foreslått økninger som er i tråd med Sem-erklæringen. Det gjelder f.eks. satsing på barnehager, helse og pasientbehandling, utbygging av eldreomsorgen, opprusting av skolebygg og opptrapping av bistanden. Disse tiltakene videreføres av Samarbeidsregjeringen. Samarbeidsregjeringen og regjeringspartiene vil aktivt bidra til å bekjempe fattigdom, både i og utenfor landets grenser. Barnetillegget i folketrygden for uførepensjonister økes. De veiledende sosialhjelpssatsene justeres, og satsene for barn av sosialmottakere økes. Kontantstøtten holdes utenfor ved utmåling av sosialhjelp. Vi foreslår økt innsats for behandling og rehabilitering av rusmiddelmisbrukere. Det årlige utgiftstaket for betaling av egenandeler justeres ned fra det foreslåtte 1 500 kr til 1 350 kr. Dette er de første skritt i arbeidet for å bekjempe fattigdom i Norge. Regjeringen vil senere legge fram en tiltaksplan mot fattigdom. Arbeidet er allerede i gang under ledelse av Sosial- og helsedepartementet. Den internasjonale bistanden til fattige land øker fra 0,89 pst. av bruttonasjonalinntekt i år til 0,92 pst. neste år. Målet er 1 pst. innen 2005. 11. september har ført til at vi også i Norge må styrke beredskapen mot terror. Det er derfor foreslått bevilget 140 mill. kr i økning til politi, samfunnssikkerhet og beredskap for å gjøre oss mindre sårbare overfor terror. Regjeringen vil komme tilbake med en ny vurdering av behovet i en stortingsproposisjon til våren. Regjeringen vil satse på skolen. Kvaliteten skal forbedres ved at timetallet i norskundervisningen foreslås økt med 1 time pr. uke for 2.–4. klassetrinn. Vi har trukket tilbake Stoltenberg-regjeringens forslag om å fjerne avgangseksamen i 10. klasse. Bevilgningene til frivillige organisasjoner økes med 100 mill. kr i forhold til forslaget fra arbeiderpartiregjeringen. Dette skal bl.a. sørge for at organisasjonene fullt ut blir kompensert for økte kostnader som følge av momsreformen, og er et uttrykk for Regjeringens positive syn på den frivillige sektor i vårt samfunn. Samarbeidsregjeringen vil gi rammebetingelser som legger til rette for etablering av CO2-frie gasskraftverk. Derfor foreslås det en økt innsats på dette området som ledd i en mer fremtidsrettet miljøpolitikk. Samarbeidsregjeringen vil styrke vekstgrunnlaget for næringslivet ved å redusere skatter og avgifter som bremser investeringer og nyskaping. For å trygge grunnlaget for velferdsordningene trenger vi et sterkt og vekstkraftig næringsliv. Lavere skatter og avgifter er i så måte både viktig og riktig. I denne forbindelse kan særlig nevnes at den midlertidige utbytteskatten oppheves, slik som forutsatt da den ble innført for et år siden. Ordningen med skattefradrag for investeringer til forskning og utvikling forbedres. Det foreslås visse lettelser i beskatningen av opsjoner i arbeidsforhold. Flypassasjeravgiften avvikles fra 1. april neste år. Elavgiften settes ned med 2 øre fra 1. januar 2002. Investeringsavgiften fjernes fra 1. oktober. Også lønnsmottakere og trygdede vil merke lettelser i skatter og avgifter. Satsen i minstefradraget økes til 23 pst., og øvre grense i minstefradraget settes til 43 000 kr. De skattefrie nettoinntektsgrensene for pensjonister økes med 1 000 kr. Stoltenberg-regjeringens forslag om å øke boligskatten ved å øke ligningsverdiene reverseres. I tillegg heves bunnfradraget i boligbeskatningen. Dette vil alle boligeiere få glede av. Lønnsmottakere vil selvsagt også nyte godt av fjerningen av flypassasjeravgiften og den reduserte elavgiften. Regjeringen er kritisert for kutt i distriktspolitikken. Kuttene må imidlertid ses i sammenheng med de forbedringer som gjøres for næringslivet. Fjerning av utbytteskatten gir bedre tilgang på risikovillig kapital også i distriktene. Bedre rammebetingelser for bedriftenes forsknings- og utviklingsarbeid gir grunnlag for nyskaping. Flypassasjeravgiften bedrer betingelsene for personer og bedrifter i distriktene. Investeringsavgiften forsvinner. Investeringene i samferdsel øker. Kommuneøkonomien styrkes. Alle disse tiltakene vil komme både næringslivet og distriktene til gode. For å oppsummere: Samarbeidsregjeringens budsjett prioriterer skatte- og avgiftslettelser, tiltak for et bedre miljø, fattigdomsbekjempelse og frivillig sektor sterkere enn arbeiderpartiregjeringen gjorde. Samtidig viderefører vi, og til dels styrker, deres satsing på helse, eldreomsorg, utdanning og bistand. Budsjettet som helhet er et balansert resultat av tre samarbeidspartiers politikk. Det er et godt utgangspunkt for å løse de viktige og store utfordringene samfunnet står overfor. Vi må konstatere ut fra innstillingen fra finanskomiteen og første dag av debatten at det ikke har avtegnet seg et flertall for rammene for statsbudsjettet 2002. Men et budsjett må landet ha og et rammevedtak må fattes for å komme videre i budsjettprosessen. Jeg vil derfor gjøre det klart at dersom ikke regjeringspartienes forslag i dag blir vedtatt, vil jeg ta konsekvensen av det, fordi Regjeringen da ikke har det grunnlag vi mener vi trenger for den økonomiske politikk.