Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2001-12-11:
Utdanningspolitikk handler om å gjøre drømmer til virkelighet. Det handler om å sørge for at det utvikles ny kunnskap og viten. Det handler om å sørge for at velferdsstaten forsynes med dyktig personell. Men mest av alt handler det om å gi den enkelte en sjanse til å strekke seg etter sine mål, realisere sitt potensial og virkeliggjøre sine drømmer for framtiden. Kampen for en god skole skal føres på tvers av alle politiske skillelinjer. Spørsmålet er om vi som politikere klarer dette. Etter denne budsjettrunden, og etter å ha merket meg utspillene til den nye regjeringen på skoleområdet, må jeg si at jeg er betenkt. På ny varsles det om flere omkamper, som f.eks. pluss eller minus ett år i skolen, endring av privatskoleloven og ny debatt om organisering av høyere utdanning. Resultatet av dette kan fort bli en skyttergravsdebatt, med den konsekvens at den prinsipielle debatten overskygger den praktiske. Vi må som politikere ta et tak og forsøke å unngå dette, slik at debatten om kvalitet i skolen ikke drukner i ideologiske frontlinjer. Statsbudsjettet er et sted der partiene viser sine prioriteringer. Bondevik II-regjeringen har kuttet i rammene med nær en halv milliard kr og prioritert økning til private høgskoler og prestestillinger, på bekostning av skolebøker for elevene og høyere stipend for studentene. Finansministeren omtalte dette som et budsjettforslag som prioriterer skattelettelser. Ja, det vil jeg si meg helt enig i. Når så regjeringspartiene under forhandlingene innenfor KUF-rammen går til det drastiske skritt å forandre på sitt eget budsjett med 68 mill. kr ved å omprioritere mesteparten av disse midlene til private formål, ja da må en stille spørsmål. Ikke nok med at statsråden har blitt instruert av Stortinget i forhold til sitt eget budsjett, men vi ser også at regjeringspartiene ikke har vært fornøyd med statsrådens framlegg til statsbudsjett. Flertallet i komiteen har også tydelig vist hva man prioriterer. Sterkere kan det ikke vises gjennom en slik allianse. En grunnpilar i en rettferdig skole er at den er gratis. Derfor har Arbeiderpartiet vært svært kritisk til egenandeler. Og her fortjener Regjeringen ros for å videreføre Stoltenberg-regjeringens forslag om å dekke egenandeler til leirskole. Men utlånsordningen for lærebøker i den videregående skole er et viktig bidrag til en gratis skole, og denne ordningen fjerner som kjent Regjeringen. Jeg forstår godt at elevorganisasjonene føler seg ført bak lyset av Regjeringen. Høyres Jan Tore Sanner hevder derimot at «Arbeiderpartiet har opptrådt med stor uansvarlighet i KUF-budsjettet». Kontrasten til verden der ute kunne ikke vært større hvis vi ser på de sterke reaksjonene til elev- og studentorganisasjonene den 19. november. Kuttet i utleieordningen blir gjennomført uten at Regjeringen leverer et alternativ, under begrunnelsen om at det skal utredes. Elevenes høye utgifter til skolebøker er et faktum som vi ikke har behov for å utrede. Dette har faktisk vært en sak i Stortinget siden 1995. Internasjonale undersøkelser har den siste tiden gitt oss et bilde av norske elever som har mangelfulle kunnskaper i norsk, naturfag og matematikk. Og vi vet at lese- og skrivevansker er et problem, noe som også statsråden har påpekt. Det bør tas alvorlig at atskillig flere har blitt dårligere, men vi må samtidig også evne å trekke fram det positive med den norske skolen. Norsk skole er bra, men kan og må bli bedre. Vi må også ta med oss at i en undersøkelse som ble offentliggjort for en tid tilbake, kom det fram at over 70 pst. av spurte foreldre var fornøyd med skolen i nærmiljøet. Skole-Norge har mange sider. Det er store utfordringer, men vi kan ikke tegne et ensidig negativt bilde. Kvalitetsdebatten må ta utgangspunkt i den virkeligheten barn og unge lever i. Mange elever kommer til skolen med store kunnskaper og ferdigheter, trent i å bruke nye medier og ny teknologi. Men fortsatt gjelder ikke dette alle elevene. Vi vet også at forventningspresset fra samfunnet har blitt stort. Elevene møter et stadig større press for å realisere seg på nye måter. Vi vet at alle søker etter svaret på hva man skal bli, men også på hvem man skal være. Vi vet at behovene er mangfoldige. Derfor er det også viktig at vi har en god offentlig skole som fanger opp alle. Vi må bli flinkere til å bruke de mulighetene som ligger i skolen til å tilrettelegge undervisningen for den enkelte. Et av Arbeiderpartis viktigste prinsipper er å gi elevene en tilpasset og god opplæring. Skal alle elever sikres en likeverdig utdanning, må vi møte dem ulikt. Det er viktig å minne om at det foregår en god del utviklingsarbeid i skolen, både når det gjelder innhold og arbeidsmåte, f.eks. innenfor pedagogikk. Læreren er sentral i dette arbeidet, og derfor er det også store krav og forventninger til den kommende stortingsmeldingen om lærerutdanningen. Som et ledd i kvalitetsarbeidet foreslo Stoltenberg-regjeringen å endre den sentrale delen av eksamen i grunnskolen. Som det presiseres i flertallets merknad, innebærer dette en omorganisering, ikke fjerning av eksamen. Evaluering av eksamen skal selvfølgelig fortsatt skje etter sentralt utarbeidede objektive kriterier. Flertallets forslag innebærer å få mer ut av hver krone brukt til eksamen, slik at vi kan konsentrere ressursene om det vi mener kan være kjernen i læringen, dvs. undervisningen. Flertallet i komiteen og Arbeiderpartiet vil heller effektivisere eksamen enn å kutte i kvaliteten på undervisningen. At statssekretær Haugstad tolker det dit hen at dette vil svekke elevenes rettssikkerhet, får meg til å undres på om han i det hele tatt har fulgt med i timen. Jeg håper statsråden har gjort det. Statsråd Clemet har i kjølvannet av de internasjonale undersøkelsene ofte gjentatt at Norge ligger på toppen når det gjelder ressurser pr. elev i grunnskolen, og at vi derved burde få bedre resultater rent kunnskapsmessig. Jeg er til dels enig, men samtidig må vi passe oss for å adoptere en helt rasjonell modell som tilsier at hver krone skal gi resultater som kan måles. Elevene spiller en svært viktig rolle i en evaluering av undervisningen. Elevene representerer en stor ressurs i form av erfaringer og meninger. De er skolens brukere, og de må lyttes til og tas på alvor. De må gis mulighet til reell innflytelse og til å påvirke hvordan deres utdanning skal være. Elevdemokratiet er et gode i seg selv. Arbeidet mot vold, rasisme og diskriminering er viktig; ikke minst krever dette en kontinuerlig og langsiktig innsats fra hele samfunnet vårt. Forebyggende og holdningsskapende arbeid i skolen er stikkord. Skolen representerer den beste muligheten til å nå alle barn og unge og deres foreldre. Dette er en av årsakene til flertallets forslag om å bevilge 2 mill. kr til stiftelsen MOT. Deres holdningsskapende arbeid for å redusere mobbing, vold og rusmisbruk er imponerende. Her er skolebesøk, skolering av instruktører, samarbeid med idrettslag, kommuner og næringsliv en viktig del av deres arbeid. Det er tydelig at Regjeringen prioriterer privatskoler på bekostning av den offentlige skole, både i form av finansiering og saksbehandling. Arbeiderpartiet ønsker å prioritere offentlige ressurser på den offentlige skolen. Budsjettforslaget fra regjeringspartiene representerer det motsatte og signaliserer en uenighet. Vi ønsker mangfold og ikke ensretting. En godkjenning av en privat skole innenfor et lov- og regelverk er noe langt mer enn å utvise toleranse. Det er et spørsmål om å sette et offentlig kvalitetsstempel i henhold til forvaltning av en lov, fra statsrådens side. Statsråden har i en rekke kronikker invitert til samarbeid om bedre kvalitet i skolen. Dette er prisverdig. I den forbindelse vil jeg komme med noen velmente samarbeidsråd når det gjelder utformingen av framtidens skole: La oss unngå omkamper, og la oss gå inn i selve debatten om innholdet i skolen. Av forslaget til statsbudsjett kan en få inntrykk av at kvalitet i skolen kun handler om en time mer i skolen og verdiprosjekter. Jeg tror vi alle her i dag er enig i målet om å skape en bedre skole. Etter Arbeiderpartiets mening gjør vi dette best ved å se framover og ikke bakover, ved å bearbeide innholdet i skolen og ikke ved å reformere tidligere reformer. La derfor dagen i dag danne et grunnlag for samarbeid framover. Det synes jeg vi skylder dagens unge.