Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2021-03-08:
Først vil jeg takke representantene fra Fremskrittspartiet for representantforslaget, dernest resten av komiteen for et godt og konstruktivt samarbeid i en krevende sak, hvor vi på tvers av partigrensene har tatt tak og nå gjør forbedringer. Samværshindring, også kalt samværssabotasje, opprører meg. Det er svært alvorlig at samværsforeldre og deres barn blir hindret i å ha samvær. Det er vondt og belastende for den rammede forelderen og også dens familie, men den største belastningen og kostnaden bæres til syvende og sist av de barna som urettvist hindres i å være sammen med den ene forelderen av den andre. Gjennom TV 2’s dekning av samværssabotasje har vi i det siste blitt kjent med flere historier om dette, senest i går, hvor Fredrik fortalte om savn og frustrasjon over at datteren hans for fire år siden ble bortført av mor, selv om domstolene mente at datteren skulle få bo fast hos ham. Men det er ikke bare de som bortfører et barn, som hindrer samvær med den andre forelderen. Samværshindring foregår definitivt på annet og mindre dramatisk, men likevel svært rammende, vis. Den situasjonen tar Stortinget ansvar for å forbedre i dag ved tverrpolitisk å vedta at regjeringen skal utrede strengere reaksjoner som kan motvirke samværshindring. Det er bra, og noe Senterpartiet stemmer subsidiært for, selv om dette er utredet ved flere anledninger tidligere og vi derfor mener det viktigste nå faktisk er å få på plass konkrete sanksjoner. Vi i Senterpartiet fremmer derfor et eget forslag om nettopp det. I tillegg foreslår vi at regjeringen skal utrede hvilke sanksjonsmuligheter som bør gjelde når det går andre veien, altså når samværsforeldere også bryter avtaler om samvær, f.eks. ved ikke å dukke opp, ikke å hente eller ikke å ville ha samvær i ferie, selv om det er avtalen. Det finnes i dag nemlig ingen sanksjoner mot samværsforeldre som ikke holder samværsavtaler. Senterpartiet mener derfor at tiltakene bør være konsistente. En annen side ved samværshindringen som har kommet på bordet den siste tiden, er Navs praktisering av barnebidragsreglene når samværsforeldre blir hindret samvær, for de foreldrene som blir utsatt for samværshindring, må faktisk, i tillegg til den uretten, betale barnebidrag for den tiden de ikke fikk være sammen med barna sine til den som hindret det. Det også ble senest eksemplifisert i går, på TV 2, hvor nevnte Fredrik må betale store summer i barnebidrag til mor, enda det er hun som har bortført barnet til utlandet. Det har vært krevende å sette seg inn i både regelverket og praksisen til Nav rundt denne problemstillingen. Komiteen ba statsråden om en klargjøring av regelverket og Navs praksis av dette etter at flere jusprofessorer hadde uttalt at praksisen ikke er i tråd med lovgivers intensjon. I etterkant av dette har vi også fått en klargjøring fra Lovavdelingen, som jeg har etterlyst. Begge slår fast at Nav ikke har praktisert lovverket feil, men resultatet av praksisen ser vi har blitt feil, for slik det er nå, kan det altså lønne seg økonomisk å bedrive samværshindring, og det blir jo helt galt. Jeg er derfor veldig glad for at resten av komiteen står sammen med Senterpartiet i at regjeringen må få utredet(presidenten klubber) om det er behov for å justere barnebidragsregelen for å hindre(presidenten klubber igjen) at økonomi blir en drivende faktor for samværshindring. (presidenten klubber) (presidenten klubber igjen) Med det tar jeg opp vårt forslag.