Trine Skei Grande (Venstre), 2004-12-03:
Forsvarsministeren holdt en grundig og god redegjørelse om en eventuell norsk deltakelse i EUs innsatsstyrker og forhold knyttet til EUs felles sikkerhets- og forsvarspolitikk. Hensikten med etableringen av disse styrkene er opprettholdelse eller gjenopprettelse av fred og sikkerhet. For Venstre har det alltid vært viktig å legge stor vekt på å videreutvikle og styrke folkeretten og FNs rolle, bl.a. ved å bidra til å styrke FNs evne til krisehåndtering. Jeg kommer tilbake til hvordan det henger sammen. For Venstre er det også et viktig poeng at Norge har blitt invitert til deltakelse av våre naboland, Sverige og Finland, i en felles nordisk innsatsstyrke. Norsk deltakelse i en nordisk innsatsstyrke vil innebære en videreføring av det tradisjonelle nordiske samarbeidet om fredsoperasjoner. Også flere sentrale NATO-allierte har oppfordret Norge til å delta i EUs innsatsstyrke. Det er viktig at vi i Norge kan bidra til arbeidet med å skape en mer stabil verden. Gjennom å vise vilje og evne til å bidra i den type arbeid styrker vi også vår egen rolle og betydning internasjonalt. Under sitt besøk i Irland i oktober understreket FNs generalsekretær, Kofi Annan, hvor viktig det er for FNs evne til krisehåndtering å få styrket EUs kapabilitet og koordinering av EUs innsats. Det har vært viktig for Venstre. Representanten Arnstad mener at det sjølsagt er viktig med de blå beretene, men det er også viktig at det er noen som kan gjøre mer enn det de blå beretene har mulighet til å gjøre. Verden trenger også mer enn det. Derfor er det viktig at han som er sjef for de blå beretene, også har sagt at han ønsker at det er noen som kan gjøre mer enn det de har mulighet for. For Venstre er det også viktig at Norge får beholde full nasjonal beslutningsmyndighet når det gjelder hvilke operasjoner norske styrker skal delta i. Det vil følgelig ikke være tale om å overføre verken formell eller reell beslutningsmyndighet eller militær innsats til en organisasjon som vi ikke er medlem av. Dersom operasjoner skal kunne iverksettes, kreves det også enstemmighet i EUs råd. Det vil være en ufravikelig forutsetning for deltakelse at operasjonene er solid forankret i folkeretten. For Venstre er det viktig at vetoretten ligger der, men at vetoretten også er reell. Det uttrykkes redsel her i salen for at dette skal bli en ny type EØS-direktiv som sklir igjennom. Jeg har større tro på de norske politikernes evne enn som så, og at man faktisk klarer å skille mellom det som er viktig, og det som er ikke så viktig. Det å sende norske kvinner og menn i krig er absolutt en viktig debatt som ikke kommer til å skli forbi oss. Det som er viktig for Venstre, er også at Norge ved en avgjørelse må få så god tid at Regjeringa vet at man har et flertall bak seg i denne salen. Det som kanskje forundrer meg mest, er at denne debatten skal skille mellom de skikkelige EU-motstanderne og oss som ikke er skikkelige EU-motstandere. Mitt nei er basert også på et ønske om og en vilje til å være med og bestemme. Derfor er mitt nei faktisk argumentet for at vi skal kunne si ja til dette. Det er en debatt og en vilje som jeg vil skal være i dette forum, og det er derfor jeg har sagt nei. Jeg tror at EU-debatten er på riktig ville veier hvis ikke vi skal være skikkelige nei-folk, vi som ønsker å bidra internasjonalt på denne måten. Norge har ofte vært med andre land ut i verden. Det er klart at mye har forandret seg siden min pappa var med i den første Tysklandsbrigaden etter krigen. Behovet for å trene sammen, behovet for å utvikle seg sammen, er ganske dramatisk forandret fra den gang. Det som har vært en viktig innvending i Venstre, er at når flere land går sammen om en kommando, er det viktig at norske soldater alltid refererer til norsk kommando og norsk tolking av internasjonale lover og regler. Det har forsvarsministeren forsikret oss om i spørretimen. Når norske soldater er i utlandet, er det norsk tolking av menneskerettigheter, av rettigheter i krig og fred, enhver norsk soldat skal forholde seg til.