trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2020-02-25:
Jeg har lyst til å takke forslagsstillerne for å ta opp en viktig sak, nemlig behandlingstilbud for transpersoner. Jeg er glad for at regjeringen har som mål raskt å få på plass et helhetlig behandlingstilbud som ivaretar behovet for helsehjelp hos mennesker med kjønnsinkongruens. I 2017 satte departementet i gang et arbeid med å lage nasjonale retningslinjer for behandling av kjønnsinkongruens, og retningslinjene skal være ferdig i løpet av 2020. Begrunnelsen for å etablere en nasjonal behandlingstjeneste for pasienter med diagnosen transseksualisme, NBTS, ett sted i Norge, nemlig Rikshospitalet, har vært at det dreier seg om en relativt liten pasientgruppe med behov for høyspesialisert behandling, og at det er behov for å samle og utvikle spesialisert kompetanse. Komiteens mindretall ønsker å desentralisere tilbudet og gjøre det lettere tilgjengelig. Jeg vil avvente regjeringens arbeid med å se på framtidig organisering av behandlingstilbudet i spesialisthelsetjenesten, som skal avklare hva som fortsatt skal være høyspesialisert behandling forbeholdt en nasjonal behandlingstjeneste. Helse Sør-Øst skal publisere en nasjonal faglig retningslinje i april 2020. Helsedirektoratets foreslåtte anbefalinger skal legges til grunn for etableringen sammen med internasjonal fagkunnskap og erfaringer fra andre lands tjenester på området. Menneskene dette gjelder, har hver sin historie og hvert sitt utgangspunkt. Vårt framtidige behandlingstilbud må derfor legge til rette for at individuelle prosesser blir møtt av et behandlingstilbud forankret i faglighet, for kirurgi og hormonbehandling av personer som opplever kjønnsinkongruens, er svært inngripende og til dels irreversible behandlinger. Jeg mener det ikke bør være et mål i seg selv å senke terskelen for slik behandling, særlig når det i så stor grad er barn og unge som i økende grad ønsker slik behandling. Å være tenåring er i seg selv en ombyggingsprosess. Å kjenne på kjønnsdysfori i denne livsfasen må møtes med god tid og kunnskap, og jeg er langt på vei enig i høringsuttalelsen fra brukerorganisasjonen Harry Benjamin ressurssenter, som mener at det bør stilles svært strenge krav til hva som utløser livsendrende behandling. Jeg ser fram til at regjeringens utredning foreligger, slik at denne gruppen pasienter kan få et styrket behandlingstilbud.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2020-02-25:
Jeg har lyst å takke forslagsstillerne for å ha fremmet forslag om et tema som det kanskje snakkes for lite om – der er jeg helt enig med representanten Toppe – i det offentlige ordskiftet, nemlig de pårørende. Vi sier veldig ofte, og det står også i komiteens innstilling, at vi ser på pårørende som en ressurs for familien og samfunnet. Men veldig ofte stopper vi der, og så ser vi ikke at også pårørende er en gruppe som veldig ofte påtar seg så store oppgaver at de sliter seg helt ut. Dette er et faktum. Jeg tenker spesielt på en gruppe pårørende som er en del av de 800 000 pårørende, nemlig barn og unge. Her har vi barn og unge som er pårørende til foreldre som ikke bare sliter med somatiske sykdommer, men som også sliter med rus og psykiatri. Dette er en gruppe som veldig ofte påtar seg store ansvarsoppgaver som de ikke burde ha. Det sies at regjeringen nå jobber med en pårørendestrategi, som skal følges opp med en handlingsplan. Jeg ser fram til at den kommer. Jeg håper spesielt denne gruppen pårørende, altså barn og unge, blir viet stor oppmerksomhet i denne strategien og denne planen, for her har vi en gruppe mennesker som ofte har vært nødt til å ta på seg et stort ansvar, som vi som storsamfunn må være med og bære byrden for. Jeg ser fram til både strategien og handlingsplanen, og det er nettopp fordi regjeringen arbeider med en slik strategi og en handlingsplan at vi ikke stemmer for opposisjonens forslag i dag. Jeg ser fram til å ha en bredere debatt om dette temaet når strategien og handlingsplanen er ferdig utarbeidet. Men som sagt: Jeg håper spesielt denne gruppen, barn og unge som er pårørende, blir viet stor oppmerksomhet, for det fortjener de virkelig.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2020-02-25:
Bare for å svare opp representanten Lundteigens skuffelse over at dette er regjeringens strategi og regjeringens plan, og sånn sett ikke en sak som naturlig kommer til Stortinget, har jeg lyst til å si at det er mange måter å reise en slik debatt på. Jeg roste representanten Toppe for å ha reist denne debatten i Stortinget i dag, og jeg sa meg enig med representanten Toppe i at det som har med pårørende å gjøre, fortjener en bredere debatt. Den debatten er det ingenting i veien for at vi igjen kan ha i Stortinget. Opposisjonen har alle muligheter til å fremme et Dokument 8-forslag. Jeg synes også det ville vært naturlig når regjeringen har gjort ferdig sitt arbeid, at regjeringspartiene f.eks. inviterer til en interpellasjonsdebatt, slik vi ser i dag, hvor Senterpartiets partileder skal ha en interpellasjonsdebatt i salen med samferdselsministeren. Det finnes mange muligheter for at vi igjen kan diskutere pårørendes situasjon i Norge. Det skal i hvert fall ikke stå på regjeringspartiene å ha en slik debatt her.
Bent Høie (Høyre), 2020-02-25:
Personer med helseutfordringer knyttet til kjønnsidentitet har lenge manglet et helhetlig og tilfredsstillende behandlingstilbud. Regjeringen er derfor opptatt av å få på plass et tilbud også til de pasientene som den nasjonale behandlingstjenesten på Rikshospitalet ikke har mandat og kapasitet til å ta seg av. Det betyr at det må etableres behandlingstilbud også på lavere nivåer, med spesialistkompetanse som sikrer faglig god og forsvarlig behandling. Som jeg viste til i mitt svar på representantforslaget, la ekspertgrupperapporten og høringen grunnlag for oppdraget til Helsedirektoratet i 2017 om å lage nasjonale faglige retningslinjer for å behandle kjønnsinkongruens. Retningslinjene skal etter planen publiseres i april/mai i år. Samtidig med dette oppdraget til direktoratet ba jeg Helse Sør-Øst utrede hvordan behandlingstilbudet til pasientgruppen skal organiseres. Arbeidet med de nasjonale retningslinjene og utviklingen av helsetilbudet er faglig krevende og har dessverre tatt lengre tid enn ønskelig. Helsedirektoratets utkast til retningslinjer for behandling av kjønnsinkongruens er på åpen høring med frist 28. februar. For å sikre framdriften i arbeidet som gjøres i spesialisthelsetjenesten, har departementet i oppdragsdokumentet for 2020 bedt helseregionene om å etablere et helhetlig behandlingstilbud. Dette skal gjøres i dialog med Helsedirektoratet fram mot publisering av endelige nasjonale retningslinjer til våren. Direktoratets anbefalinger skal legges til grunn for etableringen, sammen med internasjonal fagkunnskap og erfaringer fra andre land. Når de endelige retningslinjene er publisert, må helseregionene vurdere om tilbudet da skal justeres. I lys av debatten om den nasjonale behandlingstjenestens framtidige rolle vil jeg presisere at det fortsatt vil være behov for høyspesialisert behandling for tilstander som bl.a. innebærer genitalkirurgi. I arbeidet med regionale og lokale tilbud for behandlingsbehov som ikke krever en høyspesialisert kompetanse, mener jeg det er viktig å involvere fagressurser også utenfor Rikshospitalet. Avslutningsvis merker jeg meg komiteens anmodning om å vurdere å inngå en avtale om en fornyet vurdering av rett til kjønnsbekreftende høyspesialisert behandling i utlandet. I dag er det ingen lovfestet rett til fornyet vurdering for diagnosegrupper som omfattes av nasjonale tjenester. Inngåelse av en avtale må derfor også skje på initiativ fra helseregionene, og departementet vil nå følge opp dette spørsmålet i dialogen med Helse Sør-Øst.
Bent Høie (Høyre), 2020-02-25:
Vi avventer nå Helsedirektoratets forslag til retningslinjer, som bl.a. baserer seg på ekspertgruppens arbeid. Det som har vært viktig for meg, er å be helseregionene om å etablere tilbud parallelt med arbeidet med retningslinjene, slik at dette ikke skal ta enda lengre tid enn det har tatt til nå – hvis vi f.eks. hadde ventet med å be dem om å etablere tilbud til etter at retningslinjene var ferdig. Det er derfor dette arbeidet nå går parallelt.
Bent Høie (Høyre), 2020-02-25:
Det er et mye bredere spørsmål representanten tar opp, for det handler mye om samfunnet er åpent og aksepterer mennesker som oppfattes som annerledes. Derfor er dette en viktig del av den strategien som regjeringen har, knyttet til hele LHBTIQ-området, og som en nå jobber etter. Det er ikke tvil om – etter min oppfatning – at denne gruppen tidligere har fått altfor liten oppmerksomhet, også i det generelle arbeidet på dette området. Selv om det har blitt mer åpenhet på dette området, er det et stort arbeid som fortsatt gjenstår for at en skal unngå den uhelsen og den psykiske belastningen det representerer å bli utsatt for hets og vold, som dessverre denne gruppen fortsatt blir i samfunnet.
Bent Høie (Høyre), 2020-02-25:
Jeg mener fortsatt at hovedutfordringen er knyttet til det som representantforslaget tar opp, og som også ligger i mitt svar, og som er det arbeidet som pågår nå, nemlig at det er en mangel på behandlingstilbud, at for mange må vente for lenge på å få den hjelpen de har behov for, og at vi har behov for å utvide og bre ut behandlingstilbudet. Men så er jeg enig i det representanten sier, at når det gjelder f.eks. å gjennomføre store og omfattende kirurgiske inngrep med høy risiko, som genital kirurgi representerer, må vi være veldig trygge på at de som får gjennomført den typen behandling, er de rette pasientene. Og det er et viktig arbeid som gjøres. Dette er et område som det selvfølgelig er behov for mer kunnskap om, og all forskning på området er velkommen. Det er også viktig å ikke ta ut én enkeltstudie og bare legge vekt på den, men å se på helheten og den kunnskapen som vi har.
Bent Høie (Høyre), 2020-02-25:
Det som er viktig, er at det er en bredde i tilbudet til denne gruppen, for det vil være en bredde i behovet for tilbudet. Jeg vil minne om at det er veldig kort tid siden vi gjennomførte det første steget, som jeg mener var helt avgjørende, nemlig å få gjort en juridisk endring i Norge som gjorde at det faktisk var mulig å få et annet juridisk kjønn – uten å gjennomgå en så omfattende behandling som det Rikshospitalet tilbyr. Det er faktisk ganske skremmende å tenke på, i dag, at for kort tid siden hadde Norge et lovverk som gjorde at den eneste måten en fikk skiftet juridisk kjønn på, faktisk var å gå gjennom en så omfattende behandling. Så tror jeg at vi må gjøre dette i en kombinasjon. Vi må bygge ut andre typer behandlingstilbud for dem som ikke har behov for det som er det mest avanserte, som vi skal tilby på Rikshospitalet. Vi må samtidig ta inn over oss at det er en belastning at det nå er så lange ventetider, også for dem som skal ha behandlingen ved Rikshospitalet, og det er også negativt.
Bent Høie (Høyre), 2020-02-25:
De nye behandlingstilbudene skal være selvstendige, men jeg mener det er en fordel at alle som jobber på dette området, deltar i et faglig nettverk, der en deler kunnskap og informasjon, ikke minst også at de pasientene som har behov for å få et behandlingstilbud i den nasjonale tjenesten, har mulighet for at både utredning og oppfølging kan skje lokalt etter hvert som vi får bygget opp den kompetansen. Men heller ikke på dette området er det alle som vil ha behov for den typen tilbud som gis i det nasjonale tilbudet. De vil kunne få et tilbud mer regionalt og lokalt. Det er også det som ligger til grunn for tenkningen i det oppdraget som er gitt, men det er i tråd med de retningslinjene som nå er ute på høring, og som direktoratet snart skal konkludere på.
Bent Høie (Høyre), 2020-02-25:
Ja, vi vil følge opp komiteens merknad på det området. Jeg er enig i at det hadde vært en stor fordel om det hadde vært mulig å få til det. Men det er ganske komplisert, for også i andre land er det stor pågang når det gjelder denne typen behandlingstilbud. Det er organisert litt ulikt, og det er litt ulike tilnærminger også. Det er også viktig hele veien å ha med seg at den typen tilbud som en gir på Rikshospitalet, ikke er et enkelt inngrep. Det er for mange snakk om nesten livsvarig oppfølging og behandling. Det gjør det dermed litt mer komplisert enn det å få en «second opinion» knyttet til et enkelt inngrep eller en enkelt behandling, for det er behandlingsmiljøet i Norge som er best egnet til å følge opp over tid. Det kan være ganske krevende å måtte følge opp denne typen behandling i utlandet over tid. Men alt dette er noe som vi må ta med i vurderingen.
Bent Høie (Høyre), 2020-02-25:
Eksemplene som er avdekket av pressen med nattransport av pasienter ved norske sykehus, tyder på at vi ikke har lykkes med å skape de helhetlige og sammenhengende tjenestene som særlig de sårbare pasientgruppene har behov for. Det er helt uakseptabelt å vekke eldre og hjelpetrengende pasienter og sende dem hjem midt på natten. Etter VGs avsløringer før sommeren i fjor ga jeg tydelig beskjed til direktørene i helseregionene og helseforetakene om at nattransporter ikke skal forekomme med mindre pasienten ønsker det selv, eller det er helt spesielle forhold som tilsier det. Dette er nå også slått fast i den formelle styringsdialogen. I oppdragsdokumentet for 2020 har jeg bedt helseregionene sørge for at eldre pasienter og pasienter med hjelpebehov sikres ambulansetjeneste eller pasienttransport på dag- og ettermiddagstid, slik at de ikke sendes hjem om natten. Dette kan innebære økt transportkapasitet på dag- og ettermiddagstid. Unntak kan gjøres hvis pasientene selv ønsker å reise hjem, men et slikt ønske skal dokumenteres. Jeg har også bedt Helsedirektoratet om å utrede hva som er ønsket innretning av utskrivningsprosessen. Basert på dette skal direktoratet foreslå eventuelle endringer i nasjonale rammevilkår, som forskrift om utskrivningsklare pasienter, veileder, styringsinformasjon, finansieringsordninger og digitale forutsetninger. Helsedirektøren skal trekke veksler på erfaringer fra sykehus og kommuner som har etablert gode utskrivningsprosesser og pasientforløp. I høst lanserte regjeringen og KS etableringen av 19 helsefellesskap. Sykehus og kommuner må utarbeide bedre rutiner og prosedyrer for den enkelte pasient, ulike pasientgrupper og konkrete prosesser. Det er også behov for felles planlegging og samarbeid om overordnede strategiske spørsmål. I helsefellesskapene vil representanter fra kommuner og helseforetak møtes på riktig nivå for å drøfte riktige saker. Regjeringen og KS mener at helsefellesskapene bør ha særlig oppmerksomhet på å utvikle tjenester for barn og unge, personer med alvorlige psykiske lidelser og rusproblemer, skrøpelige eldre og personer med flere kroniske lidelser. I den sammenheng viser jeg til at fordelingen av kapasitet mellom døgn- og poliklinikk og andre typer tjenester må planlegges lokalt og ses i sammenheng med kommunenes tjenester og planer. Dette bør derfor diskuteres i helsefellesskapene og ikke vedtas fra nasjonalt hold.
Bent Høie (Høyre), 2020-02-25:
Det er absolutt grunn til å stille spørsmål om det hovedvirkemiddelet som Arbeiderpartiet innførte i samhandlingsreformen, nemlig betalingsplikten for utskrivningsklare pasienter. Men det er ingen tvil om at det er en fordel for både kommunen, pasienten og sykehuset at pasientene ikke blir liggende for lenge på sykehus. Det betyr at en er nødt til å ha et godt alternativ oppe og gå før en eventuelt avvikler denne betalingsordningen, og det er nettopp det helsefellesskapene representerer. På det tidspunktet vi har klart å etablere et godt, forpliktende samarbeid mellom kommunen og sykehuset, som tar utgangspunkt i de lokale forholdene og det som er best for pasienten, mener jeg det er all grunn til å se på om denne betalingsordningen kan avvikles fordi en da faktisk får til dette samarbeidet uten å måtte ha den type økonomisk insentiv.
Bent Høie (Høyre), 2020-02-25:
Helsefellesskapene skal gjøre det bedre for den damen rett og slett fordi kommunene og sykehusene da har både felles planer og felles forståelse av hva som er riktig å gjøre i en slik situasjon. Ikke minst hvis det skjer en feil, slik som i dette tilfellet, møtes de ansvarlige på riktig nivå og diskuterer hvordan en skal unngå at det skjer i framtiden. Jeg har sagt veldig tydelig at det å sende eldre pasienter med pleiebehov hjem midt på natten er helt uakseptabelt, både av hensyn til pasienten og av hensyn til den tjenesten som eventuelt skal ta imot den enkelte pasienten. Norske sykehjem er ikke bemannet for å ta imot pasienter midt på natten. Det vet sykehusene, det vet kommunene, og derfor er det en helt uakseptabel praksis. Det er nettopp det som er kjernen i dette. Vi er nødt til å få til et forpliktende samarbeid om hva det er som er best for pasienten. Det må ikke få feste seg et inntrykk av at det beste for pasientene er å bli liggende lenge på sykehus. Tvert imot – det er dårlig både for pasienten og for kommunen.
Bent Høie (Høyre), 2020-02-25:
Hvis det var slik at Arbeiderpartiet mente at den typen enheter hadde veldig god effekt, er det veldig rart at de ikke la inn dette som et virkemiddel i samhandlingsreformen, men heller valgte å prioritere kommunale akuttsenger som det som skulle bygges opp i kommunene. Vårt hovedsvar på de utfordringene som samhandlingsreformen skapte, har vært å gjøre det som ikke var gjort i forkant, men som burde vært gjort i forkant, nemlig å bygge opp både kapasitet og kompetanse i de kommunale helse- og omsorgstjenestene. Det er det som har vært regjeringens hovedstrategi, nemlig å bygge opp kommunene til å være i stand til å løse disse nye oppgavene, ikke minst gjennom å satse på både økt bemanning og mer riktig bemanning. Gjennom bl.a. de opplæringsprogrammene som vi nå har finansiert fra statens side, har derfor over 80 000 ansatte i de kommunale helse- og omsorgstjenestene fått grunn-, etter- og videreutdanning, samtidig som det også er et betydelig antall ledere som har fått en lederutdanning for at oppgavene skal kunne løses på en bedre måte.
Bent Høie (Høyre), 2020-02-25:
Det er enda verre når det heller ikke er korrekt. Det som er tilfellet, er at hovedsatsingen i samhandlingsreformen handlet om å overføre store beløp fra sykehusene til kommunene som skulle brukes til bl.a. å bygge opp interkommunale og kommunale akuttsenger som hadde kapasitet til å ta imot pasienter i stedet for å sende dem inn på sykehusene. Det har de også gjort i stort monn. Bruken av disse sengene var relativt liten i begynnelsen, men har heldigvis økt etter hvert. For det er en god løsning – mange pasienter trenger ikke bli sendt på sykehuset, de kan legges inn i en kommunal akuttseng og få sin avklaring der. De fleste sendes også hjem igjen og må ikke videre til sykehuset. Det er en av de gode tingene ved samhandlingsreformen at denne typen tilbud ble etablert. Så har det vært behov for å heve den generelle kompetansen i de kommunale helse- og omsorgstjenestene, og det har vært denne regjeringens tydelige satsing.
Bent Høie (Høyre), 2020-02-25:
Det representanten tar opp med pasienttransport generelt, er jo noe som har blitt tatt tak i ved flere anledninger. Veldig ofte er den type utfordringer knyttet til f.eks. innfasing etter nye anbud og nye operatører. Men det er viktig at en også har gode transportordninger. Noe av det som ligger i oppdraget for 2020 for nettopp å unngå transporter på nattetid, er å se på det å bygge opp en annen type transportkapasitet på dagtid som ikke er avhengig av f.eks. ambulansetransport. For det er klart at på dagtid, når det er mange akuttoppdrag, må ambulansene alltid prioritere det som haster mest. Det er nok noe av forklaringen på at en del av de mer ordinære transportoppdragene skyves til kvelds- og nattetid. Men det er ingen unnskyldning. Da må en bygge opp en annen type kapasitet – sånn som vi f.eks. har sett med det som kalles for de hvite bilene, som da har mulighet til å frakte pasienter uten at de nødvendigvis trenger ambulansekapasitet til det – som en del av løsningen.
Bent Høie (Høyre), 2020-02-25:
Nei, det er derfor denne utredningen heller ikke er det eneste svaret som vi har på denne utfordringen. Det første er det konkrete oppdraget som er gitt, men det andre er jo det som er det grunnleggende svaret, nemlig etableringen av helsefellesskapene i samarbeid med kommunene og avtalen mellom regjeringen og KS. Det er det som vil fungere i praksis, nemlig at kommunene og sykehusene ser at de har et felles ansvar for helsetjenesten, og ikke skyver det ansvaret fram og tilbake mellom seg. Men jeg synes at representantens innlegg var et veldig godt innlegg mot hennes eget forslag, nemlig å lovregulere også nattransporter – og en haug med andre forslag som representanten kommer med i denne salen om å lovregulere det meste i helsetjenesten i minste detalj, når erfaringen er at det å lovregulere ikke nødvendigvis er det som fører til endring i tjenesten. Det er faktisk å organisere tjenesten på nye måter og jobbe på nye måter. Så det var et sterkt og godt innlegg mot representantens egne forslag.
Bent Høie (Høyre), 2020-02-25:
Når en person blir syk, rammes også dem som står nærmest. 800 000 mennesker er pårørende til enhver tid. Pårørendes omsorgsinnsats er av stor samfunnsmessig betydning og er estimert til å utgjøre om lag 136 000 årsverk. Regjeringen ønsker å løfte de pårørendes situasjon, og vi arbeider nå med å utarbeide en egen pårørendestrategi. Strategien skal omhandle alle pårørende – uavhengig av brukernes diagnose. Vi vil omtale utfordringer og behov pårørende har når det gjelder helse, arbeidstilknytning og økonomi, og se på hvordan vi kan gjøre det lettere å være pårørende. Regjeringen vil legge fram strategi og handlingsplan samlet i løpet av våren 2020. Pårørende står også sentralt i arbeidet med Leve hele livet og likeverdsreformen. Vi har mottatt over 300 innspill til arbeidet med strategien. Til tross for at pårørende er forskjellige og står i ulike situasjoner, er det også mange fellestrekk ved innspillene. Pårørende ønsker bl.a. mer informasjon om hvordan de best kan støtte og hjelpe. Mange trenger også mer støtte og avlastning. Innspillene vil danne grunnlaget for det videre arbeidet med å utforme løsninger og tiltak framover. Vi har allerede gjort en del. I 2017 ble det innført en ny bestemmelse i helse- og omsorgstjenesteloven, som samler og tydeliggjør kommunenes ansvar overfor dem som har et særlig tyngende omsorgsarbeid. I den forbindelse foretok vi en grundig vurdering av omsorgsstønadsordningen. Bestemmelsen legger nå opp til en fleksibel pårørendestøtte basert på pårørendes individuelle behov. Gode aktivitetstilbud er viktig for avlastningen for pårørende og gjør det enklere for pårørende ivareta egne forpliktelser, f.eks. eget arbeid. Regjeringen har arbeidet med utviklingen av dette tjenestetilbudet over lang tid. Utbyggingen av dagaktivitetstilbudet har vært blant hovedsatsingene i Demensplan 2015 og i Demensplan 2020 og er nå en lovpålagt oppgave. Pårørendes innsats er av stor samfunnsmessig betydning. Det er viktig at denne uformelle omsorgen består. Samtidig må ikke pårørende påta seg så store omsorgsoppgaver at de blir utslitt eller faller ut av arbeidslivet. En må utforme løsninger som støtter og avlaster pårørende og samtidig bidrar til at de kan leve et godt eget liv, beholde egen helse og stå i arbeid.
Bent Høie (Høyre), 2020-02-25:
Arbeidet med støtte til de pårørende er nettopp en del av både strategien og handlingsplanen som vi skal legge fram før sommeren. Den støtten er uavhengig av hvilken diagnose brukeren har, og vil selvfølgelig derfor også omfatte pårørende til mennesker med rusavhengighet. Når det gjelder det representanten tar opp om behandlingstilbudet, er det noe vi jobber med kontinuerlig, og som også har gitt gode resultater i form av både en betydelig større reduksjon i ventetiden for å få behandling for rusavhengighet og en større frihet og mulighet til å velge mellom ulike tilbud. Det største løftet har skjedd i kommunene med tanke på utbygging av tilbud for både arbeid og aktivitet og helseoppfølging. Men jobben er ikke gjort ennå. Vi er fortsatt i opptrappingsplanen, og tilbudet kommer til å bli utviklet videre. Det er selvfølgelig også slik at pårørende alltid er opptatt av at deres nærmeste skal få god hjelp og behandling.
Bent Høie (Høyre), 2020-02-25:
Det er ikke sånn at regjeringen har kuttet støtten til dagaktivitetstilbud, men de pengene som kommunene har fått øremerket dette, er nå overført til kommunene, samtidig som kommunene nå har fått – som representanten var inne på – nettopp en lovpålagt oppgave med å tilby dagaktivitetstilbud. Det betyr at dette skal være en ordinær del av kommunenes tilbud, etter at det gjennom mange år ikke har vært noe lovpålagt krav om å ha dagtilbud, men en statlig øremerket ordning som har hatt til hensikt å forberede kommunene på det lovpålegget som nå trådte i kraft. Nå er det et lovkrav til kommunene at de skal ha et dagaktivitetstilbud til innbyggerne sine.
Bent Høie (Høyre), 2020-02-25:
Det jeg sier til kommunene, er at de skal ha dagaktivitetstilbud, og derfor har vi et lovpålagt krav om dette. Vi forventer selvfølgelig at kommunene følger opp det. Men det kan ikke være slik at Arbeiderpartiet mener at hver gang staten innfører et øremerket tilskudd for å begynne å bygge opp et tilbud i kommunene, skal alt i det øremerkede tilskuddet avvikles og innføres i rammen. Da kan vi i realiteten avvikle det kommunale selvstyret og gå inn for det som andre partier mener, nemlig at dette skal være en statlig finansiert og drevet oppgave som kommunene egentlig bare administrerer. Det har jeg ikke oppfattet at er Arbeiderpartiets syn. Det betyr at når vi har øremerkede ordninger, har vi det i en oppbyggingsfase, og så faser vi det inn i kommunenes rammer. Noe av utfordringen med øremerkede ordninger er nettopp det som representanten tar opp, at når de fases ut, vil de kommunene som har benyttet seg av dem, ofte komme dårligere ut økonomisk enn dem som ikke har gjort noe, og dermed opplever en det som en straff. Det bør være en viktig påminnelse om at det å innføre øremerkede ordninger ofte har en nedside som bl.a. stortingsflertallet av og til har oversett betydningen av.
Bent Høie (Høyre), 2020-02-25:
Avviklingen av det øremerkede tilskuddet har ikke vært uforutsigbar for kommunene. Det har vært varslet i god tid at det skulle skje samtidig med lovfestingen. Dette er en veldig gammel ordning. Noe av hovedutfordringen med denne ordningen har vært at kommunene ikke har benyttet seg av den. Det har vært satt av betydelige midler hvert eneste år til etablering av dagaktivitetstilbud, statlige midler som kommunene ikke har søkt på. Hvert år har disse pengene blitt trukket inn fordi kommunene rett og slett ikke har brukt dem. Det har ikke manglet på regjeringens vilje til å satse på etablering av dagaktivitetstilbud, men mange kommuner har latt være å søke på ordningen. Det er noe av årsaken til at vi tar det neste steget, når jeg sier at dette ikke er en valgmulighet lenger. Nå er det et lovpålagt krav.
Bent Høie (Høyre), 2020-02-25:
Jeg oppfatter at det representanten Stensland sa, ikke var at Høyre hadde en strategi i sitt stortingsvalgsprogram, men et eget kapittel om pårørende som er viktig, og som inneholder mange punkter. Mange av de punktene er videreført i regjeringens plattform, som vi nå jobber med å gjennomføre. Bakgrunnen, slik jeg oppfatter den, for at regjeringspartiene i dag stemmer ned Senterpartiets forslag, er at dette er et representantforslag som er fremmet etter at en er kjent med at regjeringen jobber med en strategi – men ikke bare med en strategi, også med en handlingsplan for pårørendepolitikk. Da er det ganske vanlig at regjeringspartiene ikke stemmer for opposisjonens forslag, når man vet at regjeringen jobber med akkurat de områdene man fremmer forslag om. Det er en kjent strategi for mange opposisjonspartier å fremme representantforslag på områder der en vet at regjeringen har et pågående arbeid, noe Senterpartiet ganske ofte gjør.
Bent Høie (Høyre), 2020-02-25:
Verken strategien eller handlingsplanen blir lagt fram for Stortinget. Det er regjeringens strategi og handlingsplan, men oppfølgingen av strategien og handlingsplanen, f.eks. i de tilfellene det krever bevilgninger, vil bli lagt fram for Stortinget. Der det kreves lovendringer, vil det bli lagt fram for Stortinget på vanlig måte. Jeg har ikke tenkt å gjøre noen evaluering av Senterpartiets forslag. Jeg mener det er mye bra i dette representantforslaget, som nettopp går inn på de utfordringene som pårørende opplever i dag. Men det er ikke noen grunn for regjeringspartiene til å stemme for et forslag fra opposisjonen på områder der regjeringen allerede har et pågående arbeid og skal legge fram en egen handlingsplan og strategi. Det har ikke bare vært denne regjeringen og disse regjeringspartienes politikk, som representanten var inne på, det har vært vanlig under skiftende regjeringer å håndtere forslag på den måten.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2020-02-25:
Komiteen har behandlet representantforslag om tiltak for å sikre pasienter trygg utskriving og verdig transport fra sykehus. Forslagene handler om det som glipper i samhandlingen mellom kommunene og spesialisthelsetjenesten, og som rammer pasienter på uverdig vis. Pasientene blir kasteballer. Pasienter som trenger helsetjenesten mest, hadde fortjent større oppmerksomhet fra både regjeringen, helseministeren og skiftende eldreministre fra Fremskrittspartiet. Samhandlingsreformen skulle føre til tidligere behandling og bedre samhandling – rett hjelp på rett sted til rett tid. Kommunene fikk større ansvar for helsetjenesten. Særlig viktig var pasientforløpet, flyten mellom kommuner og sykehus og flyten innad i avdelinger og enheter. Reformen var en retningsreform, og det krever kontinuerlig arbeid. Her har helseministeren og regjeringen dessverre sviktet. På noen områder er samhandlingsreformen vellykket. Vi behandler nå mange flere i sykehusene enn vi gjorde før. Men på andre områder har reformen ikke blitt fulgt opp sånn som det var ment. Det er særlig på to områder vi i dag ser store utfordringer: det at kommunene ikke har blitt satt i stand til å yte mer helsehjelp, og den overdrevne troen på målstyring, som rett og slett har satt seg i systemet. Sykehusene behandler flere poliklinisk og sender dem tilbake til kommunene. Men hva med den andre siden? Hva har helseministeren og skiftende eldreministre fra Fremskrittspartiet gjort for de mange pasientgruppene som kommunene skulle følge opp? Oppfølgingen av samhandlingsreformen fikk knusende kritikk fra Riksrevisjonen i 2016. Det er fortsatt for lav kapasitet i kommunene, særlig innenfor rus og psykiatri. I år leverer regjeringen også det dårligste økonomiske opplegget for kommunene på 15 år. I tillegg er det fortsatt for lite kompetanse i kommunene til å ta imot pasienter med tyngre pasientprofiler. Forslagene i innstillingen fra mindretallet, altså de rød-grønne partiene, tar situasjonen mange pasienter opplever, på alvor – i motsetning til høyrepartiene. Jeg tar opp mindretallets forslag i innstillingen.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2020-02-25:
Kommunal betalingsplikt for utskrivningsklare pasienter legger et press på kommunene for å framskaffe sykehjemsplasser på kort varsel for pasienter som er utskrivningsklare. Det fører ofte til at raske utskrivninger prioriteres framfor gode utskrivninger, og at hjemmeboende pasienter som trenger sykehjemsplass, trenges bakover i køen og av og til også må legges inn på sykehus, og at samhandlingen mellom sykehuset og kommunene da blir konfliktfylt. Nå har jo helseministeren laget disse helsefellesskapene, der samhandlingen skal bli bedre, og han har også satt i gang utredninger for mulige forskriftsendringer. Men ser ikke helseministeren at kanskje akkurat denne delen av tjenesten, det at kommunene blir pålagt en økonomisk plikt når andre bestemmer når pasientene er klare for å tas imot, svekker samhandlingen?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2020-02-25:
Jeg synes det er utrolig lite troverdig at helseministeren, som sitter i sitt syvende år, finner kommunal betalingsplikt for utskrivningsklare pasienter problematisk. Det har han hatt rikelig tid til å se på. I helsefellesskapene, som nå er helseministerens løsning på manglende samhandling, vil sykehus og kommune møtes på riktig nivå, sier helseministeren. Hva mener helseministeren er riktig nivå mellom sykehus og kommune når en eldre dame med f.eks. hoftebrudd og flere andre sykdommer skal hjem til sin bolig? Hva er da riktig nivå for samhandling? Hvordan skal pasienten få det beste tilbudet med dagens lover og forskrifter, og hvordan skal helsefellesskapene gjøre det bedre for denne damen?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2020-02-25:
Det er jo prøvd ut god praksis for pasienter som trenger mye oppfølging også når de er ferdig med spesialisert behandling på sykehuset. Allerede i 2007 hadde man en doktorgrad på Saupstad i Trondheim som la mye av kunnskapsgrunnlaget for samhandlingsreformen den gangen. Hvorfor har ikke helseministeren og regjeringen lagt bedre til rette for denne typen intermediære halvannenlinjetjenester, der det er mer kompetanse og større beredskap rundt eldre syke som har en såkalt labil sykdomstilstand? De kan raskt bli verre, de kan raskt få tilleggskomplikasjoner, og de trenger en annen kapasitet og kompetanse enn det som veldig mange kommuner er i stand til å tilby dem. Det har ikke vært noe initiativ så lenge helseministeren har sittet i stolen, for å få opp denne typen enheter, som vi vet har god effekt.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2020-02-25:
Det er en historieforfalskning, det helseministeren nå serverer, for det var jo nettopp distriktsmedisinske sentre og flere intermediære enheter som lå til grunn, og som ble etablert rundt 2010, da samhandlingsreformen ble utredet og innført av Stortinget i 2012. Jeg har lyst til å spørre helseministeren: Hvor mange intermediære plasser og distriktsmedisinske enheter er etablert på hans vakt? Dette er jo en forsterket måte å drive helsetjenester mellom sykehusene og kommunene på som vi vet gir den kontinuerlige tryggheten som disse eldre, multisyke pasientene trenger. Det er det forsket på, og det er det gode resultater knyttet til. Mitt spørsmål er altså: Hvor mange slike enheter er etablert på helseministerens vakt?
Camilla Strandskog (Høyre), 2020-02-25:
Et godt samarbeid mellom spesialisthelsetjenesten og den kommunale helse- og omsorgstjenesten er helt sentralt for å sikre pasientene gode tjenester. Samhandlingsreformen har skapt noen utfordringen som denne regjeringen nå tar tak i. De eksemplene som er avdekket av pressen, er fullstendig uholdbare. Når eldre og sterkt pleietrengende pasienter blir sendt av gårde midt på natten, er det åpenbart at det er en svikt et sted, slikt skal ikke skje. Det er også helseforetakene enig i at ikke skal skje. Spørsmålet er da hvorfor det skjer. Vi må forstå hva som er årsaken til at slikt skjer for å kunne gjøre noe med det. Dette har helseministeren nå tatt tak i. Helsedirektoratet er bedt om å utrede utskrivingsprosessene og foreslå eventuelle endringer i nasjonale rammevilkår. De skal også se på eventuelle endringer av forskrift om utskrivingsklare pasienter, relevant veileder, styringsinformasjon, finansieringsordninger og digitale forutsetninger. Utredningen skal gjøres sammen med KS, Oslo kommune, de regionale helseforetakene og Direktoratet for e-helse. Vi må vite mer om hvorfor for å kunne sette inn riktig tiltak. Komiteen behandler i disse dager Nasjonal helse- og sykehusplan. Det er et av de mest sentrale tiltakene i de nye helsefellesskapene. Dette er foreslått nettopp fordi regjeringen erkjenner at vi har en utfordring knyttet til samhandling både internt i sykehusene og mellom sykehus og kommuner. Derfor har regjeringen og KS blitt enige om å organisere seg i 19 helsefellesskap. Det handler om å bedre kommunikasjonen og få til en felles virkelighetsforståelse. Helsefellesskapene blir viktige for å sørge for at pasientene opplever en helhetlig og sammenhengende helse- og omsorgstjeneste, uavhengig av hvor i landet de bor.
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2020-02-25:
Jeg vil starte med å rose representantforslaget fordi det styrker oppmerksomheten rundt det å være pårørende. De fleste av oss vil en eller annen gang i løpet av livet oppleve det å være pårørende. Egentlig er det fint å kunne stille opp, fint å vite at en betyr noe for noen, men det kan være utfordrende å klare å ta vare på seg selv i en situasjon som pårørende til personer med sterke hjelpebehov. Da har vi som samfunn en forpliktelse til å stille opp og se de pårørendes behov, slik at ikke de selv ender opp med å få helsemessige utfordringer. Vi som samfunn må også ta høyde for at pårørende er i ulik alder og ulik fase av livet. Mange pårørende har selv svært høy alder og derfor f.eks. fysiske begrensninger, men også de som er i starten av livet, kan oppleve å få en stor byrde lagt på seg som pårørende. Barn som blir pårørende til sine egne foreldre, eller til søsken, må ha en særlig oppmerksomhet. Vi må forstå hvorfor konsentrasjonen svikter på skolen, og vi må følge opp som samfunn. Jeg har ellers lyst til å trekke fram to grupper pårørende som kanskje står overfor ekstra store utfordringer, og det er pårørende til rusavhengige og pårørende til mennesker med demens. Å være pårørende til noen med en rusavhengighet kan være særdeles utfordrende. Det gir en usikker hverdag, der en kanskje skvetter hver gang telefonen ringer, der en f.eks. risikerer å få ukjente folk på døra fra kriminelle miljøer fordi søsteren eller sønnen har uoppgjort gjeld. Jeg har selv hatt besøk av folk på mitt kontor som har blitt uføretrygdet på grunn av den belastningen det er. Det er dårlig for livskvaliteten til den enkelte, og det er dyrt for samfunnet. De etterlyser en enklere tilgang på koordinert hjelp. Vi står nå foran en rusreform med mål om hjelp framfor straff. Rusreformen bør også bli en behandlingsreform, som igjen gjør hverdagen til pårørende litt enklere og tryggere og gir dem muligheten til å senke skuldrene litt. Avslutningsvis vil jeg snakke om pårørende til mennesker med demens, pårørende som litt etter litt mister den de er glad i. Den rød-grønne regjeringen satte i gang en stor satsing på dagaktivitetsplasser for mennesker med demens. Den blå regjeringen har fra nyttår fjernet det statlige tilskuddet til disse plassene. Fra mitt område, Aust-Agder, får jeg nå melding om at Inn på tunet-tilbud blir lagt ned. I Høyre-styrte Grimstad er det fakkeltog fordi en må redusere dramatisk ved et svært populært dagaktivitetstilbud der, som følge av at finansieringen nå er vesentlig svekket. Arbeiderpartiet har hele tiden vært mot å fjerne denne statlige tilskuddsordningen for disse dagaktivitetsplassene. Den avlastningen som dagaktivitetsplasser gir pårørende til mennesker med demens, kan være nettopp det som gjør at en klarer å få hverdagen til å gå i hop. Jeg håper derfor statsråden lytter til fjellvettregelen «Vend i tide, det er ingen skam å snu». Det ville vært en god håndsrekning til de pårørende til denne gruppen. Med det vil jeg ta opp de forslagene Arbeiderpartiet er en del av.
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2020-02-25:
Pårørende til rusavhengige står ofte overfor en svært krevende situasjon. I Agderposten i går kunne man lese om en mor som nå må møte sin sønn i retten. Hun hadde prøvd å få hjelp til å få sønnen på avrusning, men møtte stengte dører og endte opp med selv å måtte ta ansvar for avrusningen – noe som igjen førte til at han ble voldelig og hun måtte søke tilflukt hos en nabo. Statsråden pekte i sitt innlegg på at også pårørende skal kunne leve et godt liv. Jeg har møtt andre pårørende som har fortalt meg at det ble så belastende å leve i en situasjon med en rusavhengig, at de har endt som uføretrygdet. Vi står nå overfor en rusreform som i utgangspunktet har bred tilslutning i Stortinget. Vil statsråden i den forbindelse også sørge for at vi får en behandlingsreform som kan gjøre hverdagen for pårørende til rusavhengige noe enklere? Og hvordan vil han konkret gjøre hverdagen for pårørende til rusavhengige lettere?
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2020-02-25:
Jeg takker for svaret. Statsråden sa i sitt innlegg også at gode aktivitetstilbud er viktig. Et felt der statsråden har handlet før handlingsplanen er lagt fram, gjelder dagaktivitetsplasser for mennesker med demens. Der fjernet regjeringen og Fremskrittspartiet statstilskuddet fra nyttår. I mitt tidligere fylke, nå valgkrets Aust-Agder, blir det nå meldt om at dagaktivitetstilbud blir lagt ned for mennesker med demens. Og i Høyre-styrte Grimstad arrangerte de nylig et fakkeltog fordi man ser det blir dramatiske kutt rundt viktige dagaktivitetstilbud i kommunen. Hva tenker Høie når den typen tilbakemeldinger kommer som en konsekvens av regjeringens endrede politikk på dette feltet? Dagaktivitetstilbud er en svært viktig avlastning for veldig mange pårørende. Hvilke grep vil statsråden nå ta for at man ikke skal få en reduksjon i dagaktivitetstilbudene når et samlet storting har vært enig om at dette bør lovfestes? Er han i så fall villig til å snu nå som Fremskrittspartiet har forlatt posten som eldreminister?
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2020-02-25:
Jeg takker for svaret. Det vi har opplevd når det gjelder dagaktivitetsplasser for mennesker med demens, i hvert fall i mitt fylke, er at de kommunene og plassene der folk har vært flinke til å få på plass nettopp den typen tilbud, nå får lavere overføringer. Ta gjerne utgangspunkt i Grimstad kommune, som er styrt av Høyre og Fremskrittspartiet politisk: De har tapt 4 mill. kr. Der har den politiske ledelsen valgt å ikke kompensere for bortfallet av inntekter, noe som gjør at dagaktivitetsplassene, som ved Øygardens Institutt, har fått en dramatisk reduksjon når det gjelder finansiering. Hva vil statsråden si til sine lokalpolitikere i Grimstad om denne situasjonen, og er han enig i at man her ender opp med å straffe de kommunene som har vært flinke og tidlig ute, ved at de får en dårligere overføring i rammetilskuddet enn dem som ikke har fått et ordentlig dagaktivitetstilbud på plass?
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2020-02-25:
Jeg takker igjen for svaret. Nå er det ikke sånn at Arbeiderpartiet har sagt at den ordningen skulle vare evig, men det er ikke mer enn litt over et år siden Stortinget økte tilskuddssatsen for denne typen dagaktivitetsplasser fordi man ikke hadde kommet så langt som man skulle. Da er det litt underlig for meg at man plutselig velger å redusere, fjerne hele tilskuddsordningen uten å sørge for at i hvert fall de som hadde kommet i gang, er sikret en ordentlig finansiering framover, slik at de ikke ender opp med å legge ned de plassene de tross alt fikk bygd opp. Er statsråden enig i at det har vært noe uforutsigbart med den ordningen og avviklingen av tilskuddsordningen som man nå har sett, og er han også enig i at vi trenger en videre utbygging av antallet dagaktivitetsplasser, og at vi derfor bør følge nøye med på hva som skjer nå? Det handler ikke bare om antallet, men det handler også om å gi god kvalitet i de dagaktivitetsplassene som man har et ønske om. Sånn sett er lovfesting én ting, men noe annet er å ha råd til å kunne drive et godt tilbud innenfor ordningen med dagaktivitetsplasser i kommunene.
Sveinung Stensland (Høyre), 2020-02-25:
Det blir sagt her at det er trist at vi ikke vil støtte forslagene. Det er en ganske oppsiktsvekkende påstand, all den tid Høyre er det eneste partiet som har et eget kapittel om pårørende i sitt stortingsprogram, og Høyre tok initiativ til å få på plass en pårørendestrategi. Det arbeidet er satt i gang. Det ble noe forsinket. Tidligere statsråd Listhaug fikk ikke lagt det frem før hun gikk av, men nå har helseministeren tatt tak i det. Så det er ganske sterke ord mot det partiet som faktisk tok initiativ til dette allerede før sist stortingsvalg. Det er mye bra i forslagene som kommer, og jeg er veldig glad for engasjementet for pårørende. Det er et felt jeg opplever at partiene på Stortinget står samlet om. Det er ikke greit at folk har så stor pårørendebelastning at de blir syke. Det er vi nødt til å ta tak i. Så må vi huske at pårørende er så mye mer enn pårørende til demente, det er pårørende til mennesker med alle mulige slags sykdommer. Noen av dem som sliter mest, er pårørende til pasienter som har psykiske helseutfordringer og rusutfordringer, og innenfor det feltet har regjeringen virkelig gjort en jobb. Dagaktivitetsplasser har vært en viktig satsing for regjeringen, og påstander som at vi har kuttet, kuttet og kuttet, blir litt meningsløse når en ser på hva som faktisk er gjort. Antall dagaktivitetsplasser har økt, økt og økt under denne regjeringen. Jeg tror denne debatten er tjent med at vi snakker mer om hva vi skal gjøre for å hjelpe dem det gjelder, istedenfor å hive på med masse tom retorikk. Jeg ser frem til at planen kommer. Jeg er spent på hva helseministeren, som nå også er eldreminister, kommer frem til. Jeg forventer en offensiv plan, og jeg forventer også at det er noe vi kan jobbe videre med, for vi kan ikke ha det slik i Norge at folk blir syke av å passe på dem de er mest glad i.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2020-02-25:
Det er mange pårørende – 800 000. De gjør en utrolig stor jobb – 136 000 årsverk, som statsråden sa. Det er trygt, det er god kvalitet, det er god samfunnsøkonomi, og Senterpartiet vil forbedre forholdene. Representanten Sveinung Stensland sa at Høyre hadde en pårørendestrategi i sitt stortingsvalgprogram. Det er bra å ha en strategi. En strategi er en beskrivelse av en felles virkelighetsoppfatning av den situasjonen en står oppe i. Mitt spørsmål er: Hva er det i forslagene fra Senterpartiet som er i strid med Høyres virkelighetsforståelse når det gjelder behovet for å bedre situasjonen for de pårørende?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2020-02-25:
Det var det opposisjonen kritiserte den rød-grønne regjeringa for, at den ikke kunne være med på opposisjonens forslag når det ikke var noe feil ved de forslagene. Her har vi ikke fått klarlagt hva som er felles virkelighetsforståelse mellom Senterpartiets forslag og det som regjeringa tydeligvis arbeider med nå. Vi er tilbake til at opposisjonens forslag skal nedstemmes, og det er trist å erfare. Mine neste spørsmål er: Vil den pårørendestrategien og handlingsplanen som regjeringa vil komme med, bli framlagt for stortingsbehandling? Og hva er det i Senterpartiets forslag som statsråden nå kan se er i strid med Høyres syn?