Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2010-12-13:
La meg først uttrykke tilfredshet med at vi klarer å samle oss om et så viktig element som returaspektet i norsk flyktningpolitikk. Det er helt avgjørende, og det er jo gledelig at vi er så samlet om å kunne akseptere det direktivet som nå ligger til behandling, sjøl om man kan gjøre seg noen tanker om det også, for dette er et direktiv som virkelig berører folks rettigheter og for så vidt også har konsekvenser for hvordan folk skal leve sine liv, i aller høyeste grad. Som det ble nevnt fra representanten Hellelands side, var dette også et sentralt tiltak i den stortingsmeldingen som ble behandlet om europeisk politikk på området. Jeg mener at det er helt avgjørende – jeg har sagt det i tidligere debatter og jeg sier det nå – hvis vi skal få en effektiv politikk, at vi klarer å samordne en del av de reglene som gjelder på dette området i Europa. Der spiller retur en veldig viktig rolle – vi ser det også i Norge – for å skape effekt i asylpolitikken. Det er gledelig at man nå også i Norge har klart å få opp antall returer, og få effektuert de negative vedtak som faktisk foreligger. I så måte mener jeg at returdirektivet på mange måter også er en god gjennomgang av det regelverket vi har, som ikke minst skal bidra til å sikre at folk som er i en veldig vanskelig situasjon, og som faktisk også har fått negative vedtak, men som av den grunn ikke er kriminelle, skal få oppfylt sine rettigheter når vedtaket skal gjennomføres. Det er grunnlag for å understreke det. Norge har kanskje ikke hatt de største problemene med å implementere dette direktivet, men det er kanskje en god del andre europeiske land som virkelig må jobbe med å implementere dette. I så måte er jeg også glad for innspillene som kom fra Kristelig Folkeparti. Jeg mener at det skal man ha med seg. Vi får en god anledning til neste år å diskutere de spørsmålene, særlig relatert til barn, som jeg tror er helt avgjørende. Jeg tror ikke det er særlig forskjell på det som representanten Ropstad nå påpekte om barns behov for beskyttelse og tvangsmiddelbruk overfor barn. Det tror jeg i realiteten er godt ivaretatt. Regjeringa legger vekt på at utlendinger som må forlate Norge, reiser frivillig. Representanten Trond Helleland var inne på det, og jeg er helt enig i hans vurderinger rundt dette. Det er best både for utlendingen og for myndighetene. I noen situasjoner er det nødvendig med reaksjoner som utvisning eller bruk av tvang for å få til retur. Gjennomføringen av returdirektivet innebærer at det skal treffes vedtak om utvisning med framtidig innreiseforbud i flere saker enn i dag overfor utlendinger som har ulovlig opphold. Etter direktivet og lovforslaget skal det således treffes vedtak om utvisning dersom utlendingen ikke gis en periode for frivillig retur, eller utlendingen ikke overholder utreisefristen. Departementet har da anslått at direktivet vil føre til om lag 750 flere utvisningsvedtak årlig. Så det har konsekvens. For enslige mindreårige blir rettssikkerheten styrket ved at det blir nedfelt i loven at retur bare skal kunne skje dersom en enslig mindreårig kan returneres til et familiemedlem, en utnevnt verge eller til et annet forsvarlig omsorgstilbud. Departementet har vurdert reglene om fengsling etter utlendingsloven i forhold til direktivet. Etter direktivet kan fengsling bare skje for en lengre periode enn seks måneder dersom utlendingen ikke samarbeider om utsendelsen, eller det er forsinkelser med å framskaffe nødvendige dokumenter fra et annet lands myndigheter. Regelen etter utlendingsloven i dag er at fengsling ikke skal skje for lenger enn 12 uker med mindre det foreligger særlige grunner. Det vil i første rekke være situasjoner hvor utlendinger ikke samarbeider om retur, eller hvor forsinkelsen skyldes hjemlandets myndigheter, at det i dag vil være aktuelt med fengsling utover 12 uker. Departementet har derfor foreslått å fastholde hovedregelen om at fengsling ikke skal skje for mer enn 12 uker til sammen, framfor å utvide fengslingsperioden til seks måneder, selv om direktivet som sådant ville ha tillatt det. I tråd med hva direktivet krever, har departementet videre foreslått at det selv i de tilfeller hvor det kan fengsles for en lengre periode enn 12 uker, ikke skal kunne fengsles for lenger enn 18 måneder, som er maksimalperioden etter direktivet. Jeg vil understreke at Fremskrittspartiets forslag om at man ikke skal operere med noen annen grense for fengslingsperioden enn maksimalgrensen på 18 måneder i så måte er direkte i strid med direktivet. Jeg vil for øvrig framheve at den presiseringen som ligger i lovforslaget om hvilke momenter som kan være særlig relevante når man vurderer om det foreligger unndragelsesfare, både styrker utlendingens rettssikkerhet ved at det gis veiledning om innholdet i vurderingen, og samtidig tydeliggjør at det bl.a. er adgang til å legge vekt på om utlendingen er ilagt straff eller er ansvarlig for alvorlige ordensforstyrrelser på asylmottak.