Michael Tetzschner (Høyre), 2012-11-20:
Regjeringen gnistrer ikke akkurat av tiltakslyst – heller ikke når det gjelder boligpolitikken. Etter syv år har regjeringen ikke klart å fremme en boligmelding til Stortinget, en melding der vi sammen kunne diskutert virkemidlene i boligpolitikken mer inngående. Dette representantforslaget er ikke ment som et uttømmende alternativt forslag til en boligmelding, men det er i hvert fall en invitasjon til å ta opp boligspørsmålene i en noe større sammenheng. Vår grunnleggende oppfatning er at det må gjøres noe med tilbudssiden. Det bygges for få boliger i Norge. Det er underdekning av rimelige boliger, og ubalansen er størst i storbyene og områdene rundt dem. Så vi sier at tilbudssiden må styrkes, forbudssiden må svekkes. Vi mener at oppgave én er å fjerne motkreftene til boligbygging, få bort unødige planprosesser, få bort innsigelser som ikke hviler på lovens forutsetninger om innsigelser. Oppgave to er å få opp farten i de planprosessene som er nødvendige av hensyn til styring og folkevalgt medvirkning. Oppgave tre er å få bort urimelige kostnadsdrivere. Denne regjeringen har i to omganger skjerpet de tekniske krav, først i 2007 og senere i 2010. Vi har nå en bygningsmelding til behandling. Der skal vi gå inn i problematikken mer detaljert, så jeg vil ikke bruke mer av tiden her til spørsmål som hører inn under Meld. St. nr. 28 for 2011–2012. Oppgave fire er å gjøre førstegangsetablering lettere, ikke vanskeligere, for unge som skal inn på boligmarkedet. Høyre har i sine alternative budsjetter stadig ønsket en bedre spareordning for ungdom, med høyere sparebeløp og høyere fradragsmuligheter. Vi har tidligere vært inne på diskusjonen om den uventede og sterke økningen i egenkapitalkravet. Det er altså en gruppe mennesker som nå blir fratatt muligheten til å etterspørre boliger fordi de skal utgjøre problemer, ifølge Finanstilsynet. Oppgave fem er f.eks. å ta vekk femårsregelen på reguleringsplanene. Det vanskeliggjør finansieringssiden. Fem år i særlig komplekse, tette bystrøk er ingen tid. Det er mange prosjekter som har fått nei nettopp fordi tidshorisonten er så kort. Vi ønsker at man går tilbake til den gamle ordningen: Bystyret eller kommunestyret vedtar en reguleringsplan, og den gjelder inntil en ny blir vedtatt. Oppgave seks er å støtte kommunen i arealpolitikken gjennom stimulanser og veiledning. Der er vi i en situasjon hvor de statlige særinteresser overprøver lokalt selvstyre og bruker innsigelsesinstituttet negativt. Vi ønsker å gjøre fylkesmennene til veiledere, hvis det er slik at staten har oppfatninger, og ikke til blokkerende instanser. Oppgave syv er bedre statlig organisering. Vi ønsker å ha et departement som er ansvarlig for alle virkemidler i boligpolitikken, og det departementet skal være Kommunal- og regionaldepartementet. Vi ønsker altså å overføre plandelen fra Miljøverndepartementet. Vi ønsker også å videreføre det byggekostnadsprogrammet som den nåværende regjering la ned i 2010, og som var initiert av tidligere kommunalminister Erna Solberg. Oppgave åtte er at staten også kan bruke positive virkemidler ved å hjelpe til med forpliktende finansiering av løsninger for skinnegående baner, som utenfor byenes tette sentrum kan åpne for nye områder for boligbygging. Der trenger ikke staten å gjøre mye annet enn å gå inn med en forpliktende delfinansiering som gjør at kommunene med trygghet kan planlegge. Oppgave ni er å føre en forutsigbar skatte- og avgiftspolitikk og ikke så tvil om vanlige folks evne til over tid og av egen inntekt å skaffe seg og beholde en bolig. Jeg vil også si at etter å ha hørt representanten Hauglis innlegg, får man nesten det inntrykk at når det går bra med boligproduksjonen, er det regjeringens skyld, og når det går dårlig, skyldes det konjunkturene. Og vi skal nærmest alle godta at prisene på boliger stiger mye raskere enn prisene på alle andre mulige varer i samfunnet. Det er ikke en bærekraftig utvikling. Jeg vil avslutte med å ta opp forslag nr. 7.