Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2005-06-08:
Richard Florida har skrevet en bok som heter «The Rise of the Creative Class». I boken beskriver han et samfunn som utvikler seg fra et tradisjonelt industrisamfunn og fra et informasjonssamfunn over til et samfunn hvor det er de kreative evnene, de kreative mulighetene, som mer og mer former samfunnet. Dette ser vi på tradisjonelle industriområder, hvor ting som design, utforming og historien bak produktet blir viktigere og viktigere. Men vi ser det også ved at opplevelser, kunstinntrykk, fritid og reiser blir mer og mer viktig i menneskers liv etter hvert som de fundamentale materielle behovene blir dekket. Det gir nye muligheter, nye åpninger, for den tradisjonelle kulturpolitikken. Det kan gi kunstnere og kulturarbeidere flere ben å stå på, gi dem muligheter for å kunne leve av arbeidet sitt. En aktiv kunst- og kulturpolitikk vil alltid trenge en tung offentlig innsats. Det er ikke, som Fremskrittspartiet synes å tro, et område hvor markedskreftene kan overta og sørge for de riktige resultatene. Vi er nødt til å ha en kombinasjon av en sterk offentlig sektor, gode offentlige arbeidsplasser innenfor kunst- og kulturlivet og gode offentlige støtteordninger, samtidig som vi i størst mulig grad setter kunstnerne i stand til å leve at sitt eget arbeid. Her kan det være motsetninger. Hvis man ser på all kunst og kultur som nyttig og nødvendig hvis det er kommersielt lønnsomt, men unyttig og unødvendig hvis det er kommersielt ulønnsomt, er vi på ville veier. Politikken i Norge har i stor grad dreid seg om de offentlige ordningene. Det har vært en viktig politikk, og det har vært en riktig politikk. Svært mange kunstområder er ikke bærekraftige i en ren markedsøkonomisk tenkning. I et samfunn med en regjering hvor markedskreftene får større og større plass, er det viktig å minne om det. Det betyr ikke at vi ikke skal være med og utnytte de mulighetene som faktisk fins for en privat utvikling av kulturlivet. Vi vet at mange kunstnere er frilansere. De lever av å selge produktene sine direkte til et marked. De prøver å danne sine egne bedrifter. De prøver å utvikle sine egne næringsgrener. Her bør vi stille opp og bidra på samme måte som vi gjør i forhold til alle andre næringer. Østlandsforsknings utredningsarbeid viser at de kreative yrkene, som de definerer som de yrkene som handler om kommunikasjon, har et ganske stort omfang i Norge. Det er faktisk flere ansatte på dette næringsområdet enn det er i f.eks. hele skog- og jordbrukssektoren til sammen. Det forteller oss at det allerede er svært mange som lever av disse yrkene. I tillegg vet vi at mange av disse næringene ligger i grenselandet til kunst, og kanskje til dels et stykke unna kunst. Mediene regnes bl.a. med til disse, og det er jo ikke hver eneste forside i VG og Dagbladet som framstår som et kunstverk. Reklamebransjen regnes også med i disse kommunikative næringene, og det er vel ikke alt der heller som har et høykulturelt formål. Det handler likevel om det samme, å bruke et kreativt potensial, å bruke sine kreative evner. Det interessante er at det faktisk er den tradisjonelle kunst, den mer smale definisjonen av kunst og det området som det handler om, som vokser raskest. Det synes jeg er spennende. Det forteller at også de tradisjonelle kunstuttrykkene har et stort potensial innenfor dette med kultur som næring. Vår oppgave da blir følgende: For det første må vi sørge for at de tradisjonelle næringslivsordningene, som Innovasjon Norge, kommunale næringsfond osv., støtter opp under, bygger opp under og har kunnskap om de kulturbaserte næringene på samme måte som for andre næringsgrener. Her tror jeg det fortsatt er en stor jobb å gjøre. Jeg tror det er til dels en skepsis mot at det her kan bli en arbeidsplass, at det her kan være en produksjonsvei. Det kan også være uvitenhet og manglende kunnskap som gjør at kunstnere og kulturarbeidere har vanskeligere for å få de nødvendige støttekronene til en oppstartingsfase enn det man i mange andre næringsgrener kanskje har. Her har vi en jobb å gjøre, bl.a. innenfor Innovasjon Norge, men også ute i de enkelte kommuner, for å få dem til å se det store potensialet. Så må vi bli kvitt den lammende, klamme, næringsnøytrale politikken som er det overordnede mantraet til den nåværende regjering. Man mener prinsipielt at det er skattelette og rammebetingelser som skal være det næringspolitiske virkemiddelet. Det er viktig med gode rammebetingelser, men man må også ha en oppfatning av hva vi skal leve av her i landet. Det dreier seg om de tradisjonelle næringene – fiskeri, energibasert produksjon, IKT og nanoteknologi. Det er mange områder hvor vi bør ha systematisk forskningssatsing. Vi må også være modige nok til å si at kulturbasert næringsliv er et område hvor vi virkelig vil satse. Det blir ikke en stor og omfattende satsing på kulturnæringen av skattelette alene. Man må ha helt andre tiltak for å få dette til. Da må man gå inn i de spesielle kunstområdene som kan ha et potensial for vekst. Film og musikk er kanskje de to områdene som helt åpenbart har et stort uutnyttet potensial. Hvis vi sammenligner oss med våre naboland med hensyn til hva vi har fått til, ser vi at vi ligger godt tilbake. Vi hadde hatt kjempemuligheter hvis vi hadde klart det som svenskene og danskene har klart, å bygge opp en filmindustri hvor norsk publikum går og ser norsk film, og hvor utenlandsk publikum også i mye større grad etterspør norsk film. Det handler om å øke produksjonsstøtten, som har vært klippe-klippe-posten til statsråden gjennom hele denne fireårsperioden. Jeg tror det nå er fem ganger at dette stortinget i ulike sammenhenger har gått inn for kutt i Filmfondets produksjonsstøtte. Det er ingen vei å gå for å bygge opp en livskraftig filmbransje. Men det handler også om å tiltrekke seg utenlandske filmproduksjoner, ved det som stortingsflertallet nå går inn for, å sørge for en støtteordning, en refusjonsordning, for utenlandske filmproduksjoner i Norge. Vi kan kanskje bli åsted for framtidige «Ringenes Herre»-filmer, eller for store produksjoner fra Bollywood, med markedsføring av Norge, og kanskje også få turisme utviklet rundt det. Musikk er et område hvor vi åpenbart har mye å gjøre. Igjen kan vi lære av vårt naboland Sverige. Det var voldsomt til skryt av Sverige dagen etter den 7. juni, kanskje unionsoppløsningen ikke var noen god idé likevel. Music Export Sweden gjør et fantastisk arbeid med å markedsføre svensk musikk internasjonalt. Vi burde i mye sterkere grad gjøre det samme, og vi må koordinere innsatsen istedenfor at den er spredd på mange departementer. I Sverige har man samlet alt under næringsministeren, selv om embetsverket i UD har beholdt ansvaret for å jobbe ut mot ambassadene. Jeg tror det kan være veien å gå også i Norge. Litteratur: Norske forfattere gjør suksess i utlandet, men de trenger oppbakking. NORLA bør styrkes. I tillegg bør innkjøpsordninger også sørge for å sende ut norske bøker til utenlandske institusjoner som underviser i norsk. Jeg synes det er underlig at ikke regjeringspartiene er med på det forslaget som Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet går inn for i innstillingen. I tillegg er de tradisjonelle ordningene med stipender, arbeidsstipender, garantiinntekter osv. et fundament for at disse enerne i kommersiell sammenheng får utviklet seg og kan fylle dette rommet for kultur og næring. Design vil også være et kjempeviktig område å satse på. Industriprodukter trenger kreative innspill med hensyn til hvordan man utformer sine produkter. Vi vet at dette er veldig viktig i salgsøyemed, og her tror vi at et samspill mellom kunstnere og industrien kan ha veldig mye for seg. Vi har også gått inn i meldingen og omtalt kunsthåndverk og den muligheten de tradisjonelle kunstformene i Norge har til å være et næringspotensial. Vi trenger kompetansebygging. Derfor fremmer vi også et forslag om et slikt senter i Rennebu, Birka, som kan være til støtte for dem som ønsker å utvikle næringsgrener innenfor sitt område. Fra Arbeiderpartiets, SVs og Senterpartiets side presenterte vi for et år siden et stort kulturløft, der vi sier at vi vil bruke 1 pst. av nasjonalbudsjettet på kultur. Det er et viktig løft. Det håper vi at vi får anledning til å gjennomføre, men vi håper også å få gjennomført en offensiv næringslivsstrategi som handler om at kunstnere kan klare seg på egen hånd, selvsagt med gode offentlige rammebetingelser, og utvikle sine næringsgrener. Det er stor etterspørsel etter dette i samfunnet, og vi har veldig mange dyktige kunstnere og kulturarbeidere som kan dekke det behovet. Jeg tar herved opp de forslagene der Arbeiderpartiet er forslagsstiller eller medforslagsstiller.