Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2011-06-08:
Formålet med endringene i gravferdsloven er å legge bedre til rette for at alle norske borgeres behov i forbindelse med gravlegging ivaretas. Dette er også en helt konkret oppfølging av kirkeforliket av 10. april 2008. Jeg er oppvokst i en gjennomsnittlig nordnorsk familie og har lenge kun kjent til de kirkelige seremonielle tradisjonene ved bortgang. Gjennom å ha vært medlem i Stortingets kirkekomité i snart seks år har jeg blitt kjent med andre religioners ritualer ved både gleder og sorger. Dette er kunnskap som har betydning for å kunne behandle medmennesker med respekt. Politikken vi er med på å forme, må gjenspeile at vi lever i et samfunn med mange ulike religioner representert. Uansett hvilken gud du tror på, skal du bli møtt med respekt når du skal gravlegge en av dine aller nærmeste. Visste du, president, f.eks. at ortodokse kristne skal gravlegges slik at ansiktet vender mot øst? Jeg er glad for at komiteen – med stor grad av enighet – med de endringer i loven som vi i dag behandler, har tilpasset gravferden til det mangfoldige samfunnet som vi lever i. La det være sagt: Den norske kirke står i en særstilling i Norge i dag. Over 80 pst. av befolkningen er medlemmer, og gjennom en århundrelang tradisjon har den beholdt sin særstilling – ennå en stund – som statskirke. Naturlig nok preges praksisen i ulike offentlige institusjoner av at det store flertallet i Norge er medlem i nettopp Den norske kirke. Til tross for bred enighet i komiteen har det likevel vært noen diskusjonspunkter. Det første jeg vil trekke fram, er kostnader ved særskilt tilrettelagte graver. Flertallet mener at det mest praktiske og ubyråkratiske er at kostnaden ved særskilt tilrettelagt grav dekkes av Kirkelig fellesråd. Det skal understrekes at vi forventer at kommunene ivaretar sitt budsjettansvar og bevilger tilstrekkelige ressurser til at Kirkelig fellesråd kan ivareta dette ansvaret. Både muslimer og katolikker vil nok komme til å få behov for større gravlunder i tiden framover på grunn av økt tilflytting til Norge. For muslimer er det naturlig å bli begravd uten kiste, men innsvøpt i et klede. Dette er ikke et stort problem her til lands, fordi ifølge muslimsk overbevisning skal muslimer følge lovene i det landet de bor i. Jeg vil også nevne askespredning. Etter at et flertall av proposisjonens høringsinstanser uttalte at regelverket for askespredning bør liberaliseres, ber flertallet departementet vurdere hvordan man på egnet måte kan imøtekomme dette ønsket. Hinduer har f.eks. et ønske om å spre asken i rennende vann, aller helst i elven Ganges, men for noen vil det være naturlig å spre asken i en elv i Norge. Når det gjelder kremasjon som gravferdsform, støtter flertallet at det settes i gang en utredning som skal se på muligheten for å likestille kremasjon og kistebegravelse økonomisk. For hinduer er det også viktig at familien kan være til stede under kremeringen. Det rituelle idealet om at eldste sønn skal tenne kremeringsbålet, er ivaretatt gjennom en praksis der en av de pårørende gis tillatelse til å følge kisten til ovnen og trykke på startknappen, slik de bl.a. har løst det ved Bodin Seremonirom, som jeg har besøkt, som ligger i Bodø. Det er gledelig at komiteen har kommet til enighet om at frist for gravlegging og kremasjon settes til ti virkedager etter dødsfallet. Med det mener jeg at vi imøtekommer den forskjell det er mellom de ulike trossamfunn med hensyn til når begravelser finner sted. Enhver skal ha rett til å utøve sitt livssyn. Det er en del av de universelle menneskerettighetene, som bl.a. fastslår retten til tros- og livssynsfrihet samt retten til vern mot all usaklig forskjellsbehandling på grunn av religion og livssyn. Vi her i Norge har en samfunnsinnretning og en kultur som respekterer religionens plass i mange menneskers liv. Det er på sin plass å si at det i dag som hovedregel går greit når en muslim eller buddhist skal gravlegge en av sine kjære, men det er på grunn av stor velvilje og fleksibilitet fra både de troende og aktørene som bidrar i en gravlegging. I den nye gravferdsloven som skal vedtas i dag, legges det til rette for at viktige behov for å oppfylle trosfriheten imøtekommes, samt at ønskene som tros- og livssynssamfunnene har i forbindelse med gravferd i et flerkulturelt samfunn med økt tros- og livssynsmessig mangfold, får tilslutning. Dette er jeg svært tilfreds med.