trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2006-05-11:
Enten vi snakker om famileetablering eller om familieinnvandring generelt, er Fremskrittspartiets utgangspunkt at det er et valg man foretar i det øyeblikket man går til det skritt å hente ektefelle utenfor landets grenser. Da burde det være rimelig åpenbart at den enkelte person, herboende, eventuelt i kombinasjon med inntekten til den personen som ankommer landet, er i stand til å ivareta sine egne interesser uten å belaste samfunnet. Det er et valg man gjør, og derfor bør det også være utgangspunktet i forbindelse med de økonomiske sidene av det. Men det er også en side her som er veldig viktig, og det går på integreringsprosessen. Vi mener at ved å øke kravene til underhold, vil man også gjøre det lettere for den enkelte å integreres i det norske samfunnet. Det har også vært pekt på at dette er tiltak som helt klart kan være med i en pakke for å bekjempe tvangsekteskap, ufrivillige ekteskap og proformaekteskap, altså ekteskap som ikke er basert på kjærlighet. Det refereres til at det skal komme en ny utlendingslov. Utlendingsloven skal revideres og komme til Stortinget til behandling. Jeg vet ikke hvordan det står til med de interne forhandlingene mellom regjeringspartiene, og jeg frykter at det kan trekke i langdrag før det forslaget kommer til Stortinget. Når vi vet at økt krav til underhold er grundig vurdert, burde det ikke være umulig å sette i verk den delen av endringene allerede nå, slik at vi slipper å vente på en ny utlendingslov. En annen side ved dette som jeg har lyst til å dra fram, er at dette er et av tiltakene som bl.a. Danmark har satt i verk for å begrense familieinnvandring. Vi snakker hele tiden om problemene innenfor integreringspolitikken i Norge, utfordringen vi står overfor når det gjelder å få integrert nye landsmenn i det norske samfunnet. Her har vi en stor utfordring, og ingen har klart å peke på løsningen som skal til for å få det gjort på en skikkelig måte. Når man anerkjenner at integreringspolitikken i Norge har slått feil, bør det første man gjør, faktisk være å sette bremsen på i forhold til innvandrere som hvert år kommer til Norge og bosetter seg her, og som i enda større grad øker utfordringen på integreringssiden. Dette er ett av tiltakene vi har pekt på, og det er ett av tiltakene som Danmark med stort hell har gjennomført. Derfor bør vi også se dette i sammenheng med innvandringspolitikken, for det vil være med på å begrense innvandringen til Norge, og det vil i forlengelsen av det være et bra tiltak for å fremme integrering, for den første jobben i forhold til integreringspolitikken er å redusere innvandringen slik at den blir bærekraftig.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2006-05-11:
Jeg hører hva statsråden sier, at man har til hensikt og ønsker å se hele saksområdet i sammenheng. Jeg har for så vidt forståelse for det. Men nå ser det jo ut til at det kanskje kan gå en stund før man får revisjon av utlendingsloven, og inntil det er på plass, er vi fortsatt i en situasjon hvor vi ikke har effektive tiltak mot tvangsekteskap og heller ikke effektive tiltak for å begrense den generelle familieinnvandringen. Da har jeg et spørsmål til statsråden. Her kan man altså helt uproblematisk innenfor det konkrete området sette i verk tiltak og få til gode løsninger uten at man trenger å gå til full revisjon. Og da spør jeg: Når kan Stortinget forvente å få den nye utlendingsloven? For det har kommet veldig mange ulike signaler, bl.a. fra flere medlemmer av regjeringspartiene.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2006-05-11:
I et innlegg tidligere i debatten kom representanten for SV med en del påstander som jeg føler behov for å tilbakevise. For det første hevder man fra SVs side at vårt engasjement med hensyn til tvangsekteskap liksom ikke er ekte, fordi vi som et poeng i seg selv også fokuserer på virkningene av å sette inn denne type tiltak for å begrense familieinnvandringen. Det går faktisk an å ha to tanker i hodet samtidig. Dette er effektive tiltak mot tvangsekteskap, men samtidig effektive tiltak for å begrense familieinnvandringen. Vårt engasjement er ikke uekte, men vi engasjerer oss faktisk på to saksfelt samtidig. Så prøver man også nesten å fremstille det som om det er visse grupper av innvandrere vi ikke ønsker, at visse grupper av innvandrere er problematiske. Man må erkjenne at det selvfølgelig er slik at kulturforskjeller, kulturbarrierer, er et vesentlig moment når det gjelder problematikken rundt integrering. Fjerne kulturer er vanskeligere å integrere i det norske samfunnet enn kulturer som er nærmere oss. Det i seg selv burde egentlig være en selvfølge å forstå. Vi har aldri tatt til orde for – og kommer heller aldri til å ta til orde for – særregler som skal ekskludere enkelte etniske grupper. Det er ikke Fremskrittspartiets politikk. Vi er et liberalistisk parti, som ønsker generelle regler, som kan anvendes likt for alle. Dette er et viktig prinsipp i rettsstaten. Vi har selvfølgelig ikke til hensikt å sende ut noen blandede signaler i så måte. Vi ønsker generelle regler som kan håndteres på en god måte, nettopp for å få kontroll over familieinnvandring og tvangsekteskap. Det er det fullt mulig å få også med den type tiltak som vi skal behandle i neste sak. Dette er altså generelle tiltak og ikke tiltak der en har som formål å stenge ute enkelte etniske grupper.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2006-05-11:
Jeg hører at statsråden prøver å problematisere innvandringen til Norge i forhold til arbeidsmarkedet. Det er jo for så vidt interessant at man skal ha i bakhodet at vi har et ganske stort arbeidsmarked innenfor EØS-området, hvor vi finner det meste av den arbeidskraften vi trenger. I tillegg har vi store muligheter innenfor de kvotene for områder utenfor EØS som allerede foreligger i dag, og som ikke fylles opp. Det ser derfor ikke akkurat ut til at arbeidsinnvandring utover begrensningene som allerede foreligger i dag, er nødvendig. Men jeg har et konkret spørsmål. Når jeg hører SV snakke, så hører jeg nesten frie grenser og fritt fram, men når statsråden snakker, er det litt mer begrenset når det gjelder innvandring. Statsråden uttalte vel noe slikt til magasinet Memo som at integrering og innvandringspolitikk er en av de største utfordringene i vår tid. Mener han det? Mener statsråden at innvandringen til Norge i dag er bærekraftig?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2006-05-11:
Jeg følte behov for å tegne meg for å klare opp her i det SV kommer med av beskyldninger. Indirekte sies det om Fremskrittspartiet som et liberalistisk parti at det av vår ideologi, nesten, ikke følger å legge begrensninger på innvandringen. Ja, det kan man godt hevde, hvis man har et veldig snevert perspektiv på hva liberalisme egentlig er. En av de største og viktigste grunnleggende tingene som ligger i liberalismen, er nettopp det å ivareta kjerneverdiene i det norske samfunnet. Det er snakk om demokrati, det er snakk om ytringsfrihet og frihet – alle de verdiene som det norske samfunnet er tuftet på, og som vi alle er glad i. De utfordringene vi møter i dag i integreringspolitikken og på integreringssiden, viser, når vi fremskriver noen tiår frem i tid tallene på hvor mange som ankommer Norge hvert år, at vi kan få vesentlige utfordringer i forhold til norsk verdisyn og norske verdier. Da er det å begrense innvandringen et grep nå, her i dag, for å unngå at vi skal komme i en situasjon en gang i fremtiden hvor befolkningen i Norge ikke nødvendigvis har den samme aksepten for de verdiene, normene og reglene som det norske samfunnet bygger på. Det må være en av de fremste oppgavene i denne salen, ikke minst for et liberalistisk parti, å sørge for at de grunnleggende verdiene i det norske samfunnet skal være til stede også i fremtiden. Da er det om å gjøre å få kontroll over innvandringen og få den bærekraftig, slik at vi er i stand til å integrere de menneskene som faktisk ankommer landet, slik at de forstår norsk kultur, norske verdier, og at de innordner seg disse. Det er jobb nr. 1 for Fremskrittspartiet, som et liberalistisk parti, og det burde være jobb nr. 1 for alle partier i denne sal.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2006-05-11:
Statsråd Bjarne Håkon Hanssen uttalte til Memo tidligere i år at innvandringen og integreringspolitikken er en av vår tids største utfordringer. Jeg siterer: «Er innvandringsspørsmålet vår tids største politiske utfordring?– Ja. Om 50 år vil vi trolig ha rundt én million ikke-vestlige innvandrere i Norge. Hvis disse blir boende i gettoer og ikke har jobb eller er godt integrert, skapes en egen underklasse. Det kan utvikle seg til en sosial bombe.» Dette er nettopp utfordringen. Vi står overfor store utfordringer i integreringspolitikken. Etter den debatten vi har hatt i dag, er det åpenbart at man ikke er villig til å se sammenhengen mellom integreringspolitikken på den ene siden og innvandringspolitikken på den andre siden, noe som er beklagelig. Ser virkelig ikke statsråden at skal man komme i møte de potensielle problemene man ser for seg i framtiden, bør man i hvert fall starte med å begrense innvandringen, og begrense utdeling av norsk statsborgerskap?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2006-05-11:
Innvilgelse av norsk statsborgerskap bør ikke være gjenstand for utjevningspolitikk. Med det mener jeg at man må ha noen absolutter; for å få til en vellykket integrering i det norske samfunnet må det være til stede noen absolutte krav i bunnen. Når vi kommer med dette forslaget, er det for å kunne gi et positivt incitament, slik at den enkelte innvandrer selv skal ha noe å strekke seg etter. Den enkelte innvandrer selv må ha en klar visshet om at gjør jeg det bra og står på her, så kan det belønnes med et statsborgerskap, når de øvrige kriteriene er oppfylt. Det er altså et positivt virkemiddel og ikke et negativt, som man prøver å fremstille det som hele tiden. Så er det også en kortslutning her, særlig hos SV. SV sier at det er veldig viktig at den enkelte innvandrer har stemmerett, og at man derfor må gi statsborgerskap. De er altså villig til å gi stemmerett til en innvandrer gjennom statsborgerskap, uten at man stiller de kravene om kunnskap om og forståelse av det norske samfunnet som er så viktige når man skal benytte den stemmeretten, og som er en helt grunnleggende, essensiell bit dersom man skal delta i norske valg. Man er altså villig til å bruke stemmeretten som en inkluderende faktor uten å stille krav til hvordan man skal håndtere det. Det synes jeg med respekt å melde er oppsiktsvekkende. Vi skal tilby opplæring. Det har vi sagt hele tiden. Det offentlige skal gi den opplæringen den enkelte innvandrer trenger. Vi skal legge til rette for det, men kravet i den toveissaken som norsk integreringspolitikk må være, er at den enkelte innvandrer selv står på og viser at man kan oppfylle de kravene som faktisk blir stilt, og at det ikke bare er et opplæringstilbud, hvor man i realiteten ikke avkrever noe i etterkant. Disse tingene henger sammen, og det er ikke før den dagen denne salen innser at kravene som må ligge i bunnen i integreringspolitikken, er en forutsetning for å få til en vellykket integrering i dette landet.
Bent Høie (Høyre), 2006-05-11:
Jeg vil ta opp forslaget fra mindretallet i komiteen. Det er svært skuffende at flertallet avviser dette forslaget. Enda mer skuffende er det at statsråden ikke har gjennomført dette tiltaket. Det er nemlig en vesentlig forskjell mellom dette Dokument nr. 8-forslaget og de to andre vi skal behandle i dag. De to andre innebærer en endring i utlendingsloven, og de innebærer nye tiltak som ikke har vært på høring. Det forslaget som er presentert i dette Dokument nr. 8-forslaget, er et forslag som ikke krever endring i utlendingsloven. Forslaget har vært på høring, det ligger fiks ferdig i departementet, og det lå på statsrådens bord da han overtok ansvaret for dette området, men er altså trenert. Jeg oppfatter det slik at dette er et forslag som det er bred politisk enighet om. Den eneste konsekvensen av at statsråden trenerer denne saken, er at integreringsarbeidet skyves ut i tid. Det er skuffende og veldig uforståelig at Regjeringen velger denne tilnærmingen til saken. Forslaget om strengere underholdsbidrag har som formål å bedre integreringsarbeidet både for dem som er herboende og for dem som kommer gjennom familiegjenforening. Det er også slik at det i befolkningen ellers er en klar oppfatning at personer som kommer via familiegjenforening, ikke bør forsørges av det norske samfunnet, men i hovedsak forsørge seg selv, forsørges av herboende, eller i en kombinasjon av dette. Så dette burde i utgangspunktet vært et helt ukontroversielt forslag, som burde kunne gjennomføres. Problemet er at dette ikke er det eneste forslaget som ligger fra den forrige regjeringen, som ikke er gjennomført av den nåværende med den unnskyldning at man ønsker å se det i en helhet. En har også forslaget knyttet til overgrep mot kvinner og barn, nemlig oppsettende virkning i utvisningssaker når ofrene er barn og kvinner i familie. Dette er en sak som den nåværende regjeringen kunne ha gjennomført – den er ferdig utredet og utarbeidet av den forrige regjeringen – men som altså treneres. En har også et forslag som den forrige regjeringen fikk kritikk for at den ikke gjennomførte raskt nok, nemlig forslaget om endring i utlendingsforskriften i forhold til krav om at en i ekteskapskontrakten skal ha lik rett til skilsmisse. I sum innebærer dette at viktige grep som kan gjennomføres i saker der det er bred politisk enighet, ikke blir gjennomført, men trenert. Jeg vil be om at statsråden i sitt innlegg begrunner hvorfor en ikke gjennomfører disse tiltakene, da dette er tiltak som har vært ute til høring, og som det ikke er noen grunn til å vente med. En taper tid på områder der det er bred politisk enighet om at det er viktig å gjøre grunnleggende grep. Det er ikke sånn at gjennomgangen av en ny utlendingslov er en ny sak, for der har den forrige regjeringen gjort store deler av forarbeidet. Og det var ikke uten grunn at den forrige regjeringen løftet disse sakene ut av det arbeidet og gjennomførte høringer raskere. Det var fordi man mente at disse tiltakene hastet, og at dette var tiltak som kunne gjennomføres med bakgrunn i den eksisterende utlendingsloven.
Bent Høie (Høyre), 2006-05-11:
Mitt spørsmål til statsråden gjelder følgende: Vi har nå fått klarhet i at Stortinget ikke får seg forelagt forslag til ny utlendingslov før tidligst i desember 2006. Dette er en stor og komplisert sak – som statsråden var inne på – som vi nok må regne med at Stortinget må ha noe tid på å behandle. Ser ikke statsråden at det er en vesensforskjell mellom det forslaget vi nå behandler, og de to neste forslagene vi skal behandle? Parallelt med arbeidet med ny utlendingslov løftet den forrige regjeringen ut denne og noen andre problemstillinger og sendte dem på høring, med bakgrunn i eksisterende utlendingslov. Dette er endringer som kun krever forskriftsendring. Høringer er gjennomført. Det er bred tilslutning i flere høringsinstanser til de tiltakene som er foreslått. Ser ikke statsråden at det er en vesensforskjell mellom dette tiltaket og andre tiltak, og at dette er et tiltak som burde og kunne vært iverksatt nå?
Bent Høie (Høyre), 2006-05-11:
Grunnen til at jeg tar ordet igjen, er innleggene både fra Venstre og fra SV. Venstre sa at de var skuffet over Høyre i denne saken. Det overrasker meg veldig, for en kunne oppfatte representanten Trine Skei Grande slik at hun argumenterte prinsipielt imot å ha et underholdskrav i forbindelse med familiegjenforening og familieetablering. Det er litt spesielt med tanke på at partiet var med på både å innføre underholdsbidraget og å innskjerpe underholdskravet da de satt i regjering. De var også med på å foreslå det som Høyre foreslår i dag, da de satt i regjering. Jeg er selvfølgelig enig i representanten Trine Skei Grandes tilnærming til spørsmålet om kjærlighet og ekteskap. Men det betyr ikke at Venstre som et sosialliberalt parti kan legge helt vekk at folk også har et personlig ansvar for å sørge for å skape omstendigheter for seg og sine som gjør at en i minst mulig grad ligger samfunnet til last. Det er også en vesentlig begrunnelse for dette forslaget. Så til SV: Dette forslaget innebærer ikke bare en innskjerpelse av underholdskravet. Dette forslaget innebærer også at familiegjenforening for barn under 15 år blir enklere. Derfor er det noe spesielt at SV i denne saken argumenterer for at en har god tid, her må en høre alle, og om det tar et år eller to år før denne endringen kommer på plass, gjør det ikke så veldig mye. Dette er underlig med tanke på at representanten May Hansen fra SV i april i 2005 tok opp den såkalte Charly-saken overfor daværende kommunalminister Erna Solberg og mente det hastet veldig å få endret det som hun sa var en «umenneskelig og hjerteskjærende politikk verdens rikeste land fører overfor små barn». Denne såkalt umenneskelige og hjerteskjærende politikk som verdens rikeste land fører overfor små barn, som en mener er i strid med menneskerettighetene og Barnekonvensjonen, haster det altså ikke så fryktelig mye for SV nå å gjøre endringer på.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-11:
Det er jo egentlig mange sider ved denne saken som fortjener en stor og grundig debatt, og dette skal vi komme tilbake til senere. Jeg slutter meg til saksordførers innlegg. Denne saken skal i sin helhet behandles i forbindelse med den helhetlige gjennomgangen av utledningsloven. Jeg vil bare komme med noen korte kommentarer til innlegget fra Fremskrittspartiets representant. Man peker på at det er behov for å gjennomføre en strengere familieinnvandringspolitikk. Det kom klart fram her at hovedformålet ikke er å bekjempe tvangsekteskap, som tidligere har kommet fram, men, som i Danmark, å redusere familieinnvandringen. På dette punktet forventer jeg i framtiden litt større ærlighet og klarhet i uttalelsene fra Fremskrittspartiet når man tar denne diskusjonen. Hvis det er slik at man ønsker å redusere familieinnvandringen til Norge, med bakgrunn i at man mener at dette skaper store integreringsproblemer, synes jeg man bør se på disse 10 000–14 000 menneskene som kommer på familiegjenforening hvert år, og så bør man plukke ut dem man mener ikke bør få lov til å komme til Norge. For setter man en grense, vil man ha ned tallet, får man begynne med å se på hvilke mennesker man mener skaper så store problemer for integreringspolitikken i Norge at de ikke bør få komme. Da hadde vi fått en debatt som hadde vært ordentlig. Jeg har utfordret Fremskrittspartiet på dette de fire årene jeg satt i kommunalkomiteen, og også tidligere: Når man i sitt partiprogram gir uttrykk for at man skal ta inn 1 000 ikke-vestlige innvandrere, da vil jeg gjerne ha et klart svar på hvilke innvandrere og hvilke familiegjenforente mennesker det er man mener ikke skal få lov til å komme til Norge. Det hadde vært et klargjørende svar fra Fremskrittspartiet. Det klargjørende svaret har jeg merket meg er vanskelig å få ut av Fremskrittspartiet. Det er mulig at vi kan få et innlegg om det litt senere.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-11:
Jeg tok i grunnen ordet bare for å avkrefte dette inntrykket som ble gitt fra Fremskrittspartiet, at SV står for en slags fri flyt-politikk. Det gjør vi absolutt ikke. Vi står på Soria Moria-erklæringen, og Soria Moria-erklæringen er klinkende klar. Alle de tre partiene stiller seg bak Soria Moria-erklæringen. Vi har tre typer innvandring til Norge. Vi stiller oss bak det at vi skal ha en human og rettferdig flyktningpolitikk. Det er vi for, og det er vi internasjonalt forpliktet til å gjøre. Vi er altså for at vi skal ha en behovsstyrt arbeidsinnvandring til Norge. Der har vi EØS-avtalen som regulerer EU-området. Og vi har den kvoten som ikke blir fylt opp, som det ganske riktig ble påpekt. Vi må se på hvorfor det er slik. Og så har vi den tredje formen for innvandring, familieinnvandring, som er den innvandringen vi diskuterer her i dag. Jeg tillater meg å påpeke den inkonsekvensen i Fremskrittspartiets politikk som går ut på at mens vi i menneskerettighetene har retten til familieliv som grunnleggende, virker det som om denne retten er noe Fremskrittspartiet er villig til å sette til side. Det stiller vi oss kritisk til. Vi må sørge for at mennesker tar ansvar for sine egne valg og får gifte seg med de menneskene de vil. Mens Fremskrittspartiet mener at de bør utøve sitt familieliv i et annet land enn Norge, mener vi altså at her er vi nødt til å sørge for å ha noen prinsipielle betraktninger i bunnen, og så må vi samtidig finne gode virkemidler mot tvangsekteskap. Det er det arbeidet som vi driver på med, og som vi stadig holder på å utvikle.
Trine Skei Grande (Venstre), 2006-05-11:
Jeg vil understreke at enhver som prøver å framstille dette som enkelt og ukontroversielt, ikke kan ha jobbet veldig mye med dette saksfeltet. Spørsmålet er: Hva er egentlig målet med å innføre en slik høyere grense? Hvis målet er å få ned innvandringa, slik som det i praksis er i Danmark, er det en ærlig måte å gjøre det på, men om det er en god måte kan man diskutere. Så er spørsmålet om dette virker i forhold til tvangsekteskap. Jeg har vært og kikket på dette i England. England har en modell der en må ha en viss mengde penger på bok for å hente inn ektefelle. Det er noe som fører til kreativ overføring av penger på bok, der en familie til slutt bygger opp en formue som man sender rundt fra konto til konto etter hvert som man skal hente inn ektefelle – neppe veldig begrensende på tvangsekteskap, neppe veldig begrensende på innvandring, og neppe veldig klokt. Vår modell knyttet til lønn er bedre. Den har en intensjon om at en person som har egen inntekt, også har en viss frihet ved at den ektefellen som kommer, faktisk kommer på grunn av personens frie valg. Men dette er ikke så enkelt som det kan virke. Jeg er også litt sjokkert over Fremskrittspartiets syn. De mener at hvis den man skal gifte seg med i Norge, ikke har høy nok lønn, vil nok den som kommer hit, gå på sosialen. Jeg fikk en mail i morges, angående Venstres forslag om kjærlighetsvisum, fra en eldre mann som er gift med en utenlandsk dame. De har barn som har passert 30, så det er en stund siden han hentet sin kone til Norge. Han skrev at hvis noen gikk gjennom hans generasjon og så på hva koner og menn som er hentet inn til Norge, har bidratt med, til forskning, i viktige jobber og til utvikling av dette landet, ville man se at det har gitt et ganske dramatisk løft for landet. Det er klart at det ikke nødvendigvis er slik at hvis du henter inn en ektefelle, så vil den ektefellen ende på sosialen om du ikke har høy nok inntekt. Jeg har bl.a. jobbet med en god del jenter som gjør noe så dumt som å forelske seg i en høyt utdannet mann fra et annet kontinent. Men fordi man sjøl er under utdanning og lever på studielån, har man ikke mulighet til å hente ham hit. Så å framstille dette som enkelt og stereotypt for at det skal passe inn i Fremskrittspartiets bilde av hva en ektefelle som er hentet inn, er, er å forenkle. Jeg tror at graden av kjærlighet ikke henger sammen med lønnsinntekta. Det virker som om vi nå lager et system der graden av å elske et annet menneske avhenger av hvor mye lønn man har. Det tror jeg ikke noe på. Jeg tror at vi må ha et mye mer differensiert system. Vi må ha et system som er mye mer målrettet. Jeg må ærlig innrømme at jeg er utrolig skuffet over Høyre, som har hoppet på dette som en lettvint løsning, uten å se hvor sammensatt dette er, og uten å se at man nok tar livet av ganske mange kjærlighetsekteskap, fordi noen aldri får den de elsker aller mest, hit til landet fordi de ikke har høy nok inntekt.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-05-11:
Jeg må bare først, når jeg da skal svare på spørsmålet, ta det forbehold at jeg ikke er enig i den virkelighetsbeskrivelsen som spørreren legger inn i sitt spørsmål, men jeg bruker ikke mer tid på det nå. Selvfølgelig er det slik at vi kunne ha vedtatt denne forskriftsendringen, og selvfølgelig er det slik at vi kan holde på å endre forskrifter og lovtekster knyttet til eksisterende lov helt opp til dagen før den nye loven blir vedtatt. Det som er poenget, er at en regjering ofte må gjøre seg den betraktningen at når man har et så stort revisjonsarbeid på gang, så må man legge en strategi i forhold til hva man da gjør med eksisterende lov inntil ny lov er ferdig. Vår vurdering er da at vi i så liten grad som mulig nå jobber med det lovverket som ligger, og i så stor grad som mulig jobber med den loven som skal komme. Vår ambisjon er å legge fram forslaget til ny utlendingslov i desember i år. Så skal jeg selvfølgelig i brevs form orientere Stortinget som vanlig når det endelig er bestemt.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-05-11:
Jeg ser at det selvfølgelig er forskjell på det å gjennomføre en forskriftsendring som har vært på høring, og det å endre loven ved å innføre helt nye elementer. Representanten Høie har helt rett i at vi kunne ha gjort det – hvis vi hadde valgt å gjøre det. Vårt utgangspunkt er at underholdskravet er en såpass viktig del av helheten i debatten om familieetablering og familiegjenforening at vi ikke ønsker å foreta endringer nå når vi samtidig vurderer helt nye elementer inn i dette politikkområdet, for det øker faren for en jojo-politikk: Vi gjør én ting nå, og i løpet av relativt kort tid vil vi måtte endre det igjen. Derfor velger vi nå å la underholdskravet ligge og se det i sammenheng med de andre forslagene vi vil fremme. Det er et politisk valg, som det selvfølgelig er lov til å være uenig i. Jeg gir spørreren rett i at det teknisk sett ville ha vært mye enklere å gjøre det her enn i det spørsmålet vi berører i neste sak, men den politiske vurderingen er det jeg har gitt uttrykk for.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-05-11:
Det er et svært omfattende spørsmål – og krevende å svare på på 1 minutt. La meg først si at grunnen til at jeg bruker begrepene familieetablering og familiegjenforening, er at det er den type begreper som lovutvalget selv bruker. De etablerer altså et skille mellom de to. Nå diskuterer vi oppfølgingen av lovutvalgets innstilling. Derfor bruker jeg de begrepene. Når det gjelder spørsmålet, vil jeg gjøre det helt klart at Regjeringens utgangspunkt for arbeidet med familiegjenforenings-/familieetableringspolitikken ikke er at vi skal bruke innstramninger på det området som et virkemiddel for å redusere innvandringen til Norge. Men vi er veldig opptatt av å sørge for regler som kan bidra til å forhindre noe vi vil bruke veldig mye energi på å bekjempe – først og fremst det som kommer til uttrykk gjennom tvangsekteskap. Jeg tror at innvandringsministeren, som jeg er her som nå, i sine samtaler med arbeidsministeren er veldig glad for at vi får en del innvandring til Norge i tiden som kommer, for det vil vi helt sikkert komme til å trenge.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-05-11:
Til det siste: Ja. Det som ikke er bærekraftig, er integreringspolitikken. Vi må altså lykkes mye bedre i integreringspolitikken, og det vil gjøre innvandringen til Norge bærekraftig. Men hvis vi fortsetter å mislykkes i integreringspolitikken, vil vi få problemer i form av at vi da vil etablere en ny, varig, stor sosial underklasse, basert på etnisitet, så derfor skal vi lykkes mye bedre i integreringspolitikken enn det vi har greid så langt. Det er avgjørende, ikke bare fordi vi vil få en innvandring f.eks. gjennom familiegjenforening, men fordi vi må ønske oss en innvandring for å kunne takle utfordringene i arbeidslivet. Det er jo en fullstendig feilanalyse å si at i og med at vi ikke fyller opp kvoten på 5 000, er det ikke en etterspørsel. Jo, det er en etterspørsel, men folk velger å ikke komme til Norge. Det tror jeg er en utfordring Fremskrittspartiet er nødt til å ta innover seg, altså at vi rett og slett ikke framstår som attraktive nok for en del av de yrkesgruppene vi ønsker å tiltrekke oss.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-05-11:
Jeg slutter meg til mange av de vurderingene som er kommet fra flertallet i denne debatten. Jeg skal derfor ikke forlenge debatten unødvendig. Jeg vil imidlertid føye til at Regjeringens målsetting for den opplæringen som nå blir gitt, er at den skal være individuelt tilpasset og effektiv, og ha høy kvalitet. Deltakerne skal kunne oppnå grunnleggende ferdigheter i norsk og et ferdighetsnivå som setter dem i stand til å bruke eller bygge videre på sin medbrakte kompetanse i yrkes- og samfunnslivet i Norge. Målet er at så mange som mulig føres opp til avsluttende prøver, for på den måten å dokumentere sin kompetanse. Innføring av bestemte tester som vilkår ville kunne bety at noen ikke ville få muligheten til å få ervervet norsk statsborgerskap selv med stor individuell innsats i opplæringen. Det ville være urimelig at disse ikke skal kunne markere sin tilknytning til landet gjennom norsk statsborgerskap. Ordningen med rett og plikt til opplæring og vilkåret om dokumentasjon av gjennomført opplæring for søknad om statsborgerskap er akkurat innført. Ordningen bør ha virket i noen tid, slik at vi ser hvordan den fungerer, og hvilken effekt den har, før vi eventuelt vurderer endringer. Med et mål om en opplæring som er individuelt tilpasset, og som har kontinuitet og høy kvalitet, må vi forutsette at de aller fleste som gjennomfører 300 timer opplæring i norsk og samfunnskunnskap, når et språklig nivå og har en kjennskap til det norske samfunn som gjør at de kan delta i yrkes- og samfunnslivet.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-05-11:
Selv om representanten Amundsen gjentar sine teorier utallige ganger i denne salen, så blir jeg ikke mer enig med ham for det. Jeg mener at løsningen på den store utfordringen som korrekt skisseres i Memo, ikke er å innføre en test knyttet til statsborgerskap. Tvert imot ville vi da kunne oppleve at folk som har arbeid her i landet, som gjør en veldig viktig jobb – som kanskje mange nordmenn ikke ville utføre – som har bodd her i årevis, som har familie her, og som har barn på skolen, ikke får statsborgerskap fordi de ikke består Fremskrittspartiets test. Hvis representanten Amundsen tror at det vil fremme integreringen og løse de ufordringene som her skisseres, må han gjerne gjøre det. Men heldigvis mener ikke flertallet i denne salen det samme som Amundsen i så måte.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2006-05-11:
Jeg vil gjerne stille statsråden et meget kort spørsmål. For det første registrerer jeg at statsråden nå kaller dette familieetablering. Det gleder Fremskrittspartiet, som lenge har hevdet at man ikke kan kalle henting av ektefelle for familiegjenforening, for man gjenforener da to som ikke er naturlig i familie – før de eventuelt gifter seg. Det er nå nær 50 000 ikke-vestlige innvandrere i Norge som er i hva man kan kalle gifteklar alder. Vi vet at 80 pst. av disse henter ektefeller i opprinnelseslandet. Konsekvensene av dette vil være en enorm eksplosjon i ikke-vestlig innvandring til Norge de kommende årene, hvis vi ikke setter inn noen tiltak. Mitt spørsmål er: Mener statsråden at ca. 20 000 ikke-vestlige innvandrere til Norge årlig er en bærekraftig innvandring, når vi vet at antall fødsler i Norge er ca. 50 000? Mener statsråden at Norge årlig kan motta ca. 20 000 ikke-vestlige innvandrere i årene som kommer?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-11:
Jeg føler bare behov for å opplyse Fremskrittspartiet om at det verken stilles krav til å kunne lese og skrive eller til å ha innsikt i samfunnsforhold for å ha stemmerett og statsborgerskap i Norge. Slik er det ikke for dem som har det, og slik kan vi heller ikke sortere andre folk som skal oppnå norsk statsborgerskap. Jeg synes denne debatten har vært ganske uhyrlig når jeg hører hva slags synspunkter man har på sine medmennesker, hva slags status de skal kunne ha i samfunnet, når man skal rangere dem på denne måten. Det er faktisk mange gamle mennesker som kommer til dette landet. Det er faktisk mange funksjonshemmede mennesker som kommer til dette landet. Det er faktisk ganske mange skadede mennesker som kommer til dette landet. De skal ha samme mulighet til å utøve sine statsborgerlige rettigheter når de bor her og har vært her lenge. At de får et statsborgerskap, er et veldig godt incitament til at flere skal gjøre det. Jeg synes hele denne debatten og den forrige har vært veldig avslørende når det gjelder Fremskrittspartiets menneskesyn, og det kan være greit at det har blitt sagt fra Stortingets talerstol, slik at vi har det svart på hvitt.
André N. Skjelstad (Venstre), 2006-05-11:
Forslagsstillerne bak Dokument nr. 8:50, Kari Kjønaas Kjos, Kenneth Svendsen, Harald T. Nesvik og Robert Eriksson, belyser et problem ved dagens folketrygdsystem. Ifølge lov om folketrygd § 12–2 må man ha hatt medlemskap i folketrygden de siste tre årene før uføretidspunkt for å ha rett til uføretrygd. Dette slår uheldig ut for enkelte som har jobbet eller oppholdt seg i utlandet i fem år eller mer, og som har blitt ufør etter å ha kommet hjem til Norge, før de har rukket å opparbeide seg rett til uførepensjon. For personer som tidligere har hatt medlemskap i folketrygden, kan det virke urimelig at de mister en rettighet som de tidligere har betalt og bidratt til å ha. Dette gjelder ikke for personer som har vært medlem i folketrygden i minst ett år umiddelbart før det ble satt fram krav om pensjon dersom 1) vedkommende ble ufør før fylte 26 år og da var medlem i folketrygden eller 2) vedkommende etter fylte 16 år har vært medlem i folketrygden med unntak av maksimum fem år. Forslagsstillerne understreker at forslaget kun skal angå den gruppen som i dag rammes av bestemmelsen om tre års botid før trygderettigheter igjen inntreffer etter opphold i utlandet. Forslaget som fremmes er: «Stortinget ber Regjeringen fremme forslag til lov om endringer i lov 28. februar 1997 nr. 19 om folketrygd(folketrygdloven) (folketrygdloven) Statsråd Bjarne Håkon Hanssens uttalelser til forslaget må vurderes som positive, siden han selv kom med forslag om hvorledes en eventuell lovendring skal formuleres. Derfor er det en samlet komite som står bak følgende forslag: «Stortinget ber Regjeringen i tilknytning til budsjettforslaget for 2007 legge frem forslag til endringer i kravet om tre års botid før trygderettigheter igjen inntreffer etter opphold i utlandet.» Jeg vil som saksordfører takke komiteen for felles innsats under behandlingen av denne saken.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2006-05-11:
Denne saken har sitt utspring i et oppslag i Dagbladet tidligere i vinter, et oppslag som jeg reagerte på, og som jeg ønsket å følge opp. Saken handler i grove trekk om personer som gjennom et langt liv har innbetalt trygdeavgift, og dermed vært medlem i folketrygden. Dersom de samme personene i løpet av et langt liv har arbeidet eller studert i utlandet til sammen fem år, risikerer de ikke å ha rett til uføretrygd dersom de skulle bli syke eller skadet før det har gått tre år fra de kom tilbake til Norge siste gang. Denne regelen har fått fatale konsekvenser for noen mennesker, som faktisk ikke har fått noe annet tilbud enn å bli henvist til sosialkontoret. Dette oppfattes som svært urimelig, ikke bare av dem som blir rammet, men også av folk flest. Vi har i vårt land mange lover, regler og forskrifter for å sikre alle en god helse og velferd. Dessverre ser vi fra tid til annen at noen få faller utenom alle de regler og rettigheter som finnes, og disse ender rett og slett på bar bakke. Denne saken er et slikt eksempel. Jeg er både glad og takknemlig for at en enstemmig komite støtter Fremskrittspartiets vurderinger av at lovverket i nevnte sak bør endres. Det bør være forskjell på en som kommer til Norge for første gang, kontra en som tidligere har vært medlem i folketrygden og betalt trygdeavgift gjennom mange år. Fremskrittspartiet mener primært at det bør komme endringer i lovverket på en slik måte at de arbeidstakere som har betalt premie til folketrygden gjennom mange år før de reiste ut fra Norge, får rett til ytelser som står i forhold til den trygdeavgift som er innbetalt. Jeg er meget tilfreds med at statsråden er positivt innstilt til en endring i lov om folketrygd for personer som ikke innfrir krav om uføretrygd fordi de ikke har vært medlem i folketrygden de siste tre år før uførheten inntrer. Samtidig har jeg registrert at statsråden også nevner en tilsvarende problemstilling i forhold til etterlattepensjon, hvor det kreves at avdøde var medlem i folketrygden de siste tre årene fram til dødsfallet. Jeg håper og ber om at Regjeringen tar opp alle kjente problemstillinger som omfattes av treårsregelen, når saken blir behandlet. Det er en samlet komite som nå ber Regjeringen komme tilbake med forslag til endring i nevnte lov, noe som lover svært godt for det videre arbeidet som må til for å oppnå et lovverk som fanger opp de få som har blitt rammet av dagens lovverk.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2006-05-11:
Jeg takker statsråden for svaret. Det ser ut som om vi har en felles forståelse av problematikken, og jeg håper også at vi skal komme fram til felles løsninger, slik at vi kan hjelpe de som sliter med stor gjeld. For Kristelig Folkeparti er det viktig å gi alle en mulighet til en ny start. Jeg er glad for det som statsråden sa om en veileder som nå blir sendt ut slik at alle kan få god informasjon, og jeg synes også det var bra å få positiv tilbakemelding på et gratis grønt nummer hvor folk kan ringe inn. Jeg støtter statsråden i at det er viktig at vi lager et offentlig sikkerhetsnett for dem som har problemer. Så ble det også lagt stor vekt på økonomisk rådgivning i kommunene, og også med muligheter for det for utenlandsboende. Det synes jeg var veldig inkluderende. Jeg har lyst til å gå litt videre på det med veiledning, for det er viktig å forebygge gjeldsproblemer gjennom at en får tilgang på individuell rådgivning. Oppretting av en gratis veiledningstelefon og lett tilgjengelig informasjon gjennom Internett er virkemidler som jeg tror er positive. Men forebygging er det viktigste, selv om det selvsagt også, som jeg har vært inne på, er helt essensielt å ha gode hjelpetiltak for dem som er kommet i en uhåndterlig økonomisk situasjon. Jeg benytter anledningen til særlig å framheve en viktig forebyggende oppgave som mange av de kommunale økonomikonsulentene utfører, nemlig frivillig forvaltning av enkeltpersoners økonomi. Personer som ikke klarer å betale regninger til rett tid, og som kanskje heller ikke klarer å fordele de månedlige inntektene slik at de holder helt fram til neste lønning eller pensjonsutbetaling, kan i kortere eller lengre perioder få hjelp til å administrere økonomien. Men fordi det ikke er utviklet systemer for denne form for bistand til personer som ikke klarer å holde orden på egen økonomi, er arbeidet ofte lite rasjonelt og kostbart. Jeg vil derfor utfordre Regjeringen til å utvikle gode og landsdekkende rutiner for denne type sosialfaglig hjelp. Etter min vurdering kan det være hensiktsmessig f.eks. å opprette en nasjonal enhet for fakturering, dette for at økonomikonsulentene kan bruke all sin tid i kontakt med enkeltpersoner som trenger økonomisk rådgivning. Jeg vil også framheve viktigheten av at alle elever på videregående skole gis grunnleggende opplæring innen økonomi og budsjettstyring. Det vil kunne forhindre økonomiske problemer for mange og være et viktig forebyggende tiltak. Jeg er glad for å se at flere representanter fra andre partier vil delta i debatten, og jeg gleder meg til å få også de innspillene.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2006-05-11:
Jeg takker alle som har bidratt til en konstruktiv debatt. Jeg er spesielt glad for at det ikke har vært en partipolitisk markering. Dette engasjementet og brennende ønsket om å gjøre livet lettere for dem som har havnet i en vanskelig situasjon, gjør at jeg er mer optimistisk enn tidligere. Statsrådens imøtekommenhet regner jeg med vil føre til endringer i gjeldsordningsloven. Jeg la merke til at statsråden er villig til å vurdere, forenkle og forbedre dagens ordning. Det er svært positivt. Kristelig Folkeparti ser også fram til en sak om personlig konkurs. Jeg har tidligere sagt at vi skal vurdere det konstruktivt. Vi var også med på den enstemmige merknaden i kontrollkomiteen. Jeg tror det er viktig at Stortinget raskt får en sak om personlig konkurs til vurdering. Avslutningsvis vil jeg understreke at det er behov for endringer i gjeldsordningsloven, slik at denne loven i større grad reflekterer behovet som dagens gjeldsofre har. Risikoen ved usikret kreditt må i noe større grad hvile på kreditor. Derfor bør man vurdere en absolutt foreldelsesfrist for denne type kreditt. Man bør også tilrettelegge for at banker og kredittinstitusjoner får tilstrekkelig grunnlag for å vurdere kundens kredittverdighet. Tilbud om økonomisk rådgivning må innlemmes og styrkes i arbeidet til de nye NAV-kontorene. Det må fokuseres mer på å forebygge gjeldsfeller. Namsmennene bør få en oppfølgingsplikt i gjeldsordningsperioden. Det bør opprettes en gratis rådgivningstelefon. Og elever bør gis opplæring i økonomi og budsjett. Ved starten av dagens debatt nevnte jeg Jon Schou og Tor Lende, som har gitt dem som sliter med store problemer, et ansikt. Begge sier at møtet med de offentlige kreditorer har vært svært problematisk, i tillegg til de høye gebyrene. Dette må vi ta på alvor. Det kan ikke være slik at en legger mer vekt på å få inn penger til staten enn på å hjelpe, være fleksible og vise medmenneskelighet med personer som sliter. Disse personene har ventet lenge nok på å få en ny start og å kunne leve et verdig liv. Jeg håper dagens debatt kan være en hjelp til dette.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2006-05-11:
Jeg har bare lyst til å si at jeg støtter mange av vurderingene til interpellanten. Jeg har også lyst til å nevne det som interpellanten tok opp innledningsvis i sitt innlegg, nemlig at dette handler om mennesker som er i en alvorlig krise. Derfor mener jeg at det interpellanten tok opp om en individuell oppfølging, er særdeles viktig . Det er selvfølgelig viktig at vi har fokus på forebygging, og at vi skal prøve å hjelpe mennesker til ikke å komme i en slik situasjon, men jeg tror også at det interpellanten var inne på i forhold til en tett, personlig oppfølging, er særdeles viktig. Når vi vet at mange stifter ny gjeld i gjeldsordningsperioden, må vi også være opptatt av at vi ikke lager oss en ordning som bare gir en midlertidig hjelp. Det er viktig at vi går inn med tyngde og hjelper disse menneskene, som av ulike årsaker er kommet i en svært vanskelig situasjon. Jeg har igjen lyst til å vise til de tallene jeg viste til i mitt innlegg. Dette viser at det er mennesker som er kommet i en alvorlig livssituasjon, som har blitt rammet av arbeidsledighet, av alvorlig sykdom, eller som faktisk på grunn av alderdom ikke klarer å betjene gjelden. Men samtidig er det også en balanse her i forhold til at vi ikke skal lage ordninger som lar seg utnytte, at også det enkelte individ har et ansvar for sine disposisjoner, og her er det selvfølgelig en balansegang også i forhold til hva vi legger opp til av tiltak fra staten, fra myndighetenes side. Jeg tror at det på dette feltet ikke er den store politiske uenigheten, men jeg må si at jeg ønsker å lytte til debatten og ta med meg konstruktive og gode innspill. De skal vi vurdere på en seriøs og ordentlig måte.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2006-05-11:
Jeg har igjen lyst til å takke Stortinget og interpellanten for en svært konstruktiv debatt. Jeg mener at man i denne debatten har pekt på viktige sider av hva dette faktisk innebærer, og jeg vil helt til slutt knytte noen kommentarer til en del av innleggene. Mange har vært inne på det offentliges rolle, og det mener jeg vi må ta på alvor. Det er også viktig at vi tar på alvor de enkeltmenneskene som står fram og gir et bilde av hva de opplever fra hjelpeinstansene. Det er vi nødt til å ta på alvor, og det kan jeg love at vi vil følge opp. Gjeldsordningsloven gjelder for både skatte- og avgiftsgjeld, og den gjelder for skjønnslikning. Så dette vil komme inn under en del av de tiltakene som gjeldsordningen i dag gir rom for. Gjeldsordningsloven gjelder selvfølgelig også for de arbeidsledige fullt ut. Her gjorde Stortinget en del klare forbedringer i 2003. Representanten Hagesæter var inne på at debatten kanskje har handlet mye om hva som skjer etter at man har kommet i en krise. Det er klart at det krevende spørsmålet for oss alle er hva kan vi gjøre for å forebygge og hindre at en slik situasjon oppstår. Representanten May-Helen Molvær Grimstad var bl.a. inne på skoleverket og ønsket mer kunnskap om forbrukerinformasjon i skoleverket. Jeg tror det i dag er særdeles viktig av mange ulike årsaker. Men dette handler også om hvor mye vi skal gå inn og regulere et marked. Hvor tøff tør vi å være fra Stortingets side i forhold til å si nei til reklame, i forhold til å si nei til aggressive markedsaktører? Er vi like klare når vi møter oss selv i døren i en del av de debattene? Dette er komplisert, for vi opptrer i dag også innenfor et marked som har blitt utrolig liberalt. Jeg føler at når man snakker om forbrukerpolitikk, og det er mye av det dette faktisk handler om, er det ikke bestandig like enkelt å gjøre det som er nødvendig, for dette handler også om veldig mektige aktører innenfor vårt samfunn. Jeg har bare lyst til å si det. Når det gjelder personlig konkurs, vil jeg si at Regjeringen er i arbeid på det punktet. Jeg vet at SV har hatt et sterkt engasjement når det gjelder dette i lang tid. Det skal vi ta med oss. Og alle de konkrete innspillene som kom fram i debatten, kan jeg love at vi vil se nøye på. Dette er en sak vi jobber fortløpende med, og jeg håper at folk vil merke at vi får til forbedringer.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2006-05-11:
Jeg har lyst til å si at Regjeringen vil gjøre sitt ytterste. Vi vil snu hver en stein for å hjelpe de barna som har kommet i en vanskelig situasjon. Jeg har lyst til å gjenta det jeg sa i innlegget mitt, at grensen på 18 år mange ganger kanskje er litt kunstig, når vi vet hvordan virkeligheten er. Derfor er det også viktig at det offentlige systemet i vårt land, som kanskje gir noen av de beste rettighetene i verden, der vi har klare lover som gir oss rettigheter nesten i enhver situasjon, forvalter dette med klokskap, og at vi også utøver en stor grad av fleksibilitet mange ganger. For det vi opplever, og som jeg føler at interpellanten var inne på, er at det kan være ulik praksis i de forskjellige kommunene. Derfor mener jeg at det er særdeles viktig, nesten uansett hvilket felt vi snakker om, at vi fokuserer mye mer på hvordan vi kan nå ut med informasjon til befolkningen om hvilke rettigheter den faktisk har. Jeg har også lyst til å si at etter alle disse årene som jeg har vært med i norsk politikk, har mange av de fortellingene som enkeltmennesker har gitt om møter med det offentlige, gjort stort inntrykk på meg. Det må vi ta på alvor. Derfor er det også viktig at vi gir dem som jobber med disse sakene, kompetanse, slik at de er kvalifiserte til å gå inn i disse vanskelige situasjonene og gi nødvendig hjelp og støtte. Interpellanten var også inne på problemer knyttet til fosterhjem. Jeg har lyst til å si at alt som er knyttet til fosterhjem, går Regjeringen nå igjennom. Vi vet at det er store utfordringer. Vi har behov for flere fosterhjem. Vi vet at det er mange som sliter i forhold til vilkårene. Interpellanten var inne på en annen viktig problemstilling, knyttet til ettervernet. Jeg har bare lyst til å si at dette er en problemstilling som vi jobber med nå, og vi kommer tilbake mer konkret til det. Vi venter som sagt på to konkrete rapporter. Når de foreligger, føler jeg at jeg vil ha et mye bedre beslutningsgrunnlag enn det jeg har nå. Vi vil da komme tilbake og se på hvilke type tiltak og virkemidler vi kan sette inn.