Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2010-03-25:
Olje og fisk har lagt grunnlaget for den velferdsstaten som Norge i dag er. Men vår største ressurs befinner seg ikke i havet. Den er på land. Den er i byer, tettsteder og grender. Der finner vi en ressurs som vanskelig kan måles i penger – det enkelte mennesket og den kunnskapen man har. Det er en ressurs for framtiden, og derfor må også utdanning være et helt grunnleggende satsingsområde. Vi må sikre at alle ledd i utdanningslinjen – fra grunnskole til høyere utdanning – har den kvalitet som er nødvendig for å kunne gi kunnskap. Jeg opplever at denne meldingen er et forsøk på det. Regjeringen har nå kampen mot frafallet som jobb nummer én. Det er virkelig på tide etter at Regjeringen de siste fem årene har hatt dette litt for langt nede på listen. Antall elever som ikke fullfører videregående skole, er bekymringsfullt. Dessverre finner vi igjen mange av de menneskene som faller ut av skolen, i andre statistikker senere knyttet til både sosialhjelp, arbeidsledighet og uføretrygd. Derfor er det avgjørende raskt å sette i gang tiltak for å bidra til at flere fullfører videregående skole. Min erfaring etter å ha reist rundt ganske mye er at det er mange gode lokale tiltak på skolene for å snu denne utviklingen. Vi må i langt større grad nyttiggjøre oss de gode eksemplene for å få snudd den trenden. Realiteten er at Regjeringen til nå har hatt flere timer som eneste virkemiddel som skal løse alt. I stedet for å satse på en bedre ungdomsskole, kampen mot frafall og mobbing, sterkere satsing på enda bedre lærere, så har pengene og satsingen i norsk skole gått til flere timer, til tross for at det ikke finnes dokumentasjon på at flere timer gir flinkere elever. Jeg har også tidligere berømmet statsråd Halvorsen for at Regjeringen nå endelig går inn for et større innslag av praksis på ungdomstrinnet og uttrykt et håp om at dette vil innebære et kursskifte i Regjeringens skolepolitikk. Min bekymring er imidlertid om det vil være mulig å satse også økonomisk på dette. En virkelig satsing på ungdomsskolen må også innebære et økonomisk løft. Situasjonen for ungdomsskolen er at det har vært drevet lite eller ingen forskning på dette trinnet. Undervisningen er for teoritung, det er store utfordringer knyttet til bråk og uro, og mange lærere gruer seg for det daglige arbeidet på dette trinnet. Det er grunn til å tro at dette forplanter seg og fører til at vi har en dramatisk høy frafallsprosent også i videregående. Ungdomsskolen må bli en mestringsarena for barn og unge. Når elever ikke henger med i det teoretiske, må de tilbys en mer praktisk skolehverdag. Derfor mener jeg og Kristelig Folkeparti bl.a. at valgfagene bør gjeninnføres, og at det er behov for en langt sterkere satsing på kvalitetsutvikling i ungdomsskolen. Jeg vil vise til en nordisk forfatter, nemlig Astrid Lindgren, og karakteren Pippi, som sier: Det har jeg aldri prøvd før, så det er jeg helt sikker på at jeg kan klare. Jeg ønsker at flere elever skal kunne si som henne. Flertallet i komiteen viser til at det er større sannsynlighet for at barn av foreldre med høyere utdanning fullfører videregående enn elever med foreldre som har grunnskole som høyeste utdanning. Jeg er imidlertid uenig i at dette ensidig er skolens oppgave å utjevne. Det undervurderer foreldrenes avgjørende rolle i barns læring og gjør også kanskje avstanden mellom hjem og skole større enn den burde vært. Jeg mener meldingen mangler et sentralt element, og det er mobilisering av foreldrene. Alle foreldre kan ha en aktiv og sentral rolle i barnas læring, og vi må satse enda mer på utvikling av et godt hjem–skole-samarbeid og en dyktiggjøring av alle foreldre til å støtte, motivere og oppmuntre sine barn. De påviste sosiale forskjellene viser nettopp hvor viktig det er med en bevisstgjøring av hjemmets rolle både hos ansatte i skolen og hos foreldrene. En myndiggjøring av alle foreldre og kunnskap om gevinsten ved et godt samarbeid mellom hjem og skole vil kunne føre til en større grad av sosial utjevning. I meldingen går også Regjeringen inn for at unge som allerede har falt ut av utdanningen, skal følges bedre opp enn i dag. Det er positivt, men jeg må si at jeg ble bekymret da jeg hørte representanten Truls Wickholms svar på min replikk. Hvis du i dag er mellom 19 og 24 år og har brukt opp rettigheten din, er det ingen som har plikt til å ta deg inn til å kunne få videregående utdanning. Det er en rettighet som mangler for en stor gruppe elever. Det er jo så avgjørende at man får mulighet til en plass når man er mellom 19 og 24 år. LO har vært kjempeklar på det. Senest nå har nestlederen i LO, Solbakken, gått ut og sagt at han er overrasket over at Regjeringen ikke støtter det forslaget som ligger på bordet i dag fra Kristelig Folkeparti og Venstre, hvor vi nettopp ville ha adressert den utfordringen som ligger for 19–24-åringene. Om ikke de hører på oss, så kanskje kunne de hørt på LO. Meldingen nevner dessverre i liten grad private skoler, fagskoler og høgskoler. Jeg ser det som helt naturlig at disse utdanningsinstitusjonene medregnes på lik linje med det offentlige i en melding om utdanningslinjen. Disse institusjonene er en uvurderlig ressurs som man må benytte seg av og gi likeverdige rammevilkår. Jeg mener at de private skolene gjennomgående må innlemmes i de systemer man nå legger opp til, f.eks. når det gjelder avtaler om hospitering for elever oppover i systemet, ulike former for samarbeid i utdanningssystemet og rett til opplæring for voksne. Det er helt utrolig at Regjeringen har valgt ikke å nevne folkehøgskolene i en melding som sies å skulle omhandle hele utdanningssystemet. Jeg vet at departementet har fått innspill på dette, og vi har i komiteen lagt inn en merknad om folkehøgskolenes viktige rolle i en utdanningslinje. Men regjeringspartiene ville likevel ikke være med på merknaden, og heller ikke i meldingen nevnes folkehøgskolene med ett ord. Vi mener at folkehøgskolene er en viktig del av vårt utdanningssystem, og jeg begrunnet i en replikk til Tingelstad Wøien hvorfor jeg mener det. En forventet ungdomsbølge inn i høyere utdanning og et økt fokus på voksnes læring skaper behov for flere studieplasser i høyere utdanning. Dette er svært positive resultater. At 75 pst. i en ny undersøkelse er tilfreds med studiekvaliteten, er veldig bra. Det kan tyde på at Kvalitetsreformen er på rett spor og gir resultater. Jeg er imidlertid mer spent på hvordan kommende undersøkelser vil bli gjennom den kraftige økningen av studieplasser som nå vil komme. Vi er positive til utvidelsen, men det er avgjørende at dette ikke går ut over kvaliteten. Spørsmålet er om UH-sektoren er i stand til å ta imot en slik økning, f.eks. knyttet til bygg, lokaler og undervisningspersonell. Økes ikke finansieringen til UH-sektoren, er jeg redd tallene om noen år kommer til å se helt annerledes ut enn de gjør i dag. Jeg mener også at private høyskoler vil kunne avhjelpe dette. De private høyskolene bidrar til å sikre nasjonalt mangfold – diversitet – i høyere utdanning, forskning, formidling og innovasjon. I dag utdannes totalt 10–12 pst. av alle norske studenter ved private høyskoler. For enkelte fagområder er prosentandelen langt større. Denne prosentandelen bør minst opprettholdes også i de kommende år. Skal vi lykkes med å ta imot ungdomsbølgen, trenger vi alle, og da trenger vi kanskje på nytt å se på om grunnbevilgningen til private høyskoler må økes. La meg ta en annen forfatter, Ibsen, som tidligere har vært sitert. Jeg lette etter et godt Ibsen-sitat i dag. Jeg vil si at jeg kjenner meg ganske rik når jeg nå kommer med sitatet, for sitatet er: «Evig eies kun det tapte». Fra opposisjonen i komiteen har det kommet konkrete forslag til denne meldingen og til mange meldinger som vi har behandlet gjennom den tid de rød-grønne har styrt. Men mange av disse forslagene har blitt kontant avvist av flertallet. Saken er gjennomkompromisset fra Regjeringens side. Forslagene fra opposisjonen blir litt brysomme innspill, for vi har jo noe på gang, sa representanten Aksel Hagen. Slik kan en flertallsregjering velge å arbeide, men om målet er å sette i gang en bred debatt om utdanningen i vår nasjon for å få til noen framtidsrettede visjoner om hvor vi skal gå, må en flertallsregjering kanskje ikke ha nok med seg selv. «Evig eies kun det tapte.» Jeg kjenner meg rik. Jeg tar opp de forslagene i innstillingen som Kristelig Folkeparti har sammen med andre.