Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2005-12-14:
Det var jo flaks at jeg kom rett etter foregående taler, så skal hun få svar på spørsmålet med en gang: nei! Representanten Huitfeldt har sagt at Regjeringen skal legge til grunn sin politikk og basere den på «faglige råd». Hun presenterte det i innledningen som om det var noe nytt, altså at tidligere regjeringer ikke har gjort det. Jeg kunne egentlig tenke meg da å utfordre Regjeringen i forhold til hvilke faglige råd det er man har lyttet til, når man ønsker å gi alle rett til generell studiekompetanse, når man velger å unnlate å innføre et obligatorisk annet fremmedspråk, eller kun prioriterer lærertetthet i norsk skole. I budsjetthøringen som vi hadde tidligere, gav akademikerne uttrykk for en viss frustrasjon i forhold til dette med generell studiekompetanse. Litt fritt sitert sa de noe slikt som at nordmenn er ikke bare født med ski på beina, nå blir de født med generell studiekompetanse. Jeg tror at litt av problemet er at man nå ser at det er flere fagmiljøer som synes det er mange frustrerende utviklingstrekk ved den politikken som Anniken Huitfeldt her sier skal være basert på faglige råd – ikke på politikk, men faglige råd. Og det er interessant å merke seg. Representanten Inger Enger slo kraftig fast fra denne talerstol at Fremskrittspartiet er imot lokalt selvstyre. Det er naturligvis ikke riktig. Fremskrittspartiet er for lokalt selvstyre, men vi mener det er viktig at enkelte velferdsoppgaver skal være like for alle, uansett hvor man bor. Jeg synes det er underlig at ikke representanten Inger Enger også er enig i det. Hun avviste på det sterkeste at noen kommuner brukte disse pengene feil. Det er en sterk uttalelse, og jeg skal ta den med meg til senere når vi får eksempler på hvordan midlene blir brukt ute i kommunene. De fleste kommuner velger helt sikkert veldig riktig, men det er noen kommuner som vil prioritere andre ting enn skole og pleie og omsorg, eksempelvis store kulturbygg. Jeg registrerer også at statsråd Djupedal nekter å svare på mine to replikker til statsråden. Han har fortsatt ikke sagt hvor mye han regner med å spare på denne unntaksloven han nå skal fremme. Jeg etterlyser det svaret, for jeg synes det er riktig at Stortinget blir informert om hvor mange kroner statsråden mener denne unntaksloven vil hindre at en bruker. Så bruker statsråden også et begrep som jeg reagerer litt på. Han sier at han skal stanse denne «ukontrollerte veksten av friskoler». Men det er vel slik at det er ganske strenge kriterier for å bli godkjent som friskole. Det er sterke kontrollrutiner, og veksten er ikke ukontrollert. Den er tvert imot i tråd med det som er Stortingets intensjon. Og jeg forventer at statsråden følger opp det lovvedtaket, fortsetter behandlingen av friskolesøknader, inntil Stortinget har bestemt noe annet. Det handler rett og slett om respekt for den lovgivende forsamling. Så sier Arbeiderpartiet at friskoler bidrar til økte forskjeller. Nå viser en rekke svenske undersøkelser at det er feil. De viser ikke at det blir større forskjeller. I tillegg viser det seg at England nå ønsker et mer progressivt utdanningsopplegg, hvor de ønsker friskoler à la den modellen som vi har i Norge i dag, med en sterk offentlig finansiering. Hva er motivet for at de ønsker det? Der styrer altså arbeiderpartiet. Motivet er at de vil styrke den offentlige skolen. Der mener arbeiderpartiet at friskolene vil styrke den offentlige skolen. Hvorfor mener ikke Arbeiderpartiet det samme her? Jeg kunne tenke meg å anbefale Arbeiderpartiets gruppe en studietur til England, så kanskje de ville fått det med seg. Representanten de Ruiter sier at Regjeringen mener «at alle skal ha de samme mulighetene uansett bakgrunn». Det tror jeg alle i denne sal mener. Da er det underlig at Regjeringen nå innfører et system hvor det blir veldig trangt for dem som ønsker å gå på en privat skole. Nå skal de måtte betale for den tjenesten selv. I dag kan de velge en friskole og få dekket 85 pst. av kostnadene. Regjeringen ønsker å frata dem muligheten, og det er svært beklagelig. Det er leit at den arbeiderpartidominerte regjeringen går steg på steg bakover i mørket i utdanningspolitikken. For går man for mange steg bakover uten å se seg bakover, så går det galt.