Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2008-09-22:
I mange innlegg i dag har vi hørt om Stortingets historiske vedtak for 99 år siden, da folkets og nasjonens interesser i eierskapet til vannkraften ble regulert. Ifølge representanten Ryan, historikeren Ryan, varte debatten i elleve dager. Det forteller jo om sakens enorme dimensjon den gangen og i dag. Når flertallet i Odelstinget i dag sikrer det offentlige eierskapet til vannkraft i generasjoner etter generasjoner framover, sikrer vi dermed gjennom hjemfall at disse uvurderlige verdiene forblir på offentlige hender i Norge. En trenger ikke å være spåmann for å slå fast at kraftproduksjonen basert på våre vannressurser vil utgjøre nærmest evigvarende verdier for våre kommende generasjoner. Skulle vi gjøre som Fremskrittspartiet og Høyre vil, ville disse verdiene være utenfor fellesskapets rekkevidde og kontroll langt inn i framtiden. Fremskrittspartiet opptrer i denne saken, i dag som så mange ganger før, som en ulv i fåreklær. I sitt program går de inn for å fjerne det offentlige eierskapet, men i retorikken, i media og på talerstolen prøver de å gi inntrykk av at det utsalg og den privatisering de egentlig står for, vil gi det norske samfunnet store verdier. Slik er det når ideologi og liberalisme skal råde. Norge og Regjeringen oppnådde et strålende resultat i EFTA-domstolen da man fikk medhold når det gjelder å videreføre og styrke det offentlige eierskapet til vannkraftressursene. Det er med undring og skuffelse vi har kunnet registrere at to private selskaper, bl.a. Norsk Hydro, har prøvd å skape mest mulig uro om vår hjemfallsordning. Ja, Norsk Hydro anmeldte til og med staten til ESA med påstand om at staten brøt EØS-avtalen. Jeg har heller ikke kunnet la være å legge merke til at det er opposisjonspartier, særlig Fremskrittspartiet, som i sommer har opptrådt som løpegutter for disse selskapene og latt selskapenes påstander og spørsmål ukritisk bli viderebefordret som spørsmål direkte til olje- og energiministeren. Det er selvsagt forståelig at tillitsvalgte i disse selskapene har fulgt opp sin bedriftsledelse når det gjelder feilaktig bekymring for bedriftenes framtid. Men jeg vet også at mange har erkjent at vi ikke kan gå inn for en modell som bygger på et sterkt og framskrittsrettet offentlig eierskap og samtidig si at private eiere skal få beholde sine kraftverk, i strid med vedtatt hjemfallsordning. De politiske skillelinjene mellom partiene i denne saken har i dag kommet godt fram - om prinsipper og om vår hjemfallsordning. Vi mener altså at fellesskapets interesser ikke sikres bare gjennom skattlegging, slik Fremskrittspartiet og Høyre mener. Nei, når det gjelder evigvarende vannkraftressurser, er det langt viktigere at kommuner og fylkeskommuner og staten sitter igjen med det faktiske eierskapet. Når noen av de borgerlige partiene i dag og tidligere har prøvd å felle krokodilletårer for industriens kraftbehov og har kommet med ønske om et eget industrikraftregime, er det bare å minne om hva Bondevik II-regjeringen gjorde: Den gjorde ingenting. Den la bort arbeidet med å sikre industrien kraft. Vårt svar på dette er, slik som det går fram av Regjeringens forslag og flertallsinnstillingen: Vi ønsker å gi industrien gode, langsiktige muligheter. Det er det godt argumentert for tidligere i dag, men jeg vil bare nevne de to punktene som knytter seg til at private kraftverk kan selge ut til det offentlige og sikre sine økonomiske verdier. De kan altså eie inntil en tredjedel av kraftverkene. Gjennom et slikt deleierskap sikrer de seg også langsiktig krafttilgang.