trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-11-06:
Jeg vil bekrefte at vi skal se på vårt forslag i lys av det som er de faglige rådene. Så må jeg nok innse at min uttalelse – nå husker jeg ikke datoen – er upresis, for fra det faglige rådet opererer man ikke med et flertall og et mindretall, men det er ulike syn i Faglig forum på akkurat hvor dette bør defineres. Men det er klart at rådet deres må ligge til grunn for det som skal være vårt forslag inn i forvaltningsplanen. Dette henger jo også sammen med den andre delen av Granavolden-plattformen, som sier hvor vi ikke skal ha petroleumsaktivitet.
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-11-06:
Nå blir det nok litt gjentagelse, men som jeg sa i svaret på spørsmål 1, sier regjeringen i Granavolden-plattformen at den vil fastslå definisjonen av iskanten i forbindelse med revidering av forvaltningsplanen for Barentshavet og havområdene utenfor Lofoten – og i lys av anbefalinger fra Faglig forum. Regjeringen vil legge fram meldingen om revidering av forvaltningsplan for Barentshavet og Lofoten i 2020. Og så: Stortinget ba også ved behandlingen av Meld. St. 35 for 2016–2017, Oppdatering av forvaltningsplanen for Norskehavet, i 2017 om at regjeringen skulle legge til grunn at en eventuell ny definisjon av iskanten skal skje med utgangspunkt i en helhetlig revidering av forvaltningsplanen for Barentshavet og havområdene utenfor Lofoten. Som jeg sa: Iskanten er en overgang mellom tett drivis og åpent hav og har en helt spesiell kombinasjon, som også spørsmålsstilleren sier, av høy biologisk produksjon og biologisk mangfold. Iskanten er derfor definert som et særlig verdifullt og sårbart område, SVO, i forvaltningsplanen for Barentshavet og Lofoten. SVO i iskanten er det området hvor havisen vanligvis vil befinne seg gjennom året når den beveger seg fram og tilbake mellom sitt årlige maksimum og minimum, og den beveger seg over betydelige avstander gjennom året og har naturlige variasjoner mellom år. Særlig verdifulle og sårbare områder er områder som har vesentlig betydning for det biologiske mangfoldet og den biologiske produksjonen i havområdet, også utenfor områdene selv. Identifisering av særlig verdifulle og sårbare områder er en faglig prosess. Arbeidet er en del av det faglige grunnlaget for forvaltningsplanen som utarbeides av Faglig forum for norske havområder. Områdene er identifisert ved hjelp av forhåndsdefinerte kriterier, hvor betydning for biologisk mangfold og biologisk produksjon har vært det viktigste. Særlig verdifulle og sårbare områder gir ikke direkte virkninger i form av begrensning for næringsaktivitet, men signaliserer viktigheten av å vise særlig aktsomhet i disse områdene. Vi vil forholde oss til det som er de faglige vurderingene, som må ligge til grunn, sammen med Granavolden-plattformens formuleringer om forvaltningsplanen for Barentshavet og Lofoten, og også de begrensninger som ligger i Granavolden-plattformen opp mot petroleumsvirksomhet.
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-11-06:
Regjeringen skal legge fram forvaltningsplanen for Barentshavet og Lofoten, og sitatet fra olje- og energiministeren angående Granavolden-plattformen er korrekt. Det er korrekt, akkurat som de formuleringene som går på at vi, i lys av anbefalinger fra Faglig forum, også skal se på iskantsonen i denne forvaltningsplanen. Og de formuleringene i Granavolden-plattformen som går på hvor det skal være petroleumsvirksomhet, legges også til grunn for de beslutninger som regjeringen skal ta.
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-11-06:
Først må jeg si at jeg skulle gjerne hatt den samme opplevelsen som representanten her, nemlig å ha besøkt iskantsonen og ved selvsyn sett det enorme livet som er der. Det er klart at når forvaltningsplanen for Barentshavet og områdene utenfor Lofoten har en så sentral plass i Granavolden-plattformen, understreker det også betydningen som vi tillegger denne saken. Også tidligere, fra Stortingets side, ble iskantsonen omtalt, da vi hadde oppdatering av Norskehavet. Så betydningen er det ingen tvil om. Så må jeg minne representanten om at det vi har fra tidligere, går tilbake til 2012, da daværende olje- og energiminister Ola Borten Moe ved åpningen av Barentshavet sørøst definerte det slik at dette var isens maksimale utbredelse, slik den til enhver tid kan observeres.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-06:
«Siden regjeringsskiftet i 2013 har ikke Solberg-regjeringen fulgt en eneste en av de faglige advarslene mot petroleumsvirksomhet i sårbare områder. I stedet har det vært tildelt rekordmange nye letetillatelser i den siste TFO-runden tidligere i år. Vil statsråden legge anbefalinger fra regjeringens egne fagetater til grunn ved senere vurderinger av oljeboring, og sørge for at det ikke gis tillatelse til petroleumsproduksjon i områder de miljøfaglige etatene fraråder dette?»
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-06:
Jeg kunne ikke oppfatte et klart svar på mitt spørsmål i svaret fra statsråden. Jeg finner grunn til å gjenta spørsmålet: Vil statsråden sørge for at det ikke gis tillatelse til petroleumsproduksjon i de områdene hvor de miljøfaglige etatene i høringsrundene i forkant av konsesjonsrundene frarådet slik virksomhet? Jeg kan minne statsråden på at den sittende regjering etter 2013 ikke har fulgt en eneste av de miljøfaglige advarslene mot petroleumsproduksjon i sårbare områder. Det er også slik at selv om et område er åpnet av Stortinget, betyr ikke det at det kan bores overalt i det området.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-06:
Jeg tror jeg gir opp å få et klart svar fra statsråden på hvorvidt regjeringen vi legge de miljøfaglige advarslene til grunn i framtiden eller ikke. Men: Den 4. september ble det klart at det var et stort antall søknader fra oljeindustrien til årets TFO-utvidelse. Parallelt med at olje- og energiministeren nå skal svare på disse søknadene, går arbeidet med forvaltningsplanen for Lofoten og Barentshavet. I den forbindelse er den foreslåtte TFO-utvidelsen for 2019 særlig problematisk i forbindelse med at Faglig forum nå anbefaler endringer i de sårbare og verdifulle områdenes utstrekning. Og det dreier seg nå om både større og helt nye sårbare og verdifulle områder. Ny kunnskap har kommet til. Så spørsmålet mitt er: Vil det arbeidet som nå har kommet fram gjennom forberedelsene til ny forvaltningsplan, bety at blokker som ble utlyst i TFO, ikke tildeles?
Kjell-Børge Freiberg (Fremskrittspartiet), 2019-11-06:
La meg bare slå fast at ingen petroleumsvirksomhet på norsk sokkel skal gjennomføres med mindre det kan utføres på en forsvarlig måte. Det kreves samtykke eller myndighetstillatelse for all aktivitet, inkludert leting, utbygging og drift og også avslutning. Olje- og gassnæringen er Norges største og viktigste næring. Behandlingen av stortingsmeldinger om olje- og gassvirksomheten og enkeltsaker over mange år har også vist bred tilslutning til petroleumspolitikken i Stortinget. Petroleumspolitikken har også jevnlig vært forelagt Stortinget, senest gjennom Prop. 80 S for 2017–2018. Dette gjelder for så vidt også konsesjonspolitikken. TFO-konsesjonsrunder og nummererte konsesjonsrunder er sentrale virkemidler for å oppnå målene i petroleumspolitikken. TFO-ordningen legger til rette for tidsriktig utforskning gjennom årlige tildelinger til arealmessig forutsigbarhet gjennom de forhåndsdefinerte områdene. Områder som er tilgjengelige for petroleumsvirksomhet, er åpnet for slik virksomhet av Stortinget. I forkant av en åpningsbeslutning gjennomføres det en åpningsprosess med konsekvensutredninger. Stortinget har i flere omganger etter åpning av områder for petroleumsvirksomhet behandlet spørsmålet om arealmessige rammer for petroleumsvirksomheten. Det er lagt fram helhetlige forvaltningsplaner for det marine miljøet i alle havområdene. I forvaltningsplanene er det gitt arealmessige rammer og vilkår for nye utvinningstillatelser, som regjeringen selvfølgelig forholder seg til. I forkant av utlysningen av en konsesjonsrunde gjennomføres det offentlig høring. Høringen gjennomføres i tråd med retningslinjer som Stortinget har sluttet seg til. I denne prosessen blir miljømyndighetene og andre hørt. Det er regjeringen som tar stilling til konkrete saker som utlysning av konsesjonsrunder og tildeling av tillatelser. Slike saker blir forelagt alle berørte statsråder i forkant av en beslutning, og så er det regjeringen som til slutt vekter forskjellige samfunnshensyn opp mot hverandre. Regjeringen foretar den endelige avveiningen og beslutter på basis av innspill fra alle berørte departementer og etater.
Kjell-Børge Freiberg (Fremskrittspartiet), 2019-11-06:
Representanten Haltbrekken legger til grunn og som premiss for spørsmålet sitt at petroleumsvirksomheten ikke drives innenfor miljømessig forsvarlige rammer. Det er ikke riktig. La meg slå fast: Ingen petroleumsvirksomhet på norsk sokkel gjennomføres med mindre det kan utføres på en forsvarlig måte. Innenfor rammen som Stortinget har sluttet seg til, vurderer man – etter en balansert vurdering – hvilke innspill som skal vektlegges. Regjeringen tar stilling til konkrete saker, slik som utlysning av konsesjonsrunder og tildeling av tillatelser. Slike saker blir, som jeg sa, forelagt alle berørte statsråder i forkant av beslutning, og så er det regjeringen som foretar den endelige avveiningen og beslutter på basis av innspill fra alle berørte departementer og etater.
Kjell-Børge Freiberg (Fremskrittspartiet), 2019-11-06:
Som statsråd har jeg prøvd å svare klart på det representanten tar opp, og jeg mener også at jeg har svart godt. I forvaltningsplanene for havområdene er det identifisert områder som er særlig verdifulle og sårbare, altså SVO-er, og særlig verdifulle. Sårbare områder medfører ikke direkte virkning i form av begrensning av næringsaktivitet, men signaliserer viktigheten av å vise særlig aktsomhet i disse områdene. For å beskytte verdifulle og sårbare miljøverdier kan det f.eks. med hjemmel i gjeldende regelverk stilles særlige krav til gitt aktivitet som utføres. Kravene kan gjelde hele eller deler av det aktuelle området og må selvfølgelig vurderes konkret. Det er fastsatt rammer for petroleumsvirksomheten på akkurat disse områdene og i særlig verdifulle og sårbare områder.
Kjell-Børge Freiberg (Fremskrittspartiet), 2019-11-06:
I henhold til Granavolden-plattformen vil regjeringen ikke åpne for petroleumsvirksomhet, eller konsekvensutrede i henhold til petroleumsloven, i havområdene utenfor Lofoten, Vesterålen og Senja i perioden 2017–2021, og heller ikke iverksette petroleumsvirksomhet ved Jan Mayen, iskanten, Skagerrak eller Mørefeltene. Regjeringen vil fastslå definisjonen av iskanten i forbindelse med revidering av forvaltningsplanen for Barentshavet og områdene utenfor Lofoten og i lys av anbefalingene fra Faglig forum. Forvaltningen av våre havområder skjer gjennom omfattende og systematiske prosesser, hvor kunnskap om miljø og næringsvirksomhet legges til grunn for de avveininger som gjøres. Gjennomføringen av petroleumspolitikken, inklusiv konsesjonspolitikken, er forankret i Stortinget gjennom stortingsmeldinger. Særlig verdifulle og sårbare områder gir ikke direkte virkning i form av begrensning for næringsaktivitet, men de – som jeg også sa i forrige svar – signaliserer viktigheten av å vise særlig aktsomhet i områdene. I tråd med de rammer Stortinget har sluttet seg til for Barentshavet sørøst, er det som ekstra beskyttelse av de viktige miljøverdiene som følger av iskanten, satt tidsbegrensning for leteboring langs den faktisk observerte iskanten. Disse tidsbegrensningene knytter seg til 23. konsesjonsrunde, gjort gjeldende for hele Barentshavet sør, og er en del av rammene for petroleumsvirksomhet inntil ny forvaltningsplan blir vedtatt for området. Faglig forum har levert det faglige grunnlaget til forvaltningsplanen som regjeringen skal fremme for Stortinget våren 2020. I faggrunnlaget inngår en utredning om iskantsonen. Regjeringen vil i lys av anbefalingene fra Faglig forum foreslå definisjonen av iskanten. Og hvordan iskanten blir definert, og hva slags rammer som settes for petroleumsvirksomheten, vil regjeringen komme tilbake til Stortinget med i stortingsmeldingen til våren.
Kjell-Børge Freiberg (Fremskrittspartiet), 2019-11-06:
Jeg mener at jeg svarte på spørsmålet fra representanten Fylkesnes i mitt hovedsvar. Det jeg sa, var at regjeringen i lys av anbefalingene fra Faglig forum vil foreslå definisjonen av iskanten. Nå pågår det et omfattende arbeid, som også omfatter veldig mange fagetater, man får høringsinnspill. Så legges all kunnskapen og alle høringsinnspillene til grunn når man skal gjøre den jobben som jeg har sagt at regjeringen skal gjøre, og som vi i regjeringsplattformen også har vært tydelige på hvordan vi skal gjøre.
Kjell-Børge Freiberg (Fremskrittspartiet), 2019-11-06:
Vi har et omfattende system, og jeg har prøvd å gi en beskrivelse av dette systemet. Det er et system der fagetater og interesseorganisasjoner får gitt sine innspill. Jeg viser også til at det er nettopp de faglige innspillene, kunnskapen, som legges til grunn når det tas beslutninger. Men det er sånn, som det egentlig alltid har vært, at det er regjeringen – på bakgrunn av de innspillene man får, og de innspillene man skal få – som tar den endelige beslutningen, og som gjør de ulike avveiningene før beslutningen blir tatt. Så jeg vil si til representanten: Det er ikke noe grunnlag for å gå rundt og være bekymret.
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2019-01-08:
På vegne av representantene Lene Vågslid, Jan Bøhler, Kari Henriksen, Hadia Tajik og meg selv vil jeg fremme forslag om straffegjennomføring i kriminalomsorgen.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-01-08:
Først tror jeg det er viktig å understreke, som jeg nettopp sa fra talerstolen, at vi har gjort de undersøkelsene vi kan. Vi har bedt om at dokumentasjon framlegges, vi har brukt det internasjonale systemet, og det er ingen som har kunnet verifisere dette. FN nevner heller ikke Norge i sine rapporter, som representanten Kolberg var inne på i sitt innlegg. Det betyr ikke at jeg står her og utsteder garantier. Det ville jeg aldri finne på å gjøre. Det tror jeg heller ikke representanten Kolberg ville gjort dersom han var statsråd. Men vi har gjort de undersøkelsene vi kan, og vi har etterspurt den dokumentasjonen som denne organisasjonen hevdet å ha. Jeg mener at vår praktisering av regelverket, den strenge, tydelige og forutsigbare praktiseringen av regelverket som tar høyde for at man av og til enten må suspendere lisenser, ikke innvilge lisenser eller på andre måter treffe tiltak, er helt i tråd med 1959-vedtaket, det er i tråd med 1997-presiseringen, det er i tråd med den innstrammingen som kom i 2014, og det har altså vært praktisert på tilsvarende måte gjennom vekslende regjeringer og flere tiår. Det er det som skaper den nødvendige forutsigbarheten for industrien.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-01-08:
Som flere har vært inne på, valgte regjeringa å suspendere A-lisenser i desember 2017, og vi hevet også terskelen for innvilgelse av B-lisenser og flerbruksmateriell til militær bruk. Det var ut fra en føre-var-betraktning, på akkurat samme måte som vi nå har gjort ved ikke å innvilge nye B-lisenser til Saudi-Arabia. Vi har som sagt ingen indikasjoner på at materiellet skulle være brukt i krigen i Jemen, men vi ønsker likevel å være føre var, fordi et av de vurderingskriteriene vi har, er risikoen for avledet bruk nettopp i Jemen. Derfor har vi gjort den vurderingen at de lisensene det her er snakk om, har vi hevet terskelen for å innvilge, og det handler bl.a. om sikkerhetsvurderinger. Det handler også om hvilken type materiell vi snakker om, og det er en linje som jeg opplever heller ikke har møtt motstand i Stortinget.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-01-08:
Vi har selvsagt lest innspillet fra NIM grundig. Jeg tror at det kanskje hersker noen misforståelser, for slik som innspillet fra NIM leses, kan det tolkes dit hen at regjeringa har en tolkning som sier at dersom man er innenfor 1959-vedtaket, kan man se bort fra ATT. Det kan vi selvsagt ikke. ATT er en folkerettslig bindende avtale som Norge har sluttet seg til. Den binder Norge, vår lovgivning og vår tolkning. Vi er enig i det NIM skriver om at det ikke er et skille mellom ulike former for konflikter. Poenget er bare at vi både gjennom 1959-vedtaket, som har ligget til grunn i Stortinget i mange tiår, og ATT gjør enkeltstående vurderinger for hver lisenssøknad som kommer. Den måten å tolke det på har også vært gjort lenge, helt siden ATT ble ratifisert for Norges del. Jeg vil også understreke at fra vår side kan vi gjerne omtale dette i den neste eksportkontrollmeldinga dersom det bidrar til større klarhet om praktiseringen.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-01-08:
Her er det to åpenbare feil. For det første er det ikke riktig som representanten Navarsete sier, at jeg har sagt av vi er sikre på. Jeg har tvert imot sagt at vi har gjort alle de undersøkelser vi kan. Det har ikke vært noen som har kunnet legge fram dokumentasjon, heller ikke den organisasjonen som hevdet at det er funnet en mindre mengde norsk materiell i Jemen. Vi har også brukt internasjonale kanaler for å få klarlagt dette. Det er ingen som har kunnet dokumentere det, og FN har heller ikke i sine rapporter nevnt Norge. Så er Norge heller ikke imot en sluttbrukererklæring. Retningslinjene er veldig tydelige på at sluttbrukerdokumentasjon alltid kreves. Det er viktig fordi vi ønsker å ha klarhet i hvem som bruker materiellet, og forsikringer fra de myndighetene vi jobber sammen med og eksporterer til, om at det er tilfellet. Vi jobber også internasjonalt for å få til en bruk av sluttbrukererklæring også i andre sammenhenger. Det har det foreløpig ikke vært mulig å få enighet om, men det er et arbeid denne regjeringa har gjort, og det gjorde også den forrige regjeringa.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-01-08:
Jeg kan bare forholde meg til regelverket som det er, og som det praktiseres, og sånn sett ikke ta stilling til hva andre kan ha sagt på høring. Men det er altså i retningslinjene tydelige regler som stiller krav til sluttbrukerdokumentasjon. Det kreves alltid i forbindelse med forsvarsmaterielleksport. Så har vi også to ulike landgrupper innafor de som kan motta eksport av A-materiell, altså våpen og ammunisjon. Av de landene som er utenfor den nærstående kretsen, NATO-kretsen, krever man også alltid en klausul mot reeksport. Dette er et viktig poeng i denne sammenhengen, rett og slett fordi reeksport også er en side ved eksport av forsvarsmateriell som vi selvfølgelig har oppmerksomhet om. Derfor, ifølge reglene – som de praktiseres, og som de ble praktisert også da Navarsete satt i regjering – er det altså det som gjelder.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-01-08:
Som jeg har vært inne på et par ganger, er det viktig å understreke at vi er i en helt annen situasjon enn veldig mange av våre nærstående land som i lang tid har eksportert både våpen og ammunisjon til Saudi-Arabia. Det har Norge aldri gjort. Den beslutningen vi fattet om ikke å vurdere nye B-lisenser, og for så vidt ikke suspendere de få B-lisensene som fantes, var basert nettopp på det. De hadde svært lav verdi, og det var veldig få. De representerte ikke noen risiko for bruk i strid med retningslinjene. Det var reservedeler til radio- og kommunikasjonsutstyr. Per januar i år – altså per nå – er ikke den lisensen lenger aktuell. Den andre, som gjaldt reparasjon av noen kabler til observasjonsposter, er etter vår vurdering vurdert dit at det verken er risiko for avledet bruk i Jemen eller noe som skulle tilsi at man ikke kunne gjøre den ene reparasjonen. Det handler faktisk også om forutsigbarhet for de bedriftene som er involvert i det.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-01-08:
Det er jo nettopp 2017-tallene vi diskuterer i dag, ut fra den stortingsmeldinga som nå foreligger. Den ble levert mye tidligere enn det som nok har vært vanlig – den ble levert i juni 2018. Grunnen til at den ikke kan komme særlig mye før, er rett og slett kvalitetssikring av tallene. All forsvarsindustri er pålagt å rapportere kvartalsvis om den reelle eksporten som er gjennomført. Det betyr at per i dag er de ferskeste tallene vi har, per 30. september 2018, fordi man rapporterer kvartalsvis, og vi må gjøre kvalitetssikring av de tallene før vi legger fram en melding for Stortinget. Da vi leverte i juni 2018, var det mye tidligere enn det som tidligere har vært. Men det er nok også noe av det raskeste vi kan klare, nettopp fordi det er etterhåndsvis rapportering, og vi må kvalitetssikre tallene.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-01-08:
Rødt foreslår at redegjørelsen om deltakelsen i Libya-krigen tas til debatt i salen i dag, og at redegjørelsen deretter kan sendes til komitébehandling. Det er flere grunner til at vi foreslår dette. For det første er det for lite åpen debatt om utenrikspolitikk i Stortinget. For det andre er det å gå til krig blant de mest alvorlige beslutninger en stat kan ta på vegne av sin befolkning. Da man tok beslutningen om å gå til krig mot Libya, dels gjennom SMS-er mellom statsrådene, var det knapt noen åpen debatt i Stortinget i det hele tatt – i hvert fall ingen debatt som var et demokrati verdig når det gjelder en så viktig sak.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-01-08:
Jeg begrunner hvorfor vi foreslår debatt. Jeg har to punkter til. For det tredje: Når vi vet om krigens konsekvenser for Libya og regionen, er det minste vi kan forlange, at redegjørelsen debatteres grundig og åpent fra og med i dag. Det vil være en dårlig start på evalueringen av Libya-krigen om kun politikere som støttet krigen, kommer til orde i stortingssalen i dag. For det fjerde er det sånn at med Rødts forslag må ikke Stortinget diskutere en sak uten å være forberedt. Rapporten kom i september. Vi har hatt over tre måneder på å lese den. Til slutt: Det er ingenting i Stortingets forretningsorden som tilsier at en sak ikke kan debatteres i salen før den går til komitébehandling. Det skjedde i forbindelse med behandlingen av saken om Sørlandsbanen og Go-Ahead før jul, og det skjedde også med behandlingen av saken om Luftambulansetjenesten før sommeren. Med det tar jeg opp Rødts forslag om å ha en debatt i dag og at redegjørelsen sendes til komitébehandling etter det.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-01-08:
Dette gjelder misforståelsen rundt vårt forslag. Vi er altså ikke mot at vi skal ha komitébehandling og så debatt i åpent storting. Det er vi for. Vi er i tillegg for at Stortinget gjør som vi har gjort i forbindelse med sakene om Sørlandsbanen, Go-Ahead og Luftambulansen, altså har en debatt nå i tillegg til komitébehandling. Det er vårt forslag – ingenting annet enn det.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2019-01-08:
Arbeiderpartiet kommer til å stemme mot Rødts forslag. Det var Stortinget som bestilte Libya-evalueringen som ligger til grunn for dagens to redegjørelser fra regjeringa. Når Stortinget får redegjørelser fra regjeringa, har vi i utgangspunktet to behandlingsmåter: Vi kan avholde debatt direkte eller i etterkant, kanskje et par dager senere, eller vi kan oversende redegjørelsen til komiteen for en grundig saksbehandling. Arbeiderpartiet mener det er riktig å sende redegjørelsen til behandling i utenriks- og forsvarskomiteen. Det er jo nettopp en kritikk som er blitt fremmet mot Stortingets håndtering av spørsmål om militære utenlandsoppdrag, at en fra Stortingets side må forholde seg til saker rett over bordet. Dagens redegjørelse har ikke blitt oversendt Stortinget på forhånd. Denne saken fortjener etter min mening en skikkelig behandling. Jeg mener derfor at vi får en bredere, mer opplyst og grundigere diskusjon dersom saken behandles i komité – med åpning for merknader og forslag og etterfulgt av en skikkelig forberedt diskusjon i denne salen.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-08:
Jeg hadde skrevet på lappen min at det var på høy tid at denne redegjørelsen kom til Stortinget. Det er det jo ikke. Det er langt på overtid. Vi får en grundig og god behandling i komiteen med påfølgende debatt. Det er likevel sånn at forretningsordenen åpner for at vi kan kombinere ulike debattformer, altså at vi kan ha en kort runde med respons etter en redegjørelse og så sende saken til komiteen før vi har en endelig debatt i Stortinget. Jeg mener det vil være en fordel om vi gjør det oftere, særlig i saker av stor viktighet, og dette er utvilsomt en sak av stor viktighet. Jeg vil be SVs gruppe stemme for forslaget fra Rødt.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-08:
Det ligger omtale av en rapport på VGs forside nå om saudiarabiske myndigheters behandling av kvinneaktivister i fengsel. Sammen med Jemen-krigen, som vi har snakket om i denne debatten, viser det hva slags skrekkregime vi har med å gjøre. Derfor er det bra, og det var et viktig steg, at regjeringen stoppet inngåelse av nye lisenser for eksport av B-materiell – krigsutstyr – til Saudi-Arabia. Men vi har ikke fått svar på hvor mye eksport som kan pågå på eksisterende lisenser. Jeg vil spørre utenriksministeren for det første om det er mulig å gi Stortinget nye opplysninger om det nå, og for det andre om regjeringen i lys av de stadig verre rapportene som kommer om dette islamistiske skrekkregimets behandling av både sivilbefolkningen i Jemen og egne innbyggere, vil – som Tyskland – vurdere å stanse all eksport også på eksisterende lisenser.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-08:
Vel, hele mitt innlegg handlet om hvorfor det burde være umulig å eksportere norsk krigsutstyr til diktaturer. Det står til og med i det eksisterende regelverket at det ikke skal skje, men det skjer likevel, på grunn av måten dette tolkes på. Det mest forunderlige med disse debattene, synes jeg, er at Fremskrittspartiet, som er det partiet som i den norske innenlandske debatten er de mest høylytte i sin kritikk av autoritær islamisme og islamistiske diktaturer, er det partiet som i denne salen er mest mot ethvert tiltak som kan sørge for at Norge ikke eksporterer krigsutstyr til nettopp sånne regimer. Det er veldig rart. Det er altså SV som er konsekvent i holdningen til denne typen diktaturer, og som vil at Norge skal vise en tydelig holdning til Saudi-Arabia, til Emiratene, til andre diktaturer som Christian Tybring-Gjedde i andre sammenhenger sier han er mot, men som han altså vil forsvare eksport av krigsutstyr til. Det er et stort paradoks. Jeg ba om ordet for en kort stemmeforklaring. Det er fremmet tre løse forslag fra Rødt. Dette som går på å gjennomgå A- og B-kategoriene, har SV foreslått før. Det er et klokt forslag. Det vil vi stemme for. Vi mener også at det første utredningsforslaget er klokt, så vi vil stemme for de tre forslagene som Rødt har fremmet.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2019-01-08:
Det er lett å ha sympati for eit forslag om at ein skal ha open debatt. Det ynskjer òg Senterpartiet, men me ynskjer òg førebudd debatt. Eg har i alle fall, gjennom orienteringane som har vorte haldne her i dag, notert meg fleire punkt som eg ynskjer å jobbe vidare med i komiteen, for så å kome tilbake til Stortinget for ein brei, open og god debatt. Eg har lese rapporten til Libya-utvalet. Eg var òg ein av dei som vart innkalla til å bidra. Eg sat i regjeringa. Eg ynskjer definitivt ein open debatt velkommen, men vil ikkje støtte forslaget til Raudt i dag. Eg ynskjer å ha den gode og grundige behandlinga me kan ha i komiteen – knytt til både eventuelle høyringar og innspel som me har fått, og heilt sikkert kjem til å få framover – og deretter kome tilbake til salen for ein grundig debatt seinare.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2019-01-08:
Norsk våpeneksport er viktig. Norsk produksjon av våpen er viktig. Likevel er det mange dilemma knytte til det. Berre her i dag hevdar statsråden at me er sikre på at norske våpen ikkje har vorte brukte i Jemen, mens ein i media og frå representantar i denne sal høyrer ytringar om det motsette. Ville det ikkje vore betre om Noreg utarbeidde ei sluttbrukarerklæring, og at ein forplikta dei ein sel våpen til, til at desse våpna ikkje skal kome på avvegar og brukast av land som krenkjer menneskerettar og er i krig med andre land? Kvifor er statsråden og regjeringa imot å gjere ein slik jobb?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2019-01-08:
Det er i alle fall nødvendig å rydde opp i omgrepsbruken, for i handsaminga av denne saka har me fått svært mange innspel frå mange organisasjonar, og me kan lese på nettet, på NRKYtring osv., mange lesarinnlegg der nettopp dette er tema, at Noreg ikkje har ei tilstrekkeleg sluttbrukarerklæring. Kan statsråden gjere greie for kva som er divergensen mellom det ho seier, og det som mange organisasjonar, som Changemaker og mange fleire, hevdar at Noreg bør utarbeide? Slik eg oppfattar statsråden, seier ho at Noreg har ei tilfredsstillande sluttbrukarerklæring. Dei som var på høyring, og dei som har levert innspel til oss, hevdar det motsette. Då er det greitt å få vite: Kva ligg i den forskjellen?
Michael Tetzschner (Høyre), 2019-01-08:
Litt uventet har dette blitt en runde med tilkjennegivelser. Jeg vil bare støtte komitéleder og gi en tilleggsbegrunnelse. Det er riktig at denne utredningen om Libya-engasjementet har foreligget i flere måneder, men det er nå, fra Stortingets talerstol i dag, vi har fått regjeringens nærmere utdypning av hvordan de ser på situasjonen, slik den er beskrevet i utredningen. Da vil jeg si at det vil tjene Stortingets debatter at vi undergir dette en vanlig behandling i komiteen, sånn at vi har et oppdatert grunnlag og kan finne frem til punkter hvor vi er enige, og eventuelt punkter hvor vi er uenige i de vurderinger som er gjort. Respekten for utvalgets arbeid og respekten for Stortingets eget arbeid med så alvorlige problemstillinger som dette tilsier at vi sender dette til komiteen, og så får Stortinget nettopp den debatten som representanten Moxnes er ute etter.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2019-01-08:
Det er ingen grunn til å tvile på at utenriksministeren, i likhet med hele denne stortingssalen, er enig i at situasjonen i Jemen er en forferdelig tragedie – humanitært, menneskelig, sosialt og demokratisk. Vi er fortsatt det. Og i hennes innlegg nå er hun helt tydelig veldig sikker på at norsk materiell ikke er blitt brukt. Hun er så sikker som hun kan. Imidlertid er det ikke slik at vi kan være helt sikre på at det er situasjonen, tatt i betraktning at vi faktisk over tid har eksportert så mye materiell. Jeg vil ha utenriksministeren med meg på et resonnement rundt følgende: Er den norske forståelsen av regelverket og praktiseringen av det slik Utenriksdepartementet har gjort det i disse sammenhengene, innenfor det som er Stortingets intensjon?
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2019-01-08:
Jeg følger opp i forlengelsen av dette resonnementet, som vi kanskje kan utdype litt mer fra den andre talerstolen litt senere. Hvorfor gjenstår det da at regjeringen ikke stopper B-materiell til Emiratene, når vi ser den situasjonen vi nå har? For det er ikke gjort.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2019-01-08:
Jeg ønsker å komme med noen kommentarer til SVs representant, Lysbakken. Det første han sa, var at han ønsket å ha en forsvarsindustri, og han ønsket å eksportere. Det var det første han sa, da hadde vi det på plass. Så kom alle disse tingene som gjorde at det var nesten umulig å eksportere, eller jeg vil si helt umulig å eksportere. I forslag nr. 7, fra SV, står det: «Stortinget ber regjeringen om at krav om sluttbrukerdokumentasjon blir praksis ved all eksport av forsvarsmateriell, også til NATO-land og nære allierte.» Altså, sluttbrukererklæring skal det alltid være. Hva skjer da når man har komponentproduksjon av forsvarsmateriell? Man har en avansert teknologi, en avansert produksjon og en avansert komponent som går inn i et større forsvarssystem, gjerne amerikansk, som norsk forsvarsindustri samarbeider med. Hvis Amerika utgjør kanskje 70-80 pst. av dette forsvarssystemet, mener man da at Norge skal be USA – Raytheon eller Lockheed eller hvem det skulle være – om at de ikke skal eksportere det til land som Norge ikke liker? Det kan man selvfølgelig mene, men da blir det ikke noe salg. Det er en umulighet. Det vil være det amerikanske eksportregelverket som gjelder. Dersom absolutt alle land produserer omtrent likt, kunne vi hatt et internasjonalt eksportregelverk. Det kan man jobbe for, og det er sikkert mange i FN som vil sette i gang med et sånt prosjekt, men det foreligger altså ikke. Men dersom vi, som også utenriksministeren var inne på, snakker om reeksport, nemlig hele systemer eller hele våpen eller ting som fungerer autonomt, er en sluttbrukererklæring selvsagt nødvendig. Hvis vi eksporterer et system – noe vi gjør i veldig liten grad – til et annet land, kan vi selvfølgelig be om at dette ikke reeksporteres til et annet land vi ikke ønsker å eksportere til. Det er bare en sånn oppfatning om hva sluttbrukererklæring er, i stedet for at vi har den samme debatten hvert eneste år i denne salen. Jeg vil gjerne ha svar på: Er det slik, som Lysbakken sier, at man skal fortelle Raytheon, Lockheed Martin eller Northrop Grumman eller hvem det skulle være, at de ikke kan eksportere til land som det amerikanske eksportregelverket tillater? Hvis vi da sier at da kan vi ikke eksportere, mister vi også den kontrakten og den muligheten til å produsere i Norge. Hvordan skal vi da eksportere? Det er et interessant spørsmål. Hvor dyrt blir det ikke da å produsere? Skal vi produsere for eget forsvar, når vi trenger kanskje tre enheter av noe, fem enheter av noe annet og ti enheter av noe annet? Det blir vanvittig kostbart. Vi har ikke råd til det, det er ikke mulig å få til, fordi forsvarssystemer i dag er så avanserte, teknologisk avanserte, og så dyre at det er ikke mulig. Det krever samarbeid, og derfor er ikke sluttbrukererklæring mulig på komponentproduksjon. Det er rett og slett ikke mulig.
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2019-01-08:
Mitt spørsmål dreier seg om åpenheten og Stortingets mulighet til å debattere våpeneksportpolitikken. Jeg mener at denne debatten viser veldig tydelig at vi får en veldig forsinket debatt når meldingen kommer over et år etter at eksporten har foregått. Nå i dag skulle vi egentlig debattert 2017-eksporten. Utfordringen med det – selvfølgelig – er at verden endrer seg veldig fort. Så vet vi også at Stortinget flere ganger gjennom anmodningsvedtak har bedt om at meldingen leveres tidligere. Mitt spørsmål er hvorfor man ikke gjør det, om statsråden kan informere litt mer om hva det er som begrenser regjeringen fra å kunne levere den meldingen mye tidligere neste år.
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2019-01-08:
Jeg vil takke utenriksministeren for å ha ryddet litt i debatten mot slutten, det har det vært behov for. Men det er også behov for å ha en forutsigbarhet når det kommer til å tolke regelverk og lover. Et eksempel er at i tolkningen av FNs våpenhandelstraktat legger regjeringen til grunn at det går an å skille mellom parter i borgerkrig. Men det gjør ikke traktaten. Det er bare ett eksempel på grunnen til at jeg mener det er et behov for å rydde i tolkningsgrunnlaget for å klargjøre hvordan man forholder seg til disse traktatene, slik at en kan gi en forutsigbarhet i måten regjeringen håndterer dette på. Arbeiderpartiet har i sine merknader i saken forutsatt at regjeringen kommer til Stortinget gjennom den årlige stortingsmeldingen der de går igjennom skriftlige innspillene fra NIM, som i denne saken særlig har vært bekymret for det folkerettslige grunnlaget. Mitt spørsmål er: Vil statsråden gjøre det?
André N. Skjelstad (Venstre), 2019-01-08:
Som presidenten redegjorde for, er vi en eksportverdensmester når det gjelder fiskeriprodukter. Men det er paradokser i det. Når en har reist mye, og ser at norsk fisk i både det nære og det fjerne utland er en merkevare som står veldig sterkt, og at vi med det bakteppet når grensene for produksjonen innenlands, er det naturlig å reise en sånn interpellasjonsdebatt som jeg gjør her i dag, for jeg tror at gjennom dette er vi også nødt til å se hva som ligger i mulighetsrommet framover. Eksempelvis: Hvordan kan et eksportmarked for norske landbruksvarer – som vi ser er det stor suksess innenfor sjømat – gjøres gjeldende for både norsk sau og også andre deler av landbruksproduksjonen, og gjøres på lik linje med det vi ser for norsk laks? Det tror jeg er et relevant spørsmål når vi er kommet dit vi på mange måter er nå. Når vi nå avvikler eksportstøtten til bl.a. Jarlsberg-ost, trenger vi noen nye grep for å komme oss videre. Derfor ønsker jeg å stille landbruksministeren disse spørsmålene.
André N. Skjelstad (Venstre), 2019-01-08:
Jeg vil takke landbruks- og matministeren for innlegget. Jeg oppfatter det slik at statsråden er positiv til at temaet tas opp, og at holdningen er at det er potensial for å øke den norske eksporten av jordbruksprodukter. Det mener jeg er bra og et godt svar – der jeg mener at statsråden også kunne ha vært litt mer konkret. En landbruks- og matminister råder over betydelige virkemidler, ikke minst de som er framforhandlet i de årlige jordbruksoppgjørene med næringen. Jeg forstår – og jeg er enig i – at de tradisjonelle eksportsubsidiene som har vært en viktig del for deler av norsk landbruk, forsvinner. Jeg tror likevel det er mulig å se på ordninger som samlet sett kan være gunstige også for produsenter som ønsker å se utover Norges grenser. Jeg tror at næringens innstilling og holdning også kan påvirke om man lykkes eller ikke. Min oppfordring er derfor at spørsmålet om eksport løftes inn i drøftinger og samtaler som statsråden har med næringen, slik at en kan bygge en felles forståelse for potensialet for norske jordbruksprodukter i en global sammenheng. Statsråden nevner kvalitetsprodukter som verdens beste ost, Kraftkar. Dette er bra, men slik jeg oppfatter det, er slike produkter også et resultat av en kvalitetskjede, en dyrehelse og -velferd som er unik i verdenssammenheng. Jeg er overbevist om at også kvaliteter og systemer som er utviklet over generasjoner i Norge, er noe som konsumenter på et verdensmarked bokstavelig talt kan sette pris på. Norge har gjort store investeringer i kvalitetssystemer når det gjelder jordbruksproduksjon. Dette burde vi kunne nyte godt av i en global kontekst. I så måte er Geno et godt eksempel. Genos eksport av avlsmateriale er et spennende eksempel, som også statsråden nevner i sitt innlegg. Det norske importvernet bør ligge fast. Vi bør forsøke å konkurrere på de arenaene der produktenes ulike kvalitetsaspekter utover pris vektlegges. Jeg tror det finnes et potensial i samspillet mellom reiseliv, kultur og salg av jordbruksprodukter fra Norge. Reiseliv er en viktig framtidsnæring i Norge. Vi må forvente at utenlandske besøkende som blir kjent med norsk kvalitetsmat, innimellom også ønsker å nyte slike produkter i sine hjemland og å gjøre sine bekjentskapskretser kjent med dem. Kultur vil i så måte være en inspirasjonskilde både for norske produsenter og, ikke minst, for dem i utlandet som ønsker det. Jeg mener derfor at norske myndigheter og jordbruksprodusenter må tørre å tenke tanken. Vi kan – og jeg tror vi kan lykkes også internasjonalt. Det viser ikke minst det vi har hatt av suksesser innenfor sjømat – som jeg også har nevnt i interpellasjonen – som har vist vei. Jeg mener at den norske kvaliteten innenfor norske jordbruksvarer også er en mulighet. Derfor må vi nå oppfordre til at også landbruket kaster hansken.
André N. Skjelstad (Venstre), 2019-01-08:
Jeg trodde egentlig jeg skulle bli litt oppglødd av denne debatten, men representantene Pollestad og Aasland klarer stort sett bare å se problemområdene og ikke minst dyrke dem. Så, la oss ta noen ord om det. For det er ikke til å komme fra at denne overproduksjonen kommer av at den norske bonden er blitt mye dyktigere. Jeg tror verken Aasland eller Pollestad ønsker at de ikke skal være så dyktige som de er, for det er jo det det handler om, at de har klart å produsere så mye. Men så blir jeg oppglødd av det siste innlegget, til representanten Per Olaf Lundteigen, som er faglig sterkt, som bestandig. Det er ikke bestandig at vi er enige, representanten Lundteigen og jeg, men i dag synes jeg at den siste delen av innlegget tar opp nettopp det det handler om: kvaliteten på produktene. Jeg er også stolt av at det norske landbruket har både sporbarhet og dokumentasjon, en historie over veldig lang tid, som ikke minst den norske landbruksforvaltningen har gjort mulig. Nettopp det gir denne muligheten til å se utenfor landets grenser. Jeg ser ikke de signalene som representantene Pollestad og Aasland ser, at dette vil kunne være med på å svekke det norske importvernet. Nei, ethvert land har, og må ha, sin basisproduksjon, uansett. Det er mitt ståsted, og det var jeg også tydelig på i stad. Men jeg tror vi er nødt til å se på hva som er våre fortrinn. Og fortrinnene er, som representanten Lundteigen var veldig god på og viste til: kvaliteten – både gjennom sporbarhet og dokumentasjon. Og det betyr mer og mer i verden. Vi vet at i Sørøst-Asia er de svært opptatt av kvalitet. Det betyr ikke at vi skal dumpe noen produkt. Det betyr at produktene må kunne leveres til det prisnivået som er i Norge. Da må vi gjerne ha merking, som representanten Lundteigen peker på. Det er jeg ikke uenig i. Det synes jeg hadde vært å framheve de norske landbruksvarene på en enda bedre måte, for her er det kvalitet gjennom alt. Vi har sporbarhet og dokumentasjon. La oss komme i gang, landbruksminister!
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2019-01-08:
Jeg er veldig glad for at representanten løfter denne problemstillingen. Jeg gleder meg til å høre også flere av komiteens medlemmer kommentere hva man tenker rundt dette spørsmålet, for jeg ser definitivt at det er store muligheter. Det er norske bedrifter som gjør det bra. En del av dem har valgt å se det ut fra nisje og hva man skal produsere. Det er f.eks. interessant å se at et forholdsvis lite, men spennende og framoverlent selskap som Rørosmeieriet, som eksporterer ost til Singapore i godt omfang, viser at det er muligheter og potensial – eller bedriften Tind på Sunnmøre, som produserer fenalår og selger til Frankrike. De tar 120–130 kr for en pakke med 60 gram fenalår. Det viser at det er muligheter hvis man finner de rette nisjene og gjør de rette tingene. Så har jeg lyst til å si at jeg vet at reisen til fenalår i Norge ikke bare har vært rett fram. Man har selvfølgelig hatt utfordringer, men med et langsiktig og møysommelig arbeid har man vist at man har klart å få det til. Og som både jeg og representanten Skjelstad var innom, er Geno et eksempel på avlsprodukter som eksporteres i stort monn på grunn av de gode kvalitetene som norsk storfe har. Det viser at det er kjempepotensial og muligheter. Så det er ikke tvil om at hvis man vil, og hvis man ønsker det nok, klarer man virkelig å få det til. I 2005 ble det laget en strategi. Den er fulgt opp av Innovasjon Norge for å se på markeder hvor det kan være rom og muligheter for mer eksport av norske landbruksprodukter. Så det er muligheter der. Vi har også Innovasjon Norge-apparatet, som det er mulig å få hjelp fra hvis man tenker på og ønsker å se på mulighetene for å eksportere. Neste uke er det IGW, Internationale Grüne Woche, som alle her vet er stor med tanke på å profilere norsk landbruk og norsk mat, noe som er viktig, som er veldig bra, og som gir muligheter. Det er en del av satsingen vi har hatt i mange år, og som er viktig også for norsk landbruk og norske matprodukter. Så dette er spennende. Jeg gleder meg til å høre debatten videre, og jeg får jo mulighet til å komme tilbake en gang til.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2019-01-08:
Det ble ikke helt den debatten jeg hadde tenkt, for å si det sånn. Det er ikke tvil om at regjeringen og jeg som landbruks- og matminister er opptatt av å sikre at vi skal ha et landbruk i hele landet. Vi er opptatt av å sikre at vi får produsert mat til den norske befolkningen. Men dette handlet jo om å se andre muligheter, å se noen nye muligheter. Og så opplever jeg en Aasland og en Pollestad som bare er opptatt av å rive alt ned. Jeg er i hvert fall glad for at jeg ikke er en gründer som skulle sitte i salen og høre på debatten – som ønsker å se muligheter, som ønsker å drive matproduksjon i dette landet og faktisk se muligheter for å kunne eksportere. For hvis de hadde sittet på galleriet og hørt på denne debatten, tror jeg de hadde gått fra å være store optimister og å ha tro på produktene sine til å gå hjem og tenke at dette skal ikke jeg drive med. Jeg synes det er trist at man velger en sånn inngang til denne viktige debatten. Jeg synes ikke man skal kritisere at det har blitt overproduksjon fordi noen er flinke. TN70-purka har f.eks. bidratt til at man produserer mer enn man gjorde før. Man er altså flink. Under de rød-grønne klarte man ikke å få balanse når det gjaldt sau og lam. Da var det underskudd. Når man legger til rette og kommer med noen virkemidler, er det ambisiøse, framoverlente bønder der ute som ser mulighetsrommet, som ser muligheten for å kunne øke produksjonen. Da er det dessverre sånn at det blir noen utfordringer fordi det går litt for fort, og så må man jobbe for å komme i balanse igjen. Men jeg tror det er mulig. Så synes jeg det er bra at vi har en interpellant som ønsker å se mulighetsrommet, som ønsker å utfordre til å ta de mulighetene. Og i hvert fall møter jeg bønder der ute som er positive, som ønsker å se mulighetene, og som ønsker å være framoverlente. Jeg nevnte noen gode eksempler på noen som har gjort det, som har klart å få det til. Jeg håper at de kan være gode medhjelpere for andre som ønsker å se muligheten for å komme ut i verden og selge det som Per Olaf Lundteigen var opptatt av, nemlig de trygge, gode, norske landbruksproduktene som folk faktisk er villig til å betale ekstra for – fordi vi har den kvaliteten vi har. Derfor synes jeg det er trist at det ble en sånn debatt, og ikke en debatt hvor man så på mulighetsrommet, og tok mulighetsrommet. Jeg ønsker å være en statsråd som selvfølgelig er opptatt av å følge opp det som er regjeringens politikk, som er klar og tydelig: Vi ønsker å ha et landbruk i hele landet, vi skal satse på landbruket. Og det er færre gårdsbruk som blir nedlagt under denne regjeringen enn under den forrige regjeringen. Det viser at det er en mye større optimisme der ute, og det er en investeringsvilje. Det viser vel at det er folk som ønsker å satse, og som ser at med denne regjeringen går det faktisk an å drive landbruk i dette landet. Det var litt verre før denne regjeringen overtok. Nå er investeringsviljen mye større.
Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2019-06-11:
Jeg hører begrunnelsen for hvorfor alder ikke er tatt med i § 26, om aktivitetsplikten for arbeidsgivere. Men jeg klarer ikke annet enn å lure på hvorvidt ministeren synes at alder er et like viktig diskrimineringsfelt som alle de andre som omfattes av loven. Hvor viktig er det egentlig for ministeren å få bukt med aldersdiskriminering versus de områdene som er blitt tatt tak i, når regjeringen har lagt fram denne lovproposisjonen?
Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2019-06-11:
Under ministerens første innlegg var jeg så glad at jeg delte en facebookpost om at vedtaket vi fatter i salen, er kjempepositivt, men så kommer representanten Tetzschner og velger å problematisere og kritisere vedtaket under dekke av refleksjon. Det synes jeg er veldig trist. Siden komitélederen valgte å dele litt fra talerstolen, gjør jeg også det. Da jeg var ung, sluttet jeg i tre jobber på grunn av seksuell trakassering. Det var ikke trakassering som nærmet seg voldtektsland, men det var nok til at jeg ikke orket å gå på jobb. I den ene jobben var vi mange som opplevde dette. Vi snakket om å gå til retten, men det er for høy terskel. Det var helt uaktuelt. Vi turte ikke. Vi syntes det var for vanskelig. Siden forslaget om lavterskeltilbudet kom opp, har jeg mange ganger tenkt at det hadde vi benyttet oss av. Derfor synes jeg det er litt trist at denne debatten skulle ende med at man setter spørsmålstegn ved hvorvidt dette er et godt tilbud. Jeg lurer på hva slags andre tiltak salen har tenkt å innføre etter metoo hvis ikke dette. Jeg er også ganske kritisk til ting som blir sagt om hvorvidt rettssikkerheten ikke er god nok. Det har blitt dokumentert fra talerstolen i dag at det er den. Selv ikke nemnda kan dømme mennesker uten at det er godt nok bevist. Jeg skulle gjerne avsluttet med et smilefjes, men det gjør jeg ikke.