Nikolai Astrup (Høyre), 2009-11-26:
Det gleder representanten Pollestad å stemme for dette budsjettet, og det skal glede meg å stemme imot. Denne uken har statsministeren varslet at han faktisk ønsker å følge opp klimaforliket fra 2008, inngått mellom Regjeringen og tre av opposisjonspartiene. Det innebærer at han skal øke innblandingen av biodrivstoff i fossilt drivstoff i Norge. Jeg skal overlate til andre å vurdere hvorfor det fikk såpass stor oppmerksomhet at statsministeren sier han akter å holde det han tidligere har lovet, men en innrømmelse til SV og Senterpartiet var det uansett ikke. Da representanten Thorkildsen tidligere i dag forsøkte å fremstille det som om SV hadde fått gjennomslag for noe nytt og radikalt, var det derfor enten et forsøk på å lure seg selv eller et forsøk på å lure sine velgere. For et parti som etter eget utsagn ikke forstår sine egne forslag, er nok det første betydelig lettere enn det siste. Biodieselavgiften er kontroversiell, og i proveny utgjør den en forsvinnende liten del av statsbudsjettet for 2010. Likevel er det riktig å bruke tid på den, også i denne salen. Det er ikke mer enn tre måneder siden statsrådene Solheim og Brustad reiste til Norske Skogs anlegg på Follum for å lovprise utviklingen av ny biodieselteknologi basert på restavfall fra trevirkeindustrien. Det er heller ikke mange månedene siden miljøvernministeren, med sedvanlig beskjeden ordbruk, åpnet biodieselfabrikken Uniol i Fredrikstad. Man bør kanskje slutte å la seg overraske over avstanden mellom ord og handling i Regjeringens miljøpolitikk, selv om mønsteret begynner å bli ganske tydelig. Men biodieselsaken handler om mer enn miljøpolitikk. Det handler om forutsigbare rammevilkår og om tilliten mellom Regjeringen og den delen av næringslivet som ønsker å satse på grønn teknologi- og industriutvikling. Det er dette som er kjernen i problemet. Statsministeren har imidlertid noen gode argumenter for innføring av biodieselavgift. Det finnes neppe noen i denne sal som ikke erkjenner at biodiesel også har problematiske sider. Det finnes enkelte typer biodrivstoff som overhodet ikke bør produseres. Vi er enige om at bærekraftskriterier er viktige og riktige, og det er fornuftig å vente med 5 pst. innblanding til de er på plass. Også det ligger i klimaforliket, og vi forventer selvsagt at Regjeringen følger det opp. Høyre er dermed enig med statsministeren i at det er grunn til å være skeptisk til enkelte typer 1. generasjons biodrivstoff. Samtidig leser vi Darwin dit hen at det er vanskelig å unnfange annen generasjon hvis du har tatt livet av første generasjon. Det er vel heller ingen i denne sal som forventer at biodrivstoff skal fritas for avgift for evig, men vi forventer stabile, forutsigbare rammevilkår for en spennende ny vekstindustri med utgangspunkt i norsk teknologi, råstoff, kompetanse og kapital. Tillitsbruddet er nå et faktum, ikke bare mellom biodieselaktørene og Regjeringen, men mellom alle som ønsker å satse på grønn teknologiutvikling og miljøvennlig industriutvikling. Spørsmålet som nå tvinger seg frem, er om det vi har sett i år, er et varsel om at avgiftsfritaket for biler og busser som går på strøm, gass, hydrogen og bioetanol, fjernes allerede neste år. Hvilket signal er det egentlig Regjeringen ønsker å sende til næringsaktører og forbrukere som teller på knappene om de skal satse grønt og fremtidsrettet? Hvilke kommuner vil gjøre som Oslo og kjøpe inn en ny serie med bioetanolbusser hvis det er usikkerhet om det allerede neste år vil være billigere å holde konvensjonelle dieselbusser i drift? Det er en mager trøst at regjeringspartiene har funnet 40 mill. kr ekstra til utvikling av ny miljøteknologi. Til sammen er det 140 mill. kr som skal spres tynt ut til alle som utvikler ny miljøteknologi. Høyre mener vi må gjøre langt mer dersom vi skal lykkes i å gjøre klimautfordringen til en mulighet og ikke bare et problem. Norge har unike kompetanse- og teknologimiljøer, og vi har alle forutsetninger for å skape verdier gjennom utvikling og kommersialisering av ny, grønn miljøteknologi. For enkelte i denne sal som helst ser at miljøet reddes ved at vi dusjer kortere, skrur ned varmen hjemme og tar på kofte, er dette kanskje en uortodoks måte å redde miljøet på – men den virker. Klimautfordringene vil kreve endringer, men det er bl.a. opp til oss om de endringene skal være slutten på noe godt eller starten på noe bedre. Derfor har Høyre foreslått at miljøinvesteringer må bli en av hovedprioriteringene for bruk av oljepenger i årene fremover. Stoltenberg I-regjeringen la frem en handlingsregel der avkastningen av oljepengene skulle benyttes til å investere for fremtiden, spesielt i vekstfremmende tiltak som skattelette, kunnskap og infrastruktur. Det var en lur regel, forutsatt at Regjeringen hadde forholdt seg til den. Høyre mener at miljø bør bli et fjerde område for oljepengebruk, og foreslår derfor å sette av 5 milliarder kr i et fond for miljøteknologi i 2010. Men 5 milliarder kr kan bare være en begynnelse på det som bør bli et betydelig fond i årene fremover. Det vil imidlertid kreve at Regjeringen bruker mindre penger på kortsiktig forbruk i dag og lager større rom for investeringer som vil gi vekst og velferd i morgen. Miljøvernministeren uttalte på P4 denne uken at politikerne hadde lavere miljøambisjoner enn næringslivet. Direktørene går foran, politikerne blir hengende etter, mente Solheim. I lys av denne ukens mest omtalte sak er det vel få som er uenig i denne beskrivelsen fra statsråden.