Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2015-02-19:
«En bedre verden vil kreve mer vann. Vannbehandling er i ferd med å bli en av verdens største næringer», skriver og sier interpellanten, og jeg vil takke for engasjementet. Jeg er helt enig. Norge er godt posisjonert for å kunne bidra i denne globale utfordringen, og ikke minst representerer vann betydelige forretningsmuligheter for norsk vann- og prosessindustri. Det innenlandske behovet, verdensmarkedet og en målrettet satsing på miljøteknologi og kunnskap representerer til sammen en betydelig industriell mulighet for Norge. Jeg er fra en region som har både FoU-miljø og industrielle aktører som arbeider med verdiskaping knyttet til vann på tvers av etablerte bransjer, som offshore, olje, akvakultur, filterteknologi, vann- og avløpsteknikk – altså kommunalteknikk, som vi vanligvis omtaler det – og vannforvaltning. Mange av disse ligger i industrikommunen Leksvik på Fosen, som jeg synes det er godt å høre at både interpellanten og statsråden er godt kjent med gjennom det Arena-prosjektet som finnes i Trøndelag: Smart Water Cluster. Det er klart at utgangspunktet for denne industribygda, som har så mange aktører innenfor denne bransjen, startet med gründer Bjørn Lyng, som står bak – eller sto bak, han er ikke blant oss lenger – industrielle merkevarer som Oras, Lycro og Elsafe, og som startet Aqualyng på 2000-tallet, med ideen om å rense saltvann til ferskvann. Siden har flere bedrifter fra Leksvik-miljøet kommet opp med ulike vannrenseteknologier for verdensmarkedet – type kompatible «plug-and-play»-elementer som kan forsyne landsbyer i Afrika. Eksempelvis til Vietnam, hvor statsråden har vært på reise, finnes det i Norge i dag industrielle aktører som kan være med og levere. Mye av dette har vært mulig på grunn av tett og godt samarbeid med Institutt for vann- og miljøteknikk ved NTNU. Professor Hallvard Ødegaard har vært en forkjemper når det gjelder å bringe universitetets kunnskap ut til industrien – selge den trylleformelen som man ønsker å få til for å bidra til industriell vekst. Jeg var så heldig å være styreleder i Innovasjon Norge da denne Arena-søknaden ble forberedt og innvilget. Når interpellanten utfordrer på hva som må til for å forløse mer av Norges potensial i denne næringen, har jeg noen tanker om det. Akkurat som både statsråden og interpellanten sier i sine innlegg, må man adressere de innovasjonsordningene som allerede finnes, som IFU/OFU. OFU har vært i bruk i Leksvik-miljøet. Der var kommunen den krevende offentlige innkjøperen, og man klarte å utvikle et modernisert kommunalt vann- og avløpssystem. Arena, Forskningsrådet, regionale forskningsfond, virkemiddel for internasjonalisering og alle disse som vi kjenner, har vært omsatt i Vannklyngen i Leksvik. I tillegg omtalte også interpellanten kapitalverktøyene, Petroleumsfondet og også de mindre, som såkornfond og venturekapital. Så er det også det momentet at vi må lykkes med såkalt Technologi Transfer, altså kommersialisering av forskning og teknologi. Og ikke minst er vannforvaltning et klassisk naturfag. Vi må derfor også styrke og utvikle våre fagmiljøer og ikke minst evnen til å rekruttere. Snart går en hel generasjon kommuneingeniører ut i pensjonistenes rekker, og vann- og avløpssektoren må også utvikles. Ett av prosjektene i Vannklyngen i Trøndelag jobber med det som heter Smart Water Communities, konsepter for mer desentrale vann- og avløpssystemer, mindre vannforbruk, mer gjenvinning av vann, energi og rensing. Smarte vannsamfunn vil være framtidens samfunn. I tillegg melder Maskinentreprenørenes forbund, MEF, om en ganske stor restanse når det gjelder investeringer i kommunalt vann og avløp. Hvordan kan vi som myndigheter påvirke dette og få kommunene til å lære av hverandre og bli gode bestillere? Da er tiden min ute. Dette er som sagt et område jeg brenner for, og jeg synes dette er et prisverdig initiativ fra interpellanten.