trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-10-06:
Fyrst til Oppebøen Hansen når det gjeld realkompetanse. Allereie i dag er det moglegheit for avkorta løp på grunnlag av realkompetanse, og det vert praktisert i nokre fylkeskommunar. Men gjennom realkompetanseprosjektet vil ein lage retningslinjer slik at praktisering av realkompetanse ved avkorta løp vert nokolunde einsarta i heile landet, slik at vi får eit system som kan brukast i heile landet. Det kjem ganske raskt på beina, så der oppfyller vi representanten sitt ynske. Når det gjeld IKT, kjem det i løpet av hausten ein ny IKT-plan både for grunnskule og vidaregåande skule, som har med seg ein del midlar ut frå det som er presentert i budsjettet. Men vi har utanom det sett i gang eit prosjekt i både grunnskule og vidaregåande skule som kallast Pilot, og det dreier seg både om metodar og andre ting som går på IKT-undervisning der vidaregåande skule er tungt inne. Eit av prosjekta – det er prosjektet i Vest-Agder – har som eitt opplegg å prøve ut eit system med eit pedagogisk datakort, slik representanten Oppebøen Hansen etterlyser. Så det òg er på gang, og det kan godt hende det kan vere ein eigna måte å gå vidare på, men det får vi faktisk eit svar på snart. Så til representanten Lønning. Han seier det har vore sjølvtilfredsheit her i debatten, m.a. frå statsråden. Når representanten Lønning seier det, veit eg at her har han stor kompetanse, så eg vert uroleg for at han kanskje har rett, og eg har måtta tenkje grundig gjennom akkurat den sida. Men eg er faktisk samd med representanten Reikvam i at både meldinga og innlegga her i dag både seier kva vi har lukkast med, og kva vi må gjere betre. Og det er to ting vi må gjere betre: Det eine er å hjelpe dei svakaste. Det andre er at det på ein del område er eit nivåproblem, og det tek vi på alvor. Matematikkfaget – og realfaga i det heile – har vore eit problem gjennom 20 år, heilt sidan det for grunnskulen var valfritt om ein skulle ha matematikk i lærarutdanninga eller ikkje. Her er det på ein måte fedrane sine synder som til dei grader heimsøkjer oss, og det har vi gjort noko med. Men det er lenge før det begynner å verke for fullt. Så har vi styrkt etterutdanninga. Så er det metodane. Når det gjeld matematikk, har det vore ein veldig diskusjon: Er det algebra eller er det den nyare metoden med meir statistikk som skal brukast? Det er ein internasjonal debatt, og den går òg m.a. sterkt i USA. Og difor vart det sagt etter eit møte eg hadde med ekspertar innafor matematikkfaget, at vi treng å få meir korrespondanse mellom vidaregåande utdanning og høgare utdanning og universitet. Òg universitetet erkjende at ein ikkje i stor nok grad hadde tilpassa dette. Difor har ein eit omfattande arbeid å gjere. Det er ikkje å underslå det vanskelege, men det er å seie at problemet er samansett.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-10-06:
Statsråden har nok ikkje nekta å svare på noko, men under dei rundane han har hatt, har det hatt noko med tida å gjere. Det er eit sitat frå eit brev som har ein samanheng, men det sitatet åleine står eg sjølvsagt ved, at det kan vere ei av årsakene. Men samstundes sa eg at nivå er forskjellige ting. Det med realfaga er ein arv vi slit med, som vi prøver å endre på, og som vi har gjort ein god del for å endre på. Eg nemner bl.a. fordjupingspoenga. Samstundes har vi hatt eit utval – Tveitereid-utvalet – som har gjeve ei rekkje framlegg som vi er i ferd med å innføre eitt etter eitt. Så må eg òg seie at det som har vore mitt hovudsvar når det gjeld nivået, er å kome i gang med det differensieringsprosjektet som vi har, som er ganske stort. Det er klart at det er differensiering som er hovudsvaret når det gjeld allmennfag for å lukkast der òg, både for å kunne ta med oss dei som slit i allmennfag, men òg dei aller beste. Så vil eg seie at vi synest at Reform 94 er ei veldig rettferdig og god reform, og den store forskjellen mellom Høgre og dei partia som har slåst for reforma i dag, ligg jo i at Høgre i si tid stemte imot at ein skulle få ein lovfesta rett. Det ser jo eg på som den grunnleggjande tingen i reforma, for det var mange nok som ikkje hadde fått den moglegheita tidlegare. Men så kan det hende at vi som har meint det, har framheva for mykje av det vi synest har gått bra, og at vi kanskje burde ha nemnt fleire ting som er negative. Men eg ser ikkje heilt bort frå, spesielt når det gjeld representanten Lønning, at han kanskje har gløymt nokre av dei positive sidene. Det er nok noko meir nyansar hos representanten Løvik, men eg vil nok seie at når det gjeld representanten Lønning, har eg ikkje vorte overvelda av det han har funne i evalueringa når det gjeld positive ting. Det er òg slik at når ein les denne evalueringa og ser på nivået, er det mykje dokumentasjon på nivå som er godt og som framleis er godt. Så seier representanten Lønning at ein ikkje utan vidare kan samanlikne, for ein har endra system. Ja, ein har det. Og ei reform går ut på at ein endrar system. Dermed er det ikkje mogleg å samanlikne med akkurat det som var før, for ei reform går ut på at ein skal endre ein del ting. Derfor kan det hende vi kan møtast på midten. Kanskje har vi gløymt nokre fleire negative ting som burde ha vore nemnde. Så er eg veldig spent på om Lønning, sjølv om han har brukt opp taletida si, ville sagt at han hadde gløymt nokre positive trekk.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-10-06:
Representanten Reikvam hadde venta at eg meir konkret skulle gå inn på ACE-pedagogikken. Det eg prøvde å gå inn på, er kva for premissar vi godkjenner private skular på, og kva som generelt er gjort i høve til desse skulane. Eg vil gjenta ein gong til presiseringa at desse skulane er godkjende som livssynsskular og ikkje som pedagogiske alternativ, og at dei er godkjende etter ein fagplan som er nøye gjennomgått. Så kan dei i den grad det er formålstenleg, bruke ACE sine prinsipp for å nå måla i den fagplanen dei er godkjende ut frå. Og då ville det vere heilt på tvers om vi gjekk inn og frå a til å analyserte det pedagogiske systemet som dei ikkje er godkjende på grunnlag av. No har eg kanskje i motsetning til representanten Reikvam gjort den investeringa at eg har vore på besøk – så seint som i går – på ein slik skule, ikkje den som representanten Reikvam nemner, men ein annan skule som driv på dei fire første årstrinna etter desse prinsippa. Og eg må seie at så langt eit besøk rekk, var det ei interessant oppleving. For det er jo ikkje slik at det er plassering individuelt, utan å ta omsyn til både at ein skal arbeide i grupper og at ein skal arbeide med prosjekt. I ca. tredjedelen av tida har ein individuelt arbeid, og da bruker ein dette systemet for å få konsentrasjon. Vidare er det konkret gruppearbeid og konkret prosjektarbeid i dei to andre tredjedelane. Eg opplevde at barn i denne skulen var som barn flest, og eg opplevde – i eit miljø der det var foreldre til stades, det var lærarar til stades og det var born til stades – ein svært interessant samtale rundt dette. Eg vil ikkje her stå og seie at dette er eit pedagogisk system som eg ville anbefale, det er på ein måte ikkje det som er mi oppgåve heller. Men det eg vil melde tilbake, er at eg opplevde den skulen i realiteten annleis enn den er skildra, der ein høyrer at folk skal sitje kontinuerleg i båsar, isolert frå dei andre elevane og omverda. Så eg vil gje adressa til denne skulen, dei samankallar sikkert foreldra ein gong til, så Reikvam òg kan sleppe å reise til Sør-Afrika eller skrive til Sør-Afrika, men reise til ein skule her som driv samvitsfullt og bra, slik som eg opplevde det.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-10-06:
Eg kan ikkje sjå at eg på noko tidspunkt har kome med angrep eller påstandar i forhold til representanten Reikvam. Han har ikkje fått eit så utfyllande svar som han ynskte når det galdt å diskutere ACE-pedagogikk. Eg gav òg ei grunngjeving for kvifor han ikkje har fått det: Skulen er godkjend som ein livssynsskule etter den paragrafen vi fylgjer. Men det er ein ting som representanten Reikvam overser, og det er at i § 4 i privatskulelova står det at ein privatskule vert godkjend i forhold til ein læreplan, men utover det har privatskulen undervisningsfridom – altså er vi ikkje pålagde å bruke dei eller dei metodiske rettleiingane osv. Han har undervisningsfridom. Det er grunnen til at Steinerskulen kan drive som han gjer, både utan eksamen og utan den typen prøver som det er veldig mykje av i offentlege skular. Så om eg skulle fylgt logikken til representanten Reikvam, hadde eg gått på tvers av § 4 i privatskulelova. Altså: Ein privatskule skal prøvast mot læreplanen, og der er krava sette slik som vi sa. Så seier representanten Grete Knudsen at eg må stå her og kunne garantere det som skjer i desse skulane. Nei, det eg garanterer, er at vi har ei seriøs behandling og stiller dei nødvendige føresetnadene for godkjenninga, og vi skal ha eit tilsyn i forhold til det. Men verken i offentleg skule eller i privat skule kan eg garantere at alt som skjer der, alltid er 100 pst. Det seier seg sjølv at det alltid vil kunne skje feil, men det skal ein ha eit system som fangar opp. Eg vil til slutt òg seie at det er nok nødvendig å ta inn den dimensjonen som representanten Lønning tok inn i forhold til foreldreretten. For det er ikkje mogleg å diskutere desse sakene utan at ein er einig om kor balansepunktet skal liggje, om foreldre skal ha rett, slik privatskulelova seier, til å etablere skular og ha eit statstilskot som gjer at det vert eit likeverdig tilbod for alle, utan omsyn til inntekt. Det saknar nok eg òg. Men elles vil eg slutte som eg begynte: Eg synest at representanten Reikvam hadde ein sakleg og god interpellasjon, sjølv om eg sakna enkelte element, som han også sakna det i mitt svar. Og det var så langt vi kom i dag.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 1999-10-06:
Jeg har to spørsmål til statsråden. Det ene gjelder teoridelen på yrkesfaglig studieretning, som etter Reform 94 økte relativt kraftig. Det førte til at en del teorisvake elever, som tidligere har gjort det godt på yrkesfaglig studieretning, har blitt lidende, og på mange måter kan en si at Reform 94 sviktet denne elevgruppen. Hvordan ser statsråden på løsningen i forhold til dette? Hva kan statsråden gjøre? Så er lærerlønninger så vidt berørt i meldingen. Det er et alvorlig problem innenfor en del videregående skoler at lærere nå er blitt attraktiv arbeidskraft for andre utenfor skolevesenet. Da har man plutselig en utfordring i forhold til lønnsproblematikken, kanskje særlig innenfor f.eks. maritim utdannelse, hvor lærerkreftene har sterk pågang fra det private næringsliv. Hvilke virkemidler mener statsråden bør benyttes for å beholde kompetente lærere innenfor skolen? Og kan statsråden i så henseende være med på å vurdere en overføring av lønnsforhandlingsansvaret fra stat til kommune?
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 1999-10-06:
Representanten Aarrestad svingte seg til de store høyder i sidemålets forsvar her i stad. Jeg blir noe bekymret når representanten gir uttrykk for at den tvungne sidemålsundervisningen skal vernes under enhver omstendighet, når vi vet at det knapt finnes noe fag i norsk skole der elever er mindre motivert for å lære noe særlig. Samtidig bør det være rimelig enighet selv i denne sal om at den praktiske virkningen av tvungen sidemålsundervisning er relativt liten. Selv om Norge er stort og har mange forskjellige dialekter, bidrar ikke dagens sidemålsundervisning til å lette kommunikasjonen mellom folk med ulike målføre. Jeg skulle gjerne vite hvordan representanten Aarrestad vil motivere elever til fortsatt innsats i sidemålets navn. Lærernes arbeidsforhold og lønn har også vært tema i debatten. Representanten Grete Knudsen mente at lønnen alene ikke vil øke lærernes trivsel. Jeg er enig med Knudsen i dette, men det er åpenbart at lønnsproblematikken er en viktig drivkraft og en vesentlig faktor for en lærers trivsel og motivasjon for faget. Hovedproblemet er ikke nødvendigvis at det generelle nivået for lærerne bør øke så voldsomt, men fleksibiliteten i lønnssystemet bør derimot bedres betydelig. Man må vekk fra en type flatlønnsprofil og over til en mer individuelt vektet lønnsretning. Jeg kan vanskelig forestille meg et vesentlig lønnsløft for lærerne så lenge lærerorganisasjonene tviholder på dagens lønnssystem, med likelønn og sentrale lønnsforhandlinger. I Sverige har det vært lokale lønnsforhandlinger for lærere en stund, og det har vist seg at dette har bidratt til å øke lærerlønningene, det har bidratt til økt fleksibilitet i undervisningen, samtidig som lærernes trivsel har blitt bedre. Så jeg håper at statsråden har sett nøye på det svenske systemet, og at han er i løpende kontakt med lærerorganisasjonene om denne problematikken.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 1999-10-06:
Først en liten replikk til dette besøket fra statsråden. Vi vet vel litt om hvordan det er å få besøk fra øvrigheten, som oftest fremviser man da gjerne ikke de dårlige sidene, men de bedre. Vi opplever nå en bølge, spesielt innenfor dette området til ACE-pedagogikken, av en individualisert metode i undervisningen som er fremmed for det som har vært vanlig i det norske samfunnet og den norske skolen. Jeg opplever også at det har skjedd et linjeskifte i norsk utdanningspolitikk når statsråd Lilletun til de grader nærmest inspirerer til at det skal etableres egne skoler. I forrige uke så jeg at Indremisjonen ønsker at 18 av deres folkehøyskoler nå skal omgjøres til private videregående skoler. Til og med Kirkerådets tidligere leder uttrykte stor skepsis, men ikke statsråd Lilletun. Når det gjelder måten tilskudd blir gitt på, viser jeg til at representanten Thorbjørn Jagland og jeg har levert inn et forslag om dette. Men når det gjelder selve prinsippene direkte for ACE-pedagogikken, må det være et ansvar for statsråden å se til at læreplanene oppfyller viktige prinsipper både for likestilling, hvordan vi lærer og eventuelle straffemetoder. Jeg mener det er helt selvfølgelig at det må være en del av det statsråden går inn i; nå står han faktisk her på talerstolen og sier at det ikke er et anliggende for ham. Han sier samtidig at barnet skal også sikres pedagogisk, kulturelt og sosialt for å kunne fungere i samfunnet senere, og da må det være visse rutiner for oppfølging og tilsyn. Statsråden skal stå her på Stortingets talerstol og si: Jeg kan garantere at de prinsippene som denne pedagogikken tufter på, er slik at jeg kan gå god for det. Vi vet at ved en del av de stedene hvor man nå har ACE-pedagogikken, har man sin egen kirke, sin egen skole, sitt eget nærmiljø, og da kan man jo stille spørsmål om hvor mange andre påvirkninger av det sosiale og kulturelle som statsråden her understreket var et utgangspunkt, faktisk blir oppfylt. Så spørsmålet er til syvende og sist hvordan statsråden skal følge opp overordnete prinsipper.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 1999-10-06:
Denne statusrapporten om videregående opplæring etter fire år med Reform 94 viser, som det er sagt flere ganger i dag, at reformen i stor grad har vært vellykket. Blant annet er elevenes omvalg, vandring på tvers og frafall kraftig redusert. Jeg vil med bakgrunn i mitt partis merknad og min egen overbevisning ta opp kun ett forhold som bør oppfølges snarest. Timetallet i kroppsøving må økes, aller helst på alle årstrinn. I den generelle læreplanen for skolen går det fram at opplevelse, praktiske ferdigheter og opplegg som kan gi positive og varige holdninger, skal vektlegges i undervisningen. Læreplanen i kroppsøving er en hyldest til aktivitet og glede, der bl.a.: «Kroppsøving skal få «det sittende mennesket» til å oppleve gleden ved å løsrive seg fra stive roller og faste rutiner». Videre: formidle den gode opplevelsen ved å drive trening gjennom idretter, dans og friluftslivgi erfaringer, opplevelser og innsikt som gjør at vedkommende får lyst til å drive mosjon hele livetmotvirke helseproblemer som livsstilsykdommer og belastningslidelser I en slik målstyrt læreplan trenger en både tid og kunnskaper for å kunne nå læreplanens mål. I denne sammenhengen er forskjellen på to og tre uketimer stor og kanskje avgjørende. Jeg vet av lang erfaring fra undervisning at det ikke er lett å gi elevene grunnlag for varig interesse for trim og trening. Det kan en bare makte dersom elevene opplever gleden ved ulike former for fysisk aktivitet. Skolens oppgave blir økende ved at det gjennom seriøse forskningsrapporter dokumenteres synkende fysisk aktivitet. Jeg viser bl.a. til rapport fra mai 1998 «Ungdoms fysiske aktivitet», med Gunnar Breivik som prosjektleder. To rapporter publisert av Landslaget Fysisk Fostring i Skolen viser klart kroppsøvingsfagets negative utvikling etter Reform 94. Resultatet fra disse undersøkelsene må vi ta på alvor! Som representant med særlig ansvar for helsepolitikk må jeg understreke følgende: Ca. 20 000 mennesker i Norge får kreft hvert år, og antallet øker hvert år. Innpå 50 pst. av dem som får kreft, dør av sin kreftsykdom. I Norsk kreftplan konkluderes det med at ca. 40 pst. av krefttilfellene kan knyttes til uheldig kosthold og mangel på mosjon. Tenk om vi kunne påvirke ungdommens mosjons- og kostholdsvaner så mye at en kunne unngå ca. 8 000 krefttilfeller hvert år. I denne sammenheng vil jeg minne om at vi gjennom videregående skole når over 90 pst. av all ungdom.
Unn Aarrestad (Senterpartiet), 1999-10-06:
Eg har merka meg at Høgre og Framstegspartiet i innstillinga føreslår å gjera sidemålsopplæringa valfri. I Noreg har me mange dialektar. Det er ein rikdom me skal ta vare på. Mellom anna på grunn av dette har me to målformer, og skulen skal sikra opplæring i begge. Det betyr at viss det er veikskapar i nokre emne, må me ikkje reagera med å fjerna det vanskelege, men heller styrkja kompetansen der. Berre slik kan norsk skule generelt og norskfaget spesielt utvikla seg til å verta betre. Det må iallfall Høgre vera einig i. Iallfall har delar av Høgre tidlegare proklamert at dei er for kunnskapsskule. VG kommenterte i leiarartikkelen sin den 31. august byrådsleiar Huitfeldt i Oslo, som meiner bystyret vil ha valfritt sidemål i skulen: «Hvis dette virkelig er riktig, er det bare å si: Stakkars Oslo bystyre – det må være overbefolket av representanter uten sans for tradisjoner og kulturelle verdier!» Dette skriv altså VG. Elles hevdar Bokmåls-Høgre hardnakka at dei ikkje er imot nynorsk, berre imot obligatorisk sidemål. Men når obligatorisk sidemål er det same som nynorsk for 80 pst., kva då? Stortinget har eit ansvar for begge målformene, og det er i dag nynorsken som treng mest styrking. Me veit for lite om kvifor mange unge skiftar over til bokmål, men me veit at det er viktig at òg læraren har den nødvendige evna til å læra frå seg. Derfor må det òg setjast søkjelys på lærarutdanninga. Det er verdt å sjå på om ikkje òg den nynorske litteraturen i skulen bør styrkjast. Nå er det nemleg opp til lærarane å velja bort forfattarar som skriv på nynorsk, slik at dei får svært liten plass i pensum. Språket er ein viktig del av vårt kulturforsvar – altså forsvaret for vår kultur. Her er det avgjerande å gi alle born og unge som veks opp i Noreg, solid opplæring i norsk – i begge målformer. Derfor er dette òg fastslått i norsk lov. For Senterpartiet er det heilt uaktuelt å redusera omfanget av sidemålet, dvs. nynorsken sin plass i skulen. I slike verdispørsmål hestehandlar me aldri. Me vil heller sjå på kva som kan gjerast for å betra norskopplæringa. Med eit slikt utgangspunkt er Høgre velkomen til samarbeid. Elles bør det verta eit større engasjement for at fleire elevar skal få høve til å starta med nynorsk opplæringsmål alt frå fyrste klasse. Då vert bokmål som sidemål i skulen ikkje noko problem i det heile.
Knut Anvik (Fremskrittspartiet), 1999-10-06:
Det kan virke som statsråden soler seg litt i glansen av at en så stor andel lærlinger ble ført fram til fagbrev. Jeg vil stille statsråden spørsmålet om ikke dette i stor grad også skyldes fagplanen, for de fagplanene jeg kjenner til i dag, skal kandidaten stort sett kjenne til. Når man tidligere gikk opp til fagbrev, skulle man kunne dem. Jeg tror ikke næringslivet på død og liv ønsker at alle skal ha et fagbrev. Det skal være en viss kvalitet på et fagbrev. Det skal også være et bevis på at personen er attraktiv på arbeidsmarkedet. Så jeg gjentar spørsmålet til statsråden: Ser han ikke at det er sammenheng mellom den store andelen som får fagbrev og innholdet i fagplanen? Når Fremskrittspartiet legger vekt på at det også skal læres folkeskikk, tror jeg – og det vil jeg minne flertallet om – at det er viktig at ungdommene, når de kommer ut i arbeidslivet, har en basiskunnskap om hva som blir akseptert i næringslivet. Jeg tror ikke flertallet er klar over hva som i virkeligheten skjer.
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 1999-10-06:
Norsk næringslivs konkurransekraft i dag – og kanskje endå meir i framtida – blir i stadig aukande grad avhengig av tilsette med kompetanse. Difor er det ikkje særleg tvil om at Reform 94 har vore eit heilt nødvendig tiltak for å utdanne den arbeidskrafta som norsk næringsliv treng. Den evalueringa som no er gjord, syner at dette har vore ei vellukka reform. Men det er alltid slik at ei reform stadig kan gjerast betre. Og det er i denne debatten kome mange spørsmål om det er for mykje teori i dei yrkesfaga som vi har. Eg legg ikkje skjul på at eg også får mange slike innvendingar. Men eg vil då seie det same som eg seier til dei som kjem med desse innvendingane, at dersom det er for mykje teori, så vil eg anbefale at ein heller tar ein diskusjon om korleis teorien blir formidla til dei som tar ei yrkesfagleg studieretning. Det må gå an å innrette teorien, anten det er i engelsk eller i andre teoretiske fag, slik at den får ei yrkesfagleg tilknyting. Då er eg heilt sikker på at dei elevane som har valt å bli kokk eller mekanikar, får ei heilt anna innleving når det gjeld å lære teorien, anten det er i engelsk eller i matematikk. Difor kan eg ikkje understreke nok at det vil vere spesielt viktig. Ei anna side som også vil vere viktig, er at norsk næringsliv blir meir og meir spesialisert, og at vi dermed får eit stadig større innslag av mindre fag. Difor kan eg ikkje understreke nok verdien av forslag nr. 25, om at ein også tar vare på dei små faga, for å unngå at ein i mange fylke kanskje vel å plassere elevane i val nr. 2 eller 3 eller 4 fordi ein ikkje vil ta kostnaden med å sende dei bort for å ta eit mindre fag som dei ønskjer. For dei beste fagfolka vi får, er dei som får velje det faget dei ønskjer. Så har eg lyst til å seie til Løvik og Lønning: Eg fekk mi yrkesutdanning for 40 år sidan og godt og vel det. Og i så måte er reforma eit kvantesprang både i moglegheit og i kvalitet.
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 1999-12-09:
Vi er forundret over at Fremskrittspartiets hovedtalsmann i sitt innlegg ikke nevnte Posten med ett ord. De sterkeste skillelinjene i postpolitikken går mellom Fremskrittspartiet og Høyre og oss andre. I sine merknader foreslår Fremskrittspartiet å oppheve postmonopolet. De foreslår å halvere statens kjøp av ulønnsomme tjenester. Samtidig har Fremskrittspartiet veldig sterke krav til den kvaliteten Posten skal levere. Er det den konstante redselen for bruk av statlige penger og klokkertro på at det private markedet skal ordne opp også i Posten, som ligger bak forslagene? Eller tror Fremskrittspartiet faktisk at vi får en bedre og mer lønnsom posttjeneste over hele landet uten at staten tar et ansvar for ulønnsomme tjenester?
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 1999-12-09:
Jeg sa tydelig at jeg skulle ta for meg vei, og at andre skulle ta for seg andre deler av Fremskrittspartiets program – men det er greit. Vi vil oppheve postmonopolet, og vi har også gått inn for å redusere subsidiene, eller kjøp av tjenester, som andre ønsker å kalle det. Vi sier subsidier. I stedet for å opprettholde alle postkontorene kan vi tenke oss at flere av disse tjenestene legges til nærbutikken, eller man kan legge dem til bensinstasjonen. På mange steder i utkanten er det stor fare for at Posten forsvinner, nærbutikken forsvinner og bensinstasjonen forsvinner. Vi ønsker ikke at alt skal forsvinne, og derfor mener vi at mye av dette kan samles på ett sted, slik at det kan styrke nærbutikken eller styrke bensinstasjonen. På den måten ville man heller ikke ha bare 2–5 timers åpningstid; man ville ha nær sagt døgnåpent – det kan jeg ikke si, men i hvert fall betraktelig lengre åpningstid for posttjenester enn det man i dag har i distriktene. Derfor har vi gått inn for å redusere dette. Vi er vel litt spesielle når det gjelder statlige tjenester, det skal jeg ærlig innrømme. Så lenge det står «statlig» foran, får jeg litt vondt i magen, jeg skal gå så langt som å innrømme det. Men jeg tror i alle henseende at det er best at det private tar hånd om det.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 1999-12-09:
Fremskrittspartiet har aldri veket unna nytte-kostfaktoren. Det har vi heller ikke gjort når det gjelder Bjørvika-prosjektet. Det er riktig som representanten Oddvard Nilsen sa, at hvis man ser Bjørvika i forhold til veisektoren alene, så er nytte-kostfaktoren negativ. Men i Bjørvika ligger en lang rekke offentlige eiendommer, bl.a. NSB-eiendommer, som er 100 pst. offentlige. Bare verdistigningen på de eiendommene i Bjørvika tilsvarer mer enn utbygging av Bjørvika-prosjektet. Det er ikke tatt med i nytte-kostanalysen. Det er offentlige eiendommer, det er havner, det er NSB-eiendommer, det er kommunale eiendommer. Dette mener jeg tilsier at Bjørvika-prosjektet kan bli et bra prosjekt. Men i tillegg tror jeg også at Bjørvika-prosjektet vil være bra med hensyn til alle som kjører gjennom Oslo. Den nytte-kostverdien er også formidabel. Så jeg tror at nytte-kostberegningene ikke er riktige for det prosjektet. Jeg ønsker ikke Operaen velkommen, men jeg ønsker Bjørvikatunnelen velkommen.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 1999-12-09:
Når det gjelder å styre mot transportkaos, som var det siste fra representanten Sahl, tror jeg faktisk at Fremskrittspartiet nesten er det eneste som ikke styrer mot transportkaos. Jeg tror representanten Sahl har glemt fullstendig at jernbanenettet består av 4 000 km. Det er 400 mil. Det offentlige veinettet er 91 000 km – da har jeg tatt med det kommunale veinettet. Det skulle i tall klart si hva vi mener er det beste. Så kommer representanten Sahl inn på om Bjørvika-prosjektet skal dekkes ved tomtesalg. Nei, det spørs hva vi skal gjøre med disse eiendommene. Vi har ikke sagt at vi skal selge med en gang for å dekke inn Bjørvika. Vi har nok penger på vårt budsjett til å dekke Bjørvika-prosjektet og mange andre prosjekter. Vi har også lagt inn E6 nordover. Det vet representanten Sahl, for det står også i vårt budsjett at det er inndekket. Jeg nevnte ikke det, for jeg kunne ikke nevne alle veier når jeg stod og holdt innlegget mitt. Så er det sant at vi har sagt nei til hurtigruta. Det har vi gjort fordi vi mener at alternativ 1 som hurtigruta har på sitt scenario, er det beste, og at de da får fullstendig frie tøyler til selv å velge hvordan de vil bruke hurtigruta, hvilket seilingsmønster de har, og hvilke havner de vil gå til. Det mener vi er det beste alternativet for hurtigruta, og vil heller bruke pengene på vei. Det er bedre samferdselsmessig. Når det gjelder Jernbaneverket – nå ser jeg at lampen lyser, så Fremskrittspartiets neste representant får komme litt inn på det. Men vi har gjort en prioritering. Vi mener den største trafikken går på vei. Da må vi ta valget og ta penger fra hurtigruta, litt fra NSB, litt fra Jernbaneverket for å prioritere vei.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 1999-12-09:
Vi hører stadig om distrikter og gode veier, og i de generelle merknadene til Senterpartiet i denne innstillingen står det atter en gang at det skal bli gode og trygge veier i distriktene. Jeg er sikker på at selv om jeg blir sittende på Stortinget i 30 år, vil jeg fortsatt høre det samme. Tidligere lovet Senterpartiet en voldsom økning i innsatsen med hensyn til veiinvesteringene. Det gjaldt den berømte veipakka som var på hele 5 milliarder kr. Hvor mye har den kommet på? Hittil er det ikke et eneste distrikt som har sett en eneste krone av den voldsomme økningen de lovet. Fremskrittspartiets medisin for å utvikle landet er å øke veiinvesteringene og vedlikeholdet kraftig. Skal vi få folk til å satse i utkantene og aller helst bli boende der, mener Fremskrittspartiet at bensinen burde koste 7 kr literen. Vi burde ha rimeligere biler, og vi burde absolutt ha gode veier, slik at både tømmer, fisk og melk, som Senterpartiet er veldig opptatt av, kommer ut til markedene til en rimelig pris. Er Senterpartiet av den mening at den samferdselspolitikken som Fremskrittspartiet her skisserer, er så forferdelig dårlig for distriktene, ettersom Senterpartiet nå så heftig omfavner Arbeiderpartiet?
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 1999-12-09:
Nesten alle bilistene i Norge er nå snart tvunget til å være lovbrytere på grunn av våre regler og forbud, og spesielt de mange nye som stadig dukker opp fra statsråden og Regjeringen. I dag er det vel den mye diskuterte oblaten for piggdekk som er i fokus. Vi har tidligere hatt mobiltelefonforbudet, flere bomstasjoner og avgifter i fokus, og vi er nå oppe i hele 30 milliarder kr i avgifter. Nye ideer om veiprising, prikkbelastning og enda flere bommer og avgifter befinner seg på planstadiet hos statsråden og regjeringen Bondevik. Kunne ikke statsråden heller tenke seg en forenkling av lover, regler og byråkratiske hindringer? Kunne ikke statsråden tenke seg å gjøre den daglige bilturen enklere og rimeligere for folk? Jeg fikk i går en telefon fra en eldre dame på 70 år. Hun var veldig opptatt av hvordan hun skulle få tak i den berømmelig piggdekkoblaten. Hun skulle nemlig en tur fra Hedmarken til Oslo, og hun hadde sett i annonser at hun kunne få oblaten på Posten og på Esso-stasjoner. Det hadde de også sagt i kommunen, men det stemte ikke. Man kunne også ringe og kjøpe oblater fra sin telefon, men det kunne denne damen heller ikke gjøre, for hun hadde sperret 815-samtaler, da dette er dyre utsamtaler. Så der stod hun. Damen var tydeligvis meget lovlydig, og hun ville gjøre opp for seg før hun ankom Oslos grense. Det sies jo også i lovverket at det skal betales før man kommer til bygrensen. Den eldre damen var betuttet for hun kunne altså ikke benytte sin bil på tur til Oslo. Dette er bare ett eksempel på hvordan hverdagen har blitt for bilistene. Og da må jeg spørre en gang til: Ser ikke statsråden at alle disse lover og regler er en forsuring av bilistenes vanlige hverdag?
Oddvard Nilsen (Høyre), 1999-12-09:
Det er riktig at Fremskrittspartiet har betydelige midler på veisektoren i sitt budsjettforslag. Så kunne man kanskje stille spørsmål til dem hvor realistisk det er, med de kuttene som de har gjort rundt omkring, og hvor mye reelle penger der er. Men la nå det ligge. Det er iallfall ikke tvil om at de har interesse for å styrke veisektoren. Fremskrittspartiet har i denne salen vært et parti som gjentatte ganger har poengtert at det viktigste er å bruke pengene på de prosjektene som har høyest nytte-kostverdi. Det har vært gjennomført, det har vært et argument. Og nettopp på bakgrunn av det er det en dramatisk endring som har gått for seg i Fremskrittspartiet i løpet av dette året, som også er en av grunnene til det famøse vedtaket om plasseringen av opera i Bjørvika, som noen advarte mot, fordi det øyeblikkelig ville utløse et veiprosjekt i milliardklassen – et veiprosjekt som har en minus nytteverdi på tror jeg, 1,1 milliard kr. Det er faktisk et av Norges dårligste veiprosjekter. Da blir det forunderlig å se at Fremskrittspartiet her står sammen med Arbeiderpartiet og SV for å realisere dette prosjektet – SV som faktisk har kuttet i veibudsjettet! Sannheten er at verken Arbeiderpartiet eller SV har penger til dette prosjektet. Det er mulig at Fremskrittspartiet har det, men det er monopolpenger. Det skulle være veldig interessant å vite hvorfor Fremskrittspartiet nå har endret sitt tidligere standpunkt, som til de grader har vært knyttet til nytte- kostprinsippet når det gjelder veiprosjekter.
Oddvard Nilsen (Høyre), 1999-12-09:
Det kunne vært fristende å følge opp replikken fra representanten Schjøtt-Pedersen, men jeg skal la det være. Jeg ser av Dagens Næringsliv ajour, datert i dag, at Tormod Hermansen uttaler følgende: «Selskapet kan ikke leve med et styre som fungerer på den måte det gjorde i går.» Det er etter min mening ganske dramatisk å høre noe slikt. Men jeg regner med at vi vil bli informert på en dertil grei måte av statsråden om hvorledes denne saken utvikler seg, og jeg skal derfor ikke ta noen ny replikk om det. Det jeg tenkte jeg skulle ta replikk for, er å uttrykke at man faktisk i politikken av og til faktisk kan bli skuffet. Det har ikke så stor betydning, men dog. Det er ikke så mange år siden vi diskuterte og ble enige om hvorledes vi skulle fordele stamveier og riksveier i denne salen. Stamveiene skulle Stortinget ta seg av både når det gjaldt investeringene og fremdriften, og riksveiene skulle fylkeskommunene prioritere. I budsjettforliket med Høyre og Fremskrittspartiet i fjor, var det påtrengende for meg at den sum penger som ble bevilget i tillegg, ble lagt på statsrådens bord. Disse pengene skulle man bruke på de prosjekter hvor man kunne sikre en effektiv fremdrift. Jeg mener fortsatt at det var riktig, og at det var fornuftig. Derfor ble skuffelsen så stor når jeg i år så at man på nytt er vendt tilbake til den gamle uvanen – om man spør meg – og begynner å liste opp prosjekter med 8 mill. kr, 10 mill. kr og15 mill. kr. Mitt spørsmål til statsråden er: Mener han virkelig at det er fornuftig å vende tilbake til den ordningen vi alle faktisk var enige om at vi burde avvikle?
Oddvard Nilsen (Høyre), 1999-12-09:
Det kunne være veldig mye å kommentere knyttet til debatten, men i et 3-minuttersinnlegg rekker en ikke å si så veldig mye, så jeg får konsentrere meg om representanten Husøys innlegg. La meg først si at jeg synes kanskje det var noe useriøst. Men la nå det ligge. Men hun beskyldte Høyre for løftebrudd, og det synes jeg ikke man skal gjøre. Høyre har stått ved de løftene som vi gav i 1997. Ved hvert eneste budsjett har vi iallfall forsøkt å oppfylle det som vi la inn. At det ikke har vært flertall på Stortinget for å øke veibevilgningen, har vi også registrert. Og hva gjør man når det ikke er penger til de prosjektene man har? Ja, da mener jeg at det er riktig og fornuftig å gå inn og ta de prosjektene som betyr mest, som er av størst betydning for norsk samferdsel. Og det er i det perspektivet man må se Høyres – kan vi si – foreløpige motvilje mot å gå i gang i Bjørvika, rett og slett med bakgrunn i at vi har drøssevis av veiprosjekter i dette landet. Det ble sagt her i sted at når man i Aust- Agder og Vest-Agder har et betydelig antall dødsulykker på veiene, så må det være galt å gå i gang med å bygge et veiprosjekt som har den dårligste nytte-kostfaktor i Norges land. Det er ingen trafikale problemer i Bjørvika. Det er ikke det, og da er det galt å bruke samfunnets ressurser på et slikt prosjekt mens mennesker stryker med på andre veier. Det er det som er Høyres begrunnelse. Hvis det er slik at dette huset vil være med på å bevilge mer penger til samferdsel, ja, så skal vi også være med i Bjørvika, men viljen til å prioritere har vi, og den må vi ha. Det var det som var mitt poeng til representanten Husøy: Ja, hvis Bjørvika kan finansieres utenfor samferdselsbudsjettet, på andre måter, så skal Høyre være med. Men å ta penger fra samferdsel, fra andre prosjekter med mye større virkning og langt større betydning for folk, det er galt. Jeg skal stå oppreist på den betraktningen uansett hvor det måtte være, for det er riktig. Samferdselsmidler kan ikke brukes på den måten som representanten Husøy legger opp til. La meg så få avslutte med følgende: Hva skjer så etter at representanten Husøy har vært oppe her og sagt hun ville bruke pengene der? Jo, da kommer representanten Oppebøen Hansen fra Telemark opp på talerstolen og forsøker å få penger til Telemark. Så kommer representanten Gravdahl fra Oppland opp og sier at hun må ha penger til Oppland. Så kommer representanten Eng fra Buskerud og sier at hun trenger også penger til Buskerud. Så kommer Gunnar Halvorsen og sier han trenger penger til E18, og så kommer Torbjørn Andersen fra Fremskrittspartiet, som har vært med på vedtaket om Bjørvika, og klager over mangel på penger til Aust-Agder.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 1999-12-09:
I tilknytning til det siste som representanten Nistad uttalte, kunne man jo stille spørsmålet om realisering av Bjørvika er knyttet til at alt skal dekkes ved hjelp av tomtesalg. For Kristelig Folkeparti og for sentrum er det viktig å få til en balanse i bevilgningene innenfor de ulike transportområdene og forsøke å oppnå størst mulig effektivitet, høy sikkerhet og mindre forurensing, og ikke minst å få til en balanse mellom privatbilisme og kollektivtrafikk. Selv om representanten Nistad har understreket at han har tatt for seg veg, er det slik når man leser Fremskrittspartiets budsjett, at det er veg opp og veg in mente – og da spesielt stamveger i sentrale strøk. Et eksempel er E6 Oslo-Trondheim. Men hva med E6 nordafor, som jo er halve Norge? Hurtigruta skal nedbygges, Posten skal kuttes, NSB BA og Jernbaneverket skal kuttes radikalt, kollektivtiltak skal prioriteres ned – ja, det står faktisk at kollektivfelt og andre innsnevringer i vegbanen bør begrenses. Da blir mitt spørsmål til representanten Nistad: Kan veger løse alle trafikkutfordringer som vi står overfor, eller er det slik at Fremskrittspartiet styrer mot transportkaos?
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 1999-12-09:
Jeg kan si meg enig med representanten Eirin Faldet i at det er grunn til å glede seg over det forliket som nå er kommet i stand mellom sentrum og Arbeiderpartiet. Jeg har også en forståelse av at både sentrum og Arbeiderpartiet har en intensjon om å legge til rette for at samferdsel skal få lov til å utvikle seg også i distriktene, og at vi er enige om at det er viktig å satse på kollektive løsninger i sentrale strøk, og legge til rette for vegbygging i Distrikts-Norge. Så er det helt rett som representanten Eirin Faldet også er inne på, at lufttrafikk er særdeles viktig for Distrikts-Norge. Og jeg er ganske sikker på at representanten Eirin Faldet også er klar over at det anbudet som etter hvert ble lagt ut, ikke ble funnet opp verken i departementskontorene eller på bordet til samferdselsministeren. Hele utarbeidelsen av opplegget i forkant var et samarbeid i nær kontakt med de enkelte fylkene. Jeg går også ut fra at representanten Eirin Faldet er klar over at det i dag satses betraktelig større summer enn noen gang på de regionale lufthavnene. Når det gjelder det at fylkene ikke fikk lov til å være med på den siste biten, går jeg ut fra at representanten Eirin Faldet skjønner at ikke alle kan få lov til å kikke i kortene når man skal ut med et anbudsdokument der flere anbydere skal inn. Det er en ren umulighet. I det alt vesentlige er signalene som vi får fra Distrikts-Norge, at de er fornøyd med det tilbudet de i dag får i den regionale luftfarten.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 1999-12-09:
Jeg konstaterer at Fremskrittspartiet og sentrum har et felles ønske om å øke trafikksikkerheten. Jeg har også stor forståelse for at det kan være andre ting enn mobiltelefonen som kan virke forstyrrende når en er ute og kjører bil. Jeg har ikke så stor erfaring med kranglete koner, men det med barn som kan lage litt liv i baksetet, har jeg for så vidt erfaring med og kan skjønne. Nå er det ikke så enkelt å gjøre noe med det i lovverket, slik at vi kanskje først og fremst må se på andre løsninger. Jeg kan jeg for så vidt si meg enig med representanten Stensaker når det gjelder dette med midtdeler på firefelts veg. Å få det til er et spørsmål om økonomi. Men at det er et viktig tiltak i trafikksikkerhetsarbeidet, kan vi være enige om. Vi kan også være enige om at møteulykker er et stort problem, og at bl.a. vegoppmerking og midtstriper som lager lyd, også er noe som har vist seg å virke godt. Ellers er det jo slik at Regjeringen jobber med en trafikksikkerhetsplan som skal innbakes i Nasjonal transportplan, der vi ser på det totale bildet i forhold til hva som kan øke trafikksikkerheten. Da er også slike ting som fartsgrense og punktutbedring effektive virkemidler for å øke trafikksikkerheten på vegen. Jeg er glad for at Fremskrittspartiet også er opptatt av dette. Det betyr at vi i framtiden sammen kan finne midler til å øke trafikksikkerheten.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 1999-12-09:
Jeg er glad for at det er en tverrpolitisk enighet i samferdselskomiteen om å jobbe for å øke sikkerheten langs kysten. Jeg er også glad for at justisministeren har grepet fatt i denne saken og ønsker å se på hvordan man kan få til et sterkere samarbeid mellom de ulike instanser som kan være med på å styrke sikkerheten langs kysten, og som også kan være med på en hurtig inngripen når ulykken er skjedd. Komiteen har understreket flere ganger at de midlene som er avsatt til merker og fyr, ønsker vi å bruke først og fremst til vedlikehold. Når det gjelder de siste midlene som nå er kommet på budsjettet, ønsker vi også å bruke en del av dem til å fortsette oppmerkingen i farvann der det mangler merker, for å unngå ulykker langs kysten. Her tror jeg vi må kunne si at det er tverrpolitisk enighet om at de tak som det nå er nødvendig å ta, bl.a. for å få oppjustert kartverket og for å få en nærmere gjennomgang av hvor de farlige punktene langs kysten er, og å få opprettet merkingen, er det et sterkt ønske i en samlet komite om å gripe fatt i og bringe fram midler til. Jeg har også en sterk forståelse av at fiskeriministeren er opptatt av den samme problematikken.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 1999-12-09:
Jeg må innrømme at jeg ble oppriktig bekymret for representanten Inge Myrvoll, som i innledningen gav uttrykk for at han manglet motivasjon for budsjettarbeidet og for debatten. Jeg kan berolige forsamlingen med å si at representanten Inge Myrvoll ikke manglet motivasjon i høst, da han ikke så seg for liten til å be hele nordlandsbenken om å flytte sørover på grunn av manglende distriktssatsing. Så kom det altså penger til Distrikts-Norge, de såkalte ESA-pengene, det kom en grusvegpakke med relativt store beløp til representanten Myrvolls hjemfylke. Og hva gjorde da representanten Myrvoll? Jo, da uttalte han seg til pressen og kalte det – jeg beklager uttrykket, president – fjottpenger. Det syns jeg er en veldig dårlig måte å bortforklare på at denne regjeringen var villig til nettopp å satse på Distrikts-Norge og prøve å løse den problematikken som lå i grusveger som ikke har fått dekke. Når alt blir uttrykt galt og svart, må jeg si at det på mange måter er veldig vanskelig å feste lit til det som blir sagt. Nå skal representanten Inge Myrvoll ha ros for at han på en god måte har fått fram en skjevfordeling mellom sentrum og distrikt. Men da er det at jeg med fortvilelse leser at representanten Inge Myrvoll går sammen med Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet på en gedigen satsing, og det unngikk representanten Myrvoll å nevne her, nemlig Bjørvika-prosjektet. Jeg må spørre representanten Inge Myrvoll: Er de pengene fjottpenger eller ikke?
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 1999-12-09:
Det er en nesten rørende enighet mellom regjeringspartiene og Arbeiderpartiet i dette budsjettet, og faktisk var det svært rørende også da Sahl siterte Petter Dass. Men det tok egentlig mye tid, så nå skal jeg la Sahl få lov til å gå inn på det som jeg vet han brenner for. Det dreier seg om distriktspolitikk – jeg forstod det slik på en replikk tidligere. Representanten Sahl sitter altså som medlem av samferdselskomiteen, og samferdselsministeren kommer fra samme parti som han. Partiene i sentrum liker å karakterisere seg som distriktenes og lokaldemokratiets talerør, men når det kommer til konkrete handlinger, er det visst ikke så viktig med distrikter allikevel. For hva synes egentlig representanten fra Kristelig Folkeparti om at anbudsutlysningen på 26 lufthavner har skjedd uten at berørte fylkeskommuner fikk anledning til å uttale seg, og at noen ruteområder har fått dårligere tilbud, med redusert standard, med mindre fly, uten trykkabin osv? Hva har representanten gjort i denne saken for å bearbeide statsråden, slik at det kunne bli et bedre tilbud for folk i distriktene? Har representanten Sahl prøvd å påvirke egen statsråd til å gi folk et enda bedre tilbud?
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 1999-12-09:
Representanten Jan Sahl tok opp nullvisjonen, og at mobiltelefonforbud var veien å gå. Han kunne kanskje ikke tenke seg at det er andre ting enn mobiltelefon som også representerer en fare på veien, bl.a. kan det være kranglete unger i bilen eller andre ting som forstyrrer. Det er jo møteulykkene som egentlig er problemet. Kan ikke representanten Sahl tenke seg at det å skille firefelts veier fysisk med midtdeler vil bedre sikkerheten på våre veier? For når vi nesten daglig leser om møteulykker på veiene med dødelig utgang, tror jeg at det å skille trafikken er det beste. Budsjettet til Kristelig Folkeparti og de samarbeidende partiene bærer ikke preg av å bedre sikkerheten på veiene. Til det er det lagt inn altfor lite midler. Og det blir heller ikke noen nullvisjon av mobiltelefonforbud. Sahl var inne på det med å bedre fylkesveistandarden, og nevnte i den forbindelse Bjørvika og veiomleggingen der. Men hvis man er opptatt av å bedre fylkesveistandarden, kan man bare gå til budsjettet, så ser man hva budsjettet til de samarbeidende partiene avstedkommer i økning på den posten. Den er på 25 mill. kr, mens Fremskrittspartiet hadde 150 mill. kr til å bedre fylkesveistandarden.
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 1999-12-09:
Representanten Inge Myrvoll var i sin tale inne på forskjellige spørsmål til meg og Fremskrittspartiet, bl.a. dette med jernbanen og hvorfor vi senket tilskuddet til den. Vi har tro på at man skal ha konkurranse på sporet, og at Jernbaneverket vil stå som styrer for banens E6. Så til dette med posttilbudet i dag. Det er jo helt forskjellig fra tidligere, med bl.a. flere elektroniske tjenester. Man er mindre avhengig av det gamle postkontoret. Fremskrittspartiet er mer opptatt av tilgjengeligheten til posttjenester, bl.a. ved å benytte lokaler som er åpne på kveldstid. SV liker å kalle seg distriktsvennlig, men representanten Inge Myrvoll, som er fra Nordland, burde vite at det som trengs mest, er bedre veier, og ikke jernbane, som SV satser på. Har representanten Myrvoll glemt våre distrikter? Av budsjettinnstillingen går det frem at SV har over 1,7 milliarder kr i reduksjon på kapittel 1320 Statens vegvesen i forhold til Fremskrittspartiets forslag. Det er 300 mill. kr mindre til drift og vedlikehold av våre riksveier, og det er over 1,3 milliarder kr mindre på riksveiinvesteringer og 125 mill. kr mindre til fylkesveiformål. Synes representanten Inge Myrvoll at dette er god distriktssatsing?
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 1999-12-09:
Statsråd Angelsen er opptatt av sjøsikkerhet og hva som kan gjøres. Her er det mye som kan gjøres med enkle midler, f.eks. radarreflektorer på skjær nær farleder. Båter med skumfylte, vanntette skott kunne kanskje også vært en idé. Stadlandet har bestandig vært – og er – et av Norges mest værharde områder på sjøen, noe som bl.a. skyldes bunnforholdene utenfor. Det har lenge versert planer om en skipstunnel gjennom Stadlandet, noe som vil bedre sikkerheten betydelig for småskipsfarten. Det har vært utredet side opp og side ned i mange år, og Fremskrittspartiet mener at det nå er på tide å handle. Tunnelen blir jo ikke så lang. Hvis jeg ikke husker feil, blir den på 1,9 km. Vi har ønsket å starte opp ved å bevilge over vårt budsjett 20 mill. kr på kap. 1064 post 33 Farleder. Folket på kysten spør seg ikke om den skal bygges, men når. Kan statsråden svare på det?