trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2008-06-17:
Jeg har den glede å overbringe et representantforslag fra Torbjørn Andersen, Tord Lien, Ketil Solvik-Olsen og meg selv om etablering av klekkeri- og smoltanlegg for laks i Tana.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2008-06-17:
Eg skal ikkje bruke lang tid. Eg vil berre slå fast at det er ein einstemmig komite som står bak forslaget til vedtak i denne saka om endring av skatteavtalen mellom dei nordiske landa. Men opposisjonen har ein særmerknad på bakgrunn av at Regjeringa har signalisert at ein planlegg å innføre kjeldeskatt for pensjonistar som har flytta frå Noreg til utlandet. Dette uttrykkjer opposisjonen skepsis til, og ein ber om at dette blir analysert grundig før ein kjem med forslag om slik kjeldeskatt. Men debatten om det får vi ta når den saka kjem til Stortinget.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2008-06-17:
Jeg vil bare knytte noen få kommentarer til saken. Som en ser, er innstillingen fra utenrikskomiteen enstemmig. Jeg er tilfreds med at både Regjeringen og et enstemmig storting mener at OSSE må konsentrere arbeidet om organisasjonens kjerneoppgaver, som et forum for dialog og samarbeid om sikkerhetspolitiske spørsmål i bred forstand. Det er i tillegg viktig å understreke OSSEs aktive rolle i å forsøke å løse de gjenværende konflikter i Sør-Kaukasus og Moldova, og det fokus som rettes mot dette. OSSE har, både ved tilstedeværelse i de ulike land og med demokratiserings- og menneskerettighetsprogrammer, spilt en viktig rolle i de omstillingsprosesser som har vært gjennomført, og som enkelte steder pågår fortsatt. Det er også avgjørende at organisasjonens rolle med arbeid for sikkerhet og stabilitet videreføres. Organisasjonen må heller ikke svekke fokuset på etniske og regionale konflikter, organisert kriminalitet, menneskehandel, omsetning av våpen og narkotika og internasjonal terrorisme. Også på disse områder har det vist seg at OSSE kan spille en viktig rolle. Til slutt vil jeg understreke at utenriksministrenes beslutning fra Madrid om styrking av grensekontrollen mellom de sentralasiatiske land og Afghanistan aktivt må følges opp.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2008-06-17:
Da Stortinget for kort tid siden behandlet årsmeldingen fra den norske delegasjonen til Europarådets parlamentariske forsamling, satte jeg fokus på saksmengden ved Den europeiske menneskerettighetsdomstol. Russlands manglende ratifikasjon av protokoll 14 er et hinder for at vi kan få til en effektivisering av domstolen, som vi alle vet er tvingende nødvendig. Som medlem av Europarådets Committee on Legal Affairs and Human Rights har jeg i snart tre år hatt befatning med denne. På komiteens møte 2. juni var dette igjen tema, der vi også hadde invitert lederen i den russiske komiteen for å diskutere saken. Komitelederen møtte dessverre ikke, men komiteen hadde likevel en interessant diskusjon om saken, der også de russiske medlemmene i komiteen deltok aktivt. Komiteen vedtok at vår komiteleder, Herta Däubler-Gmelin, tidligere tysk justisminister, skulle dra til Moskva for samtaler i Dumaen om ratifikasjon av protokollen. Vi vedtok i tillegg å legge komitemøtet i november til Moskva, av samme grunn. Både jeg og andre oppfordret under debatten i Stortinget i mai også utenriksministeren til å påvirke russiske myndigheter til en snarlig ratifikasjon av protokollen. Jeg har sett i media at utenriksministeren har hatt omfattende kontakt med sin russiske kollega i det siste. Det kunne derfor være interessant å høre om protokoll 14 har vært tema i samtalene, og eventuelt hvordan de russiske reaksjonene var.
Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2008-06-17:
Jeg slutter meg fullt ut til det som ble sagt av saksordføreren. Imidlertid vil jeg rette oppmerksomheten mot det som i mange kretser kalles den glemte krigen. Det er situasjonen i Tsjetsjenia, som langt fra er ideell. Vi vet at det er en vanskelig sak å ta opp med Russland, men ikke desto mindre bør OSSE, såfremt det er praktisk mulig, ta dette opp med russiske myndigheter. Jeg har brukt litt tid på å lese noe av det som den politiske journalisten Anna Politkovskaja har skrevet. Jeg må bare innrømme at det var rystende lesning. Situasjonen kan tilsynelatende se ut til å være noenlunde stabil, men det er langt fra en fredelig og rettferdig situasjon. Så min oppfordring er: Om det er mulig, vær snill og hold fram også den situasjonen.
Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2008-06-17:
Takk, president. Jeg oppdaget at Fremskrittspartiet var særdeles tidlig ute, men det var hyggelig i sommerværet. Vi har hatt til behandling melding om Europarådets arbeid i 2007. La meg konstatere at komiteen er enig om at dette arbeidet er viktig for vår verdensdel. Det er lagt betydelig vekt på å følge opp den handlingsplanen som ble vedtatt i 2005. Det gjelder styrking av menneskerettighetssystemet, demokratiarbeid, samarbeid med EU og OSSE, en interkulturell dialog og en videreutvikling av Europarådet som organisasjon. Komiteen bemerker for øvrig at Europarådet særlig har kompetanse på en del av disse områdene - som menneskerettigheter, demokratiutvikling - ikke minst lokal demokratiutvikling - og dette med rettsstatsutvikling. Det gjøres et omfattende arbeid, men komiteen påpeker at det gis en liten forsiktig advarsel mot å spre seg for mye. Rådet bør holde seg innenfor sine kjerneområder og styrke samarbeidet med OSSE, EU og FN. Som foregående taler var inne på, er det påpekt at det jobbes ennå med å få Russland til å ratifisere protokoll 14. Det er et arbeid som er nødvendig for at arbeidet i Europarådet kan gå litt mer smidig enn hva tilfellet er nå. Komiteen er godt fornøyd med at Norge gir støtte til Europarådets fond for menneskerettigheter i samarbeid med eurobanken. Det er også positivt at Norge har ratifisert konvensjonen om menneskehandel, som gir beskyttelse for barn mot seksuell utnyttelse. Med dette anbefaler jeg komiteens enstemmige innstilling.
Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2008-06-17:
Stortinget har fått seg forelagt vedlegg VI til Antarktistraktaten, en traktat om miljøvern av 4. oktober 1991. Traktaten er et omfattende dokument, som legger opp til en betydelig ivaretakelse av miljøet i dette sårbare området. Det er definert som et verneområde og et område som skal forbeholdes fred og vitenskapelig forskning. Behandlingen i dag er som sagt en videreutvikling av traktaten fra 1991. Det som er viktig å få på plass nå, er at den pålegger forurenser å rydde opp, alternativt er det muligheter for å få andre til å rydde opp mot at forurenser ved skadebot dekker skadeomfanget. Vi konstaterer at Antarktis er blitt interessant i reiselivssammenheng. Ikke minst var et norsk skip, hurtigruteskipet «Nordkapp», på sightseeingtur fra Chile og fikk en grunnstøting, og det kunne jo ha endt med en miljøkatastrofe hvis ikke lykken hadde stått skipet bi på en slik måte som den gjorde. Det viser med all tydelighet hvor viktig det er å få dette vedlegget på plass. Det som imidlertid må være et langsiktig overordnet mål, er å komme lenger enn kompromisset som vedlegget innebærer. For dette vedlegget gjelder turisttrafikk og turistskip. Det langsiktige målet må bli at all virksomhet i Antarktis blir underlagt de samme strenge krav om en fullstendig opprydding. Bare det kan tilfredsstille hensynet til den sårbarheten som vi har i dette aktuelle området. Med disse kommentarer anbefaler jeg komiteens enstemmige innstilling.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-06-17:
Jeg vil følge opp spørsmålet fra representanten Vaksdal, og igjen gi uttrykk for at det er bra at norske parlamentarikere holder denne saken varm og tar den opp i alle sammenhenger. Russland er det eneste medlem av Europarådet som ikke har ratifisert protokoll 14 til Den europeiske menneskerettskonvensjon, og det er jo alvorlig, fordi protokollen ikke kan tre i kraft før Russland har ratifisert den. Ca. 25 pst. av klagene er mot Russland. Manglende russisk ratifikasjon av protokoll 14 gjør det da også vanskelig å gå videre med ytterligere reformtiltak som er nødvendige for at menneskerettighetspakken skal kunne bestå som en effektiv beskytter av menneskerettighetene i Europa. Det er slik, som det ble framholdt, at det er den russiske Duma som har stemt ned dette. Den russiske justisministeren skal ha bedt den nye statsdumaen om å revurdere ratifikasjonsspørsmålet, men signalene fra Moskva er ikke positive, slik vi vurderer det. Vi har tatt opp dette spørsmålet ved flere anledninger. Statsministeren tok det opp i Moskva i juni 2007, og jeg tok det opp i mine samtaler i Kirkenes med den russiske utenriksministeren i forrige uke. La meg for øvrig også nevne at min statssekretær Elisabeth Walaas har tatt det opp i Europarådet, og mitt embetsverk har tatt det opp i sikkerhetspolitiske konsultasjoner. Utenriksminister Lavrov gav en ganske nøktern vurdering av situasjonen med forholdet til statsdumaen, og reiste også det spørsmålet som nå debatteres i visse kretser, hvorvidt man bør vurdere en protokoll 15, som kan være en ny modifisert protokoll som kanskje kan gjøre det mulig å komme videre. Men jeg kan bekrefte for representanten og den samlede komiteen at dette er noe Norge prioriterer og vil ta opp ved enhver passende anledning.
Lars Sponheim (Venstre), 2008-02-27:
På vegne av mine medrepresentanter Linda Hofstad Helleland, Hanne D. Søttar, Hans Olav Syversen og meg selv vil jeg fremme et forslag om å innføre skattefritak for forskningsinstitutter som mottar basisbevilgning fra staten.
Lars Sponheim (Venstre), 2008-02-27:
Jeg kan bevitne at daværende helseminister, Dagfinn Høybråten, var meget frustrert over daværende opposisjonsleder Stoltenbergs evne til å undergrave den styring og eierautoritet som daværende helseminister hadde. Slik er nok rundgangen, og slik er jeg helt enig med statsministeren i at det nok kommer til å bli i framtiden, hvis ikke vi lykkes i å ta andre systemgrep enn det som har blitt etterlyst så langt i denne spontanspørretimen, nemlig å ta tak i den grunnleggende utfordring: Hvordan kan vi redusere den sterkt økende etterspørselen etter sykehustjenester? Jeg så i dag tall som viste at fire av fem som kommer innenfor sykehusets dører, ikke har noe der å gjøre, men burde ha vært stoppet før de kom dit ved å gi adekvat behandling hjemme, i hjemkommunen eller på et sykehjem osv. Og det andre er jo at slik vi lever våre liv, synes det som om vi på et vis allerede begynner å stille oss i sykehuskø med tanke på senere i livet - derfor betyr forebygging noe. Kan statsministeren være med Venstre på en utfordring om å ta noen grunnleggende systemgrep som gjør at vi har sjanse til å løse disse utfordringene, og ikke bare gå i den kjedelige runddansen vi nå er vitne til?
Lars Sponheim (Venstre), 2008-02-27:
Når handlingsregelens mor var daværende finansminister Schjøtt-Pedersen, vil jeg i alle fall ikke beskylde statsministeren for at den er unnfanget i kjærlighet(munterhet i salen) (munterhet i salen) Jeg har lyst til å gi uttrykk for at Venstres perspektiv på disse spørsmålene er grunnleggende annerledes enn Fremskrittspartiets. I vårt perspektiv er folk flest ikke født ennå. Og de av oss som er folk flest i dag, tar etter vårt skjønn sin rettmessige andel av de oljeinntektene som vi har. Men selv det er på kanten, etter vårt skjønn. Det som har gjort det mulig å bruke så mye oljepenger i norsk økonomi allerede i dag, har bl.a. vært at vi har hatt en periode hvor vi har fått eventyrlig mye arbeidskraft fra andre land. Det har gjort det mulig. Nå ser vi at det kan bli krevende. Det er bra hjemme i Polen også for stadig flere, og det betyr at vi står overfor betydelige utfordringer. Mitt enkle spørsmål er: Kan statsministeren veilede oss i å antyde hva som ville kreves av arbeidsinnvandring for å etterleve Fremskrittspartiets politikk?
Lars Sponheim (Venstre), 2008-02-27:
Jeg skal bruke mine tilmålte minutter med statsministeren til å adressere vårens lønnsoppgjør og håndtering av de vanskelige AFP-spørsmålene. Det er jo slik at både pensjonsspørsmål og som en del av det også Regjeringens håndtering av AFP-spørsmål i forbindelse med vårens lønnsoppgjør er forankret i et pensjonsforlik på Stortinget. Det var et bredt forlik og et nødvendig forlik, fordi det sikrer stabilitet og fasthet rundt et så langsiktig og viktig spørsmål i mange, mange år framover. Så ser vi her noe av det rituelle spillet før forhandlinger. Det er usedvanlig viktige forhandlinger, jeg må si også utover AFP, fordi denne vårens lønnsoppgjør kan være ganske avgjørende for om vi kan ta vare på de gode tilstandene som vi har i det norske arbeidsmarkedet nå, med lav arbeidsledighet. Det ligger derfor et stort ansvar på partene, også når det gjelder Regjeringens bidrag. Jeg innser det. Jeg har heller ikke tenkt å frata statsministeren det nødvendige handlingsrom han må ha for å møte dette, ved å spisse til noen situasjon her i denne sal. Men vi må vel kunne si at siden det er et bredt pensjonsforlik, er det også et litt annerledes parlamentarisk grunnlag for håndtering av AFP-spørsmål enn det er av andre. Derfor følger jeg med et meget skarpt øye med på det som sies og skrives. Jeg har registrert at statsministeren sier at det skal bli en minst like god AFP-ordning som det er i dag. Jeg er helt enig i at det er grunnlag for det i AFP-forliket. Med justeringer av AFP-ytelser, kombinert med stor adgang til å tjene penger ved siden av, er det etter mitt skjønn ikke bare en litt bedre, men en meget bedre AFP-ordning, og jeg vil si også mer attraktiv. Jeg ser at noen av partene snakker om at her er det grunnlag for å ha en uendret AFP-ordning. Det er ikke forenlig med det pensjonsforliket som foreligger. Så ser jeg at LOs leder velger de litt kryptiske ordene: på dagens nivå. Jeg skal ikke be statsministeren tolke dette, men jeg vil bare be om at han gir forsikring om - noe jeg regner med han vil - at pensjonsforliket ligger fast i Stortinget.
Lars Sponheim (Venstre), 2008-02-27:
Jeg er enig i at det er mulig, men jeg vil fra min side være ganske kategorisk på at det å ha en uforandret AFP videre ikke er forenlig med dette pensjonsforliket, for det er et brudd på arbeidslinjen. Jeg vil ikke engang berøre den debatten som synes å ha oppstått om at levetid ikke skal påvirke pensjonsytelsene framover. Da er på en måte grunnlaget for alt vi har snakket om, borte. Jeg har lyst til å benytte denne anledningen til i forkant av de samtaler, forhandlinger og debatter som skal være om dette, å gi uttrykk for uro over en del av partenes - og da snakker jeg ikke om statsministeren - argumentasjon. Det gjelder hva jeg opplever som noe forakt for Stortingets rolle i dette. Det er nå engang slik at dette er vår folkevalgte forsamling. Om man ikke respekterer betydningen av det i et demokrati, bør man iallfall akseptere at det er Stortinget som er bevilgende myndighet, og som gir den nødvendige lovbeskyttelsen som AFP-ordningen legger opp til. Derfor må jeg si at på Stortingets vegne er jeg urolig over den litt foraktelige tone som noen av partene gir uttrykk for i forhold til Stortingets vedtak. Jeg vil understreke at det ligger fast, og vi har vel ikke andre våpen enn talerstolen i Stortinget, og den vil bli brukt om ikke det skjer.
Borghild Tenden (Venstre), 2008-02-27:
Jeg vil med dette overlevere et representantforslag om en handlingsplan for en mer moderne og velholdt jernbane i Oslo-området.
Borghild Tenden (Venstre), 2008-02-27:
«Statsråden er stadig ut i media, henviser til Stockholm og sier at hun vil premiere byer som innfører rushtidsavgift. Samtidig roser statsministeren og Samferdselsdepartementet Trondheim kommune, som innfører 60 øre pr. liter miljøavgift på bensin og diesel, og det loves millioner av statlige midler. I bomringen rundt Oslo har man helt siden 1990 betalt bompenger døgnet rundt. Hvordan stiller statsråden seg til den modellen som praktiseres i Oslo sammenlignet med Trondheim og Stockholm?»
Borghild Tenden (Venstre), 2008-02-27:
Jeg takker statsråden for svaret. Statsråden nevnte trengselsskatten i Stockholm. I Stockholm var kollektivtilbudene svært godt tilrettelagt før man innførte trengselsskatt - eller på norsk: rushtidsavgift. Synes statsråden at kollektivforholdene i Oslo er gode nok i dag til å innføre rushtidsavgift, som hun ønsker seg aller mest? Hvis ikke, hvilke konkrete tiltak vil hun eventuelt foreta i dette folkerike området?
Borghild Tenden (Venstre), 2008-02-27:
Jeg hører at samferdselsministeren sier at det ikke hadde vært mulig slik som det er i dag. Det er jeg helt enig med henne i. Det hadde faktisk ikke vært mulig slik som forholdene er i Oslo pr. i dag. Etter å ha hørt det forrige svaret tror jeg det kan bli lenge til det er mulig i det hele tatt, for det er mye som må gjøres for at det gode kollektivtilbudet er på plass i Oslo-regionen. Da er det vanskelig for Oslo å tilrettelegge for rushtidsavgift nå, selv om mange politiske partier ønsker det. I Oslo skal man nå betale 25 kr i bomringen. I vestregionen skal man betale ekstra 37,50 kr. Hvis man skulle innføre rushtidsavgift i Norge - i Sverige betaler man 10 kr, 15 kr eller 20 kr alt etter når man passerer bomringen i løpet av dagen - hvor mye tenker samferdselsministeren seg at man måtte betale for at det skulle ha en trafikkdempende effekt?
Erna Solberg (Høyre), 2008-02-27:
Vi har i løpet av de siste årene brukt mer penger på helsesektoren og økt bevilgningene til helse mer enn til noen annen sektor i Norge. Det gjelder den forrige regjeringen, og det gjelder den nåværende regjeringen. Det gav lenge gode resultater. Under den forrige regjeringen sank ventetiden. Flere pasienter ble behandlet, og vi opplevde gode resultater, men det var styringsutfordringer med den nye helsereformen som ikke var på plass, og de siste årene har disse styringsutfordringene syntes å bli større og større. Det er pasientene som taper på at vi har et helsevesen som er ute av kontroll. Det er pasientene som taper på at kreftene i helsevesenet nå brukes til et svarteperspill og ikke på pasientbehandling. Det hadde vært fint om statsministeren i dag, i motsetning til helseministeren, som var her i går, kunne komme med noen gode nyheter til pasienter i norsk helsevesen om at Regjeringen hadde løsninger å komme med for å skape ro i helsesektoren, for å sørge for at helsereformen som ble innført i 2001, fungerer og ikke bare er blitt et nytt grunnlag for svarteperspill. Det var to partier i dette stortinget som var støttespillere da man gjennomførte reformen, ikke fordi dette var vår reform, for dette er Jens Stoltenbergs reform fra forrige gang han var statsminister, men fordi vi mente at det var viktig å få flere pasienter behandlet og få slutt på svarteperspillet. Min utfordring til statsministeren er: Kan han love i løpet av de neste seks månedene å legge på bordet en plan og en tiltaksliste som gjør at vi nå får slutt på svarteperspillet og får brukt ressursene på å behandle pasienter og få styringen tilbake i norsk helsesektor?
Erna Solberg (Høyre), 2008-02-27:
Det var altså ingen gode nyheter fra statsministeren til pasientene i dag. Det var ingen tiltak, det var ingen forståelse for at vi faktisk er inne i en veldig kritisk situasjon, hvor det også settes spørsmålstegn ved den reformen som en nå har organisert seg rundt. Det er mange viktige ting å se på. En av tingene er at vi i Norge bruker betydelig mer penger innenfor helsesektoren enn de gjør i nabolandene våre, uten at vi nødvendigvis får mer behandling av pasienter enn man får i Sverige og i Danmark. Det er altså rom for å finne nye virkemidler. Man kan f.eks. se på hva man gjør godt i andre land, som vi ikke gjør like bra her, for å bruke pengene bedre. Så jeg er glad for at statsministeren nå tar et gammelt Høyre-slagord, «Mer igjen for pengene», i sin munn. For det situasjonen nå har vist, er at den politikken som statsministeren stod for i opposisjon, nemlig «bare mer penger», ikke har gitt bedre styring. Jeg gjentar mitt hovedspørsmål: Kan statsministeren love at vi nå får et styringssystem på plass hvor vi ikke har en helseminister som går inn og overprøver alle(presidenten prøver å avbryte taleren) faglige råd og styringen i de forskjellige helseforetakene? (presidenten prøver å avbryte taleren)
Erna Solberg (Høyre), 2008-02-27:
Det er egentlig ganske sjarmerende å se statsministerens kjærlighet til handlingsregelen og den entusiasmen den blir lagt frem med. Men jeg er av og til litt engstelig for at den voldsomme kjærligheten til handlingsregelen som politisk regel overskygger det faktum at økonomien styres av reelle størrelser, ikke av politisk vedtatte regler. Det som er utfordringen i vårt samfunn i dag, er ikke mangel på penger. Utfordringen er at vi mangler hender. Vi får ikke mer igjen for pengene - for å gå tilbake til forrige spørrerunde - av å bruke mer penger på en rekke sektorer nå, fordi vi mangler hendene til å løse oppgavene. Da snakker vi om realøkonomiske størrelser. Da er mitt spørsmål og min utfordring til statsministeren om han kan forklare Regjeringens økonomiske politikk knyttet til å øke kapasiteten i økonomien. Hvilke tiltak har man tenkt å sette i verk for å få flere hender i arbeid i årene fremover? Så langt har Regjeringen sagt nei til 31 forslag fra Høyre.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2008-02-27:
Først av alt vil jeg gjerne understreke at det som er bra med norsk helsevesen, er at vi behandler flere pasienter enn noen gang. Bare i løpet av de årene denne regjeringen har sittet ved makten, har økningen vært så stor at vi nå behandler over 50 000 flere pasienter enn det ble lagt opp til i det siste budsjettet til Bondevik-regjeringen. Men jeg kommer ikke nå til å starte en debatt, slik representanten Solberg legger opp til, med det som utgangspunkt at i forrige periode var liksom alt enkelt og oversiktlig og bra i helsevesenet, og nå er alle problemene plutselig dukket opp. Det har gjennom mange år vært slik at det er bevilget mer penger til helse og behandlet flere pasienter, under flere regjeringer, og det er bra. Men når Solberg gir inntrykk av at det ikke var problemer under den forrige regjeringen, f.eks. med økonomistyringen, er det åpenbart feil. Hvis man er opptatt av f.eks. underskuddene i helseforetakene, var de i flere år større enn de er nå. Det denne regjeringen har gjort, og som er gode nyheter til pasientene, er i det minste to viktige, fundamentale ting. Det ene er at vi har sørget for at det nå for første gang bevilges mer penger i selve budsjettet til mer pasientbehandling. Det er bedre økonomistyring, gir bedre forutsigbarhet og mer igjen for pengene, for å bruke det uttrykket, enn det som var tilfellet i forrige periode, da man kom med stadige tilleggsbevilgninger. Det andre er at vi har sørget for at det som var en forutsetning i hele sykehusreformen, nemlig å få på plass et system for å finansiere investeringer, har kommet på plass i budsjettet for 2008. Vi har bevilget 1,7 milliarder kr til det, og det betyr at sykehusene nå vet hvordan de skal forholde seg til å investere i nye sykehus og rammer for det. Regjeringen legger fram planer for helsevesenet på to måter - i Nasjonal helseplan og i statsbudsjettet - og det gjør vi hvert eneste år.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2008-02-27:
Det var veldig mye bra i norsk helsevesen under den forrige regjeringen. Det er enda mye bedre i norsk helsevesen under denne regjeringen. Og slik vil det helt sikkert også være under de kommende regjeringer. For er det noe vi gjør her i landet, er det å bevilge mer penger til helse, så vi behandler flere pasienter. Da tror jeg ikke vi tjener den debatten som handler om de uløste problemene som alltid kommer til å være der, med å framstille det som om det var bedre styring før. Hvis man med styring f.eks. mener hvor mange pasienter som blir behandlet, behandler vi altså vesentlig flere nå enn under den forrige regjeringen. Hvis man med styring mener underskudd i foretakene, var underskuddene større under den forrige regjeringen. Og hvis man med styring mener at man har et system for å finansiere sykehusene, har vi et vesentlig bedre system nå, for nå bevilges pengene i budsjettene, ikke etterbevilgning midt i året, og vi har et system for investeringer i sykehusene. Denne regjeringen har fått på plass det. Det viktigste for pasientene er at det behandles flere pasienter. Det skal vi sørge for.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2008-02-27:
Jeg husker at jeg har vært statsminister før! Jeg er mer bekymret for den politiske hukommelsen i Høyre, som framstiller det som om det ikke var noen problemer i norsk helsevesen i forrige periode. Det er problemer nå, det var det før. Og jeg kan si en ting til: Det kommer til å være problemer også i årene som kommer. For mens vi kan se for oss et samfunn der vi har full barnehagedekning og full sykehjemsdekning, tror jeg vi aldri kan si at vi har full sykehusdekning i betydningen at vi har mettet alle de behovene vi har for helsetjenester, for de vokser nærmest uendelig. Det vi må gjøre, er å sørge for at vi behandler så mange pasienter som mulig, og at vi gjør det på en best mulig måte. Det gjør vi gjennom for det første å bevilge mer penger, og for det andre gjennom at vi tar ansvaret på den måten vi skal ta det. Vi legger fram nasjonale helseplaner. Da styrer vi stort og gir de langsiktige styringssignalene. Og så tar vi ansvaret i budsjettene, hvor vi bevilger penger. Så er det helseforetakenes ansvar å styre innenfor de rammene storting og regjering har trukket opp. Det er alle partiene enige om.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2008-02-27:
Budsjettet for 2008, som er det viktigste styringsdokumentet storting og regjering har overfor sykehusene, legger opp til at det skal behandles flere pasienter, og for første gang på mange år er det slik at vi høsten før året bevilger penger til økt pasientbehandling i norske sykehus. Det er sannsynligvis det beste sykehusbudsjett noen gang, i den forstand at både nivået og også økningen er større enn tidligere. Og det legges ikke opp til nedskjæringer når vi samlet sett bevilger nesten 7 milliarder kr ekstra til sykehusene. Mye går til å dekke økt kostnadsvekst, 4 milliarder kr går til å dekke økt aktivitet og økt satsing i sykehusene. Så vi legger opp til mer pasientbehandling, mer penger og økte bevilgninger til norske sykehus.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2008-02-27:
Det jeg mener er en felles utfordring for alle politikere i dette stortinget, er å erkjenne at vi aldri kommer dit hen at vi kan si at det er nok helsetjenester. På veldig mange andre områder i samfunnet kan vi si at det kan bli nok - altså på et eller annet tidspunkt har vi nok barnehageplasser, og jeg tror også vi kan komme dit at vi sier at det er nok sykehjemsplasser. Men jeg tror aldri vi kommer dit at vi sier at det er nok sykehustjenester, for det er nesten ikke mulig å se for seg at vi greier å tilfredsstille alle de behov som følger av at vi kan behandle stadig flere lidelser. Når det gjelder tilleggsbevilgninger, er det riktig at vi har gått inn for det når vi har ment det er nødvendig. Vi mente det var nødvendig så sent som i fjor. Men i år er det altså første gang på mange år at vi har bevilget slik at det blir stor vekst i selve budsjettet, og vi tror det gir en bedre styring av sykehusene når vi bevilger på forhånd og holder oss til det budsjettet, for da vet sykehusene hva de skal forholde seg til.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2008-02-27:
Svaret på det spørsmålet er ja. Jeg mener at det representanten Sponheim inviterer til, er en viktig debatt om hvordan vi kan redusere behovet for sykehustjenester. Det handler om forebygging, det handler om bedre livsstil, det handler om slike ting som om vi kan gjøre mer på sykehjem, avlastningstjenester som ikke er sykehus. Det er en viktig debatt, og den vil jeg gjerne delta i. Men ellers er det også viktig å greie å ta inn over seg at når det er økt behov for sykehustjenester, er jo det også et uttrykk for en suksess. Når mennesker lever 70 dager lenger pr. år i dette landet, er det jo stadig flere mennesker som trenger stadig mer helsetjenester, og det er bra, fordi folk lever lenger. Og når behovet for kreftbehandling øker med noe slikt som 24 000 i året, i hvert fall mange tusen i året, er det ikke bra at flere får kreft, men det er bra at vi har behandlingsmetoder til å behandle langt flere. Så det at det er store behov, er også uttrykk for en seier, nemlig at vi kan behandle mer enn vi kunne før.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2008-02-27:
Jeg mener at de som lever i dag, skal få glede av oljepengene. Det er derfor vi har laget en veldig fin regel som forteller oss hvordan vi skal øke bruken av oljepenger på en god måte, til glede for alle som lever i dag. For tiden gleder jeg meg over å bruke omtrent 70 milliarder oljekroner. Det er hver tolvte krone på statsbudsjettet, som jeg gleder meg over daglig. Det tror jeg også mange andre gjør, fordi det betaler for sykehjem, sykehus, veier og veldig mye annet flott til mange mennesker her i landet. Vi er et land som har veldig lav arbeidsløshet, den er halvert i løpet av de siste årene, vi har hatt rekordvekst i antall sysselsatte. Det skyldes selvfølgelig først og fremst at vi har en glimrende regjering, men det har vært en fordel for denne glimrende regjeringen også å ha litt hjelp av oljepengene! Det er i hvert fall slik at oljepengene gir Norge muligheter som vi tar i bruk, og som gjør at vi får til mer her i landet enn man gjør i mange andre land. Så vi gleder oss over det. At Fremskrittspartiet ikke gleder seg, overrasker meg ikke, for Fremskrittspartiet er i sin natur et «misfornøydparti», så det skal mye til for å glede dere. Men det er mange andre som jeg tror ser verdien i at vi faktisk har disse oljepengene. Så er spørsmålet: Opplever folk dette? Ja, det tror jeg. For når vi er i rute med tanke på å få 10 000 flere i eldreomsorgen, er det bra. Når vi styrker helsevesenet med oljepenger, er det bra. I forbindelse med lønnsoppgjøret, tall fra Teknisk beregningsutvalg, ser vi at inntektsveksten i 2007, reallønnsveksten etter skatt, etter prisstigning, er 4,5 pst. - den sterkeste kjøpekraftforbedring siden 1970-tallet for norske lønnstakere. Det vil også komme norske pensjonister til gode, så vi har alle glede av oljepengene(presidenten prøver å avbryte taleren) (presidenten prøver å avbryte taleren)
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2008-02-27:
Jeg opplever at jeg nå fikk det samme spørsmålet som forrige gang, og derfor vil svaret likne på mitt forrige svar. Jeg tror at når vi bruker 70 milliarder kr til sykehus, veier, pensjoner og mange andre gode ting, er det mange som har glede av det - også folk flest. Det andre er at når kjøpekraften bare på ett år øker med over 4 pst. for alle grupper, er det mange som har glede av det, for de får litt mer penger å rutte med, til å kjøpe ulike ting. Hovedpoenget her er at det vi nå gjør, som er ganske historisk, er at vi omplasserer den norske nasjonalformuen - fra olje i bakken til penger som gir oss avkastning. Så lever vi av den avkastningen, og det vil være til stor glede både for nåværende og kommende generasjoner. At vi i tillegg kan finansiere pensjonene, både nåværende og kommende pensjoner, gir ytterligere grunn til glede.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2008-02-27:
Jeg er helt sikker på at hvis man hadde økt pengebruken slik Fremskrittspartiet legger opp til, både i sine budsjetter og også i en lang rekke tilleggsforslag som man fremmer i løpet av året, og som man ofte ikke tar med i sine budsjetter, hadde vi opplevd at vi hadde satt arbeidsplassene over styr. Vi hadde opplevd at vi hadde svekket grunnlaget for velferden fordi vi hadde svekket norsk økonomi, og vi hadde tatt en sjanse med det aller viktigste, nemlig at mange kunne komme til å bli arbeidsløse. Vi har nå en gradvis, forsvarlig økning i bruk av oljepenger hvert eneste år. Det har gitt gode resultater, og jeg tror vi skal fortsette den linjen. Det at vi har sterkere vekst i fastlandsøkonomien, er jo ikke et argument for å bruke mer oljepenger. Om noe, er det et argument for å bruke mindre oljepenger fordi vi får en del ekstra inntekter. Vi får også ekstra press i norsk økonomi. Hvis man ikke ser at det er fare på ferde i forhold til prisstigningen nå, mener jeg at da er det noen problemer med evnen til å iaktta, for vi har nå en ganske sterk kostnadsvekst i Norge, som er et problem.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2008-02-27:
Jeg er en engasjert tilhenger av handlingsregelen, men jeg prøver å kontrollere mine følelser så det ikke utvikler seg til et kjærlighetsliv, for da tror jeg det blir en trist tilværelse. Min fordel er at jeg har et forhold til to partier som kanskje ikke har den samme lidenskapelige glede av regelen, men som jeg vil si er engasjerte tilhengere av den samme regelen. Høyres problem er at Høyre har et forhold til et parti som er lidenskapelig motstander av den regelen. Problemet for de borgerlige er at de to største partiene på borgerlig side har et forhold til to helt forskjellige typer økonomisk politikk, og derfor er det en stor selvmotsigelse på borgerlig side fordi man ikke er enige om selve grunnsetningen i økonomisk politikk - skal vi ha en forsvarlig eller skal vi har en uansvarlig bruk av oljepenger. Det er forskjellen mellom Høyre og Fremskrittspartiet. Så er jeg enig i at det er hender vi mangler, og derfor gjør vi mye med det.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2008-02-27:
Jeg takker for et godt og viktig spørsmål. Ved siden av klimaendringene er fattigdom vår tids største utfordring. Omtrent én milliard mennesker lever i absolutt fattigdom, har ikke nok mat, har ikke tilgang til de mest nødvendige helsetjenester, og mange av dem rammes av økte oljepriser. Så det er et ytterligere argument for at Norge skal være et foregangsland når det gjelder bistand, slik Kristelig Folkeparti alltid har ment. Vi har økt bistanden i alle årene vi nå har sittet med regjeringsansvar. Vi skal legge fram budsjettet for 2009 til høsten, men bistandsbudsjettet er blant de områder som vi har lang tradisjon for å prioritere. Så får vi komme tilbake til hvor mange kroner, og hvor stor satsingen blir, men bistanden skal følges opp.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2008-02-27:
Det hadde i hvert fall innebåret at vi nærmest måtte ha tvunget folk til å flytte til Norge, for nå er det jo slik at vi har et helt åpent arbeidsmarked i EØS-området. EØS-avtalen har vært en velsignelse for norsk økonomi fordi så mange mennesker har kunnet flytte til Norge og ta seg jobb her. Uten det hadde vi vært sjanseløse. Da hadde vi hatt store økonomiske problemer. Vi hadde ikke kunnet bygge sykehus og veier og løse mange andre viktige oppgaver. Jeg så bl.a. at man i Stavanger nå hadde ansatt mange fra Polen til å kjøre busser. Vi trenger også folk som er kvalifiserte, og de har vi fått mange av fra EØS-området. Men vi ser at det stopper opp. Det betyr at vi trenger å gjøre mer for å skaffe mer arbeidskraft. Det er en av grunnene til at vi, sammen med bl.a. Venstre, gjennomfører et pensjonsforlik som skal gjøre det lettere å kombinere arbeid og trygd og mer lønnsomt å stå i jobb. Det er også noe av grunnen til at vi gjennomfører den store NAV-reformen, der målet er at flere skal komme over i arbeid og ikke bare gå på trygd.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2008-02-27:
Svaret på det spørsmålet er ja. Kristne verdier, kristen kulturarv, har vært viktig, og er viktig, for Norge, og når vi tar opp spørsmål som berører det - med veldig ulik innfallsvinkel, men som berører det - kan jeg forstå at noen blir urolige, og at i hvert fall mange er veldig opptatt av hvordan vi finner løsninger på alle de sakene som representanten Høybråten nevnte. Når det gjelder de viktigste sakene, er vi avhengige av at vi får til brede forlik. Den viktigste formålsparagrafen er jo verdiparagrafen i Grunnloven knyttet til statskirken. Der ligger det i sakens natur at vi er nødt til å få til et bredt forlik. Det handler om en grunnlovsendring. Både fordi vi trenger to tredjedels flertall, og fordi vi trenger en politisk bredde, vil Regjeringen være opptatt av å få til en bred enighet rundt § 2 i Grunnloven. Når det gjelder akkurat hvordan den skal utformes, tror jeg man gjør klokt i å sitte i ro og mak i Stortinget til Regjeringen har lagt fram sin melding, og så finne fram til en måte som gjør at vi ivaretar de hensyn som representanten Høybråten er opptatt av, men også andre hensyn - når vi da skal lage en ny § 2 i Grunnloven. Når det gjelder opplæringsloven og barnehageloven, er det slik at det har vært et bredt sammensatt utvalg, Bostad-utvalget, som har kommet fram til en felles innstilling til hvordan de mener en ny formålsparagraf bør utformes. Det er i hvert fall et godt grunnlag at et utvalg greier å komme fram til en enstemmig innstilling - et utvalg som er bredt sammensatt av ulike trosretninger og ulike miljøer. Nå får vi jobbe videre på det grunnlaget og se om det er mulig å komme fram til noe som også samler et bredt politisk miljø. Når det gjelder KRL-faget, er jo situasjonen den at det var en dom som vi måtte følge opp.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2008-02-27:
Vi mener at det forslaget som Regjeringen nå jobber med, er tilstrekkelig utredet, og vi vil legge fram det for Stortinget. Så vi aksepterer at det er ulike syn, ulike vurderinger, men Regjeringen må jo legge fram det den til slutt kommer til er et riktig forslag, og det vil vi gjøre.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2008-02-27:
Det Regjeringen har sagt, er det vi sa i Soria Moria-erklæringen, nemlig at vi vil «gjennomgå den kristne formålsparagrafen i opplæringsloven». Det vil vi jo fordi mange har pekt på at den paragrafen vi har i dag, i hvert fall er en utfordring for alle dem som bekjenner seg til andre religioner enn den kristne. Så er det nedsatt et utvalg. Der er det mange med kristen bakgrunn som er representert, men også andre med annen type bakgrunn. Det utvalget har kommet fram til en enstemmig innstilling. Det er en lang paragraf, men nøkkelforslaget der er at opplæringen skal bygge på «likeverd og solidaritet, slik disse grunnleggende verdiene kommer til uttrykk i kristen og humanistisk tradisjon». Da mener det bredt sammensatte utvalget - enstemmig - at det er en måte å ivareta de kristne verdiene på. Regjeringen har ikke tatt endelig stilling til utvalgsinnstillingen. Det skal nå drøftes, vurderes. Jeg bare sier at det at vi skal gjennomgå disse paragrafene, betyr jo ikke at vi ikke respekterer kristne verdier, men at de må forvaltes på en måte som er i tråd med det flertallet mener er riktig.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2008-02-27:
Regjeringen har, og regjeringspartiene har, i Soria Moria-erklæringen sagt at vi ønsker en ekteskapslov der også homofile kan få lov til å inngå ekteskap. Det mener vi fordi vi mener at det er kjærligheten som skal være avgjørende, og at også de som har en annen seksuell legning, skal ha mulighet til å inngå et ekteskap. Det mener jeg faktisk er en ganske viktig verdi, et viktig uttrykk for respekt for også mennesker som har annen seksuell legning. Der har Arbeiderpartiet lang tradisjon for å jobbe fram denne type reformer - fra at vi avkriminaliserte homofili på begynnelsen av 1970-tallet til vi fikk partnerskapsloven. Når det gjelder adopsjon, er jo ikke hovedproblemstillingen utenlandsadopsjon, men hovedproblemstillingen er at i dag vokser mange barn opp med foreldre av samme kjønn, eller i homofile parforhold. De barna vil gjennom den nye ekteskapsloven få en bedre trygghet rundt sin oppvekst, bedre regulerte rammer, og det mener jeg ikke minst er en fordel for de barna. Når det gjelder utenlandsadopsjon, så får da de ulike landene håndtere det som de vil. Det avgjørende er at vi i Norge vedtar lover som sikrer barna også i homofile parforhold.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2008-02-27:
Jeg tror jeg må minne om at det vi gjør med KRL-faget, er et resultat av at vi er dømt. Norge er dømt i Menneskerettighetsdomstolen for brudd på menneskerettighetene. Vi kan være uenig med domstolen. Det hender jo at man mener at en domstol tar feil, men at man likevel respekterer dommene. Så uavhengig av hva man måtte mene om dommen, mener jeg det er helt åpenbart at Norge må respektere dommen. De endringene vi nå gjennomfører, er endringer som vår fremste juridiske ekspertise mener er helt nødvendige for ikke å bli dømt på nytt. Det vil være uheldig om Norge enda en gang dømmes for brudd på menneskerettighetene. Det vil faktisk svekke vår posisjon i forhold til å kunne kritisere andre land når de bryter menneskerettigheter på en langt mer alvorlig måte enn det Norge har gjort i denne saken. Hvis det er mulig å tilfredsstille de krav domstolen stiller, på andre måter - vel, så er vi åpne for å diskutere det. Men slik vi oppfatter dommen, og slik vår juridiske ekspertise oppfatter dommen, er det altså begrenset - for å si det slik - hvor stort spillerom vi har.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2008-02-27:
Det spørsmålet jeg får nå, illustrerer i og for seg at det er viktig med brede forlik. Men for Venstre og for Arbeiderpartiet, for alle partier, er det en grense for hvor langt man vil gå for å lage forlik. Når det gjelder ekteskapsloven, tror jeg ikke det er mulig å få med alle partier her i Stortinget hvis man skal ivareta det Venstre og Arbeiderpartiet er enige om, nemlig at de homofile skal ha rett til å inngå ekteskap. Det begrenser jo bredden i forliket hvis det prinsippet skal stå fast, for det er noen som er uenig i det prinsippet. Så forlik er viktige, men ikke for enhver pris. Når det gjelder vielse, er det slik - hvis jeg oppfatter representanten Dørum riktig - at han ønsker å frata Kirken vigselsrett, at vigsel skal være en rent borgerlig handling. Det har Regjeringen ikke gått inn for. Vi mener at Kirken fortsatt skal ha den retten, men vi kommer ikke til å pålegge dem å vie homofile. Vi mener at vi skal respektere Kirkens egne vurderinger av det, men vi skal gi homofile rett til å gifte seg i henhold til ekteskapsloven.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2008-02-27:
Vi vil ikke innføre eneveldet. Vi vil fortsatt ha et demokrati i Norge. Jeg tror at stat-kirke-saken er tjent med at vi fører forhandlingene under tillitsfulle og gode forhold i Stortinget. Som jeg sa, er det for alle partier helt sikkert en grense for hvor langt man vil gå for å få til brede forlik. Men det er samtidig slik at stat-kirke-saken egner seg til de grader for i hvert fall forlik som går utover det regjeringspartiene har av flertall i Stortinget, fordi det er helt nødvendig fordi vi snakker om grunnlovsendringer, og fordi det er en sak som i sin karakter gjør at det er bra med bredde. Da må vi alle være villige til å kompromisse, alle må være villige til å søke løsninger, og jeg mener at når man ser på de ulike partienes standpunkter, er det grunnlag for å få til et bredt forlik om stat-kirke i denne perioden.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2008-02-27:
Jeg er enig i alt det representanten Sponheim nå sa. Jeg må iallfall tenke nøye på om det er noe jeg er uenig i. Jeg tror ikke det. Jeg er enig i den tilnærmingen at det avgjørende her er at vi kan få en like god eller til og med en minst like god AFP-ordning. Men det betyr jo ikke at den skal være lik dagens, for det er ikke mulig, og det er heller ikke riktig. Dagens AFP-ordning fyller jo opp det at det er null pensjonsrettigheter fra 62 år til 67 år i folketrygden. Nå får vi en helt ny folketrygd, der man kan tjene opp pensjon fra 62 år i folketrygden, og da er det klart at da må AFP bli annerledes. Jeg mener at den kan bli en svært god ordning, men den vil bli annerledes enn dagens. Det vil si at selvsagt kan man lage regneeksempler, der noen kommer bedre eller dårligere ut, litt avhengig av hvilke forutsetninger man legger til grunn. Samlet sett mener jeg likevel at vi trygt kan si at den er like god, og på mange måter bedre. Men det blir jo litt teoretisk før man faktisk får tall og konkrete satser på bordet. Jeg tror at denne prosessen er tjent med at vi faktisk får tall og satser på bordet i de forhandlingene som er mellom partene i arbeidslivet, der staten tidligere har vært med ved å være med på å finansiere AFP. I pensjonsforliket sier vi at vi skal bidra til dette også i fortsettelsen. Det vi sier i pensjonsforliket, er at Regjeringen vil invitere partene i arbeidslivet til en bred prosess om utformingen av hvordan vi tilpasser AFP. I det ligger det at det skal være dialog. Så skal det være forhandlinger mellom partene i tillegg. Det er i det skjæringspunktet vi er nødt til å finne en god løsning som sikrer 62-åringene, og som sikrer arbeidslinjen. Jeg mener det er mulig, men det er krevende. Derfor er det krevende forhandlinger vi nå står overfor.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2008-02-27:
Jeg er opptatt av, og det er i tråd med det representanten Sponheim sier, at det vi nå må prøve å få til, ikke bare er et bredt partipolitisk forlik om pensjon, men det jeg vil kalle et nasjonalt forlik. Det betyr at det vi skal få til, er å ta vare på det partipolitiske forliket. Vi skal i tillegg prøve å få partene til å stille seg bak forliket. Det er det som det egentlig vil bli forhandlet om i forbindelse med AFP-forhandlingene. Folketrygden er noe Stortinget bevilger til og bestemmer over. Mens AFP er en ordning som er blitt skapt i skjæringspunktet mellom organisasjonene og Stortinget, ved at den er forhandlet fram av partene, og så har man kommet til regjeringer av ulik politisk farge og bedt om bidrag gjennom inntektspolitisk samarbeid. Derfor er AFP mer et resultat av et trepartssamarbeid. Jeg håper - det er krevende - at vi kommer fram til en løsning i løpet av våren som gjør at partene blir enige om en endret AFP, som Regjeringen kan stille seg bak.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2008-02-27:
Svaret på det er åpenbart ja. Er man statsminister i et parlamentarisk system, er man avhengig av tillit fra flertallet i Stortinget - ikke nødvendigvis fra alle partier i Stortinget hele tiden, men iallfall fra et flertall hele tiden. Så det er klart. Det jeg føler er et mer komplisert spørsmål, er spørsmålet om hvordan Stortinget og Regjeringen forholder seg til at partene forhandler fram løsninger som forutsetter statlig bidrag. Derfor er det en tett dialog mellom partene og Regjeringen. Det er faktisk det pensjonsforliket bygger på, for i stortingsmeldingen som partiene slutter seg til, står det at Regjeringen inviterer partene i arbeidslivet til en bred prosess om utformingen av en tilpasset ordning for avtalefestet pensjon. Det er den brede prosessen vi nå er inne i, som gjør at vi er nødt til å samtale med partene for å finne en god løsning.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2008-02-27:
Et enkelt svar til dem som ikke har AFP, er at de organiserer seg og lager tariffavtale. Da får de AFP. Avtalefestet pensjon er jo en avtalefestet ordning som partene i arbeidslivet har jobbet fram. Arbeiderpartiet har vært for AFP hele tiden. Vi har støttet denne ordningen, og flertallet av partiene her på Stortinget har vært for AFP. Fremskrittspartiet har vært imot AFP, og da har det i og for seg vært en grei sak. Men flertallet her på Stortinget har vært for AFP som en avtalefestet ordning. Jeg mener at folk skal kunne gå av som 62-åringer på en god og verdig måte, og det skal vi sikre også i fortsettelsen. Vi må skille tydelig mellom dem som i dag har AFP, og dem som ikke har AFP. For dem som har AFP, mener jeg vi skal sikre en like god ordning. Men det kan komme eksempler på folk som får noe mer, og f.eks. folk som får noe mindre. Det er den konkrete diskusjonen vi nå skal igjennom med partene. Så er det de som ikke har AFP i dag, de får jo noe mer enn i dag, for i dag får de ingen ting, de må vente til de er 67 år før de får noen ting hvis de ikke har AFP eller offentlig tjenestepensjon. De får da folketrygd fra 62 år.