Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2010-06-16:
Kommunal- og forvaltningskomiteen har dette året vært på flere reiser der kommunestruktur har vært tema. Da vi besøkte Sogn og Fjordane, møtte vi mange ordførere som pekte på at samarbeidet mellom fylkets mange kommuner er blitt uoversiktlig. Flere ga uttrykk for bekymring over at konglomeratet av interkommunale selskaper og andre samarbeidsmodeller gjør at sentrale velferdstjenester nå ligger utenfor kommunestyrenes kontroll. Den 18 år gamle KrFU-eren Tore Storehaug gjorde et sterkt inntrykk da han orienterte komiteen om en uttalelse fra Fylkesting for ungdom der de slo fast at «tida er inne for å legge om kommunestrukturen til større og meir slagkraftige kommunar».Tilsvarende innspill har vi fått på reiser og i møter med folk fra andre fylker. I dagens Aftenposten sier Sigrun Vågeng fra KS at kommunesammenslåing er på dagsordenen i hele landet. Samtidig peker hun på problemene som oppstår når kommuner flytter store deler av sin virksomhet ut i selskaper uten tilstrekkelig kontroll. Regjeringen vil ta hele landet i bruk. Et godt tilbud innenfor basistjenester som barnehage, barnevern, skole, lokalt helsevesen og omsorg for eldre og pleietrengende er avgjørende både for den enkeltes livskvalitet, for at folk skal kunne bo der de ønsker å bo, og for tilliten til velferdsstaten. Det er bred oppslutning om kommunesektorens viktige rolle som grunnmur i det norske velferdssamfunnet. Kommuner og fylkeskommuner er også viktige arenaer for folkestyre og lokaldemokrati. Samtidig er det klart at utfordringene i Utsira med 214 innbyggere og Oslo med snart 600 000, er forskjellige. Det er viktig for regjeringen at folk har innflytelse i kommunen de bor i, og at kommunesammenslåing skjer fordi innbyggerne ser at det vil gi et bedre tilbud og gjøre kommunen til en bedre kommune å bo i. En historisk kommunestruktur har ingen egenverdi. Kommunegrensene må gå der det er hensiktsmessig og riktig for innbyggerne. Borge-utvalget pekte på flere elementer i det kommunale inntektssystemet som står i veien for en mer hensiktsmessig kommunestruktur. Et bredt flertall i komiteen står sammen om en merknad om dette. Elementer av inntektssystemet kan bidra til å sementere en uhensiktsmessig kommunestruktur fordi det på kort sikt kan framstå som ulønnsomt å slå sammen kommuner. Flertallet understreker at det skal være reell frivillighet knyttet til valget å forbli en egen kommune, eller starte en sammenslåingsprosess. I dag får kommuner som slår seg sammen, beholde samme nivå på inndelingstilskuddet i ti år. Flertallet ber regjeringen vurdere å forlenge denne perioden til 15 år, og vil komme tilbake til denne problemstillingen senere i stortingsperioden. Det har falt en del tungt for brystet at Oslo er en av vinnerne i de foreslåtte endringene i kommunenes inntektssystem. Med mer treffsikre kostnadsnøkler fanges Oslos levekårsutfordringer bedre opp. Innlemmingen av barnehagetilskuddet har også stor betydning for Oslo. Samtidig utgår hovedstadstilskuddet. Dette tilskuddet har tidligere kompensert Oslo for at kommunen på enkelte områder tar et nasjonalt ansvar. Det gjelder alt fra utenlandske statsbesøk til rusomsorgen, der 50 pst. av alle som får behandling i Oslo, har en annen opphavskommune. Nå erstattes hovedstadstilskuddet med et storbytilskudd til landets fire største byer. Oslo taper også på redusert skatteandel. Dessverre er det en del av ryggmargsrefleksen til enkelte å framstille seg som forfordelt, og angripe Oslo. I denne saken er det liten grunn til det. Det nye inntektssystemet innebærer at Oslo deler mer av sine skatteinntekter enn noensinne med landet for øvrig. Byen likebehandles med landets øvrige storbyer, og de politiske grep som er tatt, reduserer det som Oslos innbyggere ville fått tilbake, om rent objektive kriterier ble lagt til grunn. Likevel tjener altså Oslo på endringene.