Kristin Krohn Devold (Høyre), 2000-05-25:
I et foredrag i Bergen 19. mai sa høyesterettsjustitiarius Carsten Smith at det er avgjørende at myndighetene i større grad gjennom bevilgninger erkjenner hvor vesentlig det er å få rettferdighet for individet, familien og menneskelig samliv. Videre sa han at rettshjelp må bli anerkjent som en grunnleggende rettighet i et velferdssamfunn. Det Carsten Smith sa der, har komiteen tatt innover seg, og det vi går inn for i denne innstillingen, er å utvide rettshjelpsordningen nettopp med det for øye. Vi går ikke så langt som alle kunne ønske seg, men vi går et lite skritt i riktig retning. Saksordføreren har berørt helheten i innstillingen, så jeg skal kort dvele ved noen punkter som jeg synes er spesielt viktige. For det første er det studentrettshjelpstiltakene. Disse tiltakene er helt gratis, og studentene hjelper mellom 13 000 og 14 000 hvert år. De gjør en fantastisk innsats med svært små midler. Og når komiteen i innstillingen enstemmig sier at vi vil vurdere utvidet bruk av studentene, forplikter vi oss også budsjettmessig, og dette har vi en anledning til å komme tilbake til ved statsbudsjettet til høsten. Dernest vil jeg gripe fatt i kanskje den aller viktigste forutsetningen for at folk kan bli definert innenfor inntektstaket og dermed motta fri rettshjelp, og det er hvordan vi vurderer formuen til folk. Derfor er det veldig bra at komiteen enstemmig sier at ved formuesvurdering skal ikke verdien av egen bolig medregnes. Det gjør at ingen behøver å selge eller belåne høyt den boligen de har, for å kunne hevde sin rett. Videre legger vi vekt på å utvide ordningen for fri rettshjelp der det offentlige er motpart. Oftere og oftere vil det være når den lille mann står overfor en stor og mektig offentlig stat, at styrkeforholdet mellom partene er mest ulikt. Nettopp det å kunne sikre at den lille mann som har en prinsipielt viktig sak, om nødvendig har økonomisk mulighet til å kjøre saken gjennom alle tre instanser helt til høyesterett, er helt sentralt for å få prøvd viktige saker i rettsapparatet. Komiteen har også tidligere gitt signal i samme retning, og ikke minst er det erfaringene våre med billighetserstatningstilfeller som har lært oss at dette er viktig. Dernest går det nesten ikke en dag uten at justiskomiteen, både som enkeltmennesker og som komite, får innspill om tragiske barnefordelingssaker. Og i så viktige saker er det om å gjøre at ikke den ene av foreldrene fritt kan bruke tre rettsinstanser, mens den andre vet at man ikke kan hevde sin rett rett og slett fordi man står uten økonomiske midler til det. Så det å be om at det skal vurderes ytterligere tiltak for å kunne bringe bedre balanse mellom foreldrene i slike saker, er viktig, og det er jeg glad for at komiteen enstemmig også har tatt til orde for. Det er noen dissenser, men det er heldigvis veldig få. Den ene dissensen går på egenandelen. Høyre vil ikke at det offentlige skal ta vekk egenandelen for å spare penger for det offentlige, men vi mener at det å ta bort egenandelen kan kombineres med å sette ned prosentsatsen som den enkelte skal betale når man kjører en fri rettshjelp-sak. I dag er den satt til 25 pst. Vi mener at ved å sette ned prosentsatsen til f.eks. 10-15, behøver vi ikke egenandelen, og vi vil få en mer prinsipielt riktig sammenheng mellom hvor mye saken koster og det den enkelte skal betale – altså en annen måte å beregne egenandel på. Til slutt: Høyre går imot offentlige rettshjelpskontor på generell basis. Jeg vil understreke generell basis, for vi sier i merknaden vår at vi ikke avviser at det kan være spesialbehov som bør dekkes gjennom økte offentlige tilbud. Her kan jeg f.eks. nevne det tilbudet folk trenger når de kommer til krisesentrene, spesielt i voldssaker mot kvinner. Slike spesialbehov utelukker vi ikke at det kan være, og det kan være viktig og riktig at det offentlige går tyngre inn her, men generelle rettshjelpskontor som skal drive i konkurranse med helt alminnelige private advokatkontor, ser vi ikke behov for, og det har vi derfor ikke villet gå inn for i denne omgangen. Men summen av det som ligger i komiteens innstilling, er en bedring, selv om vi som sagt ikke går fullt så langt som noen hadde ønsket seg.