Morten Lund (Senterpartiet), 2001-12-19:
Det er bra at nysalderingen i år er blitt det den skal være: en korrigering av vedtatt budsjett ut fra de endringer som er skjedd. Når endringene på noen områder er så store, er det likevel naturlig med noen kommentarer. Det er godt at oljeprisene og oljeskattene fortsetter å øke. Det er godt at vi har ordnet oss slik at merverdiene fra denne sektoren kommer fellesskapet til gode, og at vi kan fordele til fordel for dem som trenger det mest. Senterpartiet synes det er synd at vi er i ferd med å selge fra oss denne muligheten. Om delprivatiseringen av Statoil og salget av andeler fra SDØE var et billigsalg, vet vi ikke ennå, men Senterpartiet mener vi kunne greid oss bedre uten de milliardene. Jeg er enig i budskapet fra stortingspresidenten under julelunsjen forleden: Vi kan hjelpe dem nederst ved bordet – hvis vi vil. Hvem som virkelig vil det, skal vi diskutere videre – igjen og igjen. Det blir den store utfordringen ved årsskiftet, og det store tankekorset. For høstens fakta taler for seg: Arbeiderpartiregjeringen foreslo en personskattelette med 80 pst. til dem med toppskatt, men ble mer opptatt av dem med lave lønninger og dem uten inntekt senere. Bondevik II havnet også på 80 pst. skattelette til dem med toppskatt, men regnet av et mye høyere beløp. Totalt 5 milliarder kr i personskattelette er enormt mye. Da kan viljen til å fordele virkelig bli synlig. Men viljen til å øke forskjellene var størst. Et fåtall millionærer fikk det meste av gevinsten ved at utbytteskatten igjen ble null. Bondevik II dekket inn sin ekstra skattelette ved å kutte i overføringer bl.a. til næringsutvikling i distriktene. I jordbruket tjener de halvparten av nedre grense for toppskatt. Neppe noen ligger lavere for full innsats i en virksomhet som er så høyt prioritert. Matprodusentene måtte bidra med 10 000 kr av hver årslønn til skattelette for de rikeste. Fremskrittspartiets forslag til spontanbevilgning i dag har faktisk en langt bedre sosial profil enn både Stoltenberg-budsjettet og Bondevik II-budsjettet. Derfor var det vel ikke så rart at ganske mange ble flakkende i blikket under lunsjen, der vilje til rettferdig fordeling – hjemme hos oss – ble brakt på bane. Senterpartiets skattelette i høstens budsjett har reduserte forskjeller som siktemål. Nesten all vår skattelette går til inntekter under 200 000 kr. Vi skaffet oss 8 milliarder kr sammenlignet med det budsjettforslaget som kom fra Stoltenberg. Vi prioriterte de områdene der det viste seg at Bondevik II kuttet mest: fordeling, verdiskaping, forebygging, distrikt. Vi skaffet de ekstra pengene til skole, barnehage, helse og omsorg som alle lovte i valgkampen. De store budsjettendringene som har skjedd i år – og som normalt skjer – setter det eneste rette balansepunktet som dominerer finansdebatten, i et underlig lys. Selvfølgelig finnes ikke en slik eksakt størrelse på oljekorrigert over- eller underskudd som gir den optimale utviklingen for samfunnets og innbyggernes økonomi. Det mest skadelige for oss er om Stortinget fratar seg selv alle muligheter til å løse de påtrengende problemene som det er et flertall for å løse her i salen. Etter Senterpartiets mening er det å bruke ledige maskiner og hender til å fjerne flaskehalser på veiene et eksempel på et område der budsjettvangen hindrer oss i å gjøre det som det er bred enighet om. Senterpartiet fant derfor fram til et annet balansepunkt enn flertallet i høst. Men Senterpartiet er ikke enig med Fremskrittspartiet i å ville frata finansministeren og hans embetsverk all troverdighet. Vi må ha regler som pålegger oss felles disiplinkrav i budsjettarbeidet. Og vi må selvsagt i dag kunne glede oss over at oljefondet nå vokser mer enn ventet, fordi fastlandsøkonomien blomstrer. Det er godt at vi innimellom trekker fram akkurat det: Vilkårene for å drive næringsvirksomhet i dette landet er i store trekk svært gode. Det har blitt mye diskusjon om drøyt 50 mill. kr i tilleggsbevilgninger til bl.a. studentboliger. Handlemåten til flertallet, der Senterpartiet er med, har nær sammenheng med den tvangstrøye stortingsflertallet har vedtatt når det gjelder budsjettbehandlingen, og den sterke viljen som finnes for å kaste av seg slik tvang. Jeg vil forsvare flertallets rett til å vedta det man nå har gjort. Jeg vil minne om at det finnes haugevis av eksempler på kreativ budsjettering og bokføring fra tidligere år. For ett år siden var Kristelig Folkeparti med på å tilføre Forsvaret 100 mill. kr for året 2000 til erstatning for 100 mill. kr som ble kuttet på 2001-budsjettet, for å nå det balansepunkt som den gangen var definert. Det er nøyaktig den samme gode hensikt og den samme handlemåte som ligger til grunn i dag. Når noen nå opphøyer handlingsregelen og balansepunktet nesten til religion og påkaller høyere makter for å få dømt flertallet for ulovlig budsjettering, er argumentasjonen ikke troverdig.