Ivar Kristiansen (Høyre), 2000-05-09:
Det er jo egentlig en slags politisk saltomortale vi er vitne til i dag fra Arbeiderpartiets side, hvor man har vært i stand til å snu nærmest 180 grader i forhold til sin tidligere politikk, som hadde en helt annen ambisjon med hensyn til behovet av omstilling for norsk landbruk. Men la det ligge i denne forbindelse. Vi får sikkert rikelig anledning til å komme tilbake til det spørsmålet. Men det må stilles noen spørsmål til dem som i dag faktisk med åpne øyne ønsker å bidra til fortsatte problemer for norsk landbruk, fortsatte problemer for bonden, og som fortsatt ønsker å velge å stimulere en politikk som nærmest dyrker overproduksjonen videre. Hva kommer det av at de politiske myndigheter, sist representert ved Bondevik-regjeringen, som også bidrog til å dempe lønnsomheten til den norske bonden, men ikke minst landbrukets organisasjoner ikke var i stand til å tenne varsellampen for flere år tilbake? Vi har ikke noen bransje, ikke noen sektor i dette landet som er mer styrt og gjennomregulert, men likevel er vi i en situasjon i dag hvor pessimismen er på sitt aller største, på tross av at kostnadene, tilskuddene og bidragene til norsk landbruk aldri har vært større enn de er i dag. Man velger altså å sørge for å ivareta kryssende interesser på en ikke forenbar måte, man stimulerer videre den samme politikken som har brakt oss i en forferdelig knipe med overproduksjon. Man tar ikke høyde for å gjøre noen aktive grep i forhold til overproduksjonsbegrepet. I innstillingen tar man nærmest de internasjonale avtalene vi må forholde oss til, bare til etterretning, og viser til at grensevernet er et av de viktigste bidragene for å bevare norsk jordbruk som det er i dag. Jeg tror de som har vært tilskuere og registrert den siste tids salg av melkekvoter, må begynne å få øynene opp for hvem det er som har forlatt, og hvem det er som forlater, norsk landbruk i dag. Mange av dem representerer de mest moderne brukene, de representerer gjerne den bonden vi helst skulle ha beholdt her i landet, men på grunn av lav lønnsomhet og innsikt i fremtiden velger de altså i dag å hoppe av. Det er i den sammenhengen vi er nødt til å se det når vi tar fatt på det såkalte skattegrepet, som man velger å gjøre i dag. Med 80 pst. deltidsbønder og overkapasitet er det klart at man ganske enkelt bare må slå fast at vi antakelig må få en større balanse mellom tilbud og etterspørsel i denne sektoren. Og det stimulerer så visst ikke til noen form for omstilling når man bidrar til at mange av disse ganske enkelt blir stimulert til å fortsette sin produksjon som før. Så tillater man seg å stille spørsmål til Høyre om hvorfor ikke vi er med på dette. Hvorfor er ikke vi med på momsrevisjon osv.? Nå tviler jeg ganske sterkt på at det noen gang kommer til å bli flertall – i hvert fall ikke i denne perioden – for momsgrepet. Men jeg går ut fra at de som henviser til Sverige, som henviser til Finland, som henviser til EU, også har klart for seg om man også ønsker å henvise til disse landene når det gjelder andre grener av landbrukspolitikken, som går på tilskudd til forordninger. Det kan ikke bli sånn at vi skal rendyrke en politikk hvor man hele veien skal hente forordninger innenlands og utenlands fra øverste hylle, uten å ta med helheten, som har bidratt til at vi er i den situasjonen vi er i. Jeg synes det er på grensen til å være langt utenfor dagens realiteter når man tillater seg å henvise til sjøfolk og folk fra fiskerinæringen. Man må da i hvert fall være villig til å ta et lite gløtt på helheten, på hva som berører næringer som er satt til å konkurrere uten tilskudd, og som skal operere på den internasjonale arenaen. Man velger nærmest også å se bort fra at vi er midt inne i en WTO-debatt, som ganske klart binder oss på hender og føtter hva angår tilskudd og hva angår vår mulighet til å styre i retning av å få en større balanse. Jeg vil bare henvise til at en innstramming av bo- og driveplikten også bidrar til å svekke eiendomsretten, samtidig som det bidrar til økt overproduksjon.