Siri Hall Arnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-11:
Vi behandler her kontroll- og konstitusjonskomiteens innstilling i åpnet sak om utlendingsforvaltningens og andre myndigheters praksis i forbindelse med utstedelse av reisebevis. Som det er mulig å lese seg til, dersom man går litt inn i det tekniske sammendraget og for så vidt også i merknadene, er dette en sak som startet som den såkalte mulla Krekar-saken, en sak der påstander i media gjorde at komiteen følte det nødvendig å gå inn og se om saksbehandlingen hadde vært tilfredsstillende. Fra å gå inn og utøve en kontrollfunksjon og se om saksbehandlingsrutinene ser ut til å være tilfredsstillende eller ikke, til å gå inn og saksbehandle den enkelte sak, er imidlertid et langt skritt å ta. Som departementet har påpekt: Vurderingen av om en asylstatus skal tilbakekalles på grunn av at utlendingen har reist til hjemlandet, må bero på en konkret vurdering. Komiteen har i sin befatning med denne saken ikke bedt om å få se nøyaktig de papirene som forvaltningen har tatt sine avgjørelser på bakgrunn av. Slik sett er det min oppfatning at komiteen ikke har gått inn i den konkrete saksbehandlingen med resultat i den enkelte saken, men mer i problemstillingen: Er saksbehandlingsrutinene på dette området av en tilfredsstillende art? Men saken reiser en del prinsipielle spørsmål. Jeg har ikke nå svar på hvor våre utfordringer ligger. Ligger utfordringene på ressurser til kontroll? Det er jo en sak vi må se i øynene, at det ikke nødvendigvis er kjempelett for norske myndigheter å kontrollere hvem som har vært inne i Nord-Irak eller ikke. Det er ikke engang sikkert at de har et pent stempel i passet sitt når de kommer tilbake. Ligger utfordringene på regelverksiden? Jeg har ikke svar på det her og nå. Det er klart for komiteens flertall at en praksis der asylsøkere – ikke asylanter, men asylsøkere, jeg vil presisere det – fritt kan reise på ferie til det landet som de søker å bli beskyttet mot å være i, vil kunne svekke tilliten til asylinstituttet som sådant og være i strid med alminnelig rettsoppfatning. Men verden kan være mer komplisert enn VG. Jeg skal ikke våge å slå det fast, men så kan være tilfellet. For eksempel har Trygve Nordby, direktør i UDI, i den offentlige debatten gitt noen eksempler på at det kan være aktverdige grunner for en asylant til å reise tilbake til det landet man har fått beskyttelse mot, f.eks. at man ønsker å se om det er blitt så trygt at man ønsker å vende tilbake, eller om det er sykdom i familien. Det kan finnes en rekke forskjellige historier. Jeg tror ikke det er ønskelig å lage et regelverk som gjør det umulig for asylanter som ønsker å sjekke hvordan utviklingen i hjemlandet har vært, å reise tilbake for å gjøre seg opp en mening om det. Det vil i praksis være et regelverk som oppmuntrer til at folk ikke vender tilbake til det landet de har flyktet fra, når forholdene har blitt tryggere. Statsråden har signalisert en gjennomgang av regelverket på dette området. Det er noe flertallet i komiteen ser positivt på, og vi har fremmet forslag til vedtak: «Stortinget ber Regjeringen legge fram en sak for Stortinget som belyser problematikken knyttet til reiser tilbake til det landet en har flyktet fra.» Fremskrittspartiet har fremmet et forslag her i dag der man ønsker å gå inn i den konkrete avgjørelsen om mulla Krekars oppholdstillatelse. Jeg skulle ønske det var mulig ikke å realitetsbehandle den saken. Jeg mener dette er et detaljnivå som ikke er egnet for Stortinget å gå inn på, særlig ikke uten å ha sett de samme papirene som forvaltningen har tatt sin avgjørelse på bakgrunn av. Men selv om vi hadde sett disse papirene, tror ikke jeg at Stortinget ville ivaretatt likhet for loven og rettssikkerhet på en god måte ved å gå inn i én enkeltsak og ta en avgjørelse i denne saken. Man er imidlertid gjort oppmerksom på at Regjeringen har instruksjonsmulighet i en sak av denne typen, dersom saken skulle dreie seg om utenrikspolitikk og rikets sikkerhet. Det er kanskje heller ikke ønskelig for Stortinget å ta stilling til dette spørsmålet, så min oppfordring til Stortinget er at man i stedet stemmer forslaget ned.