Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2005-04-05:
Som fagkomiteleder når det gjelder det feltet som vel er mest diskutert i dag, faller det i min lodd å starte med å si litt om forsvarspolitikk, selv om det strengt tatt ikke er tema. Jeg vil understreke det som saksordførerer sa, at Arbeiderpartiet og regjeringspartiene er enige om den viktige og nødvendige omstillingen i Forsvaret. Arbeiderpartiet er ikke bare tilhenger av en helt nødvendig reform, Arbeiderpartiet var pådriver for omorganiseringen – iallfall den politiske pådriveren, det var kanskje andre militære pådrivere. Det var Stoltenberg-regjeringen som la fram St.prp. nr. 45 for 2000-2001 våren 2001, og reformen er grundig forankret i to forsvarspolitiske forlik mellom Arbeiderpartiet og de nåværende regjeringspartier. Utviklingen av Forsvaret har altså vår støtte. Den operative evnen er betydelig styrket. Vi har fjernet den kriserammede arbeidsintensive og tunge organisasjonen fra den kalde krigens dager. Det store mobiliserings- og invasjonsforsvaret er borte. I stedet har vi nå et mobilt og fleksibelt forsvar med små, men robuste og høyt kvalifiserte enheter som på kort varsel kan rykke ut, enten ved kriser her hjemme eller til fredsbevarende operasjoner. Det kan være uenighet om enkelte virkemidler – jeg vil gjerne understreke det – men retningen er riktig. Vi er f.eks. ganske skeptiske til den grensedragningen man nå setter i forhold til privatisering. Her er det nok reell uenighet. Jeg må legge til at omstilling aldri kan bli noen unnskyldning for økonomisk rot, for manglende regnskapskompetanse, for at et årsregnskap på nærmere 30 milliarder kr ikke blir godkjent, for mangel på økonomisk styring, for ukontrollert bruk av konsulenter, for at man ikke greier å få utbetalt lønninger på en skikkelig måte – for bare å nevne noen faktorer som har vært framme. Vi har da virkelig hatt andre statsetater som har hatt store omstillinger, uten at hele økonomistyringen har gått over ende. Vi mener da heller ikke at økonomirotet er en konsekvens av omstillingen. Men i den krevende situasjonen Forsvaret er inne i, ikke minst for de ansatte, kan vi ikke akseptere økonomisk rot. Ikke bare blir Forsvaret og forsvarsministeren svekket i forhold til Stortinget, Forsvarets renommé og troverdighet svekkes også i opinionen og blant folk flest. Det er bare å lese i pressen det siste halve året. Hvis manglende økonomiforvaltning er noe som kommer til å vedvare, dvs. at vi får en ytterligere gjentakelse av dette, blir det enda verre. Det vil etter min oppfatning kreve kontroll med både den kortsiktige og den langsiktige økonomistyringen. Dette må både forsvarsministeren og Regjeringen ta på alvor, og de må være ydmyke i forhold til at man i lengden ikke kan holde på med økonomisk rot i en av våre største statsetater, kanskje den etaten som krever størst troverdighet. For jeg må jo legge til at Forsvaret er en institusjon som må ha lojalitet. Det dreier seg tross alt om den institusjonen som forvalter norsk forsvars- og sikkerhetspolitikk. Den lekkasjekulturen vi har sett, bør vel også snart ta slutt. Den styrker heller ikke Forsvarets renommé blant folk flest. Jeg vil, som andre før meg, understreke at det vi behandler i dag, er statsregnskapet for 2003, ikke budsjettoverskridelsene i 2004. Foreløpig er faktisk Stortinget ukjent med innholdet i, i hvert fall formelt sett – og omfanget av – overskridelsene og grunnen til overskridelsene. Vi venter derfor på en sak fra Regjeringen der vi får vite hva som faktisk har skjedd. La meg understreke det som Marit Arnstad sa helt avslutningsvis, at det er Stortinget som skal realitetsbehandle de økonomiske konsekvensene. Det har ikke Regjeringen fullmakt til å gjøre selv. Det kontrollkomiteen har sett på i forhold til 2004, er naturligvis om det er eventuelle linjer som kan trekkes fra 2002, gjennom 2003 og til 2004. Dette var helt nødvendig når man skulle se på grunnlaget for behandlingen av et regnskap for 2003 som ikke var godkjent. Overskridelsene for 2004 svekket inntrykket av en bedring av økonomistyringen, og det ble gjentatte ganger sagt både fra Forsvarets side og av forsvarsministeren at man hadde fått kontroll, og at man var på bedringens vei. Til slutt vil jeg ta opp en sak som også ligger inne i merknadene både fra en samlet komite og fra komiteflertallet. Etter å ha sett Riksrevisjonens merknader til regnskapsføringen av det som Forsvaret kaller horisontal samhandel, eller det som vi i det politiske miljø kaller internfaktureringssystemet i Forsvaret, mener jeg at det er på tide å ta dette systemet opp til evaluering. Det gjelder først og fremst husleie, men det kan hende at man bør se på hele den totale horisontale samhandelen. Og jeg må stille noen spørsmål. Er det virkelig slik at man betaler husleie for rullebaner? Eller gjør man det ikke? Betaler man husleie for øvelsesfelt? I så fall: Hvem har bestemt at det skal gjøres? Kan vi akseptere at panservogner står utenfor garasjene og blir ødelagt fordi man ikke har råd til å betale husleie – for øvrig til en intern bedrift i Forsvaret, altså Forsvarsbygg? Her later man som om man har – eller man simulerer – et marked som man selvfølgelig ikke har. Dette er en statsetat, dette er ikke et marked. Da kan det være litt interessant å bla seg tilbake til Aftenposten sist lørdag. Den nye forsvarssjefen er sitert før her i dag. Jeg skal sitere ham ganske nøyaktig fra Aftenposten den 2. april: «Begreper som balansert målstyring, horisontal samhandel, markedstilpasning etc. har på kort tid fått innpass.» Han sier videre at det fungerer relativt bra. Men så legger han til: «Uttrykt i få ord er årsaken til det at man prøver å simulere en markedsmekanisme innenfor en virksomhet som uansett vil ha klare monopolistiske trekk. Dette får i noen sammenhenger uheldige effekter både for styringsevnen og ressursbruken.» Det er vel dette som gjør at vi er nødt til å se på horisontal samhandel og få det evaluert og se om det fungerer etter hensikten, særlig hvis det skaper problemer med økonomistyring, og hvis det fører til at man isteden bygger opp administrasjoner, byråkratier osv. Jeg synes i hvert fall at dette var kloke ord. Helt til slutt tror jeg det er viktig å understreke noe som også Marit Arnstad sa. Det er en kultur i Forsvaret for at man helst ikke forholder seg til politiske vedtak. Vi har mange eksempler på det. Jeg tror Forsvaret i veldig stor grad har vært vant til at de vedtakene som fattes, er veldig generelle og veldig brede. Når Stortinget da går mer i dybden eller konkretiserer en del, blir det ofte vanskelig. Og jeg vil legge til at den avgåtte forsvarssjefen i et intervju nylig faktisk sa at Stortinget har forholdt seg til 90 pst. av de fagmilitære råd når det gjelder de to langtidsplanene som er vedtatt. Hvis det da er noe som ikke lå der, men som Stortinget har fattet vedtak om, gjelder faktisk også de vedtakene.