trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2000-03-08:
La meg først si litt om saksgangen i stedsnavnsaker. I henhold til § 6 andre til fjerde ledd i lov av 18. mai 1990 nr. 11 om stadnamn fastsettes skrivemåten av stedsnavn av følgende instanser: Kommunestyret eller den det gir fullmakt, gjør vedtak om skrivemåten av navn på kommunale gater, veier, parker, torg, bydeler, boligfelt, anlegg mv. Kommunen velger også hvilket navn som skal brukes ved ny navnsetting. Fylkestinget eller den det gir fullmakt, fastsetter skrivemåten for navn på fylkeskommunale veier, anlegg o.l. Vedkommende statsorgan fastsetter skrivemåten for navn på statlige administrative områder, anlegg o.l. når ikke annet er fastsatt i lov eller forskrift. Statens kartverk gjør vedtak om skrivemåten av andre stedsnavn. Dette vil særlig si naturnavn og bruksnavn som ikke skal fastsettes av eieren etter § 5 første ledd. Statens kartverk har delegert stedsnavnsakene til fylkeskartkontorene. Etter § 8 kan offentlige organ o.l., eier/fester av bruk og lokale organisasjoner med særlig tilknytning til stedsnavnet, klage på vedtak. Klagesaker behandles av en klagenemnd oppnevnt av Kulturdepartementet Etter § 7 første ledd har kommunen rett til å uttale seg før det blir gjort vedtak om skrivemåten av stedsnavn i kommunen. Det samme har lokale organisasjoner med særlig tilknytning til navnet. Stedsnavnloven omfatter ikke valg av navn, bare fastsetting av skrivemåte og bruk av flerspråklige navn. Ett av formålene med stedsnavnloven er et enhetlig navneverk, der en ved fastsetting av skriftformer tar utgangspunkt i den lokale uttalen, men velger de hoved- eller sideformer i den ene eller begge målformene som passer best med uttalen på stedet. Disse hovedprinsippene ble utdypet i proposisjonen og forskriften til loven. Vedtaksretten etter loven er altså fordelt på mange instanser, og kommunene er en av dem. Nå er det imidlertid slik at ikke alle kommuner har samme syn på hvordan skrivemåten av navn skal være. Noen ønsker seg en mest mulig dialektnær skrivemåte, andre ønsker i stor grad å nærme seg skriftformene, med mange mellomstandpunkter, og dette er en av årsakene til uoverensstemmelser som vi kan oppleve. Stedsnavn er svært viktige for vår identitet og hele vår kulturhistorie. Den store lokale interessen er derfor naturlig og riktig. Stedsnavn er også språklige kulturspor av stor betydning for hele nasjonen. Et overordnet regelverk er derfor nødvendig. Jeg er kjent med at det i de årene loven har virket, har vært misnøye med flere sider av regelverket og praktiseringen av dette. En arbeidsgruppe er nå i ferd med å evaluere hvordan loven og forskriftene har fungert i praksis. Når denne rapporten er overlevert departementet, noe som vil skje i løpet av våren, vil vi ta stilling til hvilke endringer som eventuelt vil være nødvendige for at regelverket skal kunne fungere på en tilfredsstillende måte.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2000-03-08:
La meg si at det i utgangspunktet er veldig bra at folk engasjerer seg i disse sakene, og vi må selvsagt tilstrebe at det blir gitt stedsnavn som folk kjenner igjen, og som gir mening for lokalbefolkningen. Det må selvsagt være utgangspunktet. Så er det som sagt et regelverk som ligger i bunnen, som vi er kjent med at det har vært reist kritikk mot. Det er nettopp derfor vi har nedsatt denne arbeidsgruppen som skal gå igjennom prosessene slik at vi kan få klarlagt nærmere hvor problemene ligger i forhold til forvaltningen av loven. Vi må ta saken derfra. Jeg håper det vil være tilfredsstillende at det er erkjent at det her ligger noen problemer, og vi ønsker å se nærmere på dem.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2000-03-08:
Jeg vil først vise til at kvote for fangst av sel på norskekysten fastsettes for ett år av gangen, videre at slik kvote fastsettes på bakgrunn av vitenskapelige anbefalinger. Til grunn for Havforskningsinstituttets anbefalinger for inneværende år ligger resultater fra instituttets overvåking av kystsel med ny tellemetode som er utviklet i løpet av en femårsperiode. På landsbasis ligger de nye tellingene generelt høyere for havert og steinkobbe enn de bestandsanslag som ble lagt til grunn for kvotefastsettelse i 1999. Økningen i bestandsanslagene skyldes en kombinasjon av mer presis tellemetode og faktisk vekst i bestandene. Når det gjelder Østfold, er imidlertid bestanden av kystsel anslått til å bestå av 176 havert, mot 300 dyr som ble lagt til grunn ved kvotefastsettelse for 1999. Det er nå registrert ca. 210 steinkobber med fast tilhold i Ytre Oslofjord. På denne bakgrunn er det fastsatt en kvote på ti steinkobber for felling i Østfold i 2000. Fiskeridepartementet er kjent med Oslofjorden Fiskarlags bestandsvurdering. Steinkobbene i Ytre Oslofjord representerer nordgrensen av en mye større bestand langs kysten av Bohuslän. Denne bestanden teller ca. 3 000 dyr, og det er ikke urimelig at deler av denne bestanden i perioder befinner seg på norsk side av grensen i tråd med Fiskarlagets anslag. Fiskeridepartementet har likevel lagt til grunn de anbefalinger som er gitt fra Havforskningsinstituttet, og som knytter seg til den delen av bestanden som har regelmessig opphold i norske farvann. For 2000 er det for øvrig åpnet for at Fiskeridirektoratet kan fastsette en generell økning av kvotene for steinkobbe med 30 pst. i forhold til forskernes anbefalinger i områder der man har registrert at steinkobben forårsaker særlige problemer for næringsvirksomhet. Kvote for fangst av kystsel i 2001 vil bli vurdert i løpet av høsten, og da med utgangspunkt i anbefalinger fra våre faglige rådgivere i sjøpattedyrspørsmål. Fiskeridepartementet kan i dag derfor ikke ta stilling til en eventuell økning av neste års kvote. Samtidig vil jeg understreke at det er et formål med forvaltningen av kystsel å sikre livskraftige selbestander, men at bestandene også kan reguleres ut fra økologiske og samfunnsmessige hensyn.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2000-03-08:
Til det konkrete spørsmålet kan jeg opplyse at Fiskeridepartementet gjennom sitt arbeid i Nordisk Ministerråd vil arbeide for at dette prosjektet kan bli gjennomført innenfor en treårsperiode, med start i 2000. Jeg kan til orientering opplyse at Fiskeridepartementet har mottatt en søknad fra Oslofjorden Fiskarlag om midler til å iverksette umiddelbare undersøkelser angående den prekære ressurssituasjonen i de østre deler av Oslofjorden. Denne saken er nå til behandling i departementet. Dette vil vi imidlertid måtte se i sammenheng med det nordisk finansierte prosjektet.
Erling Brandsnes (Arbeiderpartiet), 2000-12-07:
Husdyrloven får med de foreslåtte endringene i denne saken et utvidet virkeområde. Hovedhensikten er at en skal unngå å produsere næringsmidler som kan medføre en risiko for folkehelsen. Slik sett er lovendringen med på å sikre at norske matvarer skal være trygge matvarer, noe som er en overordnet målsetting for norsk matproduksjon. Loven utvides slik at det kan iverksettes tiltak mot smittestoffer hos dyr som ikke nødvendigvis gjør dyrene syke, men som medfører en risiko for mennesker. Likedan blir loven utvidet for å kunne forhindre at dyr med forekomst av fremmedstoffer i kroppen skal kunne nyttes i produksjon av næringsmidler. Lovforslaget skal også gi hjemmel for å få etablert rutiner for internkontroll i de ulike virksomhetene. Nå er det slik at en stor del av produksjonsenhetene i jordbruket allerede er med i et kvalitetssikringsprogram, og disse vil allerede ha oppfylt de kravene en regner med vil komme som en følge av lovendringen. Igjen understreker dette at næringen selv er svært interessert i å produsere mat med så stor sikkerhet som mulig. Lovendringen gir også hjemmel til å kreve gebyr for tjenester som utføres av eller for det offentlige. Dette kan gjelde en rekke tjenester, bl.a. også veterinærkontroll ved innførsel og utførsel av dyr eller produkter. Ved at en nå kan kreve gebyr, vil det bety store administrative forenklinger, og departementets forslag harmonerer også med utviklingen i EØS-regelverket. § 11 i husdyrloven gir eier rett til erstatning for dyr som pålegges avlivet og for gjennomføring av tiltak for å fjerne mulige smittestoffer. Erstatningene skal fastsettes ved skjønn, og fra i sommer har det blitt praktisert maksimalsatser ved slik erstatning. Loven vil nå åpne for standardsatser, som en regner med vil følge dagens maksimalsatser. Dette systemet vil føre til mindre byråkrati og mindre utgifter, idet skjønn og tvister stort sett vil falle bort. Det er også grunn til å nevne at lovendringer vil føre til at Norge vil oppfylle sine forpliktelser i henhold til EØS-avtalen og WTO-avtalen når erstatning for innførte dyr blir likestilt med den for norskefødte dyr. Komiteens flertall mener det er riktig at innkreving av avgift på fôr ikke bare skal gjelde hund og katt, men også andre selskapsdyr. Avgiftsmidlene skal, som før, finansiere visse helseforebyggende tiltak med hensyn til selskapsdyr, men de skal også kunne benyttes til veterinær vaktordning for slike dyr. Det legges opp til at selskapsdyr skal betjenes både av den ordinære kliniske vakten og av en spesialvakt. Den ordinære kliniske vakten skal på et vis være en primærhelsetjeneste også for kjæle- og sportsdyr. De fleste sykdomssituasjoner vil bli behandlet her. I noen tilfeller vil den lokale vakten ha behov for å ringe spesialistvakten for å få råd, eventuelt for henvisning videre til spesialister. Den Norske Veterinærforening og Dyrehelsetilsynet arbeider med å få en slik spesialistvakt på plass. Dette betyr også at klinikker som skal være med i en spesialistvaktordning, må ha personell og utstyr som er egnet til å ta seg av henviste tilfeller hos selskapsdyr.
Erling Brandsnes (Arbeiderpartiet), 2000-12-07:
Jeg betviler ikke representanten Karin Andersens ekte engasjement i denne saken. Det er et engasjement som vi alle i salen deler, tror jeg. Vi vil hindre at dyresykdommer blir importert utenfra og får fotfeste i Norge. Bare en presisering: Det er ikke slik at eierne ikke får erstatning i dag når importerte dyr blir krevd avlivet. Hvis de er over seks måneder gamle, får de erstatning for dem. Det er den første seksmånedersperioden vi eventuelt snakker om, og som vi er uenige om.
Erling Brandsnes (Arbeiderpartiet), 2000-12-07:
Landbruks-næringen bidrar i dag i liten grad til å finansiere forskning rettet mot næringen. Ved behandling av St.meld. nr. 19 for 1999-2000, Om norsk landbruk og matproduksjon, var komiteen enig om en utvidelse av formålet og avgiftsgrunnlaget for en forskningsavgift. Dette betyr at en vil få en betydelig økning i de ressurser en kan bruke til forskning rettet både mot primærjordbruket og mot næringsmidler. Dette tiltaket må sees i sammenheng med verdiskapingsprogrammet som ble vedtatt ved behandlingen av årets jordbruksoppgjør. Resultatet av dette programmet og den økte forskningen vil kunne bety trygge matvarer av god kvalitet i tillegg til et større mangfold av produkter. Målet er at dette skal sikre en avsetning av og en pris på landbruksprodukter som gagner både primærprodusenten og også næringsmiddelindustrien. Satsen for forskningsavgiften er i dag 0,3 pst. Denne satsen blir tatt ut av loven, men komiteen forutsetter at avgiftssatsen fortsatt skal være på 0,3 pst., slik det for øvrig er beskrevet i proposisjonen.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-12-07:
Fremskrittspartiet slutter seg til merknader og forslag til vedtak inntatt i innstillingen, med ett unntak, og det gjelder hjemmel for å utvide avgiftsgrunnlaget til å omfatte avgift på fôr til andre selskapsdyr enn hund og katt. Vi vil i den forbindelse vise til Fremskrittspartiets merknader i Innst. S. nr. 235 for 1999-2000 angående de veterinære vakttjenester, som ble behandlet i juni i år. Vi gikk da imot at spesialistvakten skulle finansieres gjennom en forhøyet avgift på fôr til selskapsdyr. Det ble også gitt uttrykk for at vi ikke var enig i en utvidelse til nye områder. Når avgiften nå foreslås utvidet, synes den å gå mer og mer over til å bli en fiskalavgift. Prinsippet mener vi bør være at brukeren i større grad betaler for de veterinære tjenester som leveres i denne forbindelse. Vi vil også minne om at Fremskrittspartiet under behandlingen av St.prp. nr 54 for 1999-2000 om bl.a. nye veterinære vaktordninger, la inn et betydelig høyere beløp til dette enn de øvrige partier, og som var i tråd med Veterinærforeningens syn på en tilfredsstillende ordning. Det var hevet over tvil at den økonomiske rammen som ble stilt til disposisjon, hvor gjeldende avløsertjeneste skulle erstattes av tre ulike vaktordninger, ville ligge for lavt i forhold til de mål man ønsket å nå. Med den begrunnelse jeg har nevnt, vil vi derfor gå imot ny § 16 a første ledd. For øvrig vil vi stemme for innstillingen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-07:
SV vil støtte innstillinga, bortsett fra på ett punkt, og det dreier seg om lik erstatning for innførte og norskfødte dyr. Min spådom er at hvis statsråden skulle lagt fram tilsvarende lov i dag, hadde ikke denne paragrafen kommet med. Statsråden har jo sjøl nå gått ut og varslet sterke tiltak for økt smittevern, og EU har gjort det samme. Tidspunktet for å innføre en slik bestemmelse som den vi er invitert til å vedta i dag kunne derfor på en måte ikke vært verre. Det vi gjør, er at vi reduserer den økonomiske risikoen for dem som tar sjanser og risiko på vegne av oss alle ved å importere dyr. Det er i proposisjonen og i innstillinga vist til at EØS-avtalen inneholder forbud mot kvantitative importrestriksjoner eller tiltak med tilsvarende virkning. Det er nok riktig. Men når EU sjøl på en måte er på aldeles desperat leting etter nye virkemidler som kan bedre smittesituasjonen, slik at de kan få litt kontroll over kugalskap og andre ting som gir økt smitterisiko, tviler jeg sterkt på at dette er en paragraf som Norge ville blitt kjørt noe særlig på i den nærmeste framtida. Tvert imot er jeg sikker på at både EU og Norge etter hvert vil komme til at her trenger man strengere regler også på permanent basis, og ikke bare som en slags panikkhandling akkurat når det står på som verst. Det står i proposisjonen at enhver handel internasjonalt eller nasjonalt kan innebære en viss smitterisiko. Erstatning er et viktig virkemiddel i sykdomsbekjempelsen fordi dyreeiere stimuleres til å melde fra ved mistanke om sykdom. Det er også en viktig stimulans sjøl å måtte bære en økonomisk risiko hvis det skulle vise seg at man har importert dyr som har sykdom. SV vil derfor stemme imot at § 11 annet ledd andre og tredje punktum skal oppheves. For øvrig støtter vi innstillinga.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-07:
Statsråden henviste til at det er tillatt å handle med dyr, og at det derfor må være galt at eierne i tilfelle de må slakte ned på grunn av sykdom, må bære kostnadene sjøl. Ja, det er ett prinsipp. Et annet prinsipp er at vi også har et stort ansvar for å få på plass et bedre vern mot smitte når det gjelder både folkehelsen og dyrehelsen. Det oppfatter jeg at statsråden også er svært opptatt av. Så da blir det å overveie behovet for økt likebehandling når det gjelder økonomi, og vårt behov for bedre vern mot smitte. Jeg kunne tenke meg at statsråden burde ha en litt bedre begrunnelse enn at det som prinsipp er galt at den som importerer en tillatt vare, må bære kostnadene ved f.eks. at det hefter et eller annet ved den som gjør at man er nødt til å destruere den, enten det nå er et dyr eller det er en annen vare. Det er vanskelig å få fatt i hva det skal være i det prinsippet som skal stå over det store og nødvendige behovet vi har nå for å sikre oss bedre mot den smitten som vi alle vet følger med økt handel med dyr over landegrensene.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-07:
Prinsippene i denne saken er viktige. Og her er det ikke et spørsmål om man «liker eller ikke liker». Det spørsmålet som man først må ta hensyn til, er om dette skal være tillatt eller ikke. Det forstår jeg at både EU og den norske regjeringen nå vurderer ut fra den smittesituasjonen som er. Og det andre er om vi skal ha en politikk som hemmer eller fremmer noe som vi vet øker risikoen. I den situasjonen vi er i nå, er det viktig for oss ikke å gå inn for tiltak som fremmer noe som vi vet øker smitterisikoen. Det er vi svært opptatt av. For øvrig er jeg litt forundret over at Senterpartiet ikke er mer engasjert i denne saken når de hadde et slikt engasjement mot veterinæravtalen. Dette dreier seg om akkurat den samme politikken.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2000-12-07:
Bare helt kort fra min side: La meg understreke at prinsippet knyttet til import av levende dyr for det første er at vi til enhver tid skal overvåke dyrehelsesituasjonen i Europa, som er det nærliggende området å importere fra. Det er klart at hvis vi blir klar over spesielle forhold i et land som gjør at vi frykter for dyrehelsen i tilfelle import, vil det bli iverksatt sikkerhetstiltak fra norsk side som gjør at import ikke blir tillatt. Hvis slike forhold ikke foreligger, er import tillatt. Men det er ikke dermed slik å forstå at en import kan skje uten kontroll. Selv om en nå har lagt om kontrollsystemet, er det jo slik at ved import av levende dyr er det et helt spesielt regime som iverksettes, med kontroll fra både veterinær i avsenderland og veterinær i mottakerland. Så vil det gå en periode før dyret blir erklært som friskt eller i verste fall det motsatte. Og det er ut fra det prinsippet en ser at en har foretatt en lovlig import, en har gjennomgått importregelverket slik som det skal gjøres. En står da overfor et dyr som har kommet inn i Norge på lovlig måte, som er godkjent av veterinær både her og i avsenderlandet. Da er utgangspunktet vårt at i så fall bør dyreeierne likebehandles. Så kunne vi selvfølgelig ha sagt at vi liker så dårlig at det importeres dyr at vi nærmest vil bruke økonomiske virkemidler for på den måten å hindre at det skjer. Til det er å si at handel mellom land ikke kan styres av hvorvidt en til enhver tid liker eller ikke liker det som skjer. Vi må nok ha noen klarere retningslinjer enn som så. Derfor må vi forholde oss til spørsmål knyttet til import eller ikke import av levende dyr på samme måte som EU når de av og til har planer om f.eks. å komme med forbudstiltak i forhold til import av norsk laks. En må forholde seg til det samme regelverket og de samme strenge krav til faglig dokumentasjon. Og det er vel ikke minst en liten nasjon som Norge svært avhengig av, at en har klare kjøreregler på dette området.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2000-05-11:
Det er en nesten enstemmig komite som i dag anbefaler utbygging og drift av Ringhorne, slik det fremkommer i St.prp. nr. 36 for 1999-2000. Proposisjonen viser til at Esso Norge AS den 8. november 1999 søkte om godkjennelse av plan for utbygging og drift av Ringhorne, som består av ni større og mindre oljeakkumulasjoner i Balderområdet. I proposisjonen er det grundig redegjort for hovedtrekkene i planen for både utbygging og drift samt konsekvensanalyser for næringsvirksomhet og allmenne interesser. Produksjonen fra Ringhorne vil etter planen starte opp i 2001 og antas å vare fram til år 2027. Komiteens mindretall, bestående av Sosialistisk Venstreparti, påpeker i sine merknader at proposisjonen bør sendes tilbake til Regjeringen, begrunnet i en pågående rettssak mellom Esso Norge AS og Smedvig-gruppen. Jeg kan imidlertid ikke se at dette har relevans for selve saken og tar det også for gitt at departementet på en grundig måte har vurdert dette i forberedelsen av saken. Flertallet har også merket seg at det for behandlingen av CO2 og NOx vil bli benyttet de beste teknologiske løsninger innen en forsvarlig økonomisk ramme, og at det vil bli tilrettelagt for at kraftgeneratorene tilpasses til lav-NOx-teknologi så snart det er tilgjengelig. Komiteen viser også til at utbyggingen av Ringhorne utgjør en samlet investering på opp til 8,14 milliarder kr med en samfunnsøkonomisk lønnsomhetsanalyse på nåverdi 2,8 milliarder kr. Dette gjør at Ringhorne vil være robust økonomisk også i forhold til perioder med lav oljepris. Jeg føler som saksordfører ikke behov for å si mer i denne sak. Det er en sak som det er relativt stor enighet om i komiteen, og jeg vil derfor anbefale innstillingen til St.prp. 36, slik den i dag foreligger.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2000-05-11:
Norsk og internasjonal petroleumsvirksomhet er under rask forandring. Det utfordrer også norsk olje- og gassektor til nødvendige omstillinger og tilpasninger som til enhver tid kan ivareta både selskapenes og landets interesser på beste måte. I henhold til St.meld. nr. 37 for 1998-1999, som kom under den forrige regjering, fremkommer det at det er iverksatt en vurdering av statens engasjement i petroleumsvirksomheten. I den ligger det også en vurdering av statens direkte økonomiske engasjement og Statoils fremtidige rolle og organisering. Komiteen understreker at statens engasjement innenfor petroleumsvirksomheten innebærer store økonomiske verdier. Det er derfor nødvendig at engasjementet organiseres på en slik måte at langsiktig forvaltning til beste for samfunnet kan sikres. Komiteens flertall understreker i innstillingen at saken vil bli lagt fram for Stortinget i sin helhet gjennom en egen melding, forhåpentligvis innen utgangen av vårsesjonen 2000. Med bakgrunn i de utredninger som er foretatt, sakens kompleksitet samt de store verdier dette representerer, mener flertallet at saken om delprivatisering og børsnotering av Statoil bør behandles i sammenheng med den varslede petroleumsmelding. Som sakens ordfører anbefaler jeg derfor at denne saken ikke realitetsbehandles i dagens møte, men at vi altså venter til Regjeringen kommer til Stortinget med den varslede meldingen. Jeg skal ikke ta mer av Tingets tid i kveld, men tar opp flertallets forslag til vedtak om at Dokument nr. 8:52 om delprivatisering av Statoil, vedlegges protokollen, samtidig som jeg anmoder de øvrige forslagsstillerne om å vurdere å gjøre sine forslag om til oversendelsesforslag, til tross for den utålmodighet som jeg vet at både Høyre og Fremskrittspartiet har i denne saken, og som sannsynligvis vil komme til uttrykk senere, etter mitt innlegg.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2000-05-11:
Situasjonen i Nordvest-Russland er svært alvorlig. Over flere tiår har det bygd seg opp et enormt miljøproblem i området, som også innebærer en sikkerhetsmessig risiko for hele regionen, inklusiv Norge generelt og vår nordligste landsdel spesielt. Det har opp gjennom årene vært tatt en rekke internasjonale initiativ for å redusere de betydelige miljømessige og sikkerhetsmessige utfordringene som preger denne delen av Russland. Også Norge har bidratt stort i denne sammenheng, og det har vært tverrpolitisk enighet om at Norge må være med og ta ansvar for den situasjonen som truer hele nordområdene. Energi- og miljøkomiteen har ved selvsyn fått bekreftet alvoret i situasjonen. Ved sin rundreise i Russlands nordvestlige områder for en stund tilbake fikk komiteen anledning til å besøke både nikkelverket og opplagringsplassene for utrangerte atomubåter og radioaktivt avfall. Inntrykkene fra den reisen skremmer og bekrefter nødvendigheten av økt innsats, både fra Norge og fra det internasjonale samfunn, for å redusere den miljø- og sikkerhetsrisiko som er knyttet til hele dette området. Nordvest-Russlands enorme problemer gjenspeiler seg også i forhold til befolkningens helsemessige situasjon. Tall viser at gjennomsnittlig levealder for menn i dette området ligger på bare ca. 50 år, og det er liten grunn til å tvile på at det er en klar sammenheng mellom befolkningens generelle helsetilstand og områdets store miljøskader. Norge har selvsagt også en egeninteresse av økt fokusering og innsats på dette området. Befolkningen i våre nordlige landsdeler føler en berettiget bekymring for situasjonen, bl.a. knyttet til konsekvenser ved eventuelle atomulykker og også andre trusler knyttet til miljøet generelt. Som det fremgår av representanten Sanners interpellasjon, ble det for mer enn ti år siden tatt et viktig initiativ av daværende regjering Syse for å avhjelpe problemene knyttet til smelteverkene i Nikel. Det ble satt av betydelige summer øremerket for innsats mot disse verkene. Også senere regjeringer, inklusiv sentrumsregjeringen, har hatt betydelig fokusering på problemene i nordområdene. Likevel, en vesentlig del av de bevilgede midlene er ikke benyttet. Det er utilfredsstillende, selv om det må sies at også hindringer fra russiske myndigheters side er en sterkt medvirkende årsak til dette. Interpellanten Jan Tore Sanner retter en berettiget anmodning til statsråden om at hun følger opp dette som et prioritert satsingsområde, bl.a. under henvisning til en nesten samlet komites åpning for bruk av midlene på andre viktige miljøtiltak på Kolahalvøya. Kristelig Folkeparti slutter seg til en slik anmodning og ber statsråden intensivere og følge opp innsatsen for å redusere miljøproblemene i Nordvest- Russland.
Aud Blattmann (Arbeiderpartiet), 2000-05-11:
Saksordføreren har redegjort for realitetene i saken på en utmerket måte, og jeg er redd en kan oppfattes som møteplager når en tar ordet i en sak som det er så godt som enstemmig tilslutning til. Jeg vil allikevel knytte noen få kommentarer til St.prp. nr. 36 og innstillingen. Prosjektet er, som saksordføreren sa, lønnsomt og ifølge departementet tilstrekkelig robust overfor både lave oljepriser og økte kostnader. Utbyggingen av Ringhorne betyr arbeidsplasser i en bransje som i dag står så godt som uten oppdrag. Allikevel, det som slår meg, er hvor stor vekt det i dag legges på de miljømessige sidene av utbyggingen på sokkelen – både i proposisjonen og i innstillingen. Det er bra. Den sterke fokuseringen på de miljømessige sidene ved norsk olje- og gassproduksjon har uten tvil ført til at vi har en petroleumssektor som er absolutt i forkant på dette området. Dette er et resultat både av at myndighetene i høy grad har inkludert miljøhensyn i sektorens rammebetingelser, og av industriens store satsing på området. I innstillingen til oljemeldingen som ble behandlet i Stortinget sist vår, sier komiteens flertall at det må være et mål å forene Norges rolle som energinasjon med å være et foregangsland i miljøspørsmål. Komiteens flertall understreket at petroleumsindustrien må være med på å ta ansvar for at Norge oppfyller sine internasjonale klimaforpliktelser. Men utålmodigheten med å få ytterligere miljøforbedringer må ikke få overskygge det faktum at norsk sokkelvirksomhet miljømessig er i verdenstoppen som et resultat av myndighetenes miljøkrav og virkemidler, og fordi virksomheten drives av selskaper som stiller egne og strenge krav. Petroleumsindustrien selv har vært aktiv for å begrense miljøeffektene av aktiviteten. Det betyr ikke at det ikke fortsatt vil finnes muligheter til ytterligere forbedringer. Vi må stadig søke forbedringer. Det jeg ønsker å understreke her, som i mange andre saker, er: Med klare krav og rammer til næringen blir veien til mens vi går.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-11:
Oljeprisen er høg, og oljeselskapa har til salt i grauten – og vel så det. Stortingsfleirtalet vedtok nyleg å setta ned CO2-avgifta, og dermed blei eit viktig miljøincitament svekt, noko som betyr at lønnsemda i f.eks. bygging av gasskraftverk som skil ut og deponerer CO2, blei meir tvilsam. I ei tid då klimaproblema er aukande, er det derfor synd at alle partia unntatt SV godtar bygging av ordinære gasskraftverk. Totalutsleppa frå plattforma vil nå kunna bli 70 000 tonn CO2 pr. år totalt, men desse kunne altså blitt mykje mindre om ein valde ei såkalla CO2-fri løysing. At klimautsleppskameratane i Framstegspartiet, Høgre og Arbeidarparitet ikkje bekymrar seg for dette, er nå ein ting, men at sentrumskameratane som ønskjer å framstilla seg som modernistane i gasskraftdebatten, òg trekker inn årene, er meir forunderleg. Løysinga er sjølvsagt, som SV foreslår, at ein gjer ei ny vurdering av kraftforsyningsproblemet. Dersom ein gjer dette raskt, samtidig som ein hevar CO2-avgifta, vil ein kunna få denne saka behandla før sommarferien, nettopp for å sikra det som var viktig i gasskraftdebatten, nemleg å utvikla teknologi for CO2-fri gasskraft. Det er òg viktig å presisera at dersom ein gjer dette raskt, kan ein altså klara det før sommaren. Då tar ein klimatrusselen på alvor. Petroleumsskattelovgjevinga er under revisjon – og det trengst. Det er behov for å få effektivisert systemet, slik at fellesskapet kjem betre ut. Det er etter SVs oppfatning urimeleg at store, kapitalsterke, multinasjonale selskap skal kunna gå til sak mot mindre selskap, og på den måten bl.a. trua arbeidsplassane, for så i neste omgang å kunna senda 78 pst. av rekninga tilbake til det norske folket. Dette må det ryddast opp i i samband med det nye skatteregimet. Men det burde òg ut frå samfunnsmessige vurderingar kunna vera mogleg for norske myndigheiter å pressa fram forlik i saker som truar inntekter, verksemder og arbeidsplassar. SV ønskjer saka send tilbake til Regjeringa, og eg tar hermed opp forslaget om dette.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-11:
Han ber om eit kort innlegg.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-11:
Venstres innlegg gjev grunnlag for at SV må presisera ein del ting. Det SV legg vekt på, er nemleg det faktum at Venstre saman med stortingsfleirtalet sette ned CO2-avgifta og dermed tok vekk eit viktig incitament for nettopp å få i gang dei såkalla CO2-frie gasskraftverka. Det har industrien sjølv sagt. Hadde det vore høgare CO2-avgift, hadde det vore lettare å skapa lønnsemd for den nye teknologien. Det er sjølvsagt òg Venstre klar over, men det lar dei vera å seia. Det er riktig som Venstre seier, at SV irriterer seg stort over at store, multinasjonale selskap tar seg til rette på den måten dei gjer, og meiner at norske myndigheiter bør kunna spela ei rolle for å pressa fram forlik når det dreier seg om arbeidsplassar, sysselsetting og store inntekter.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-11:
Statsråden refererte til SV på slutten av innlegget sitt, som gjer det nødvendig for meg å presisera SV sitt standpunkt. I heile debatten då stortingsfleirtalet gjekk inn for å senka miljøavgifta på sokkelen og lét seg pressa til det av m.a. oljeindustrien, hadde SV det same standpunktet. Grunnlaget var nettopp at dersom ein har ei høg CO2-avgift, kan ein få ei teknologiutvikling òg på miljøområdet, og det er viktig for SV å få fram. Då stortingsfleirtalet lét seg pressa, var oljeprisen relativt låg. Nå ligg oljeprisen på eit nivå som er utruleg høgt, og då hadde det ikkje vore problematisk å ha ei høgare CO2-avgift. Men den burde aldri vore redusert.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-11:
Det har kome ein del tvitydige signal frå ulike parti. Blant anna har det kome ulike signal frå fylkespartia i Arbeidarpartiet, og det har òg vore ulike signal frå senterpartihald. Det gjer det nødvendig for Stortinget å vera presis i sine formuleringar til statsråden om det Stortinget ventar tilbake. Derfor tar SV opp sitt forslag om å avvisa heile saka, ikkje minst ut frå demokratiets spelereglar. Arbeidarpartiet sin tidlegare statsminister og statsministerkandidat skreiv noko veldig fornuftig den 3. januar i år: «Det er for tidlig å konkludere i denne saken, men vårt utgangspunkt må være at olje- og gassressursene tilhører hele folket. Med bakgrunn i hva et flertall av Stortingsrepresentantene gikk til valg på i 1997, er det vanskelig å tenke seg at en dramatisk omlegging av olje- og gasspolitikken kan skje før valget i 2001.» Dette er etter SV si oppfatning veldig fornuftig. Det er nettopp viktig ut frå det å halda ved lag veljarane sin tillit. I 1997 kunne veljarane lesa ikkje berre i SV sitt program, men i Arbeidarpartiet sitt program og i Senterpartiet sitt program at privatisering av statleg eigarskap i petroleumsverksemda ikkje kom på tale. Då ville det vera eit tillitsbrot frå dei same partia si side om dei skulle vera med i eit fleirtal som vedtok noko slikt, som dei altså ikkje gjekk til val på. Ja, til og med sentrumspartia, då dei skulle legga fram politikken sin i Voksenåserklæringa, var veldig klare på at Statoil framleis må vera ei heileigd statleg selskap. Det står i Voksenåserklæringa. Nå er det visst ting på gang der òg. Det er på denne bakgrunn bekymringsfullt når ikkje alle parti – eg gjer sjølvsagt unntak for Høgre og Framstegspartiet – kontant kan avvisa eit forslag om privatisering og børsnotering. Det er dessutan etter SV si oppfatning å halda veljarane for narr. Då må ikkje parti her i huset undra seg over at valdeltakinga går ned – så lenge ein ikkje kan stola på det partia går til val på. I denne saka kan ikkje mindretalsregjeringa til Arbeidarpartiet seia at dei er nøydde til å finna fleirtalsløysingar. Dersom ein berre tar utgangspunkt i partia sine program, det dei gjekk til val på, også Arbeidarpartiet, er det eit fleirtal for å la den saka liggja til etter valet i 2001. Det er SV si sterke tilråding til statsråden i samband med den komande eigarskapsdebatten. Olje- og gassførekomstane er eigedomen til det norske folk, og denne eigedomsretten og inntektsmoglegheita blir sjølvsagt svekt om private aksjonærar skal tildelast sin del av overskotet. SV vil altså ikkje opna for endringar av forvaltninga, og det burde vera sjølvsagt for alle som har lova veljarane sine ikkje å privatisera, å avvisa dette forslaget. Så lenge forslaget ligg føre, er det viktig for oss og for stortingsfleirtalet å gje beskjed til den sitjande regjeringa at Jagland sin bodskap er i tråd med det stortingsfleirtalet ønskjer seg, det er å følgja demokratiet sine spelereglar. Fleire enn Jagland og SV burde vera opptatt av nettopp det.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-11:
Nå kan det vera at miljøvernministeren har så mykje arbeid med å rekna på klimautsleppa på desse komande gasskraftverka at ho ikkje har tid til å tenkja på noko anna. Eg må seia at det verkar veldig defensivt det som har kome i denne viktige saka, der me har fått lite til. Høgre og SV har måtta ta opp denne saka stadig vekk og prøvd å vera pådrivar i forhold til ulike regjeringar, men har ikkje hatt særleg suksess som pådrivar heller, i og med at resultata er så få som dei er. Likevel vil eg gje honnør til Høgre, som igjen tek opp denne saka med utgangspunkt i at nå må me få til meir konkrete ting, få resultat. Og det er det miljøvernministerens ansvar å få til. Arbeidet med å rydda opp i miljøproblema i Nordvest-Russland er avhengig av eit godt samarbeid, sjølvsagt, med styresmaktene i Moskva, men ikkje minst eit godt samarbeid med lokale styresmakter og f.eks. lokale næringsdrivande. Ein kan spørja om ein ikkje skal satsa meir på det lokale kontaktnettet, og om ikkje det kan auka moglegheitene for at resultata kan bli betre. I denne samanhengen kan det verka som om nikkelverket skal fasast ut – i det minste er utsleppa derfrå reduserte i det siste. Då kan det vera ei dårleg sak å investera monalege midlar i eit anlegg der, og eg trur at representanten Sanner er inne på noko når han seier at ein heller bør investera i eit svovelreinseanlegg i Moncegorsk. Lokalbefolkninga – i Noreg – i våre nordområde er opptekne av å ta vare på den gode kontakten med naboane i aust. Det er derfor stor skepsis, som miljøvernministeren skal vera klar over, til den opptrappinga som finn stad innanfor militær etterretning, nå sist ved etableringa av ein ny radar – Globus II. Norske styresmakter må ikkje nå, dryge ti år etter murens fall, rota seg borti noko og vera med og etablera radarsystem for amerikanske interesser. Det kan svekka arbeidet med å rydda opp i Nordvest-Russland. SV forventar at Regjeringa forserer arbeidet som kan medverka til miljøopprydding, så vel når det gjeld svovelutslepp som dei mange alvorlege radioaktive forureiningskjelder som finst i området. Som fleire har vore inne på, har komiteen sjølv vore i området, og den kunnskapen – og det kontaktnettet – som den tidlegare komiteleiaren Stoltenberg har om området, gjer at SV har håp om at det kan bli slik fortgang i miljøoppryddinga som området treng. Men då må miljøvernministeren gå meir offensivt til verks enn ho gjorde i dag.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2000-05-11:
Venstre slutter seg til flertallet og mener dette er en relativt kurant sak. Det er et robust prosjekt, det er lagt stor vekt på miljøet, og det vil gi et viktig bidrag til arbeidsplassutviklingen knyttet til verftsindustrien. Representanten Langelands innlegg kan gi grunnlag for visse refleksjoner. Langeland viste til at det i forbindelse med Ringhorne skal være energiproduksjon med gass, og at han ønsker å utsette dette til det foreligger muligheter for å kunne gjøre denne produksjonen med såkalt CO2-frie gasskraftverk. Det kunne være nærliggende å spørre om SV ønsker å utsette alle utbyggingsprosjekter i Nordsjøen der det er slik produksjon, til den nye teknologien er tilgjengelig. Langeland sa at en utsettelse kunne kombineres med å få en avgjørelse før sommeren. Det trodde jeg var en forsnakkelse, men det ble gjentatt. Det er helt åpenbart at en utsettelse, slik SV ønsker, vil bety at dette prosjektet blir utsatt over lang tid. For øvrig har jeg notert at SV i media opprinnelig begrunnet sitt engasjement i denne saken med den uavklarte rettssaken mellom Esso og Smedvig-gruppen. Senere har han frisert standpunktet med å hive på en miljøbegrunnelse, og jeg synes ikke at den ble vesentlig forbedret gjennom det innlegget Langeland hadde i dag.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2000-05-11:
Jeg syns dette har vært en viktig debatt, fordi den viser at det er tverrpolitisk vilje til å fortsette et sterkt engasjement for å bidra til å løse miljøproblemene i Nordvest-Russland. Dessuten har debatten avklart at i denne type spørsmål er det ingen enkle forklaringer på hvorfor en ikke lykkes med å nå de mål en har hatt ambisjoner om. Det tredje som er viktig ved denne debatten, er at den kan gi innspill som er av verdi når en skal forme veien videre. Jeg tror det er det som må være i fokus i denne type debatt – ikke å se på hvem som har skylden for at en ikke har kommet så langt som en håpet, men sammen bidra til å komme videre mot det målet vi har satt oss. Jan Tore Sanner har rett i at Norge som naboland har et særlig ansvar når det gjelder å bidra å til å løse Russlands miljøproblemer. Jeg syns det svaret statsråden gav, på en god måte viser at denne viljen har vært til stede på hele 1990-tallet, og at den har blitt fulgt opp med et engasjement. Like fullt er det et paradoks at bortimot 300 mill. kr som ble bevilget for å redusere svovelutslippene, står ubrukt ti år etter at de ble bevilget. Det har imidlertid ikke stått på den politiske viljen i Norge, og jeg syns svaret illustrerte at mye av forklaringen på at en ikke har lyktes, ligger på russisk side. Bevilgningene har vært rettet inn mot utslippene av svovel i Nikel. Det er grunn til å sette spørsmålstegn ved om dette er det rette prosjektet å satse på i tiden framover. Jeg er av samme oppfatning som Jan Tore Sanner. Det må iallfall settes en frist som er av en slik karakter at en får en avklaring på dette, og eventuelt tar det som et utgangspunkt for å foreta et nytt valg av hva som blir satsingsområdet. Det fins mange alternativer med hensyn til å bruke de midlene som Norge har bevilget, og som jeg forventer en vil bevilge også kommende år. Det er andre deler av nikkelindustrien som absolutt har behov for medvirkning slik at en kan få redusert utslippene. Det er også store oppgaver som ligger uløste når det gjelder atomsikkerhet, og det er behov for et tett og godt samarbeid mellom Norge og Russland på dette området. Det er også behov for kompetanseutviklingsprogrammer for industri og forvaltning osv. Jeg vil understreke Venstres sterke, klare ønske om å bidra til at dette blir en prioritert oppgave. Venstre vil også bidra til at det kan stilles nye midler til disposisjon for prosjekter som kan medvirke til en miljøoffensiv i nord.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-11:
Eg trur det er rett å presisera at Noreg har verdas høgaste CO2-avgift når det gjeld oljeutvinning. Så det er ingen – iallfall ikkje det partiet eg representerer – som meiner at ein ikkje skal ha prising av miljøkostnadene ved denne næringa. Men det som er heilt sikkert, er at dersom me ikkje hadde gjort dei endringane som me gjorde i fjor, hadde det ikkje blitt utvikling av ny og meir miljøvennleg teknologi. Då hadde det blitt nedlegging, og det hadde blitt reduksjon i dei teknologiske miljøa me har på dette området. Sjølv om eg deler Langeland sitt syn, at ein skal ha prising av miljøkostnadene, må me likevel finna ein balanse som gjer at ein kan halda oppe miljøet og òg halda oppe aktiviteten. Eg er altså – for å gjenta det – svært redd for at dersom me ikkje hadde gjort dei endringane som me gjorde i fjor vår, hadde me ikkje hatt denne saka og heller ikkje hatt dei sakene som eg har oversendt, og som no ligg i komiteen. Me er nøydde til å finna ein balanse her, elles blir det iallfall inga utvikling av ny teknologi.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2000-05-11:
Jeg vil først gi uttrykk for at jeg deler den utålmodigheten som representanten Vaksdal har gitt uttrykk for. Også vi i Høyre har måttet tåle mye kritikk for vår utålmodighet når det gjelder Statoil-saken. Vi har ved flere anledninger ønsket å få satt delprivatiseringsspørsmålet på dagsordenen, men har da blitt møtt med at nå kommer det snart en melding som skal drøfte dette spørsmålet, og derfor er det helt unødvendig for Høyre å mase for mye. Vi har allikevel nå registrert at etter regjeringsskiftet har den nye energiministeren speedet opp, og vi er nå blitt lovet at vi både skal få fremlagt en stortingsmelding som drøfter rammebetingelsene for petroleumsnæringen, og en proposisjon som tar opp spørsmålet om Statoil og behandlingen av SDØE. Jeg har ikke til hensikt å gjøre dette til den store Statoil-debatten. Når jeg likevel tar ordet, er det fordi Høyre i innstillingen har fremsatt et forslag hvor vi ber Regjeringen legge til rette for delprivatisering og børsnotering av Statoil. Jeg vil gjerne understreke dette poenget med børsnotering. Høyre har registrert at Arbeiderpartiets landsstyre har åpnet opp for at Statoil skal kunne inngå et strategisk partnerskap med et annet selskap og på den måten få inn privat kapital i Statoil. For Høyre er det vesentlig at man åpner for en børsnotering. Jeg mener at det vil være en gal vei å gå å utelukke det norske folk fra å kunne bli aksjonær i Norges største oljeselskap. Jeg vil også minne om at en av de viktigste begrunnelsene fra Statoils styre for en delprivatisering var børsnotering, slik at man får den daglige tilbakemelding og prøving på børsen slik som konkurrentene får. Jeg har imidlertid registrert at man også fra ledende hold i Arbeiderpartiet i hvert fall ikke har utelukket en børsnotering som del av et bredt oljepolitisk kompromiss. Jeg har registret at flere andre partier også har gjort det, og derfor ser ikke vi noe behov for å fremprovosere en votering i dag om børsnoteringsspørsmålet. Jeg vil derfor opplyse om at Høyres forslag gjøres om til et oversendelsesforslag, slik at det kan tas med i Regjeringens videre drøftelser og også i de drøftelsene som Stortinget til høsten skal ta fatt på. Når Høyre ikke kan stemme for Fremskrittspartiets forslag, er ikke det fordi vi er uenig i mange av elementene i det, men vi mener det vil være galt allerede nå å fastsette i prosent hvor mye som skal legges ut for salg, hvor mye som skal gjøres til folkeaksjer osv. Jeg ville derfor synes det hadde vært klokt om også Fremskrittspartiets forslag hadde blitt oversendt, slik at det også kunne inngå i den store vurderingen som vi nå skal ta fatt på. Hvis Fremskrittspartiet allikevel ønsker at det voteres over forslaget, vil Høyre som sagt stemme mot, mens vi oversender vårt eget.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2000-05-11:
Jeg registrerer at statsråden sier at arbeidet har hatt høy prioritet. Prioriteten har åpenbart ikke vært høy nok. Jeg synes den er lite tilfredsstillende den forklaringen som er gitt på at 270 mill. av 300 mill. kr fortsatt står ubenyttet etter ti år. Det bekrefter at det i denne saken har vært lettere å finne gode forklaringer enn å finne gode løsninger. Jeg er også litt overrasket over statsrådens defensive holdning. Jeg hadde forventet at statsråden benyttet denne anledningen til å presentere en mer offensiv strategi og kanskje markere et linjeskifte i forhold til den foregående regjering, som har hatt fokus på mange områder i miljøpolitikken, men som har hatt en for svak fokusering på problemene i Nordvest-Russland. Jeg registrerer at man fortsatt vil holde muligheten åpen for investeringer på nikkelverket. Etter den informasjonen jeg har fått, setter konsernledelsen spørsmålstegn ved om verket vil overleve, og da synes det for meg underlig at man fortsatt vil prioritere dette prosjektet. Stortinget har som sagt åpnet for en mulig omdisponering av midlene, og jeg vil spørre statsråden om man nå er villig til å sette en frist for bruken av disse midlene før man eventuelt tar til orde for en omprioritering. Jeg vil også spørre statsråden om hvilket ambisjonsnivå den nye Regjeringen har når det gjelder Norges bidrag til å være en deltaker i å løse miljøproblemene i Nordvest-Russland. Hvilke initiativ vil man ta i forhold til EU for å få EU til å trappe opp sitt engasjement, og hvilken rolle ser man for seg at Norge kan spille i den sammenheng? Som sagt, jeg er litt overrasket over at statsråden ikke benytter denne anledningen til å markere et linjeskifte og markere at den nye Regjeringen setter miljøproblemene i Nordvest-Russland høyere på prioriteringslisten, at man er mer opptatt av å presentere gode forklaringer enn å legge de gode løsningene på bordet.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2000-05-11:
La meg først si at flere innlegg både fra Arbeiderpartiet, sentrumspartiene og SV viser at det er bred oppslutning i Stortinget om en politikk som prioriterer miljøopprydding i Nordvest-Russland. Det er jeg glad for, det er positivt, og det bør følges opp i det videre arbeidet vi skal gjøre i Stortinget til høsten. Jeg registrerer at statsråden fortsatt ønsker å prioritere smelteverket i Nikel. Da er det to spørsmål som må besvares. Det ene er: Vil smelteverket i Nikel bli faset ut, eller vil det ikke? Det andre spørsmålet er om det er vilje til å få realisert dette prosjektet på russisk side. Jeg forventer ikke noe svar på disse to spørsmålene nå, men jeg minner om at det, som sagt, har gått ti år siden disse midlene ble øremerket. Fortsatt står de to spørsmålene ubesvart, og jeg synes kanskje det er på tide at man setter en frist. Jeg registrerer ellers at representanten Kjell Engebretsen mener at interpellasjonen kan snevre inn en viktig debatt. Jeg kan for så vidt være enig i at det ikke hadde vært noe problem om disse 300 mill. stod ubenyttet, dersom man for øvrig kunne vise til gode resultater, dersom man for øvrig kunne vise til en stor innsats, en offensiv holdning fra norsk side når det gjelder demokratiutvikling, når det gjelder miljøsatsing og når det gjelder næringsutvikling. Jeg kan være enig med flere representanter, bl.a. Dale, i at det gjøres mye. Men spørsmålet er: Gjøres det nok? Er ikke dette et område hvor vi bør øke innsatsen, hvor vi bør ha et høyere ambisjonsnivå? Spørsmålet er ikke om vi kan, spørsmålet er om vi ikke bør ha en økt innsats. Dette dreier seg om vår sikkerhet i nord, og vår sikkerhet i nord avgjøres av at vi får til en positiv og demokratisk utvikling, at markedsøkonomien fungerer bedre, at vi bl.a. bidrar til næringsutvikling, og at vi bidrar på miljøfronten. Helt til slutt: Da jeg hørte Fremskrittspartiets innlegg, trodde jeg et øyeblikk at Frederic Hauge og Oddekalv hadde klart å overbevise Fremskrittspartiets representanter på landsmøtet i Indre Hordaland sist helg, men da jeg hørte avslutningen, forstod jeg at det ikke var så veldig mye som satt igjen fire dager etter.