trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2016-05-11:
Jeg vil takke representanten for et godt og viktig spørsmål. Kommunale barnevernstjenester har alltid plikt til å undersøke barns behov før valg av tiltak. I denne første fasen, hvor barns behov undersøkes og kartlegges, forutsetter jeg at barnevernet samarbeider med andre etater med relevant spesialistkompetanse der dette er nødvendig. Dette vil svært ofte gjelde kompetanse fra helsevesenet, både fra primær- og spesialisthelsetjenesten. Forskning fra NOVA 2011 viser at ansatte i barnevernet opplever det som utfordrende å vurdere omsorgsevnen til foreldre som har barn med en funksjonsnedsettelse, og som til tider har svært store omsorgsbehov. Foreldre kan ha svært gode omsorgsevner, men oppleve at de ikke strekker til fordi de ikke får god nok hjelp fra det offentlige til å håndtere sine særlig krevende omsorgsoppgaver. Andre foreldre vil av ulike årsaker ikke ha tilstrekkelig omsorgsevne til å ivareta sine barns behov. Ansatte i barnevernet opplever at det kan være vanskelig å skille disse ytterpunktene fra hverandre, og at det er særlig krevende å forholde seg til saker som ligger i gråsonen mellom disse. Jeg har gitt direktoratet, Bufdir, i oppdrag å utrede et kvalitetssystem som gir tydelige føringer både for barnevernets gjennomføring av undersøkelser, valg av tiltak og oppfølging av disse. Bufdir har også fått i oppdrag å utrede barnevernstjenestenes kompetansebehov. Videre har Bufdir laget en nettressurs om barnevernets arbeid med barn med funksjonsnedsettelser. Hovedmålet med denne informasjonen er å gi hjelp til å kunne skille mellom symptomer på omsorgssvikt og funksjonsnedsettelse. Nettressursen har overskriften «Omsorgssvikt eller funksjonsnedsettelse?» Direktoratet vil også, i samarbeid med Helsedirektoratet, lage en digital veileder om barn og unge med nedsatt funksjonsevne i barnevernet. Veilederen, som er rettet både mot barneverns- og helsesektoren, er planlagt ferdigstilt i 2017. Det er også i Rutinehåndbok for kommunenes arbeid med fosterhjem gitt veiledning om hvordan barnevernstjenestene skal legge grunnlag for god omsorg for fosterbarn med funksjonsnedsettelser. Stortingsmeldingen «Trygghet og omsorg – Fosterhjem til barns beste», som ligger til behandling her i Stortinget nå, omhandler bl.a. rekruttering av hjem til barn med funksjonsnedsettelser. Her understreker vi at fosterforeldre for barn med funksjonsnedsettelser har et særlig behov for tett oppfølging, slik at de kan bli gode og stabile fosterhjem. Vi peker også på at det er behov for retningslinjer for forsterkningstiltak, med en særskilt omtale av støttetiltak, for å sikre større likhet og forutsigbarhet i rammevilkårene til fosterhjem som har omsorg for barn med funksjonsnedsettelser. Avslutningsvis vil jeg si meg enig med spørsmålsstilleren i viktigheten av at barnevernets utredninger holder en høy faglig standard. Feil vurderinger i denne fasen vet vi kan få alvorlige konsekvenser for det enkelte barn, og jeg har lyst til å understreke viktigheten av at barnevernet har gode samarbeidsrutiner med andre etater som er viktige i dette arbeidet.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2016-05-11:
Det er viktig, uten at jeg kan gå inn i den enkelte sak, at foreldre som trenger hjelp fra barnevernet, og også fosterforeldre, som tar på seg et utrolig viktig arbeid, blir møtt med respekt og får den oppfølgingen og veiledningen de har krav på, for å gi barna de har et ansvar for, trygge, gode hjem. Vi ser dessverre at de i enkelte kommuner ikke er flinke nok til den oppfølgingen og veiledningen som faktisk er et kommunalt ansvar å utføre. Derfor ligger det også i fosterhjemsmeldingen som ligger til behandling nå, mye tydeligere og klarere retningslinjer for kommunene, der vi nå skal lage faglige anbefalinger om hvordan kommunene skal følge opp den enkelte fosterfamilie, slik at de kan gi barna stabile, gode hjem. Det er viktig å understreke at dette arbeidet foregår ute i kommunene, og det er viktig at kommunene og kommunepolitikerne setter barnevern på dagsordenen og påser at barnevernet i deres kommune følger den plikten ifølge loven som de skal gjøre i barnevernssakene i kommunen.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2016-05-11:
Barns rett til å medvirke i sin sak og til å bli hørt er blitt styrket av et enstemmig storting. Det er inne i loven, og det er opp til kommunene å følge den loven – barn skal høres og medvirke i sin sak. Har ikke kommunen gjort det, har de heller ikke fulgt loven. Det er da, hvis det er brudd på loven, det er viktig at vi har et tilsyn, slik som Fylkesmannen, som fører tilsyn med kommunene, og det er da det er viktig at kommunepolitikerne setter dette på dagsordenen og etterspør hvordan kommunen jobber når det gjelder barns medvirkning og om barn blir hørt, at det temaet blir tatt opp. Så er det viktig at de familiene eller de barna som har spesielle utfordringer, blir godt kartlagt, at de får den hjelpen de skal få. Ofte ser vi at det er utfordringer mellom barnevernstjenesten og psykisk helsetjeneste eller spesialisthelsetjenesten. Helseministeren og jeg har nå sammen tatt grep for å få på plass et bedre samarbeid mellom spesialisthelsetjenesten og barnevernet. Det er viktig at det blir gjort også ute i kommunene.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2016-05-11:
«Justis- og beredskapsdepartementet har ansvaret for politiets oppfølging av lovbrudd. Hvordan opplever statsråden at politiet følger opp de åpenbare lovbruddene som begås av Rema-1000 hver søndag, og hva tenker statsråden om at enkeltaktører i denne bransjen ikke har respekt for gjeldende regelverk?»
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2016-05-11:
Jeg vil takke for svaret. Nå er jeg for så vidt enig i at politiet må prioritere, og det er egentlig ikke politiet som er adressaten for mitt spørsmål, det er mer regjeringen og hva regjeringen gjør. For på tross av at regjeringen i møte med aktørene på fredag ga klar beskjed om at dagens lovverk skal respekteres, holdt vanlige butikker i noen kjeder åpent også denne søndagen, og det var et bevisst lovbrudd fordi det ikke tas hensyn til lovens krav, bl.a. om fysiske vegger, eget inngangsparti og kvadratmeter. Noen av aktørene er tydelige på at de gjør det de kan for å følge regelverket, mens andre åpenlyst annonserer at de bryter og tenker å fortsette å bryte norsk lov. Så mitt spørsmål er: Kan justisministeren forsikre oss om at han vil bistå kulturministeren med å oppnå respekt for norsk lovverk?
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2016-05-11:
Jeg vil også takke for det svaret og opplever vel at også justis- og beredskapsministeren ser at det er en litt annen situasjon nå enn den vi har sett tidligere. På tross av kulturministerens klare beskjed på fredag ser vi altså at det ser ut til at noen av aktørene ikke tenker å respektere det lovverket som dette hus har vedtatt. Men jeg håper at dagens klare tale fra Stortinget – som justisministeren nå har bidratt til – gjør inntrykk, og at alle aktører lytter til dette og innstiller seg på at lovverket må følges. Så mitt siste spørsmål er: Kan justisministeren garantere at regjeringen vil sikre at lovverket håndheves, både på søndager generelt og ikke minst nå i pinsehøytiden?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2016-05-11:
«I det siste er det avdekket at flere dagligvarekjeder bryter lov om helligdag og helligdagsfred, ved på ulike måter ikke å forholde seg til reglene for søndagsåpne butikker. Hvordan vil statsråden sørge for at butikkenes lovbrudd ikke fortsetter, og at det ikke utvikles en rettstilstand på kant med dagens lov, som det heller ikke er flertall for i Stortinget?»
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2016-05-11:
Jeg er glad for at statsråden er så tydelig som hun er, på at regjeringen ikke oppnådde flertall eller gehør på høringen for sine forslag til endringer i form av liberalisering av regelverket, og at det er dagens regelverk, som stortingsflertallet står inne for, som skal gjelde, som gir mulighet for å ha søndagsåpne butikker til en viss grad, men i henhold til gitte regler, og som samtidig ivaretar det hensynet som Arbeiderpartiet mener er viktig, og det er at søndagen skal beholdes som en annerledesdag, og skal – for de fleste av oss – være en fridag. Jeg fikk også med meg at statsråden, etter anmodning fra NHO, Handel og Kontor og bransjen selv, hadde et oppvaskmøte 6. mai, og at statsråden der ga klar beskjed om at regelverket skulle følges. Men allerede søndag 8. mai hadde flere kjeder likevel åpent, noe som ikke er i tråd med regelverket. Hva vil statsråden nå gjøre for å sørge for at regelverket følges?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2016-05-11:
Jeg er klar over at kulturministeren egentlig ønsker seg en liberalisering når det gjelder søndagsåpne butikker. Men det er stortingsflertallet som bestemmer, og stortingsflertallet ønsker at søndagen skal være en annerledes dag, der folk flest skal ha fri. Derfor er statsråden ansvarlig for at dagens regelverk følges. Som sagt demonstrerer dagligvarekjedene hver eneste søndag at regjeringen mangler handlekraft, for til tross for at statsråden hadde et oppvaskmøte med bransjen selv, fortsetter bransjen å holde åpent, i strid med regelverket. Nå er vi på vei inn i pinsen, statsråden mener hun har vært klar og tydelig, og justisministeren sier at loven skal håndheves. Allikevel reklameres det med at butikkjedene skal ha åpent i pinsen, og det er ikke i tråd med regelverket. Hva vil statsråden nå foreta seg for at kjedene ikke bryter loven? Skal hun foreta seg noe, eller skal hun sitte og se på at bransjen fortsatt tar seg til rette?
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2016-05-11:
Lovverket har grenser for kommersiell aktivitet på søndager og helligdager. Hovedregelen er at faste utsalgssteder som selger varer til forbruker, skal holde stengt på disse dagene, og det er en rekke unntak for nærmere bestemte typer butikker. Som kjent har departementet hatt forslag om endring i regelverket på høring. Debatten har vist at regjeringens forslag ikke har flertall på Stortinget. Jeg vil derfor understreke at reglene som til enhver tid gjelder, selvfølgelig skal respekteres og følges av alle som driver faste utsalgssteder. Butikkenes praktisering av regelverket endrer ikke på rettstilstanden. Det er politiets oppgave å håndheve loven. Flere butikker har fått bot og inndragning. De siste eksemplene på bøter er fra Molde og Kristiansund ved juletider. Det følger av gjeldende regler at et fast utsalgssted må være et lokale som kan stenges eller låses. Det er ikke adgang til å gjøre om deler av en butikk på søndager og helligdager ved å bruke rørlige skillevegger e.l. Definisjonen av hva som er et fast utsalgssted, har en lang forhistorie og skriver seg tilbake til tidligere lover på området. Reglene for mindre dagligvarebutikker som ikke overstiger 100 m2, er klare. Jeg har formidlet at lovens regler er klare, i et møte med bl.a. dagligvarekjedene, som ble avholdt 6. mai. Det kom ikke frem noen eksempler i møtet på at loven er uklar. En eventuell endring av rettstilstanden forutsetter et stortingsflertall som går inn for en lovendring, og det er ikke opp til aktørene å avgjøre hvordan regelverket skal tolkes og praktiseres. I møtet med dagligvarekjedene den 6. mai understreket jeg også det tydelig.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2016-05-11:
Det vi egentlig diskuterer her, er den såkalte Brustad-bua, som er åpen på søndager. Det er en etterlevning fra en Arbeiderparti-regjering. Denne situasjonen og dette lovverket er noe som denne regjeringen aldri primært har ønsket seg. Vi forholder oss til det regelverket og det lovverket som Arbeiderparti-regjeringen innførte. Vi ønsket å endre på dette, også fordi dagens lov er konkurransevridende. Vi ønsker like regler for alle aktører. Så fikk ikke det forslaget flertall, og det tar vi til etterretning. Men så lenge loven er der, må den følges. Jeg forstår at enkelte aktører i bransjen ønsker å endre dagens lovverk, men lover endres – som representanten Trettebergstuen kjenner veldig godt til – av Stortinget. Det er ikke enkeltaktører som endrer loven ved øyensynlig å bryte den. Derfor er mitt klare svar at denne loven skal følges av alle.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2016-05-11:
Når loven er utformet som den er – av den tidligere Arbeiderparti-regjeringen, som ønsket å innrette loven sånn – er denne situasjonen dessverre oppstått. Derfor synes jeg vi skulle endret loven for å få et likt regelverk for alle aktører, eller for at man skal oppfatte at det er like vilkår. Jeg har vært så tydelig som jeg kan. Det gjentar jeg. Jeg forventer at de respekterer loven, og jeg ser alvorlig på at man bevisst utfordrer norsk lov. Det er ikke et flertall i Stortinget for å liberalisere søndags- og helligdagslovgivningen. Det har regjeringen tatt innover seg, og det ser vi også fra høringsuttalelsene. Vi forventer at loven, som den er nå, følges. Og så viser jeg til det som justisministeren sa i sitt svar på det forrige spørsmålet.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2016-05-11:
Spørsmålet til næringsministeren viser til lov om helligdager og helligdagsfred, og derfor hører det til mitt ansvarsområde. Spørsmålet besvares altså av meg som kulturminister. Som jeg pekte på i mitt forrige innlegg, som svar på spørsmålet fra representanten Trettebergstuen, har helligdagsloven en rekke unntak fra påbudet om å holde stengt på søn- og helligdager for nærmere bestemte typer butikker. Det skaper en del forskjeller og konkurransevridning mellom ulike typer butikker. Et unntak gir dagligvarebutikker med en samlet salgsflate som ikke overstiger 100 m2, mulighet til å holde åpent på søn- og helligdager. Andre dagligvarebutikker må derimot holde stengt dersom de ikke kommer inn under et av de andre unntakene i loven, slik som f.eks. utsalgssteder på typiske turiststeder eller utsalgssteder på campingplasser i campingsesongen. Kulturdepartementet har som kjent hatt ute på høring forslag til lovendringer som kunne ha gitt større fleksibilitet og mindre konkurransevridning. Det forslaget fikk ikke flertall. Butikkene må selvfølgelig respektere gjeldende rett, og det er ikke opp til selskaper innenfor varehandel å sette seg utover rammene i loven. Dette gjelder alle aktører i bransjen. Konkurransesituasjonen mellom kjedene er lik i den forstand at lovens hovedregel og unntaksregler er like for alle. Det er ikke anledning til å omgå loven ved å bruke bevegelige skillevegger e.l. Et fast utsalgssted må være et lokale som kan stenges eller låses, og som nevnt har jeg i et møte med bransjen før helgen formidlet at lovens regler er klare, og at gjeldende regler skal følges. Fram til helligdagsloven eventuelt endres, må konkurransen utøves innenfor dagens rammer og dagens lovgivning. Håndhevelse av åpningstidsbestemmelsene er politiets ansvar. Brudd på bestemmelsene kan sanksjoneres, og det finnes eksempler på butikkeiere som har fått bot og inndragning av omsetning etter politiets inngripen. Jeg forutsetter at aktørene i bransjen opptrer ansvarlig, ikke tøyer og utfordrer grensene og respekterer konkurransesituasjonen.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2016-05-11:
Som representanten viser til, har jeg vært så tydelig jeg kan. Jeg forventer at norsk lov følges. Derfor spurte jeg også de enkelte aktørene som var på møte med meg, om det var sånn at loven var vanskelig å forstå. Samtlige bekreftet at det var den ikke. Jeg spurte også om det var eksempler i dagens lovverk som gjør at det kan være tolkningsrom. Det var ingen tvil om tolkningen fra de aktørene som var til stede. Som justis- og beredskapsministeren viste til i sted, er man tydelig på at lovverket må følges. Selv om ikke regjeringen på noen måte ønsker noen instruksjonsmyndighet overfor politiet, er det krevende å være passiv tilskuer til at enkeltaktører aktivt utfordrer loven så til de grader. Da er min beskjed bare at det er Stortinget som endrer lover, ikke aktører i dagligvarebransjen.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2016-05-11:
Som kulturminister må jeg være tydelig på hvilket lovverk som til enhver tid er gjeldende. Det har jeg vært veldig tydelig på. Så er det politiet i Norge som etterforsker lovbrudd. Jeg ser at det er et mulig behov for å gjennomgå lovverket, også etter innspill fra aktørene – se gjennom søn- og helligdagslovgivningen – fordi situasjonen med folks handlemønster er i stadig endring. Det vil jeg komme tilbake til, men jeg vil presisere at alle aktører innenfor dagligvarebransjen må forholde seg til de lovene som blir vedtatt av Stortinget. Det er en forventning. Og så er det slik at regjeringen ikke instruerer politi eller påtalemyndighet. Vi er klare på hvilken lov som gjelder, og deretter er det opp til politiet.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-04-07:
Helseinstitusjonar i spesialisthelsetenesta har ei lovpålagd plikt til å senda melding til Nasjonalt kunnskapssenter for helsetjenester om betydeleg personskade på pasient som følgje av yting av helsetenester eller ved at ein pasient skadar ein annan. Føremålet er å betra pasientsikkerheita. Meldeordninga fekk i 2014 over 9 000 meldingar. Meldeordninga er evaluert, og det vart veldig gode resultat. Pasient- og brukaromboda har i fleire år spurt om ikkje denne ordninga kan overførast til å verta ei plikt for kommunane. Arianson-utvalet anbefaler det òg heilt samrøystes, mens eg oppfattar at det er ei vegring frå regjeringa og regjeringspartia til å gå inn på dette. Det kan eg ikkje forstå, for vi er jo så opptatt av å betra pasientsikkerheita i kommunane. Kva er årsaka til at statsråden eventuelt ikkje vil innføra dette i kommunane?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-04-07:
Det er mange ting som ein kan snakka om som gir risiko for pasientskadar og dårleg kvalitet. Beleggsprosent er eit slikt område, antibiotikaresistens er eit anna, som er svært viktig å jobba med. Men det som eg vil løfta i det andre innlegget mitt, er noko veldig enkelt, og det er ernæring. Underernæring og feilernæring er ei sikkerheitsutfordring på våre sjukehus, på sjukeheimar og i helse- og omsorgstenestene i kommunane. Ifølgje Helsedirektoratet står ein av tre innlagde i fare for å verta underernært. Dette er veldig alvorleg, for er ein underernært, har ein òg auka risiko for andre plager og dårleg kvalitet på behandlinga. Vi veit at det har vore dødsfall på norske sjukehus på grunn av underernæring, sikkert òg i kommunane. Vi har gode faglege retningslinjer – det er ikkje problemet. Problemet er at dei vert ikkje implementerte ute i tenestene, og det er det heilt enkle som gjerne sviktar. Ofte får ikkje pasientane hjelp til å få maten i seg. Noko så enkelt fører til ei alvorleg pasientsikkerheitsutfordring. Eg er glad for at komiteen samla løftar opp akkurat dette feltet, at ernæring er viktig i pasientsikkerheitsarbeidet og må verta ein integrert del av den pleia vi gir til sjuke og omsorgstrengjande, og at helsepersonell har god kompetanse på akkurat dette. Eg vil be helseministeren om å fokusera på dette i det året som kjem. Det andre eg vil nemne, er rapporten frå Norsk Pasientsikkerhetskampanje, I trygge hender, som viser at 44 pst. av einingane ved norske sjukehus rapporterer om eit klima som gir auka risiko for pasientskadar. Det er ganske alvorleg, og det er uhaldbart. Eg ser at helseministeren har bedt helseføretaka om ein plan, og det er bra, men at vi har ein kultur på norske sjukehus der dei tilsette vegrar seg for å uttrykkja sine meiningar om forhold ved arbeidsplassen, er isolert sett ein pasientsikkerheitsrisiko. Til slutt: Eg er glad for den avklaringa som kom om meldeordninga, frå statsråden. Grunnen til mi bekymring for at dette ikkje var noko som regjeringa hadde sans for, er at regjeringspartia ikkje har slutta seg til merknadene om dette i innstillinga. Da ventar vi på Arianson-utvalet, og der er det veldig mykje bra.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2016-04-07:
Jeg vil gjenta det som jeg egentlig snakket om i hovedinnlegget mitt, og det er de konkrete forslagene fra pasient- og brukerombudene som hele komiteen har sluttet seg til. Sett i forhold til andre saksområder som vi har jobbet med, mener jeg dette går rett inn i kjernen av å styrke pasientens mulighet til å mobilisere sine egne ressurser med oversikt over situasjonen sin. Det gjelder bl.a. at pasientene må tilbys kopi av henvisninger, epikriser og prøvesvar. Pasienter som bruker flere legemidler, skal alltid få med seg en oppdatert legemiddelliste etter konsultasjon hos fastlegen. Så spørsmålet er: Hvordan vil helseministeren sørge for at dette blir fulgt opp?
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2016-04-07:
Vi håper vi blir orientert nærmere, for dette går egentlig direkte på veiledning som fastlegene skal gi. Så har jeg et annet spørsmål. Det som er bra i denne meldingen, er at vi også blir sett utenfra. OECD-rapporten for 2014 framhever to områder hvor vi scorer litt dårligere enn resten, og det er på pasientsikkerhet og vaksinasjon. Begge deler overrasker oss egentlig, for vi trodde vi lå i tetsjiktet på de områdene. Men når det gjelder spesielt vaksinasjon: Hva vil ministeren gjøre med tanke på den rapporten jeg antar vi får om to år, sånn at vi blir bedre på det området?
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2016-04-07:
Jeg viser til innlegget fra representanten Morten Wold, og jeg er veldig glad for at han løftet fram vårt gode resultat fra valgkampen, og at vi nå styrer over 200 kommuner. Men så sier han også at han reagerer på at vi utfordrer helseministeren til å følge opp intensjonene i samhandlingsreformen. Da vil jeg bare minne om at samhandlingsreformen består av to parter, og en stor utfordring med samhandlingsformen er styrkeforholdet mellom de to, at kommunene opplever seg som i utgangspunktet mye svakere enn spesialisthelsetjenesten. Et område som utpeker seg der det er veldig mange feil og uønskede hendelser og stor risiko for at kvaliteten ikke holder mål, det er når man har kommunikasjon på tvers av forvaltningsnivåene. Der er samhandlingsreformen helt avgjørende, at de intensjonene som lå til grunn – at man får helhetlige tjenester for pasienten med helhetlig behandlingsforløp – blir fulgt opp. Så er det jo også denne regjeringen som har fjernet de økonomiske incentivene til kommunene. Når vi har reist rundt og besøkt kommunene, også Høyre-styrte kommuner, har vi sett at det var akkurat det at de fikk økonomiske incentiver, som gjorde at de klarte å komme nærmere med hensyn til å skape likeverd mellom de to. Så helseministeren har ansvar for hele helsevesenet, også det kommunale, og når det er en slik ulikevekt mellom to parter, mener Arbeiderpartiet at man har et ekstra ansvar for å sørge for at det blir god samhandling mellom kommunehelse og spesialisthelse.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2016-04-07:
Regjeringen, sammen med samarbeidspartiene, har vært opptatt av å prioritere psykisk helse, og det er jeg glad for. Vi har en statsråd som er ekstremt opptatt av psykisk helse. Men komiteen bemerker i denne innstillingen at halvparten av de 414 varslingene som har vært i spesialisthelsetjenesten, har vært knyttet til psykisk helsevern, og at det der er spesielle pasientsikkerhetsutfordringer. Mitt spørsmål er: Hva vil statsråden gjøre for å øke pasientsikkerheten, spesielt innenfor psykisk helse, og kanskje aller mest spesielt innenfor barn og unges psykiske helse, når det er en utfordring, som det vises til her?
Ketil Kjenseth (Venstre), 2016-04-07:
Siden det er Verdens helsedag, og diabetes er tema, og vi i Norge skal i gang med en diabetesplan, som regjeringspartiene og samarbeidspartiene er enige om, så lurer jeg litt på hvordan framdriften er – særlig når det gjelder diabetesregisteret, voksendiabetesregisteret, for det er et viktig register med tanke på kunnskap. Det har vært diskusjoner rundt om når det gjelder hvordan man skal meldes inn, hvem som skal gjøre det, og pasientens samtykke til det. Kan statsråden si noe om hvordan han sørger for at vi får tatt i bruk diabetesregisteret på en mer systematisk måte, til fordel for pasientene?
Bent Høie (Høyre), 2016-04-07:
Dette er forhold som vi nå jobber godt med, ikke minst gjennom bedre IKT-løsninger, helseportalen og kjernejournal, som vil bidra til at pasientene får tilgang til mer oppdatert samtidsinformasjon om sin egen helse. Jeg er helt enig i at dette er en utfordring som vi har i tjenesten, at man ikke får god nok informasjon om sin egen situasjon.
Bent Høie (Høyre), 2016-04-07:
Vi jobber nå med vaksinasjon på flere områder, bl.a. varslet vi i legemiddelmeldingen arbeidet med å vurdere en etablering av eget vaksinasjonsprogram for voksne. Vaksinasjon er også en sentral del av handlingsplanen knyttet til antibiotikaresistens. Så handler dette også i veldig stor grad om å gi foreldre muligheten for god informasjon på helsestasjonene. Derfor er det viktig å styrke helsestasjonenes arbeid. Det gjør vi gjennom den styrkingen av helsestasjonene som vi har lagt opp til i de tre siste budsjettene, med økningen i kommunenes midler til nettopp å bygge opp helsestasjonene. Jeg har stor tro på at når en gir god og saklig informasjon, vil flere velge å vaksinere barnet sitt.
Bent Høie (Høyre), 2016-04-07:
Jeg er helt enig i at det er et av de områdene som vi har store utfordringer på, hvis vi ser på de meldingene som kommer fra den delen av tjenesten. Jeg må understreke at jeg er veldig glad for at det er en tjeneste som melder, for det er helt avgjørende for å gjøre et forbedringsarbeid. Det er også sånn at vi på det området har satt i gang flere tiltak, bl.a. det arbeidet som vi nå har krevd, at en jobber etter den britiske modellen knyttet til det å evaluere når man har hatt selvmord blant pasienter som er inne i et behandlingsopplegg, for nettopp å få en mye mer systematisk oppfølging i de tilfellene der det går galt. Det er jo et av de temaene som går igjen, bl.a. i de varslingssakene som vi har.
Bent Høie (Høyre), 2016-04-07:
Den vegringen har ikke jeg lagt noe som helst merke til. Tvert imot, det var jo regjeringspartiene og våre samarbeidspartier som i forrige stortingsperiode i et representantforslag fra undertegnede foreslo å innføre meldeordningen også for de kommunale helse- og omsorgstjenestene. Det ble da nedstemt av Senterpartiet, Arbeiderpartiet og SV. Men vi synes det var viktig at vi, når Arianson-utvalget hadde fått dette som en del av sitt mandat å vurdere, fikk den vurderingen fra Arianson-utvalget. Det har vi nå fått, og jeg er veldig glad for at de anbefaler det. Nå er dette ute på høring, og vi vil da jobbe med å følge opp høringen. Men mitt utgangspunkt er det samme som jeg mente i opposisjon, at jeg mener at det er klokt.
Bent Høie (Høyre), 2016-04-07:
Det er Verdens helsedag i dag, og det er diabetes som er hovedtema. Jeg vil ikke minst anbefale at mange sprer muligheten om at folk kan gå inn på nettsiden diabetesrisiko.no, i regi av Diabetesforbundet, for det er faktisk sånn at ganske mange har diabetes uten å være klar over det, og mange er også i en risiko for å få diabetes og kan med ganske enkle endringer i livsstilen unngå dette. Vi følger selvfølgelig opp Stortingets vedtak om å etablere en egen handlingsplan. Det arbeidet er det Helsedirektoratet som har ansvaret for. Når det gjelder voksenregisteret, er det helt riktig, som representanten også var inne på i sitt innlegg, at der har vi utfordringer knyttet til for lav respons, og det er også noe det jobbes med i tjenesten. Men jeg er også opptatt av at den typen registre har en god forankring i helsetjenesten for at de skal bli brukt, og for at de skal bli tatt vare på videre.
Bent Høie (Høyre), 2016-04-07:
Jeg hadde egentlig ikke tenkt å ta ordet i denne saken, men siden jeg ble utfordret direkte til å si noe om avtalespesialistene, skal jeg gjøre det. Når det gjelder det arbeidet som jeg fra regjeringens side har satt i gang for å utvide bruken av avtalespesialister og forbedre ordningen og ikke minst samarbeidet mellom helseregionene og avtalespesialistene, vil jeg vise til innlegget til representanten fra Fremskrittspartiet, som redegjorde godt for det. Det jeg ble utfordret på, var den geografiske fordelingen av avtalespesialistene. Det er selvfølgelig viktig å ha en god geografisk fordeling av avtalespesialistene når vi ser landet som helhet, men det man ikke må gjøre, er å regne tilgjengelighet til avtalespesialister i avstand i antall kilometer, for veldig mange av avtalespesialistene jobber innenfor områder der pasienten en sjelden gang har behov for f.eks. et enkelt dagkirurgisk inngrep. De er avhengige av å ha et ganske stort pasientgrunnlag for å ha en bred og effektiv aktivitet, og da er tilgjengeligheten for en hel region avhengig av at avtalespesialisten har sin virksomhet på det stedet som har best kommunikasjonsmessig tilgjengelighet i hele regionen, og det er ofte i byen. Hvis vi hadde lagt føringer for at avtalespesialisten skulle hatt sin aktivitet et annet sted, ville det gjort tjenesten mindre tilgjengelig for hele pasientgrunnlaget. Så man må tenke på at det er en logisk grunn til at avtalespesialistene ofte befinner seg på samme sted som det offentlige har bestemt seg for at de offentlige helsetjenestene skal være, nemlig på det stedet som er lettest tilgjengelig for flest mennesker, i de tilfellene de har behov for helsehjelp.
Bent Høie (Høyre), 2016-04-07:
Jeg ser alvorlig på at manglende kommunikasjon og kontroll internt i Helsedirektoratet og Helfo førte til at Helsedirektoratet innen tidsfristen ikke avla et årsregnskap for 2014 som inkluderte Helfo. Helsedirektoratet fikk sterk kritikk av Riksrevisjonen fordi årsrapporten med årsregnskap for 2014 ikke inneholdt regnskapstallene for Helfo. Regnskapet til Helsedirektoratet omfatter over 40 mrd. kr, hvorav Helfo forvalter om lag 30 mrd. kr. Da Helsedirektoratet ble gjort oppmerksom på dette av Helse- og omsorgsdepartementet og Riksrevisjonen, utarbeidet Helsedirektoratet i løpet av juli måned en ny versjon av årsrapporten, der Helfo var konsolidert. Riksrevisjonen må forholde seg til den offisielle versjonen av årsrapporten, som ikke omfatter Helfo. Riksrevisjonen sier da at Helsedirektoratet ikke har avlagt årsregnskap, og at det derfor ikke var mulig å innhente tilstrekkelig og hensiktsmessig revisjonsbevis som grunnlag for en konklusjon. Riksrevisjonen kan derfor ikke uttale seg om Helsedirektoratets årsregnskap. For øvrig opplyser Helsedirektoratet at Riksrevisjonen har hatt tilgang til alle Helsedirektoratets og Helfos systemer og dokumenter. Direktoratet har opplyst at det er ingen merknader knyttet til disponeringen av bevilgningene, drift eller internkontroll på andre områder enn rapportering ved årsavslutningen. Departementet har sluttet seg til Riksrevisjonens anbefaling om å sikre at Helsedirektoratet og Helfo gjennomfører nødvendige tiltak for å kunne rapportere fullstendige og pålitelige resultater og regnskapsinformasjon. For å rette opp svakhetene har departementet gjennomført følgende tiltak: Saken er tatt opp i etatsstyringsmøte med Helsedirektoratet i 2015. Etaten fikk pålegg om å bedre rutinene. I tildelingsbrevet for 2016 er det stilt krav om at Helsedirektoratet må avgi korrekt årsrapport for 2015. Departementet har i tillegg i 2016 avholdt et eget møte med direktoratet for å gjennomgå etatens regnskapsrutiner. Gjennomgangen må også knyttes til Helfo og det forhold at Statens strålevern fra 1. januar 2016 er etablert som etat i Helsedirektoratet. Det er også noen merknader knyttet til Folkehelseinstituttet, der Riksrevisjonens funn viser at det ikke var tilfredsstillende kontrollspor mellom ulike kilder til regnskapsoppgjøret ved Folkehelseinstituttet, og at Riksrevisjonen ikke har vært i stand til «å innhente tilstrekkelige og hensiktsmessige revisjonsbevis som grunnlag for en konklusjon». Dette tar også Helse- og omsorgsdepartementet svært alvorlig. Vi har fulgt dette opp med Folkehelseinstituttet, og bedt om at de må identifisere tiltak og gjennomføre bedre framstillinger av regnskapet. I forbindelse med den store omorganiseringen av de ulike enhetene under Helse- og omsorgsdepartementet vil også økonomiforvaltningen nå bli overført til Direktoratet for økonomistyring, og en vil da få en helt annen type organisering av dette arbeidet for framtiden.
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2016-04-07:
Skal vi si noe om kvalitet, må vi faktisk kunne måle kvalitet. Jeg har derfor lyst til å si noe om det kanskje litt kjedelige begrepet «kvalitetsindikatorsystem», men det er viktig – jeg skal komme tilbake til det. Vi er opptatt av at kvaliteten på helsetjenestene skal være god enten vi er pårørende eller vi er brukere av helsetjenester, og i større grad spør man nå om de ulike sykehus har god behandling. Har de de mest moderne operasjonsmetodene? Er det sikkert å bli operert? Blir man godt ivaretatt og fulgt opp når man kommer hjem fra sykehus? Ikke minst er det mange komplikasjoner, og vises dette på sykehusets nettsider? Jeg må si at det er gledelig å vite at sider hvor man forteller om uønskede hendelser, får større og større antall klikk. Kvalitetsindikatorsystem høres veldig teknisk og byråkratisk ut, men systemet er nettopp viktig for å kunne foreta forbedringer og for å få lik praksis og like standarder for behandling. Jeg synes at stortingsmeldingen er utmerket, og jeg vil påpeke at tabellene i kap. 7 gir veldig nyttig informasjon. Men det er et trist nei-fjes i tabellene, og det gjelder kompetanse i kommunalt rusarbeid. Der er det faktisk en nedgang. Dette viser nødvendigheten av å ha slike indikatorer, for de blir brukt til å lage ny politikk. Det er ikke uten grunn at regjeringen har kommet med en opptrappingsplan på rusfeltet, og at kompetanse i kommunalt rusarbeid er et satsingsområde i planen. Tabellen viser også at det går framover når det gjelder lik behandling av hjerneslag og tilbud om trombolysebehandling, men det er et stykke igjen. Vi er alle opptatt av ventetid på sykehus, og ventetiden på det enkelte sykehus opptar mange, og her ser vi at den har gått ned. Tallene er fra 2014, og det er ulempen med å behandle kvalitetsmeldinger i ettertid. Vi har data både fra 2015 og fra 2016 som viser at det nå ser enda bedre ut, og det er gledelig. Særlig gledelig er det at ventetiden går ned innen tverrfaglig spesialisert rusbehandling. Det er noe regjeringen har jobbet systematisk med. Vi har noe igjen i arbeidet med kvalitet, og skal vi lykkes med å få til pasientens helsetjeneste, må pårørende og pasientene i større grad tas med. Det behøver ikke å være så vanskelig, det behøver nettopp ikke å være byråkratisk. Jeg tillater meg å komme med et forslag. Man kan eksempelvis når man er på legevakten – der har vi hatt mange undersøkelser om at brukere og pasienter ikke er fornøyd – gjøre som man gjør når man går gjennom kontrollen på flyplasser, der man har et system med et smilefjes eller et rødt og grønt fjes, så ville pårørende veldig raskt kunne gi en tilbakemelding på om de var fornøyd.
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2016-04-07:
At Stortinget får en årlig melding om kvalitet og pasientsikkerhet i helse- og omsorgstjenestene, bidrar både til viktig kontinuitet – og ikke minst – til at vi klarer å følge utviklingen på feltet over tid. Vi håper, alle i komiteen, at kommunestyrene rundt omkring i Norge gjør det samme som Stortinget, nemlig ser på disse tingene minst en gang i året. Høringsinstansene er fornøyd med at regjeringen velger å legge frem en årlig melding. Dette er ikke et område helsetjenestene gjør seg ferdig med. Dette er et arbeid som krever oppmerksomhet og årvåkenhet fra ansatte og ledere hver eneste dag. Vi synes at både pasient- og brukerombudene og Norsk Pasientskadeerstatning kom med viktige innspill i høringen i komiteen. De var tydelige på at det er for dårlig kunnskap om pasientens rettigheter ute i tjenestene. Det innebærer en stor risiko for at pasienter ikke får den behandling, oppfølging eller informasjon som de har krav på. Det ble også trukket frem at de mest alvorlige glippene skjer ofte i overgangen mellom spesialisthelsetjenesten og primærhelsetjenesten. For oss er det også viktig å lytte til innspillene om at det er for store variasjoner mellom helseforetakene. Det er stor forskjell på hvilken kultur lederne skaper for læring av enkeltsaker og av statistisk materiale. Skal man skape en kultur for kvalitet, handler det mye om å jobbe målrettet for å fjerne feil – helt fra de små til de store. Jeg har i det siste besøkt flere produksjonsbedrifter i mitt fylke, Akershus. Felles for dem alle er at ledere, ansatte og tillitsvalgte har et helt avklart og tydelig forhold til helse, miljø og sikkerhet. De jobber helt målrettet hver eneste dag med å minimere risiko, men de har også en kultur for å tenke innovasjon og endring i oppgavene som de gjør – alt for å fjerne risikoen for feil. Det er som lederen i den ene bedriften sa: Hvis du har bestemt deg for ikke å gjøre de små feilene i hverdagen, unngår du faktisk de store ulykkene også. Vi er glad for at vår regjering derfor fremmer denne årlige saken om pasientsikkerhet for Stortinget, men vi er også glad for at regjeringen arbeider med å etablere en undersøkelseskommisjon for helsetjenesten. Spesielt pårørendegrupper har etterlyst en kommisjon, bl.a. begrunnet i at vi har behov for å få mer kunnskap om de sammensatte årsakene til at folk blir skadet og dør som følge av feil i helsetjenestene. For Høyre veier det tungt at pasienter og pårørende mener det er et særskilt behov for en slik uavhengig undersøkelseskommisjon. De mener en slik kommisjon vil styrke de pårørendes rettssikkerhet. Et poeng med undersøkelseskommisjonen er ikke bare at en får kartlagt hendelsesforløpet og hva som førte til den alvorlige hendelsen, men at resultatet av undersøkelsen brukes aktivt i kvalitets- og pasientsikkerhetsarbeidet i etterkant av hendelsen. I dag er det grunn til å tro at mange virksomheter ikke er flinke nok til å bruke tilsynsmyndighetenes vurderinger aktivt i sitt kvalitets- og pasientsikkerhetsarbeid.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2016-04-07:
Jeg tror med sikkerhet jeg kan slå fast at det verken var med hurrarop eller glede at representanten Wold viste til Arbeiderpartiets 203 ordførere i kommunene. Men det gir faktisk kommunepolitikerne en mulighet til å gjøre noe av det vi har gjort i dag. Den debatten vi har her, er utrolig viktig. Jeg skulle veldig gjerne sett at flere kommuner fulgte opp på samme måte og hadde den samme debatten hvert eneste år, fordi dette er utrolig viktig for dem som trenger kommunale tjenester, og for at man sørger for å gi enda bedre kommunale tjenester i fremtiden. Representanten Toppe var inne på dette med ernæring. Der har regjeringen nettopp gjort flere grep, bl.a. prosjektet Gylne måltidsøyeblikk. Komiteen var i Sandefjord og så på et av sykehjemmene hvor dette med mat og kvaliteten på mat er i kjempefokus, og hvor det faktisk brukes blant alle de ansatte, både dem som er på kjøkkenet og dem som er ute og gir maten til pasientene, for å sikre at man får både rett mat, god mat og den kvaliteten som det skal være på maten – nettopp fordi man er bekymret for utfordringen med at mange blir underernært og ikke får i seg nok næring når man er i institusjon. Jeg synes det er veldig bra at vi får en sånn årlig melding. Så er det alltid sånn at det er noen utfordringer med det, for det viser at det er en del ting som man må gjøre noe med. Det er nettopp derfor man får dette, og derfor er det viktig at det blir varslet, at man får beskjed om utfordringene som er innenfor disse tjenestene. Det kan selvfølgelig brukes på en negativ måte mot dem som har mange avvik. Men dersom man retter opp og gjør noe med avvikene, har en kultur for at dette er noe man gjør noe med, da er det veldig positivt, for da lærer man av de feilene man gjør i organisasjonen. Man tar inn over seg de feilene som blir gjort, og sørger for å gjøre noe med det, for å bedre tjenestene til innbyggerne sine. Det er kjempebra. Likevel har jeg lyst til å peke på en kommune og vise hvor viktig det er å gjøre noe med dette. Det viser seg at ti måneder tilbake i tid ble det ført manuell oversikt over alle avvik, og nå er det altså ikke mulig å få vite hvor mange avvik det var i denne kommunen for lengre tid siden enn ti måneder. Det er alvorlig, for det betyr at da har man ikke tatt dette på alvor og gjort noe med de avvikene som kommer. Det er det som er viktig, og det er derfor dette er så viktig, og det er derfor jeg også håper at kommunepolitikerne nå følger opp dette. Som kommunestyrerepresentant skal jeg utfordre mine folk i min kommune, og der er det Arbeiderpartiet og Senterpartiet som styrer, så jeg gleder meg til å se at min kommune kommer til å få flertall for å gjennomføre dette, sånn at vi kan få satt dette på dagsordenen og gjort noe med det – lukke uønskede hendelser og sørge for at pasientene får et best mulig tjenestetilbud.
Michael Tetzschner (Høyre), 2016-04-07:
Jeg vet ikke om jeg trenger ti minutter til å berolige representanten Lundteigen, men det jeg hadde lyst til å si – bare så det ikke hersker noen tvil om det – er at jeg erklærer fullt troskap til målsettingene i folkehelseloven. Det jeg prøvde å problematisere, er at hvis vi først er verdensmestere i målsettinger, må vi også se om vi i det minste er kretsmestere i gjennomføring. Det er derfor jeg valgte å ta dette ulike perspektivet som har kommet frem nettopp gjennom forvaltningsrapporten. Med all respekt for rapporten, jeg mener at revisjonen sier det helt åpent, at den er basert på en metodikk som har en kvantitativ del, hvor man sendte ut et spørsmålsskjema med en vanlig, rimelig svarprosent, og en kvalitativ del, som i denne sammenheng har begrenset seg til to fylkeskommuner og fem kommuner. Da er det klart at utsagnskraften og tolkningen skal man være forsiktig med, enten man liker funnene eller ikke. Hensikten med noe av det jeg sa i sted var også at vi må passe på ikke å diskutere dette over hodene på dem vi har fremhevet som krumtappene i dette systemet, når de selv ikke kjenner seg igjen i beskrivelsen av de store virkemidlene som de angivelig skal ha. Jeg tror vi fikk en ganske sterk illustrasjon av dette i forbindelse med den vesentlige komponenten i samhandlingsreformen, nemlig at kommunene nærmest skulle se på budsjettene sine, en belønning, gjennom det forebyggende arbeidet. Jeg er ikke imot forebyggende arbeid, jeg tror det er veldig viktig at det drives, og at det er oppmerksomhet på det, men allikevel, det er vanskelig å konkretisere hva det egentlig består i, og hvilke effekter vi får ut når det kommer til dette. Jeg synes debatten har nettopp illustrert dette, at når det kommer til virkemiddelbruken, til det konkrete, koker det ned til at noen vil trekke frem en diskusjon fra skolehverdagen, om man skal bruke pengene på undervisning og ellers forutsette at man får matpakke hjemmefra, eller på grønt og frukt. Hvis dette er den store forskjellen i folkehelsearbeidet, så illustrerer dette – i hvert fall når det gjelder det konkrete – at da kan forskjellene i syn ikke være veldig store. Så har man sett den andre enden av denne meget vidtspennende debatten, hvor noen også har trukket inn ensomhet og kulturopplevelser. Da må vi passe på at vi ikke bruker folkehelsebegrepet fullstendig etter egen assosiasjon. Vi må i hvert fall forsøke å konkretisere hva det betyr. Det er slik at en sikker vei til å tømme begrep for innhold, er å la det omfatte alt.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2016-04-07:
På vegne av komiteen vil jeg si at vi har gjennomgått statsrådets protokoller for første halvår 2015. Dette er en grunnlovfestet oppgave i henhold til Grunnloven § 75f, og etter Stortingets forretningsorden § 14-9 første ledd er det kontroll- og konstitusjonskomiteen som skal gjennomgå protokollene og avgi innstillinga til Stortinget. Jeg vil bare kort knytte noen kommentarer til den enstemmige innstillinga: Komiteen har merket seg at vi ikke har noen dissenser i regjeringa i denne perioden. Komiteen har ikke merknader til behandling av benådningssakene i perioden. Komiteen har heller ikke merknader til forskriftene som er fastsatt, endret eller opphevet i første halvår 2015, eller til utnevning av embetsmenn i perioden. Kort oppsummert har komiteen ingenting å bemerke, og gjennomgangen av statsrådets protokoller for perioden 1. januar til 30. juni 2015 er dermed framlagt og foreslås for Stortinget godkjent.
Helge Thorheim (Fremskrittspartiet), 2016-04-07:
Først vil jeg rette en takk til saksordføreren for hans arbeid med innstillingen i denne saken. Folkehelse er samfunnets innsats rettet mot påvirkningsfaktorer som fremmer helse, utjevner sosiale helseforskjeller og forebygger sykdom, skade eller lidelse. I folkehelseloven, som ble vedtatt i 2011, er det lagt et klarere ansvar på kommunene for arbeid med folkehelse på tvers av sektorer, der en skal sørge for at folkehelsearbeidet blir kunnskapsbasert, systematisk og langsiktig, både i kommuner, i fylkeskommuner og i staten. De mer sentrale aktørene, som Helse- og omsorgsdepartementet, Helsedirektoratet, Nasjonalt folkehelseinstitutt, Statens helsetilsyn og fylkesmennene, er gitt viktige oppgaver med å understøtte kommuners og fylkeskommuners folkehelsearbeid. Det er et viktig område Riksrevisjonen her har gått inn i for å undersøke det offentlige folkehelsearbeidet og finne ut tilstanden på dette. Det er noe nedslående at det viser seg at de fleste kommunene ennå ikke har etablert et systematisk folkehelsearbeid, og videre at arbeidet som foregår, ikke er tilstrekkelig kunnskapsbasert. I tillegg mangler det en del på forankring av arbeidet utenfor helse. Av denne grunn synes det å være et behov for å styrke oppfølgingen av folkehelsearbeidet. Helse- og omsorgsministeren opplyste til Riksrevisjonen i juni 2015 at regjeringen vil legge vekt på å styrke kunnskapsgrunnlaget, bistå til implementering av folkehelseloven i kommunene samt å styrke arbeidet med forankring av folkehelse på tvers av sektorer. Dette synes betryggende, og det støttes. Summen av de valg vi som enkeltpersoner treffer hver eneste dag, kan ha helseeffekter, og undersøkelsen burde nok også i tillegg tatt for seg samspillet med befolkningens egne holdninger og myndighetenes muligheter for å påvirke disse. En må likevel kunne si at kommunenes innsats er avgjørende for å nå de nasjonale målene for folkehelsen. Helse- og omsorgsdepartementet må overfor kommunene foreta en avveining mellom de nasjonale hensynene som kan begrunne statlig styring, og de hensynene som begrunner lokal handlefrihet i folkehelsearbeidet. Mange viktige folkehelseutfordringer er kjent, og tiltak for å redusere disse er allerede nedfelt i helsestrategier, slik som NCD-strategien – altså for hjerte- og karsykdommer, kreft, diabetes og kroniske sykdommer – og folkehelsemeldingen. Det er nok udiskutabelt at det å legge til rette for økt fysisk aktivitet i alle deler av befolkningen vil være et svært viktig tiltak som vil fremme folkehelsen og redusere sykdom. Et annet eksempel er tiltak som bidrar til reduksjon av alkohol- og tobakksbruk. Folkehelsearbeid er forebygging, og en må gjerne vente mange år før en ser den økonomiske og menneskelige gevinsten av arbeidet. Uansett har alle et ansvar for egen helse, samtidig som alle har et ansvar for folkehelsen.