Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2003-10-06:
«Regjeringen vil fortsette opptrappingen av bistanden til verdens fattigste», og «Regjeringen vil delta aktivt i Verdens Handelsorganisasjon for å fremme et mer rettferdig handelssystem». Disse setninger er hentet fra trontalen, og de berører sentrale temaer i norsk bistands- og handelspolitikk. Denne regjeringen er svært offensiv når det gjelder bistand, og Regjeringens målsettinger når det gjelder verdens fattige, er skyhøye. Det skal Regjeringen berømmes for. Men – og det er et stort men – Regjeringen har ikke tatt innover seg at bistand fra én stat til en annen ikke fremmer utvikling, men snarere stagnasjon. Bistand som skaper klientstater, må avvikles, og mottakerlandenes rolle må oppgraderes. De må bli våre partnere på den internasjonale arena, og ikke den rike verdens klienter. Min bistandskritikk retter seg ikke mot hjelp direkte til den fattige befolkningen, og heller ikke mot den hjelp som ytes gjennom frivillige organisasjoner. Den andre setningen handlet om arbeidet for å fremme et mer rettferdig handelssystem gjennom WTO, et viktig arbeid som kan føre til langt bedre velstandsutvikling enn hva vi kan når det gjelder bistand. Klarer vi å få utviklingslandene med som partnere i verdensøkonomien, har vi gitt dem et selvstendig grunnlag for vekst og utvikling. Jeg er glad for Regjeringens målsetting. Men skal den etterleves, må Regjeringens praktiske politikk på området endres. Det nytter ikke å snakke høyt om hvor viktig det er at u-landene får gode vilkår, uten at man viser vilje til å gjøre noe med det. Vi har nettopp forsøkt å komme videre i WTOs Doha-runde, en runde som attpåtil kalles utviklingsrunden. Forhandlingene brøt sammen, og det var fordi den rike verden ikke hadde oppfattet at verden er endret. Det nytter ikke lenger for EU, USA og Japan, og i mindre grad Norge, å tro at man kan tre løsninger nedover hodet på fattigere land. Utviklingslandene vil bli hørt og inkludert. La oss fra norsk side opptre som om vi har hørt u-landene, og la oss respektere deres krav. Jeg tror ingen oppfattet at vi gjorde det i siste forhandlingsrunde. I stedet opptrådte vi sammen med f.eks. Japan, Sveits og Island i noen desperate forsøk på å overbevise verden om at det virkelig var synd på våre bønder, og at de måtte beskyttes. I trontalen snakkes det om å fremme et mer rettferdig handelssystem, men hvis den skal gjenspeile vår politikk, burde teksten vært noe slikt: Regjeringen vil jobbe for at norsk landbruk kan fortsette uten forandringer. Det hadde vært ærlig. Når det gjelder miljøet, har Regjeringen ingen problemer med å være verdensmestere og foregangsland, selv på områder der det etter Fremskrittspartiets mening ikke har noen betydning, men derimot er direkte skadelig for vår industri. Hvorfor ikke være foregangsland innen handel, der vi virkelig kan gjøre en innsats? Men der er vi godt fornøyd med å la de tidligere nevnte verstingene, som EU, Japan og USA, legge premissene, og så stille oss på samme linje som dem ved å vise motvilje til reelle forandringer til fordel for utvikling. Hvorfor kan ikke Norge gå foran og si at vi skal ta u-landene på alvor, at vi skal innrømme at den proteksjonisme og de holdninger den vestlige verden har stått for, ikke er en vei å fortsette på? Noen liker å fremstille det som skjer i WTO og i enkelte andre internasjonale organisasjoner, som en kamp mellom rike og fattige land. Norge forsterker dessverre dette inntrykket. I Norge, som i resten av verden, er det behov for økonomisk oppgang. Verden trenger mer handel og åpenhet, ikke mindre. Utviklingslandenes behov er nevnt, men også norske arbeidsplasser i f.eks. fiskerisektoren, skipsfarten, verkstedindustrien og annen industri trenger en politikk som gir muligheter og tilgang til markeder. Derfor er det viktig at forhandlingene i WTO lykkes. Skal det skje, må noen gå foran og vise vilje til løsninger. Da må man ut av gamle tankespor og innse at landbruket må moderniseres til glede for øvrige norske arbeidsplasser og ikke minst for norske forbrukere. Sterk kamp for utviklingslandenes sak i WTO er ikke i strid med norske interesser, tvert imot, u-landenes interesser er våre interesser, deres krav bør bli våre krav. Jeg startet innlegget med å kritisere Regjeringens bistandspolitikk, og jeg har avsluttet med å kritisere handelspolitikken, men jeg erkjenner at Regjeringen har gode mål. Da handler det kun om å omsette disse mål i en fornuftig politikk som virker. Det trenger verdens fattige, og det trenger alle norske arbeidstakere og alle arbeidsledige som går og håper på bedre tider for norsk næringsliv.