trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Svein Harberg (Høyre), 2009-10-12:
En ny valgperiode er i gang, og Regjeringen har lagt fram det dokumentet som skal prege dens arbeid de neste årene. Jeg må få si at dokumentet har mange gode ønsker som få i denne sal er uenig i, men jeg skulle ønske, og jeg hadde forventet, at en flertallsregjering i langt større grad ville ha klare målformuleringer som både velgerne og ikke minst Stortinget kunne forholde seg til. Hvor ble det av garantistene? Jeg forstår godt at plenen utenfor Stortinget i dag var arena for skuffede studenter. Hvor ble det av elleve måneders studentfinansiering? Hvor ble det av studiefinansiering i det hele tatt? Ja, så får vi i Høyre fortsette arbeidet for å få innført elleve måneders studiefinansiering. Vi skal kjempe for midler til konkrete tiltak for å løfte de lærerkreftene som allerede er i arbeid, og vi skal kjempe for å få være med på å konkretisere målene for ny lærerutdanning. Jeg er skuffet over at regjeringspartiene åpenbart er mer opptatt av kvantitet enn av kvalitet, at de er mer opptatt av hvor mange lærere det er på hver skole enn hvor mange gode og inspirerende lærere elevene har. Høyre mener at alle gode krefter skal tas i bruk så lenge de tilfredsstiller kvalitetskravene, og vi vil derfor kjempe for at studier ved alle godkjente utdanningsinstitusjoner gir studenter de samme rettigheter. Undervisningspersonale ansatt i kommuner og fylkeskommuner, eller ved høyskoler og universiteter, skal få større muligheter til etterutdanning og fornying. Vil dette være finansiert i budsjettet i morgen? I forbindelse med bygging av ny universitetscampus på Sørlandet trengte Universitetet i Agder 40 mill. kr til utstyr. Statsråden kom strålende fornøyd med 4 mill. kr. Hvordan henger det sammen med «lik rett til høyere utdanning» og «forskningsbasert undervisning av høy kvalitet»? Statsråden begrunnet den lave summen med at «dette var et privat initiativ». Ja, det var en privat utbygger som vant over statens eget utbyggingsselskap i konkurransen om bygging av lokalene. Men følgen av statsrådens tenkning er at studentene på denne campusen ikke får den samme muligheten til «forskningsbasert undervisning av høy kvalitet». For meg er det helt uforståelig at hvem som låner penger og eier bygget, skal avgjøre mulighetene for studentene. Vil dette bli rettet opp i budsjettet i morgen? Trontalen og Regjerings plattformdokument har kun et respektabelt innhold dersom vi i morgen får et budsjett som klart viser vilje til satsing og finansiering av de målene som vagt er formulert. Vi venter spent og kan love konkrete og tydelige tilbakemeldinger.
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2009-10-12:
Dette er en god dag, for nå starter jobben med å styrke arbeidsmiljøloven. Det er godt nytt for alle landets arbeidstakere, for dem som skal inn i arbeidslivet, og for trepartssamarbeidet i norsk arbeidsliv, noe som igjen er viktig for hele samfunnsutviklingen. Jeg vil spesielt nevne at regjeringspartiene nå skal arbeide for å sikre faste ansettelser og styrke innsatsen mot ufrivillig deltid og for retten til heltid. Det har i det siste vært mye debatt om likelønn. En av årsakene til at vi ikke har likelønn, er at mange kvinner jobber deltid. Vi finner dem stort sett i helse- og omsorgssektoren og i varehandelen. Det er et stort problem for dem som er i denne situasjonen. De sitter igjen med dårligere rettigheter, uten sikker inntekt, med de problemene det fører med seg med hensyn til å finansiere bolig osv. I tillegg har de liten mulighet til å planlegge fritiden og framtiden, og vi vet at sykefraværet er høyt blant deltidsarbeidende. De som er i denne situasjonen, er alltid på jobb. De venter på en telefonsamtale som gir dem en ekstra vakt, de tilpasser hele livet sitt for å være tilgjengelig for arbeidsgiver. Småstillinger i turnus er antakelig den mest ufordelaktige og slitsomme av alle arbeidstidsordninger. Ifølge omsorgsmeldingen trengs det ca. 130 000 nye årsverk i helse- og omsorgsyrkene fram mot 2050. En stor del av denne utfordringen kan løses ved at de som i dag jobber ufrivillig deltid og ikke har fast kontrakt, får muligheten til en fast, full stilling. Slik kan vi heve kvaliteten innenfor velferdstjenestene, bl.a. innen eldreomsorgen. Ved noen sykehjem er det heltidsprøveprosjekter i gang, og resultatene viser den samme tendens: Sykefraværet går ned, de ansatte opplever hverdagen som positiv, og utgifter til vikarer er betydelig redusert. Et annet vesentlig poeng er at det er mye lettere å rekruttere nye medarbeidere når arbeidsgivere kan tilby en hel stilling. Som jeg sa innledningsvis, er dette en god dag for norsk arbeidsliv. I tillegg til det jeg allerede har nevnt, skal vi styrke innsatsen mot sosial dumping og for et godt og inkluderende arbeidsmiljø. Vi skal bekjempe utstøting og legge til rette for at seniorene kan stå lenger i jobb. Dette er selvsagt viktig for seniorene, men også viktig for å kunne løse de store arbeidskraftbehovene vi vil ha i framtiden. Til slutt: Jeg merket meg i debatten tidligere i dag at representanten Per Sandberg beskyldte Eva Kristin Hansen for å fare med løgn i forbindelse med tidligere vedtak i denne sal i forhold til arbeidsmiljøloven. Dette er feil. Representanten Hansen hadde rett. I denne forbindelse kunne det være fristende å komme med et sitat fra Peer Gynt, men jeg skal la det ligge. Jeg bare observerer at Fremskrittspartiet fortsetter å løpe fra standpunktene sine når det passer seg.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2009-10-12:
I samband med Soria Moria II-erklæringa legg Regjeringa til grunn at ho vil føre ein næringspolitikk som legg til rette for nyskapande, kunnskapsbasert og miljøvennleg næringsliv. Dette er i utgangspunktet ei god satsing ingen vil vere ueinig i, men for delar av landet er dette dessverre ei målsetjing ein truleg ikkje får gjere seg nytte av på grunn av manglande nettkapasitet – ein nettkapasitet som skulle ha sikra naudsynt straumforsyning. For Midt-Noreg sin del er det grunn til å tru at energiunderskot allereie har gitt ei avvisingseffekt også på nyetableringar som er svært skadeleg for landsdelen, spesielt sidan det i periodar har vore eige prisområde med betydeleg høgare straumprisar her enn i resten av landet. I ei finanskrisetid med rekord i nedlegging av bedrifter gjennom konkursar er nyetableringar ein føresetnad for ei nokolunde stabil sysselsetjing. Det hjelper ikkje med all verdas gode finansierings- og støtteordningar når fundamentet for dei fleste næringar er sikker straumforsyning. I denne delen av landet er konkurranseutsett industri sterkt representert, og med ei krevjande finanskrise ein enno ikkje ser slutten på, er det grunn til å rope eit varsku for å unngå at nettopp desse arbeidsplassane går tapt. Sjølvforsyningsgraden for området kunne òg ha vore betydeleg betre om ein hadde fått redusert konsesjonsbehandlingstida for vind- og småkraftverk. I dag ser ein at det tek fem–sju år å behandle konsesjonane for desse tiltaka. Det er svært kritikkverdig at det skal ta så lang tid, og her føler innbyggjarane i Midt-Noreg at Regjeringa har svikta fullstendig. Det må vere eit mål å få redusert behandlingstida til ein femtepart av den tida ein bruker i dag. Ei meir permanent løysing på energiproblemet ville vere at konsesjonen på gasskraftverk på dei to ilandføringspunkta for gass, Nyhavna på Aukra og Tjeldbergodden i Aure, blir gitt utan krav om CO2-reinsing før denne teknologien ligg føre. Så avslutningsvis nokre ord om den 420 kV-lina Fardal–Ørskog, som mange ser på som det som skal løyse straumutfordringane i Møre og Romsdal. Delar av denne traseen som overføringslina skal leggjast i, er svært omstridde, da traseen m.a. går gjennom tettbygt område der ein fryktar støy og strålingsfare sterkt, eller i såkalla sårbare naturområde. Kravet om kabling er sterkt hos mange, og teknologien rundt kablingsalternativet og ein lågare kostnad enn dagens er avhengig av at ein får volum på det. Mange meiner det vil vere ei god løysing på utfordingane, og det ville fjerne betydeleg motstand mot lina om ein vel kabling eksempelvis frå Dalsfjorden og legg den på sjøbotnen til Ørskog. Framstegspartiet etterlyser derfor ein debatt for grensedraging mellom kabling og luftspenn, og eg håpar derfor at Regjeringa kjem med ei sak til Stortinget slik at vi kan ta denne viktige debatten.
Tor-Arne Strøm (Arbeiderpartiet), 2009-10-12:
Det er mye som er blitt sagt fra denne talerstolen i dag, og det er sagt mye bra. Men jeg har sittet lenge her i dag og lyttet til opposisjonen. Det høres nesten ut som om svartedauden er i ferd med å ta oss. En slik lang klagesang og misnøyestrategi som man legger opp til her, har jeg ikke hørt maken til. Jeg lurer på én ting: Er det slik å forstå nå at man skal fortsette med denne retorikken og strategien i nye fire år? Da vil jeg faktisk komme med et råd til opposisjonen: Kanskje man skal forandre litt på strategien, slik at det går litt bedre neste gang? Velgerne har gjennomskuet dem. Jeg skal gå litt tilbake til valgkampen i 2005. Da ble velgerne advart mot den røde fare, mot de rød-grønne i regjeringskontorene. Det kom til å bli mye elendighet. Det ble også advart mot samrøre med LO. De rød-grønne var opptatt av arbeidstakernes rettigheter, det ble det også advart mot. Næringslivet ble advart på det sterkeste. Arbeidsledigheten har aldri vært så lav som i perioden fra 2005. Vi hadde mange sysselsatte i dette landet. Det Bondevik-regjeringen klarte å prestere med Fremskrittspartiet som støtteparti i den perioden en satt med makten, var for det første å svekke arbeidstakernes rettigheter og svekke arbeidsmiljøloven. Kommunene var sultefôret, og samferdselssektoren med veinettet, jernbanen, havner og farleder var i totalt forfall. En klarte ikke å fylle opp sin egen nasjonale transportplan, som en hadde lagt. Det vi gjorde da, med Fremskrittspartiet som støtteparti – rett skal være rett – var å plusse på den nasjonale transportplanen med 2,2 milliarder kr. Det vi brukte da ble av enkelte i Bondevik II-regjeringen kalt luftmilliarder. Forstå det den som kan! Da man kom i opposisjon hadde man veldig mange penger som man ville plusse på på nytt igjen. Dette forstod velgerne i 2005, og vi gav Norge og menneskene en ny kurs: Mer til velferd, mer til omsorg, bedre skoler, bedre barnehagetilbud, et stort kulturløft og ikke minst den satsingen som vi gjorde på samferdsel, som er så utrolig viktig for å binde sammen dette landet – både for næringslivet og for bosettingen. Så kom valgkampen i 2009, og man fortsatte med denne misnøyestrategien sin, som heller ikke velgerne bet på nå. Regjeringen har holdt lovnadene og vil fortsatt gjøre det framover.
Ingjerd Schou (Høyre), 2009-10-12:
Med den regularitet, presisjon og komfort som dagens jernbane har, så skal vi være glad for at Soria Moria ikke er en togstasjon. Til et luftslott verken går eller kommer det tog. Som daglig pendler til Oslo og Hamar gjennom flere år er jeg, i likhet med mange, opptatt av at toget skal gå presis, ha en tilstrekkelig og god komfort og ikke minst at man skal være sikret sitteplass. I dag er dette usikkert. Regulariteten svikter, sitteplassene er ikke til alle, og min lokale strekning tar lengre tid enn for ti år siden. Det er mulig at dette er det Regjeringen mener med den norske modellen. Høyre har fremmet et helhetlig opplegg for hvordan man skal utvikle jernbane i vår alternative transportplan. Jernbane er en viktig samfunnsoppgave som er et virkemiddel for å oppnå grunnleggende mål for videre utvikling nettopp av transportsektoren, og det handler om personlig frihet og livskvalitet, slik at man kan innrette dagen for å nå arbeid, skole, barnehage og fritidsaktiviteter. Det dreier seg om konkurranseevne og produktivitet. Bedrifter og arbeidsgivere vil ha sikkerhet for fremkommelighet av sine produkter og tjenester, og ikke minst handler det om et grønt samfunn. Naturen og miljøet er rundt oss og sammen med oss. Høyre vil ha et bevisst forhold til de inngrep vi gjør, og de skader miljøet utsettes for, og redusere skadevirkningene. Dagens og gårsdagens regjering har brukt mer penger enn siste borgerlige regjering, men kilometer nybygd vei er blitt færre, og noen nye jernbanespor har vi ikke sett. For Høyre er det viktig å utvikle løsninger som peker i retning av et grønnere samfunn, med smartere og mer moderne løsninger som spiller på lag med miljøet. I denne sammenheng vil jeg peke på Høyres tydelighet på utbygging av dobbeltspor i hele InterCity-triangelet: Skien–Oslo–Lillehammer og Oslo–EU, nærmere bestemt Kornsjø–Halden–Sverige. At dobbeltspor også i fremtiden skal kunne benyttes til enda raskere tog, er ingen motsetning til det å bygge ut InterCity-triangelet. Uansett så skal toget stoppe der folk bor, og der folk jobber. Høyre vil ta igjen det enorme etterslepet både innenfor investeringer og vedlikehold på jernbanesiden. Gammel medisin som Regjeringen anviser, har de tenkt å fortsette med, men det hjelper ikke. Konkurranse i jernbanesektoren er viktig for å sikre et best mulig tilbud til brukerne med de ressursene som er tilgjengelige. Konkurranse innenfor persontransport på Gjøvikbanen har vært en kjempesuksess. Mer bruk av anbud med kontraktsvilkår og sanksjoner kan vise seg å være et mer egnet og effektivt verktøy for å sikre den offentlige tjenestekvalitet med hensyn til f.eks. universell utforming framfor å lovfeste rettigheter. Regjeringen har mange gode prosatekster i sin regjeringserklæring, mye velvilje, men få nye grep for å ta tak i de store utfordringene for fremtiden. Slik er det muligens med luftslott langt utenfor stoppestedene. Høyre vil på vegne av våre innbyggere mer med jernbanen.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2009-10-12:
Det er vel til liten trøst for Ingjerd Schou, men neste regjeringstog går ikke før i 2013. Så gjenstår det å se om Høyre også da står igjen på stasjonen. Høyres parlamentariske leder, Erna Solberg, hevdet i en replikk tidligere i debatten at grunnen til at Norge har greid seg så bra gjennom finanskrisen, er vår oljeformue. Nei, det er ikke oljeformuen i seg selv som er årsaken. Det er måten denne formuen har vært forvaltet på – fra den ble funnet i 1969 og fram til i dag – som har skapt grunnlaget for at vi har hatt muligheten til å manøvrere så godt gjennom finanskrisen så langt. Det er med andre ord politikk, ikke olje, det er snakk om. Det handler om den politikk daværende statsminister Trygve Bratteli trakk opp med å understreke at oljeressursene skulle forvaltes slik at de kom hele folket til gode. Det handler om da Arbeiderpartiet fikk stanset regjeringen Willochs forsøk på å svekke Statoil som et viktig oljepolitisk instrument på begynnelsen av 1980-tallet. Det handler om innføring av handlingsregelen for innfasing av oljeinntektene i norsk økonomi som Stoltenberg I-regjeringen foreslo. Det er disse viktige politiske grepene som har gitt oss et oljefond vi nå kunne trekke på, framfor å bygge opp stor gjeld. Det er det politiske grepet med handlingsregelen som har forhindret at oljeinntektene er benyttet slik at de har styrket og ikke undergravd vekstevnen i norsk økonomi. Høyres leder var i sitt hovedinnlegg opptatt av hva vi skal leve av etter oljealderen. Det er et viktig perspektiv å ha også i den dagsaktuelle politikken. Glemmer vi dette, kan mulighetene forskusles. Men dette er også Høyres store politiske utfordring når partiet har åpnet for et framtidig regjeringssamarbeid med det eneste partiet som ikke står bak den ganske brede enigheten det har vært om hvordan oljeformuen skal forvaltes. Når bløtkaken som Høyre feiret valgresultatet med, var fortært, lå de gamle problemstillingene igjen på bordet: Hvordan bygge et troverdig borgerlig regjeringsalternativ når storesøsteren – også i debatten her i dag – understreker at et samarbeid må baseres på «partienes egenart», slik Siv Jensen uttrykte det? Er det én ting som særlig framhever Fremskrittspartiets egenart, er det forholdet til oljepengebruk. Trontalen er opposisjonens debatt. Det vi kan slå fast etter denne dagen, er at opposisjonen framstår – om mulig – enda mindre samlet nå enn før valget. Høyre vil fortsatt samarbeide med alle. Kristelig Folkeparti vil dyrke sentrum og den tredje vei. Fremskrittspartiet vil fortsatt dyrke sin egenart. Nå har Fremskrittspartiet riktignok godblunket til Kristelig Folkeparti ved at de forærte en av de to presidentplassene partiet kunne fått, til Kristelig Folkeparti. Så gjenstår det å se om det bedrer samarbeidsklimaet, eller om denne godblunkingen var som den siste olje Fremskrittspartiet gav Kristelig Folkeparti før de gav opp også det partiet, slik de gjorde med Venstre. Samarbeid fordrer evne til å fokusere på det motsatte av egenart, nemlig det som samler. Det er derfor Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet har lyktes og fått velgernes tillit for fire nye år.
Tom Staahle (Fremskrittspartiet), 2009-10-12:
I Soria Moria II sier de rød-grønne partiene at de skal sikre et høyt opptak av nye politistudenter og fortsatt rekruttere flere kvinner og søkere med minoritetsbakgrunn. Statsråd Solhjell poengterte i debatten tidligere i kveld at alle må ha gode kunnskaper i basisfag, som norsk etc., for å møte utfordringene i samfunnet. I Aftenposten av 4. september kunne vi lese at Regjeringen har åpnet for at Politihøgskolen kan gi dispensasjon fra kravet om karakteren 3 i norsk. Dette har ført til at politistudenter med karakteren 2 eller dårligere har kommet inn. Ifølge skoleverket betyr dette at studenten har begrenset analytisk evne og en begrenset forståelse av det norske språk. I august kom 28 av 32 minoritetsstudenter inn på særskilte vilkår. Sett i lys av dette er det grunn til å være bekymret for hvilket politi norske lokalsamfunn får fremover. Ikke bare er dette å sette reelt kvalifiserte søkere til side, men man velger altså å favorisere noen og gi dem en lettere vei inn i et vanskelig og tøft yrke. Det er også grunn til å stille spørsmål om hvilke konsekvenser dette vil få for miljøet på Politihøgskolen og når studentene etter hvert skal ut i operativ tjeneste. Med stadig mer alvorlig og tøff kriminalitet må vi sikre oss at vi utdanner kompetente politifolk. Det er grunn til å ta signalene fra politibetjenter med minoritetsbakgrunn på alvor når de sier at de frykter et klasseskille innad i politiet dersom en slik praksis fortsetter. Fremskrittspartiet ønsker ikke et A-lag og et B-lag av politifolk, slik det ser ut til at Regjeringen gjør. Det kan ikke være slik at man stiller lavere opptakskrav til noen på bekostning av andre. Vi må være sikre på at alle som utdannes fra Politihøgskolen, har den nødvendige analytiske evne og forstår og snakker norsk, slik at publikum og det offentlige Norge kan være sikret kvalitativt gode politiressurser. Derfor er det å håpe at Regjeringen i sin uttalte satsing på flere politiressurser også vektlegger kompetanse og kvalitet framfor kvantitet.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2009-10-12:
Soria Moria II slår fast at alle skal ha eit likeverdig tilbod av helsetenester, uavhengig av bustad, økonomi, kjønn, etnisk bakgrunn og den enkeltes livssituasjon. Den kommunale helse- og omsorgstenesta skal setjast i stand til å driva godt førebyggjande arbeid og gi behandling i samarbeid med spesialisthelsetenesta. Det førebyggjande arbeidet skal prioriterast langt høgare enn i dag, ikkje minst for å bidra til å redusera helseforskjellar mellom ulike grupper. Eg er svært glad for at regjeringsplattforma fokuserer så tydeleg på reduksjon av helseforskjellar, på styrking av folkehelsearbeidet og på førebygging. Noreg er i dag eit rikt land og eit godt land å bu i. Vi har store naturrikdommar, gode velferdstenester. For 100 år sidan var Noreg eit mykje fattigare og mindre utvikla land, med låg levealder. Styresmaktene prioriterte den gong bl.a. ei storstilt utbygging av den offentlege skulen i Noreg. Dei bygde dyre skular, med skulekjøkken og basseng og hadde fokus på ernæring og fysisk aktivitet. Dei såg skule og utdanning for alle som eit grunnleggjande førebyggingstiltak, og skulen som ein plass for å styrkja folkehelsa og redusera helseforskjellar. I dag er Noreg eit rikt land, der mange opplever høg privat velstand, men vi har like fullt forskjellar i helse og levekår, og vi er kanskje mindre tydelege på førebygging enn vi var for 100 år sidan. Senterpartiet har som mål at førebygging skal vera premissgivande for alle politiske vedtak på alle samfunnsområde, både statleg, regionalt og lokalt. Vi må bruka avgiftspolitikken til å fremja sunne matvarer. Vi må ha sunne måltid inn i skule og barnehage. Vi må gi kommunar og fylkeskommunar midlar til å prioritera folkehelsearbeidet. Vi må byggja gang- og sykkelvegar, og vi må skapa lokalmiljø som fremjar fysisk aktivitet gjennom ei samordna areal- og transportutvikling. Vi må friskmelda skulebygningane, slik at alle barn får eit arbeidsmiljø som ikkje utset dei for helserisiko. I dag er det mange barnehagar og skular som ikkje har godkjent inneklima. Vi må ha ein restriktiv alkoholpolitikk for å førebyggja rusmiddelmisbruk og alkoholrelaterte skader. Førebygging er å setja inn tiltak tidleg i staden for å reparera skadar seinare. Det er øydeleggjande og det motsette av førebygging når barn og unge i min kommune har måtta oppleva å venta eit år på å få tilgang på PPT, og at det kanskje er like lang ventetid til barne- og ungdomspsykiatrien. Eksempelet frå min heimkommune viser utfordringane, og at vi treng langsiktige forutan kortsiktige tiltak. Det legg òg samhandlingsreforma opp til.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2009-10-12:
Arbeidarpartiet gjekk til val på å forsterka den norske samfunnsmodellen, og at arbeid til alle er jobb nr. 1. Finanskrisa har vist oss til fulle kor viktig det er at nettopp Arbeidarpartiet sit ved roret no i finanskrisa, og målet vårt står heilt fast, at Noreg skal ha den lægste arbeidsløysa i Europa også når finanskrisa er over. At det ser ut til at Regjeringa vil lykkast, ja det vil ikkje Høgre og Framstegspartiet ha noko snakk om her i dag. Noreg skal vidareutviklast som reiselivsdestinasjon, med basis i Noreg sine natur- og kulturresursar. Derfor må desse resursane verta varetekne, og ein må sjå reiselivsnæringa i samanheng med andre viktige politikkområde som landbruk, kultur, samferdsle og distriktspolitikk. Både Nord-Noreg og Vestlandet har etter mitt syn eit stort potensial for vidare satsing på grønt reiseliv og fokus på at reiselivsnæringa er ei viktig distriktsnæring. Ei anna viktig distriktsnæring er landbruks- og næringsmiddelindustrien. Landbruk spelar ei viktig rolle for busetjing og sysselsetjing i store delar av landet. Målet er sjølvsagt å halda oppe eit levande og mangfaldig landbruk og eit berekraftig skogbruk over heile landet som gjev attraktive arbeidsplassar og sikrar rekrutteringa, og òg sikrar opne kulturlandskap. Eg er svært nøgd med at Regjeringa har varsla i Soria Moria at det skal koma ei ny stortingsmelding om landbruk der alt dette vert omtala, også jordvern. Regjeringa fører ein aktiv næringspolitikk, og verkemiddelapparatet vårt skal framleis styrkjast. Jubelen var stor då Stoltenberg-regjeringa i 2005 følgde opp att med pengar til kommunale næringsfond. For Sogn og Fjordane sin del gjekk vi frå null kroner under høgreregjeringa og til litt over 12 mill. kr under Stoltenberg II. Noreg er eit næringsvenleg land og vart kåra til nr. 10 av totalt 183 land. Det er eg stolt av. Vi skal jobba vidare, for vi er ikkje i mål. Eg er derfor svært nøgd med at det i Soria Moria vert varsla ein gjennomgang av kapitaltilførsel til små og mellomstore bedrifter i den vanskelege, tidlege fasen, og at vi vil sjå på forenklingar for små og mellomstore bedrifter, like eins sikra stabile, føreseielege rammevilkår for industrien. Dette valet var eit verdival, eit val av samfunnsretning – den norske modellen, som inkluderer alle, eller mørkeblå politikk, der alle er sin eigen lykkes smed.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2009-10-12:
Hva angår trontalen og regjeringserklæringen når det gjelder samferdsel, er de både kjedelige og uten ambisjoner. Jeg har fått med meg at representanten Bjørnflaten fortsatt er midt i valgkampen, og hun fortsetter med å servere påstander som er så langt fra sannheten at hun gjør hele debatten til en parodi. Med Fremskrittspartiets satsing på samferdsel ville f.eks. Finnmark fått seks ganger mer penger til veier i NTP-perioden enn det dagens regjering har foreslått. Vi foreslo også å utrede ny kystriksvei og utrede ny E6-trasé fra Alta til Lakselv, noe som ville redusert avstanden mellom Øst- og Vest-Finnmark med 90 km. Regjeringen stemte imot. Det virker som om Bjørnflaten er av den oppfatning at bare man roper høyt nok, eller høyest, så har man rett. Oppfatningen kan hun få lov til å ha, men den står ikke til troende. Kanskje man heller skal si det slik at tomme tønner ramler mest. Man må gjerne ønske at det blir lys i husene i Finnmark, men uten et effektivt transportsystem blir det vanskelig både for næringsliv og for enkeltpersoner. Samferdsel dreier seg ikke om å rope høyest, men om å ta sin egen befolkning, utfordringer og utvikling av samfunnet på alvor, noe denne regjeringen ikke gjør. Når Regjeringen erklærer at nullvisjonen for antall drepte i trafikken vil være styrende for alle deler av transportsektoren, blir dette meget hul retorikk, spesielt når man ikke følger opp med konkrete tiltak som midtdelere og økt motorveiutbygging. 256 mennesker døde i trafikken i 2008, og av disse var 67 ungdommer mellom 15 og 24 år. Det er 52 pst. flere enn året før. Dårlige veier er den endelige årsaken til 72 pst. av dødsulykkene i Sverige, ifølge svenske Folksam. Albania har mer motorveier enn oss, og Polen og Romania er i ferd med å bygge 2 000 km hver. Fremskrittspartiet mener Norge ikke bare har råd til gjøre det samme, men skal vi styrke bosettingen og etablering av næringsliv i distriktene, er det en forutsetning at vi får på plass et effektivt og konkurransedyktig kommunikasjonsnett, både innen vei, fly- og sjøtransport.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-10-12:
Det er lagt fram en regjeringserklæring med store og viktige visjoner for veldig viktige samfunnsområder framover. Det er en regjeringserklæring der man sier at man skal ha en klimastrategi for Pensjonsfondet, der man skal ha en klimastrategi for all næringsutvikling, og der man skal sette ambisiøse mål for Norges rolle både internasjonalt og nasjonalt. Det er en regjeringserklæring som sier at vi skal øke velferden, f.eks. innføre rett til sykehjemsplass og satse på det; det er en stor og viktig reform. Det er en regjeringserklæring som sier at vi må igangsette arbeid for å få på plass likelønn. Vi skal ta internasjonale initiativ for atomnedrustning – og en rekke andre viktige ting. Hva er da svaret vi får fra opposisjonen på alle disse viktige utfordringene? Fra Fremskrittspartiet har vi mangel på svar, på spørsmålet om det finnes menneskeskapte klimaendringer – som Fremskrittspartiets leder i dag ikke greide å svare på. Fra Høyre har vi fått mange ulike svar i dag, fra innlegg som har vært engasjerte og opptatt av de samme tingene som Regjeringen og SV er, men også noen litt mer kuriøse innlegg, som f.eks. innlegget fra André Oktay Dahl, der han snakket voldsomt sterkt om at her var det en stat som bredte seg utover og vokste, noe som i hvert fall skremte ham, uten at han sa et eneste ord om hva Høyre hadde tenkt å kutte i denne omseggripende velferdsstaten som tydeligvis var skremmende. Hva er da denne velferdsstaten som denne regjeringen satser på? Jo, det er de sykehjemsplassene som eldre, syke mennesker trenger. Det er flere timer i skolen. Det er en barnehagesatsing som jeg tror alle i hele Norge i dag nesten tar som en selvfølge: at unger skal ha plass i barnehage når de trenger det. Dette er den velferdsstaten som Høyre tydeligvis syns eser for mye utover. Eller kanskje er det de inntektssikringsordningene som vi har fått på plass, som skal sikre at folk som enten er gamle eller syke og ikke kan jobbe, skal ha noe å leve av. Jeg syns det hadde vært greit hvis de store opposisjonspartiene nå virkelig hadde tort å være de borgerlige partiene som de er, og fremme sin borgerlige politikk, og vise fram for folk hva det faktisk er de har tenkt å kutte i, og ikke bare sitte og jamre over de viktige tiltakene som denne regjeringen og SV er i ferd med å få på plass.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2009-10-12:
Eg vil på desse tre minutta ta utgangspunkt i eit avsnitt under kapittelet «Naturmangfold og friluftsliv» i Regjeringas politiske plattform. Her står det: «Norge har et(…) særegent naturmangfold som vi har et internasjonalt ansvar for å ta vare på. Regjeringen vil sikre at truede arter og naturtyper gis vern eller tilstrekkelig beskyttelse, slik at våre etterkommere kan oppleve det samme naturmangfoldet som vi kan.» (…) Vi har her i Stortinget med klubbeslag vedteke oppretting av mange nasjonalparkar og store verneområde. Forvaltinga har sørgt for at det har blitt gjennomført og følgt opp. Samtidig har vi sagt at dei kommunane som har fått verna store delar av utmarka si, måtte utnytte den attraksjonen som denne naturen er, til næringsutvikling i randsona. Dette har så visst ikkje vore like lett å få til som sjølve vernet. Tvert imot har vi sett enkelte gonger at forvaltinga kunne vere ein bremsekloss for å få til næringsetablering eller utvikling. Da f.eks. forslaget til forvaltingsplan for Rondane blei fremja, var det lagt så sterke restriksjonar på løypekjøring på Høvringen at grunnlaget for vinterturismen var i ferd med å bli rive bort. No står det i Regjeringas plattform at Regjeringa «vil styrke skjøtsel og forvaltning av verneområder, samt arbeidet med verdiskaping knyttet til disse». Det er svært bra. Eg meiner at det da særleg er tre område som blir viktige: for det fyrste mest mogleg lokal forvalting, for det andre økonomisk hjelp, f.eks. i form av eit næringsfond eller ved ein vektlagd faktor i fordelinga av kommuneøkonomien, og for det tredje at miljøforvaltinga i direktorat og hos fylkesmann blir medspelar også for å få til denne verdiskapinga og ikkje berre fokuserer på si rolle som forvaltar av vernet. Den fagdelte forvaltinga må ha eit større perspektiv og sjå heilskapen i sine samfunnsoppgåver. Med opninga av Breheimen nasjonalpark markerte vi ein viktig milepæl ved at det skal vere lokal forvalting av desse store lokale ressursane. Store verneområde blir sikra lokal forvalting gjennom eit interkommunalt verneområdestyre som blir oppnemnt av kommunestyra. For små område blir det også lagt opp til at kommunar som ønskjer det, skal få forvaltingsansvar. Sekretæren for forvaltingsstyra skal knytast opp til fylkesmannen. Det er rett og viktig at ein gjennom det kan sikre at både vitskapleg og erfaringsbasert kunnskap blir lagd til grunn for forvaltinga, men da er det likevel avgjerande at dette ikkje rokkar ved at det er det kommunale forvaltingsstyret som har avgjerdsmynde. Alt anna vil undergrave den lokale tilliten og den lokale forvaltingsmodellen.
Laila Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2009-10-12:
Norge har gått fra håndkraft til høyteknologi. Etter mange år med nedgang i antall ansatte i industrien viser tall fra Statistisk sentralbyrå at trenden snudde i 2005. I 2007 var det, hvis vi tar tallene fra Statistisk sentralbyrå, 276 000 ansatte i industri og bergverk. Høyteknologisk kompetanse og verdensledende produkter selges fra mange av våre eksportbedrifter. Det er bedrifter som ikke bare kan skyve økte kostnader over på sine kunder, enten det er økte renter eller høyere kronekurs. La meg bruke byen og fylket jeg bor i, som eksempel. Kongsberg har en unik industriklynge med viktige bedrifter og arbeidsplasser som gjennom underleverandører er med på å skape vekst og utvikling både lokalt og for hele Norge. Mange av våre arbeidsplasser og bedrifter er helt avhengig av politisk vilje og en aktiv næringspolitikk også for framtiden. Klare gjenkjøpsavtaler for forsvarsindustrien har f.eks. skapt det som kan bli et nytt 40-årig industrieventyr i den byen jeg bor i, og for Norges land. I forrige periode ble dette endelig satt på dagsordenen etter en sterk politisk vilje fra den rød-grønne regjeringen. Dette vil nå heldigvis fortsette. Det er stor forskjell på Høyre og Fremskrittspartiets næringsnøytralitet og Arbeiderpartiets vilje til å bruke de næringspolitiske verktøyene. Derfor vant vi valget – fordi folk ønsker seg et samfunn der vi spleiser på godene, der fellesskapet dominerer, fordi billige barnehager, en felles skole og skattefinansierte helsetjenester skaper konkurransekraft, fordi folk ser rundt seg i dette landet og tenker selv. Elendighetsbeskrivelsene vi fikk i valgkampen, som enkelte til og med karakteriserte som en giftpille for næringslivet, ble avslørt. Derfor vant vi valget. Verden er inne i en svært alvorlig finanskrise. Rundt oss stiger fortsatt ledigheten. Veksten faller, og mange steder er den negativ. USA, eurosonen, Kina og India – viktige motorer i verdensøkonomien – har kraftig fall i sin økonomi. Norge er heller ikke skjermet, selv om ledigheten nå heldigvis igjen går ned. Men vi skal være svært oppmerksomme på at ikke langtidsledigheten biter seg fast, og at folk nå ikke støtes ut på varige trygdeordninger. Så til slutt en liten utfordring til opposisjonen når det gjelder samarbeid i politikken. Dere har vært opptatt av å invitere oss til det. Men jeg er veldig spent på nå: Hvor går opposisjonen i denne regjeringsperioden? Hvor går Høyre? Går Høyre til et lite sentrum eller til et svært liberalt fremskrittsparti? Det skal vi følge godt med på framover.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-19:
Fremskrittspartiet vil ikke lovfeste en plikt for kommunene til å rapportere om miljø i sin årsberetning. Jeg er av den oppfatning at mange mindre kommuner med dagens kommunestruktur ikke besitter den nødvendige kompetanse til å kunne etterleve en slikt lovpålagt rapporteringsplikt. I dag er det ikke forbudt for kommuner som selv ønsker det, å rapportere om dette dersom de mener å ha noe å meddele til omverdenen. Det at man allerede pålegger private selskaper å gjøre dette, behøver ikke å være et godt argument for å pålegge også offentlige forvaltningsorganer å gjøre det samme. Fremskrittspartiets syn er at pålegget til private selskaper i sin tid også var galt. Det blir ikke riktigere av å pålegge kommunene det samme. En slik lovpålagt rapporteringsplikt er svært ressurskrevende for kommunene og ikke heldig med dagens kommunestruktur. Er det dette kommunene skal bruke tid, penger og ressurser på, i disse svært trange økonomiske tider som kommunene nå er inne i, under den sittende kommunalministeren? Dagens ordning, hvor kommunene selv kan velge om de vil redegjøre for dette, er tilfredsstillende for Fremskrittspartiet. Jeg tar opp Fremskrittspartiets forslag.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-19:
Fremskrittspartiet ønsker å bruke den kompetansen og effektiviteten som finnes i privat sektor, innenfor det offentlige. Dette kan bare gjøres gjennom en markedsorientert politikk med virkemidler som stykkpris, konkurranseutsetting, fritt brukervalg og utfordringsrett. Dette er velprøvde effektiviseringsvirkemidler. Det forutsetter imidlertid at prisene man regner seg fram til i kommunal og privat sektor, er sammenlignbare, noe som er svært vanskelig å gjennomføre i praksis når kommuner og fylkeskommuner fører regnskap etter andre prinsipper enn virksomheter i privat sektor. Jeg tror fraværet av periodisering med resultatmessige konsekvenser i norske kommuner bidrar til lav prioritering av vedlikehold av egen bygningsmasse. Det vil være en stor fordel hvis kommunene får normale balanseoppstillinger, slik at kommunene til enhver tid har oversikt over eiendeler, egenkapital og gjeld. Det er sterke indikasjoner på at man ved dagens lovgivning ikke har gode forutsetninger for å se kostnadene ved slitasje i kommunale budsjetter og regnskaper. Dette medfører at man ikke har tilstrekkelig sammenligningsgrunnlag for å kunne vurdere offentlig drift opp mot andre måter å organisere kommunal tjenesteproduksjon på eller andre eierskapsmodeller av produksjonsenhetene. Det er svært betenkelig, da det over tid sannsynligvis rammer innbyggerne i kommunene og fylkeskommunene gjennom merkostnader og dårligere tjenestetilbud. Ved dagens system påføres kommunene unødige merkostnader på grunn av at kostnader knyttet til vedlikehold og avskrivning ikke føres over regulær drift, med mindre man faktisk foretar ekstrabevilgninger til dette. Jeg vil bare minne om at forslaget ikke er et forslag om å foreta en lovendring, men om å utrede konsekvensene av en mulig lovendring. Min oppfatning er at kunnskap og innsikt er gode komponenter i enhver beslutningsprosess. Ved å være imot å utrede noe som de beste grunner taler for bør utredes, og som vil kunne medføre en bedre økonomistyring og mer forsvarlig ressursbruk i kommunal og fylkeskommunal sektor, takker man dermed nei til mer kunnskap og innsikt før beslutningen fattes. Jeg ønsker å ta opp forslaget fra Fremskrittspartiet og Høyre.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-19:
Jeg har forstått at statsråden ikke deler mitt og Fremskrittspartiets syn på å gjøre kommunene regnskapspliktige etter den normale regnskapsloven i Norge. Statsråden var inne på at det ikke ville bli noe mer vedlikehold i kommunene, og at det blir det jo ikke bare ved å endre regnskapsloven. Det er jeg helt enig med statsråden i. Men ser statsråden at det kan synliggjøre et behov i private bedrifter? Det bør også synliggjøre behovet i kommunene ved at man hvert år avskriver og setter av penger til vedlikehold. Det er mer forutsigbart, slik at man ikke år etter år må etterbevilge penger til veldikehold. Når vi ser det etterslepet det er av vedlikehold i kommunene, er dette et av virkemidlene som man kan bruke til dette. Er statsråden enig i det?
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2009-05-19:
Kravet om etablering av kontrollutvalg i landets kommuner og fylkeskommuner kom inn i kommuneloven i 1992 fordi det var et ønske om å styrke kontroll- og tilsynsarbeidet i kommunene og fylkene. Gjennom årenes løp har også kontrollutvalgene blitt styrket. Fra og med 2004 har f.eks. minst ett medlem i kontrollutvalget vært valgt blant kommunestyrets eller fylkestingets medlemmer, og fra samme år ble kontrollutvalgene styrket faglig ved opprettelsen av egne fagsekretariater til å bistå utvalgene i deres bestillerfunksjon av revisjonstjenester. Hensikten med lovendringene har vært å styrke kontrollutvalgenes uavhengighet, slik at kontroll- og tilsynsarbeidet skjer uhildet og effektivt. Gjennom årene har man likevel sett mange eksempler på at kontrollutvalgenes uavhengighet blir utfordret, både gjennom krav om utskifting av medlemmer og gjennom marginalisering av utvalgenes egne initiativ. Det er en svekkelse av den demokratiske kontroll, og det svekker muligheten til å iverksette gransking av forhold hvor den kommunale eller fylkeskommunale ledelsen er involvert. Høyre har ment at dagens regelverk gir uheldige utslag for utvalgenes uavhengighet. Det er ingen styringsmessig eller valgteknisk grunn til at ikke utnevnelse til og utskifting av medlemmer i kontrollutvalgene kan foregå på samme måte som for andre utvalg og komiteer i kommunestyret eller fylkestinget. For Stortingets kontroll- og konstitusjonskomité fastslås det at et mindretall i komiteen på ⅓ av medlemmene er tilstrekkelig for om komiteen skal reise en sak om f.eks. gransking. I forbindelse med at denne retten ble innført, ble det lagt særlig vekt på at mindretallsrettigheter gir et prinsipielt viktig bidrag for å styrke den demokratiske kontrollfunksjonen. Dette prinsippet bør etter Høyres mening også være gjeldende i kommunal sektor. Gjennom å styrke kontrollutvalgenes uavhengighet og sørge for etablerte mindretallsrettigheter i utvalgenes arbeid vil man bidra til en bedre og mer effektiv kontroll og tilsyn med lokalforvaltningen. Dette er viktig for å sikre oppslutning om og legitimitet til offentlige beslutninger og tjenester. I tillegg er vi blitt gjort kjent med at et politisk flertall kan plassere et partis eneste representant i kontrollutvalget mot denne representantens vilje. I praksis blir da vedkommende representant fratatt den viktigste muligheten til å skjøtte sitt verv på en god måte. Høyre mener dette er udemokratisk, og det er med på å etablere en politisk kultur som neppe bidrar til å øke engasjementet og deltakelse i lokalpolitikken. Tvert om vil det svekke politikkens omdømme blant innbyggerne. Jeg registrerer at departementet har satt ned et utvalg som bl.a. skal se på behovet for å styrke kontrollutvalgets stilling. Det er bra. Jeg registrerer også at flertallet i komiteen ikke ønsker å ta stilling til våre forslag før utvalget har sagt sitt om saken. Det vil i så fall bety at en eventuell endring i beste fall vil finne sted langt ut i 2010. Høyre mener at saken burde vært kurant nok, men konstaterer at flertallet er av en annen oppfatning.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2009-05-19:
Statsråden er imot saken. Også statsråden nevner fritt brukervalg som eksempel og sier at tiden ikke er moden nå. Jeg forundrer meg storlig over at det går an å si det. Vi har i mange år diskutert eldreomsorg og hjemmebaserte tjenester. Selvfølgelig skal kommunen ha lovverket, styringssystemet, men her er det et spørsmål om det bare er det offentlige som skal styre med hjemmebaserte tjenester og eldreomsorgen. På kommunedagen i Oslo ble det presentert en europeisk undersøkelse som viste at Norge scorer dårlig på valgfrihet. Kan statsråden forklare meg: Hvorfor kan vi ikke her i landet gjøre det bedre, ha mer fleksible systemer og la brukerne selv bestemme over sin hverdag? Hvordan kan statsråden si at tiden ikke er moden nå heller?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2009-05-19:
Lat meg fyrst understreka den nøkkelrolla som kontrollutvalet har når det gjeld å sikra tillit frå innbyggjarane både til kommunane og fylkeskommunane. Eg oppfattar det slik at forslaga i Dokument nr. 8:4 frå mindretalet i komiteen er eit uttrykk for at ein er oppteken av ein velfungerande eigenkontroll. Det er eg einig i at ein skal ha. Så kan vi nok gje kvarandre rom til å vera ueinige om akkurat korleis kommunelova best kan regulera verksemda i kontrollutvala. For min del trur eg ikkje at lovendringar åleine er vegen å gå for å styrkja eigenkontrollen. Men eg er altså oppteken av å styrkja både kontrollutvala, revisjonane og internkontrollen til administrasjonen, og det er difor den arbeidsgruppa det allereie er referert til, er nedsett. Eg kan no melda at dei er godt i gang med arbeidet sitt, og eg er fornøgd med at fleirtalet i komiteen vil lata arbeidsgruppa gjera seg ferdig før ein tek stilling til om det er behov for å endra kommunelova på dette punktet. Halvparten av arbeidsgruppa er folkevald, dei andre er revisorar, administrasjonssjefar, ein forskar og ein medlem frå Kommunal- og regionaldepartementet. Det skulle tilseia at ein her går grundig til verks og ser på dagens situasjon, og kan fremja forslag til endringar – ein ser òg på behovet for endring i lova. Lat meg spesielt kommentera forslag nr. 1 i innstillinga. Dette forslaget er meint å hindra at fleirtalet kan tvinga parti med berre ein representant i kommunestyret til å sitja i kontrollutvalet. Kommunelova gjev anledning til å krevja forholdstalsval, og då kan eit parti la vera å levera inn listeforslag. I slike tilfelle kan ikkje enkelte representantar bli plasserte i utvalet mot sin vilje. Her kan det heilt openbert vera behov for meir og betre informasjon, men kommunelova skal vera god nok på det punktet. Eg meiner at det generelt er grunn til å åtvara mot å venta at enkelte lovendringar skal føra til mykje betre resultat av arbeidet i kontrollutvala og revisjonane. Det gjev òg feil fokus. Det er viktigare å retta merksemda mot korleis kontrollutvala kan fylla rolla si. For kontrollutvala er det viktig å våga å vera brysame. Oppgåva er å stilla spørsmål, vanskelege spørsmål. Det krev mot. Inga lovendring gjer det lettare å vera brysam. Så er det viktig å sjå på ressursane kontrollutvala får tildelt, og på bakgrunnen og kompetansen til medlemmene i utvalet. Dei mest eigna tiltaka for å styrkja kontollutvala og eigenkontrollen generelt trur eg er lokale tiltak, ikkje nasjonale. Men eg vil koma tilbake til denne saka når arbeidsgruppa har levert sin rapport.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2009-05-19:
Målretta arbeid med miljø- og klimatiltak er viktig for alle kommunar og for alle innbyggjarar i Noreg. Miljøarbeid bør prioriterast. Det er mykje som kan gjerast på lokalt nivå for å betra miljøet. Eg meiner det er sentralt at innbyggjarane opplever at kommunane tek miljøarbeidet sitt på alvor. Eg har stor tillit til kommunane. Eg trur at dei sjølve ser på miljøarbeidet som viktig for velferda til sine innbyggjarar og vil prioritera dette i tida framover, sjølv utan ei ny plikt til å rapportera i årsmeldinga. Lat meg som eit eksempel peika på at svært mange kommunar er i gang med planarbeid, eller har vedteke klima- og energiplanar. Frå 2010 blir det jo obligatorisk for alle kommunar å utarbeida ein slik plan. Lat meg nemna at det òg er veldig gode enkelteksempel frå kommunar – f.eks. dei som kjem inn under vignetten Grønne energikommuner, 21 kommunar og ein fylkeskommune, som arbeider i eit eige nettverk. Akkurat i dag er dei som høyrer til under Framtidens byer, samla her i Oslo. Det er 13 bykommunar som har gått saman. Dei kjem til å skriva under ein avtale i lag med fire departement, både Miljø- og utviklingsdepartementet, Kommunal- og regionaldepartementet, Samferdselsdepartementet og Olje- og energidepartementet, og tilsvarande næringslivsorganisasjonar som NHO og HSH, Sparebankforeningen og styreleiaren KS, der nettopp poenget er eit samarbeidsprogram mellom utvalde kommunar og staten for å utvikla byområde med lågast mogleg klimagassutslepp og godt bymiljø. Det er eit program som skal gå fram til 2014. Eg opplever òg, no seinast i samband med tiltakspakka og det vedlikehaldsarbeidet som skjer i kommunane, at kommunane er opptekne av at 40 pst. av dei stasjonære utsleppa skjer i bygg. Dei er i det arbeidet opptekne av å sikra betre bygg med mindre energibruk. Eg har prøvt meg på ein argumentasjon her i eit eige brev om kva som skjer når det er krav om rapportering på det eine feltet etter det andre, men eg tek sjølvsagt til etterretning at eit breitt fleirtal i Stortinget ynskjer at ei slik rapporteringsplikt skal inn i kommunelova. Eg skal sørgja for at det blir følgt opp. Det blir nok i fyrste omgang eit oppdrag for Miljøverndepartementet å sjå på korleis det kan gjerast, og så skal vi koma tilbake til Stortinget på eigna måte.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2009-05-19:
Det er viktig at kommunerekneskapen er utforma slik at han bidreg til ei sunn og god økonomiforvalting i kommunane. Det er mitt syn at dagens reglar er godt eigna til å vareta kommunane sitt føremål og omsynet til ei god og sunn økonomiforvalting. Så har eg merka meg at forslaget er fremja som eit ledd i ein meir marknadsretta politikk, med fokus på stykkpris, på konkurranseutsetjing, på fritt brukarval og på utfordringsrett. Eg er einig med fleirtalet i denne saka i at det ikkje er marknadskreftene som er best eigna til å gje innbyggjarane i kommunane gode velferdstilbod. God eigedomsforvalting og vedlikehald av kommunale bygg er viktig, både for ei sunn økonomiforvalting og for best mogleg tenestetilbod til innbyggjarane. Når Framstegspartiet og Høgre meiner at dagens rekneskapsreglar kan bidra til dårleg vedlikehald i kommunane, meiner eg at det ikkje er grunn til å tru at innføring av rekneskapslova i kommunane vil gje betre vedlikehald. Utgifter til løpande vedlikehald blir på mange måtar handterte likt i kommunerekneskapen og rekneskapslova. Eg kan ikkje sjå at rekneskapslova vil sikra betre vedlikehald i kommunesektoren. Eigedomsforvalting og vedlikehald er fyrst og fremst eit spørsmål om god lokal styring, planlegging, prioriteringar og sjølvsagt eit spørsmål om kva midlar som er til disposisjon. Uavhengig av kva rekneskapssystem som gjeld for kommunane, vil kommunane måtta løyva pengar til årleg vedlikehald. Ikkje noko rekneskapssystem vil i seg sjølv sikra at det blir løyvd nok. Òg med rekneskapslova vil kommunar kunna ha incentiv til å utsetja vedlikehald, fordi vedlikehald alltid må prioriterast innanfor ei gjeven inntektsramme. Eg registrerer med glede at eit breitt fleirtal i komiteen deler mitt syn om at dagens finansielle budsjett- og rekneskapssystem i kommunane fungerer på ein god måte. Det er ikkje behov for ei nærmare utgreiing.