trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Iselin Nybø (Venstre), 2019-06-18:
Bokmål og nynorsk er i målloven likestilt som skriftlige målformer. Denne likestillingen er i seg selv et gode – og verdifullt for Norge som språkområde. Det er viktig at folk får svar på sin egen målform når de henvender seg til offentlig sektor. Det er også verdifullt at studenter, rekruttert fra hele landet, kan bli møtt av studentsamskipnader som i praksis likestiller de to målformene. Det skaper til sammen språklig mangfold. I målloven § 1 heter det at bokmål og nynorsk er likeverdige målformer og skal sikre likestilte skriftspråk i alle organer for stat, fylkeskommune og kommune. Det samme gjelder private rettssubjekter som fatter vedtak eller gir forskrifter på vegne av slike organer. Men studentsamskipnader fatter ikke vedtak på vegne av departementet og faller utenfor mållovens virkeområde. Det følger også av en uttrykkelig unntaksbestemmelse i lov om studentsamskipnader. Jeg understreker at det ikke vil løse problemet som forslagsstillerne peker på, bare å oppheve unntaksbestemmelsen i studentsamskipnadsloven. Selv om det blir gjort, faller studentsamskipnader utenfor mållovens virkeområde slik det er angitt i denne loven. Regjeringen har igangsatt et arbeid med en helhetlig språklov som bl.a. skal videreføre prinsippene i dagens lovverk om sidestilte målformer og legge til rette for mer reell likestilling mellom bokmål og nynorsk. Det er planlagt at et lovforslag om dette skal legges fram for Stortinget våren 2020. Regjeringen planlegger til samme tid å legge fram en melding for Stortinget om språk. Arbeidet med disse to sakene er en oppfølging av punktet i Granavolden-plattformen om å fremme forslag for Stortinget om en ny, helhetlig språklov som viderefører prinsippene i dagens lovverk om likestilte målformer. Jeg ser det som naturlig å vurdere målformer i studentsamskipnader i forbindelse med den helhetlige språkpolitikken og en helhetlig språklov.
Iselin Nybø (Venstre), 2019-06-18:
Språkpolitikk er så viktig for regjeringen at vi har omtalt det i Granavolden-plattformen og løftet det opp som et eget tema. Det er kultur- og likestillingsministeren som også har ansvaret for språkpolitikken vår, og sammen med henne hadde jeg et seminar i høst om nettopp språk i universitets- og høyskolesektoren. Som representanten også peker på, er det noe som opptar mange, og det er ulike dimensjoner i den utfordringen i universitets- og høyskolesektoren. Én ting er bruken av bokmål og nynorsk som to målformer. En annen, ganske stor, dimensjon i dette er bruken av engelsk i universitets- og høyskolesektoren. Dette tar vi på alvor, og vi følger også opp universitetene på dette området.
Iselin Nybø (Venstre), 2019-06-18:
Akkurat hva som vil inngå i språkloven, må representanten stille spørsmål om til kultur- og likestillingsministeren, men det vil jo også framgå når den nye språkloven blir lagt fram og saken skal behandles i Stortinget. Våre universiteter har uavhengig av det et ansvar for å ta vare på det norske språket og utvikle det som akademisk språk. Det er et ansvar jeg som statsråd er opptatt av at de tar. Det er et ansvar som er lovfestet. Det er et ansvar som vi må følge opp at de er bevisste på på universitetene og høyskolene, for de står i et krysspress med mange interesser og mange behov og ønsker. Jeg er glad for at dette er blitt et tema, og jeg er glad for at regjeringen løfter det opp som et tema, for norsk som språk – begge målformene – betyr noe for hvem vi er, og den historien og identiteten som vi alle sammen bærer på.
Iselin Nybø (Venstre), 2019-06-18:
Det pågår et krafttak for en enda bedre lærerutdanning. For to år siden innførte regjeringen nye grunnskolelærerutdanninger, og målet er at vi skal få flere og enda bedre lærere, som kan bruke forsknings- og erfaringsbasert kunnskap i klasserommet. De første studentene fullfører nå andre studieår, som det ble sagt, og det er for tidlig å si om masterutdanningen har virket etter intensjonene. Universiteter og høyskoler trenger nå ro til å skape og implementere utdanningene. Det å gjøre store endringer før vi har sett resultatene av innsatsen, er ikke god ressursbruk. Regjeringen jobber intensivt for å hindre den varslede lærermangelen. Det er til sammen gitt 29 mill. kr til rekrutterings- og kvalifiseringstiltak. I tillegg foreslår vi 10 mill. kr til rekruttering i revidert nasjonalbudsjett for 2019. Universitetene i Nord-Norge iverksetter nå en overgangsordning for at de som jobber med undervisning uten fullført lærerutdanning, kan fullføre utdanningen sin mens de er i jobb. Vi stiller høye krav til studentenes innsats. Regjeringen styrer gjennom rammeplaner og tildelingsbrev, og vi vil ikke diktere hvordan undervisningen skal organiseres. Universiteter og høyskoler må foreta faglige valg og utvikle kvaliteten. Forventningene er tydelige, og det er gitt stimuleringsmidler, men det tar tid å få de nye utdanningene på plass. Lærerutdanningene våre skal være praksisnære, og institusjonene må samarbeide med arbeidslivet. I 2017 kom strategien Lærerutdanning 2025, med krav om partnerskap for praksis av høy kvalitet. Vi gir 44 mill. kr til dette årlig. Jeg har i år også satt i gang arbeidet med en stortingsmelding om arbeidslivsrelevans i høyere utdanning. Nyutdannede lærere må få en god overgang fra utdanning til yrke, og sammen med partene har vi utarbeidet prinsipper for god veiledning og rammer for videreutdanning for veiledere. Skoleeiere kan få tilskudd til veiledning av nyutdannede nytilsatte i grunnskolen. Tiltakene fra ordningen skal evalueres, og det vil ikke være rett å gå inn i diskusjoner om forskriftsfesting nå. Vi har satt i gang gode prosesser. Vi lover å jobbe videre for at lærerutdanningene skal bli de gode og effektive utdanningene som allerede ligger i planene våre.
Iselin Nybø (Venstre), 2019-06-18:
La meg først si at jeg mener at de studentene som nå tar lærerutdanningene GLU 1–7 og GLU 5–10 får en god utdanning, de får en utdanning som gjør dem i stand til å utøve læreryrket på en god måte. De endringene som vi har gjort, har styrket utdanningen og også styrket kvalifikasjonene til dem som tar den utdanningen. Det var store diskusjoner som gikk da vi gjorde disse endringene, og det er selvfølgelig naturlig, i og med at det er store endringer i lærerutdanningen, og lærerutdanningen er, som flere har vært inne på, en av våre viktigste utdanninger og viktigste yrker. Ulike partier hadde ulike meninger om hva som skulle inngå. Den diskusjonen hadde vi ikke bare da; den diskusjonen har vi nå også, og det er jo også det representanten løfter opp her, for lærerutdanningen er en utdanning som hele veien er relevant, og hele veien må diskuteres. Nå har vi en god lærerutdanning, og nå må den få satt seg før vi får evaluert den og ser på eventuelle endringer.
Iselin Nybø (Venstre), 2019-06-18:
Som jeg sa i mitt forrige svar, mener jeg veldig bestemt at de som tar lærerutdanningen, får en god utdanning, som setter dem i stand til å utøve det yrket de er utdanner seg for, når de er ferdige. Samtidig vet vi at det å komme ut i læreryrket oppleves som ganske voldsomt for mange, og at de har stor nytte av veiledningen. Det regjeringen har gjort nå, er at vi har fått i gang en evaluering som skal se på omfanget av og kvaliteten på veiledningen av nyutdannede. Vi tildeler i 2019 ca. 60 mill. kr i tilskudd til veiledning av nyutdannede nytilsatte lærere i grunnskolen. Og vi har gjennom dialog med partene utarbeidet – til støtte for barnehager og skoleeiere – prinsipper for god veiledning og rammer for videreutdanning for veiledere. Det kommer, høsten 2020, en nettbasert veileder om kjennetegn på en god skole, lokale veiledningsordninger, så her gjøres det mye.
Iselin Nybø (Venstre), 2019-06-18:
Det er en balanse, til dels en ganske vanskelig balanse, når man har en utdanning som er så viktig for samfunnet, og som så mange har kjennskap til og et forhold til, noe som gjør at det hele veien er en politisk diskusjon knyttet til den. Andre utdanninger som er viktige for samfunnet og regnes som kompliserte og vanskelige, blander vi oss ikke så mye inn i, mens lærerutdanningen er gjenstand for kontinuerlig gransking og innblanding, også fra politisk side. Vi har satt noen rammer nå, og jeg mener vi må ha tillit til at våre institusjoner klarer å lage denne gode lærerutdanningen. Det er der fagfolkene er, det er de som har kjennskap til dette, det er de som sitter tettest på, og det er de som samarbeider med skoleeiere og med barnehageeiere rundt i det ganske land. Misforstå meg ikke, det er bra at lærerutdanningen er på den politiske dagsordenen. Men fagfolkene er de som kan det, og de må hele veien følge med, og de må hele veien gi studentene sine det de trenger for å undervise ute i skolen.
Iselin Nybø (Venstre), 2019-06-18:
I utgangspunktet må vi ha noen forventninger til hva man har lært seg når man er ferdig utdannet. Men jeg mener vi må ha litt rom for ulikt fokus og ulike innretninger for lærerutdanningene der ute, og det gjør institusjonene i stor grad i dag. For eksempel NTNU er veldig opptatt av at digitalisering og teknologi skal være gjennomgående på alle deres utdanningsprogrammer. Da er også tanken at det å ta medisin på NTNU er litt annerledes enn å ta medisin ved UiO, nettopp fordi de har det fokuset. Det er klart, noen ting må alle kunne når de går ut av lærerutdanningene, og jeg har vært i dialog med flere aktører som blir veldig opptatt av den ene tingen som de mener er viktig – og er viktig. Men vi må også ha rom for at de velger å løse utfordringene på litt ulikt vis. Vi skal ha gode lærere når de er ferdig utdannet etter de nye grunnskoleutdanningene. Det må vi ha.
Iselin Nybø (Venstre), 2019-06-18:
Jeg er uenig når representanten framstiller det som om universitetene og høyskolene i dag ikke har en god finansiering. Våre universiteter har en god finansiering. De har også en god basisfinansiering. Hvis vi setter den resultatbaserte fordelingen opp mot basis, har de en veldig god basisfinansiering. Men jeg skal gi representanten rett i at finansieringen av de ulike universitetene og høyskolene kan være litt ulik, og det skyldes prioriteringer som ulike storting har hatt opp gjennom mange år. Til en viss grad har vi prøvd å jevne det ut. Jeg var selv opptatt av det da jeg var stortingsrepresentant, og bidro til at de tre da nye universitetene fikk mange nye stipendiater, noe som er viktig for deres basisfinansiering. Jeg mener vi har universiteter og høyskoler som er økonomisk i stand til å levere en god lærerutdanning. Det kan de gjøre, det skal de gjøre, og det gjør de.
Iselin Nybø (Venstre), 2019-06-18:
Som representanten selvfølgelig kjenner veldig godt til, har rektor lagt fram en rapport og vil en av de nærmeste dagene komme med en innstilling, som styret så skal behandle den 26. juni. Det representanten tar opp, som handler om lærere i Nord-Norge, er noe som regjeringen er opptatt av. Det er også bakgrunnen for at vi har gitt ekstra incentiver til lærerstudentene som velger å bosette seg i Nord-Norge etter endt utdanning – med tanke på nedskriving av studielånet. Vi må jobbe for å få desentraliserte lærerutdanninger i hele landet, slik at vi også har en måte for å få kvalifisert dem som er ute i skolen i dag, til å bli lærere. Det er noe vi må jobbe videre med. Det er mange som jobber som lærere som ikke har tatt utdanningen, og det er et potensial for å la dem ta utdanningen og så fortsette i skolen.
Åshild Bruun-Gundersen (Fremskrittspartiet), 2019-06-18:
Regjeringen har løftet lærerstudiet til et masternivå. Det er nå mer praksis i studiene og et krav om praksisnært masterarbeid. Departementet har også gitt midler til sektoren for å finne fram til arbeidsformer som kan fremme høyere studieintensitet. Jeg vil gjerne ha svar fra Arbeiderpartiet på om de nå mener at myndighetene skal gi studiestedene pålegg om antall undervisningstimer eller pensumsfag. Hva konkret er det Arbeiderpartiet mener regjeringen skal gjøre for å øke antall timer studentene bruker på lærerstudiet totalt sett, utover det vi allerede har gjort? Og de må gjerne skylde på regjeringen i denne saken, men jeg registrerer at Arbeiderpartiet står helt alene om dette forslaget.
Åshild Bruun-Gundersen (Fremskrittspartiet), 2019-06-18:
Jeg er glad for at Senterpartiet ikke styrer norsk helsepolitikk. Tenk om de hadde gjort det og gjennomført dette eksperimentet med folks helse og liv som de foreslår i denne saken. Det er en grunn til at fylkeskommunene ikke lenger holder på med sykehusdrift. Da fylkeskommunene hadde det ansvaret, var kapasiteten lav, økonomien svak, forskningen mangelfull og køene lange. Det er trist at Senterpartiet og SV vil ta oss tilbake til et sykehustilbud som var så dårlig. Jeg er enig i at dagens modell ikke er optimal. Fremskrittspartiet ønsker å erstatte de regionale helseforetakene med en annen modell, men vi kan bare ikke gå tilbake til en tidligere organisering som beviselig var dårligere enn den vi har i dag. Dagens modell er langt bedre enn Senterpartiets forslag om å gjenopplive en modell som i sin tid var en katastrofe for helsesektoren. Sunn økonomisk drift av sykehusene er i alle tilfeller fornuftig. Man får ikke automatisk bedre tjenester av å pøse penger inn i helseforetakene. Fremskrittspartiet har sikret en finansiering av sykehusene der de får inntekter ut fra hvor mange pasienter de behandler. Også den modellen er Senterpartiet og SV imot, og det synes jeg er rart. Etter deres modell vil de sykehusene i Norge som drives best, ironisk nok være de sykehusene som ikke behandler en eneste pasient. Hver pasient som behandles, er da en direkte utgift for sykehusene. Sykehusene vil med en slik finansiering ikke ha noen incentiver for å behandle pasienter, og det har vi sett resultatet av tidligere. Da blir det kø. Åtte år med SV og Arbeiderpartiet i regjering førte til økte ventetider. Helsekøene økte, seks fødeavdelinger ble lagt ned. Etter bare seks år med Stoltenberg II-regjeringen hadde helsekøene økt med 73 000 personer. Fremskrittsparti–Høyre-regjeringen brukte to år på å få ned køene med over 40 000. Både køer og ventetider går fortsatt ned. Det gjorde vi ved å innføre fire enkle grep: fritt sykehusvalg mer kjøp av private tilbydere pakkeforløp ved en rekke sykdommer finansiering til sykehusene etter hvor mange pasienter de faktisk behandler Norge har et av verdens beste helsetilbud. Sykehusene drives godt, og mange pasienter skryter av god oppfølging. Men det er også et felt der man alltid kan gjøre det bedre, og det skal vi selvsagt være ydmyke overfor. Regjeringen styrer nå helseforetakene bl.a. gjennom økonomiske rammer, prioriteringsmeldinger og løpende dialog med de regionale helseforetakene. Men politikere har ingen forutsetning for å detaljstyre hele sektoren, så noe er nødt til å overlates til fagfolk. Hvordan spesialisthelsetjenesten skal organiseres, bør man selvsagt drøfte med jevne mellomrom. Men at folkevalgte skal overta den direkte styringen av sykehusene, er ikke veien å gå – heller ikke det å fjerne fritt sykehusvalg, som Senterpartiet og de sosialistiske partiene de ønsker å samarbeide med, ser for seg. Folkevalgte kan mange ting, men å detaljstyre et sykehus er ikke en av dem.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2019-06-18:
Jeg mener vi er vitne til en utrolig passiv holdning fra regjeringspartienes side i dag til det å få mer ut av lærerutdanningen. Det burde være en veldig tydelig målsetting for alle som er opptatt av å heve kvaliteten for våre elever, å få slutt på at framtidas lærere er blant dem som bruker minst tid på studiene sine. Lærerstudentene bruker i gjennomsnitt fem timer mindre på studiene i uka enn gjennomsnittsstudenten, og de bruker 14 timer mindre enn f.eks. politi- eller legestudenter. Disse tallene viser at potensialet for læring, for å forbedre resultatene for lærerstudentene, er stort, og de tallene burde bekymre regjeringa langt mer enn det ser ut til at de gjør. I dag har vi sågar hørt fra et av regjeringspartiene at de avviser at det burde være et mål å øke studieintensiteten på lærerutdanningene. I dag får vi færre kvalifiserte lærere ut i skolen enn vi kunne hatt, som har brukt mindre tid på studiene enn de burde ha gjort. Det må være et mål å skape større læringstrykk, at vi har større forventninger til bedring i den nye masterutdanningen. Arbeiderpartiet ønsker mer praktisk-pedagogisk klasseledelse inn i utdanningen, kompetanse studentene trenger når de skal ut i klasserommet. Med mer tid til studier kan man gi nyutdannede lærere en bedre start. Men det skjer ikke av seg selv. Det hjelper ikke, som regjeringspartiene gjør i dag, å vise til en lang rekke tiltak på en skryteliste som ikke handler om den utfordringen saken tar opp. Det hjelper ikke å vise til lærernorm, lærerspesialister, karriereveier eller rekrutteringsmidler, som er positive tiltak isolert sett, når de er helt uten effekt for innholdet i lærerutdanningen. Det er heller ikke slik at denne utfordringen løses automatisk av at vi får en masterutdanning og øker lengden på studiet fra fire til fem år eller har strengere opptakskrav. Arbeiderpartiet er også for lærerutdanning på masternivå. Vi er for tydelige opptakskrav, om enn litt annerledes enn regjeringa. Men de endringene øker jo ikke tidsbruken eller utbyttet av lærerutdanningen i seg selv. Tvert imot – mange nyutdannede beskriver praksissjokket når de kommer ut i skolen. Likevel går andelen praksis i lærerutdanningen nå ned. Man øker lærerutdanningen med ett år, men antall dager i praksis økes kun med ti. Pedagogikkandelen er redusert sammenlignet med lærerutdanningen under rød-grønn regjering fordi KRLE nå tar opp 15 studiepoeng av de 60 studiepoengene man har. Det man trenger, er ikke flere festtaler eller gode målsettinger, men politisk vilje til å gjøre noe med denne utfordringen for å få bedre forberedte lærerstudenter, bedre nyutdannede lærere ut i klasserommene. Det er derfor Arbeiderpartiet vil sende et tydelig og klart politisk signal om å øke tidsbruken. Måten det skjer på, vil vi ikke detaljstyre, men det er synd med den passive holdningen vi ser i dag, der regjeringspartiene velger å stemme ned samtlige forslag i saken.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2019-06-18:
Jeg tar ordet bare fordi det var en påstand fra Kristelig Folkeparti som jeg ikke ville la stå ubesvart. Det er jo ikke sånn at når vi fremmer forslag om lærerutdanningen, betyr det at vi ikke er tilfreds med dagens lærere. Dersom det var sånn at ethvert forslag til endringer i lærerutdanningen betydde at man var misfornøyd med dagens lærere, kunne man like gjerne lagt ned utdanningskomiteen på Stortinget og sikkert flere avdelinger i Kunnskapsdepartementet også. Vi gjør det fordi vi mener at det er behov for endringer. Man trenger ikke lytte til Arbeiderpartiet – vi har bl.a. snakket med pedagogikkstudentene selv, som sier at de gjerne ser at studentene får økte forventninger til tidsbruk. De ønsker seg bl.a. mer tid sammen med foreleserne. Vi må jo ta på alvor de tallene som kom fra Studiebarometeret, som viser at grunnskolelærerstudenter alt i alt er minst tilfreds med studiet – av alle studenter – og at man bl.a. ønsker seg mer tid til oppfølging, praksis, bedre organisering av studiet. Så om man ikke vil lytte til Arbeiderpartiet, kan man i hvert fall lytte til studentene selv.
Torill Eidsheim (Høyre), 2019-06-18:
Dette representantforslaget omhandlar openheit om prioriteringar i det offentlege helsevesenet og om å avslutte praksisen med hemmeleghald av avgjerdsgrunnlaget for Statens legemiddelverk og kost–nytte-vurderingar knytte til nye legemiddel. Statsråd Bent Høie har uttalt seg i brev av 7. mai 2019. Det har òg blitt halde skriftleg høyring, men det har ikkje kome nokon innspel. Openheit og rettferd er grunnleggjande verdiar for prioriteringar i helsevesenet. Ved behandlinga av prioriteringsmeldinga slutta eit samla storting seg til forslaget om prinsipp for prioritering. Systemet for nye metodar har ført til større openheit om prosessane rundt vurderingar og prioriteringsavgjerder ved innføring av nye legemiddel og metodar i spesialisthelsetenesta. Openheit om prinsippa som ligg til grunn for avgjerdene, og openheit om organiseringa av prosessane er viktig. Vi har i dag oppnådd systematikk og ei innretning som tek omsyn til rettferd og likeverdig tilgang til helsetenester. Det er difor oppsiktsvekkjande at Senterpartiet vel å sjå bort frå at ulempene ved openheit kan vere større enn fordelane i enkelte tilfelle. Det vil kunne ramme pasientane. Høge kostnader for nye legemiddel og nytt medisinsk utstyr kan føre til at produkta anten ikkje blir tekne i bruk, eller at andre delar av tenesta må nedprioriterast. Høgre er einig i at prioriteringsdebatten må handle om meir enn kostbare nye legemiddel. Alle tiltaka i helsetenesta skal vurderast ut frå tre prioriteringskriterier: nytte, ressurs og alvor. Desto meir alvorleg ein tilstand er, eller desto større nytte eit tiltak har, desto høgare ressursbruk kan vi akseptere. Gjennom arbeidet i Blankholm-utvalet har vi fått eit fundament for å kunne drøfte prinsipp, prosessar og verkemiddel for prioriteringar i heile helse- og omsorgstenesta som vil vere med på å breidde ut prioriteringsdebatten og bidra til større openheit om prioriteringar i heile tenesta.
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2019-06-18:
Nok en gang står vi her og diskuterer åpenhet i helsetjenesten, eller i dette tilfellet mangel på åpenhet. Gjennom de ulike debattene vi har hatt om dette temaet, er det én ting som har forundret meg, og det er at det er så stor avstand mellom hvordan man beskriver verdien og viktigheten av åpenhet, sett opp mot hvordan man faktisk følger opp i praksis. Da prioriteringsmeldingen ble behandlet i november 2016, uttalte en enstemmig komité følgende: «Komiteen vil understreke at prioritering handler om å fordele helseressurser til noen områder og tiltak framfor andre, eller at man gir noen tilgang raskere enn andre. Slike prioriteringer kan oppleves urettferdig. Da er åpenhet om beslutningsprosesser helt avgjørende for å skape tillit til de beslutninger som blir gjort. Brukermedvirkning, det vil si involvering av pasienter og brukere, er også avgjørende for å styrke legitimiteten til beslutningene. Komiteen viser til at det er lang tradisjon i Norge for åpenhet og medvirkning knyttet til prioriteringsbeslutninger, og at dette er viktige verdier som må videreføres og legges til grunn for prioriteringsarbeidet også i fremtiden.» Det er jo fristende å spørre: Hva skjedde? Offentlige anskaffelser av legemidler til spesialisthelsetjenesten har hatt en lang tradisjon i Norge. Siden 1995 har Legemiddelinnkjøpssamarbeidet, LIS, hatt ansvaret for å konkurranseutsette legemidler til bruk i spesialisthelsetjenesten. Gjennom offentlige anbud har enhetspriser på legemidler vært åpent tilgjengelig fram til 2016. I juni 2015 ble LIS virksomhetsoverført fra Sykehusapotekene HF til Helseforetakenes Innkjøpsservice AS, HINAS. Nasjonale avtaler for legemidler og andre varer og tjenester ble da samlet i ett selskap. Den 21. mars 2016 sendte HINAS brev til alle landets helseforetak der det ble varslet at enhetspriser skal være konfidensielle. Beslutningen om hemmelighold av enhetspriser på legemidler ble tatt av RHF-direktørene i februar 2017. Begrunnelsen for beslutningen var at hemmelighold var nødvendig for å etterleve offentlighetsloven og forvaltningsloven. Beslutningen opphevet dermed over 20 års praksis med åpenhet. Opposisjonen støtter ikke denne utviklingen. Både Arbeiderpartiet og Senterpartiet har fremmet forslag om åpenhet om enhetspriser på legemidler i norske sykehus, noe som ble nedstemt i Stortinget 28. mars i år. At Legemiddelverkets faglige konklusjon om hvorvidt et nytt legemiddel er kostnadseffektivt, ikke lenger skal være offentlig, føyer seg i grunnen bare inn i den samme rekken. Med det tar jeg opp de forslagene Arbeiderpartiet er en del av.
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2019-06-18:
Som statsråden selv var inne på, ble det i mai i år fattet et vedtak i WHO om åpenhet om reelle priser på legemidler. Norge har deltatt aktivt i forhandlingene om resolusjonen, og helseminister Bent Høie uttalte i forbindelse med vedtaket: «Jeg er glad for at vi ble enige om en resolusjon som oppfordrer landene til å offentliggjøre sine reelle legemiddelpriser. Dette er et viktig første skritt i retning av åpenhet i markedene for legemidler. Norge har deltatt aktivt i forhandlingene og tatt til orde for åpenhet både om legemiddelpriser, kostnader og forskningsresultater.» Sett i lys av disse uttalelsene: Når kan vi forvente at helseministeren følger opp resolusjonen han selv har vært med på å forhandle og sluttet seg til, og dermed sørge for offentliggjøring av reelle legemiddelpriser i Norge?
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2019-06-18:
Nei, jeg har ikke lest resolusjonen ennå. Jeg viste til helseminister Bent Høies egne ord, der han sier han er glad for en resolusjon som oppfordrer landene til å offentliggjøre sine reelle legemiddelpriser. Mitt spørsmål var når vi kan forvente at denne offentliggjøringen kommer i Norge – for jeg regner jo med at når man har vært med og forhandlet en resolusjon, vil man følge sin egen oppfordring?
Bent Høie (Høyre), 2019-06-18:
Jeg vil begynne med å understreke at systemet for nye metoder siden det ble innført i 2013, har bidratt til større åpenhet om beslutninger om innføring av metoder i spesialisthelsetjenesten. Dette har skjedd gjennom åpenhet om prinsippene som ligger til grunn for beslutningene, og åpenhet om organiseringen av utrednings- og beslutningsprosessene. Dette er prosesser som tidligere i stor grad foregikk bak lukkede dører på det enkelte helseforetak eller sykehus. Ved Stortingets behandling av prioriteringsmeldingen var det bred politisk enighet om at prioriteringene i helsetjenesten skal tuftes på et sett av prinsipper for prioritering, og at åpenhet skulle være hovedprinsippet i beslutningsprosessene. Når det gjelder prisinformasjon om legemidler og teknologi, kan imidlertid ikke hensynet til åpenhet gå foran pasientens beste. I tilfeller der priser på legemidler og metoder er konfidensielle, vil dette ha betydning for om størrelser som beregnes i metodevurderingene, og der priser inngår som en del av disse, også kan offentliggjøres. Det skal være åpenhet om hvilke prinsipper som ligger til grunn for prioriteringene. Innretningen av prinsippene rammer inn hvilke hensyn som skal vektlegges i prioriteringsbeslutningene, og hvordan. I stortingsmeldingen ble det bl.a. slått fast at et tiltak skal vurderes opp mot tiltakets alternativkostnad, og at det skal beregnes en kostnad–effekt-brøk som vurderes opp mot alternativkostnaden, og at kostnad–effekt-brøken skal vektes med alvorlighet. Det ble også begrunnet hvorfor man ikke har fastsatt offisielle eller eksplisitte øvre kostnadsgrenser i helsetjenesten ved innføring av legemidler og metoder. Jeg er helt enig med forslagsstillerne i at prioriteringsdebatten bør handle om mye mer enn bare kostbare legemidler. Det er viktig at vi diskuterer prioriteringer i helsetjenesten bredt. Jeg er derfor glad for at vi gjennom Blankholm-utvalgets utredning har fått et godt fundament for å kunne drøfte prinsipper, prosesser og virkemidler for prioritering også i de kommunale helse- og omsorgstjenestene og den offentlig finansierte tannhelsetjenesten. Jeg vil til slutt vise til at Verdens helseforsamling nylig har vedtatt en resolusjon som Norge støtter, som skal bidra til mer åpenhet i markedene for legemidler. Jeg vil følge opp saken i Verdens helseorganisasjon og andre internasjonale fora og gå i dialog med andre land om videre oppfølging av resolusjonen, på samme måte som jeg har sagt i Stortinget tidligere, at Norge jobber internasjonalt for mer åpenhet, for på den måten å skaffe mer åpenhet på dette området.
Bent Høie (Høyre), 2019-06-18:
Som jeg har redegjort for i Stortinget hver gang vi har diskutert dette spørsmålet, er det en forutsetning for å kunne ha mer åpenhet knyttet til de enkelte prisene i Norge at en får til internasjonale løsninger. Det er også derfor jeg jobber internasjonalt for å få til den typen løsninger. Jeg skal allerede i morgen ha et bilateralt møte med min kollega i Nederland for bl.a. å diskutere oppfølgingen av denne resolusjonen. Hvis representanten leser denne resolusjonen som om den er en støtte til at hvert enkelt land skal begynne å ha åpenhet hver for seg, har hun ikke satt seg inn i de prosessene som her er satt i gang. Det er nettopp et poeng å ha denne typen arbeid i Verdens helseorganisasjon, der landene møtes på en internasjonal arena for å få til felles løsninger for dette. For hvis ikke – hvis vi gjør det som enkelte tar til orde for at Norge skal gjøre alene på dette området – er det norske pasienter som må betale en høy pris.
Bent Høie (Høyre), 2019-06-18:
Denne resolusjonen er ikke en oppfordring til at Norge som land alene skal offentliggjøre våre priser. Dette er en resolusjon som nettopp handler om å få til mer internasjonalt samarbeid, slik at vi kan skape et grunnlag for offentliggjøring. Som jeg har sagt i Stortinget flere ganger: Hvis Norge begynner å praktisere dette alene, er det norske pasienter som betaler en veldig høy pris, enten ved at legemiddelet ikke er tatt i bruk, eller ved at vi betaler en så høy pris for legemidlene at det går ut over andre pasienter. Det er derfor jeg jobber med dette på en internasjonal arena – for å skape et grunnlag for at Norge sammen med flere andre land kan ha mer åpenhet. Men da må vi ha mange land med oss, og oppfølgingen av denne resolusjonen jobber vi med hele veien på den internasjonale arenaen. Blant annet skal jeg som sagt ha samtaler med min kollega i Nederland om det i morgen.
Bent Høie (Høyre), 2019-06-18:
Ja, i en del av det innlegget er det feil, og det har jeg også svart på i Dagens medisin. Jeg mener det vi har gjort til nå, som jeg sa i mitt innlegg, har bidratt til mer, ikke mindre, åpenhet. Jeg er enig i at vi skal ha mer åpenhet, jeg er bare uenig i en strategi som innebærer at det er de norske pasientene som skal betale prisen for mer åpenhet. Jeg er også uenig i standpunkt som innebærer at en skal fravike bl.a. konkurranselovgivningen på dette området. En skal heller jobbe for mer åpenhet. Men det som vil kunne bidra til mer åpenhet på priser der en har behov for rabatter, er nettopp internasjonale løsninger, både gjennom EU, Verdens helseorganisasjon og andre internasjonale arenaer – der jeg, og Norge, jobber for mer åpenhet.
Bent Høie (Høyre), 2019-06-18:
Det er helt riktig at Stortinget sluttet seg til det som var regjeringens forslag i Nasjonal helse- og sykehusplan, nemlig at sykehusene i større grad skulle jobbe sammen som team, ikke minst de store sykehusene, der vi også har et ansvar for å sikre at de mindre sykehusene får overført oppgaver som gjør at man har et grunnlag for å opprettholde en desentralisert sykehusstruktur. Jeg tror en er veldig enige om at det er fornuftig at kommuner tilhører samme sykehus når de blir flyttet mellom regioner eller slått sammen som kommuner. Det handler om at den akuttmedisinske kjeden skal fungere. De aller fleste pasientene er akuttpasienter. Derfor vil det nødvendigvis også innebære at det i en sånn sammenheng blir overført penger. Nå jobber Helse Midt-Norge med den konkrete saken som representanten tar opp, og jeg forventer selvfølgelig at de ser på muligheter for også å kunne desentralisere ytterligere oppgaver, bl.a. fra St. Olavs til Helse Nord-Trøndelag.
Bent Høie (Høyre), 2019-06-18:
Ja, de som sitter i styrene i helseregionene og de lokale helseforetakene, har god kjennskap til regionens utfordringer, fordi de i all hovedsak bor og lever i regionen. Det er veldig fornuftig at beslutningene tas der så ofte som mulig, for her i Stortinget representerer vi hele landet, og det er bare et fåtall av oss som er fra den konkrete regionen de ulike sakene er fra. Det regnestykket som representanten her prøver seg på, vil ikke gå opp, for her skjer det en direkte overføring av ansvar for pasienter, et sørge-for-ansvar. Da må det nødvendigvis også følge med penger til det. Den store delen av pasientbehandlingen er akutt, og det er det ansvaret St. Olavs nå overtar, som Helse Nord-Trøndelag hadde før. Det ville selvfølgelig vært urimelig om St. Olavs skulle overtatt ansvaret for disse pasientene uten at de også fikk betalt for det. Men at en i den sammenhengen også bør se på muligheten for ytterligere å desentralisere oppgaver fra St. Olavs til Helse Nord-Trøndelag, er jeg helt enig i, og det forventer jeg at regionen ser på.
Bent Høie (Høyre), 2019-06-18:
Ja – først og fremst gjennom verktøyet Nasjonal helse- og sykehusplan, som sikrer at Stortinget hvert fjerde år trekker opp hovedlinjene for hvor sykehusene skal utvikle seg framover. Så er det også slik at Stortinget årlig bestemmer sykehusenes budsjetter. Gjennom budsjettbehandlingene legger også Stortinget viktige føringer for bruken av disse pengene, som følges opp i de årlige oppdragsdokumentene og av helseregionene. Stortinget behandler også alle store investeringssaker gjennom lånebevilgningene, og Stortinget behandler også alle lover som omhandler spesialisthelsetjenesten, og en rekke andre dokumenter som er viktig for utviklingen, f.eks. en egen stortingsmelding om fødselsomsorgen, som har styrt utviklingen i fødselsomsorgen siden meldingen ble vedtatt av Stortinget. Så ja, det mener jeg. Og dette forslaget ville jo innebære at det ansvaret pulveriseres. Det vil ikke være noen nasjonalt som lenger kan stilles til ansvar politisk for utviklingen ved sykehusene våre med dette forslaget.
Bent Høie (Høyre), 2019-06-18:
For det første er det helt åpenbart at det forslaget som er fremmet her, ville ha pulverisert det nasjonale politiske ansvaret for sykehus- og spesialisthelsetjenesten i Norge. Folk ville hatt store problemer med å vite hvem som har ansvaret for sykehusene med dette forslaget. Det vet en jo av erfaring, for dette er noe vi har hørt før. Så er jeg litt overrasket over at representanten mener at Nasjonal helse- og sykehusplan ikke har hatt noen betydning. Jeg tror representanten bør ta seg en tur til Tynset og spørre dem som jobber på sykehuset der. Da jeg var og besøkte dem for kort tid siden, var iallfall tilbakemeldingen veldig klar, at Nasjonal helse- og sykehusplan hadde hatt stor betydning, for det skapte forutsigbarhet om at det skulle være sykehus på Tynset i framtiden, som gjør at de har kunnet utvikle et bedre tilbud på Tynset, og at de ikke opplever usikkerhet. Hvis en reiser til Narvik og spør befolkningen der, nå når en er i gang med å bygge et nytt sykehus, om ikke Nasjonal helse- og sykehusplan har hatt betydning for dem, tror jeg også at representanten ville fått et ganske klart svar, at jo, det har hatt stor betydning i Narvik.
Bent Høie (Høyre), 2019-06-18:
Representanten stiller spørsmålet til feil statsråd. Dette er åpenbart et spørsmål til arbeids- og sosialministeren. Når det gjelder den pågående streiken i sektoren, har jeg stor respekt for den norske modellen, og at dette er et spørsmål som avgjøres mellom partene i arbeidslivet.
Bent Høie (Høyre), 2019-06-18:
Legevakttjenesten er et sentralt ledd i den akuttmedisinske tjenesten utenfor sykehus. Samtidig er det en integrert del av allmennlegetjenesten. Som nevnt i mitt brev til Stortinget vil den planlagte handlingsplanen for allmennlegetjenesten også omfatte legevakttjenesten. Vi er nå i gang med å følge opp forslagene fra akuttutvalget, bl.a. forberedelsen av en legevaktpilot to steder i landet. Et sentralt element i pilotene er å opprette legevaktsatellitter i randsonen av de store legevaktdistriktene, med personell fra hjemmesykepleien eller ambulansetjenesten. Ved behov kan man benytte videokonsultasjon mellom satellitt og lege i legevaktsentralen. En slik modell vil øke tilgjengeligheten til legevakttjenester for pasienter med lengre reisevei til legevakt enn det de fleste andre innbyggerne har. Jeg forventer at erfaringene fra pilotene kan bidra til nytenkning om hvordan vi skal sikre en god legevakttjeneste i framtiden. Akuttutvalget foreslo å innføre bestemte krav til reisetid til legevakt. En konsekvens av et slikt forslag – som også forslagsstillerne påpeker – vil være å opprette flere mindre, interkommunale legevaktdistrikter. Dette vil kreve flere leger i en fastlegeordning som allerede er under sterkt press, istedenfor å utnytte annet helsepersonell på en bedre måte og ta i bruk digitale løsninger, som blir prøvd ut i legevaktpiloten. Å stille for strenge krav til kompetanse eller legeressurser i legevakttjenesten kan føre til ytterligere sentralisering av tjenestene, med nedleggelse av legevaktdistrikter for å kunne møte rekrutteringsutfordringene. Store deler av kommunesektoren og spesielt småkommuner og utkantkommuner sa tydelig fra om dette i høringen av akuttutvalgets forslag og i høringen av endringer i akuttmedisinforskriften i fjor vinter. Vi gjennomgår nå akuttmedisinforskriften på nytt. I løpet av sommeren vil vi sende på høring et forslag om noen endringer, der vi bl.a. vil vurdere å endre bakvaktbestemmelsene. Vi vil samtidig foreslå å endre stønadsforskriften for leger, slik at leger i hovedlegevaktsentralen i legevaktpiloten kan utløse takst for videokonsultasjon. Det er viktig med god beredskap for innbyggere med behov for akutt hjelp. I september 2015 ble nummeret 116117 innført som nasjonalt telefonnummer til legevaktsentralen. Akuttmedisinforskriften legger bl.a. til rette for nødvendig kommunikasjon mellom legevakt og AMK-sentralene. Jeg vil fortsette arbeidet med å styrke legevakttjenesten, men jeg tror ikke strengere pålegg, som å redusere kommunenes handlingsrom, er den beste måten å gjøre dette på. Til det er norske kommuner for forskjellige. Mange forhold løses best lokalt og i samarbeid med det aktuelle helseforetaket.
Bent Høie (Høyre), 2019-06-18:
Vi har ingen fullstendig oversikt over kommunene på dette området, som er et kommunalt ansvar, men som representanten er inne på, er det grunn til å tro at de kommunene som i utgangspunktet har utfordringer med rekruttering til fastlegestillinger, også vil ha utfordringer på dette området. Derfor er det så viktig, alt det arbeidet som vi nå gjør, sammen med Legeforeningen og KS, for å forbedre situasjonen på fastlegeområdet, samtidig som vi fanger opp bekymringer fra kommunene knyttet til sommeravviklingen med noen av kompetansekravene som er stilt. Det vil derfor, som varslet tidligere, bli rettet opp før sommeren, slik at kommunene kan forholde seg til det og planlegge riktig.
Bent Høie (Høyre), 2019-06-18:
Som representanten helt korrekt er inne på, er legevakten og fastlegeordningen veldig avhengige av hverandre, og vi har også vært veldig tydelige overfor Stortinget på at på bakgrunn av den prosessen som vi nå har i trepartssamarbeidet med KS og Legeforeningen, og den evalueringen som vi nå gjør av fastlegeordningen, vil det bli laget en handlingsplan for den ordningen. Som jeg også har sagt, vil legevakt – det å sikre legevakt – bli en del av den handlingsplanen, samtidig som vi, som jeg også har varslet Stortinget om, nå setter i gang flere piloter for å prøve ut andre modeller å organisere legevakt etter, for å bidra til bl.a. å ta i bruk ny teknologi for å sikre bedre dekning i de områdene som har utfordringer med avstander, og sette i gang piloter på det.
Bent Høie (Høyre), 2019-06-18:
Jo, det er også derfor vi setter i gang det konkrete arbeidet med piloter for å prøve ut modeller som nettopp ivaretar dette. Men utvalgets forslag for å ivareta dette var etter vår vurdering ikke et godt forslag, for det ville ensidig bare økt presset på en allerede presset fastlegeordning og innebar heller ikke å tenke nye modeller eller ta i bruk ny teknologi, som er det vi har valgt å sette i gang piloter med. Så er det helt riktig at utvalget ikke foreslo å forskriftsfeste responstid på ambulansetjenesten, og det var også slik at det ikke var ensidig støtte fra høringsinstansene til det som er Senterpartiets syn på det området, tvert imot, så det er en litt fortegnet framstilling av situasjonen.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2019-06-18:
Med den modellen vi har, vedtar Stortinget rammene, mens statsråden eier sykehusene og velger seg styremedlemmer som gjennomfører eierens vilje. Stortinget har gjennom behandlingen av Nasjonal helse- og sykehusplan vedtatt at universitetssykehusene/regionsykehusene skal flytte ut planlagt behandling til de mindre akuttsykehusene. Det vet statsråden at nesten ikke har skjedd. I en sak som går i Helse Midt-Norge nå, hvor man behandler konsekvensene av kommunereformen, overføres det som følge av kommunesammenslåing pasienter fra Helse Nord-Trøndelag til St. Olavs. Det innebærer at St. Olavs får full kompensasjon for å motta flere pasienter og ikke noe incentiv til å legge ut mer planlagt behandling, stikk i strid med det Stortinget har sagt. Hvordan forklarer statsråden dette?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2019-06-18:
Statsråden svarer ikke på spørsmålet mitt. Vi er helt enige om at det er fornuftig at man tilhører det nærmeste akuttsykehuset. Utfordringen kommer når Helse Nord-Trøndelag som følge av at kommuner slår seg sammen, mister sin økonomi og heller ikke blir styrket med elektiv, planlagt behandling, sånn som Stortinget har sagt at de skal bli. I dette konkrete tilfellet betyr det at Helse Nord-Trøndelag mister hele 44 mill. kr, mens St. Olavs får 60 mill. kr. Hvis man hadde gjort det Stortinget ba om og lagt ut mer planlagt, kunne dette gått opp i opp, og Helse Nord-Trøndelag hadde sluppet å kutte mer i et allerede veldig stramt sykehusbudsjett. Så mitt spørsmål til statsråden er: Føler han at hans styremedlemmer og styreleder har god nok kjennskap til denne regionens utfordringer?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2019-06-18:
Jeg har et par korrigeringer, kanskje mest til referatet. Det har kommet noen påstander her som jeg velger å imøtegå. Først til Kjersti Toppe, som sier at Arbeiderpartiet mener at det kun er en underfinansiering som gir utfordringer i sykehusene. Det stemmer ikke – verken i innstillingen eller i mitt fem minutter lange innlegg. Den typen stråmannsargumentasjon tilfører kanskje ikke debatten så mye, så det var godt å høre at representanten Toppe korrigerte seg selv i det siste innlegget. Så til representanten Bruun-Gundersen, som sa at regjeringen hadde innført fritt sykehusvalg. Det stemmer heller ikke, for fritt sykehusvalg ble innført av Arbeiderpartiet i 2001. Til slutt vil jeg påpeke følgende: Stortinget ba om stedlig ledelse som hovedregel på landets sykehus. Stortinget ba om at funksjoner flyttes ut til de mindre akuttsykehusene for å sikre fag og rekruttering. Statsrådens eget utvalg for å se på modellen, Kvinnsland-utvalget, anbefalte primærhelsekompetanse i styrene for å sikre en bedre samhandling med kommunene. Jeg kan ikke se at noe av dette er fulgt opp fra statsråden, så hvem som styrer sykehusene, betyr åpenbart noe for hvor demokratisk denne styringsmodellen faktisk er.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2019-06-18:
Komiteen har behandlet representantforslag om tiltak for å styrke legevakttjenesten. Av innstillingen kan vi se at forslaget avvises av flertallet, så jeg skal konsentrere meg om mindretallets forslag. Legevakten har en viktig rolle for innbyggernes trygghet. Det skal være enkelt å kontakte legevakten når man er engstelig for egen og andres helse. Det er en bekymring for at legevakttjenesten i for stor grad har mistet sin opprinnelige funksjon som en akuttmedisinsk beredskapstjeneste. Bedre bemanning, gode prioriteringsverktøy, godt samarbeid med fastlegene og tilgang på utrykningskjøretøy er tiltak vi i Arbeiderpartiet mener vil styrke beredskapen og gi et bedre tilbud til de sykeste pasientene. God tilgjengelighet hos fastlegen på dagtid er også et nødvendig grep for å løfte legevaktenes beredskap. Det er nødvendig med en plan for videreutvikling av fastlegetjenesten. Arbeiderpartiet mener at handlingsplanen for fastlegetjenesten som er varslet framlagt i 2020, også blir en handlingsplan for å styrke legevakttjenesten som akuttmedisinsk nødtjeneste. Legevakt er allmennlegearbeid. Men med en presset fastlegeordning som til stadighet pålegges flere nye oppgaver, er det på tide å se på andre måter for å sikre god kompetanse i legevakt enn gjennom pålegg til fastlegene. God kompetanse sikres best gjennom god organisering som tilrettelegger for god fagutøvelse. Da vil legevaktene evne å trekke til seg flinke fagfolk. Det gjøres mye godt legevaktarbeid rundt omkring i landet, men tilfeldighetene rår fortsatt i for stor grad. Som pasient eller pårørende skal du vite at du får nødvendig hjelp på legevakten. Mange kommuner er i dag nødt til å samarbeide for å kunne sikre befolkningen en legevakttjeneste av høy kvalitet, og samtidig medfører sentralisering av legevakttjenester at deler av befolkningen får lengre reisevei til nærmeste legevakt. Det er avgjørende at medisinsk-faglige premisser ligger til grunn for sammenslåinger, og konsekvenser av sentralisering må alltid vurderes nøye. Befolkningen gis en falsk trygghet dersom sentralisering skjer på feil premisser. Til nå har den politiske viljen til å ivareta dette ikke vært stor nok. Arbeiderpartiet er bekymret for at legevakttjenestens funksjon som akuttmedisinsk beredskapstjeneste blir svekket om det ikke gjøres endringer for framtiden. Med det vil jeg fremme det forslaget fra mindretallet som Arbeiderpartiet står inne i.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2019-06-18:
Vi går inn i en periode med ferieavvikling, og det man da vet, er at de kommunene som allerede sliter med fastlegedekningen, får behov for vikarer. Hvilken oversikt har statsråden over hvilke kommuner som har størst utfordringer med å ivareta sitt krav om å ha legevaktberedskap?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2019-06-18:
Jeg skal kommentere Rødts forslag, forslag nr. 3, i denne saken, om å gi sykepleiere, apotekansatte og alle ansatte i staten opptjening i tjenestepensjonsordningene, uavhengig av stillingsprosent, eller sagt med andre ord, opptjening fra første krone. Arbeiderpartiet skal selvsagt stemme for dette forslaget, som langt på vei er likelydende med et forslag som vi fremmet i Stortinget 7. desember 2015, i en sak undertegnede var saksordfører for, og som gjaldt forslag fra Solberg-regjeringa om å sette en minstegrense for rett til medlemskap på 20 pst. stilling. Dessverre var det bare Arbeiderpartiet, SV og Miljøpartiet De Grønne som stemte for å fjerne minstegrensa den gangen. Høyre, Fremskrittspartiet, Senterpartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre gikk alle inn for en nedre grense for rett til medlemskap på 20 pst. Hadde Arbeiderpartiets forslag blitt vedtatt, hadde LO- og YS-organiserte i sykehussektoren sluppet å streike for retten til pensjon fra første krone, slik de nå gjør. Vanligvis er Arbeiderpartiet varsom med å kommentere pågående arbeidskonflikter, av respekt for arbeidslivets spilleregler. I den pågående streiken i sykehussektoren har vi gjort et unntak, nettopp fordi streikegrunnlaget er fullt ut i samsvar med Arbeiderpartiets klare programforpliktelser om pensjon fra første krone for alle. Det er et grunnleggende prinsipp i den nye folketrygden, det gjelder allerede i kommunale tjenestepensjonsordninger, og vi har fremmet forslag om det samme i privat sektor, sammen med SV. Det siste ble heller ikke vedtatt, men fikk støtte fra Senterpartiet, Miljøpartiet De Grønne og Rødt. Bakgrunnen for saken i 2015 var, som det ble nevnt, en dom i Arbeidsretten fra 2013 om at daværende grense på 14 timers stilling i kommunal tjenestepensjon brøt med arbeidsmiljølovens forbud mot diskriminering av deltidsansatte. De sa ikke om grensa også brøt med likestillingsloven. Uansett er det flest kvinner som jobber i så små stillingsbrøker. Arbeidsretten sa heller ikke noe om hva som eventuelt kunne vært en lovlig minstegrense, men henviste spørsmålet til partene. KS og KLP valgte etter dommen å oppheve minstegrensa helt for rundt 40 000 kommuneansatte. Det ble stadfestet i tariffoppgjøret i 2014. Regjering og storting sa i 2015 nei til rundt 10 000 statsansatte i samme situasjon. Noen av dem streiker nå. NHO har senere sagt nei til rundt én million ansatte i privat sektor. I år er det Spekter som sier nei. Da gjenstår lovveien. Foreløpig har verken Solberg-regjeringa eller stortingsflertallet vært villig til det. Arbeiderpartiet håper at de LO- og YS-organiserte i sykehussektoren vinner fram med sitt rettferdige pensjonskrav. Samtidig kan de da nemlig også ha banet vei for andre statsansatte, men også for ansatte i privat sektor. Representanten Jonas Gahr Støre har stilt skriftlig spørsmål til arbeids- og sosialministeren om denne saken, men for å kunne ta dette lovveien må vi nok dessverre få et annet stortingsflertall.