trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2014-02-04:
Det er sjelden vi behandler saker i Stortinget med så bred enighet som vi har i denne saken – i hvert fall i denne komiteen. Dette er bra, og her er det ingen grunn til uenighet. Lovendringene vi behandler i dag, er godt og grundig utredet og har vært ute på bred, offentlig høring. I Norge er det under gitte vilkår tillatt å utøve jakt, felling og fangst. Utgangspunktet er at det skal kunne høstes av bestander som produserer et høstingsverdig overskudd. Opprettholdelsen av jakt- og fangsttradisjoner er avhengig av bred samfunnsaksept. Både viltloven og dyrevelferdsloven gir dyr en rettslig beskyttelse mot unødvendige lidelser, også når dyr skal avlives. Jakt medfører unektelig en viss risiko for skadeskyting og dermed påfølgende lidelser for viltet. Derfor er aktsomhetskravet til jegeren med rette veldig strengt. Paragraf 19 i viltloven er en rettslig standard for hva som til enhver tid er god jegermoral. Paragraf 19 lyder som følger: «Jakt og fangst skal utøves på slik måte at viltet ikke utsettes for unødige lidelser og slik at det ikke oppstår fare for mennesker eller husdyr eller skade på eiendom.» I mars i 2009 nedsatte Direktoratet for naturforvaltning en arbeidsgruppe med mandat å utrede human og sikker jakt knyttet til ulike temaer, som tidligere talere har omtalt, og som selvfølgelig står i innstillinga. Jeg vil ikke gå inn på de enkelte temaene og forslagene, men jeg vil uttrykke at Kristelig Folkeparti støtter en enstemmig vurdering og innstilling fra komiteen.
Tine Sundtoft (Høyre), 2014-02-04:
Det er et grunnleggende prinsipp at det skal kunne høstes av bestander som produserer et høstingsverdig overskudd til glede for næring og friluftsliv. Samtidig er opprettholdelse av jakt og fangsttradisjonene avhengig av en bred samfunnsaksept. Jakt medfører en viss risiko for skadeskyting og lidelser for viltet. Lovendringene som her foreslås, er viktige av hensyn til både dyrevelferd og samfunnsaksept. En adgang til å bruke kunstig lys under ettersøk av påskutt hjortevilt og under avliving av levende vilt vil bidra til å forkorte lidelsene skadet vilt kan bli utsatt for. Det samme gjelder den foreslåtte adgangen til å bruke motorbåt ved ettersøk av påskutt sjøfugl. Samtidig holder vi fast på viltlovens restriktive generelle utgangspunkt når det gjelder bruk av kunstig lys og motorfartøy i forbindelse med jakt. I proposisjonen foreslås det videre at det i naturmangfoldloven inntas et forbud mot unødig jaging av viltlevende dyr. Et forbud mot jaging fantes tidligere i viltloven, men det bortfalt ved en feil da naturmangfoldloven ble vedtatt i 2009. Forslaget gjeninnfører den tidligere rettstilstanden. Jeg er glad for at energi- og miljøkomiteen støtter de foreslåtte lovendringene og hensynene bak.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2014-06-10:
På vegne av representantene Per Olaf Lundteigen, Bård Vegar Solhjell, Jette F. Christensen, Marit Arnstad, Karin Andersen, Gunvor Eldegard og meg selv vil jeg fremme et forslag om en ny bestemmelse om opplysningsplikt for statsråder og statssekretærer om tidligere oppdragsgivere og politiske og næringsmessige interesser.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2014-06-10:
Det har vært mye diskusjon blant en del NATO-land om hvorvidt forsvar og bistand skal holdes atskilt. Hva er utenriksministerens betraktninger omkring dette?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2014-06-10:
Jeg takker for gode betraktninger, men det var vel egentlig ikke det jeg spurte om. Jeg ønsker svar på om utenriksministeren mener at det har vært riktig, i Afghanistan, å holde bistanden og forsvarsarbeidet hver for seg, og om det også er en erfaring som han har gjort seg i dette arbeidet, at det har vært en riktig posisjon fra norsk side?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2014-06-10:
Jeg er glad for at forsvarsministeren er klokkeklar når det gjelder bruk av mindreårige tolker. Men jeg har lyst til å stille det samme spørsmålet til forsvarsministeren som jeg stilte til utenriksministeren – om hun har gjort seg andre erfaringer nå, etter at hun ble forsvarsminister, når det gjelder å holde bistand og forsvar atskilt i Afghanistan.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2014-06-10:
Slik jeg leser dette svaret, er det en åpning i det forsvarsministeren nå sier, for at hun ønsker en bred debatt om dette som en del av evalueringa. Er det riktig forstått at hun som en del av diskusjonen omkring evalueringa åpner opp for en større koordinering av bistandsarbeid og forsvar, og at hun ikke lenger ønsker å opprettholde den prinsipielle avstanden mellom disse to områdene?
Øyvind Halleraker (Høyre), 2014-06-10:
Jeg hadde i grunnen ikke tenkt å ta ordet i denne debatten, for det vi behandler, er årsberetningen for 2013, og det som stort sett har vært tema i debatten, har vært ting som har forløpt i 2014. Likevel kan det være riktig å ta dette opp, det har jeg full forståelse for. Det jeg ba om ordet til, var en liten replikk og en korrigering til representanten Tybring-Gjedde. Siden det delvis er blitt korrigert, kan jeg supplere med å si at det er to plenumsmøter i 2015. Det er det som er om høsten, som skal være her i Norge – nærmere bestemt i Stavanger fra 7. til 9. oktober.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2014-06-10:
Selv om dette er to relativt omfattende saker, er de nærmest å anse som ekspedisjonssaker. Siden dette gjelder 2010 og 2011, vil mange mene at det kanskje er på tide å få dem behandlet. Som det fremgår av saken, har ikke komiteen ytterligere merknader enn å vise til dokumentet fra Utenriksdepartementet og ber om at dokumentene vedlegges protokollen.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2014-06-10:
Jeg kunne ikke dy meg siden jeg fikk et angrep mot meg fra representanten Hansen. Han reagerte på at jeg sa at vi ikke skylder afghanerne noen ting. Når man hører sannheten, blir det ikke lett å akseptere for mange norske politikere. Når vi ikke skylder noen noe, betyr ikke det at vi ikke skal hjelpe noen. Men det er ingen i Afghanistan som mener at vi skylder dem noe, og det burde heller ikke vi mene. Det vi gjør i Afghanistan, er for å hjelpe afghanerne – fordi vi ønsker å hjelpe afghanerne. Vi ønsker at det skal være hjelp til selvhjelp. Det er hele idéen bak å hjelpe afghanerne. Representanten Tybring-Gjedde er ikke imot å hjelpe afghanerne. Men hvis ikke afghanerne klarer å styre seg selv etter å ha fått bidrag etter bidrag etter bidrag, nå 750 mill. kr i året, over flere år, da er de ikke i stand til å styre seg selv. Og på ett tidspunkt slutter vårt bidrag til Afghanistan fordi de velger korrupsjon eller andre forhold. Det må vi også ta inn over oss. Og jeg må undres over fokuset, særlig i spørsmålene som kommer fra representanten Huitfeldt og Solhjell. I et Afghanistan med enorme utfordringer er det altså tre spørsmål som går på hvorvidt det er samarbeid eller krangling mellom forsvar og bistand. Det er fokuset. Et lite område som politikerne skal krangle om. Sannsynligvis kommer Dagsnytt atten og spør om de kan krangle om det videre der. Dette er fokuset i dag, da fem ISAF-soldater ble drept i Afghanistan. Det synes jeg er smålig. Og til representanten Solhjell, som var mest opptatt av at det var en 17-åring som har vært tolk: Tenk så forferdelig, en 17-åring i Afghanistan, som sannsynligvis regnes som en voksen mann, har altså vært tolk, og det er hovedfokuset. Det kalte representanten Solhjell barnearbeid. Igjen overfører man forhold i Norge til Afghanistan. Det er ikke mulig å se på forholdene i Afghanistan akkurat slik som man vurderer forholdene i Norge. Så jeg er faktisk skuffet over opposisjonen, at fokuset er så snevert, istedenfor å se de store forholdene og bistanden i en større sammenheng, ikke minst i nabolaget og det som skjer i Pakistan og andre steder. Man må se dette i sammenheng, se de store linjene, og ikke fokusere på små, norske, smålige debatter, som kanskje også journalistene kommer til å ta opp i morgen – små, norske debatter.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2014-06-10:
Eg vil starte med å takke utanriksminister Brende og forsvarsminister Eriksen Søreide for to svært gode utgreiingar. Sidan terrorangrepa i USA den 11. september 2001 har Afghanistan stått sentralt i internasjonal tryggleikspolitikk. Da Taliban-regimet i Afghanistan ikkje ville samarbeide om å få tatt bakmennene, blei det sett i gang ein militær operasjon som har vist seg å bli langt meir langvarig enn mange trudde i 2001. Taliban-regimet fall raskt, men å utvikle ein velfungerande stat og utvikle landet økonomisk og sosialt er vel nærast eit generasjonsprosjekt. Derfor er eg veldig glad for at det no blir ei evaluering av den samla innsatsen, og at me tar med oss erfaringane frå det som har skjedd i Afghanistan. Kristeleg Folkeparti har lenge gått inn for ei brei evaluering av Noregs samla innsats i Afghanistan, der ein vurderer innsatsval og strategiar, resultat, og der lærdomen kan bli tatt vare på til framtidig nytte. Vi ser det positivt at både utanriksminister Brende og forsvarsminister Eriksen Søreide no bekreftar at vi får ei heilskapeleg evaluering som omfattar både militær og sivil innsats, herunder òg utviklingsbistand. Kristeleg Folkeparti meiner mandatet òg må inkludere ei vurdering av kva som burde vore gjort annleis, og kva for vurderingar me må ta med vidare i utforminga av framtidig engasjement i konfliktfylte område. Noregs engasjement i Afghanistan har vore det mest omfattande utanrikspolitiske engasjementet Noreg har hatt sidan annan verdskrig. Støtta har vore samansett av tre hovudkomponentar: Det eine er militære bidrag, det andre er humanitær bistand, men me har òg hatt sivil støtte. Og det er heilskapen, samvirket mellom dei ulike aktørane og om me som nasjon har vore samordna på ein god nok måte både nasjonalt og internasjonalt, og på kva måte me bør ta lærdom av dette inn i framtidige operasjonar. På humanitær side har ein hatt ei gjennomgåande evaluering, som det ville vere naturleg å innlemme i ei samla evaluering av norsk innsats. Laurdag den 5. april blei første runde av presidentvalet i Afghanistan avvikla. Valdeltakinga var større enn ved førre presidentval i 2009. Veljarane trassa truslar frå Taliban og angrep. Det offisielle valresultatet frå første runde viste at favoritten Abdullah Abdullah fekk 45 pst. oppslutning, mens Ashraf Ghani enda på 31 pst. I Afghanistan er det dermed duka for andre valrunde 14. juni mellom desse to kandidatane. Det skjer fordi ingen av kandidatane fekk fleirtal i den første valrunden. Det var overraskande at dei to kandidatane fekk heile tre firedelar av stemmene i første valrunde. Både Abdullah Abdullah og Ashraf Ghani, som no skal inn i ein ny valrunde, er venleg innstilte til Vesten og USA. Sikkerheitssituasjonen er likevel spent i regionen. Eit eksempel på det er jo at presidentkandidat Abdullah Abdullah overlevde eit attentatforsøk 6. juni. Eg takkar for utgreiingane. Eg er glad for den evalueringa som no vil finne stad, og tenkjer at det er viktig at me som nasjon tar med oss den lærdomen inn i framtidige operasjonar.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2014-06-10:
Eg er glad for det grepet som utanriksministeren og forsvarsministeren har tatt rundt evaluering, og eg er òg glad for dei signala som utanriksministeren gir no i sin korte kommentar til Stortinget. Representanten Solhjell hadde nokre interessante tankar rundt dette med politisk ekspertise og partioppnemning, som eg deler, samtidig som eg òg er opptatt av at politisk kompetanse ikkje skal vere ekskluderande. Mitt spørsmål til utanriksministeren er: Korleis tenkjer han rundt korleis omsyn til partia kan bli tatt, men òg rundt organiseringa av dette arbeidet? Det skal jo vere ei heilskapleg evaluering. Er det Utanriksdepartementet som no får hovudansvaret for organiseringa av dette, og korleis kan me òg lykkast med å få ei nøytral, uavhengig evaluering, som me alle er opptatte av?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2014-06-10:
Me behandlar innstillinga frå utanriks- og forsvarskomiteen om årsrapportane til Stortinget frå Stortingets faste delegasjonar til internasjonale parlamentariske forsamlingar. Det er altså Dokument 17 for 2013–2014 me behandlar. Det er ein einstemmig komité som roser det arbeidet som blir gjort. Eg vil berre peike på at det viser breidda av det arbeidet som skjer. Det er eit viktig arbeid, og det er ein einstemmig komité som set stor pris på dette arbeidet. Eg har òg lyst til å takke dei mange stortingsrepresentantane som gjer ein veldig viktig og god jobb, og som òg representerer Stortinget på ein svært god måte.
Jenny Følling (Senterpartiet), 2014-06-10:
Takk til interpellanten for å ta opp og halde varm ei svært viktig sak. Amnesty International skildrar ei særs alvorleg utvikling i Tibet. Det kinesiske militæret vil ha jernkontroll over heile området, og alle teikn på kritikk blir det slått hardt ned på. Amnesty fortel om eksempel på at militæret skyt og drep tibetanske demonstrantar som protesterer mot aukande undertrykking. Dei fortel òg om riving av kloster, tortur av tibetanarar i kinesiske fengsel og straffearbeidsleirar. Sidan 2009 har ifølgje Amnesty over 120 tibetanarar gått til det ekstreme skrittet å setje fyr på seg sjølv i protest mot kinesiske styresmakters kulturelle og politiske undertrykking. Amnesty hevdar at situasjonen i Tibet blir gradvis verre. Det blir rapportert om aukande grad av politisk kontroll, og at sentrale menneskerettar, som ytringsfridom og trusfridom, blir trua. Det er av avgjerande betydning at vi finn måtar å hjelpe på. Norske politikarar og diplomatar må ta opp vanskelege saker som gjeld tibetansk etnisitet, tibetansk religion og tibetansk kultur direkte med våre kinesiske samtalepartar, når det er moglegheit for det. Eg er glad for at det er ei utanrikspolitisk prioritering å få endra på denne situasjonen og å engasjere Kina i menneskerettsspørsmål. Men når det blir hevda av Amnesty at situasjonen i Tibet blir gradvis verre, er spørsmålet til utanriksministeren kva hans vurdering er når det gjeld utviklinga av menneskerettar i Kina og tilhøvet for den tibetanske befolkninga.
Trine Skei Grande (Venstre), 2014-06-10:
Jeg syns bare at det var på sin plass at Oslo-benken var representert i denne debatten, og også det partiet som har foreslått saken. Grunnen til at vi i Venstre foreslo dette, var at det er et ugjendrivelig faktum i denne sal at den store utflyttinga av statlige arbeidsplasser skjedde under Bondevik II-regjeringa, der vi fikk flyttet ut mange enheter, ut fra et maktspredningsperspektiv, men også ut fra et vekstperspektiv. Den store forskjellen mellom dagens borgerlige regjering og Bondevik II er jo at Venstre ikke er med. Derfor vil vi ved å fremme forslag i Stortinget sikre oss at dette også står på agendaen, sjøl om vi ikke sitter rundt bordet. Grunnen til at dette er viktig, er ikke måten som jeg føler litt at man snakker om Oslo som det store pressområdet på. Vi Oslo-folk liker ikke å få høre at noen snakker om byen som et pressområde. Det er en by med vekst, og jeg syns det er mye bedre å bo i en kommune og en by hvor det er vekst, enn at det ikke er det. Jeg syns det er deilig å kunne sitte på min kjøkkenstol og se heisekranene i Bjørvika. Det gir meg en positiv følelse. Men det som er viktig, er at man ikke bare fyller en by med offentlige arbeidsplasser. Derfor er det også i Oslos interesse at man har en stor variasjon i de arbeidsplassene som utvikler seg i en by. Utfordringa for Oslo er at man har en stat som plasserer kontorer i døde byområder, som blir farlige på kvelden, eller som direkte torpederer bysatsinga, som f.eks. Tøyen-satsinga, med en politiplassering som gjør at mye av den jobbinga som man har gjort på Tøyen for å få snudd den utviklinga, blir torpedert av statlige arbeidsplasser som plasseres der. Jeg tror ikke det hadde skjedd noe annet sted i landet, at man hadde torpedert en kommunal satsing med måten man plasserer statlige arbeidsplasser på. Derfor er det en fordel også for Oslo at man bygger opp statlige arbeidsplasser rundt omkring i landet – ikke fordi det er et pressområde, men fordi det handler om blandinga av arbeidsplasser i en by, som bør være en god blanding mellom det offentlige og det private, næringsliv med offensive bedrifter sammen med offentlige arbeidsplasser. Det andre handler om et rent maktfordelingsprinsipp, om at de som skal overvåke et miljø, bør rekrutteres fra et annet område enn de som faktisk utøver makta i det miljøet. Det trenger vi også på mange andre områder enn vi har i dag. Jeg syns vi skulle hatt det på bistandsområdet, og jeg syns vi skulle hatt det i UDI-forvaltninga – bare for å ta noen av de debattene jeg sjøl har vært i i dag, der vi ser at vi trenger kompetansemiljøer som utfordrer de miljøene som er i Oslo.
Trine Skei Grande (Venstre), 2014-06-10:
Jeg tror ikke at Karin Andersen og jeg egentlig er uenige, men jeg tror at jeg kanskje uttrykte meg litt klossete da jeg snakket om å rekruttere fra ulike fagmiljøer. Jeg kan nevne et eksempel: I Norge har vi to store utdanningsinstitusjoner innenfor finans. Den ene ligger i Bergen og heter Handelshøyskolen, den andre ligger i Oslo og heter BI. Mye av finansmiljøet er i Oslo. Da burde kanskje Finanstilsynet ha vært i Bergen. Man må kunne se på hvordan man bygger opp fagmiljøer som veier opp – også knyttet til utdanningsinstitusjoner og til hvordan man bygger det opp. Gjennom den tankemåten rekrutterer man fra ulike fagmiljøer, med tanke på å kunne kontrollere ulike fagmiljøer. Jeg tror det hadde skapt sunne dynamikker mellom utdanningsinstitusjoner, tilsynsfunksjoner og ulike fagmiljøer.
Trine Skei Grande (Venstre), 2014-06-10:
Statsråden ville – litt merkelig, syns jeg – ikke mene noe om ulike kunnskapssyn, men jeg tenkte at jeg i hvert fall kunne stille et ja- eller nei-spørsmål i forhold til det, for jeg vet at statsråden er veldig opptatt av å gjøre læreryrket mer attraktivt, å gjenreise respekten for læreryrket og igjen å gjøre det til en forvalter av noe autoritet i samfunnet. Da lurer jeg på: Tror statsråden at man vil øke respekten for læreryrket hvis man sier at de som kan mye, ikke skal bruke tida si på barn?
Trine Skei Grande (Venstre), 2014-06-10:
Jeg må bare si at i representanten Tyvands innlegg skjønte jeg ikke hva det var han var uenig i, for han gjentok bare det som jeg mente, så jeg klarte ikke helt å «catche» hva det var uenigheten besto i. Jeg skjønner at det her er uenighet om framdrift osv. Men det som jeg tok ordet for, og som jeg reagerte sånn på – og som jeg er glad for at representanten Aasen har korrigert – handler om at når læreryrket i det norske samfunnet har hatt en autoritet som var ganske stor, var det knyttet til lærerens utdanning. Det betyr ikke at yrkesfagutdanningen er mindre verdt eller noe sånt, men det betyr at vi i dag ikke har klart å holde tritt med lærerens lengde på utdanning sammenlignet med lengden på utdanningen i samfunnet for øvrig. Senterpartiet mener det er en «sykdom» at folk har lang utdanning. Det syns ikke jeg. Jeg ville aldri bruke «syke» knyttet til grader. Jeg syns det er en stor styrke at vi har et samfunn som strekker seg etter grader. På slutten av 1980-tallet klarte man å komme inn på lærerskole med 2,0 og 2,1 i snittkarakter. Det vet jeg, for jeg søkte på disse skolene på den tiden. Det var ikke noe bra for læreryrkets status. Det er de trendene vi skal snu. Da mener jeg at vi skal strekke oss etter mer kunnskap, og vi skal strekke oss etter å gi status til det å ha mer kunnskap og mer fordypning. Hvis man skal knekke lærekoden, må det være en drøm å ha en skole som f.eks. har en med doktorgrad i akkurat dette. Det må være en drøm for de andre lærerne å jobbe i et team med en lærer med fordypning i akkurat dette. Det må være helt fantastisk å sette sammen et lærerteam bestående av ulike kompetanser man kan jobbe sammen om. Jeg er glad for oppklaringen som kom fra representanten Aasen. Jeg tror det er måten vi snakker om læreryrket på, som er viktig framover – at vi faktisk skal snakke det opp gjennom å fokusere på kunnskap og fokusere på det å løfte læreryrket. Det vil ta mange tiår å klare å oppnå det. Men da må vi ikke snakke ned det å være lærer. Da må vi heller ikke snakke om at bare man har godt lag med unger, går dette bra. Nei, man skal formidle kunnskap til disse barna. Da må man ha en viktig og god bakgrunnskunnskap.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-10:
Nei, nøytralitet finst i veldig få spørsmål, men partipolitisk uavhengigheit finst. Det som òg finst, er menneske som ikkje direkte eller indirekte føler at dei har eit ansvar for vedtak som er gjorde, men som heilt uavhengig kan vere positive, negative eller til og med reflekterte rundt dei, og som har fagleg innsikt i spørsmåla. Eg oppfattar dei signala utanriksministeren gjev om korleis han tenkjer der, som veldig positive. Det eg kunne tenkje meg å spørje om, er: Kan regjeringa tenkje seg, som dei nå har valt å gjere med tanke på Afghanistan, òg i andre store militære utanlandsoperasjonar vi bidreg i, å la det vere ein mal at ein i ettertid evaluerer? Libya-operasjonen er eit sånt eksempel. Det er ein langt kortare og langt mindre, men likevel betydeleg, operasjon, og det kjem jo til å kome utanlandsoppdrag. Kan regjeringa tenkje seg at ein gjer det til ein fast praksis at ein kritisk evaluerer det ein har vore ein del av, når Noreg er med i ein operasjon eller ein krig?
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-10:
Det er naturlegvis heilt uakseptabelt å bruke barn til Forsvarets aktivitetar i Afghanistan, og òg eg er glad for at forsvarsministeren er så klar på det. Det skulle berre mangle at ein ikkje brukar litt tid på å finne ut av kva som har skjedd, og eg reknar med at vi vert orienterte når den tida kjem. Men eg merka meg i denne siste runden at utanriksministeren to gonger sa at regjeringa vidarefører den praksisen som den førre regjeringa hadde når det gjeld militært og sivilt skilje, men sidan forsvarsministeren ikkje sa det, vil eg berre få det oppklara. Den praksisen vidareførast òg i Forsvarsdepartementet, reknar eg med.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-10:
Det som er mitt spørsmål i forlenginga av det, er: Når vi set ned ei brei evaluering, vil eg rekne med at ein ser på mange ulike sider av den operasjonen vi har vore del av, og krigen i Afghanistan. Men er det slik at forsvarsministeren framleis har nokre av dei same refleksjonane og betraktningane rundt dei skilja, som ho i fleire samanhengar offentleg gav uttrykk for då ho var leiar av forsvars- og utanrikskomiteen i førre periode?
Børge Brende (Høyre), 2014-06-10:
Det er positivt at vi har hatt en bred enighet om det norske engasjementet i Afghanistan. Sentrale utfordringer som terrorisme, korrupsjon, menneskerettighetsbrudd og lav økonomisk vekst krever målrettet innsats fra den nye afghanske regjeringen med støtte fra Norge og våre allierte og partnere. Samtidig kaster debatten lys over mange av de grunnleggende og gode fremskrittene som afghanerne med vår støtte har oppnådd over det siste tiåret. Et nyansert og riktig bilde av Afghanistan i dag taler ikke for håpløshet, men for pågangsmot. Det er ikke vanskelig å finne problemer ved internasjonal støtte. Atskillig verre er det å bidra til gode løsninger. Vårt håp er at den helhetlige vurderingen og evalueringen til neste år vil kunne gi oss noen pekepinner som kan være nyttige for fremtiden, med tanke på både tilsvarende situasjoner og fremtidig satsing i Afghanistan. Som jeg også sa i redegjørelsen, vil regjeringen konsultere Stortinget om dette mandatet og sammensetningen. Dette vil bli et viktig utredningsarbeid for den videre satsingen i Afghanistan, men også for å ta med seg lærdom for andre satsinger fremover. Når det gjelder spørsmålet om utviklingsbistand fremover til Afghanistan, står vi fast ved det som var utgangspunktet for den såkalte Tokyo-deklarasjonen. Vi har lagt opp til et bistandsnivå på 750 mill. kr. I år har vi lagt oss på 700 mill. kr. Det er fordi Afghanistan selv ikke stilte opp og gjennomførte nødvendige reformer i arbeidet mot korrupsjon og for kvinners rettigheter. På disse områdene vil vi være kompromissløse fremover. Jeg er enig i det som er sagt, at vi må mobilisere flere land i å støtte opp om det viktige utviklingsarbeidet i et av verdens fattigste land, Afghanistan, og det vil være et ministermøte i oppfølging av Tokyo i november i år, hvor det vil være et viktig poeng.
Børge Brende (Høyre), 2014-06-10:
Vi viderefører den politikken som gjelder på dette området. Vi har ambisiøse mål når det gjelder utvikling i Afghanistan fremover, når det gjelder både utdanning, helse og landsbygdutvikling i distriktene i Afghanistan. Når det gjelder Forsvarets videre engasjement, vil det bero på at det kommer på plass en bilateral sikkerhetsavtale. Begge de to presidentkandidatene, både Abdullah Abdullah og Ghani, har sagt at de innen 24 timer etter at de er valgt og innsatt, vil undertegne en slik avtale. Det vil jo bli en egen debatt, diskusjon og konsultasjon knyttet til det videre norske engasjementet når det gjelder å trene afghanske sikkerhetsstyrker, i så måte.
Børge Brende (Høyre), 2014-06-10:
Jeg sa vel at vi skal videreføre det som har vært norsk politikk på dette området i Afghanistan. Representanten kjenner jo til det som har vært basisen for det. Det som har vært viktig, er å skille mellom den humanitære innsatsen og det som har vært knyttet til forsvarsinnsatsen og det mer sikkerhetspolitiske arbeidet. Jeg ser ingen grunn til å foreta endringer på det punktet.
Børge Brende (Høyre), 2014-06-10:
Som jeg sa under min redegjørelse og gjentok i dag, vil Stortinget bli brakt inn i dette arbeidet om en evaluering. Det er viktig, som representanten Hareide nå understreker, at vi har en faglig tung evalueringsgruppe. Det er nok problematisk å finne personer som er helt nøytrale når det gjelder dette, men det bør være en gruppe som er bredt sammensatt. I de konsultasjonene med Stortinget vil vi jo kunne diskutere hensiktsmessigheten av å ha mer typisk partipolitiske representanter. Jeg tror det viktigste er å ha en bredt sammensatt evalueringsgruppe, som har god internasjonal kompetanse, som har erfaring fra Afghanistan, som vet hva som fungerer f.eks. på det utviklingspolitiske området, og hvordan vi kan styrke de prosessene som vi ønsker å styrke fremover, og som har god bakgrunn fra det sikkerhetspolitiske.
Børge Brende (Høyre), 2014-06-10:
Med det store norske bidraget både militært og utviklingsmessig, er det naturlig at vi nå evaluerer Afghanistan etter mer enn ti år. Det er jeg glad for at det er bred enighet om i Stortinget. Jeg tror ikke vi kan vise til tilsvarende engasjement noe annet sted nylig. Det er snakk om milliarder kroner i utviklingshjelp og store militære bidrag gjennom ISAF. Når det gjelder Libya, var jo det et mye kortere engasjement, som representanten sikkert kjenner godt til. Hvis det er et sterkt ønske fra representanten at vi skal gå nøye igjennom f.eks. den kortvarige operasjonen i Libya, får vi selvsagt vurdere det. Men jeg tror at hvis vi skal foreta en evaluering, må det være et bredere norsk engasjement over tid, og at vi gjennom den søker å hente ut informasjon som kan være styrende for det norske engasjementet fremover – for det må jo være basisen for den evalueringsrapporten, at det skal gi oss innsyn som kan utforme en fremtidsrettet norsk politikk.
Børge Brende (Høyre), 2014-06-10:
Det er ulike former for aktivt arbeid for menneskerettigheter i Tibet. Som interpellanten var inne på, har vi de multilaterale fora, hvor Norge har en sterk posisjon, og vi har en uredd stemme i FNs menneskerettighetsråd. Som sagt valgte jeg at Norge i november i fjor skulle ta opp flere forhold i landhøringen med Kina, bl.a. konkrete spørsmål knyttet til tibetanernes situasjon både i Tibet og i de andre provinsene hvor det er et stort tibetansk innslag, som jeg nevnte, både i Qinghai, Gansu, Sichuan og Yunnan. Vi må ikke glemme de andre provinsene hvor det tibetanske folk er en viktig del av befolkningen, om enn kanskje delvis en minoritet. Så har vi mulighet til å reise spørsmål knyttet til menneskerettighetssituasjonen i Tibet i bilaterale samtaler. Tidligere, før 2010, hadde vi en årlig menneskerettighetsdialog med Kina. En viktig del av denne dialogen var situasjonen rundt og i Tibet og situasjonen for tibetanerne. Siden 2010 har vi ikke hatt noen mulighet til å reise spørsmål rundt tibetanernes situasjon bilateralt. Interpellanten var inne på mulighetene for Norge når vi ikke har den muligheten. Vi kan benytte den multilaterale, og det gjør vi, ved at vi eventuelt kan ha koordinering og samtaler med andre land som er opptatt av dette. I forberedelsene til landhøringer i FNs menneskerettighetsråd blir det gjort. Når det gjennomføres samtaler under ASEAN-møtene, hvor Norge er invitert, står menneskerettigheter på dagsordenen. Det står også menneskerettigheter på dagsordenen når vi møtes i nordisk sammenheng – og i europeisk sammenheng for øvrig – og menneskerettighetssituasjonen i Kina hører med i diskusjonen når vi diskuterer Kinas rolle i verden. Så dette er et innspill jeg tar med meg i det videre viktige menneskerettighetsarbeidet til regjeringen.
Børge Brende (Høyre), 2014-06-10:
Jeg vil takke representanten Kjenseth for å ha reist denne interpellasjonen. Selv om det – i henhold til representanten – kunne vært flere deltakere, tror jeg det er viktig at vi fortsetter å ha søkelys på menneskerettigheter generelt, og ikke minst når det gjelder menneskerettigheter overfor befolkningsgrupper som er under press. Menneskerettigheter er et viktig område for regjeringens utenrikspolitikk, og i Sundvolden-erklæringen understrekes det at vi skal fremme demokrati, menneskerettigheter, rettsstatsprinsipper og ytringsfrihet gjennom norsk utenrikspolitikk og rette mer oppmerksomhet mot sivile og politiske rettigheter. Representanten nevnte – jeg tror i hvert fall representanten gjorde det innledningsvis – møtet som var i FNs hovedforsamling i går, hvor Norge understreket viktigheten av at menneskerettigheter, antikorrupsjonsarbeid og godt styresett blir en del av de nye målene som skal etableres post 2015, de nye bærekraftmålene som skal avløse tusenårsmålene. Arbeidet for å fremme menneskerettigheter i et land med verdens største befolkning, som dette dreier seg om – Kina, med 1,3 milliarder innbyggere – og med mange ulike utfordringer krever også sammensatte virkemidler, på politisk og faglig nivå, bilateralt og multilateralt. Dette må også reflekteres i vårt forhold til Kina. Det er positivt at det er et bredt politisk og folkelig engasjement i Norge for det tibetanske folkets situasjon. Selv om vi ikke har førstehåndsinformasjon om situasjonen i Tibet – norske myndigheter får ikke adgang til Tibet og de tibetanske områdene sånn som situasjonen er nå – gir innholdet som presenteres i tilgjengelige rapporter, grunn nok for oss til å være bekymret. Derfor var det viktig for meg at vi tok opp situasjonen for tibetanerne under møtet i FNs menneskerettighetsråd i november i fjor. Vi må ikke glemme tibetanernes sak, men vi må tegne et realistisk og nyansert bilde. Når vi diskuterer Kina, kan vi ikke komme bort fra at hundrevis av millioner av mennesker har blitt løftet ut av fattigdom. Men, som jeg sa, når man ser på fattigdomsbekjempelse og de mulighetene som skapes, er en viktig del av et menneskes liv og livskvalitet både forsamlingsfrihet, ytringsfrihet og andre grunnleggende menneskerettigheter, også rettigheten til å holde på sin egen kultur og sin egen egenart.
Børge Brende (Høyre), 2014-06-10:
Granskingsmekanismen som etableres under FNs høykommissær for menneskerettigheter vil få mandat til å gjennomføre en helhetlig etterforskning av anførte alvorlige brudd på internasjonale menneskerettigheter, også relatert til forbrytelser begått av begge parter under det samme tidsspennet som Sri Lankas såkalte Lessons Learnt and Reconciliation Commission dekker. Høykommissæren ble også bedt om å etablere de faktiske omstendighetene knyttet til de anførte forbrytelsene, med det formål å forhindre at de som bærer det rettslige ansvaret for forbrytelsene, går fri for straff. Denne mekanismen er et viktig skritt videre i prosessen for å få til forsoning og hindre straffefrihet i Sri Lanka. Det er viktig at vi lar den mekanismen få muligheten til å utføre oppdraget de har fått mandat til, før vi tar stilling til muligheter for videre oppfølging. Sri Lanka, som representanten Nybakk slo fast, er ikke tilsluttet den internasjonale straffedomstolen i Haag, ICC. Det har i FNs sikkerhetsråd ikke vært noen stemning for å henvise spørsmålet om gransking av hendelser i borgerkrigen i Sri Lanka til ICC. Etterforskning og straffeforfølging fra ICC er derfor ikke mulig. Det er bakgrunnen for behandlingen i MR-rådet, og at kontoret for høykommissæren for menneskerettigheter har fått oppdraget med granskingen. Det internasjonale samfunnet må sammen oppfordre Sri Lankas regjering til å samarbeide med kontoret til høykommissæren for menneskerettigheter. Sri Lankas regjering bør ha interesse av å finne løsninger slik at landet kan oppnå varig fred og forsoning. Det er samtidig grunn til å tro at samarbeid med srilankiske myndigheter om granskinger vil by på betydelige utfordringer. Regjeringen på Sri Lanka avviser MR-rådets resolusjon. Det er viktig å være klar over at også alle opposisjonspartiene i Sri Lanka, med unntak av TNA, også er imot kravet om internasjonal gransking idet de oppfatter resolusjonen som et angrep på landets suverenitet. Norge har, som nevnt, vært en klar støttespiller i MR-rådet for alle tre resolusjonene om Sri Lanka. Vi ser nå frem til å få resultatet av granskingen. Norge vil fortsette med å fremme tydelige budskap i internasjonale fora, vi gjentar det i de bilaterale samtalene vi har, og vi vil fortsette å arbeide for å bedre situasjonen i Sri Lanka på ulike måter og gjennom ulike kanaler. Når det gjelder situasjonen i nord, er det gjort fremskritt i gjenoppbyggingen av infrastrukturen og gjenbosettingen av internflyktninger i de tidligere konfliktrammede områdene. Sri Lankas regjering har lagt ned ikke ubetydelige ressurser for dette. Det gjenstår imidlertid utfordringer for både tilbakevendte og de gjenværende internt fordrevne, selv om de fleste har kunnet flytte tilbake. Norge er bekymret over det betydelige militære nærværet i nord. Nasjonale sikkerhetshensyn finnes der, men fem år etter krigens slutt er det militære avtrykket og overvåkningen av sivilbefolkningen av en slik karakter at det underminerer forsoning og forsterker mistillit.
Børge Brende (Høyre), 2014-06-10:
Jeg vil igjen takke interpellanten Marit Nybakk for å ha reist viktige spørsmål. Jeg vil også takke for debatten og engasjementet i salen. Regjeringen gir sin fulle støtte til det granskingsarbeidet som nå skal gjøres i regi av kontoret til FNs høykommissær for menneskerettigheter, som jeg har vært inne på. Sri Lanka har også behov for en politisk løsning, som ivaretar minoritetenes interesser. Dette har srilankiske myndigheter selv forpliktet seg til etter krigens slutt. Jeg håper regjeringen på Sri Lanka får i gang igjen forhandlingene med TNA om en politisk løsning innenfor rammene av den srilankiske staten. Etter min syn vil en politisk løsning kreve både vilje til forsoning og vilje til å ta et oppgjør med fortiden. Derfor er det nødvendig med en gransking. Fra norsk side er vi klare i vårt budskap til regjeringen på Sri Lanka om at de må samarbeide med kontoret til FNs høykommissær for menneskerettigheter. Som representanten Nybakk var inne på, har Norge spilt en aktiv rolle gjennom mange år på Sri Lanka frem til borgerkrigens slutt. Vi er ikke uvillig til å spille en rolle bilateralt hvis de ulike partene skulle ønske det. Representanten la til «eller er det vanskelig?» Jeg tror at representanten er inne på noe vesentlig her. Det forutsetter i så fall at Rajapaksa, presidenten, og regjeringen ønsker å bruke Norge i en mulig forsoningsprosess fremover. Hvis et slikt ønske kommer, og jeg kan proaktivt fra Stortingets talerstol si at vi stiller opp, gjenstår det å se om det er noe som vil oppleves som interessant fra Rajapaksa og hans regjering på Sri Lanka i dag. Vi ser jo at denne regjeringen på Sri Lanka og store deler av den tamilske diasporaen er på kollisjonskurs. Srilankiske myndigheter må nå gjennomføre troverdige rettsprosesser mot dem som måtte være mistenkt for terrorhandlinger. Det hviler her et tungt ansvar på srilankiske myndigheter for å skille mellom lovlig politisk virksomhet og ulovlig virksomhet. Sri Lanka er nå et mellominntektsland. Det vil derfor være i tråd med internasjonal praksis at bistanden til landet gradvis reduseres. Norge vil imidlertid fortsatt arbeide for å bedre situasjonen på Sri Lanka. Vi vil fortsatt bidra til støtte på ulike måter gjennom ulike kanaler. Samtidig er det regjeringen på Sri Lanka som har hovedansvaret for å ta initiativet til politisk kompromiss og forsoning.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2014-06-10:
Vi har opp gjennom de åra vi har vært engasjert i Afghanistan, sett på ulike sider ved dette engasjementet. Jeg mener det er naturlig at det blir en viktig del av evalueringa. Jeg vil derfor ikke, som statsråd, nå forhåndskonkludere her, men jeg mener at det som utenriksministeren sier om et viktig aspekt ved dette, nemlig hvordan man kan opprettholde det humanitære rommet, er et viktig spørsmål. Men det er mange aktører i et konfliktbilde som i Afghanistan, også fordi vår innsats har vært helhetlig hele veien, og den har hatt et stort spekter, alt fra diplomatiske virkemidler til militære virkemidler – og humanitære og også politiske virkemidler knyttet til bistand og utvikling av samfunnet i en annen retning enn det Taliban ønsket. Det betyr at vi må sørge for at det vi gjør, er i en helhetlig kontekst, og vi må sørge for at vi gjør det på en mest mulig fornuftig måte. Dette er noe av det som det er naturlig å se på i den kommende evalueringa, fordi det har lagt ganske tydelige føringer for det arbeidet Norge har gjort i Afghanistan.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2014-06-10:
Da den såkalte norske modellen ble lagt til grunn av den forrige regjeringa, var forutsetninga for å ha et militært-sivilt skille at det skulle være en tett koordinering. Jeg mener det er helt naturlig at vi nå, når vi gjennomgår den helhetlige innsatsen Norge har gjort, ser på også dette aspektet – om det har vært vellykket eller ikke. Det syns jeg er helt naturlig. Det har lagt sterke føringer på hvordan vi har løst vårt oppdrag i Afghanistan. Det betyr også at det er en helt naturlig del av den store og breie evalueringa vi skal gjennomføre. Det syns jeg er naturlig.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2014-06-10:
Som jeg svarte representanten Huitfeldt, som spurte om det er naturlig at dette blir en del av evalueringa, er svaret på det: Ja, det er naturlig at dette blir en del av evalueringa. Utover det ligger den praksisen fast, men jeg syns det er naturlig at noe som har preget det norske bidraget så sterkt, også blir en del av evalueringa.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2014-06-10:
Jeg har selvfølgelig mange av de samme refleksjonene, og jeg syns det er helt naturlig at man stiller disse spørsmålene. Jeg har ingen prestisje knyttet til hva resultatet av de diskusjonene skal bli, tvert imot, jeg ønsker en åpen, inkluderende og god evaluering. Men jeg syns at et så viktig tema som nettopp den såkalte norske modellen, også må være gjenstand for evaluering. Hva jeg mener om det, er i denne sammenheng egentlig ganske likegyldig, for det er hva evalueringa kommer fram til, som er det avgjørende.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2014-06-10:
La meg først gi en kort kommentar til representanten Rodum Agdesteins innlegg om Normandie. Etter å ha tilbrakt to dager i Normandie sammen med sju av våre veteraner som nå er i midten av 90-åra, kan jeg fortelle at det var en uhyre sterk opplevelse, ikke minst det å oppleve den enorme mottakelsen de fikk av lokalbefolkningen 70 år etter, med applaus og tilrop. Så tror jeg det er viktig å understreke at både utenriksministeren og jeg i våre innlegg har vært veldig nøkterne knyttet til hva vi har oppnådd. Ja, vi har oppnådd mye, men samtidig gjenstår det betydelige utfordringer. Vi har også vært tydelige på at selv om Afghanistan ikke lenger er et arnested for internasjonal terrorisme, at Al Qaida er svekket og andre terrororganisasjoner har fått mindre spillerom, vil det fortsatt være utfordringer. Det tror jeg er en viktig erkjennelse også i det vi skal gjøre framover. Så ønsker jeg å knytte noen kommentarer til noe jeg ikke rakk å si noe om i mitt forrige innlegg, og det er den erfaringsoverføringen som gjøres i Forsvaret. Flere har vært inne på det i ettertid. Som jeg også var inne på i min redegjørelse, er det et stort tilfang både av dokumentasjon, erfaring og læring som overføres fra en kontingent til en annen. Det gjøres stadige vurderinger av hvordan man kan løse oppdraget enda litt bedre på neste kontingent, og alt dette erfaringsmaterialet tas godt vare på og implementeres i Forsvaret, både for den operasjonen vi fortsatt står i, og også for eventuelle framtidige operasjoner. Det er viktig at det arbeidet systematiseres godt fordi det gir et veldig verdifullt grunnlag både for hvordan vi innrettet innsatsen vår, og også for evalueringa som nå skal gjøres. Derfor er det viktig at vi fortsatt gjør det. Vi har jo veldig mange med veldig gode erfaringer fra sitt opphold i Afghanistan, ikke minst med stor operativ erfaring. Og så har vi noen som sliter, og dem er det viktig at vi tar vare på også for denne operasjonen. Men jeg er veldig opptatt av å understreke det som jeg understreket også i redegjørelsen min, nemlig at vi er nødt til å holde oppmerksomheten på at ISAF-operasjonen er en stadig pågående operasjon, der soldater fortsatt vil oppleve å utsettes for risiko, der vi fortsatt vil oppleve utfordringer. Det er altså ikke en avsluttet operasjon i fortid, det er en pågående operasjon i nåtid, og det mener jeg det er uhyre viktig å understreke. Så vil jeg bare knytte en kort kommentar til spørsmålet om de 50 millionene som er trukket ned fra bistandsbudsjettet. Dette er utenriksministerens ansvarsområde, men jeg vil likevel kommentere at da jeg var i Afghanistan i fjor høst, var UNAMAs representanter – uoppfordret – opptatt av å understreke at det var et riktig grep fordi det for første gang bidro til å ansvarliggjøre afghanerne og ikke minst vise at man tok afghanerne på alvor, ved at man sa at dersom ikke dere oppfyller deres side av forpliktelsene, får det noen konsekvenser. Så det ble utelukkende positivt mottatt fra UNAMAs side, og jeg tror det er en viktig lærdom også til senere.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2014-06-10:
Jeg vil bare benytte anledningen til å knytte noen flere kommentarer til arbeidet i EFTA/EØS-delegasjonen enn det som står i innstillingen. Det er veldig gledelig å se at vi nå har en veldig bred deltakelse fra medlemmene i delegasjonen. Vi reiser med ikke bare de seks faste plassene, men vi har også gjerne med fire vara. Det gir oss en bredde med tanke på fagkomiteene i Stortinget. EØS-arbeidet favner jo så å si alle fagkomiteene på mer eller mindre sterk måte. Det at Stortinget nå har fått en medarbeider i Brussel, og det at vi nå jevnlig får informasjonspakker fra internasjonal avdeling og biblioteket om aktuelle saker i EØS-arbeidet, er med på å gi oss muligheten til å være løpende oppdatert på det politikkarbeidet som skjer i Brussel, og som kommer til oss i form av direktiver og forordninger. Det er en økende del av politikkutformingen som kommer den veien. Det at vi nå også får tilsendt nye direktiver, nye forordninger, samtidig som det går til regjeringen, gir oss i Stortinget mulighet til å være med i det som måtte være av offentlig debatt rundt det. Alle komiteer og representanter får det inn på mailen. Så langt tror jeg vi har et forbedringspotensial i å plukke det opp og ta debatten, slik at vi kan være med og påvirke hva som skal være regjeringens standpunkt, men også hva som blir resultatet i EU mens debatten pågår der nede. Det andre hovedområdet for denne parlamentarikerkomiteen er handelspolitikken, altså EFTA-samarbeidet. Er det ett felt jeg tror vi kan være enige om forsømmes, ikke minst her i salen, er det handelspolitikk. Det drøftes veldig sjeldent utover EØS-redegjørelsene. Så kan man si at EØS dekker 80 pst. av Norges utenrikshandel. Men en stadig større betydning får markedene utenfor EØS – i Asia, i Afrika osv. Siste frihandelsavtale med Costa Rica som vi inngikk her, gikk vel igjennom her i salen uten et vennlig ord på veien. Det er vel et uttrykk for at det er bred enighet, men det er også et uttrykk for at vi ikke diskuterer handelspolitikk. EFTA står nå foran utfordringer når det gjelder EUs og USAs forhandlinger om TTIP. Vi er på vei inn i nye markeder, ikke minst i Afrika, som reiser en del prinsipielle spørsmål som jeg tror også vil komme opp her i salen når vi skal ratifisere Colombia-avtalen. Så jeg tror vi burde finne et grunnlag for å ha en litt mer prinsipiell diskusjon om vårt EFTA-arbeid, altså vår handelspolitikk, utover EØS. Det kunne f.eks. være gjennom en handelspolitisk redegjørelse som næringsministeren burde vurdere om hun skulle be Stortinget om å holde.
Regina Alexandrova (Høyre), 2014-06-10:
Jeg vil takke interpellanten Marit Nybakk for oppfølging av en viktig sak. Etter at den 25 år lange borgerkrigen tok slutt i Sri Lanka i 2009, har forholdene bedret seg, og situasjonen har stort sett stabilisert seg, men det har hele tiden vært utfordringer med menneskerettighetssituasjonen i landet, og i løpet av det siste året har man sett tendenser til noe økende uro. Sri Lanka har ikke vist framgang for å finne en politisk løsning der minoritetene i landet ivaretas. Det er flere hundre tusen internt fordrevne flyktninger i Sri Lanka, og mange lever fremdeles under dårlige forhold i flyktningeleirer i nordøst, der det fremdeles er stort militært nærvær. Den generelle menneskerettssituasjonen er bekymringsfull. Det er lite som tyder på at myndighetene vil finne en politisk løsning på konflikten som vil sikre ytterligere framtidig stabilitet og hindre diskriminering av minoritetsgrupper. Det at Sri Lankas regjering oppnevnte en granskingskommisjon som skulle undersøke og belyse konflikten, har hatt lite troverdighet internasjonalt, og regjeringen har blitt kritisert for ikke å gjennomføre en uavhengig gransking, som også utenriksministeren nevnte i sitt svar. Kritikken har blitt forsterket etter at et panel oppnevnt av FNs generalsekretær i april 2011 ga ut en rapport om krigsforbrytelser i landet. Rapporten meldte at begge sider i Sri Lankas borgerkrig har begått grusomheter mot sivile, og det kreves en internasjonal gransking av mulige krigsforbrytelser. Det internasjonale samfunn etterlyser konkrete, politiske initiativ fra myndighetene, slik utenriksministeren også har gitt uttrykk for. Norge har hatt en viktig rolle i fredsarbeidet i Sri Lanka i mange år, og var en viktig pådriver for våpenhvileavtalen som kom på plass i 2002. Norge har engasjert seg i gjenoppbygging, i bistandsarbeid og i arbeidet med menneskerettighetssituasjonen i landet. Jeg er glad for utenriksministerens tydelighet på at Norge fortsatt vil arbeide for å bedre situasjonen i Sri Lanka.