Borghild Tenden (Venstre), 2007-03-26:
Bakgrunnen for dette representantforslaget er at Lysaker stasjon ikke blir tilrettelagt for alle uansett funksjonsdyktighet, og samtidig et forsøk på å finne ut hvordan dette kan håndteres ut fra den situasjonen vi står overfor. Jeg ser av svar på spørsmål fra representanten Hallgeir Langeland at det er viktig for samferdselsministeren å nedtone det arbeidet som Bondevik II-regjeringen gjorde på dette området, og samtidig sette ord på at det ble tatt tak i saken da den nåværende regjering var på plass. Jeg forventer da at statsråden i sitt innlegg her i dag opplyser om hvilke konkrete grep som er tatt for å legge forholdene til rette for dem med nedsatt funksjonsdyktighet. Som det står i forslaget, ble daværende statssekretær i Samferdselsdepartementet, Arnfinn Ellingsen fra Venstre, på et seminar om universell utforming den 15. september 2005, gjort kjent med at Lysaker stasjon var planlagt utformet i strid med Stortingets krav om universell utforming, og at stasjonen i praksis ville bli utilgjengelig for en rekke grupper mennesker grunnet et stort gap mellom tog og perrong. Informasjonen på dette møtet førte til at Ellingsen kjapt tok et møte med Jernbaneverket i Samferdselsdepartementet den 22. september 2005, der det ble gitt klare signaler om at departementet ønsket en gjennomgang av Lysaker stasjon. I et påfølgende brev fra Samferdselsdepartementet til Jernbaneverket ber departementet om en særskilt redegjørelse om etatens planer for hvordan prinsippet om universell utforming ville bli fulgt opp. Grunnen til at det ikke ble tatt grep i forhold til nye reguleringsplaner, var at politisk ledelse i Samferdselsdepartementet ble ført bak lyset av Jernbaneverket, da de opplyste at broen over Lysakerelven var fredet, og at stasjonen følgelig ikke kunne endres på. Dette har jeg fått opplyst av daværende statssekretær Arnfinn Ellingsen, og det kan supplere noen av opplysningene til Langeland og være svar til representanten Johansen. Jeg synes denne saken er trist av flere grunner. Man har på Stortinget, i fylkesting og i kommunene snakket lenge og varmt om tilrettelegging. I Stortinget – i forbindelse med stortingsmeldinger helt fra 1999 og i BRA-programmet i forbindelse med NTP-er – har man understreket at kollektivnettet må utformes slik at det er tilgjengelig for alle grupper av reisende, gjennom utforming av holdeplasser og stasjoner. Begrepet «universell utforming» ble tatt i bruk som en presisering og en tydeliggjøring av at alle skal kunne benytte det ordinære tilbudet i så stor utstrekning som mulig, uten behov for bistand. Parallelt med dette har altså Lysaker stasjon blitt planlagt og påbegynt uten at planleggerne har brydd seg om å høre hva politikerne sier. Dette synes jeg er svært alvorlig. Vi kan ikke ha det slik at budskap fra fylkesting og storting ikke ser ut til å nå ut til dem som jobber med sakene. Snakker vi for døve ører? Hvem er det som bestemmer? Lever etatene sitt eget liv? I så fall er det et brudd på stolte demokratitradisjoner. Parallelt med mange og lange innlegg om universell tilrettelegging her i denne salen har Jernbaneverket planlagt og bygd Norges tredje største stasjon i en kurve som fører til vansker for togfører med hensyn til å ha oversikt over hele togsettet, og glippen mellom tog og perrong skaper vansker for store deler av befolkningen. Jeg kjenner denne stasjonen godt, og jeg har fått mange innspill fra ingeniører om at stasjonen kunne vært bygd rettere enn det som er tilfellet nå. Jeg hører at Jernbaneverket sier at da måtte man ha flyttet stasjonen til Oslo, men det er derfor det har vært så viktig å få andre aktører til å se på denne saken. Det vil imidlertid ikke statsråden og regjeringspartiene. I innstillingen står det: «Forhold knyttet til tilgjengelighet kunne vært belyst langt tidligere om dette var blitt politisk prioritert. I stedet kan det virke som om saken av politiske grunner ikke har blitt løftet fram til åpen debatt.» Dette er med respekt å melde en insinuasjon som jeg mener regjeringspartiene kunne holdt seg for gode til. Jeg vil på det sterkeste avvise dette og kan tilføye at frustrasjonen var ganske stor da statsråd og statssekretær i Bondevik II-regjeringen oppdaget hva som var i ferd med å skje, nemlig at Jernbaneverket ikke hadde forholdt seg til politiske signaler om universell utforming.