Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2013-04-29:
Respekten for andres eiendom er en bærebjelke i norsk lov, men ikke bare i norsk lov – også i samfunnet som et fellesskap. Respekten for kunstneres opphavsrettigheter er også en bærebjelke i et levende kulturliv og i kulturpolitikken. Den digitale virkeligheten gjør det svært krevende å håndheve respekten for disse rettighetene. Kristelig Folkeparti støtter forslagene i proposisjonen som regjeringen har lagt fram. Det gjelder regulering av tilgang til opplysninger om identiteten bak IP-adresser. Det gjelder innføring av lovhjemmel for å registrere og lagre IP-adresser. Og det gjelder regler for adgangen til å begjære at domstolene pålegger Internett-tilbydere å hindre eller vanskeliggjøre tilgang til nettsteder som krenker opphavsrett m.m. i grove tilfeller. Vi mener at regjeringen har funnet en rimelig god balanse mellom de viktige hensynene som dette lovverket skal ivareta. Det gjelder hensynet til personvern, hensynet til ytringsfrihet og rettssikkerhet og håndheving av de rettighetene det er snakk om. Men dette er ikke enkelt – det skal sies. Jeg synes både proposisjonen og innstillingen i seg selv og bemerkningene og problematiseringen fra dem som utgjør mindretallet her, er illustrasjoner på hvor krevende dette feltet er. Før var det slik at hvis man skulle stjele musikk, måtte man ta den risikoen «å bli tatt på fersken» i butikken, med alt det ubehaget det kunne medføre. Derfor var frykten for å bli utsatt for dette i seg selv en veldig begrensende faktor for mange. I dag er det slik at man kan gjøre dette med et tastetrykk fra gutterommet eller fra jenterommet. Derfor er vi i dag på en helt annen måte avhengig av en aksept for at vi stjeler ikke fordi det er feil – og ikke bare at vi ikke stjeler fordi vi synes det er flaut å bli oppdaget. Dette utfordrer oss som samfunn med hensyn til hvordan vi forankrer etikken, hvordan vi forankrer verdiene våre, og, ikke minst, hvordan vi formidler dette videre til oppvoksende generasjoner. I hvert fall i den overgangsperioden vi lever i nå, har vi en oppvoksende generasjon som er langt mer oppegående når det gjelder de digitale mulighetene, enn det voksengenerasjonen er. I de fleste norske hjem – heldigvis, får vi si – ville det blitt månelyst om man oppdaget at 14-åringen stjal i butikken i gata. Både mødre og fedre ville vært søvnløse i flere netter etterpå. Men hvordan den samme 14-åringen har fått tak i musikken som han eller hun har på iPod-en, vet jeg ikke i hvilken grad norske foreldre bekymrer seg for, eller ligger søvnløse om natten på grunn av. Med bakgrunn i at regjeringen har lagt fram et rimelig balansert forslag som ivaretar disse hensynene, er likevel bunnlinjen i den saken som er lagt fram, og som vi i dag behandler, at vi står overfor store utfordringer med hensyn til hvordan vi som fellesskap sammen skal håndtere dette. Både legitimiteten til lovgivningen og oppslutningen om de verdiene som ligger i bunnen, betinger at vi i fellesskap er enige om de spillereglene som er lagt, og at vi er enige om den grunnverdien som ikke minst respekten for andres eiendom utgjør. Den er forankret i vår kultur, i en lang historisk, kristen tradisjon, der det sjuende bud lyder: «Du skal ikke stjele.» Respekten for dette er bygd inn fra generasjon til generasjon og framstår i dag som en grunnverdi i vårt samfunn. Det er en utfordring for oss alle å bringe dette videre. Det vi diskuterer i dag, er hvordan vi skal ivareta og håndheve – og sørge for at vi har – en aktiv kulturpolitikk, med aktive utøvere også i framtiden.