Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2016-05-19:
La meg først av alt få takke interpellanten for å starte – eller egentlig fortsette – en viktig debatt. Spørsmålet som her stilles, er veldig aktuelt, i lys av de hendelser som har preget næringslivet, særlig det med statlig eierskap, de siste månedene. Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen har siden dag én fokusert på å føre en eierskapspolitikk som gir rom for både verdiskaping og eiermangfold. Vi har vært tydelige på at det er helt avgjørende for et velfungerende næringsliv at det statlige eierskapet forvaltes på en forutsigbar og profesjonell måte, som videre kan bidra til å styrke norsk konkurransekraft. Norsk næringsliv må være basert på etiske retningslinjer og åpenhet, samtidig som selskapene må bestå av velfungerende og kompetente styrer. Det er helt sentralt for konkurransevilkårene i markedet og for et sunt næringsliv at selskapene hvor staten er største eier, driver sine virksomheter i henhold til de lover og regler som er satt. Det statlige eierskapet må forvaltes på en ansvarlig måte, og selskapene må arbeide målrettet for å ivareta sitt samfunnsansvar. I saker hvor det er kjent at det har skjedd korrupsjon eller andre ulovlige eller klanderverdige forhold, er mitt inntrykk at regjeringen har tatt det på det største alvor. Korrupsjon er et lovbrudd og skal ikke skje. Det statlige eierskapet skal utføres profesjonelt og forutsigbart innenfor rammen av norsk selskapslovgivning, basert på aksepterte eierskapsprinsipper. Som regjeringen har vært tydelig på, innebærer ansvarlig og god eierskapsforvaltning bl.a. å organisere statens eierskap slik at statens ulike roller skilles på en ryddigere måte. Åpenhet rundt statens eierforvaltning og likebehandling av aksjeeiere er også viktige punkter i så henseende. I lys av denne interpellasjonen vil jeg også drøfte en mer prinsipiell debatt rundt staten som eier. Regjeringen har vært klar på at privat eierskap bør være hovedregelen i næringslivet, som et ledd i å styrke norsk konkurransekraft og gjøre verdiskapingen mer markedsrettet. Private investorer får gjennom sitt eierskap ta direkte del i den verdiskapingen som skjer i Norge, og er derfor et viktig ledd for å skape trygge arbeidsplasser i Norge i framtiden. Flere i denne salen har hevdet at staten skal være en stor eier – og gjerne større enn i dag – i deler av norsk næringsliv, og at en bestrebelse etter et større omfang av privat eierskap ikke er en ansvarlig eierskapspolitikk. Argumentene for å styrke det statlige eierskapet har vært tuftet på tanken om at det er et viktig bidrag til en god og forutsigbar næringsutvikling i Norge, hvor selskaper med staten som største eier skal være ledende i arbeidet med samfunnsansvar i Norge og i utlandet. De nylige uheldige hendelsene mener jeg skaper et paradoks. Overbevisningen om at eierskapspolitikken best føres av det offentlige, utfordres av den negative oppmerksomheten som med jevne mellomrom har vært på de statlig eide selskapene. I den sammenheng kan man derfor stille spørsmål ved i hvilken grad staten er en betydelig bedre eier av norske selskaper enn private. Vi kan ikke komme i en situasjon hvor vi kan tro at vi gjør staten til en mer spesiell eier enn alle andre eiere. Det ser vi dessverre antydninger til forsøk på. Forretningsmessige prinsipper må ligge til grunn. Den største trusselen mot et seriøst statlig eierskap ligger imidlertid ikke på regjeringens skuldre, men på Stortingets – og særlig på Stortingets kontroll- og konstitusjonskomité. Når den lovgivende forsamlingen aktivt og direkte blander seg inn i regjeringens forvaltning, er det noen som ikke har forstått dette husets arbeidsområde. Som Marte Gerhardsen og Sverre August Christensen så glimrende skrev i et debattinnlegg i Dagens Næringsliv i forrige uke: Man «kan ikke ha eierstyring hvor selskapene må tolke politiske signaler fra» et seminar i kontroll- og konstitusjonskomiteens komitérom. Det bør være helt grunnleggende. Denne regjeringen har håndtert – og håndterer fortsatt – korrupsjonssakene på en kurant måte. Jeg er veldig glad for at statsrådens vurdering er at man har de virkemidlene man mener er nødvendig for å utøve eierskapet på en forutsigbar og profesjonell måte. Det er også mitt inntrykk. Det er styrene i de respektive selskapene som står for den daglige oppfølgingen. Slik er det nødt til å være, og det fungerer i all hovedsak godt.