Arne L. Haugen (Arbeiderpartiet), 2010-03-11:
Dyrevelferd er vel verd en interpellasjonsdebatt. Jeg vil gjerne understreke innledningsvis at Arbeiderpartiet selvfølgelig fullt og helt står bak § 3 i den nye loven, der det heter: «Dyr har egenverdi uavhengig av den nytteverdien de måtte ha for mennesker. Dyr skal behandles godt og beskyttes mot fare for unødige påkjenninger og belastninger.» Vi vil at all håndtering av dyr skal skje med omsorg og respekt for dyrets egenart. Vi i Arbeiderpartiet er fornøyd med den nye dyrevelferdsloven, som plasserer Norge i front når det gjelder dyrevelferd. Men likevel er det nødvendig å være på kontinuerlig søken etter forbedringer. Viktigst av alt er å forebygge at dyr lider. Forebyggende, holdningsskapende arbeid er viktig informasjon. Det er helt klart at det er eieren som er ansvarlig for dyrevelferden. Når eieren ikke tar tilstrekkelig ansvar for dyrene, må det offentlige gripe inn. Når dyretragedier dukker opp i media, spør en seg ofte: Hvordan kan dette utvikle seg? Hva slags samvittighet og holdninger kan folk ha, som lar dette skje? Det kan være mange svar. Men da vi behandlet og vedtok ny dyrevernlov i forrige periode, drøftet vi mye hvordan dette kunne utvikle seg uten at det offentlige grep inn i tide. En av grunnene til at dette kan utvikle seg kan være helsemessige problemer hos dyreeieren, ensomhet, økonomiske problemer osv. Da kan det være viktig at det er god kommunikasjon mellom helsepersonell og veterinærtjenesten/Mattilsynet. Derfor er det bra at vi gjennom den nye loven har fått en varslingsrett for helsepersonell om dyremishandling eller alvorlig vanskjøtsel. Men helsepersonelloven har sterke begrensninger i forhold til taushetsplikten. Jeg kan ha mistanke om at den praktiseres noe ulikt. Jeg synes det er gode grunner til å se nærmere på denne når det gjelder kommunikasjon med andre faggrupper som arbeider inn mot en felles problemsak. Taushetsplikten må ikke være til hinder for tverrfaglig samarbeid for å sikre dialog som kan forhindre at dyretragedier får utvikle seg. Jeg tror ikke vi er i mål med dette arbeidet, selv om jeg er enig i at vi nå må konsentrere oss om at den nye loven må få komme i funksjon, og at de ordningene vi har vedtatt, må få fungere over tid. Men vi må hele tiden ha fokus på området, og være på søken etter forbedringer. Når det dukker opp kritikk, ja, så må vi ta det alvorlig og vurdere muligheter for forbedringer. Det kan bl.a. være nødvendig å få til en bedre registrering av dyrevernsaker, utvikle indikatorer på dyremishandling osv. Under behandlingen av St.meld. nr. 12 for 2002–2003, Om dyrehold og dyrevelferd fastslo Stortinget at hvis pelsdyrnæringen ikke kan dokumentere vesentlige forbedringer innen 2013, bør det vurderes å avvikle næringen. Ingen partier reserverte seg mot denne formuleringen. Det har versert skremmende bilder i media av vanskjøtsel i pelsdyrfarmer av en slik karakter at det er fullstendig uakseptabelt. Jeg føler at næringen nå er inne i en nådetid. Får man ikke slutt på dette, ja, så er det slutt. Jeg har inntrykk av at næringen har tatt dette veldig alvorlig, og at det nå ryddes opp. For det første er nye forskrifter nå ute på høring, og det er en klar oppfatning fra Mattilsynets side at det vil gi bedring. De nye forskriftene legger til rette for vesentlige forbedringer av dyrevelferden for pelsdyr. I tillegg arbeider næringen med en egen sertifiseringsordning som skal verifiseres av utenforstående fagfolk, en ordning som på enkelte områder går lenger i forhold til dyrevelferd enn forskriftsutkastet. De første farmene blir etter planen sertifisert allerede i år. Jeg synes dette virker lovende.