May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 1999-05-11:
Dette er en gledesdag for det frivillige organisasjonslivet i Norge. Det er en samlet komite som gir uttrykk for at de vil slå ring om det frivillige organisasjonslivet. Det er jeg svært glad for. Kristelig Folkeparti har gjennom alle år kjempet for at de frivillige organisasjonene skal ha så gode betingelser som mulig. Derfor er vi i dag ekstra glade for at det er større enighet enn noen gang om at dette er ønskelig og nødvendig. Vi ønsker å stimulere til helhet og mangfold i det lokale og selvstendige organisasjonsliv. Organisasjonslivet er en svært viktig aktør for et levende demokrati. Dessverre er det så altfor mange av oss som må innrømme at vi forstår redselen for dugnad så altfor godt. Vi lever med et stadig tidspress, hvor dugnaden til skolekorpset kun er én av flere oppgaver det forventes at foreldre skal løse på fritida. De fleste av oss ønsker gjerne å være med, men må dessverre erkjenne at vi ikke rekker over alt. En situasjonsrapport i Aftenposten Aften 10. mai illustrerer tydelig det dilemmaet vi står overfor: «Siden 1983 er medlemstallet i Oslo-korpsene redusert med 23 prosent. I samme periode er 12 korps blitt nedlagt.» Det er ikke noe nytt at korpsbevegelsen opplever svingninger i medlemsmassen, men det har aldri vært så ille som nå. Det er helt sikkert mange forskjellige grunner til at ungdom velger andre aktiviteter enn å spille i korps. Aftenpostens påstand om at grunnen til at medlemmene forsvinner i takt med musikken, er påvirkningen fra foreldrene. Foreldrene orker ikke å jobbe dugnad. Dette fenomenet i seg selv kan det sies mye om. Aftenposten konkluderer med at det må en holdningsendring til hos foreldrene for at ikke korpsbevegelsen skal dø ut. Dette kan man ikke være uenig i. Vi synes vel alle at skolekorpsene spiller en viktig rolle. Dette eksemplet fra Aftenposten i går, leder meg rett over i dagens debatt. Det er grenser for hvor mye dugnad, kakebaking og lotterisalg hver enkelt kan klare, sa kulturminister Anne Enger Lahnstein da hun la fram Regjeringens forslag for å sikre frivillige organisasjoner bedre rammevilkår. Pengene skal skape aktivitet på grasrota, særlig for barn og unge, slo statsråden den gang fast. Dessverre har kanaliseringsspørsmålet fått nesten all oppmerksomhet i debatten om den såkalte frivillighetsmeldingen. De fleste eksisterende støtteordninger til frivillige organisasjoner gir støtte til sentralorganisasjonene, og det foreligger som regel ikke spesifikke krav om overføringer til lagsnivået. Kristelig Folkeparti har god kjennskap til, stor respekt for og stor tillit til de frivillige organisasjonene. Enkelte hevder at det er et uttrykk for mistillit at en ikke ønsker å kanalisere midler gjennom de sentrale organisasjonene. Men det kan jo ikke være mistillit når hele hovedintensjonen er å styrke frivillige lag og organisasjoner. Hvis vi hadde mistillit, hvordan kunne det da henge sammen at vi virkelig ønsket en sterk styrking av frivillige lag og organisasjoner. Denne påstanden om mistillit til sentralleddet faller på sin egen urimelighet. Jeg er heller overrasket over Arbeiderpartiet, som høres ut til å ha stor mistillit til kommunene i forhold til å kanalisere disse midlene. Målsettingen har hele tiden vært å styrke det medlemsbaserte arbeidet i frivillige organisasjoner, og gi nye penger i tillegg til eksisterende tilskuddsordninger til frivillig virke. Jeg tror fortsatt at Regjeringens forlag, som dessverre ikke fikk flertall, i større grad enn andre ordninger ivaretar helheten og mangfoldet innen det lokale organisasjonsliv. Lokale organisasjoner som ikke er tilknyttet nasjonale overbygninger, er i en gråsone. En del lokale organisasjoner verken kan eller vil la seg tilslutte, eller danne nye sentralorganisasjoner, for å kunne motta statlig støtte. Etter Kristelig Folkepartis mening må en statlig støtteordning som har som mål å styrke aktiviteten i lokale, frivillige organisasjoner, også omfatte lokale organisasjoner som ikke er tilknyttet nasjonale overbygninger. Støtteordningen bør ikke bidra til en ytterligere sentralisering av organisasjonslivet. Den ordningen som nå har fått flertall i komiteen, er det viktig at en jobber videre med, selv om jeg beklager at vi ikke fikk flertall for Regjeringens opplegg. Det er viktig at vi fortsetter jobben for at de små og uorganiserte i tradisjonell betydning, som er med på å ivareta mangfoldet i våre lokalsamfunn, ikke bukker under av kakelotterier og dugnader. La oss også håpe at foreldrene ikke mister motet i loppemarkeds- og dugnadstider. Det er mye positivt i den type voksenengasjement, det kan bare bli litt mye av det av og til. Regjeringens tilleggsmelding var et forsøk på å stimulere til økt lokalt folkelig engasjement, med litt mindre behov for kakelotteri. Sentrumsregjeringen bidrar på denne måten til at det blir mer penger til lokale lag og organisasjoner. Nå må vi sammen sikre at den ordning som får flertall, kommer til å gi mest mulig positiv uttelling for det lokale barne- og ungdomsarbeid. Jeg er klar over at taletiden er ute, men kan jeg få lov til å ta en oppklaring i innstillingen?