trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per-Kristian Foss (Høyre), 2001-05-15:
Carl I. Hagen sier ofte at han ikke «begriper». Jeg tror det skyldes at han, når det gjelder det siste tema han var inne på, ikke helt har fått med seg at en nedsettelse av avgifter – som jeg er en sterk tilhenger av, det er vel og bra – kan ha virkning på prisstigningen, prisstigningstakten, på kort sikt, men det har ingen virkning i forhold til renten. For det som ligger til grunn for Norges Banks vurderinger av behovet for å sette renten opp eller ned, er det man kaller det underliggende inflasjonstrykket. I den beregning inngår ikke avgifter i det hele tatt. Så sånn sett tror jeg ikke man skal overdrive virkningene. Jeg har bare lyst til å fokusere litt på det Fremskrittspartiet skriver om pengepolitikken. Der er det nå etablert bred enighet. Fremskrittspartiet har ivret lenge for en omlegging til et inflasjonsmål. Det har i praksis nå skjedd. Men samtidig skriver Fremskrittspartiet det jeg faktisk må si er relativt – ja, jeg kunne fristes til å bruke uttrykket «underlige», men jeg vil i hvert fall si – originale merknader om pengepolitikk. De har nå fått det for seg at det er pengemengden som skal være Norges Banks redskap for å regulere. Til det må jeg bare si at Norges Bank er i dag ikke de som bestemmer pengemengden. Jeg kjenner faktisk ikke noen økonom som mener at pengemengderegulering i en liten økonomi i et lite land – i en åpen, global økonomi – er et virkemiddel som nytter i det hele tatt. Norges Banks eneste virkemiddel nå er renten, utelukkende renten. Det er i og for seg originalt å ha andre synspunkter enn flertallet – det kan til tider virke stimulerende – men det virker for meg som et lite tilbakeskritt å tro at man skal drive pengemengderegulering for å unngå inflasjon. Og jeg kunne vel stille spørsmålet på følgende måte, i og med at Hagen ofte påberoper seg fremtredende økonomer når han snakker om omlegging av den økonomiske politikken: Hvilken fremtredende økonom – eller hvilken økonom i det hele tatt – er det som står bak dette resonnementet om pengemengderegulering i Norges Bank?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2001-05-15:
Det er litt for fristende å minne dem som nå er opptatt av å stimulere bygg- og anleggsnæringen om at det må være en nyvunnet kunnskap, for så sent som i november–desember i fjor gikk de samme partier inn for å bremse utviklingen i næringen ved å pålegge den en konjunkturavgift, som riktignok ble fjernet, men det var nå alvorlig ment, formoder jeg. I tillegg har bygg- og anleggsbransjen blitt påført økte skattekostnader gjennom dårligere avskrivningsregler. Så dette bør jo henge litt i hop, da, for å si det slik. Jeg har lenge forsøkt å få klarhet i hva som er arbeiderpartiregjeringens skattepolitikk. Det er mulig at en revidert behandling ikke holder for å få svar på så kompliserte spørsmål, men jeg søkte tilbake til det reviderte nasjonalbudsjettet i fjor. Da skrev den relativt nyutnevnte finansminister Schjøtt-Pedersen følgende: «Mulighetene til å øke skatte- og avgiftsinntektene er begrenset i årene som kommer. Skatte- og avgiftsnivået i Norge er allerede høyt sammenliknet med andre land.» Etter dette økte man skattene og avgiftene med 12 milliarder kr. Da må spørsmålet mitt være: Er det da slik at skattenivået i år er superhøyt? Eller hva er graderingen etter høyt? Hvis det er høyere enn høyt, vil jeg utfordre finansministeren til å finne ordet for det. Nå har jeg sett at finansministeren ikke skriver slikt inn i dokumentene lenger, men publiserer gjennom VG at man ikke skal få høyere skatter neste år. Men som i enhver popularisert forsikringsbrosjyre står det noe med liten skrift, og mine spørsmål gjelder den lille skriften. Er denne garantien en garanti for at ingen skatter går opp neste år? Har denne garantien gyldighet utover 2002 hvis så skulle skje at Arbeiderpartiet får ansvar for å regjere i de kommende fire år?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-05-15:
Regjeringa har mange fine mål for dei nærmaste fire åra. Dessverre er langtidsprogrammet ikkje fullt så offensivt når det gjeld handling. Til Per-Kristian Foss: Ved nyårsskiftet var det 2 000 ledige innan anleggssektoren. Det var det som gjorde at sentrumspartia slost inn 400 mill. kr ekstra til vegsektoren. Nokre av oss ville brukt endå meir, og me har fått rett når me ser marstala. Og då til finansministeren: No viser marstala at det er 3 000 ledige innan anleggssektoren. Av dei er det 357 berre i eit fylke som Rogaland. LO Industri har i eit eige brev til Regjeringa bedt om at det blir brukt 2 milliardar kr for å ta vare på kompetanse og utstyr for å sikra vegvedlikehald og utbetring. Næringslivet i distrikta er faktisk i ein situasjon – og det gjeld både mitt og andre fylke – der vegar må nedklassifiserast, der akseltrykket ikkje kan vera så høgt, med dei følgjene det får for mange bedrifter, og der foreldre må gå i uro for at det går ras på skulevegen. Då blir det for lite samsvar mellom det Regjeringa seier om ein offensiv distriktspolitikk, og det som skjer, dersom ein ikkje tek dette innover seg. No har finansministeren moglegheit til å syta for meir framkommelege vegar i distrikta samtidig som folk får arbeid. Det er nokre grupper som ventar på at finansministeren følgjer opp utjamningsmeldinga. Vil han syta for ein plan for innfasing av dei ulike tiltaka i budsjettet for 2002?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-05-15:
Det har i lang tid vært en diskusjon om hvordan vi skal bruke oljeinntektene. Og det har jo aldri vært slik at det har vært spørsmål om vi skal bruke dem eller ikke. Spørsmålet har vært tidspunktet for bruk. Jeg tror det er viktig at vi legger til grunn at når vi behandler langtidsprogrammet for de neste fire år, trekker vi opp linjer for den økonomiske politikken i den perioden, og det er også et naturlig tidspunkt for å vurdere hva slags retningslinjer som bør brukes i forhold til petroleumsfondet. Regjeringen har for sin del konstatert at petroleumsfondet nå har nådd et omfang som er så stort at det er viktig å ha en klar handlingsregel for hvordan man skal disponere fondet. Og Regjeringen har kommet til at det er fornuftig å legge til grunn en jevn og forsvarlig bruk av oljeinntektene. Det er en regel som tilsvares av realavkastningen av petroleumsfondet. Men samtidig er det viktig, som også komiteen har understreket, å understreke betydningen av stabilitetshensynene i økonomien. Så det er altså to viktige knagger i de nye retningslinjene for budsjettpolitikken: hensynet til stabilitet og hensynet til innfasing av oljeinntektene. Så reiser representanten Svarstad Haugland spørsmål om det da ikke hadde vært rom for å bruke noe mer allerede i 2001. Da er det for det første viktig å understreke at den nye handlingsregelen formelt sett gjelder fra neste budsjettår. Men det er også slik at om denne handlingsregelen hadde vært gjort gjeldende for 2001, så hadde det altså ikke vært rom for å bruke mer oljepenger i norsk økonomi. Snarere tvert imot – vi bruker mer i 2001 enn det som følger av handlingsregelen. Når jeg har advart mot å bruke mer penger f.eks. ved behandlingen av revidert budsjett, har jo det sammenheng med at det er et sterkt press i norsk økonomi. Og dersom vi nå skulle få en situasjon hvor enkelte partier mente at det var rom for enten å bevilge mer eller å redusere skatter og avgifter uten tilsvarende dekning andre steder i budsjettet, ville det innebære en ytterligere stimulans til økonomien. Det er det ikke rom for i den økonomiske situasjonen som vi nå er i, og det ville ha som resultat at risikoen for renteøkning i denne situasjonen ville øke.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-05-15:
Som statsministeren var inne på i sin replikkrunde, er skatte- og avgiftsnivået i Norge, selv om det er høyt i en internasjonal sammenlikning, lavere enn i de land som vi vanligvis sammenlikner oss med, lavere enn i Sverige, lavere enn i Finland, lavere enn i Danmark. Jeg har for egen del gitt uttrykk for at Regjeringen ikke vil legge opp til å øke det samlede skatte- og avgiftsnivået fra 2001 til 2002. Det står jeg selvsagt fast ved. Men jeg må i skattedebatten si at jeg i disse dager reagerer relativt sterkt bl.a. på en brosjyre som Høyre sprer ut over det ganske land, hvor man gir uttrykk for at Regjeringen i år har økt skatter og avgifter med nærmere 3 000 kr pr. person. Det er en gedigen politisk bløff. For det første: Ser vi på skatten isolert sett, er endringene pr. person om lag 0 for inntekter opp til 450 000 kr. Derimot er det en økning på nær 14 000 kr for inntekter over 600 000 kr i gjennomsnitt. Men det er jo ikke slik at om en person som f.eks. Kjell Inge Røkke skulle få 100 mill. kr i skatteøkning på grunn av utbytteskatten, kan det forklares som 20 kr pr. person. Det blir meningsløst. For det andre er det slik at momsreformen innebærer at en familie med to barn vil få en lettelse på 1 100 kr. Men det er også slik at om vi tar alle skatter og avgifter som gjennomføres i 2001, og ser på årsvirkningene av dem for en husholdning, er virkningen om lag 0. Da håper jeg også at Høyre holder tilbake for å spre så feilaktige opplysninger som de nå gjør. Det må vel være rimelig å anmode om en viss rimelighet i debatten, selv om det nærmer seg valg.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-05-15:
Det er riktig, som representanten viser til, at petroleumsinntektene skal fases gradvis jevnt inn i økonomien, om lag i takt med forventet realavkastning av petroleumsfondet. Så er det en viktig understrekning, at ved beregningen av størrelsen på realavkastningen, hvor mye som tas inn i økonomien, korrigeres det på vanlig måte for variasjonen i skatteinntekter som følge av aktiviteten i økonomien, regnskapsopplegget, særskilte inntekter og utgifter av liknende karakter, f.eks. særskilt høye overføringer fra Norges Bank. Derfor er det slik at man ikke automatisk kan beregne 4 pst. av det som er innestående på petroleumsfondet ved inngangen til året, man må også se på de andre regnskapsstørrelsene, slik Regjeringen har redegjort nærmere for. Her er også svaret på spørsmålet om hvorfor ikke kortsiktige endringer i skatte- og avgiftsinntekter til staten som følge av endret aktivitet i økonomien, umiddelbart kommer inn og bidrar til at man kunne bruke mer uten at det hadde virkning på aktiviteten. Det er slik at i den grad det er en økt aktivitet som forklarer at man får økte skatte- og avgiftsinntekter, virker skatter og avgifter som det som i økonomien kalles for en automatisk stabilisator, og har da ikke den virkningen som Hagen her prøvde å gjøre rede for. Jeg synes ellers at det er viktig å understreke at når det gjelder Norges Banks rentefastsettelse, er det slik at Norges Bank skal se bort fra kortsiktige forhold, bl.a. kortsiktige utslag av avgiftsendringer. Det er det også redegjort for i retningslinjene for pengepolitikken.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-05-15:
Jeg merker meg at representanten gir uttrykk for at Regjeringen har mange hva jeg oppfatter som positive mål i langtidsprogrammet. Jeg har stor tro på at i mange av disse sammenhengene er det et nært sammenfall i syn og et nært sammenfall i mål mellom partiene i sentrum og Arbeiderpartiet, og jeg har derfor håp om at det skal være mulig å få flertall for å gjennomføre den typen tiltak. Så gir representanten uttrykk for at hun ikke er fullt så imponert og mener at det ikke er fullt så offensivt når det gjelder handling. Nei, det kan jeg ikke være enig i. Denne regjeringen har altså sittet i godt og vel ett år. Vi er i ferd med å gjennomføre en sykehusreform som legger totalt om styringsformene i helsevesenet, som er helt avgjørende for å få styring med utviklingen der. Vi har lagt fram en reform av høyere utdanning, vi har lagt fram en reform av Politiet, vi har lagt fram en reform av domstolene, vi har lagt fram en reform av ligningsforvaltningen. Kort sagt: Regjeringen har i løpet av dette året lagt fram et stort antall reformer som viser handlekraft, og som gjør grep som er helt nødvendige for å få til en fornyelse og forsterkning av den offentlige sektor. Regjeringen har også fulgt opp når det gjelder barnehagesektoren. Vi har gjort klart at vi ønsker flere og billigere barnehager. Innen 2003 skal alle som ønsker det, få tilbud om barnehageplass. Og Regjeringen har allerede i revidert budsjett satt av penger slik at man fra 1. juli kan få satt ned foreldrebetalingen som et første ledd i den satsingen overfor barnehager som ligger i langtidsprogramperioden. På Finansdepartementets område har vi i tillegg til å legge fram langtidsprogrammet, lagt fram momsreformen og lagt fram en boligtakseringsreform. Kort sagt: Jeg er rimelig fornøyd med det Regjeringen har lagt fram av saker. Når det gjelder spørsmålet om utjamningsmeldingen, har Regjeringen lagt fram en handlingsplan i langtidsprogrammet. Den vil vi selvsagt følge opp i budsjettene som kommer.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-05-15:
Nei, det gjør jeg ikke – i den forstand at jeg er enig med representanten i at det er viktig at pengepolitikken og budsjettpolitikken drar i samme retning. Som det understrekes i solidaritetsalternativet, er budsjettpolitikken, pengepolitikken og inntektspolitikken alt deler av en helhetlig økonomisk politikk. Men det er ikke et demokratisk problem, i den forstand at hvis Stortinget ønsker å bruke flere penger, så kan selvfølgelig Stortinget gjøre det. Men hvis Stortinget ønsker å bruke flere penger, og samtidig fastholder den operasjonelle retningslinjen om at prisstigningen skal holdes innenfor en ramme på om lag 2,5 pst., så er det ikke alltid at de to tingene henger helt sammen. Derfor er det slik at budsjettpolitikken selvfølgelig vil være helt avgjørende for hva slags virkemiddelbruk som er nødvendig for å nå den pengepolitiske retningslinjen som er trukket opp. Regjeringen har ment at det er fornuftig å innrette den pengepolitiske retningslinjen slik den er lagt fram. Vi mener at det er godt samsvar mellom den pengepolitiske og den budsjettpolitiske retningslinjen, og jeg er glad for at det har vært et bredt flertall i Stortinget som har sluttet seg til det. Så gir representanten uttrykk for at på grunn av at det er brukt mindre oljepenger i år, så burde man strengt tatt hatt rom for å bruke mer. Jeg må få lov til å minne om at de retningslinjene som nå gjelder for budsjettpolitikken, knytter seg til aktiviteten i økonomien, og aktiviteten i økonomien tar seg selvfølgelig opp som følge av at det er økt aktivitet i den private sektor, noe som gir seg utslag i bl.a. økte skattebetalinger. Derfor er det ikke slik at det er rom for å bruke mer, hvis man skal holde seg innenfor det budsjettopplegget som ble lagt fram i fjor høst. Og jeg må få lov til å gjenta det jeg også sa ved presentasjonen av revidert nasjonalbudsjett: De som måtte tro at man nå kan øke utgiftene eller redusere inntektene uten tilsvarende inndekning på andre deler av budsjettet, påtar seg et stort ansvar i forhold til den videre renteutviklingen.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-15:
Når jeg hører finansministeren forklare de økonomiske sammenhenger, må jeg si at jeg minnes det gamle ord som sier at verken politikk eller økonomi er eksakte vitenskaper. Og jeg synes dette var svært godt illustrert i de innlegg vi nå har hørt. Hvis det resonnementet som hr. Schjøtt-Pedersen nå drar, er riktig, burde vi kunne brukt 6,6 milliarder kr mer i årets økonomi, for dette er altså mindreforbruket av oljepenger ut fra den eksakte strek som Stortinget vedtok i statsbudsjettet i høst. Den gangen var det umåtelig viktig at vi ikke brukte en eneste krone mer, for det ville føre til uro og ubalanse i norsk økonomi. Så går altså fastlandsøkonomien så det koster. Vi får nesten 10 milliarder kr i økt skatteinngang. Det betyr mindre forbruk av oljepenger, og ut fra det resonnementet som her er gitt, skulle det selvfølgelig bety at vi da kunne ha brukt 6,6 milliarder kr mer i økonomien uten at dette førte til ubalanse. Alle skjønner jo at det kan vi ikke gjøre. Det skjønner til og med SV – dette går ikke. Og det betyr at den vitenskapen som man nå prøver å regulere økonomien ut fra, i beste fall er en vitenskap med en stor grad av skjønn. For det vi da i tillegg får, er en sentralbank som er uavhengig av de politiske beslutninger. Og dette er et tveegget sverd. Det betyr, hvis Stortinget mener det er riktig at Stortinget skal bruke mer penger for f.eks. å få løst problemene med arbeidsledighet, hvis vi har det, eller andre viktige velferdsoppgaver, at vi altså nå har institusjonalisert et opplegg der det finnes en overkikkador, en overdommer over de folkevalgtes beslutning. Dette er i seg selv et demokratisk problem, nemlig følgende forhold: Stortinget gjør vedtak som man mener er riktig ut fra visse program og ut fra det som er riktig for nasjonen, men så har man altså sagt at det finnes en instans som ikke er valgt av noen, og som har muligheten til å sitte nede i Norges Bank og si at nå synes vi at Stortinget holder på med ting de ikke skal, nå setter vi opp renta for å stramme inn og kjøle ned økonomien, for Stortinget er ikke i stand til å gjøre den jobben. Dette er jo de facto det systemet som etableres, og dette er et demokratisk problem sett fra mitt ståsted. Det er nemlig viktig at pengepolitikk og finanspolitikk trekker i samme retning, og at det ikke finnes en instans som ikke er folkevalgt, som kan stå over dette. Disse mine betraktninger vil jeg gjerne høre finansministerens syn på. Ser han ikke at dette kan være et demokratisk problem?
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2001-05-15:
SVs merknader i innstillingen inneholder mange fromme ønsker for de neste fire årene. Det er det ingen tvil om. Det går stort sett på mer til de fleste. Samtidig vil SV redusere letevirksomheten på sokkelen, særlig i nord, og dermed blir det mindre oljepenger til felleskassen. Arbeiderpartiet og SV er enige på mange områder, men på to vesentlige områder i innstillingen spriker politikken. Det gjelder den økonomiske politikken og pengepolitikken. SV vil forbeholde seg retten til å bruke mer av oljefondet fra år til år enn det Regjeringen legger opp til. SV er skeptisk til den foreslåtte omleggingen av pengepolitikken og sier at vi nå kan risikere at dersom Stortingets finanspolitikk blir for ekspansiv, kan dette bli opphevet av en innstramming av pengepolitikken. Som vi alle vet, betyr det høyere rente for det fleste og rammer spesielt dem med høye boliglån og lave inntekter. Ja, slik var det også før vi la om pengepolitikken, og slik er det nå, men likevel vil SV forbeholde seg retten til å bruke enda mer oljepenger. Og da er mitt spørsmål til representanten Halvorsen: Hva er det egentlig SV vil gjøre annerledes, og i hvilken situasjon mener SV det er mulig å bruke mer penger?
Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 2001-05-15:
Man skulle tro at en debatt om Regjeringens langtidsprogram ville avklare alternative retninger for hvilken politikk som skal føres etter valget dersom valgresultatet skulle tilsi et regjeringsskifte. Så har ikke skjedd. Hvem som vil samarbeide med hvem etter valget, og hva de vil samarbeide om, har denne debatten ikke gitt svar på. Fellesmerknadene var grunnlaget vi gikk til valg på i 1997, sa Bondevik, og mente med det å øke troverdigheten rundt de fellesmerknadene som sentrum har i innstillingen til langtidsprogrammet. Men det er ingen grunn i hele verden til å tro på at sentrumspartiene vil gjennomføre det de sier i fellesmerknadene. De hadde fellesmerknader om transportplanen før forrige periode, og det var flertall i Stortinget for å gjennomføre det hvis de ville, men sentrumspartiene ville ikke. Det var fellesmerknader om å videreføre rammevilkårene for sjøfolk før forrige periode, men sentrumspartiene ville ikke. Så hvorfor i all verden skal en nå tro på at sentrumspartiene vil gjennomføre de tiltakene som ligger i fellesmerknadene? Det ser jeg ingen grunn til å tro på. Det som derimot har utstaket seg aldeles klart, er at lille Venstre er krystallklart her og står hardt på at dagens avgiftsnivå skal opprettholdes. Der får store Høyre vær så god bøye seg hvis de har lyst til å være med og regjere sammen med lille Venstre. Troverdig, ja, hvem holder dette for troverdig politikk fra sentrumspartiene? Og Kristelig Folkeparti viser sitt janusansikt: Kanskje vil vi arbeide med Høyre, og kanskje vil vi arbeide med Arbeiderpartiet, men for sikkerhets skyld har vi noen sentrumsmerknader i tilfelle det blir en sentrumsregjering. Ja, jeg må si at denne debatten har avklart hvor lite troverdig sentrum er som samarbeidspartner for andre partier. Jeg synes nesten det er skremmende at det legges opp til en mangel på troverdighet nå i en så alvorlig debatt like før et valg. Jeg vil få lov å understreke at vi i Kystpartiet i hvert fall er kompromissløse på at vi vil ha økte investeringer ut i distriktene, vi vil ha økte investeringer til vei. Vi er kompromissløse på at vi vil opprettholde rammebetingelser for norske sjøfolk og for maritime næringer, at vi vil ha internasjonalt konkurransedyktige rammevilkår for vårt næringsliv. Kystpartiet er i dag akkurat 100 pst. større enn Venstre var ved forrige valg, så kanskje noen burde tenke seg et samarbeid med et parti som i hvert fall sier hva de er kompromissløse på. For hvor de andre partiene er kompromissløse – ja, det svever fremdeles over vannene. Det er ingen som vet det.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2001-05-15:
Jeg skal være kort, det er bare en stemmeforklaring. Vi anser egentlig det forslaget som Sosialistisk Venstreparti har lagt fram, som helt unødvendig. Det er et typisk eksempel på øvelsen å sparke inn åpne dører, fordi det er et forslag om å pålegge Regjeringen å legge Regjeringens egen politikk til grunn. Vanligvis har vi praksis for at vi ikke stemmer for den type forslag. På bakgrunn av at vi har en mistanke om at noen kunne finne på å misbruke det ved eventuelle senere vennskapelige anledninger, anbefaler vi likevel vår gruppe å stemme for at Regjeringen skal følge Regjeringens politikk.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2001-05-10:
Jeg har den ære å fremsette to private forslag. Det ene går på å intensivere arbeidet overfor Storbritannia for å få stengt Sellafield-anlegget. Det andre forslaget fra meg går på at kontroll og eierskap til naturressursene, og da særlig matressursene i sjø og på land, skal forbli på norske hender.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 2001-05-10:
Jeg synes det er gledelig at forsvarsministeren tar del i denne debatten som vi har på bakgrunn av den gjennomgangen Riksrevisjonen har gjort i sin rapport. Jeg synes de synspunktene som forsvarsministeren kom med, var interessante, men jeg har en bønn til forsvarsministeren. Den nye omstillingen i Forsvaret er veldig omfattende for både landsdeler, kommuner og andre som er opptatt av Forsvaret. Det er selvsagt at vi må legge Forsvarets hovedmål til grunn, og vi må ha et troverdig og godt forsvar – det er veldig viktig. At Forsvaret er et prioritert arbeid fra Regjeringen, synes jeg også er gledelig. Men jeg har et hjertesukk. Det går på de omstillingsprosessene som vi stadig er oppe i i Forsvaret, og på tallargumentasjonen bak mange av de beslutningene som blir tatt når det gjelder lokalisering, hvor Forsvaret skal ligge, og hvilke anlegg en skal beholde. For det er klart at i omstillingsprosessen for å frigi midler til investering av utstyr og slike ting, ser en, i hvert fall vi som er representanter, at det fra kommune etter kommune fra landsdel etter landsdel kommer rennende delegasjoner til oss som stortingspolitikere og legger fram tall som er helt i strid med det som ligger i proposisjonen som forsvarskomiteen nå behandler. Så jeg vil i hvert fall be om at forsvarsministeren og departementet, som sikkert er kjent med dette fra før, er observante når det gjelder dette, slik at vi ikke i ettertid får riksrevisjonsrapporter og gjennomgang av omstillingsprosessen på nytt som viser at de tallene som departementet har gått god for, og de instruksene som er gitt gjennom vedtak som er fattet, ikke henger økonomisk på greip – for å bruke et uttrykk som jeg har sett andre har brukt, i hvert fall i litteraturen.
Sigurd Grytten (Arbeiderpartiet), 2001-05-10:
Forsvaret har ikke oppnådd driftsinnsparinger i den størrelsesorden som ble forutsatt i St.meld. nr. 16 for 1992-93. Riksrevisjonens undersøkelse viser at Forsvaret var i rute med gjennomføringen av driftsinnsparingene til og med 1996. Selv om departementet i hele perioden har stilt omfattende krav til rapportering av resultater av omstillingen innenfor de ulike resultatområdene, er det allikevel interessant å merke seg at Forsvaret kom ut av rute med innsparingene i driften da departementet hadde en noe svakere styring av omstillingen enn i de første årene i perioden. Riksrevisjonens undersøkelse viser at Forsvarets overkommando ikke har lyktes i arbeidet med å etablere en hensiktsmessig organisasjonsstruktur for å gjennomføre omstillingen, og Fellesstaben i Forsvarets overkommando har ikke spilt den tiltenkte rollen i dette arbeidet. Selv om det ikke har lyktes å komme i mål med de innsparingene som ble vedtatt i forbindelse med St.meld. nr. 16, bør det også nevnes at det har vært gjennomført et betydelig omstillingsarbeid i Forsvaret i den aktuelle perioden. Departementet skriver at de har tatt lærdom av erfaringene, og i langtidsproposisjonen for Forsvaret bygger man også på en erkjennelse av at omstillingen i Forsvaret må baseres på gjennomgripende strukturelle endringer. Komiteen konstaterer at departementet i sitt svar til Riksrevisjonen viser til at «det er full enighet om behovet for bedre styring og omstillingsprosess», og at Forsvaret allerede er i ferd med å iverksette omorganiseringen som skal bedre styring og rapportering i Forsvaret. Komiteens innstilling er enstemmig, og jeg anbefaler også Stortinget å følge opp komiteens enstemmige innstilling.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2001-05-10:
Jeg kan forsikre om at representanten Kleppe ikke er den eneste som er blitt utsatt for lokale delegasjoner med avvikende regnestykker. Jeg tror det gjelder oss alle sammen, ikke minst i forbindelse med omstillingen av Forsvaret. Vi skal selvfølgelig ta det meget alvorlig. Fra departementets side har vi i utgangspunktet i mange av disse spørsmålene ikke klare preferanser for det ene eller det andre. Vi har pålagt oss et stort mål, og det er at vi i løpet av kommende fireårsperiode skal redusere de årlige driftskostnadene i Forsvaret med 2 milliarder kr, gjennom en billigere og bedre måte å drive ting på. Vi har dessverre altfor mange garnisoner, forlegninger og anlegg over hele landet. Alle sier: Kom til oss, vi er tipp topp moderne – det er en overdrivelse en del steder – vi er så bra at vi trenger egentlig all mulig virksomhet hit, så bra er vi. Men vi er altså, og det tror jeg gjelder alle partier, i ferd med å diskutere en struktur som baserer seg på noe annet enn det vi hadde på 1940-, 1950- og 1960-tallet, og da kan vi ikke drive alle garnisoner og anlegg for halv maskin eller mindre enn det. Vi må kraftsamle om noen færre steder, og det gjør at det er ikke sikkert at valget mellom A og B er så kjempevanskelig politisk når det gjelder forskjellen økonomisk, men vi kan ikke velge både A og B innenfor en slankere struktur. Da blir det for dyrt. For øvrig tar vi selvsagt ansvaret for alle de regnestykkene som ligger i proposisjonen, og vi er, ikke uventet, i en løpende dialog – på «spørsmål og svar-bølgelengde» – med komiteen om å kvalitetssikre en gjennomgang av alle de regnestykker som kommer, ikke bare fra Sørlandet, men fra det ganske land. Det er veldig lett å lage regnestykker som ser annerledes ut enn departementets, for det vi oppdager nå om dagen, er at alle gjerne vil tiltrekke seg virksomhet og drive så billig som mulig der de er, for å bevise at dette kan gjøres billig. Men jeg har allerede i løpet av halvannet år som forsvarsminister blitt utsatt for delegasjoner fra de samme stedene som straks de har fått virksomheten, sier at det må investeres for å leve opp til Stortingets vedtak. Her er det altså en viss dobbelthet ute og går, som er vel kjent, tror jeg, både i komiteen og i Stortinget. Men budskapet er viktig nok, og vi legger selvsagt seriøst arbeid i innsatsen med tallgrunnlaget.
Randi Karlstrøm (Kristelig Folkeparti), 2001-05-10:
Ja, forslaget er tatt opp.
Randi Karlstrøm (Kristelig Folkeparti), 2001-05-10:
Jeg er veldig glad for den vurderingen ministeren gav uttrykk for når det gjelder det forslaget som sentrumspartiene har fremmet, og holdningen til det som er vår intensjon. Vi aksepterer at forslaget blir omgjort til et oversendelsesforslag, fordi vi føler at saken er i gode hender. Jeg ser også dette med at dette kan skje så raskt som mulig, som et stort poeng. Men jeg vil minne om at det allerede er kommet signaler fra bl.a. ordføreren i Karasjok, Kjell Sæther, om at pengepotten kanskje er for liten. Så da får i så fall ministeren komme tilbake til Stortinget, hvis det faktisk er et reelt problem. Jeg synes det er trist for reindriften at man stadig må be om krisepakker. Og alle de negative oppslagene næringen får, er en stor belastning for utøverne. Derfor er det utrolig viktig å komme inn i et mer positivt spor. Dette med verdiskapingsprogrammet rundt reinkjøtt er veldig viktig, en flott satsing som jeg støtter fullt ut. Men det er også videre viktig å satse på de mer tradisjonelle miljøvennlige driftsformene. Og i den sammenheng tror jeg det er utrolig viktig å høre på de signaler kvinnenettverket gir angående landbrukspolitikken. Jeg tror det er tid for nå virkelig å høre med dem og bestefedrene i hornet hva de mener om reinflytting med trailer – om dette er den riktige utviklingen for næringen. Det haster litt. Vi har tapt ti år, med et omstillingsprogram som i stor grad ikke har lyktes i forhold til det som var ambisjonen. Så jeg ønsker ministeren lykke til med det viktige arbeidet.
Randi Karlstrøm (Kristelig Folkeparti), 2001-05-10:
Jeg tar ikke ordet først og fremst for å forlenge debatten, men fordi jeg føler at jeg har noe viktig jeg skulle ha sagt. Det gjelder situasjonen for reindriftsnæringa. Både i proposisjonen og også slik som saken nå blir omtalt, blir det ofte laget en direkte kopling mellom tap og underernæring. Og det er en litt farlig kortslutning – hvis det blir oppfatningen. Rovdyrpresset er utrolig stort. Jerven står og venter på oss når vi kommer, som de sier i reinbeitedistrikt 16 c. Rovdyrerstatninga er lav i forhold til hva man antar rovdyra har tatt. Her skulle det egentlig ha vært gjort et arbeid for å få fram riktigere tall. I Nord-Trøndelag ble det forsket på hvor mye som faktisk blir tatt av rovdyr, og der fikk noen av reindriftsutøverne – etter hva jeg har fått opplyst – etterbetalt. En føler avmakt overfor rovdyrsituasjonen slik den er. Jeg kan fortelle om en som het Kirsten Berit, som var sidaleder i distrikt 16 c. Hun fortalte at hennes reinflokk fødte 90 kalver i fjor. Man merker dyra i juni/juli, og ved merkinga var det 70 kalver. Men da de samlet reinen etter sommersesongen – i sommersesongen er det ingen begrensninger på beitet, sommerbeite har vi nok av i Finnmark – var det 10 kalver igjen. Ungene fant ikke igjen kalvene med deres merker. Den natta, sa Kirsten Berit, gråt hun. Krisa i reindriftsnæringa er også et spørsmål om en forsvarlig rovdyrpolitikk i reinbeitedistriktene. Reinen eksponeres for rovdyr gjennom hele året. Og jervestammen i Finnmark er for stor. Jerven tar også store, feite dyr, og den tar kalvene til store, feite dyr, den tar ikke bare de magre. Vi må ikke gjøre dette for enkelt. I Kirsten Berits sida er det 3 500 dyr – det er flere familier i denne sidaen – men denne sommersesongen må de leve med fem jerver. Hvor mange av dem som har kull, vet man ikke riktig. Jeg vil helt til slutt igjen oppfordre om at man aktivt støtter opp under den tradisjonelle reinflyttinga, der flokken beveger seg mot kysten på egne bein mens den beiter. Mange familier har med seg barna når de i løpet av tre uker flytter fra innlandet til kysten. Jeg var med på dette som turist i to dager for en uke siden. Det skulle dere prøvd! Det var litt av et turistprodukt. Men hvem vil vel prøve seg på å selge et turisttilbud om å kjøre med trailer til kysten? Det får være min lille utfordring.
Randi Karlstrøm (Kristelig Folkeparti), 2001-05-10:
Når statsråden nevner tilbudet til landbruket og at det er pluss når det gjelder økologisk landbruk, er det jo også viktig å nevne den negative siden, nemlig at økningen er finansiert ved at man har redusert litt på muligheten for å drive allsidig. Det er ikke et helt bra bytte. Men det er ikke det jeg skal ta opp. Jeg vil ta opp den økologiske profilen på norsk matproduksjon, der utmark spiller en helt sentral rolle, spesielt for matproduksjon når det gjelder sau og rein. I nordområdene har man en spesiell, stor utmarksressurs, men også store, spesielle oppgaver knyttet til forvaltningen av utmarken, bl.a. hvordan man produserer maten på denne ressursen, og hvordan man presenterer den. Det er litt av bakgrunnen for det forslaget som kom i Innst. S. nr. 167 for 1999-2000 til St.meld. nr. 19 for 1999-2000, i tillegg til behovet for bl.a. å utvikle en god kløver – i det hele tatt øke kompetansen rundt naturforvaltning i nordområdene. Den gang kom det forslag om å lage et studium ved Universitetet i Tromsø. Jeg har egentlig bare et konkret spørsmål til statsråden: Hva vil statsråden gjøre med den merknaden som kom fra komiteen i fjor, og den som kommer i forbindelse med denne innstillingen: «Komiteen ber Regjeringen vurdere mulighetene for å iverksette det nevnte studiet ved Universitetet i Tromsø fra høsten 2001.» Jeg har også nevnt at dette er praktisk mulig å gjennomføre. Det er et kostnadsspørsmål. Jeg vil gjerne høre hva statsråden har tenkt å gjøre i den sammenheng.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2001-05-10:
Selv om forslagsstillerne har en rett innfallsvinkel til det temaet vi har til behandling i dag, har komiteen konkludert med at brevet av 18. april fra landbruksministeren på en tilstrekkelig måte redegjør for det arbeidet som gjøres for å øke produksjonen av økologisk produserte landbruksvarer. Forslagsstillerne har påpekt – korrekt nok – at de satsinger som har vært gjort hittil, ikke har vært særlig vellykket. Det er vel rett å beskrive det som forslagsstillerne har gjort, som at det bærer preg av en viss halvhjertethet. Denne halvhjertetheten har vært kombinert med dårlig markedsføring av økologisk produserte produkter, og resultatet er hittil blitt dårligere enn det man kanskje kunne ha forventet. Men jeg tror samtidig at vi er i en ny situasjon, en ny tid, som skal gi økte muligheter for økologisk produserte matvarer. Jeg har også lyst til her å føye til det som forrige taler var inne på, at man heller ikke i denne debatten vil tjene noe særlig på å kritisere for sterkt i denne sammenheng det moderne jordbruk vi har i Norge. Det har liten hensikt å henvise til referanser utenfor landets grenser når man peker på den utviklingen vi ser innenfor norsk landbruksnæring. De mål man har satt seg i Norge, synes jeg er greie nok, men det vil til syvende og sist være kunden som kommer til å avgjøre om man skal innfri de ambisjonene man har. Det er fullstendig avhengig av forbrukerens preferanse om tallet innen den tid man har satt, skal være 10 pst., under 10 pst. eller kommer til å havne over 10 pst. Hvis vi ser på utviklingen i EU, er egentlig det et marked som illustrerer at mulighetene er svært mange. Det er et raskt voksende marked i EU innenfor denne sektoren. I 1997 var omsetningen av økologisk produserte matvarer i EU på ca. 40 milliarder norske kr. Dette tallet er forventet økt til et sted mellom 200 og 240 milliarder kr i 2005. Men som sagt: Uten kunden og uten tilstrekkelig markedsføring og produktutvikling vil vi ikke være i nærheten av å kunne nå selv det nivået som EU nå makter på denne sektoren. Det vil også medføre at en rekke bruk i Norge er nødt til å omstille sin produksjon. Skal man nå de mål man setter seg lokalt innenlands, må rundt 800 bruk pr. år i Norge legge om driften for å komme i nærheten av dette nivået. Helt til slutt har jeg lyst til å si at jeg har lagt merke til de råd og den anbefaling som er blitt gitt når det gjelder nisjeproduksjon, som bl.a. Bonde- og Småbrukarlaget har tatt initiativ til og henvist til. Jeg tror det ligger et potensial her, og det ligger flere gode forretningsmessige konsept og venter, men det krever at noen gjør kunden oppmerksom på at dette er produkter som har livets rett.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-05-10:
Fremskrittspartiet står bak innstillingen, og vi støtter ikke kravet fra Sosialistisk Venstreparti om at det er hensiktsmessig å få en melding om økt innsats på dette området nå når det gjelder økologisk landbruk. Vi har tatt signalene fra Regjeringen, og de politiske miljøene har også sagt sitt. Når det gjelder landbruksmeldingen, som ble behandlet i fjor, gikk alle partiene grundig inn i denne problemstillingen. Sammenlignet med våre naboland ligger vi etter i omsetning av økologisk mat. Kun 2 pst. av jordbruksarealet i Norge er økologisk drevet i dag. Myndighetene ønsker å endre denne situasjonen, og har satt opp ambisiøse mål for dette arbeidet. Innen 2010 skal andelen økologisk drevet areal økes til hele 10 pst. Men hvordan er egentlig potensialet for økologiske produkter i Norge? Er kunden faktisk villige til å betale mer for økoproduktene? Man vet at valg av økologiske produkter henger sammen med verdigrunnlag. Den typisk økologiske forbruker er politisk bevisst, opptatt av natur og miljø og litt idealistisk av type. I tillegg har man nok spesielt i Sentral-Europa de siste år spesielt fokusert på trygghet ved maten, noe som fremmer interessen for økologiske produkter. Ifølge en undersøkelse tror norske forbrukere at den økologisk dyrkede maten er sunnere enn konvensjonelt dyrket mat. På dette punktet skiller vi oss ikke ut fra europeere generelt. Forskjellene ligger nok mer i at vi nordmenn har en så grunnleggende tro på at all mat er trygg. Vi forbinder norsk mat med både renhet og trygghet. I tillegg ligger vi helt i topp i europeisk sammenheng med hensyn til troen på myndighetenes kontroll av maten. De mange matskandaler i Europa, som vi i Norge har vært forskånet for, kan være noe av forklaringen. Et tankekors er det at man faktisk ikke kan dokumentere vitenskapelig at den økologiske maten smaker bedre eller er sunnere enn konvensjonell mat. Som et ledd i arbeidet med å få opp interessen for økologisk mat i Norge hadde man høsten 2000 en stor kampanje for økologiske produkter. Kampanjen, som fokuserte på Ø-merket, hadde som mål å gi informasjon for å påvirke holdninger til økologiske produkter. Selv om man ikke fokuserte på enkeltprodukter, var det et paradoks at man satset 5 mill. offentlige kroner på en kampanje uten at produktene faktisk var tilgjengelig for forbruker. Fra de kommersielle aktørenes side er det selvfølgelig vesentlig at man virkelig kan få disse produktene opp og gå rent kommersielt, og det er de ikke i dag, bl.a. fordi politikerne rett og slett ikke har vært villig til å betale for det nødvendige mellomlegget for å få produktene ut i markedet. Avslutningsvis vil jeg poengtere at Fremskrittspartiet i en overgangsperiode kan være villig til å bidra med subsidier for å få denne produksjonen i gang. Men når den er oppe og går, og distribusjonsleddet og hele kjeden er ordnet, så må dette bære seg økonomisk, og det må være forbrukerne som må ta eventuelle merkostnader for økologiske produkter.
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-05-10:
Q-meieriene har over lengre tid vært gjenstand for flere drøftinger og mer oppmerksomhet fra næringskomiteen på Stortinget enn noen andre videreforedlere innenfor landbruket, og sannsynligvis også andre bedrifter i Norge, hvis en ser på omtalene i forskjellige dokumenter og i forhold til komitebesøk. Jeg er interessert i å høre hvor langt Regjeringen er villig til å gå for å imøtekomme krav fra eierne i Q-meieriene. Er det slik at ethvert krav fra disse meieriene vil bli akseptert? Vil de økonomiske kravene bli belastet de produsentene som sier nei takk til tilbudet om merpris fra Q-meieriene, og som prioriterer det fellesskapet som er bygd opp gjennom flere generasjoner, og som har vært grunnlaget for et landsdekkende landbruk i dette landet? Jeg mener det er urimelig at andre skal straffes fordi Stortinget vil ha en reell og fri konkurranse. Skal ikke eierne i slike bedrifter ha et langsiktig perspektiv, regne med å ha tap i noen år før de kommer ovenpå, slik som svært mange andre eiere innenfor næringslivet har? Ut fra de navnene på eiere i disse meieriene som nevnes, skulle en absolutt tro at de hadde ryggrad til å tåle det.
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-05-10:
Jeg prøvde meg i innlegget mitt med et spørsmål som dreide seg om en vurdering av det testprogrammet som skal utvides fra 1. juli. Og statsråden sa i innlegget sitt at vi skal utvide det i den grad nabolandene gjør det. Jeg er opptatt av at vi skal få de norske helsefaglige vurderingene, og at det legges til grunn. Ut fra den kontakten komiteen har hatt med våre helsefaglige myndigheter, er det i hvert fall tydelig at det stilles faglige spørsmål ved om det i Norge er grunnlag for å foreta den store testingen som legger beslag på så mye penger og så store faglige ressurser for å få gjennomført programmet, og også selvfølgelig i forhold til andre helsetiltak som vi kunne ha brukt de pengene på. Så mitt spørsmål er da: Vil det bli foretatt en faglig vurdering av norske helsefaglige myndigheter om behovet for den utvidede testingen som er bebudet?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-10:
På noen områder oppfatter jeg at det er uenighet mellom SV og flertallet og ministeren. Det gjelder spørsmålene: Vet vi nok om økologisk landbruk i dag? Og har vi bestemt oss for hva slags økologisk landbruk vi ønsker å utvikle? Jeg hadde i mitt innlegg en beskrivelse av hvilket økologisk landbruk SV ønsket å utvikle, nemlig det moderne økologiske landbruket. Jeg har ikke med meg innstillinga, men det står en beskrivelse av det der. Deler ministeren det synet at det må utvikles langs de linjene? Noe av SVs bekymring er at vi ikke finner dette uttrykt med tilstrekkelig tyngde verken i St.meld. nr. 19 for 1999-2000 eller i det forslaget til handlingsplan for økologisk landbruk som er laget. Man har på en måte tenkt at økologisk landbruk er ferdig utviklet, så nå skal man bare blåse opp volumet. SV er uenig i det, og vi mener også at det å satse langs en slik linje vil føre til at det blir vanskeligere å få økologisert det konvensjonelle landbruket, for det krever at man moderniserer og utvikler det økologiske landbruket langt mer enn i dag. Jeg kunne tenke meg å få statsrådens vurdering av det. Og til det andre: Når det gjelder markedsordningene og prissettingen, er det enstemmighet i komiteen om at merpris skal tas ut i markedet, og så kan man diskutere hvor mye av dette som skal tas ut. Kan statsråden tenke seg å legge inn større og kraftigere virkemidler, slik at man i en overgangsperiode kan få fram flere produkter til kjøper til en rimeligere pris, slik at man kan få opp volumet?
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2001-05-10:
I de siste tiårene, og kanskje spesielt de siste årene, har vi opplevd et landbruk under press. Det er stadig fokus på priser, billigere mat, selv om vi bruker mindre av vår inntekt på mat nå enn noen gang før. Det som er viktig, er å huske at vi må finne den rette balansen mellom den økologiske delen og den økonomiske delen. Pendelen må ikke svinge for langt til fordel for økonomiske anliggender. Da vil naturen reagere. Og det har vi flere eksempel på. Vi skal være glad for den gode dyrehelsen vi har i Norge, og det er viktig òg i framtiden at vi opptrer på den sikre siden og hele tiden har in mente føre var-prinsippet. Det er dumt at produksjonen ønskes så effektiv og så industrialisert at det går ut over helsemessige aspekt. Det er dumt at en da i neste omgang må bruke midler og ressurser på problemer som er en konsekvens av høye effektivitetskrav. Kugalskap kan være et slikt utfall. Og kostnadene ved slike epidemier og forebygging av slike er etter Venstres mening et klart samfunnsansvar. Derfor bør slike kostnader dekkes over statsbudsjettet og ikke belastes produsentene. I den foreliggende saken har organisasjonene og staten kommet til en avtale, og det tas til etterretning. Men hvis liknende situasjoner oppstår i framtiden, har Venstre ved dette gjort sitt syn gjeldende med hensyn til hvordan kostnadene skal dekkes. Når det gjelder Q-meieriene, er det klart at her er det en liten produksjon, og det medfører skalaulemper. Vi ser at det er et problem å få til lønnsom drift. Dagens system med prisutjevning etter melkeanvendelse utgjør en viktig del av det landbrukspolitiske systemet for melkesektoren. Det er også viktig med konkurranse på områder som dette, men det må være innenfor gitte rammer. Det er viktig at all konkurranse mellom aktørene framover skjer på reelle og likeverdige vilkår, og derfor ser vi fram til en nærmere og grundigere vurdering når det gjelder Q-meierienes plass i melkesektoren. Vi registrerer igjen at Fremskrittspartiet ikke ønsker konsesjoner når det gjelder melkeproduksjon. Jeg reflekterer ofte over hvilket landbruksbilde vi hadde hatt i Norge hvis Fremskrittspartiets politikk skulle blitt gjennomført på et slikt område. Jeg er glad for at Fremskrittspartiet står alene om slike tanker. Ellers støtter Venstre de merknadene som kommer fra sentrumspartiene, og det forslaget til vedtak som ligger her.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2001-05-10:
Da vi behandlet stortingsmeldingen om norsk landbruk, ble det etter min mening formulert en ambisiøs, men riktig målsetting om at 10 pst. av det totale jordbruksarealet skal være økologisk drevet innen 2010. Det må hele tiden settes fokus på og legges til rette for økt utbredelse av økologisk produksjon i Norge. Nå er ellers min påstand at det tradisjonelle landbruket i Norge driver på en tilnærmet økologisk god måte, der gjødselplaner, sprøyteplaner, priser, holdninger, kurs- og informasjonsvirksomhet er med på å begrense unødvendig bruk av kjemikalier og kunstgjødsel. I vårt land har vi bruk med allsidige produksjoner, vi har en spredt husdyrproduksjon som også reduserer risikoen for smittespredning, mens utnyttingen av utmarka kanskje kunne ha vært bedre. Det er viktige økologiske fortrinn. Den økologiske målsettingen er viktig, men det er også viktig å tenke i generelle økologiske tankebaner innen det tradisjonelle landbruket, sammen med rent økologisk produksjon. Frankrike blir ofte tatt fram som et eksempel når det gjelder foredling av landbruksprodukt. I hele etterkrigstiden har Frankrike bevisst bygd opp en småskalaforedling, m.a. gjennom markedsordninger og regelverk som favoriserer småskalalandbruk, mens det i Norge i den samme tiden har vært fokusert på pris og volum. I Frankrike utgjør nisjeproduksjonen, 7 pst. av den franske landbruksproduksjonen, hele 50 pst. av verdien av landbruksprodukter. I Norge utgjør nisjeproduksjonen 5 pst. av landbruksproduksjonen. Den prosenten vil Regjeringen med statsråden som positiv pådriver og med stortingsflertallet i ryggen øke gjennom ulike verdiskapingsprogram for matproduksjon. Jeg mener å se store muligheter for norsk landbruk, samtidig som man må inneha den nødvendige realisme. Norge er et land som i utstrekning er på 200 mil, og som har 4-5 mill. innbyggere. I Frankrike bor det 60 mill. innbyggere. Der er det en avstand fra nord til sør på 60 mil, og bare innen én times reisetid rundt Paris bor det 12 mill. innbyggere. Det er klart at det der er helt andre muligheter for å kunne ha nisjeproduksjon, få til distribusjonskanaler og ha et nødvendig volum både når det gjelder produksjon og også i folkemengde, som gjør at dette fungerer på en god måte. Men selv om vi ikke er så mange, og selv om vi er et langstrakt land, er det viktig å gå i retning av en økologisk landbruksproduksjon. I den prosessen må vi også være villige til å godta at det kan være ubalanse mellom tilbud og etterspørsel i perioder, og vi bør være med og støtte aktivt opp om det gjennom subsidieringer over en periode. Mitt inntrykk er at vi har en forvaltning, et forskningsmiljø, et veiledningsapparat og organisasjoner som jobber målrettet i denne sammenhengen. Etter min mening er strategien lagt gjennom tidligere behandlinger, bl.a. av stortingsmeldinger og i forbindelse med jordbruksoppgjør, og min påstand er at holdninger også er til stede, bl.a. gjennom verdiskapingsprogram og ulike enkelttiltak som er satt i verk.