trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2020-02-13:
For det første tror jeg svaret på det forrige spørsmålet, som også dette, ikke er noen illustrasjon på at jeg viker unna problemstillingene, men snarere illustrerer at veldig retoriske spørsmål ofte er kun det – da er det altså mye retorikk og ikke nødvendigvis et spørsmål om substans. Det er ikke regjeringens politikk å redusere organisasjonsgraden, snarere tvert imot. Vår politikk er å holde på og bevare et godt organisert arbeidsliv. Vår politikk er å bruke og ta vare på den norske modellen, ta vare på trepartssamarbeidet, ta vare på en sterk og konkurransedyktig industri og et sterkt og konkurransedyktig næringsliv, som bl.a. skyldes trepartssamarbeidet. Det har vært vår politikk f.eks. å styrke yrkesfagene – som gjør at det nå for første gang på lenge er flere som søker yrkesfag enn studieforberedende – at flere skal få lærlingplass. Derfor går lærlingtallene oppover, ikke nedover. Det er utrolig viktig, selv om vi fortsatt har masse igjen å gjøre. Det har også vært vår politikk å stramme inn på innleieregelverket, men det betyr ikke at vi kan være med på dagens forslag fra opposisjonen.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2020-02-13:
Det er ikke mulig å sette et prosenttall for det, men det er verdt å minne om at regelverket ikke bare sier at det skal være faste ansettelser, det sier også noe om forutsigbarheten i arbeidet – jeg husker ikke nå de presise formuleringene. For å ta et teoretisk eksempel: Hvis man har en fast ansettelse med helt sporadiske vakter – det er umulig å planlegge når på døgnet man kommer, man blir ringt opp når det skulle være – og det utgjør en 10 pst.-stilling, vil det kanskje være problematisk. Hvis man derimot har en fast ansettelse og jobber tre timer hver mandag – og det er det man gjør – er det kanskje en annen situasjon. Det er den type ting som de rette myndigheter selvfølgelig må se på – hvis det skulle dukke opp slike problemstillinger. Men det er altså ikke bare faste ansettelser, det er også en større innramming enn det.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2020-02-13:
Nei, jeg mener ikke at det å bruke det regelverket man har, er en omgåelse av Stortingets flertallsvilje. Men representanten Lundteigen peker likevel på noe helt sentralt, for jeg antar at selv SV og ytre-venstre-partiet Rødt, når de vil ha et forbud, i praksis ikke ønsker å ta vekk fagforeninger med innstillingsretts mulighet til å godkjenne innleie – hvis man har landsomfattende tariffavtaler. Det er en ganske stor andel av innleien, ikke minst i etablerte produksjonsindustrier og også i store deler av verftsvirksomheten. Her mener jeg det er en balanse, ikke minst for en del mindre virksomheter, særlig ute i distriktene. Vi vet at små og mellomstore bedrifter er viktigere jo lenger ut av de store byene man kommer. Så er det ikke alltid sånn at man har en landsomfattende tariffavtale. Vi kan ønske det, selvfølgelig, vi kan si at det er smart å organisere seg, både som arbeidsgiver og arbeidstaker, men hvis man ikke har det, mener jeg det er en for sterk begrensning å sperre hele deres mulighet til å kunne ha innleie. Det vil svekke dem i konkurranse med andre virksomheter.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2020-02-13:
Nå kjenner jeg ikke alle detaljene i den såkalte Oslomodellen, heller ikke i den såkalte Skiensmodellen, fra mitt hjemfylke, men jeg er i utgangspunktet positiv til at kommuner og fylkeskommuner tar ansvar og lager klare regler for sine innkjøp. Jeg mener at det også er en interessant diskusjon om vi burde samle noe av dette og bruke det som et slags utgangspunkt for å se på det nasjonale regelverket. Jeg husker da jeg ble kunnskapsminister. Da hadde det vært rød-grønn regjering i åtte år, og man ble fortalt at det var så innmari vanskelig å innføre lærlingkrav for offentlige innkjøp. Det hadde man ikke klart – og det er seriøse bedrifter som har lærlinger. Det klarte vi. Det var riktig den gangen; nå må vi se om det finnes andre og nye tiltak. Så vet jeg at veldig mange små håndverksbedrifter sier at de ikke lenger kan konkurrere på privatmarkedet. Det synes jeg er synd og skam, men det er ikke konkurransen som er problemet, det er den urettferdige, urimelige konkurransen, at det kommer inn en bedrift med underbetalte arbeidere som kanskje ikke følger norske lover og regler i det hele tatt. Det er ikke konkurranse, det er useriøst arbeidsliv, og det skal vi ha bort.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2020-02-13:
Takk for diskusjonen. Bare en kort merknad til representanten Grande: Jeg vet ikke om det er dårlig korttidshukommelse – det kan det være – eller om det er at representanten bare rett og slett ikke hører etter når han spør om noe og får et svar, eller om det er at representanten opererer med en slags egen type kvern i hodet, at uansett hva svaret er, blir det i hans hode det som han hadde ønsket at det skulle være på forhånd. Det er ikke sånn at jeg forsvarer dagens regelverk med hud og hår. Jeg var veldig ærlig og åpen på dette: Regjeringspartiene stemte mot at dette skulle gjelde for hele landet. Men jeg synes det er fornuftig å ta utgangspunkt i det regelverket som er. Så er det sånn at det er fullt mulig både å slå hardt ned på useriøs innleie og mene at overdreven innleie er et problem, og samtidig ikke hoppe på venstresidens stempling, nærmest, av en hel bransje. Jeg er også helt enig i representanten Hagerups beskrivelse av en bransje som både bidrar med viktige ting for norsk næringsliv, og som bidrar med jobb til mange som trenger en sjanse i arbeidslivet. Her er det rett og slett snakk om å ha to tanker i hodet samtidig. Så kan man jo lure på hva som blir politikken til opposisjonen til slutt når det som kanskje er et totalforbud mot innleie fra Rødt og SV, møter et annet forslag fra Senterpartiet, som Arbeiderpartiet mener reduserer fagforeningenes innflytelse. Det får vi kanskje vente med å se.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2020-02-13:
Denne saken dreier seg overordnet sett om hvorvidt vi skal ha et arbeidsliv som er basert på det som alle etter hvert snakker pent om: den norske modellen. Den norske modellen står som kjent ikke i veien for det norske folk – den står opp for det norske folk. Den norske modellen innebærer også at man må lytte til dem som har skoene på, og i dette tilfellet er det helt klart arbeidsfolk. I Norge er det enighet om – i alle fall mener de aller fleste det – at faste ansettelser er riktig, og at lønns- og arbeidsvilkårene skal være ordentlige. Men når en hører på debatten her i dag, høres det ut som at det enten er faste ansettelser eller innleie som gjelder, og at hvis vi ikke kan ha innleie, vil det gå veldig dårlig i næringslivet. Men det er i henhold til arbeidsmiljøloven fullt mulig å ansette folk midlertidig der det er arbeidstopper, men man bør ikke basere hele driften sin på ikke å ha faste ansettelser, som vi ser noen steder. Vi hører regjeringen og flertallet i denne salen si at det har blitt gjort endringer i regelverket, så nå må vi vente og se. Forslaget som er lagt fram, baserer seg på gammel kunnskap, sier de. Men vi har jo for ikke veldig lenge siden sett at innleie fortsatt er utbredt. Vi får rapporter fra fagforeningene nesten daglig om hvordan det er der ute. Om det ikke er empiri for det, er det i alle fall grunn til å tro at sosial dumping og arbeidslivskriminalitet forekommer oftere i situasjoner der det er mye innleie. Vi så det for noen måneder siden, da arbeidsfolk på Nasjonalmuseet fikk halv lønn. Vi så det for et par dager siden, da vi leste om en arbeidstaker som fikk juling som svar da han etterspurte lønna si fra en arbeidsgiver. Sånn kan vi ikke ha det i Norge. Det tror jeg det faktisk er enighet om, men da er det grunn til å spørre hvorfor vi ikke får sterkere fyrop fra flere om dette. Hvorfor stiller ikke de som driver seriøst, opp og stiller de som driver useriøst, mer til ansvar? Hvorfor er ikke arbeidsgiverorganisasjoner og bedriftseiere på når vi ser sånne saker? Det burde vært fakkeltog for dem som driver anstendig og imot en sånn utvikling. De forslagene som vi legger fram i dag, har vi utarbeidet sammen med arbeidstakerorganisasjonene, de som har skoene på. Det burde være et viktig argument når vi skal stemme her i salen i dag. Da må vi sørge for at flere er organisert. Det skjer ikke bare på dugnadsbasis – da må regjeringen komme opp med virkemidler som gjør at flere blir organisert.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2020-02-13:
Det er ingen tvil om at vi trenger flere stolte fagarbeidere i dette landet. Det handler om å framsnakke fagarbeideren og yrkesfagene. Arbeiderpartiet ønsker å fokusere på den praktiske skolesekken, og at vi starter tidlig med det. Når det gjelder yrkesfaglig satsing, har vi brukt 1 mrd. kr denne perioden til å satse på yrkesfag. Vi vil gi ungdom en læreplassgaranti, vi vil ha en satsing på høyere yrkesfaglig utdannelse gjennom 1 000 nye fagskoleplasser, vi må anerkjenne mesterbrevordningen som fagansvarlig for mange av disse ungdommene. Vi må framsnakke dette, og ungdommene som skal søke seg til disse yrkene, må ha trygghet for at de møter et arbeidsliv som er anstendig – et arbeidsliv som setter pris på deres kompetanse og arbeidsevne, og som sikrer dem trygghet i hverdagen. Et eksempel: I 2014 var det en sak i Høyesterett. Det var to tidligere arbeidskolleger av meg, trucksjåfører fra Orkanger, som gikk til sak mot staten. Hvorfor gjorde de det? Jo, fordi de ble permittert fra et lokalt trykkeri og Nav sa nei til dagpenger fordi de mente at dette var konjunktursvingninger som bedriften skulle ha forutsett. Men det var altså de ansatte som måtte bære tyngden ved ikke å få dagpenger. Arbeidstakerne tapte i lagmannsretten. Så ble saken brakt inn for Høyesterett i 2014, og de fikk fullt medhold der – det var en enstemmig dom – og staten måtte betale alle omkostninger. De ansatte hadde rett på dagpenger. Når det offentlige opererer på en slik måte overfor arbeidstakere som har mistet arbeidet sitt, hvordan kan vi da forvente at det fungerer i det private i et slikt system? Å ha et godt regelverk knyttet til faste ansettelser og faste stillinger og ikke bare midlertidighet er så viktig. Skal folk ha trygghet for arbeid, inntekt, familie og bolig, må vi ha et arbeidsliv som sørger for det. Og det svekker ikke konkurransekraften i norsk næringsliv – det styrker konkurransekraften i norsk næringsliv at folk føler trygghet. Da søker de ny kompetanse, og da bidrar de til bedriften – ikke motsatt. Forslaget som er lagt fram her, om å gi arbeidstakere et regelverk som gir trygghet, er viktig, og da er organisasjonsgraden helt fundamental. Hvorfor er det lavere organisasjonsgrad i privat sektor enn i offentlig sektor? Det handler om akkurat dette: små bedrifter som ønsker å svekke de ansattes rettigheter. Det kan vi ikke ha noe av. Vi må styrke dem. Det er det den nordiske modellen handler om – trepartssamarbeidet, som er så viktig for alle som er i arbeid.
Margret Hagerup (Høyre), 2020-02-13:
Igjen står vi her og har en debatt om innleie, et knapt år etter at Stortinget gjorde vesentlige innstramminger. Om vi i dag skulle gjort det enda vanskeligere å leie inn folk, var det de seriøse bemanningsbyråene og bedriftene som igjen ble skadelidende. Norge har et trygt og godt arbeidsliv. De aller fleste overholder lover og regler. Men det finnes dem som utnytter systemet og menneskene rundt seg. Det er helt uakseptabelt. Vi har derfor jobbet kontinuerlig med å slå ned på arbeidslivskriminalitet og useriøse aktører siden regjeringsskiftet i 2013. Men arbeidslivet er ikke svart-hvitt, og en trenger ikke reguleringer basert på ytterpunktene. De aller fleste forholder seg til regelverket og har ordnede lønns- og arbeidsvilkår. Det er allerede gjort betydelige endringer i bransjen i samarbeid med partene i arbeidslivet. Hovedregelen i norsk arbeidsliv er og skal være faste ansettelser. Det gir forutsigbarhet for arbeid og inntekt. Høyre og regjeringen har fått gjennomslag for en bedre definisjon av faste ansettelser, som nettopp sikrer bedre forutsigbarhet for arbeid og lønn. La oss sammen fortsette å sørge for at vi har et ryddig og organisert arbeidsliv med bemanningsbransjen på laget. Det fortjener bransjen. De jobber hver dag for at folk skal komme seg inn i arbeidslivet, samtidig som bedriftene har nødvendig fleksibilitet til å kunne drive lønnsomt. Mange bedrifter og arbeidsplasser er rett og slett avhengige av perioder med innleid arbeidskraft for å få det til å gå rundt. Vi ønsker alle å slå ned på useriøse aktører som bryter regelverket, men vi må ikke bruke feil virkemidler. Arbeiderpartiets forslag vil straffe bedrifter landet rundt selv om problemet stort sett er begrenset til bygg- og anleggsbransjen i Oslo-området. Det er uansvarlig, det er urettferdig, og det er usosialt. Ekstra ille blir det når tiltakene rammer dem som sitter aller nederst ved bordet, de som strever med å finne seg en jobb. Jeg har selv jobbet med rekruttering i mange år og kjenner meg ikke igjen i historiefortellingen venstresiden har om bemanningsbransjen. Historiene er ulike, uavhengig av bransjer. Denne bransjen bisto meg med rekrutteringer samtidig som de ga bedriftene rask hjelp ved produksjonstopper. De ga også sjansen til mange av dem som var lengst unna arbeidslivet. De fikk en fot innenfor, en mulighet til å forsørge seg selv. Verden kan ikke ses i svart-hvitt, ei heller arbeidsmarkedet. Vi bør derfor slutte å svartmale denne bransjen, som definitivt har livets rett. Det kan jo være interessant å stille spørsmålet til SV og Rødt om de vil forby innleie også når det går gjennom avtaler med fagforeninger.
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-13:
Jeg takker for svaret fra justisministeren. Jeg må si jeg er litt overrasket over svaret, for dette er jo en interpellasjon om Økokrim spesifikt og ikke en interpellasjon om hele omfanget av tematikken rundt hvitvasking og arbeidslivskriminalitet. Det er viktig, og det gjøres mye viktig arbeid ellers fra myndighetene og i det private, men det er klart at Økokrim har en spesiell rolle nettopp i å klare å bekjempe dette og med å sikre etterforskning og domfellelse når det skjer økonomisk kriminalitet og skatteunndragelse – og det gjør det i Norge. Derfor etterlyser jeg at justisministeren i større grad går inn på det som er temaet her, nemlig Økokrim og de bekymringsfulle sakene som vi har sett i Dagens Næringsliv, og som statistikken viser. Når vi har en tidligere hvitvaskingssjef i landets største bank, DNB, som går ut og sier at det ikke er noen vits i å ringe Økokrim, er det alvorlig. Når vi ser at antallet meldinger om mistenkelige transaksjoner øker så mye som det gjør nå – det var over 11 000 i fjor – og det kun er seks transaksjoner som blir stanset, er det et veldig lavt tall. Jeg er helt enig i at det ikke vil være grunnlag for å si at man skal gå inn og ta tak i alle disse meldingene om mistenkelige transaksjoner. Selvsagt vil Økokrim bruke mange av de meldingene til heller å kunne danne seg et helhetlig bilde, til å kunne drive etterretning, til å kunne samarbeide med andre land, men selv Økokrim har jo i Dagens Næringsliv sagt og antydet at antallet transaksjoner som burde vært stanset, nok burde vært høyere. Det samme gjelder hvitvaskingsanmeldelser; vi ser at det er færre av dem. Og statsråden var inne på samarbeidet med politidistriktene, og at Økokrim nå i større grad skal bistå dem. Ja, det er bra, men mener justisministeren at den henleggelsesraten vi ser ute i politidistriktene, er uproblematisk? Det hjelper ikke at det blir sendt mange godt gjennomarbeidede saker ut i politidistriktene hvis de bare blir henlagt der. Konsekvensene av det er jo at det er kriminelle som går fri. Avslutningsvis: Det har vært en viss budsjettøkning til Økokrim over de siste årene, og det er positivt. Det har også opposisjonen i Stortinget etterlyst i flere år nå. Men spørsmålet er, når en ser denne statistikken, og når en vet hvilken betydning Økokrim har: Er den ressursøkningen egentlig tilstrekkelig? Økokrims budsjett er forsvinnende lite hvis en sammenligner med f.eks. et politidistrikt, og det mener jeg vi må ta inn over oss når vi vet hvilken betydning Økokrim har for hele Norge, og overfor den kompleksiteten denne utfordringen har.
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-13:
Jeg har lyst til å takke for en god debatt så langt. Litt av bakgrunnen for at jeg meldte inn nettopp denne interpellasjonen, er poenget til siste representant på talerstolen: Vi trenger å diskutere dette, for ingen har de helt ferdigtygde løsningene på det. Vi i opposisjonen har i flere år foreslått konkret økte bevilgninger til Økokrim, og det handler om at vi ser behovet for økte ressurser der. Det oppfatter jeg at kanskje flere her også gjør. Det er etter min klare mening behov for å styrke dem økonomisk, jeg tror vi får mye igjen for pengene der. Det vil gi inntekter til samfunnet hvis vi gjør det. Det er også grunn til å se på organiseringen, mener jeg. Jeg har ingen skråsikre meninger om temaet, men det er klart at når man ser resultatene i dag, henleggelsesraten ute i politidistriktene, mener jeg vi må ta det på alvor. Jeg har ingen problemer med å forstå at hvis man ute i politidistriktene har valget mellom å redde noen unger ut av en voldelig familie eller å etterforske langtekkelig økonomisk kriminalitet, så velger man ungene. Det er den prioriteringsdiskusjonen jeg ser for meg at mange står i. Hvordan kan vi da politisk ta grep for å ivareta og sikre det langtekkelige, svært krevende, kompetansekrevende området som økonomisk kriminalitet er – som tar tid, som krever spisskompetanse, men som bare må prioriteres? I Sverige har de i stedet for å overlate dette til politidistriktene – etter det jeg har forstått – det som tilsvarer Økokrim, ute i politidistriktene. Jeg vet ikke om det er en løsning. Men andre land har organisert dette på andre måter. Så hører jeg at representantene fra regjeringspartiene kommer med innlegg om at dette tas på alvor. Det er godt. Min intensjon med denne interpellasjonen er ikke å få slike selvsagte innlegg. Jeg håper at de tallene vi faktisk har, tas på alvor i regjeringspartiene. Jeg har nevnt noen tall og statistikker allerede, bare til skatteetaten har man fra Økokrims side gått fra å gi 282 varsler i 2015 til 80 varsler i 2019. Jeg nevnte Riksadvokatens gjennomgang som ble presentert for et halvt år siden. Den er helt tydelig på at det er lite tilfredsstillende når en ser politidistriktenes oppfølging av anmeldelsene fra Økokrim. Dette håper jeg videre tas på alvor av regjeringen og følges opp av justisministeren. Jeg er helt sikker på at opposisjonen her på Stortinget i alle fall står klar til å være med på det.
Monica Mæland (Høyre), 2020-02-13:
Jeg er glad for interpellasjonen, og jeg er glad for engasjementet, for det trenger vi å ha i dette viktige arbeidet. Men jeg er ikke enig med representanten Kaski i at jeg ikke veldig nøye nå nettopp har gått gjennom Økokrims rolle, Økokrims jobb og hvordan de jobber på dette feltet. Mitt klare inntrykk er at Økokrim gjør en svært viktig jobb, og at de er svært dyktig i det de gjør. Vi snakker her om spesialister, som skal og må ta ansvar i de mest komplekse og vanskelige sakene. Det er det mitt inntrykk at de gjør. Jeg er også glad for å se at henleggelsesraten til Økokrim har gått kraftig ned fra 2016 til 2019 – faktisk en nedgang på 38 pst. Statistikk er viktig, og statistikk kan gi oss en pekepinn på noe, men den forteller ikke hele svaret. For eksempel redegjorde jeg ganske nøye for hvorfor stansing av transaksjoner ikke alene gir oss et entydig svar. Det er altså en snever unntaksregel, og det er en analyse og en vurdering Økokrim gjør av alle rapportene som kommer inn – det er altså en plikt finansieringsinstitusjonene har til å melde inn, og det er veldig bra at de gjør det. Økokrim analyserer, og de benytter informasjonen til veldig mye annet enn stansing alene. Økokrim har fått økte ressurser. Økokrim har aldri hatt mer ressurser enn de har i dag. Vi kan alle ønske oss mer ressurser på veldig mange områder, men vi må altså ha tillit til at Politidirektoratet og Økokrim prioriterer de viktigste sakene. Det samme gjelder politidistriktene. Man kan mene mye om henleggelsesstatistikken, men det er vanskelig å gjøre fordi hver sak er veldig forskjellig, og det er antakeligvis ulike forklaringer. Jeg har tillit til at politiet gjør sine politioppgaver, og så er det vårt ansvar å sette rammebetingelser og ha forventninger til hvilke saker som skal prioriteres. Så økonomisk kriminalitet har vi høyt på vår prioriteringsliste.
Monica Mæland (Høyre), 2020-02-13:
Jeg er glad for den interpellasjonen som representanten Kaski har fremmet. Jeg er også glad for den oppmerksomheten vi har fått fra mediene, i den forstand at det vekker engasjement for arbeidet mot økonomisk kriminalitet, og det er viktig. Vi lever i en verden hvor kriminaliteten er i endring og på mange måter flytter seg over fra våre daglige omgivelser. Den blir mer komplisert, mer digitalisert og mer sofistikert. Da er det viktig å greie å håndtere dette på riktig måte, for dette er en kriminalitet som rammer vårt samfunn hardt og på en annen måte enn mer tradisjonell kriminalitet. Og det er sånn at når bankene oppdager mistenkelige transaksjoner, er det viktig at disse rapporteres. Jeg er helt uenig med dem som sier at det ikke er noen vits i å gjøre det. Det er  det. For den videre håndteringen av disse MT-rapportene vil variere, men det er utvilsomt sånn at rapportene er veldig viktige i politiets bekjempelse ikke bare av økonomisk kriminalitet, men også av andre straffbare forhold. Så er det fra vår side veldig viktig og ønskelig at vi har et best mulig samarbeid med privat sektor, for når det kommer til å bekjempe økonomisk kriminalitet, er det helt avgjørende med god samhandling og dialog mellom ulike aktører, både offentlige og private. Jeg hørte representanten Eide si at han ikke hadde hørt hva jeg sa. Jeg skal ikke prøve å finne ut hvorfor man ikke har hørt hva jeg sa, men det jeg prøvde å si, var altså at vi tar dette på alvor, at vi anerkjenner problembeskrivelsen, men at vårt svar ikke entydig kan være mer penger. Penger og ressurser er selvsagt viktig, men vi har sagt at vi har økt bevilgningene, og vi reviderer nå strategien vi jobber med mot hvitvasking og terrorfinansiering. Økokrim har en grundig gjennomgang av hvordan de jobber. Økokrim fokuserer mer på å bidra til kompetanseheving i politidistriktene. Det er slik at vi ønsker å samarbeide enda bedre med privat sektor. Så vi har altså på flere områder gjort rede for hvordan vi ønsker å styrke dette arbeidet. Det er viktig, for dette er en kriminalitet som truer både vårt næringsliv, våre verdier og vår sikkerhet.
Frida Melvær (Høyre), 2020-02-13:
Eg vil òg takke justis- og beredskapsministeren for ei veldig god orientering og gode svar til interpellanten Kaski. Økonomisk kriminalitet er ei veksande utfordring som må takast på stort alvor. Utfordringsbiletet er godt belyst i den siste trugselvurderinga til Økokrim frå 2018. Det er ingen tvil om at vi står overfor ei svært utfordrande utvikling òg på dette kriminalitetsfeltet. Digitalisering og globalisering har gjeve politiet nye moglegheiter, men ikkje minst nye utfordringar. Økonomisk kriminalitet skjer i dag i stadig aukande grad via nettet og på tvers av landegrensene. Utviklinga viser at dei same kriminelle gjerne opererer i fleire land, og at kriminelle frå fleire land samarbeider. Etterforsking av saker med forgreiningar til utlandet er ofte svært komplekse og føreset eit utstrekt samarbeid mellom styresmakter, politiet og nasjonale og internasjonale aktørar. Digitaliseringa gjer det enklare å drive med massebedrageri, og norske bedrifter og privatpersonar er attraktive mål for utanlandske kriminelle. Samtidig er norske kriminelle òg knytte til desse internasjonale, organiserte nettverka. Det er viktig å presisere at dei fleste sakene som omhandlar økonomisk kriminalitet, vert handsama i politidistrikta. Økokrim etterforskar og fører for retten dei store, komplekse og meir alvorlege sakene som omhandlar økonomisk kriminalitet, m.a. saker av prinsipiell karakter for å avklare rettsspørsmål eller straffenivå for handteringa av liknande saker i politiet. Økokrim hjelper òg i aukande grad, som fleire har vore inne på, politidistrikta og styresmaktene i andre land i pågåande saker. Talet på årsverk i Økokrim har auka frå 144 i 2014 til 166 i 2018. Budsjettet har auka med 47 mill. kr i det same tidsrommet. Sakshandsamingstida har i perioden gått ned og ligg godt under måltalet til Økokrim. Økokrim har sidan etableringa i 1989 hatt ein domfellingsdel på 85 pst. I 2018 var denne på 93 pst. Det er òg ein god ting at talet på saker som vert lagde bort i politidistrikta, har gått kraftig ned dei seinare åra. Representanten Kaski viser til at Økokrim i 2018 tok inn berre to nye saker som omhandla kvitvasking. Talet på saker ligg normalt på mellom éin og fem per kategori under Økokrim. I kategorien heleri/kvitvasking har sakstalet normalt lege på mellom éin og to saker per år. Det er likevel verdt å merke seg at det vart teke inn ti nye saker i nettopp denne kategorien i 2019. Kreativiteten hos dei kriminelle ser ut til å vere uendeleg, og det kan verte krevjande å halde tritt med denne utviklinga framover. Av den grunn må tett dialog og kunnskapsdeling halde fram med å vere ein prioritert del av samarbeidet mellom private og offentlege aktørar framover. Eg er glad for at Økokrim sjølv trekkjer fram kor sentralt det førebyggjande arbeidet er, og eg er glad for at statsråden understrekar dette i innlegget sitt her i dag. Regjeringspartia har både i førre og i inneverande periode sett i verk mange viktige tiltak for å styrkje kampen mot økonomisk kriminalitet. Det vil i åra framover vere eit kontinuerleg arbeid å følgje opp utviklinga på dette området.
Solveig Schytz (Venstre), 2020-02-13:
Jeg vil takke representanten Kaski for en viktig interpellasjon, og jeg vil takke statsråd Mæland for et grundig svar. Kampen mot økonomisk kriminalitet er svært viktig. Som det allerede har vært nevnt, er bekjempelse av hvitvasking viktig også for å stoppe kriminell aktivitet og terrorfinansiering. Gode rutiner og bekjempelse av hvitvasking og økonomisk kriminalitet er også veldig viktig for norsk næringsliv. De fleste norske transaksjoner til utlandet må gå gjennom store internasjonale banker som har strenge rutiner rundt hvitvasking. Hvis Norge ikke har gode nok rutiner, vil de internasjonale bankene nekte å ta imot visse typer transaksjoner fra Norge til utlandet, og det betyr i verste fall at norsk næringsliv ikke kan drive virksomhet i disse landene. Slike transaksjonsstopper har nesten skjedd tidligere, og det kan også skje i framtiden om ikke Norge forbedrer sitt arbeid mot hvitvasking. Arbeidet mot hvitvasking er trappet kraftig opp de siste årene, og Finanstilsynet har de siste årene samarbeidet godt med næringslivet for å klargjøre hvordan rapportering av hvitvasking skal skje. De store bankene har nå enorme avdelinger som jobber med å stanse hvitvasking, og mye ressurser brukes for å rapportere mistenkelige transaksjoner til Økokrim. Da er det viktig at Økokrim også tar hånd om disse sakene på en tilfredsstillende måte. I desember 2019 satte Økokrim i gang en intern gjennomgang av Enheten for finansiell etterretning for å se om arbeidet mot hvitvasking kan forbedres. Dette er et veldig godt initiativ. Det blir pekt på at enheten kan bli bedre på å analysere rapportene om mistenkelige transaksjoner, slik at en kan gi bedre informasjon til de private rapportørene om hvilke typer transaksjoner de skal lete etter. Et slikt analysearbeid med tilhørende samarbeidsorgan mellom det offentlige og det private finnes allerede i Storbritannia, og det lanseres nå også i Sverige. Jeg har tillit til at Økokrim vil vurdere om dette også er en hensiktsmessig løsning i Norge. Regjeringen tar hvitvasking på det største alvor, og framover vil vi følge nøye med på og forbedre dette arbeidet.
Helge André Njåstad (Fremskrittspartiet), 2020-02-05:
På vegner av representantane Jon Engen-Helgheim, Kari Kjønaas Kjos, Åshild Bruun-Gundersen, Erlend Wiborg, Hans Andreas Limi, Silje Hjemdal, Tor André Johnsen, Bård Hoksrud, Bengt Rune Strifeldt og meg sjølv har eg gleda av å setja fram eit representantforslag om å avvikla fylkeskommunen for å kutta byråkrati og bringa tenestene nærmare innbyggjarane.
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2020-02-05:
På vegne av representantene Trygve Slagsvold Vedum, Geir Pollestad, Sandra Borch og meg selv vil jeg sette fram et forslag om virkemidler for å ta i bruk Norges viktigste klimabidrag – skogen.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2020-02-05:
La meg fyrst få gratulera Sanner med eit nytt og viktig verv. Etter tolv år i finanskomiteen og fleire statsrådspostar har han jo alle føresetnader for å gje oss gode svar på det som me måtte spørja om. Rett før årsskiftet kom det ein ny rapport frå CICERO. Den handla om nordmenn sine haldningar, normer og åtferd knytte til klimaomstilling. No er det ikkje sikkert at finansministeren har rokke å lesa den rapporten, og det skal eg ikkje halda imot han. Men i denne rapporten står det noko om kva ulike grupper i samfunnet meiner om klimaendringar, om klimapolitikk og om eige ansvar. I rapporten er det særleg éin viktig variabel for om ein bekymrar seg for klimaendringane og er villig til å endra si eiga åtferd, og det er inntekt. Det viser seg at dei som er i dei høgaste inntektsgruppene, særleg dei som har ei personleg årsinntekt på over 800 000 kr, er mindre bekymra, mindre villige til å endra eiga åtferd og mindre villige til å støtta politiske initiativ for å forhindra klimaendringane. Det er samtidig ei av dei gruppene som står for mest utslepp. Dei har råd til å forbruka meir, og dei gjer det gjerne. No er det jo sånn at klimapolitikken høyrer heime hos klimaministeren, men dette handlar om fordeling, og det er finansministeren sitt bord. Spørsmålet mitt er: Kva har finansministeren tenkt å gjera for at det er dei med dei høgaste inntektene som må bidra mest for at me skal lykkast med klimaomstillingane?
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2020-02-05:
Eg er glad for at me er einige om at dei som har mest, må bidra mest. Det er likevel litt uklart etter dette svaret korleis statsråden har tenkt å leggja opp til det, for me må kutta utslepp, og me må gjera det på ein rettferdig måte, og akkurat no ser me at klimaomstillinga kan ha både ei sosial og ei geografisk slagside. Me har sett dei siste åra at dersom vanlege familiar opplever at dei får ei urimeleg økonomisk belastning knytt til klimaomstillinga, får me bompengeopprør, og me får ferjeopprør. I andre land har ein sett Gule vestar og opprør mot auka drivstoffprisar og -avgifter. Sjølv om klimapolitikken er under ein annan statsråd, er fordelingspolitikken under finansministeren, effekten av skatte- og avgiftspolitikken er under finansministeren. Eg må spørja igjen: Korleis vil finansministeren sikra at klimaomstillinga har eit fordelingsperspektiv, altså at dei som har mest, betaler mest?
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2020-02-05:
Dei ti prosent rikaste i landet står for nesten tre gonger så høge utslepp som dei ti prosent fattigaste. Det er noko to forskarar frå Universitetet i Oslo slo fast i 2016. Det er frå ein artikkel publisert i «Ecological Economics», og det er òg bekrefta av den siste reisevaneundersøkinga til Transportøkonomisk institutt. Den undersøkinga viser at når det gjeld valet av transportmiddel, forureinar dei rikaste mest. Det er fullt forståeleg at mange opplever det som grovt urettferdig at dei rikaste i samfunnet berre kan fortsetja å leva livet sitt som før – upåverka av at karbonavgift og drivstoffprisar aukar kvart einaste år. Som me veit, rammar auka avgifter dei som har låg inntekt, hardast. Statsråden svarte jo med utgangspunkt i det å koma i arbeid, men her er det altså folk som er i arbeid, som har låge inntekter. Spørsmålet er korleis regjeringa vil forhindra at det er berre dei med låge inntekter som må setja grenser for seg sjølv.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2020-02-05:
I det alternative statsbudsjettet vårt føreslo Arbeidarpartiet at dei som kjøper dei dyraste elbilane, altså bilar som kostar over 600 000 kr, skal måtta betala moms av det overskytande beløpet. Slik me ser det, er det ingen grunn til berre å fortsetja å kasta pengar etter pengesterke folk. Det vil auka forskjellane i samfunnet vårt. Me vart stemde ned. Dette forslaget ville utgjort nesten ein halv milliard kroner på statsbudsjettet. Det meiner me at ein heller burde brukt på å byggja ladestasjonar i distrikta og ved burettslag, slik at det kunne verta eit meir realistisk alternativ for fleire å kjøpa elbil. Me ser at i California i USA har ein gjort endringar i elbilregimet ved å knyta subsidiane til inntekta til kjøparane, slik at subsidiane gjeld for dei med dei lågaste inntektene. Så langt har Høgre sagt nei til denne typen sosiale initiativ i Noreg, som altså ville gjort klimaomstillinga meir sosial. Kvifor seier dei nei til dette?
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2020-02-05:
Problemet med forslaga til statsråden er at verkemidla hans i stor grad aukar forskjellane mellom folk. Det er fint at han er open for å diskutera fleire verkemiddel, men eg trur me faktisk treng å få verkemidla på bordet. Litt av problemet i dag er at det er dei med låge inntekter som sit igjen med den største delen av rekninga når det er snakk om auka klimaavgifter – anten det gjeld flypassasjeravgift, rushtidsavgift eller auka ferjeprisar når elferjer skal finansierast. Det gjev nokre utfordringar at dei som har minst å rutta med, og som heller ikkje har andre val – fordi dei må ta den ferja eller køyra forbi den bommen for å henta og bringa i barnehagen – er dei som må bera den største børa når klimatiltaka skal finansierast. Med dette som bakgrunn må eg òg spørja kvifor regjeringa fortset å føra ein skattepolitikk som gjev hundre gonger meir i skattekutt til dei som tener mest, samanlikna med dei som har dei lågaste lønningane. Det ville òg betydd noko i klimaomstillinga.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2020-02-05:
«Kva har statsråden tenkt å gjera for å sikre arbeidsplassar, kompetanse og verdiskaping i distrikta framover?»
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2020-02-05:
Dette var jo ei nydeleg framføring av det som kunne ha vore eit dikt, men som politikk trur eg det eigentleg var ganske mykje svakare. Det er ei hyllest av distrikta og ei hyllest av status quo, og det er veldig lite handling som vert varsla. Eg må nesten spørja: Kva meiner regjeringa at eit distrikt er for noko – kva er eit distrikt? Det er relevant å spørja om det f.eks. i samband med utflytting av statlege arbeidsplassar. Me såg det heilt konkret då det var snakk om politiet sitt nye løns- og rekneskapssenter. Jaren i Innlandet var aktuelt, men vart avvist fordi det var ein del av Oslos bo- og arbeidsmarknadsregion. Innstillinga vart i staden Drammen. Det er ein rimeleg stor by. Frå Drammen går det timinuttsruter til Oslo, og det tek ein halvtime. Frå Jaren går det eitt tog i timen, og det tek nesten éin og ein halv time. Då må ein nesten svara på kvifor regjeringa meiner at Drammen er meir distrikt enn Jaren.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2020-02-05:
Det er framleis ei gåte for meg korleis Drammen kan vera meir distrikt enn Jaren. Det statsråden er inne på, er at er ein utanfor Oslo, kan ein nokre gonger vera distrikt. Uansett: både Jaren og Drammen ligg utanfor Oslo. Jaren ligg berre vesentleg lenger unna Oslo enn det Drammen gjer. Drammen er ein fin by, det er ikkje noko å seia på det. Men korleis kan ein då likevel få ei innstilling knytt til utflytting av statlege arbeidsplassar som peiker på Drammen og ikkje på Jaren, med grunngjevinga at Jaren er ein del av bu- og arbeidsmarknadsregionen til Oslo?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-02-05:
La meg først takke for et både godt og viktig spørsmål, for det er ingen tvil om at klimautfordringen er den største utfordringen vi står overfor. Derfor har regjeringen ambisiøse mål både for hva vi skal gjøre i Norge, og hva vi skal gjøre sammen med EU. Jeg er enig med representanten i at vi alle må bidra. Det betyr at hver og en må ta et personlig ansvar. Det handler mye om holdning. Vi bruker avgiftspolitikken aktivt. I Norge er 80 pst. av utslippene priset, mens det i verden totalt sett er motsatt: 80 pst. av utslippene er ikke priset. Det betyr at det skal lønne seg å opptre miljøvennlig, og det skal koste å forurense. Det gjelder også på det personlige planet ved at det koster mer å bruke en bil som forurenser, og billigere å velge miljøvennlig. Det er også viktig med de tiltakene vi gjennomfører nasjonalt. La meg da bare vise til at vi i løpet av de siste seks–syv årene har hatt en storstilt utbygging av kollektivtransport. I 2019 var det hundre millioner flere kollektivreiser enn det var i 2013. Det viser at innbyggerne tar ansvar og går over til kollektivtransport. Det bidrar totalt sett også til at utslippene går ned. Så er jeg enig i at diskusjonen om fordeling også er en viktig diskusjon. Jeg er helt klart av den oppfatning at de som har mest, må bidra mest også i klimapolitikken.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-02-05:
Når det gjelder avgifter og bompenger, har denne regjeringen gjennom bompengeforliket bidratt til at man kan redusere bompengene i forhold til det som ville være alternativet. Der har representanten også en mulighet til å påvirke sine kolleger, f.eks. i Oslo, til at man bidrar til å holde igjen på bompengene og benytter seg av de verktøyene som regjeringen har lagt til rette for. Når det gjelder fordelingspolitikken, er det ulike sider ved den. Det viktigste vi kan bidra med for å opprettholde et samfunn med små forskjeller, er å sikre at folk kommer i arbeid. Nå er arbeidsledigheten på det laveste nivået på de siste ti årene – arbeidsledigheten er på 2,2 pst., og 50 000 flere har kommet i jobb det siste året. Det er det viktigste vi kan gjøre for å bidra til små forskjeller.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-02-05:
Vi må alle ta ansvar for å bidra til lavere utslipp. Det betyr at vi må gjennomføre tiltak nasjonalt. Det gjør vi, ikke minst ved en storstilt satsing på kollektivtransport, som har bidratt til hundre millioner flere kollektivreiser hvert år. Vi må gjøre det gjennom avgiftspolitikken ved å gjøre det dyrere å forurense og billigere å opptre miljøvennlig. Det er interessant at dette spørsmålet kommer fra Arbeiderpartiet, som skal samarbeide med partier som ønsker enda høyere bompenger og enda høyere avgifter – noe som vil ha nettopp den negative konsekvensen representanten tar opp. Jeg er opptatt av at de som har mest, skal bidra mest. Jeg er opptatt av at vi skal bevare et samfunn med små forskjeller, og det viktigste vi kan gjøre for å sikre det, er faktisk å holde arbeidsledigheten nede og sørge for at flere kommer i jobb. Og det går i riktig retning.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-02-05:
Jeg mener vi må være åpne for å diskutere flere forslag. Det er flere grunner til det: Den ene er, som representanten er inne på, at virkemidlene må sikre at alle bidrar. Det er viktig at det ikke blir en skjev fordeling, slik at det er de som har minst, som har de tyngste børene. Alle må bidra for å få klimautslippene ned. Den andre er at vi også må sikre et bærekraftig bilavgiftssystem. Vi har brukt kraftfulle virkemidler for å få en overgang fra fossilbiler til elbiler. Det har fungert. Vi ser at vi har en sterk vekst over år i bruk av elbil. Det bidrar til at utslippene innen transportsektoren for persontransport har gått ned. Men vi har også sagt at vi må sikre et bærekraftig bilavgiftssystem, og det betyr at vi må diskutere ulike virkemidler i årene fremover mot 2025.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-02-05:
Når det gjelder skattepolitikken, har den som formål at det skal lønne seg å jobbe. Derfor har vi redusert skatten på arbeid. Skattepolitikken skal bidra til at det skal lønne seg å investere i norske arbeidsplasser. Jeg mener det er urettferdig når Arbeiderpartiet vil øke skatten på norskeide arbeidsplasser og opprettholde at utlendinger som eier arbeidsplasser i Norge, skal slippe unna formuesskatten. Vi har redusert selskapsskatten over år. Det bidrar til at det blir mer lønnsomt å investere i nye jobber. Det viktigste verktøyet for å sikre små forskjeller er at folk har en jobb å gå til. Det er å sikre lav arbeidsledighet, og arbeidsledigheten er nå den laveste på ti år. Vi ser at flere kommer i jobb. Siden utgangen av 2015 har 140 000 flere kommet i jobb. Vi øker sysselsettingsandelen. Det bidrar til at flere kan være med på å bære vår felles velferd, og det bidrar også til å opprettholde et samfunn med små forskjeller.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-02-05:
Her hopper representanten Vedum galant over at Senterpartiet foreslår et betydelig høyere skatte- og avgiftsnivå. Det er jo ikke slik med høyere skatter at ingen må betale dem. Det er også en regning som blir sendt til innbyggerne, det er en regning som blir sendt til bedrifter over hele landet. Ser vi på regjeringens skatte- og avgiftspolitikk, har halvparten av personskattelettelsene kommet til personer som tjener mindre enn 600 000 kr. En vanlig familie med fulltidsinntekter betaler om lag 9 000 kr mindre i skatt enn de gjorde i 2013 – 9000 kr mindre i skatt enn da Trygve Slagsvold Vedums parti satt i regjering. Ser vi på enslige minstepensjonister, har de fått økt pensjonen sin med 12 000 kr, eller 1 000 kr per måned. Så fikk jeg et spørsmål fra representanten Hadia Tajik som gikk på at folk skulle betale mer, bidra mer, for å redusere klimagassutslippene. Det betyr jo at hvis representanten Vedum skal samarbeide med Arbeiderpartiet, blir det ikke lavere avgifter, men høyere skatter.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-02-05:
Representanten Vedum vet utmerket godt at avgiftsspørsmål er noe vi tar stilling til i budsjettet. Det ville vært helt uansvarlig om jeg som fersk finansminister hadde begynt å ta stilling til enkeltavgifter i god tid før budsjettet skal legges frem. Vi har satt ned prisen på el i et av de siste budsjettene, men det som betyr noe for folk, er jo strømprisen. Det er strømprisen som betyr noe, og ser vi på utviklingen i strømprisen, viser den nå en nedgang. Representanten Vedum kan ikke hoppe over at han fremmer sine alternative budsjetter med et betydelig høyere skatte- og avgiftsnivå enn det de borgerlige partiene har fått vedtatt i Stortinget. Skatter må også betales av noen. Det er ikke bare avgiftene som betyr noe for folks hverdag, det gjør også skattene man betaler på bl.a. inntekt. Vi har redusert skattene for en vanlig familie med ca. 9 000 kr – 9 000 kr mindre i år enn det de betalte i 2013.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-02-05:
Det er interessant å observere at jeg nå har fått tre spørsmål som går i vidt forskjellig retning. Mens Hadia Tajik ønsker en omfordeling av dagens avgiftsnivå, ønsker Senterpartiet et lavere avgiftsnivå, og Miljøpartiet De Grønne er jo en motor for å øke avgiftene for folk flest. Vi priser allerede 80 pst. av utslippene i Norge. Vi var det landet som tok i bruk CO 2 -avgifter, og vi har også økt CO 2 -avgiftene. Jeg synes ikke det er noen god idé å legge en ytterligere avgift på toppen av det hele, som først skal dras inn, og så fordeles ut. Vi bruker avgiftspolitikken aktivt. Det gjør vi fordi det skal lønne seg å opptre miljøvennlig, det skal koste å forurense. Jeg er glad for at det ser ut til å være ganske bred enighet, kanskje med unntak av Senterpartiet, om at vi skal ha både ambisiøse klimamål og aktive virkemidler som kan få klimagassutslippene ned.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-02-05:
Trygve Slagsvold Vedum blander egentlig sammen to problemstillinger. Det ene er de naturlige reaksjonene som kommer fra folk langs kysten når det gjelder de økte fergeprisene. Det er en betydelig belastning både for pendlere og for næringslivet. Hovedansvaret for disse reisene og satsene ligger hos fylkeskommunene, og der har Senterpartiet et ansvar i svært mange fylker etter valget i fjor. Men det er også problemstillinger som vi må diskutere i regjering og storting. Derfor var både den nye samferdselsministeren og den nye distrikts- og digitaliseringsministeren ute og hadde dialog med og lyttet til både folk, næringsliv og fylkespolitikere i går, og de fikk flere problemstillinger som vi skal diskutere videre. Men jeg vil understreke det ansvaret som ligger på fylkeskommunene og på Senterpartiet regionalt til å finne løsninger. Så har jeg også sett i Senterpartiets alternative budsjetter at man ser seg ut bruken av konsulenttjenester som det området man skal kutte. Da må man være klar over hva disse konsulenttjenestene faktisk brukes til. De brukes til å planlegge bl.a. utbygging av vei over hele landet, utbygging av jernbane og også nye IKT-prosjekter, så hvis Senterpartiet skulle nå frem med sine ganske dramatiske kutt i bruk av konsulenttjenester, ville enten viktige prosjekter innenfor vei, jernbane og nye IKT-løsninger stoppe opp, eller man måtte ha ansatt enda flere i staten. Bruk av konsulenttjenester kan være fornuftig, men jeg er enig i at det skal være til konkrete formål. Planlegging av vei og jernbane er et godt formål.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-02-05:
Jeg kjenner ikke de konkrete tallene som representanten Slagsvold Vedum viser til, men hvis jeg hørte riktig, ble det også nevnt at noe av dette ble brukt til organisasjonsutvikling. Det er helt åpenbart at det er behov for organisasjonsutvikling i staten. Vi skal ha en moderne offentlig sektor som betjener innbyggerne, brukerne og næringslivet. Det betyr at vi må ha kontinuerlig utvikling også av statens organisasjon og tjenester. Men jeg er enig i representantens bekymring for bruk av ulike kommunikasjonstjenester. Vi har dyktige kommunikasjonsavdelinger i departementene. Det skal departementene ha, for vi har også et ansvar for kommunikasjonen utad. Men når det gjelder bruk av ulike PR-byråer, er jeg enig i at det skal vises moderasjon fra statens side. Det skal brukes når det er nødvendig, men ikke utover det.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-02-05:
Jeg tror jeg kan love representanten Slagsvold Vedum at det kommer til å bli tøffe prioriteringer fremover, for vi står foran en situasjon hvor oljeinntektene etter hvert kommer til å gå ned, og hvor det blir tøffere og tydeligere prioriteringer på budsjettene. Så representanten trenger ikke å bekymre seg for at det ikke blir prioriteringer. Representanten Slagsvold Vedum viser til at Senterpartiet generelt har kuttet i konsulentbruken. Da må man også være klar over hvilke konsekvenser det har. Et generelt kutt i konsulentvirksomheten vil bety dårligere planlegging av samferdselsprosjekter. Det er viktig også av hensyn til pengebruken fremover at samferdselsprosjekter er godt planlagt, at man har kontroll på pengebruken, og at de er godt gjennomført. Det krever at man er villig til å bruke noe penger på konsulenttjenester. Alternativet er å ansette enda flere i staten. Det mener jeg er en dårlig løsning.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-02-05:
Det er nok et spørsmål som må stilles til samferdselsministeren, som har ansvaret for de etatene. Men ser vi på de reformene som representanten viser til, er realiteten at Nye Veier bidrar til at man får kostnadene ned, og at vi får bygget betydelig mer vei for de samme midlene. Det er en helt nødvendig og riktig reform. Vi ser også at konkurranseutsettingen på jernbanen bidrar til reduserte kostnader. Det er bra for innbyggerne, det er bra for det norske samfunnet. Når det gjelder kommunereformen, ble det gjennomført endringer som berører nesten 120 kommuner. Om lag 100 av dem var gjennom frivillige kommunesammenslåinger. Så det bildet som representanten forsøker å skape, at dette var en reform som ble gjennomført mot folks vilje, er ikke riktig. Tvert imot ser vi nå at de nye kommunene har blitt tatt godt imot, og at de legger et grunnlag for at innbyggerne kan få bedre tjenester.