trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2006-02-02:
Jeg synes dette har vært en god debatt om et vanskelig tema. Hovedbalanseutfordringen er å finne skjæringspunktet mellom lovlig bruk av rusmidler og misbruk, og hvordan man skal bistå og hjelpe dem som har eller får et rusproblem gjennom sin omgang med rusmidler. Jeg synes i så måte at debatten i Stortinget har vært bra. Man har fokusert på at man i samlet flokk ikke er bedre enn det det svakeste ledd står for. Det tror jeg er viktig å holde i fokus. Det er kun slik man kan forbedre tjenesten totalt sett, og det vil igjen kunne hjelpe dem som har problemer med dette. Når så representanten Hansen drar inn Fremskrittspartiets – som det hevdes – dobbeltmoral i forhold til avgift på rusmidler, blir jeg litt betenkt. Jeg er ganske sikker på at denne salen er bevisst på at hvis det er én person som til de grader har kjempet for dem som «sitter nederst ved bordet», som ble brukt som begrep her i stad, var det tidligere stortingsrepresentant John Alvheim. Det har aldri vært noen tvil om det. Hvis det er noen som har stått oppreist og kjempet den kampen, er det bl.a. John Alvheim. Han har gjort det med tyngde, han har gjort det med autoritet, og han har gjort det med respekt. Den koblingen representanten Hansen drog inn her i stad, synes jeg han burde holde seg for god til, hvis en ser på historikken og hva som har skjedd bl.a. for å hjelpe de svakeste av de svake.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2006-02-02:
For Fremskrittspartiet er det ett faktum som er viktig, og det er at det er stor forskjell på bruk og misbruk. Det er det tydeligvis ikke i Arbeiderpartiet.
Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2006-02-02:
I likhet med saksordfører og de øvrige talere vil også Senterpartiet gi uttrykk for at det er med bekymring vi har lest denne rapporten og den beskrivelse som er gitt av Riksrevisjonen. Det er jo ytterst beklagelig at vi fra denne talerstolen får referert tall som viser at ikke bare en liten del, men en betydelig del av de investeringene som er gjort, ikke står i forhold til det vi har blitt forespeilet. Og når den økonomiske delen overskrides budsjettmessig med over 50 pst., forstår alle at man står overfor en ytterst vanskelig situasjon. Det er påpekt at dette er uheldig. Det er uheldig økonomisk, men ikke minst er det uheldig for den positive «standing» som forsvaret har hatt og har i det norske folk. Det er grunn til å ha bekymring også fordi det er mennesker som føler at tilliten er betydelig svekket. Når man så ser på den beklagelige situasjonen som Kystvakten kom opp i ved dette systemet med luftvarslingsradar som ikke fungerte, og ser det i sammenheng med den situasjonen vi har og har hatt i Barentshavet, der nettopp vår suverenitetshevdelse, tilstedeværelse, ressurskontroller og redningsoperasjoner er satt i fokus, blir det meget vanskelig å ha et positivt forhold til det som er beskrevet. Men la oss på tross av det som er referert, ta innover oss at det er plassert ut et prosjektstyringssystem som skal gi en enhetlig styring, en effektiv oversikt over de investeringer som gjøres, og en klargjøring av ansvarsforhold. Derfor har Senterpartiet tillit til forsvarsministeren og forsvarsledelsen. Ut fra det vi har registrert av tiltak som er iverksatt på en rekke områder, har vi god grunn til å tro – og vi velger å tro – at det vil bli betydelige forbedringer i tiden som kommer. Og det er viktig at forsvarsministeren holder Stortinget løpende orientert om de forbedringer som skjer i tiden framover, fordi Forsvaret i dag og i morgen står overfor betydelige moderniseringsprosjekter som gjør at dette å ha god kontroll er meget viktig. Med disse kommentarene vil Senterpartiet anbefale den innstilling som foreligger.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2006-02-02:
At mye av Forsvarets utstyr må skiftes ut, er det ikke noen tvil om. Representanten Width nevnte i sitt innlegg mange eksempler på det behovet som Forsvaret har. I den forbindelse har jeg noen merknader til statsråden angående utstyr som blir skiftet ut. Gjennom årene har vi jo skiftet ut en del utstyr, og bruken av det utstyret, enten det er blitt ødelagt, kastet eller gitt bort, har vært noe forskjellig. Vi har sett både vellykket og mindre vellykket bruk. Et av de verste eksemplene i min tid var da vi begynte å skrote BV 202-vogner. Der skulle jo Forsvaret kvitte seg med ganske mange, og så begynte man rett og slett å hogge opp utstyr som kanskje bare hadde kjørt helt ned i 20 kilometer. Etter en stund fikk heldigvis Fremskrittspartiet stoppet det, slik at denne type vogn nå er i f.eks. Røde Kors, i skogbrannvesenet etc. Det er altså andre etater som kan ha bruk for utstyr som Forsvaret kvitter seg med. Vi har også sett at utrangert utstyr rett og slett bare har blitt stående ute og blitt ødelagt fordi Forsvaret ikke har råd til å lagre det innendørs – fullt brukbart utstyr som andre kan bruke, enten private, som sagt, eller statlige institusjoner og organisasjoner, eller det kan brukes som nødhjelp. I den forbindelse har jeg den bønn til statsråden at hun må være veldig bevisst på at det utstyret som skiftes ut etter hvert som vi har råd til det, blir tatt vare på, og at det blir undersøkt om andre kan ha bruk for det.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2006-01-18:
Jeg ønsker å stille et spørsmål til justisministeren. For enkelte av oss er det å bli norsk statsborger en automatikk – vi får statsborgerskapet ved at vi fødes i Norge, og er således nordmenn av opprinnelse. For andre er det kanskje nettopp det som er målet i livet – å komme til Norge, å bli etablert her og etter hvert få et norsk statsborgerskap. Det forutsetter jeg at statsråden er enig med meg i, at når folk skal innvilges norsk statsborgerskap, skal det skje ut fra at man fremmer korrekte opplysninger om egen bakgrunn, slik at man kan få tilgang til det rettmessig. I går var det et større oppslag i nyhetene hvor UDI var svært bekymret over at de ikke hadde adgang til å sjekke bakgrunnen til enkelte som kommer hit og søker om statsborgerskap. Det hadde sin link til at de ikke har innsyn i straffesaksregistrene i de respektive opprinnelsesland for disse personene. Det førte til at UDI da var bekymret for at de kunne gi norsk statsborgerskap til personer som egentlig burde ha vært utvist, sendt tilbake og straffeforfulgt i det landet de kom fra. Da blir mitt spørsmål til statsråden: Deler statsråden den bekymringen som UDI her gav utrykk for? Ser han det også som en nødvendighet å gjøre endringer, slik at folk som får norsk statsborgerskap, får det rettmessig, og slik at ikke noen gjennom å få statsborgerskap unndrar seg straffeforfølgelse i det landet man faktisk kommer fra?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2006-01-18:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er betryggende at også Regjeringen er bekymret for denne situasjonen. Personlig har jeg oppfattet det slik at hovedutfordringen i det man gjør når man innvilger et statsborgerskap, i utgangspunktet er å fatte et forvaltningsmessig vedtak, mens det som Politiet har adgang til å sjekke gjennom internasjonale avtaler, går på det straffemessige, og at det ikke automatisk er en link mellom de to forutsetningene. Da vil jeg tro at en hovedutfordring videre må være at Regjeringen, i tillegg til å se på SIS-registeret og Schengen-systemet og avtaler gjennom Interpol og Europol, også må se på mulighetene for å utvide antallet bilaterale avtaler med de respektive land – der det er mulig – som vi har søkere fra som har en bekymringsfull bakgrunn og historikk. Mitt neste spørsmål blir derfor: Vil statsråden vurdere i større grad å søke å komme fram til avtaler med land som vi har – jeg vet ikke om jeg kan bruke begrepet – «dårlige erfaringer» med, slik at vi sikrer at de som får statsborgerskap, får det rettmessig og ikke for å unndra seg det de egentlig burde ha vært straffeforfulgt for?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2006-01-18:
Jeg takker representanten Sponheim for et interessant innspill og statsråd Storberget for et interessant svar – så langt. Det er vel ikke tvil om at personverndebatten er noe av det som berører oss aller mest. Enkelte «frustrerer seg grønne», for å bruke et sånt begrep, over at politiet ikke får tilgang – samtidig som andre kvier seg i stor grad og mener at den personlige sfære skal beskyttes. Det er utvilsomt sant at dette balansepunktet er vanskelig å finne. Min utfordring til statsråden er som følger: I hvor stor grad mener statsråden at mye av dette skyldes mangel på kunnskap i forhold til et eventuelt utvidet innsyn som myndighetene har tilgang til, og om hvordan det skal benyttes? For det er vel slik at mye av den bekymringen, i hvert fall slik jeg ser det, rett og slett skyldes manglende kunnskap om hvordan dette skal brukes. Jeg går ut fra at alle er enige om at misbruk skal forbys, men at innsyn skal og bør brukes der det er fornuftig, bl.a. i kriminalitetsbekjempelse, slik statsråden har snakket om. Bør man ikke da bl.a. fokusere på opplysninger utad, slik at man faktisk ikke mistenkeliggjør bruken i så stor grad?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-01-18:
Jeg og Regjeringa deler spørrerens bekymring med hensyn til dette spørsmålet. I Regjeringas strategi for å oppdage mer kriminalitet, reagere mer hensiktsmessig i forhold til kriminalitet, men også for å få til en mer effektiv bekjempelse generelt er det avgjørende viktig at vi nettopp får grepet fatt i de gruppene som i mange av kriminalitetstilfellene utgjør en overrepresentasjon. Det er, slik også spørreren har lagt til grunn ved tidligere anledninger i Stortinget, grunn til bekymring overfor en del innvandrergrupper som er overrepresentert i kriminalitetsstatistikken. Når det gjelder spørsmålet om statsborgerskap, er det jo slik at det å få et norsk statsborgerskap på mange måter er den ytterste æresbevisning man kan få. Det bringer mange rettigheter, men i aller høyeste grad også mange plikter. Den bekymring som UDI nå har spilt inn, og som jeg også registrerte i går, tar Regjeringa på høyeste alvor. Den største utfordringen blir kanskje først og fremst å se på i hvilken grad UDI nå kan få innsyn i relevante registre når de skal ta de beslutningene som bl.a. danner grunnlag for statsborgerskap. Regjeringa har allerede gått inn i spørsmålet med utgangspunkt i de registre vi har i Schengen, og som representanten vil huske, har vi også åpnet for muligheter for at utlendingsmyndighetene i større grad enn tidligere skal kunne sjekke mot bl.a. SIS-registeret til Schengen. Dette er en debatt som jeg er overbevist om vil komme i større grad, og Regjeringa er åpen for å se på endringer, slik at vi får bedre informasjon og bedre fakta når viktige avgjørelser, bl.a. om statsborgerskap, skal tas.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-01-18:
Jeg tror jeg vil si det såpass sterkt som at Regjeringa ikke bare vil vurdere, men faktisk er i gang med arbeidet for å få flere bilaterale avtaler rundt disse viktige spørsmålene. Jeg har påpekt i flere debatter om kriminalitetsbekjempelse at vi ikke kommer utenom et tettere forpliktende internasjonalt samarbeid, der vi kanskje må gå med på å avgi suverenitet for å vinne suverenitet i kampen mot kriminalitet. Der er bilaterale avtaler avgjørende viktig. Regjeringa jobber ikke bare for å øke antallet bilaterale avtaler, men også for at vi skal kunne få bilaterale avtaler på flere områder i straffebekjempelsessektoren. Jeg vil særlig nevne spørsmålet om soning, som jeg vet at også representanten Ellingsen har vært opptatt av, i forhold til å kunne gjøre soningen mer effektiv, slik at man bl.a. kan få sone i det landet man opprinnelig kommer fra, så langt det er mulig og innenfor humane og menneskerettslige rammer. Jeg vil også, i sammenheng med tilbakesendelsesproblematikken, nevne at når noen er gitt en fellende dom og skal ut av landet, er vi også avhengige av flere bilaterale avtaler.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-01-18:
Jeg vil bekrefte at det her vil kunne bli aktuelt med lovendringer. Dette er avgjort viktige spørsmål, som handler om både folks rettssikkerhet, folks trygghet og store og viktige personvernmessige hensyn. Så både når det gjelder spørsmålet om innsyn i hverandres registre, spørsmålet om faktumgrunnlaget for statsborgersøknad og selve lovgivningen rundt statsborgerskap, er det avgjort viktig at også Stortinget får gitt sitt besyv med. Jeg vil også minne om – og dette er de fleste partier heldigvis opptatt av – at vi også er avhengige av å få balansert de personvernmessige hensyn rundt så viktige spørsmål, slik at tilliten til bl.a. registrene ikke taper mot behovet for å ha en effektiv kriminalitetsbekjempelse. Så svaret er ja, vi ønsker å komme med tiltak i forhold til dette feltet, og vi vil komme tilbake til det.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-01-18:
Det er et omfattende spørsmål. Jeg vet ikke om det er særlig hensiktsmessig at jeg begir meg inn på å drøfte spørsmålet om kriteriene i forhold til dette, all den tid Regjeringa faktisk skal gå inn i det. Vi ønsker selvfølgelig også at Stortinget skal få gitt sitt besyv med. Jeg vil si at i mange av de sakene jeg har sett, ikke bare når det gjelder statsborgerskap, men også i forhold til utvisningsproblematikk, er det helt klart at Stortinget tidligere har forutsatt at det er en forholdsvis lav terskel for at man skal kunne reagere mot straffbare handlinger. Så «alvorlig kriminalitet» er blitt tolket rimelig vidt, og denne regjeringa ønsker ikke å endre den praksisen. Det skal svært lite til før utlendingsmyndighetene har hjemmel for å reagere mot straffbare handlinger, og slik sett begynner vi å nærme oss en nulltoleranse. Jeg ser jo for meg at den linjen i aller høyeste grad er viktig å opprettholde også i framtiden, men selve definisjonsspørsmålet får vi komme tilbake til.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-01-18:
Jeg skal ikke begi meg inn på å karakterisere Regjeringens politikk verken i den ene eller den andre retningen. Den skal stå på egne bein. Men jeg er helt enig med spørreren i at vi trenger både arbeidskraft og for så vidt også andre impulser fra utlandet, og at det ivaretas veldig godt av mange av de innvandrerne som i dag kommer til Norge, og som får opphold her. Men etter min mening og etter Regjeringas oppfatning er det jo nettopp en forutsetning for at vi skal dra nytte av og få effekt av en slik positiv integrering, at vi nettopp evner å reagere ganske resolutt og klart overfor dem som begår straffbare handlinger. Jeg ser ingen motsetning i det. Jeg mener faktisk at det er en forutsetning. Det arbeidet som den forrige regjeringa nedla i forbindelse med dette spørsmålet, blir videreført. Og jeg mener at det ikke er noe linjeskifte sammenliknet med den forrige regjeringas strategi i forhold til dette, til nettopp å reagere kontant når folk har begått eller begår kriminelle handlinger. Det svekker veldig mye av tilliten til både utlendingsforvaltningen og innholdet i statsborgerskapsinstituttet hvis vi begir oss inn på å gi statsborgerskap til folk som åpenbart har begått alvorlige kriminelle handlinger.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-01-18:
Jeg får nesten lyst til å be om utvidet taletid. Det er jo et enormt felt som trekkes opp av representanten Sponheim. Men det er veldig prisverdig at det trekkes opp, og jeg er glad for at vi har aktører, bl.a. i Stortinget, som er modige nok til nettopp å trekke opp personvernaspektet. Jeg og Regjeringen ønsker oss en debatt i forhold til spørsmålet om hva realiteten i personvernet egentlig skal innebære, og jeg tror at resultatet av en slik debatt raskt kan bli at det på mange områder faktisk heller ikke er noen motstrid mellom personvernmessige hensyn og det å kunne drive bl.a. effektiv kriminalitetsbekjempelse. Jeg mener at det er viktig at vi holder trykk på den dimensjonen som går på bl.a. metodebruk, DNA-bruk og helsevesenets register, som også ble nevnt, som går på at vi ikke ønsker å øke det totale overvåkingstrykket i samfunnet unødig. Det tror jeg er avgjørende, for det handler også om den tryggheten som folk skal føle, og som henger veldig mye sammen med den utrygghetsfølelsen folk har bl.a. med hensyn til kriminalitet. Vi kan på mange måter ikke spille bort mye av den tryggheten i forhold til personvern som folk har følt i Norge, og som folk skal føle i framtiden, ved at vi gir bl.a. politiet så inngripende metoder at man føler at personvernet er truet. Det er bakgrunnen for at denne regjeringen også har vært tilbakeholden i forhold til de ønsker som dukker opp titt og ofte i bl.a. media, i forhold til politiets behov for innsyn i bl.a. helseregisteret, hvor vi har sagt at der går det en veldig prinsipiell grense, som vi vil være varsomme med i det hele tatt å nærme oss. Når det gjelder spørsmålet om ønsket økt metodebruk i forhold til f.eks. romavlytting i menneskehandelssakene, menneskesmugling: Dette er det viktig at vi i det minste ser i en sammenheng. Og Regjeringen ønsker – og vil for så vidt følge opp også den forrige regjeringens intensjoner om dette – en veldig streng etterkontroll av de nye metodene vi nå innvilger, slik at vi ser om de virker, før vi begir oss inn på å utvide dem i forhold til ny metodebruk. I så måte mener jeg at vi også imøtekommer representantens spørsmål om at personvernhensynet nettopp skal veie tungt i debatten.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-01-18:
Jeg er glad for at vi har partier i Stortinget som også vil gi støtte til Regjeringen når vi må ha is i magen i forhold til aktuelle hendelser ute, og hvor det kreves nye metoder nærmest på dagen ut fra et eller annet tabloid oppslag. Det trenger vi i denne debatten. I så måte er det veldig komfortabelt ikke bare for personvernet, men også for en justisminister å vite at vi har en slik drahjelp i Stortinget. Jeg vil nå særlig trekke fram spørsmålet om DNA, hvor Regjeringen har markert klart og tydelig at den ønsker en utvidelse av DNA-registeret. Der er det en veldig viktig debatt om hvem som skal kunne registreres i registeret, og om kriteriet om man skal være straffedømt, om man da på mange måter har spilt såpass med sitt eget personvern at man må akseptere å bli registrert. Men spørsmålet om retten til å bli slettet etter at det har gått en tid, er avgjort viktig i forhold til spørsmålet om framtidig personvern, også for de straffedømte. Igjen – dette er en balansegang i forhold til den intensjonen Regjeringen har, å oppdage og oppklare mer kriminalitet, og på en måte sørge for personvern for de fornærmede, slik at de også får reaksjon og erstatning. Den balansegangen er jeg viss på at vi skal klare, særlig med den gode drahjelpen vi nå får av bl.a. partiet Venstre.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-01-18:
Personverndebatten er nettopp en type debatt hvor alle aktører som deltar i debatten, trenger mer kunnskap. I så måte – hvis representanten tenker på mangel på kunnskap i forhold til å delta i en debatt – mener jeg absolutt at her trenger vi mer debatt og mer kunnskap. Regjeringen ønsker nå en etterkontroll av metodebruken ved f.eks. romavlytting og andre veldig inngripende metoder som folk kan utsettes for, og som vi kanskje først reagerer på når vi uberettiget blir utsatt for dem. Når vi skal etterkontrollere det, er det nettopp for å kunne gi mer kunnskap – ikke bare i forhold til spørsmålet om det blir riktig brukt, men faktisk også om det blir effektivt brukt. Noe av bakgrunnen for at Regjeringen i inneværende år ønsker å satse på mer bevilgning til politiet enn den forrige regjering, er nettopp at politiet skal kunne nyttiggjøre seg de metodene man får hjemmel for. Det ville være meningsløst om vi vedtar nye metoder her i den tro at vi skal oppdage mer kriminalitet. Den etterkontrollen som nå skal foregå, mener jeg vil bringe mer kunnskap inn i et veldig viktig felt.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-01-18:
Svaret er ja. Regjeringen jobber med spørsmålet, bl.a. ved etterkontroll av personvernlovgivningen. Vi foretar en lignende etterkontroll, som jeg var inne på i forrige spørsmål, når det gjelder metodebruk. Jeg må si at jeg hilser Datatilsynets stadige innspill i forhold til personverndebatt og nettopp det forhold som representanten trekker opp, hjertelig velkommen. Man setter ikke bare en veldig viktig dagsorden, men man kommer også med viktige innspill til hvordan man kan løse disse problemene. Datatilsynet har også vært så pragmatisk at man i mange av disse tilfellene har klart å avveie hensyn og komme til en konklusjon, slik at vi får den effektive balansen. Når det gjelder de ansattes rettigheter – og for så vidt de ansattes krav på personvern – er det åpenbart en viktig utfordring her som vi må komme tilbake til Stortinget med i form av en lovregulering. Jeg har også utad tidligere varslet at det vil være aktuelt å se på mulige lovmessige innskrenkinger som gir arbeidsgiver og andre mindre mulighet til bl.a. å snoke i e-post.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-01-18:
Jeg har lyst til å si at vi vurderer nivået på overvåking i Norge som moderat. Men på en del områder er det ikke slik at Norge nødvendigvis skiller seg særlig ut i forhold til en del andre sammenlignbare nasjoner – vi er verken svakere eller sterkere. Regjeringen er opptatt av at vi nettopp finner vår egen plass i dette. Utfordringen er ikke først og fremst at vi i enhver sammenheng skal være lik andre nasjoner, men at vi skal finne et nivå på overvåking og på metodebruk som gagner det kriminalitetsbildet som vi har. I så måte føler jeg at vi følger opp der den forrige regjeringa og justisminister Dørum gjorde en prisverdig jobb, nettopp i forhold til å balansere disse hensynene. Bakgrunnen for det er at mange av de nasjonene som har et veldig høyt overvåkningsnivå, og som også faktisk følger opp med et høyt straffenivå og er tøffe, sliter med et høyt kriminalitetsnivå. Det er ikke nødvendigvis samsvar mellom å være tøff på overvåkning og ha et lavt kriminalitetsnivå – så her kan vi få en vinn-vinn-situasjon.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2006-01-18:
Statsråden har her åpenbart sett at den henvendelsen som er kommet fra UDI, er viktig, og at det er riktig å gå nøyere inn i den. Det må være sånn at kriminalitet begått i Norge og i utlandet må likebehandles, og det er svært viktig at de myndighetene som er med i behandlingen av statsborgerskapssøknader, har gode rutiner for god samhandling seg imellom. Jeg hører at justisministeren sier at Regjeringen skal gå nøye inn i dette. Jeg spør da om han ser for seg at man kommer til Stortinget med lovendringer for å kunne få til en grundig og god nok saksbehandling. Jeg har også lyst til å utfordre justisministeren på om han ser det som nødvendig å ta nye initiativ til et enda tettere justissamarbeid internasjonalt for å kunne greie å komme til livs at opphold i Norge skal bli en snarvei til statsborgerskap for grupper som vi ikke ønsker skal kunne få det.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2006-01-18:
Norsk statsborgerskap kan innvilges etter 7 års botid i Norge. I denne perioden bør norsk politi og utenlandsk politi samarbeide og etterforske påstander om kriminalitet begått av søker i utlandet. Det er ikke ønskelig, som statsråden har sagt gjentatte ganger, at det skal gis norsk statsborgerskap til personer som har begått alvorlig kriminalitet. Men her må det være skjønnsmessige vurderinger. Hvordan vil statsråden definere «alvorlig kriminalitet»? Og hvilke forhold er det vi snakker om, når vi snakker om dem som har bodd 7 år i Norge, og om forhold som ligger lenger tilbake i tid?
Trine Skei Grande (Venstre), 2006-01-18:
Ja, alle er mot kriminalitet. Jeg hører fra justisministerens side at han har et engasjement som er veldig likt Fremskrittspartiets på dette området. Men jeg er veldig glad for at også justisministeren velger å vektlegge personvernhensyn. Det er også viktig for Norge å ønske nye statsborgere velkommen. Dette samfunnet trenger nye statsborgere som kan delta med like rettigheter og like plikter som de norske. Så jeg vil bare gi justisministeren anledning til å si at dette samfunnet faktisk trenger en del nye statsborgere, og at det ikke er spørsmål knyttet til kriminalitet som er vår største utfordring når det gjelder å beholde velferden i dette samfunnet.
Erna Solberg (Høyre), 2006-01-18:
Jeg har lyst til å stille fornyings- og administrasjonsministeren et spørsmål knyttet til det som Fellesforbundets nestleder i går karakteriserte som et PR-jippo til tusen, men som vel reelt sett er et PR-jippo til millioner, nemlig forsøkene med 6-timers arbeidsdag. Jeg har lyst til å gjøre det i det perspektivet at for både den forrige regjeringen og regjeringen før den var et av de viktigste målene med fornyelses- og moderniseringsarbeidet at vi derigjennom skulle løsrive og flytte arbeidskraft for å kunne møte utfordringen med et økende antall eldre som skal ha en god eldreomsorg, og som skal ha et godt helsetilbud. Det har vært et grunnleggende behov for å se fremover i det moderniseringsarbeidet som har vært, og som flere regjeringer har jobbet med. Vi vet at i årene fremover vil eldrebølgen bety et stort press på å flytte arbeidskraft over til denne sektoren. Det er også en sektor hvor det er grenser for effektivitet. Det er nemlig slik at produktivitetsutvikling i denne sektoren ikke fjerner tilstedeværelsesbehovet. På et sykehjem, i eldreomsorgen, skal det være mennesker tilgjengelig. Det skal være mennesker tilgjengelig døgnet rundt. Og det kan man ikke få til gjennom den typen produktivitetsutvikling som man har på Toyota i Göteborg, hvor man ikke trenger å være til stede hele tiden, og hvor man kan effektivisere ved å kjøpe en større maskin. Derfor er mitt spørsmål: Hvordan passer 6-timersarbeidsdagen inn i strategien for å sørge for at eldreomsorgen og helsevesenet om 10–15 år har nok hender uten at vi nedlegger konkurranseutsatt næringsliv?
Erna Solberg (Høyre), 2006-01-18:
Innføring av 6-timersarbeidsdagen vil koste ca. 191 milliarder kr. Samtidig vil det bety 20 pst. reduksjon i arbeidstiden. Det betyr at på toppen av det som følger av bølgen i eldreomsorgen, må man ha 20 pst. økning for bare å ha samme tilstedeværelse i eldreomsorgen. Jeg har registrert at Øystein Djupedal skal nedsette et uredelighetsutvalg når det gjelder forskningen. Jeg tror også fornyingsministeren burde tenke igjennom argumentene han har der. Hvis hun går inn og ser på statistikken, så ble det ikke mer deltidsarbeid, men mindre deltidsarbeid under den forrige regjeringen, og arbeidstidsandelen ble større blant dem som jobbet. Hovedpoenget mitt er, og det svarte ikke statsråden på, at vi har mye dokumentasjon på at 6-timersarbeidsdagen ikke fungerer slik statsråden nå sier. Nå har man etter 16 år avviklet det lengste prosjektet som har pågått nettopp i omsorgssektoren, i Kiruna. Har ikke statsråden tenkt å se på konsekvensen av det svenskene har gjort? De sier …(Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.)
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2006-01-18:
Den strategien passar særs godt inn. Ei av dei store utfordringane vi har i norsk arbeidsliv i dag, er at vi har 740 000 menneske som står utanfor arbeidslivet. Det har vorte 140 000 fleire i den perioden som representanten Solberg sat i Bondevik II-regjeringa. 740 000 utanfor arbeidslivet medfører òg ei utfordring i forhold til å få nok hender i arbeid, anten det er innanfor pleie og omsorg, innanfor skulen eller innanfor andre velferdsoppgåver som vi har. Det som er utfordringa vår innanfor pleie og omsorg, er at dette er ein sektor der sjukefråveret ikkje har gått så mykje ned som det vi har sett i andre sektorar i IA-arbeidet. Kvifor gjer det ikkje det? Jo, mellom anna fordi vi har tenkt ein kommuneøkonomi dei siste fire åra, som representanten Solberg har eit ansvar for, som har ført til at kommunane har måtta gå til oppseiingar og innstrammingar innanfor pleie og omsorg, at folk har sprunge mykje fortare, at sjukefråveret har gått opp, og at folk har gått ned i deltidsstillingar og går tidlegare ut av arbeidslivet. Summen av dette løyser heller ikkje utfordringane som representanten Solberg teiknar opp. Det vi har sagt, er at vi er nøydde til å prøve ein annan medisin enn han som den førre regjeringa bidrog med. Vi ynskjer å sjå på om arbeidstid har effekt på følgjande: Vil sjukefråveret gå ned? Vil folk som går i deltidsstillingar, auke arbeidstida si til full stilling? Vil dei utsetje avgangsalderen? Vi har eit stort behov for at folk står lenger i arbeid. Vil vi få fleire av dei 740 000 som står utanfor arbeidslivet, tilbake i arbeid? Eg trur det er vel verdt å sjå på andre løysingar enn berre pisk, kutting og tyning, som var den førre regjeringa sin medisin. Vi har eit ynske om å gjennomføre forsking på det, sjå på kva som har vore gjort. Det er eit ærleg og godt utgangspunkt for den typen medisin, heller enn å latterleggjere det med million- og milliardoverslag i forhold til forslag som aldri har vore fremja.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2006-01-18:
Jo, det er akkurat det vi skal gjere nettopp for å hauste kunnskap, for den eine sida, som er imot arbeidstidsnedskjering, dreg fram dei negative eksempla, medan ein tilsvarande kan seie at dei som er for, dreg fram dei positive eksempla. Og vi har heilt opplagt eksempel på begge. Difor har vi gått til fire forskingsinstitusjonar og utforda dei til å gi oss område som vi bør gå inn og sjå nøyare på. Det interessante er at det no òg er forsøk i privat sektor. Der ser ein òg at dette er interessant. Det gir resultat på botnlina. Det gir resultat i forhold til auka produktivitet. Det gir resultat i forhold til redusert sjukefråvere. Det gir resultat i forhold til trivsel på jobben, og det gir resultat i forhold til kor nøgde kundane er, f.eks. ved Toyota i Göteborg og ved Nardo i Trondheim. Men poenget er at utgangspunktet til Erna Solberg ikkje er Regjeringas utgangspunkt. Det er ingen som har foreslått ein brå overgang til 6-timars arbeidsdag. Dessutan kunne vi ikkje gjere det, for det er partane i arbeidslivet som skal forhandle om arbeidstid og løn. Vi har foreslått avgrensa forsøk.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2006-01-18:
Ein har vore inne på Kiruna-forsøket, som kan seiast å vere mislykka i den grad ein ikkje har oppnådd dei målsetjingane ein sette seg. Samtidig ser vi veldig mange positive effektar. Vi skal sjå på begge delar. Ein kan på ein måte ikkje kople redusert arbeidstid til det å skulle jobbe seks timar. Regjeringa har ikkje foreslått det. Vi har sagt at vi skal sjå på ulike former for redusert arbeidstid, om det kan slå inn i forhold til forskjellege målsetjingar som er viktige, bl.a. – som eg sa – om vi får ned sjukefråveret, får auka arbeidstilbod for dei som er i deltidsstillingar, får utsett pensjonsalderen og får nokre av dei 740 000 som er utanfor arbeidslivet, inn i arbeidslivet. For er det noko som har vore mislykka, så er det den førre regjeringa sin politikk, med god støtte frå Framstegspartiet, på dette området. Ein har støytt 115 000 fleire ut av arbeidslivet, slik at vi i dag, som sagt, har 740 000 utanfor. Det er mislykka arbeidslivspolitikk, det.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2006-01-18:
Det morosame og mest interessante med forsøka i privat sektor er at det er veldig mannsdominerte bedrifter som har gjort forsøk. Eg tenkjer på Nardo Bil og Toyota, som er typisk mannsdominerte, for så vidt òg eit omtalt steinbrot som kanskje vil starte opp. Litt av poenget er jo òg å gjere dette til eit likestillingsprosjekt. Poenget er at får ein kvinner som i dag jobbar deltid, til å auke sitt arbeidstilbod, vil det både styrkje rettane deira i arbeidslivet knytte til lønsforhandlingar, og det vil styrkje rettane deira knytte til pensjonsopptening. Ikkje minst trur eg at det vil føre til at mannen må ta eit større ansvar heime når begge to er i fullt arbeid. Så eg ser ikkje at dette skulle vere ei ulempe for likestillinga – tvert imot. Det at mannfolk òg får 6-timarsdag er supert. Då kan dei ta eit større ansvar heime, og ungane kan f.eks. få kortare opphaldstid i barnehagen når småbarnsforeldra får sin kvardag til å gå lettare i hop. Det er bra for likestillinga, trur eg.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2006-01-18:
Nei, med respekt å melde: Eg trur at skal vi løyse utfordringane med at folk står utanfor arbeidsliv/samfunnsliv, må vi ha fleire enn eitt tiltak. Det å jobbe med ADHD og fengsel er ein jobb justisministeren gjer veldig bra. Det skal vere ei oppfølging, og han kjem til å presentere fleire gode forslag i forhold til det i løpet av perioden. Men så må vi andre også ta ansvar. Når vi altså har 740 000 utanfor arbeidslivet på ulike trygdeordningar, er jo det eit kjempestort dilemma for nettopp konkurranseutsett næringsliv. For kven er det som betalar for desse trygdene? Det er jo vi, gjennom vår skattesetel og det vi får inn. Vi må klare å løyse det, få folk frå trygd og over i arbeid, slik at dei kan bidra med verdiskaping og få seg eit sosialt fellesskap på jobben. Eg vil tru at nettopp Dørum veit kva det gjer med eit menneske at ein er med i eit sosialt fellesskap, som det å ha ein jobb og å ha ein plass å gå til er. Vi prøver no ulike former å få folk i arbeid på. IA-avtalen ligg i botnen for dette viktige arbeidet, men vi må òg tore å prøve andre måtar for å få 740 000 menneske inn i arbeidslivet.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2006-01-18:
Hovedspørreren var inne på det mislykkede prosjektet i Kiruna, som har gått over 16 år. Vi har nylig sett at LO-leder Gerd-Liv Valla gikk ut og sa at man ville ha mandag som fridag. Da vil det være interessant å få vite hva Regjeringen står for: Er det slik at man skal ha mandagene fri, eller skal man ha 6-timersdag? Samtidig ser vi at Regjeringen i høst har foretatt en innstramming i arbeidsmiljøloven. Burde det ikke være mer hensiktsmessig å få en fleksibilitet i arbeidsmarkedet og i lovgivningen som gjør det mer mulig for arbeidsgiverne å tilrettelegge mer for arbeidstakerne, for å oppnå mest mulig effekt og mest mulig fleksibilitet, som bl.a. Toyota-konsernet har forsøkt?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2006-01-18:
Det er uklart hva resultatet av debatten om 6-timersdagen vil bli. I går omdefinerte LO-lederen 6-timersdagen til fire dagers arbeidsuke. Det er også ulike begrunnelser for innføring av 6-timersdagen. Arbeidstakere har fokusert på tungt og belastende arbeid, ikke minst ser vi dette i kvinnedominerte yrker i omsorgssektoren. Arbeidsgivere har vært opptatt av muligheten for økt produktivitet og lavere sykefravær. En annen begrunnelse for 6-timersdagen er ønsket om å lette tidsklemma for småbarnsforeldre. Samtidig som regjeringspartiene er positive til 6-timersdagen, vil de avvikle kontantstøtten fordi flere kvinner enn menn er hjemme med barn. Mitt spørsmål til statsråden er følgende: Skal også 6-timersdagen fjernes etter innføring hvis flere kvinner enn menn går hjem fra jobb tidlig eller tar fri hver mandag?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2006-01-18:
Først en undring: Statsråden har i alle fall offentlig presentert at vi skal ha et forsøk med 6-timersdag, mens jeg mener å oppfatte statsministeren dit hen at det blir det i grunnen aldri noe av. Så har jeg hørt statsråden si her i dag at det var i grunnen ikke et forsøk med 6-timersdag, men det var forsøk med redusert arbeidstid og fleksible ordninger. Jeg legger til grunn at statsråden vil ha et forsøk med 6-timersdag, og jeg velger å ta det for det det er. Jeg blir veldig undrende med det bakgrunnsteppet som er presentert av representanten Solberg, som ligger der med sine fakta. Man truer de ledige hendene som vi trenger for å hjelpe eldre, og man truer f.eks. alle de små bedriftene som bærer næringslivet vårt. Men enda mer underlig for meg blir det at man velger et så usikkert reformforsøk, som man regner med at det ikke skal bli noe av. Hvorfor ikke i stedet satse på de ungene som sliter med ADHD, som blir kasteballer i systemene, og som statsrådens kollega, Storberget, vet fyller opp 40 pst. av fengselsplassene våre? Det er jo der man burde konsentrert innsatsen. Så jeg er veldig undrende over prioriteringen – smøre bredt til alle istedenfor å sette dem som virkelig trenger det, i fokus.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2006-01-18:
Jeg er takknemlig for at kollega og bymisjonær/emissær Lilletun satte farge og trykk på dette. Det setter sikkert også statsråden pris på. Jeg legger til grunn at Regjeringen fortsetter med et intenst arbeid for å stoppe slavehandelen med kvinner og barn, trafficking. Jeg vil be statsråden om å ta med seg på sin tenkeferd hvorvidt vi ikke også internasjonalt trenger å supplere konvensjonsrettighetene for å stoppe «gendercide», det faktum at jentebarn tas av dage fordi de er jenter. Men det er ikke der spørsmålet mitt skal komme. Når det gjelder det hovedspørsmålet som dreide seg om kvinners situasjon, og som representanten Lilletun knyttet til aids, vet vi at i svært mange situasjoner spres aids ved at smitten går fra mor til barn. Noe av det vi faktisk vet i verden i dag, er at vi har medisiner for å kunne stoppe denne overføringen fra mor til barn. Mitt konkrete spørsmål til statsråden er: Hva vil Regjeringen gjøre for å legge trykk på at disse medisinene faktisk blir tilgjengelige? Dette gjelder kanskje spesielt i den sørlige delen av Afrika, hvor epidemien har en voldsom effekt, og hvor den er direkte destabiliserende for enhver samfunnsutvikling.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2006-01-18:
Det er med en viss misunnelse jeg opplever en statsråd i fristil. Men la meg få lov til å si det på følgende måte: Hvis man først går i fristil, må man være veldig klar på hva man har fristil på. Statsråden har nå i løpet av denne muntlige spørretimen om Latin-Amerika sagt at man skal støtte regimer, mens han i resonnement når det gjelder Afrika, sier at det er de fattige menneskene man skal støtte. Jeg trodde i all enkelhet at det var de fattige menneskenes situasjon som var det verdimessige utgangspunkt for hele bistandspolitikken vår. Og den grundige runden vi hadde tidligere om kvinners situasjon, lå jo veldig tungt med det perspektivet. Vi kan ikke ha en bistandspolitikk hvor en statsråds eller et politisk partis tilfeldige sympatier eller politiske antipatier skal være styrende. Da ble det kanskje til sjuende og sist veldig få igjen, for da ville vi ønske at alle skulle være lik oss. Vi ville få en krevende bistandspolitikk på mange måter. Jeg vil derfor gjerne ha statsråden til å bekrefte at det er de fattige menneskene som er poenget, og ikke hvorvidt statsråden er tiltalt av regimeskifter i deler av Latin-Amerika. Og så vil jeg ønske ham lykke til med hans første budsjettkonferanse, i og med at han allerede har proklamert hva man vil oppnå med bistand. Jeg ønsker ham av hele mitt hjerte lykke til med den første budsjettkonferansen i mars.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2006-01-18:
For å syte for ei god arbeidsfordeling statsrådane imellom har eg eit spørsmål til utviklingsministeren. Ei trygging av born og kvinner sine rettar er heilt sentralt for å utrydde fattigdom og fremje utvikling. Dessverre er det nettopp på desse områda vi ligg lengst frå å nå FN sine tusenårsmål, spesielt i landa sør for Sahara i Afrika. Særleg alarmerande er feminiseringa av aidsepidemien og mangel på helseteneste knytt til kvinners seksualitet og graviditet. Det er urovekkjande at 4 millionar born døyr i løpet av dei fire fyrste vekene av leveåret sitt. Difor må arbeidet med å fremje likestilling og å styrkje velferda og rettane for kvinner og born vere eit grunnleggjande mål i vår utviklingspolitikk. Nyfødde som døyr, er i dag kanskje den største humanitære krisa verda står overfor, og som ikkje har fått nok merksemd. Det er fire hovudårsaker til at dei nyfødde i verda døyr. Det gjeld oksygenmangel ved fødselen, for tidleg fødsel, infeksjonar og medfødde misdanningar. Det har òg bakgrunn i ein dårleg ernæringstilstand hjå den gravide. Kvinnene er i stor grad hovudforsørgjaren i familiane i utviklingsland, spesielt i Afrika. Men igjen ser vi at kvinnene taper i dei helsepolitiske prioriteringane. Kvart år døyr ein halv million kvinner som følgje av fødselsrelaterte komplikasjonar grunna manglande kvalifisert hjelp og tilsyn. Som ein lekk i arbeidet med å styrkje kvinner og born sine rettar: Når kan vi vente at ambassadøren for born sine rettar vil vere på plass i Utanriksdepartementet, slik det tidlegare er varsla? Og når kan vi vente at den nye strategien for kvinne- og likestillingsretta utviklingsarbeid kjem? Bondevik II-regjeringa varsla at strategien skulle vere ferdigstilt innan utgangen av 2005. Eg går ut frå at utviklingsministeren ikkje vil dryge med å sørgje for å få han på bordet, men no kan han få klargjere det.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2006-01-18:
Eg trur vel at kjennskapen til den menneskelege natur er nokså likeleg fordelt mellom partia.(Munterheit i salen) Eg takkar statsråden for svaret, men eg synest vel at han snakka seg noko vekk frå den hovudfokuseringa som eg hadde, sjølv om eg då deler det engasjementet. Eg trur nok han òg kom i fare for å beskrive den førre regjeringa sin strategi ganske feil dersom den einaste strategien ho hadde, skulle vere «avholdenhet». Eg gjentek difor spørsmålet. Det er eit vedtak om at det skal kome ein ambassadør for born, og det er eit viktig tiltak. Eg går ut frå at statsråden har nokre tankar – om han ikkje kan talfeste nokon dato så i alle fall seia noko om kor nær føreståande det er. Og likeins når det gjeld den kvinne- og likestillingsstrategien som var varsla skulle kome i 2005. Vel har vi fått eit regjeringsskifte, men det kan då ikkje ha vorte nokon arbeidsstopp oppe i Utviklingsdepartementet? Difor bed eg om at statsråden er litt meir konkret på det. Så får vi kome tilbake til dei nye strategiane, der statsråden varslar ein ny kurs.(Presidenten klubbar.) (Munterheit i salen) (Presidenten klubbar.)
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2006-01-18:
Eg vil ønskje statsråden til lykke med arbeidet på Sri Lanka til veka. Han har gjort ein viktig innsats der og vil heilt sikkert gjere det no òg. Men eg vil utfordre han til å ta med det perspektivet som representanten Høglund hadde med, at ein viktig del i fredsprosessen er arbeidet med å byggje opp att landet. Så sjølv om hovudfokuseringa er på fredsprosessen, er det viktig å ha med den andre delen. Mitt tilleggsspørsmål går på eit litt anna felt. «En stille tsunami er på vei» kontinuerleg i Afrika, sa den førre utviklingsministaren. Den nye regjeringa overførte betydelege midlar frå Afrika til FN-systemet, eit system som altså ikkje er ope når det gjeld korleis pengane vert brukte. Bør ikkje rekkjefølgja vere at ein gjennomfører prosjekta som ein faktisk har frå Noreg si side, at ein held oppe løyvingane til Afrika, og at ein så må arbeide parallelt med å få FN meir ope, før ein overfører fleire midlar til FN?
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2006-01-18:
Eg vil òg starte med å seie at eg registrerer at i alle fall statsråd Solheim og underteikna har noko ulik forståing av kva som er velsigning, slik han beskreiv den nye regjeringa. Men det som er mitt oppfølgingsspørsmål, er: Er ikkje det vesentlege å følgje det som har vore norsk utviklingspolitikk, at det er godt styresett, antikorrupsjonsarbeid og skikkeleg utdanningspolitikk og helsepolitikk som skal liggje til grunn for kven som skal få støtte, ikkje kva for tilfeldig namn ein har på regjeringa? Det er vel ganske mange regime som kallar seg eit eller anna, men som viser seg å vere noko ganske anna. Så difor: Er det som statsråden har sagt, òg eit signal om at ein vil endre det som det har vore samling om i Noreg, at det er desse hovudprinsippa som skal liggje til grunn for kven som har rett til stønad når det gjeld utviklingsarbeid?
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2006-01-18:
Det er få ting som gleder meg mer enn representanten Lilletuns engasjement for at vi skal gjøre mer for kvinner generelt i samfunnet i Norge, men også i den tredje verden. Der skjer det også faktisk nå svært positive ting. I går ble det innsatt en ny kvinnelig president i Liberia, og det ble valgt en ny kvinnelig president i Chile. Den nye kvinnelige presidenten i Chile har sågar sagt at hun skal ha 50 pst. kvinner i sin nye regjering. Så dette er positive skritt ut fra et kvinneperspektiv. Slik jeg ser det, er kvinnespørsmål et av de områdene hvor verden ser til Norge med betydelig interesse, på linje med olje, fredsmekling og noen andre områder, og nettopp derfor bør det være et særkjenne ved norsk utviklingspolitikk. Jeg vil ikke gi meg inn på datoer når det gjelder de spørsmålene Jon Lilletun var inne på, men ja, vi skal komme tilbake med en klar strategi for hvordan Norge kan gjøre mer for kvinnespørsmål i fattige land. Og – ja, vi skal gjøre mer når det gjelder spørsmål om barn. Så tar representanten Lilletun opp et veldig viktig spørsmål, og det er aidsepidemien, som jo stadig mer blir en kvinneepidemi. Kvinner rammes hardest i mange dimensjoner av den epidemien. Der vil den nye regjeringen komme til å endre kursen noe i forhold til den foregående regjeringen. Det skyldes at vi ikke tror på den strategien som enkelte store land står for, nemlig at avholdenhet kan være en farbar vei, eller så å si et hovedvirkemiddel i kampen mot aids. Vi tror at kondomer, prevensjon, er hovedvirkemidlet. Vi tror at det å avkriminalisere abort også er viktig i et slikt spørsmål. Vi har ingenting imot at folk er avholdende; det er deres eget frie valg. Men vi tror, ut fra denne regjeringens kjennskap til den menneskelige natur, at det neppe er det viktigste virkemidlet i kampen mot aids og hiv. Jeg tror til og med at representanten Lilletun egentlig er enig med meg i dette spørsmålet.(Munterhet i salen) (Munterhet i salen)
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2006-01-18:
Når det gjelder ambassadør for barns rettigheter, skal jeg komme tilbake med svar på det spørsmålet svært raskt. Jeg kan ikke gi noe svar på det nå, for å være konkret. Når det gjelder de mange strategiene, er det min vurdering at vi har nå 20–25 ulike former for strategier av ymse slag for utviklingspolitikken. Det å ha så mange strategier er i bunn og grunn det samme som ikke å ha noen strategi. Først når en velger å si at noe er viktigere enn noe annet, har man en strategi. Så det jeg ønsker å gjøre, er å komme tilbake med en mye mer handlingsrettet plan på en del utvalgte områder – og kvinnespørsmål er ett av dem – hvor vi sier at dette er det vi skal forsøke å gjøre, framfor å komme med relativt ordrike dokumenter på nær sagt alle livets områder. Kvinnespørsmål – ja, vi bør fokusere først og fremst på de spørsmål der Norge kan ha innflytelse i verden, for resten av verden ser på oss og er interessert i hva vi gjør. Det gjelder olje og energi, det gjelder miljø, det gjelder fredsmekling og det gjelder kvinnespørsmål. Resten av verden ser på oss som relativt langt kommet.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2006-01-18:
Jeg vil hevde at Norge under skiftende regimer – ikke alltid med full støtte fra Fremskrittspartiet, riktignok – har gjort en betydelig innsats for å fremme kvinnespørsmål internasjonalt. Gro Harlem Brundtland var den første som innførte det som ble kalt en kvinneregjering. Min forgjenger, Hilde Frafjord Johnson, gjorde en betydelig innsats for å fremme kvinnespørsmål i utviklingspolitikken. Så ja, Norge har vært i spissen på dette området, men det betyr ikke at vi ikke kan gjøre mer. Når vi skal bestemme oss for hva vi skal gjøre mer, så må vi ha en konkret, detaljert handlingsplan for hvordan vi skal ta dette opp i internasjonale fora, hvordan vi skal få det gjort i vårt direkte bistandssamarbeid med den tredje verdens land, og vi må også ha med det element at vi faktisk også kan lære noe tilbake, at vi ikke bare har noe å lære bort.