Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-28:
Dette er et Dokument nr. 8-forslag fremmet av fire representanter, som gjelder fjerning av beskatning av utgifter til behandling av sykdom. Slik innstillingen fremstår, er den nok noe forvirrende, for det som fremstår som et flertall i innstillingen, er ikke flertallet i stortingssalen. Det betyr at jeg i all hovedsak skal begrunne synet til det som fremstår som et mindretall her, men som er flertallet i salen – Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet. Grunnen til at vi går mot dette forslaget og foreslår å avvise det, er både skattepolitisk og helsepolitisk. Alt er for så vidt like viktig, så la meg ta det etter tur. Hvis man skulle åpne for denne typen skattefritak for behandling av sykdom, ville det ført til en ganske dramatisk forskjellsbehandling av arbeidstakere. Det ville kunne bety at hvis to arbeidstakere fikk den samme sykdommen, kunne den ene få betalt behandlingen av sin arbeidsgiver, mens den andre måtte gå til en privat klinikk og betale dette selv. Den siste arbeidstakeren ville jo allerede ha blitt beskattet av de midlene han må betale sin behandling av, mens den andre arbeidstakeren ville fått dette skattefritt. Dette ville selvfølgelig ført til en helt uakseptabel forskjellsbehandling, som samtidig ville bryte med helt sentrale skattepolitiske målsettinger som det i utgangspunktet er bred enighet om i Stortinget, nemlig at alle former for inntekt skal beskattes, helt uavhengig av i hvilken form inntekten er mottatt, enten som lønn, naturalia, dekning av privatutgifter eller annen økonomisk støtte. I tillegg vil dette føre til at det i praksis vil være arbeidsgiver og ikke helsevesenet som prioriterer hvem som skal få behandling i Norge. Det er grunn til å tro at det vil være den enkelte ansattes posisjon på arbeidsplassen som vil være utslagsgivende for om arbeidsgiver vil dekke denne kostnaden eller ikke. Det betyr en helt uakseptabel forskjellsbehandling, og at det ikke vil være helsepolitiske begrunnelser, men andre begrunnelser for hvem som vil få dette tilbudet. I tillegg har vi all mulig grunn til å tro at hvis dette hadde blitt innført, så ville det ført til en betydelig vekst i det private behandlingstilbudet, noe som etter flertallets mening ikke er ønskelig. Det er allerede knapphet på ressurser i det offentlige helsevesenet, og det er ikke noen tvil om at dette vil føre til en oppblomstring av private helsetilbud og helseklinikker. Bare for at det skal være sagt: Det er en tverrpolitisk målsetting i denne sal om at det offentlige behandlingstilbudet skal bedres. Man bruker også betydelige midler nå for å få redusert helsekøene, bl.a. ved kjøp av helsetjenester i utlandet, som Stortinget gikk inn for før jul, da det ble bevilget 1 milliard kr. Dette er ikke benyttet fullt ut, men hovedmålsettingen er at ledig behandlingskapasitet i utlandet skal benyttes for å avhjelpe norske helsekøer. Det som også er et viktig poeng for flertallet for å gå mot dette, er at det vil virke grovt diskriminerende på alle de som ikke har en arbeidsgiver, de som altså ikke er i arbeidsmarkedet. Det tilbudet som forslagsstillerne her ønsker, vil, uten unntak, dreie seg om folk som har en arbeidsgiver. Det vil bety at store grupper av det norske folk vil falle utenfor denne muligheten. Det gjelder selvfølgelig kronisk syke, det gjelder studenter, hjemmearbeidende, barn, ungdom, pensjonister, for ikke å snakke om arbeidsledige, som da ikke vil få denne muligheten. Det betyr at dette vil virke sterkt diskriminerende, og det gjør også at flertallet ønsker å gå imot. Det som også er et poeng, men som ikke er det viktigste, er selvfølgelig at om dette vil få noe omfang, vil det føre til betydelig bortfall av skatter og avgifter, som da må dekkes inn på annen måte. Summa summarum er flertallets holdning at dette ikke er et godt forslag. Intensjonen i forslaget er vi for så vidt enig i, at man skal få redusert helsekøene i Norge og få mennesker tilbake i arbeid. Det er en målsetting som jeg tror de fleste partier vil stille seg bak. Det virkemidlet som her foreslås, har så mange skyggesider og så mange sterkt diskriminerende sider at det vil være uakseptabelt. Det vil føre til en helt uakseptabel forskjellsbehandling av arbeidstakere i arbeidsmarkedet og vil også kunne undergrave det offentlige helsetilbudet. På den bakgrunn tar jeg opp forslaget om at Dokument nr. 8:86 avvises.