Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-03-23:
Det er en interessant regjeringserklæring som er lagt fram. Der er mange gode ønsker, det gjenstår å se om det er vilje til gjennomføring. Denne erklæringen minner meg mye om den visa som Prøysen har laget, om gutten som skulle lage gave til moren sin. Han startet godt med sag og hammer, og det ble en skjærefjøl til slutt. Nå har denne regjeringen en nyslipt kniv, og de har et godt emne, men la det nå ikke bli sånn at det blir en skjærefjøl av det til slutt – at det blir omtrent ingen ting igjen når de er ferdige! Jeg la merke til – med stor interesse – at fiskerinæringen var nevnt med én linje, og det var inkludert både fiskeri og havbruk. Regjeringen har liggende på bordet sitt en kystverneplan som de kan klubbe og vedta, avhengig av hva Stortinget sier i den melding som ligger her om vern og bruk av kysten. Det er naturgitte begrensninger i havbruk. Og det er klart at hvis kystverneplanen blir vedtatt, som den foreligger, vil begrensningene bli veldig store. Da spørs det om det blir den verdiskapingen som SINTEF har prognosert i de kommende 20 år. Det snakkes også om en moderne fiskerinæring, den må moderniseres. Ja, vi møtte moteordet «vertikal integrering» for noen år siden. Det har resultert i at mer og mer av naturressursene blir privatisert. Færre og færre hender overtar det som den store flokk hadde – det foregår for full musikk. Og i reguleringspolitikken så ser det ut som det er sjarkflåten og de mindre enhetene som er det store problemet i fiskerinæringen, nettopp ut fra hensynet til vertikal integrering. Det er en privatisering av naturressursene, og det er en privatisering av kvoterettighetene som er helt uten sidestykke. Og det foregår stort sett uten politisk debatt – det er nesten utrolig å bivåne det. Større og større enheter skal liksom ha svaret på alt, og dette går på bekostning av de små. Så sies det i erklæringen at Regjeringen vil drive en aktiv distriktspolitikk, og at de vil utvikle regionene. Pr. i dag ligger en god del av fiskeflåten i land både i Værøy og Røst, for de har ikke olje å fylle på tankene, fordi det er restriksjoner på ferjene for å få ta tankbiler utover. En tankbil tar 20 tonn olje, det er ikke rare greiene. Den tiden jeg drev fiske, bunkret jeg 100 tonn, altså fem tankbiler, på den båten – selvfølgelig bunkret jeg verken i Værøy eller Røst. Spørsmålet er: Hvordan skal de ivareta interessene i henhold til det som de selv sier? Fiskerinæringen skal på børs, er visst tanken. Lønnsom skal den bli. Lønnsom for hvem? Skal den bli lønnsom for dem som driver næringen, eller skal den bli lønnsom for dem som går på børs og investerer, for pengemagnatene? Skal den selges til utlandet, slik som vi opplever at det største oppdrettsselskapet nå selges til utlandet? Er det det vi ønsker? Her er det nok å gripe fatt i for denne regjeringen. Så må jeg si litt om servicekontorene og serviceerklæringene. Jeg trenger ingen serviceerklæring, men jeg trenger et vedtak når jeg fremmer en søknad i det offentlige. Det hjelper ingenting med en serviceerklæring. Det er det største tull som er vedtatt som jeg har opplevd. Det er ikke det man trenger, man trenger et vedtak. Jeg har et annet eksempel, og det gjelder fritt sykehusvalg. Vestfold sentralsykehus har inngått avtale med Rikshospitalet.(Presidenten klubbar.) De vil ikke bruke Feiringklinikken for en hjertesyk pasient som kan opereres med en gang(presidenten klubbar) (Presidenten klubbar.) (presidenten klubbar)