Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2007-06-14:
Det er ingen tvil om at det er en viktig sak vi behandler i dag. Det er en sak som berører veldig mange. Jeg skal ikke begynne å mimre, jeg skal ikke gå langt tilbake i historien, men i forrige stortingsperiode hadde vi faktisk, i hvert fall ved to anledninger, ganske kraftige oppgjør i denne salen knyttet til trygdeoppgjøret. Vi opplevde også i forrige stortingsperiode det historiske i at Stortinget valgte å stemme ned forslaget til trygdeoppgjør fra Regjeringen. Hele den prosessen i forrige stortingsperiode førte til at vi fikk de vedtakene som det er referert til i dag, altså at vi fikk veldig tydelige retningslinjer for hvordan trygdeoppgjøret skal gjennomføres. Jeg satt da selv som nestleder i sosialkomiteen og var, sammen med daværende leder i sosialkomiteen, John I. Alvheim, veldig aktivt med i utformingen av de retningslinjene. Så ville historien det slik at jeg fra og med høsten 2005 fikk æren av å gjennomføre trygdeforhandlinger i tråd med de retningslinjene. Det som har vært veldig viktig for meg og for Regjeringen, er fullt ut å etterleve de retningslinjene som er der. Ikke minst har vi fått prøvd oss på det i år, for noe av grunnen til at trygdeoppgjøret er så pass stort i år, er at vi har et etterslep fra i fjor. Retningslinjene, slik de ble formulert av undertegnede og Alvheim den gangen i forrige periode, ble utformet slik at de nettopp skulle sørge for at vi fikk tak i etterslepet, og for at det skulle bli slutt på en debatt om det skulle betales, og hvordan det skulle beregnes. Det har vi nå tydelige retningslinjer på, og dem følger vi selvfølgelig inntil det eventuelt kommer nye retningslinjer vedtatt i denne sal. For meg har det vært viktig å bidra til at vi følger retningslinjene, og jeg er selvfølgelig glad for at det bidrar til at vi får et godt trygdeoppgjør, i tråd med det faktum at det har vært en god lønnsutvikling. Det er jo også sammenhengen der som sørger for at vi får et godt trygdeoppgjør. Så er jeg enig med dem som fra denne talerstol tar opp det faktum at blant minstepensjonister og blant unge uføre – og i og for seg også blant en del av pensjonistene med en liten tilleggspensjon – finnes det folk som har en vanskelig økonomisk situasjon. Og det kan ikke være sånn at vi fra Regjeringens side slår oss på brystet og sier at vi er svært fornøyd med den økonomiske situasjonen til alle minstepensjonister, unge uføre og altså folk med en liten tilleggspensjon. Derfor har det heller ikke vært vanskelig for organisasjonene å få oss i Regjeringen med på en protokolltilførsel som nettopp går på både å analysere situasjonen bedre og, ikke minst, evne å komme opp med en meny av mulige målrettede tiltak for å bedre de personenes økonomiske situasjon. Jeg mener at hvis vi virkelig er opptatt av dem som har dårligst råd blant minstepensjonistene, er det bedre å fokusere på andre tiltak enn en generell heving av særtillegget. For da bruker vi svært mye penger, også overfor personer som i prinsippet ikke har dårlig råd, ikke har en vanskelig økonomisk situasjon. Så hvis vi først og fremst er opptatt av minstepensjonistene med en dårlig økonomisk situasjon, bør vi ta på oss arbeidet med å finne fram til målrettede tiltak som virker spesielt i retning av dem. Jeg erkjenner at det ikke behøver å være en helt enkel oppgave, men det er åpenbart at bostøtteordningen kan være et veldig godt virkemiddel i så måte. Det er også en av begrunnelsene for at vi nå gjennomgår bostøtteordningen. Oppsummert føler jeg at vi følger retningslinjene, slik Stortinget har fastsatt dem. Jeg deler den analysen som går i retning av at det fortsatt er pensjonister som har en krevende økonomisk situasjon, og jeg deler analysen om at vi har en forpliktelse til å gjøre noe med den, men jeg er ikke enig i at vi her i dag skal bruke virkemiddelet særtillegget, og jeg er heller ikke overbevist om at særtillegget er det beste virkemiddelet for å nå målene.