Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-11:
Det er urolige tider i norsk næringsliv. Jeg kikket på aksjekursen til Norske Skog i dag. Den var på 13,95 kr for noen timer siden. Det er ikke så mange år siden aksjekursen til Norske Skog var oppe i 150 kr. At det skjer mye i norsk næringsliv, er helt opplagt, og det er viktig at vi som næringspolitikere er engasjert i det. Men det er en kurs som stadig er på vei oppover. Det er kursen i forhold til politisk styring, som har fått en betydelig kursoppgang det siste halve året. Stadig flere snakker om at vi må få mer politisk styring i samfunnet. Vi i SV er glad for det. Vi har alltid ment at en av styrkene i samfunnet er at man klarer å ha en dualistisk tenkning, der man ivaretar en politisk dimensjon, samtidig som man lar markedet få lov til å jobbe på noen områder der markedet kan klare seg. Men altfor mange har overlatt til markedskreftene å styre også områder som politikerne bør styre. La meg ta noen områder innenfor det vi holder på med som næringspolitikere. Vi har hatt en sterk regulering av fiskeriene. For å ta vare på en evigvarende ressurs har det vært helt nødvendig at vi har hatt et system gjennom år som har gjort at vi har forvaltet den ressursen på en bærekraftig måte. Jeg nevnte i replikkordskiftet med representanten Torbjørn Hansen betydningen av landbruket som distriktspolitisk virkemiddel, betydningen av politisk styring av landbruket, slik at vi har fått brukt hele matjorda. Fra Nordkapp til Lindesnes dyrker vi mat i dag. Det er relativt lite jord som ligger brakk. Det skyldes at vi har hatt politisk styring. Vi har hatt jordbruksavtalen som det viktigste instrumentet, og som har sørget for at vi har produsert mat. Det har også bidratt til betydelig bosetting i Distrikts-Norge. Et tredje område er det gamle Distriktenes utbyggingsfond, senere SND, og nå Innovasjon Norge – også et instrument som man bruker aktivt for å sørge for at det etableres arbeidsplasser, og at det er gunstigere vilkår for å etablere arbeidsplasser der det er mindre tilgang på kapital, og der det er vanskelig å få dem opp å gå. «Distriktspolitikk» er etter min mening et honnørord. Noen ser på det som et minusord, et skjellsord – oi, denne distriktspolitikken, blir det sagt. Men det er et honnørord, for Norge er et distriktsland, og den kanskje viktigste politikken vi driver, er distriktspolitikk. Det meste av Norge er distrikt. Vi står foran en såkalt krise, blir det snakket om. Mange av oss er usikre på hvor stor den krisen er, men det er i hvert fall helt sikkert at vi er i en bølgedal av en eller annen karakter. Kineserne har to betydninger av ordet «krise». Det ene er fare, og det andre er muligheter. Jeg tror jeg vil fokusere på den siste betydningen, nemlig muligheter. Jeg tror at når vi nå går inn i en litt lavere aktivitet i næringslivet, skal vi bruke de mulighetene som ligger i det. Én av mulighetene er å drive med omstilling. Omstilling er noe man må gjøre hele tida, men det er enda større grunn til å gjøre det når man er i en bølgedal og har tid til å tenke seg om, tid til å tenke ut nye strategier for framtida. Omstilling har vi alltid drevet med. Da kjøleskapet kom i sin tid, ble det lagt ned en rekke hermetikkfabrikker langs kysten. Det var rett. Det har skjedd en stor omstilling på de fabrikkene der man begynte med nye typer produkter. Jeg tror at situasjonen vi har nå, kan føre til at alle de dyktige menneskene som får ledig kapasitet og tid, kan begynne å omstille seg og tenke: Hva skal vi produsere framover? Hva skal vi levere av varer og tjenester framover? I en situasjon der vi alle sammen er opptatt av klima og miljø – i hvert fall nesten alle – er det klart at det er viktig å fokusere på hvordan vi skal få et mer klimavennlig samfunn, og hvordan vi som næringsliv kan bidra til det, f.eks. ved å få fortgang på bioenergi, ved å tenke ut nye måter å transportere på, osv. Det syns jeg er spennende perspektiv når man er i en sånn bølgedal. Det er også viktig at man bruker tida til å utdanne seg. Den viktigste ressursen vi har i Norge, er ikke oljefondet, men det er de folkene som bor her. Derfor blir det også, når man får litt mindre aktivitet, kanskje tid for at noen kan komme seg på skolebenken – både i høyskoler, universitet og videregående skoler. Kanskje kan også Nav-systemet bidra til at den ledige arbeidskraften kommer seg i aktivitet. Så krisen, som vi kanskje møter snart, kan også brukes til noe positivt.