Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2010-06-15:
Forhandlinger om Reindriftsavtalen 2010/2011 ble innledet den 16. desember 2009. Partene kom i avsluttende forhandlingsmøte den 18. februar 2010 til enighet om ny avtale, som gjelder for perioden 1. juli 2010–30. juni 2011. Rammen for Reindriftsavtalen 2010/2011 er på 101 mill. kr. Dette er tilsvarende bevilgning som for inneværende avtale etter vedtatt budsjett for 2010. Sentrale utfordringer og oppgaver: Å sikre, utvikle og styrke reindriftsnæringen innebærer krevende utfordringer for både næringen og myndighetene. I dette arbeidet er felles virkelighetsforståelse og samhandling mellom de ulike aktørene en avgjørende forutsetning. Det er fortsatt en utfordring i forholdet mellom beitetrykk og ressursgrunnlag i deler av Finnmark. I tillegg har man i løpet av de siste årene registrert økte konflikter mellom reindriften og øvrige interesser i dette fylket. Det er dissens mellom opposisjonen og regjeringspartiene bl.a. der opposisjonen ber regjeringen legge fram en egen stortingsmelding om reindrift i løpet av 2010, som blir avvist. Det er også en dissens som går på om reinkjøttet skal beskyttes av tollvern. Regjeringen viser til Soria Moria-erklæringen om å sikre norske produsenter et sterkt importvern. Jeg regner med at de respektive partier går inn på hva de mener, så fra nå av vil jeg ta en gjennomgang av Fremskrittspartiets syn. Siste reindriftsår har reineierne klart å dokumentere rovviltskade på ca. 1 300 rein, men fått erstatning for om lag 20 000, og dette er en økning på ca. 50 pst. fra i fjor. Av dette er omtrent halvparten dokumenterte gaupeskader. Anslagsvis 80 000 dyr har gått tapt av ulike årsaker det siste reindriftsåret. Av disse har reineierne søkt om erstatning for ca. 65 000 dyr. Det vil si at det forsvinner 219 rein hver dag, og at gaupa tar rundt 100 rein hver dag. Om ikke dette skal være nok, så må også norske skattebetalere betale rovdyrerstatning i hundretusenkronersklassen til svenske reineiere. Jeg spurte mine kollegaer i Nordisk Råd om de var villige til å betale erstatning til norske samer på svensk jord. Svaret var da at de ikke var naive, og at de ikke hadde tilgang til de norske oljemilliardene. Hvor skal dette ende? Går man inn i tallene for krav om erstatning, ser vi at bare tre reineiere i Finnmark fikk erstattet dyrene de mener er drept av fredet rovvilt. Likevel klaget bare 50 av de 392 andre på vedtaket. Mange som har fått avslag på sin søknad om erstatning, har oppgitt å ha flere kalver enn simler. De har fått følgende begrunnelse fra fylkesmannen for avslagene: Kalvetilgangen i driftsenheten er et viktig utgangspunkt for fylkesmannens utmåling av erstatning for sannsynliggjort tap av kalv, jf. § 8 i erstatningsforskriften. Fylkesmannen finner det vanskelig å forstå hvordan antall fødte kalver kan være høyere enn antall simler i flokken. Jeg kan ta et par tilfeldige eksempler: En reineier har søkt om erstatning for 682 dyr, og fått erstattet 35. En annen har søkt om erstatning for 646 dyr, og har fått erstattet 18. Ingen av disse har klaget på vedtaket. Spørsmålet vi kan stille statsråden, er: Hvor sannsynlig er det da at dette representerer tap reineierne selv mener er reelle? Hvilken annen næring ville kunne gjort dette uten å bli gransket? Jeg er skuffet og ikke minst overrasket over at de andre partiene avviser dette, all den tid også reindriftsnæringen selv ønsker en gransking velkommen. I tillegg har også fylkesmannen ønsket et nytt reglement rundt erstatningsordningen. Når det meldes inn tapstall som utgjør en tredjedel av reinsdyrbestanden i Norge, og krav om mer enn 39 mill. kr i erstatning, mener jeg det er grunnlag for å se om dette stemmer. Samtidig ser vi også at tapstall som blir avvist av fylkesmannen, ikke blir påklaget. Det synes jeg virker noe spesielt. Vi må få på plass effektive og rettferdige kontrollordninger. Et slikt forslag bør være å øremerke reinsdyr elektronisk på samme måte som sauer. Hvert reinsdyr må ha et eget nummer. Bare på den måten kan vi kontrollere antallet og følge dem i næringskjeden. Vi er nødt til å starte en storstilt nedslakting av tamrein, spesielt på vestvidda, slik at antall tamrein kan komme ned på et slikt antall at vi kan ha en bærekraftig næring. Istedenfor å stå for en bærekraftig utvikling av reindriftsnæringen i Finnmark velger Stortinget og dagens regjering ikke å gjøre noe. Regjeringen burde prioritere å ivareta beiteressursgrunnlaget, men isteden velger dagens regjering en politikk som ikke ivaretar bærekraftighet. Tvert imot velger man å holde seg til samiske rettigheter og krav, og ignorerer prinsippet om bærekraftighet. Dette er en bjørnetjeneste overfor reindriftsnæringen generelt, men også ødeleggende for all annen næringsetablering. Situasjonen i Finnmark er slik at en næring som årlig mottar over 100 mill. kr i statlige subsidier og er blitt gitt eksklusive rettigheter, samtidig fungerer ekskluderende på all annen utvikling og etablering av næringsliv som har livets rett. Når skal regjeringen begynne å ta ansvar for sin mislykkede politikk? Så vil jeg fremme Fremskrittspartiets forslag både der vi er alene, og dem vi står sammen med andre om.