Inger Lise Husøy (Arbeiderpartiet), 2001-05-08:
Hva visste dere? Hva gjorde dere? Hvorfor gjorde dere ikke mer? Dette var tre tankevekkende spørsmål som utviklingsministeren stilte i sin redegjørelse. Jeg kunne lagt til et fjerde: Hva har vi lært av feilene som ble begått? Og et femte: Hvem var det som ledet oss på gale veier, når utviklingsministeren mener at vi må ta selvkritikk? Vi bør bruke god tid på å finne de riktige svarene på f.eks. hvorfor Verdensbanken og Pengefondet så lenge har fått ture fram som de har gjort i land etter land. Vi må nå få en skikkelig gjennomgang av de såkalte strukturtilpasningsprogrammene, hvilke konsekvenser de har hatt, og ta lærdom av det. Vi har altfor lenge gitt med den ene handa og tatt med den andre og lyttet for lite til dem det gjelder. Vi må også få en gjennomgang av WTO og det internasjonale handelssystemet, sett i lys av utvikling, miljø og sosiale forhold. Det er først og fremst disse institusjonene som langt på vei må bære ansvaret for at ting har gått skeis. Jeg – og mange med meg – er svært utålmodig etter å få fortgang i arbeidet med å demokratisere og forbedre disse institusjonene. Men politikere har selvfølgelig også en del av ansvaret, fordi de mål og strategier som institusjonene har hatt, har vært velsignet av politikere. Jeg tror folk flest er villige til å avgi suverenitet og til å samarbeide mer over landegrensene dersom det ivaretas av demokratiske forsamlinger og ikke av en elite av multinasjonale selskaper. Men det er jo nettopp disse som er nesten enerådende på den globale arena i dag, og de har svært stor makt og innflytelse over de internasjonale økonomiske institusjonene. Vurderingene har etter min mening blitt for ensidige på kapitalens premisser. Parlamentarikere har ikke klart å matche dette. Det er det som skremmer og som heldigvis har fått folk til å reise seg i protest, noe vi har sett i Seattle og i Praha. Det er ikke et alternativ til globalisering, men det er et alternativ til dagens form for globalisering. Jeg er imot den retningen og utviklingen vi i dag ser når det gjelder den økonomiske globaliseringen. Derfor er det behov for mer og bedre politisk styring for å snu utviklingen, og det er behov for overnasjonal styring. Det er behov for å gjenvinne politisk styringsvilje og handlingsrom, og vi må forhindre at valutaspekulantene og de multinasjonale selskapene fratar nasjonalstatene selvråderetten. Den fullstendige friheten, med kapitalen, de multinasjonale selskapene, skatteparadisene og eksplosjonen i spekulative transaksjoner, tvinger nasjonalstatene til å kappes vilt om å lokke til seg investorer. 90 pst. av de globale kapitalbevegelsene er spekulasjonsmotivert. Mer enn 1 800 milliarder dollar flyttes daglig rundt på valutamarkedene i jakten på rask profitt, uten tilknytning til produksjonsliv og handel med varer og tjenester. På denne måten er landene i ferd med å komme inn i en endeløs konkurranse om investeringer fra den internasjonale finanskapitalen, noe som undergraver de enkelte lands handlefrihet til å føre en selvstendig økonomisk politikk og opprettholde velferdsordninger og faglige rettigheter. Dette er ikke utvikling, men sementerer underutvikling for de fattigste landene. Vi kan ikke la turbokapitalismen og finansakrobatene ture fram og true lands og regioners situasjon økonomisk og sosialt. Poenget mitt er – litt mer kortfattet – at det hjelper lite med bistand når turbokapitalistene er ute på tur og raider bedrifter og land. Den globale protestbevegelsen Attac, som arbeider for demokratisk kontroll og regulering av finansmarkedene, ønsker å kreve tilbake makten over verdens framtid. Attac tror at en annen verden er mulig, og det er det mange av oss som mener. Den globale bevegelsen – Attac-bevegelsen – som er i ferd med å reise seg mot den urettferdigheten spekulasjonsøkonomien skaper, kan om den fortsatt utvikler seg slik intensjonene er, som en folkelig protestbevegelse, bli en viktig samarbeidspartner for parlamentarikere over hele verden som ønsker å snu utviklingen i solidarisk retning. Pr. i dag har f.eks. over 600 parlamentarikere underskrevet et opprop om Tobin-skatt – et opprop jeg synes er kjempeviktig. Det er spennende å jobbe sammen med en protestbevegelse når vi kan være enige om målene. Og så – bare så det er sagt: Attac er en ikke-voldelig bevegelse, og jeg ser fram til at den blir etablert i Norge om ikke så altfor lenge.