Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-12:
Kanskje den største utfordringen vi har i helsevesenet og omsorgen framover, er å skaffe nok folk. Og det har vi visst lenge. I flere år har det vært dokumentert at det trengs flere titalls tusen nye arbeidstakere for å få reformen og nødvendig omsorg på plass. På tross av det har det ikke vært lagt inn nok ressurser i kommuneøkonomien slik at kommunesektoren har kunnet gjennomføre lønnsoppgjør som har gjort det mulig å rekruttere og beholde folk, eller å ha arbeidsforhold som har kunnet forhindre at folk har blitt sjuke på jobb og faktisk har blitt pasienter. Svært mange har ikke holdt ut til pensjonsalderen, men har måttet gå over i annet yrke eller har blitt uføretrygdet. Sånn sett produserer nå helse- og omsorgstjenesten sine egne pasienter. Det er lite hensiktsmessig, og det er ikke verdig. Jeg tror kallets tid er over, som Alvheim sa, og det har det vært lenge. Jeg tror vi bare må stikke fingeren i jorda og se at her må det skikkelige lønns- og arbeidsvilkår til. SV fremmet i forbindelse med kommunebudsjettet for i år et forslag om at Regjeringen og Kommunenes Sentralforbund skulle utarbeide en rekrutteringsmelding sammen. KS og Regjeringen har jo en konsultasjonsordning, som er ny, og vi mente at det hadde vært en god arena for å gå inn i disse problemstillingene og se hva som trengtes i kommunesektoren når det gjaldt pleie og omsorg. Hittil har også sykehusene ligget inne der. Vi mente at det vellykkede resultatet av rekrutteringsmeldingen for lærerne, hvor man fikk et lønnsløft og fikk på plass ordninger, gjorde at det kom optimisme inn i systemet. Dessverre var det ikke noen som ønsket å støtte forslaget fra SV den gangen. Men at Regjeringen bruker konsultasjonsordningen med KS, tror jeg må til for å få fram realistiske planer både for bemanning og for ulike ordninger for å rekruttere og beholde helsepersonell. Her vil jeg bare minne om at i forbindelse med reformene nå i kommunesektoren, både når det gjelder oppgavefordelingen og i kommuneøkonomien, varsles det om svært mange kutt i ulike ordninger som går på f.eks. bemanning og krav til kompetanse i stillinger. SV har vært skeptisk til dette. Vi synes ikke at Regjeringen på noen måte har dokumentert hvilke effekter man får ved å fjerne disse forskriftene og reglene, og at vi ikke da risikerer at det blir enda dårligere bemanning og enda dårligere kompetanse hos dem som skal gjøre jobbene. Vi frykter det, fordi vi ikke på noen måte kan se at det er for godt bemannet, eller at det er for mange ansatte med for høy kompetanse. Så til spørsmålet om å likestille turnus og skift. SV har reist det temaet som privat forslag i denne perioden. Og jeg synes denne debatten om hvem som har sittet lenge og utredet hva, er ganske uinteressant. Enten er det riktig, eller så er det uriktig. Det som forundrer meg mest, er kanskje Arbeiderpartiets holdning til dette. For hvis man ser litt tilbake på historien om hvordan arbeiderbevegelsen har jobbet både gjennom partier og gjennom fagbevegelsen, har det veldig ofte vært sånn at man har forhandlet fram løsninger som har vært riktige, i avtaler, og så har man etterpå politisk gjort dette til lov, fordi man har sett at det har vært riktig og nødvendig å gjøre dette for alle. Jeg er ikke sikker på at å likestille turnus og skift er det aller viktigste tiltaket – jeg er ikke helt sikker på det – men jeg tror vi skal se på det, for dette dreier seg om et viktig signal om likestilling mellom tunge yrker som krever svært mye. Jeg tror også det kan være slik at noen frykter at dette skal være en forkorting av arbeidstiden som vil føre til at det blir enda flere som jobber. Jeg tror faktisk det kan virke motsatt. Jeg tror at mange av dem som går i disse jobbene, er opptatt av at de føler seg forskjellsbehandlet på en negativ måte i forhold til dem som jobber i industrien. Jeg synes man skal la være å være så frenetisk opptatt av at dette er et forhandlingsspørsmål. Man kan gå tilbake og se på alt man har gjort til lov over tid, som i utgangspunktet var en forhandlet avtale. Hvis man ikke hadde fulgt opp det, hadde det vært stusslig med lovgivningen her i landet på mange av de sosiale områdene.