trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2007-06-19:
Venstre vil legge til grunn at forurenser skal betale. Og vi legger til grunn at det blir norsk politikk etter 2012. Jeg hørte bl.a. på Heidi Sørensens innlegg, som jeg oppfattet som en klar beskrivelse av den samme posisjonen. Og jeg legger til grunn at hun er på linje med Regjeringen i dette spørsmålet. Vi har ikke sagt at vi ønsker det strengest mulige systemet. Da hadde vi ikke gått for det opplegget som nå legges fram. Men vi ønsker et system som er så strengt at det drar i retning av reduksjon av klimautslippene. Det som skal bli spennende å se, er hvilken posisjon Fremskrittspartiet har i 2012, når vi skal ha et nytt system, for hvis Fremskrittspartiet flytter seg like mye som de har gjort dette siste året – fra ikke å anerkjenne problemene i det hele tatt og ikke se behov for tiltak til nå å være med på et slags opplegg iallfall – tror jeg at det kan være muligheter for at en er med på en del i 2012 som en i dag argumenterer kraftig imot.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2007-06-19:
Statsråden sa at i forhandlingene med EU vil Norges utgangspunkt være at forurenser skal betale etter 2012. Jeg vil gi statsråden anledning til å slå fast at Norges politikk vil være at forurenser skal betale etter 2012. Tidligere i vår var det diskusjon om når klimahandlingsplanen kom til Stortinget. På bakgrunn av den usikkerhet som var, stilte jeg miljøvernministeren et spørsmål i spørretimen, hvor hun definitivt og uten forbehold gjorde det klart at klimahandlingsplanen skulle legges fram for Stortinget i mai. Det ble ikke gjort. Det vi nå vet, er at vi ikke får klimahandlingsplanen mens Stortinget er samlet. Vi får ikke anledning til å se ting i sammenheng og lage et helhetlig opplegg som grunnlag for et klimaforlik. Vil statsråden beklage at hun villedet Stortinget i sitt svar i spørretimen, og beklage at denne handlingsplanen ikke kom i mai, slik som hun lovte?
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2007-06-19:
Statsråden uttalte i innlegget at klimapolitikk er den viktigste sak for Regjeringen i øyeblikket, og det støtter Kristelig Folkeparti. Det er en uhyre viktig sak. Men det er en sak som tar utrolig lang tid å behandle i Regjeringen. Det kan ha med kompleksitet å gjøre, men det har sannsynligvis også betydelig å gjøre med at man er uenige om standpunktene. Vi ser det også i arbeidet med klimahandlingsplanen, som lar vente på seg betydelig utover det vi kunne ha forventet. Når det gjelder kvoteloven som vi behandler i dag, ønsker altså Regjeringen unntak fra begrensninger av bruken av de prosjektbaserte Kyoto-mekanismene. SVs miljøpolitiske talskvinne, Heidi Sørensen, uttalte til Dagbladet for kort tid siden at man ikke burde søke unntak. Jeg går ut fra at det var SVs primærhensyn. I et spørsmål nå foretok hun en faneflukt. Hva er ministerens begrunnelse for at man har endt opp der man har endt?
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2007-06-19:
Et av de viktigste motivene for å innføre denne klimakvotelovgivningen er å endre atferd hos bedriftene. Det er også grunnlaget for de forslag som Regjeringen har lagt fram, og som nå har tilslutning fra regjeringspartiene. Det er også, som nevnt i innlegget mitt, viktig å understreke at man alltid vil bli stilt overfor viktige avveininger ved utarbeidelse av et system som har til formål å skape en slik atferdsendring og fordele knappe ressurser. Det er ikke ønskelig å imøtekomme alle ønsker og hensyn i en slik prosess. Slike avveininger vil alltid gi seg uheldige utslag. Jeg har lyst til å understreke at vi gjerne skulle funnet en løsning på og vært foruten en del av de utslagene dette har fått for ny industri, men fordi det har vært viktig å beholde basisperioden for tildeling av vederlagsfrie kvoter, har det vist seg ikke å være mulig å finne fram til enighet her.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2007-06-19:
Det er hevet over enhver tvil at skogskjøtsel er særdeles viktig i forbindelse med klimaproblematikken. Skogskjøtsel vil kunne ha store muligheter til å binde klimautslippene. Derfor er det viktig å ta hensyn til det i forbindelse med den klimapolitikken som vi nå vedtar. Det er viktig å ta med seg de momentene som gjelder skog, for hvis man fullt ut tar hensyn til det, overoppfyller man alle klimaforpliktelsene Norge har. Vi synes det er riktig å ha en begrensning her, og målet om 1,5 millioner tonn synes å være et riktig nivå.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2007-06-19:
Som jeg nevnte i mitt forrige svar, er det særdeles viktig å ta med seg at skogskjøtsel er et viktig element i forbindelse med å ivareta klimaforpliktelsene. At man tar med det som en del av Kyoto-avtalen, synes vi er i Senterpartiet er riktig. Det er i tråd med Senterpartiets vedtak på landsmøtet, og vi står ved det. Begrunnelsen for at man i denne sammenhengen ikke ønsker å gå lenger, er at hvis alle land skulle bruke skogen fullt ut i forbindelse med klimaforpliktelsene, ville man ikke hatt fokus på tiltak som har virkning innenlands. Vi synes det er viktig også å ta med seg tiltak utover skogpolitikken som kan gi virkning innenlands.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2007-06-19:
Jeg ble spurt om skog i replikkordskiftet. Mine svar var nok noe uklare da. Av den grunn vil jeg gjerne presisere følgende: Senterpartiet har på sitt landsmøte vedtatt at skog skal inn som en del av det framtidige klimaregimet. Når det gjelder 30 pst. reduksjon i 2020, forutsetter vi at skog kommer i tillegg til og ikke istedenfor de konkrete tiltak vi beskriver i våre programformuleringer. Generelt mener Senterpartiet at skogen skal med, men den må altså ikke komme istedenfor andre nødvendige tiltak og omstillingsprosesser. Vi ønsker tøffe tiltak på mange områder, der de viktigste er store punktutslipp offshore og på land, utfasing av oljefyring og omstilling innenfor samferdselssektoren. Når de prosessene er i gang, ønsker vi å inkludere skog i større grad. Det er viktig og riktig at skog kommer inn senere. Det vil være bra for Norge, på det vis at det oppmuntrer til fornuftig skogskjøtsel. Det vil være bra for verden, fordi det er et system som oppmuntrer og premierer. Skog vil være viktig for å ivareta skogområdene globalt – og planting overalt. På den sørlige halvkule hugges det i dag mer enn tilveksten, altså motsatt av i Norge. Det er også viktig for skognæringen med en ny klimaavtale, for bruk av fornybar energi vil bli mer attraktivt og lønnsomt. Da skal vi være klar over at økt uttak av biomasse i Norge vil påvirke nettopp opptak av CO2, slik at vi definitivt er tjent med et system som tar hensyn til svingninger over tid. Når det gjelder Kyoto-avtalen og skog, var det Siri Bjerke i Stoltenberg I-regjeringen som først sa at Norge ikke skulle bruke skog for å oppfylle Kyoto-avtalen. Dette ble senere vedtatt i forbindelse med Bondevik II-regjeringens klimamelding i 2002. Denne regjeringen har ikke ønsket å endre på det. Vi skal altså ikke bruke skog for å oppfylle Kyoto-avtalen fram til 2012, for det ville bety reduserte ambisjoner på øvrige områder i Norge. Senterpartiet mener at det viktigste er at vi reduserer våre egne utslipp og går foran. Når det gjelder framtidige klimaavtaler, ønsker vi skoging. Vårt resonnement for overoppfylling henger derfor sammen og er i tråd med vedtaket på vårt landsmøte. Så nevnes det, spesielt fra Fremskrittspartiet, at vi nå er inne på en dødslinje for norsk industri. Jeg har bare lyst til å understreke at fra Senterpartiets side er det fullstendig uaktuelt å akseptere den formen for problemstilling. Det er slik at Norge i dag har et næringsliv som viser at de tar miljøet på alvor, på grunn av at norske myndigheter har satt krav til hvordan industrien skal utvikle seg. Det er ikke Fremskrittspartiets fortjeneste at miljøstandarden i næringslivet er så høy som den er i dag. Fremskrittspartiet har stort sett gått imot å stille strengere krav til industrien. I denne situasjonen er vi også nødt til, for å ivareta klimaforpliktelsene, å stille krav til industrien. De avbalanserte tiltakene som nå blir vedtatt, er i tråd med det.
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2007-06-19:
Norsk industri er blant verdens mest miljøvennlige og har i de senere årene foretatt miljøtiltak som virker. Blant annet slipper norsk aluminiumsindustri ut mindre CO2 enn konkurrentene. Venstre skriver i en merknad som de er helt alene om, at det «er uheldig at Regjeringen har lagt fram et opplegg hvor det blir billigere for en del industribedrifter å forurense». Dette er ikke helt riktig. Det kan se ut som om Venstre egentlig ønsker framtidens industri ut av landet – med de globale forurensningene det fører til. Hvilken løsning har Venstre for å kombinere hensynet til både miljø og norsk industriutvikling?
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2007-06-19:
Litt til problemstillingen som representanten Jan Tore Sanner tok opp, knyttet til Fremskrittspartiets tro og tvil om menneskeskapte klimaendringer. Det skulle vært greit å vite hvor mye fakta Fremskrittspartiet trenger før det går inn hos dem at deler av klimaendringene mest sannsynlig er menneskeskapt. Det er merkelig at Fremskrittspartiet vil gå til store tiltak hvis de ikke tror på menneskeskapte klimaendringer. Er det vanlig hos Fremskrittspartiet å bruke tid og krefter på noe som de ikke tror på? For meg kan det se ut som det representantforslaget som representanten Solvik-Olsen hele tiden viser til, som er lagt fram, og som ikke blir behandlet før til høsten, bare er for å ha et halmstrå å vise til i klimapolitikken og i kommende valgkamp.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-19:
Jeg registrerer at Gunnar Kvassheim og Venstre her uten forbehold slutter seg til den kvoteproposisjonen som vi har fremlagt, uten å fremme noen endringsforslag, og den innebærer tildeling av en del kvoter vederlagsfritt. Det undrer meg litt, for Gunnar Kvassheim argumenterte for at vi ikke burde la dem som allerede har redusert utslippene sine, som f.eks. Norcem, få utslippskvoter som var høyere enn det de allerede har. Og det stusser jeg over, fordi det er stikk i strid med det andre Gunnar Kvassheim sa, nemlig at vi skulle premiere dem som foretar omstilling, og at de som foretar omstilling raskest mulig, bør komme best ut. Et system som det vi legger opp til nå, vil nettopp sørge for en likebehandling av dem som tar utslippsreduksjonene tidlig, og dem som har skjøvet det fram i tid og ventet med å ta utslippsreduksjonene til nå.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-19:
Det er fascinerende å følge debatten, men det er helt umulig å få tak i hva som er Fremskrittspartiets langsiktige kvotepolitikk. Skal vi lytte til Torbjørn Andersen, som viser sunt bondevett i denne saken og snakker om de menneskeskapte klimaendringene? Skal vi høre på silketungen til Ketil Solvik-Olsen, som nekter å svare på spørsmål – gjentatte utfordringer både fra Jan Tore Sanner, fra Heidi Sørensen og fra andre – som går på de sentrale spørsmålene i dette, som er hvordan de stiller seg i de langsiktige sakene, og hvordan de stiller seg til menneskeskapte klimaendringer? Eller skal vi høre på Fremskrittspartiets urstemme, nemlig Carl I. Hagen, som i denne saken er veldig klar på at de ikke vil være med på å ha noen målsettinger for framtiden, for det mener de er useriøst? Jeg vil stille et veldig enkelt spørsmål: Skjønner Fremskrittspartiet at målsettinger og kvotesystem henger sammen? I dag er vi her, og vi vedtar et kvotesystem. Forutsetningen for å kunne ha et kvotesystem for handel som avgjør hvor store forpliktelser det enkelte land har, er at man tidligere internasjonalt har vedtatt hvilke forpliktelser de forskjellige land påtar seg. Så er det slik at Fremskrittspartiet var imot å påta seg de forpliktelsene som vi gjorde gjennom Kyoto-avtalen, som er forutsetningen for dagens kvotesystem. Nå erkjenner de det, men – med respekt å melde – det er da gode grunner for å få Fremskrittspartiet ut i lyset for å høre hvilke forpliktelser de ser for seg at vi skal ha på lang sikt. Vi skal behandle dette senere, men alle partiene har jo sagt hvilke forpliktelser de ønsker – alle partiene, bortsett fra Fremskrittspartiet, har gitt uttrykk for hvilke forpliktelser de ønsker. Fremskrittspartiet vil ha et kvotesystem som skal gjelde, men de vet jo at det kvotesystemet vi i dag slår fast, gjelder bare fram til 2012. Nå begynner vi å snakke om hva slags kvotesystem vi skal ha fra 2012 til 2020. Men Fremskrittspartiets urstemme vil altså ikke si noe om hvilke ambisjoner man skal ha, fordi man ikke vil være med på denne type overbudspolitikk, og det virker ikke, uansett. Hvis vi skal føre en anstendig, alvorlig, seriøs og forsvarlig klimapolitikk og klimadiskusjon her i landet, forutsetter det at også Fremskrittspartiet kommer ut og sier fra om Fremskrittspartiet har tenkt å gjøre noe. Har partiet tenkt å sørge for å ha en målsetting for 2012–2020? Og hva slags type målsettinger skal vi ha som grunnlag for de diskusjonene vi skal delta i i internasjonale forhandlinger? Er man for et kvotesystem, må man være for en forpliktelse. Og skal vi ha en forpliktelse også fram mot 2020 og et kvotesystem som fungerer, må vi ha et storting der alle partier har en formening om hva slags forpliktelser vi skal ha.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-19:
Jeg er glad for at vi nå er i sluttfasen med å utforme en helhetlig klimapolitikk, og er glad for den innstillingen som i dag foreligger.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-19:
Det store alvoret rundt klimautfordringene har sunket inn over alle land over hele verden. EU er også opptatt av å utforme et framtidig kvotesystem som tar klimaproblemene på alvor. Vi har sagt helt tydelig, og jeg har gjentatt det i denne sal, at vårt utgangspunkt også i samtaler med EU er at det ikke skal være såkalte gratiskvoter etter 2012. Flere og flere miljøer, også innenfor EU-systemet, er opptatt av den samme tankegang. Og så får vi være en pådriver overfor EU for å sørge for at Regjeringens utgangspunkt blir virkelighet i EU også etter 2012.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-19:
Jeg vil holde fast på det jeg også sa fra talerstolen, at Norge har den beste kvotepolitikken innenfor klimautfordringene, fordi vi har den strengeste kvotelovgivningen. Vi må være klar over at den lovendringen som vi i dag legger fram, nettopp handler om å ta klimaproblemene på alvor. Så er vi i en situasjon hvor den norske klimapolitikken skal resultere i at vi får en framtid med et lavutslippssamfunn. Vi må bruke ulike virkemidler for å oppnå det. De omstillingene som bedrifter må gjøre på bakgrunn av den lovendringen som vi i dag gjør, vil resultere i et lavutslippssamfunn. Vi mener at vi på en god måte har klart balansen mellom å ta hensyn til miljøet og å ta hensyn til arbeidsplasser.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-19:
Det er riktig at EU har tak på bruken av de prosjektbaserte Kyoto-mekanismene. Det er ikke avklart om Norge må sette et slikt tak. Dette er et område som er til forhandling mellom EFTA/EØS og Norge, og det vil uansett gjelde for kvotesystemet. Det vil ikke gjelde for statens bruk av mekanismene. Dette er som sagt gjenstand for forhandlinger mellom EFTA/EØS og Norge.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-19:
Jeg vil slå fast at Norges politikk skal være at forurenser betaler etter 2012, som jeg også har gitt uttrykk for fra talerstolen. Mitt anliggende var at vi skal være en pådriver også mot EU-systemet for å få den samme politikken i EU som det som er Norges politikk, nemlig at forurenser skal betale. Når det gjelder klimahandlingsplanen, er det slik at Regjeringens klimapolitikk er bredt sammensatt. Vi har allerede gjort en rekke ting innenfor klimapolitikken. Jeg vil bare stikkordsmessig nevne: fornybar energi, CO2-håndtering på Mongstad, omgjøring av bilavgift osv. Så vi har jo gjort en rekke ting. Endringene av klimaloven, som vi gjør i dag, er ett viktig element, et viktig skritt. Så kan jeg beklage at jeg har sagt mai når det gjelder framlegging av klimahandlingsplanen. Den kommer nå i løpet av våren, som jeg også har sagt mange ganger. Det vil altså si i juni.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-19:
Klimautfordringen er verdens viktigste spørsmål. I EU er det også en diskusjon, både i EU-systemet og i mange miljø i de ulike EU-landene, om hva som må til for at vi skal få til en effektiv klimapolitikk, både i EU og globalt. Norges politikk, og det har jeg sagt tidligere også i dag, skal være at forurenser betaler. Norge skal være en pådriver i klimapolitikken, også opp mot EU-landene, og vi ønsker at EU-landene også skal føre en politikk som gjør at det er forurenser som betaler. Det er framtidspolitikken for at vi skal ha muligheten til å redusere de globale utslippene med hele 50–80 pst. innen 2050. Vi er nødt til å føre en offensiv politikk. Det vil også EU-landene veldig gjerne bidra med.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2007-06-19:
Ettersom statsråden både i saksbehandlingen og i replikkordskiftet har hatt betydelige utfordringer med å svare på komiteens spørsmål, skal jeg gjøre dette veldig lett: Er det aktuelt for Regjeringen å innføre 100 pst. kvotekjøp for norsk industri etter 2012 dersom EU ikke gjør det? Jeg kan gjenta spørsmålet for sikkerhets skyld: Er det aktuelt for Regjeringen å innføre 100 pst. kvotekjøp for norsk industri etter 2012 dersom EU ikke gjør det?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2007-06-19:
Representanten Kristoffersen, sakens ordfører, åpnet sitt innlegg med å si at klimakvoteloven ikke vil medføre sementering og utflytting av norsk industri. Jeg anbefaler arbeiderpartirepresentantene i denne salen å kontakte Arbeiderpartiets ordfører i Verdal, Bjørn Iversen, og fortelle ham at dette ikke vil skje, for Iversen sier i dagens utgave av Trønder-Avisa at han nå frykter at kalkreservene, de største kalkreservene i Europa, ikke lar seg utnytte på grunn av det Regjeringen vedtar i dag, og at fabrikken til 210 mill. kr ikke lar seg iverksette, fordi Regjeringen pålegger den 40–46 mill. kr i årlige kostnader. Det foreslår jeg at Asmund Kristoffersen informerer Arbeiderpartiet i Nord-Trøndelag om. Jeg skal fortelle en suksesshistorie. I Orkanger i Sør-Trøndelag hadde man i 1974 én større livskraftig industribedrift. Det var Elkem Tamshavn med ca. 120 ansatte. Visjonære politikere bygde et industriområde som de kalte Grønøra. I dag jobber totalt 600 mennesker i moderne og tradisjonell tungindustri i Orkanger. Etter dagens vedtak i denne salen vil ikke slik ny industri kunne etableres, verken i Orkanger eller andre steder. Smelteverket i Mo i Rana er en annen sak. Det var ikke en smertefull omstilling, som forrige taler var inne på. Smelteverket i Mo i Rana ble gradvis nedlagt. Men det ble erstattet av et industrielt eventyr. Små og mellomstore bedrifter blomstret opp rundt det miljøet som smelteverket bygde ned. Dette vil heller ikke være mulig etter dagens vedtak i denne salen. Den skogbaserte industrien i Buskerud og i Trøndelagsfylkene består av veldig mye mer enn papirfabrikk. Den består av cellulosefabrikker, kraftstasjoner, kraftanlegg og papirindustri, papp- og eskefabrikker, kalkfabrikker, trelastfabrikker osv. – fra Mo i Rana i nord til Trondheim i sør og også i Buskerud. Dagens regime vil dramatisk forverre situasjonen for denne verdikjeden, som blir rammet. Men dette vil ikke medføre et nevneverdig redusert behov for disse produktene. Det blir ikke mindre behov for papir i verden selv om Regjeringen sørger for at papirindustrien i Norge blir nedlagt. Konsekvensene av dette, sammen med de andre tingene som påvirker dette – kraftsituasjonen, fravær av industrikraftregime – er nedleggelse. Hvordan kan det være bra for miljøet at man i stedet for å produsere papir og de nødvendige innsatsfaktorene i Norge, flytter denne produksjonen fra norske distriktskommuner til Finland? Det må noen forklare for meg.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2007-06-19:
Hva sa Arbeiderpartiet om norsk industri i valgkampen? Jo, man skulle innføre grønne sertifikater for å få fart på kraftproduksjonen i landet. Da har jeg lyst til å avlegge en visitt til representanten Micaelsen, som representerer Buskerud på Stortinget: Södra Cell Tofte, som er en av hjørnesteinsbedriftene i et lite lokalsamfunn på Tofte i Buskerud, ble lovt 10–15 mill. kr i årlig støtte på grunn av sin miljøvennlige kraftproduksjon. Grønne sertifikater har vi ikke sett noe til. Arbeiderpartiet lovte også, som representanten Kristiansen var inne på, et industrikraftregime så fort som overhodet mulig. Nå har statsministeren sagt at det blir ikke så fort som mulig, fordi det er umulig. Der ligger den saken. Så sa Arbeiderpartiet at man skulle satse på å opprettholde den mest miljøvennlige industrien i verden, nettopp av miljøhensyn. Det snakkes veldig mye om nyskaping. Man skal legge til rette for nyskaping, innovasjon, i norsk industri, slik at den skal bli mer miljøvennlig. Men hva er det som er grunnlaget for mesteparten av de revolusjonerende nyskapingene i norsk industri? Jo, det er nye bedrifter, som oppstår på bakgrunn av ny teknologi. Jeg viser her til produksjon av solcellepaneler. Regjeringen sier at den industrielle prosessen stansing av solcellepaneler skal være fritatt for klimakvoter, mens produksjonen av silika, silisium og silisiumkarbid, som er innsatsmidler for å lage disse solcellepanelene, altså skal betale klimakvoter. Dette er ny industri som ikke vil kunne øke sin kapasitet i Norge på grunn av det Regjeringen legger fram. Det mest skremmende av det vi har hørt i dag, er at statsråd Bjørnøy sier at etter 2012 skal all industri i Norge pålegges å kjøpe alle kvotene, uansett hva EU måtte gjøre. Da kan representanten Lars Peder Brekk kalle det hva han vil, han kan mene hva han vil, og han kan synes hva han vil om det, men det vil medføre nedleggelse av norsk industri, uansett.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2007-06-19:
Jeg skal prøve. Først til service: Når Regjeringen har brukt 20 måneder på å behandle denne saken, og landets øverste politiske myndighet – som fortsatt er Stortinget – skal behandle den på 20 dager, skulle det bare mangle at vi ikke skulle få all den service som er tilgjengelig. Hva handler debatten i dag om? Den handler om klimakvoteloven – innstillingen fra energi- og miljøkomiteen om klimakvoteloven – og hvordan vi skal innfri de folkerettslige forpliktelsene Kyoto-avtalen pålegger oss. Dét handler debatten om i dag – herunder også hvilke vilkår som skal gjelde for norsk industri. Skal norsk industri ha dårligere vilkår enn industrien i Europa? Fremskrittspartiets tilnærming: Vi kommer altså ikke til å stemme imot loven i dag. Vi har fremmet en rekke forslag som er åpenbart mye bedre enn det Regjeringens utgangspunkt er, men med all respekt for norsk industri kommer vi til å stemme for loven i dag. CO2-regnskapet i Fremskrittspartiets tilnærming er akkurat den samme som hos Regjeringen. Forskjellen er at bedriftene får flere kvoter, mens finansminister Halvorsen får færre kvoter. At Arbeiderpartiet og Høyre – såkalte industripartier – ikke vil diskutere disse realitetene, har jeg all forståelse for.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2007-06-19:
Jeg er stolt av regjeringen vår. I dag får vi den beste klimaloven i verden. Jeg føler det litt som da Johann Olav Koss gikk 10 000 meter i Vikingskipet, for i dag starter vi arbeidet med å vise at vi kan når viljen er der. I dag sier Høyre at de ikke har stilt krav til rensing av gasskraft, men at de følger Regjeringens framdrift. I dag får Regjeringen støtte for sitt arbeid med at det i framtidige internasjonale avtaler ikke skal være gratiskvoter. I dag kritiserer Fremskrittspartiet igjen sin egen politikk, men det er kanskje ikke noe nytt. I dag viser opposisjonen i Stortinget at den er villig til å strekke seg nokså langt når den har en regjering som viser vilje, mot og handlekraft. Høyre frykter investeringsstopp i industrien. Vel, industrien vil ha langsiktige rammevilkår. Og den blomstret jo ikke akkurat da Høyre nektet industrien kraft og drev med sin næringsnøytrale politikk. Men det er også viktig å få med seg at gjennom den frivillige avtalen som vi fikk presset igjennom her i Stortinget, har industrien redusert sine utslipp med 27 pst. Så har vi økt utslippene i petroleumssektoren med 78 pst. Dette er en komplisert sak, for det er ikke bare negativt. Det fører faktisk til at England og Tyskland kan nå sine målsettinger om å legge ned mer forurensende industri og bruke gassen som de får fra Norge. En må altså greie å ha mer enn én tanke i hodet samtidig. Fremskrittspartiets klimapolitikk er sånn at de var imot at klimautslippene skulle komme inn i forurensningsloven. De var imot CO2-avgiften. De er imot den loven som vi vedtar i dag. De har ikke vært noen pådriver for rensing verken av Kårstø eller andre gasskraftverk. De var imot Gassnova og omlegging av bilavgiftene. De har ingen ting å skryte av. Til slutt: Omstilling trenger ikke å være bare smertefullt. Når teknologi og budsjett tillater nattog fra Kristiansand, vil omstillingen være herlig. Men jeg har forstått at da skal en være både teknologi- og budsjettoptimist.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2007-06-19:
På søndag så jeg Harry Potter på tv, og der var det noe de kalte gomper, umagiske folk. For meg minner mye av retorikken til Fremskrittspartiet om det å være litt umagisk. Når en snakker om grønne sertifikater og hvorfor ikke det har kommet, har jeg lyst til å minne Fremskrittspartiet om at denne regjeringen har innført et fond på 20 milliarder kr for å få på banen ny fornybar energi som ikke fører til at strømprisen går opp for private forbrukere. Da går jeg ut ifra at Fremskrittspartiet har problemer med å forklare hvorfor de mener det de mener. Vi var sammen om å presse den forrige regjeringen til å inngå en avtale med industrien som har ført til en reduksjon i CO2-utslippene på 27 pst. i perioden. Da er det jo slik at det er industri som er oppe og går i dag, og som vi vet kan fortsette sin reduksjon. Men det er jo slik, som representanten Carl I. Hagen sier, at Fremskrittspartiet mener at alt var mye bedre før. Jeg tror faktisk det var det for Fremskrittspartiets medlemmer. Men jeg skjønner ikke helt hvorfor de da stiftet partiet – hvis det har blitt mye verre i ettertid. Jeg har også lyst å si litt om muligheten til å lære. For i 1989, som representanten Carl I. Hagen refererte til, sa talspersonen fra Fremskrittspartiet, Øystein Hedstrøm, at med Fremskrittspartiets landbrukspolitikk ville en få en reduksjon av drivhuseffekten, for de ville legge ned tomatdyrking og agurkdyrking i drivhusene, og da ville en unngå lekkasjene som kommer derfra. Så det har kommet en viss lærdom inn i Fremskrittspartiet også. De var altså imot Kyoto-mekanismene og hele Kyoto-avtalen, men de har endret seg til å gå for det. Helt på slutten må jeg kommentere det som representanten Kristiansen fra Høyre var oppe og sa. Jeg skjønner jo godt at Høyre er litt sure. Det er vel første gang i historien at en regjering har hatt et tog av bedrifter og fagforeninger som har demonstrert for noe den ville gjøre. I hvert fall har aldri Høyre opplevd noe tog som har demonstrert for noe partiet har ønsket. Det er selvfølgelig noe som Kristiansen bør ta inn over seg. Arbeiderpartiet har etter krigen ført en politikk som har ført til at vi har fått det velferdssamfunnet og den velferdsstaten vi har. Det vil vi selvfølgelig fortsette med, og vi kommer til å hevde at vi faktisk er ansvarlige for det.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2007-06-19:
En enstemmig benk av regjeringspartiene i Vest-Agder har utnevnt meg til ordfører for saken, så da går jeg ut fra at jeg kan ta ordet så mange ganger jeg vil i denne debatten. Jeg registrerer også at representanten Hagen ikke liker konkurranse om hvem som er best i klassen. Det må jeg si er nye takter og toner fra Fremskrittspartiet. Men en bør jo spørre seg om Fremskrittspartiet er imot konkurranse bare når det gjelder miljøpolitikken. Norge har vært og er et godt land i miljøpolitikken. Det har vi vært fordi vi har tatt klimautslipp inn i forurensningsloven, vi har fått CO2-avgift, vi har verdens mest ambisiøse kvotesystem, vi har Mongstad-prosjektet, vi har rensing av Kårstø, vi har et energifond på 20 milliarder kr, vi har en avtale med norsk industri, vi opprettet Enova, vi opprettet Gassnova, vi har en omlegging av bilavgiften, vi har dobling av tilskudd til jernbanen, og, ikke minst, vi har bygd ut vannkraften og ny fornybar energi. Med det vil jeg si at vi har grunn til å være stolte. Jeg ønsker alle god sommer!
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2007-06-19:
Det er liten tvil om at dagen i dag er en svart dag for norsk prosessindustri. Konsekvensene av det vedtaket flertallet i denne salen i dag fatter, vil på mange måter være en effektiv måte å ta livet av norsk prosessindustri på. Det at norsk industri skal ha et helt annet avgiftsregime enn andre land, vil få dramatiske konsekvenser for industrien og bl.a. Distrikts-Norge. La meg ta ett konkret eksempel, som også flere representanter har vært inne på, nemlig NorFraKalks etablering i Verdal. Selskapet har planer om å flytte sin virksomhet fra et gammelt, utrangert anlegg til et nytt anlegg med ny teknologi. Det vil være bedre for miljøet og gi mindre forurensning, men på grunn av de særnorske reglene vil denne bedriften få en regning på 45 mill. kr – sannsynligvis såpass mye at bedriften ikke vil ha råd til å realisere det anlegget. Det betyr at man fortsatt må kjøre med et gammelt anlegg, at man fortsatt må skipe ut stein og frakte den sørover i Europa, hvor den vil bli videreforedlet ved dårligere anlegg enn det som ligger i Verdal, noe som selvfølgelig vil gi langt større forurensning enn om vi hadde hatt det samme regimet som i Europa ellers når det gjelder avgifter. I dagens Trønder-Avisa uttaler daglig leder i NorFraKalk følgende: «Regjeringen og Stortinget svikter norsk industri når de nå går inn for den nye klimakvoteloven. Jeg tror jeg vil si det så sterkt som at vår fabrikk blir den siste etableringen innen norsk landfast prosessindustri, hvis klimakvoteloven som energi og miljøkomiteen går inn for blir den gjeldende.» Det er liten tvil om at de særnorske reglene vil medføre dårligere vilkår for norsk industri. Faren for tap av nye og lønnsomme arbeidsplasser, større utflagging av norske industriarbeidsplasser, at gamle fabrikker ikke blir erstattet med nye og mer miljøvennlige fabrikker, og en ringvirkning i form av at etablerte arbeidsplasser forsvinner, vil være økende. Jeg registrerer at representanten Klungland er stolt av disse konsekvensene. Hvordan kan Arbeiderpartiet være stolt av å gå inn for en ny klimakvotelovgivning som til de grader vil gå ut over vanlige arbeidsfolk i norsk industri? Og hvordan kan et parti som Senterpartiet, som påberoper seg å være distriktenes parti, gå inn for en lovgivning som så til de grader vil rasere industriarbeidsplassene i distriktene og føre til dårligere lønnsomhet rundt omkring i Distrikts-Norge? Alt dette kan unngås om man går inn for Fremskrittspartiets forslag om å ha den samme lovgivningen som i Europa ellers. Avslutningsvis: Jeg registrerer at dette er startskuddet fra den sittende regjeringen til en systematisk nedleggelse av arbeidsplassene rundt omkring i Distrikts-Norge.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2007-06-19:
I 1989 vedtok stortingsflertallet etter – omtrent – en auksjon mellom de øvrige politiske partier noen meget, meget konkrete og ambisiøse mål for reduksjon av norske CO2-utslipp i 2010 og 2020. Alle de øvrige partier som stod bak disse vedtakene om ambisiøse målsettinger, har siden den gang hatt et meget betydelig flertall i Stortinget. Hvorfor i all verden har ikke da Høyre, Arbeiderpartiet, SV, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet gjennomført de tiltak som måtte være nødvendige for å gjennomføre den målsettingen som de omtrent overbød hverandre på i 1989, frem til 2010? Det er et spørsmål det kunne vært artig å få besvart. Det må jo være utslag av dårlig samvittighet hos disse partier når de nå kritiserer Fremskrittspartiet, som om vi skulle ha skylden for at de andre partiene, som har hatt flertall hele tiden, ikke har gjennomført noe som helst av betydning. Da er det ikke rart at vi ikke én gang til er med på konkurransen om såkalte målsettinger langt inn i fremtiden, som senere storting skal følge opp. Jeg ville bare nevne det for å ha sagt at vi har vært vitne til dette skuespillet før. Vi vet – og vi har sett – at det er skuespill når det gjelder målsettinger. Så til behandlingen av klimakvoteloven. Dette er et eksempel på hvorledes lover ikke bør lages. Etter at regjeringspartiene i over et år har diskutert, sender man ut på høring, bl.a. til norsk industri og til norsk fagbevegelse, noe som i realiteten får vel en ukes høringsfrist. Så kommer man i hurten og sturten til Stortinget med et dårlig gjennomarbeidet lovforslag. Stortingsflertallet bestemmer i realiteten at vi allikevel er nødt til å behandle det før sommeren, og vi har akseptert det av hensyn til et behov for rammeverk for industrien. Og beviset på det slette arbeidet er jo at sakens ordfører i dag, før kl. 09, har fremmet et forslag som han altså ikke fremmet i komiteens behandlings- og avgivelsesmøte på søndag. Hva skjer da mellom Odelstingets behandling og Lagtingets behandling, når komiteen selvsagt skal ha et møte og avgi sine skriftlige synspunkter på dette forslaget i henhold til § 31 i forretningsordenen? Jeg må si at det er flaut å være vitne til en så slett lovbehandling når det gjelder forberedelser og grundig gjennomtenkning av konsekvensene av det man gjør, som regjeringspartiene her får igjennom i Odelstinget.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2007-06-19:
Først en oppfordring til presidenten om å kikke på § 20 femte ledd, hvor det står: «Viser det seg at komiteen under saksbehandlingen deler seg i to eller flere fraksjoner, kan hver av disse fraksjonene velge sin ordfører.» Ketil Solvik-Olsen er Fremskrittspartiets ordfører. Det står i § 35 sjette ledd: «De innskrenkninger som er nevnt foran, gjelder likevel ikke for: a. ordførere(…) (…) Så Ketil Solvik-Olsen kan ha så mange treminutters innlegg som han ønsker. Så til Svein Roald Hansen, som åpenbart har glemt at noen år etter 1989 ble det formelle målsettingsvedtaket fra debatten den gang formelt opphevet, fordi man ikke så seg i stand til å gjennomføre og opprettholde de vedtatte målsettingene. Så til hr. Klungland, som også husker helt feil: Jeg husker ikke helt om han var her, men Fremskrittspartiet har holdt en klar linje hele tiden. Ja, vi stemte mot Kyoto-avtalen, men samtidig sa vi at noe av det som var fornuftig i Kyoto-avtalen, var kvotemekanismene. Vi var altså imot å sette disse målene og foreta nedskjæringer. Men hvis flertallet først gjorde det, var faktisk mekanismen meget fornuftig, for den skulle medføre at de kostnader som man satte inn, uansett hvor i verden, skulle gi maksimal nedgang i utslippene. Slik var mekanismen, og den sa vi var fornuftig: Skal man påføre kostnader, må man få mest mulig nytte for kostnadene. Så vidt jeg husker, uttalte vel også daværende statsminister Gro Harlem Brundtland seg om dette på landsmøtet i Arbeiderpartiet. Hun forstod ikke seigpiningen i Norge, hvor man, som hun sa, skulle ha tiltak som var kostnadskrevende. Det er kostnadspåføringen i norsk industri som er temaet i denne loven. Det ville være dumt å påføre kostnader, når man med den samme kostnaden kunne redusere 10 til 20 ganger så mye andre steder i verden, sa statsministeren den gang. Det er den linjen Fremskrittspartiet har fulgt hele tiden. Vi har sagt at når flertallet har ratifisert Kyoto-avtalen, har vi akseptert at vi er bundet av den. Det er derfor vi har vært mye mer opptatt av å få til en debatt om tiltakene og hvorledes man skal gjennomføre forpliktelsene, enn denne auksjonen om hvem som er best i klassen, med målsettinger som vil være der mange år etter at dette stortinget og de aller fleste medlemmer ikke lenger har noe ansvar for det. Det er så lett å vedta målsettinger som andre senere hen er forpliktet til å gjennomføre. Det er for lite seriøst til at et seriøst og ansvarlig parti som Fremskrittspartiet kan være med på det.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2007-06-19:
Jeg vil gjerne opplyse til siste taler og til Heikki Holmås at vårt Dokument nr. 8:97 er betraktelig fyldigere enn den proposisjonen som nå blir behandlet, og det er relativt gjennomarbeidet. Vi er de eneste som hittil har lagt frem konkrete tiltak, i tillegg til den klimakvoteloven som nå behandles, for hvorledes vi skal ivareta våre internasjonale forpliktelser som stortingsflertallets ratifisering har medført at Norge har påtatt seg. Så sauser Heikki Holmås sammen den norske klimakvoteloven og Kyoto. Forholdet mellom landene er Kyoto-mekanismene. Det er noe annet enn den interne klimakvoteloven som nå blir behandlet. Vi har stått fast på våre holdninger hele tiden. Jeg vil vise til at svarene på de spørsmålene som er stilt til Fremskrittspartiet, finner man altså i Dokument nr. 8:97. Men jeg respekterer at representantene ikke har hatt tid til å sette seg inn i det meget grundig gjennomarbeidede materialet hittil.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2007-06-19:
I debatten i sak nr. 1 oppstod det en viss uenighet og diskusjon om fortolkningen av forretningsordenens § 20, som gir en fraksjon i en komite som deles i flere fraksjoner, rett til å velge sin ordfører. Ketil Solvik-Olsen var Fremskrittspartiets ordfører på vegne av Fremskrittspartiets fraksjon i denne saken. Jeg viser også til forretningsordenens § 35 hvor det står: «De innskrenkinger som er nevnt foran, gjelder likevel ikke for:a. ordførere og statsråden i det departement saken hører under» Ketil Solvik-Olsen fikk allikevel ikke ordet til et tre minutters innlegg i samsvar med disse paragrafenes ordlyd, mens hr. Klungland fra Arbeiderpartiet ikke fikk høre fra presidenten, da han bad ordet for tredje gang – etter å ha utnevnt seg selv til saksordfører for Vest-Agder-benkens flertall – at han fikk holde seg til 1 minutt. Jeg er selvsagt helt på det rene med at sedvane og praksis kanskje ikke helt samsvarer med ordlyden i Stortingets forretningsorden. Jeg synes det er riktig formelt sett å anmode Odelstingets president om å sørge for at Presidentskapet enten innfører praksis i samsvar med ordlyden i paragrafene eller sørger for at paragrafene endres i samsvar med sedvane. Den nåværende situasjon er ikke særlig god.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2007-06-19:
Ser man bort fra den berettigede uenighet som er på enkelte punkter i denne innstillingen, preges innstillingen – og jeg vil også si debatten, kanskje med unntak av ett parti – av stor grad av enighet og vilje til å løfte sammen for å håndtere de store miljøutfordringene. Vi er i en situasjon der vår generasjon er i ferd med å undergrave livsgrunnlaget for dem som kommer etter oss. Det fordrer at vi viser en felles vilje til å samarbeide over partigrensene for å løse de store miljøutfordringene. Alle partier som legger forvalteransvaret til grunn, stiller opp i en slik situasjon. Når jeg tar ordet, er det fordi vi opplever en veldig sterk kontrast i innleggene fra Fremskrittspartiets side. Representanten Torbjørn Andersen holdt et meget engasjert innlegg, som viste at representanten har forstått hvilke store utfordringer vi står overfor i miljødiskusjonen, mens representanten Solvik-Olsen og også Stortingets visepresident, Carl I. Hagen, ikke tar inn over seg det samme alvoret i denne diskusjonen som representanten Torbjørn Andersen gjorde. Representanten Carl I. Hagen fnyser av de målsettinger man satte i 1989. I den perioden da Høyre satt i regjering, gikk faktisk utslippene ned, og hvis man skal være opptatt av diskusjonen om hvorvidt vi skal ta kutt, må man i hvert fall erkjenne hvorfor man skal ta slike kutt. Og det er den erkjennelsen som Fremskrittspartiet ennå ikke har tatt inn over seg. Representanten Solvik-Olsen sier i et innlegg at han ikke orker å være like bekymret som de andre partiene, derfor går han ikke inn i diskusjonen om FNs klimapanel. Hvem som har vært mest bekymret i denne diskusjonen, tror jeg faktisk er et spørsmål man kan være uenig om. Jeg har to spørsmål til Solvik-Olsen. Jeg så at han tegnet seg, så da kan han kanskje prøve å svare på dem. Det første er om Fremskrittspartiet erkjenner at klimaendringene mest sannsynlig er menneskeskapt. Det andre spørsmålet er om Fremskrittspartiet legger FNs klimarapport til grunn. Jeg registrerer at Solvik-Olsen sier at man tar Kyotoprotokollen til etterretning. Men det er ikke det som er spørsmålet. Spørsmålet er om Ketil Solvik-Olsen tar inn over seg de store utfordringer vi står overfor, og at klimaendringene mest sannsynlig er menneskeskapt?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2007-06-19:
Først vil jeg takke for hyggelige ord fra Asmund Kristoffersen. Det er selvsagt elementer både i denne saken og også i de kommende miljødebattene hvor det vil være uenighet mellom Høyre og de sittende regjeringspartiene. Vi ønsker i større grad å bruke markedsøkonomiens virkemidler, mens andre har en tendens til å bruke mer planøkonomiske virkemidler. Men når det er sagt, mener jeg det er noen spørsmål i norsk politikk som likevel er så viktige at man av og til må være villig til å se litt over de partipolitiske diskusjonene, og de miljøutfordringene vi står overfor, er av en slik karakter. Når vi er i ferd med å undergrave livsgrunnlaget til våre etterkommere, påkaller det et ansvar hos alle politikere, både lokalt, sentralt og nasjonalt. Høyre har gjort det helt klart at vi ønsker å stille opp i den sammenheng. Jeg er likevel overrasket over at Ketil Solvik-Olsen tar så lett på den utfordringen jeg gav ham, på samme måte som Carl I. Hagen. De burde ha lyttet litt til det innlegget som Torbjørn Andersen holdt tidligere i debatten, hvor han viste at det også i Fremskrittspartiet er noen som tar alvoret inn over seg. Ketil Solvik-Olsen sa at Fremskrittspartiet «vurderer» og skal se på om dette er en utfordring. Det er en utfordring! Når FNs klimapanel har slått dette fast, kan man selvfølgelig velge fortsatt å stille spørsmål, men man burde likevel si at vi legger føre var-prinsippet til grunn. Hvis det er slik at klimatrusselen er menneskeskapt, fordrer det at vi iverksetter virkemidler. Representanten Carl I. Hagen sier at når flertallet har ratifisert Kyotoprotokollen, tar Fremskrittspartiet det til etterretning. Da slipper man katten ut av sekken og sier: Vi er ikke for Kyoto-avtalen, vi tar ikke dette på alvor, men fordi de andre partiene har vedtatt dette, tar vi det til etterretning. Jeg tror det er interessant for velgerne å vite om Fremskrittspartiet legger FNs klimapanel til grunn, og om Fremskrittspartiet erkjenner at klimatruslene mest sannsynlig er menneskeskapte. Denne debatten har vist at i hvert fall de ledende personene innenfor partiet ikke ønsker å gå inn i den diskusjonen, men jeg gleder meg over at i hvert fall én av Fremskrittspartiets stortingsrepresentanter holder et engasjert miljøpolitisk innlegg. Jeg håper at de andre etter hvert kommer etter.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2007-06-19:
Det var representanten Carl I. Hagens innlegg som fikk meg til å be om ordet. Han gikk tilbake til 1989 og viste til de målsettinger som var satt den gangen, og sa at man ikke skal skylde på dem for at det angivelig ikke er gjort noe. Her husker eldregeneralen til Fremskrittspartiet fullstendig feil, for det er gjort ganske mye i mellomtiden. For å nevne to ting: CO2-avgift og avtale med industrien. Det har altså ført til, som også representanten Klungland nevnte, betydelige utslippsreduksjoner. Man har beregnet at med utgangspunkt i 1990 ville, hvis ikke de tiltakene som var gjort, var satt inn, utslippene i 2020 sannsynligvis ligge på 78 millioner tonn CO2. Nå anslår man at de vil være på 54 millioner tonn CO2, altså en reduksjon på 24 millioner tonn CO2. Det er satt inn betydelige tiltak, men jeg skjønner jo at dette slipper unna representanten Hagens hukommelse, for dette er spørsmål som Fremskrittspartiet ikke har vært det grann opptatt av. Det er først nå i det siste at man – etter det jeg hører av en del av innleggene – nokså motvillig erkjenner at den oppvarming vi er i ferd med å få, kanskje har sammenheng med økonomisk aktivitet. Jeg skjønner godt at Fremskrittspartiet nå føler seg skviset, for partiet har på alle områder hatt som ledetråd ikke å gjøre noe som kan være ubehagelig for dets velgere. Nå står man altså plutselig i en situasjon hvor velgerne tar alvoret inn over seg og mener at det krever handling fra politikerne. Da kommer også Fremskrittspartiet langsomt på banen, men foreslår tiltak som ikke skal ramme oss –vi skal ta alt ute. Det er ikke tilstrekkelig, og det er ikke i tråd med Kyoto-protokollens mekanismer, så vi må også gjøre noe hjemme, og vi skal gjøre noe ute.
Kåre Fostervold (Fremskrittspartiet), 2007-06-19:
Denne debatten har utviklet seg litt merkelig, synes jeg. Det ser ut som om den viktigste miljøutfordringen vi har, er om Fremskrittspartiet godtar Kyoto-avtalen eller ikke, om CO2 er et miljøproblem eller ikke. Det er det denne debatten har endret seg til å dreie seg om, og så understreker man da betydningen av kvotehandelen. Fremskrittspartiet er ikke imot å gjøre noe for klimaet. Vi har fremmet forslag om det, og der har vi vært mye mer målrettet enn det som ligger i dokumentet i dag. Her er det snakk om prosent, og her er det også snakk om hvor industrifiendtlig man kan opptre i denne salen. For det har man ikke pratet om. Hvilke kostnader er flertallspartiene her villige til å ta når det gjelder industriarbeidsplasser? Hvilke målsettinger har vi når det gjelder investeringer? Hvor mye reduserte investeringer ønsker vi i Norge i årene fremover? Det er ikke tatt opp i debatten. Er det bedre at man selger kvoter til utlandet, f.eks., enn at man tilbyr dem til norsk industri, som er den reneste industrien i verden, og der vi har kontroll, der vi kan påvirke, der vi kan lage lover for å redusere utslippene? Jeg skulle ønske at vi kunne gå inn i nye år der vi kunne se frem til store industrielle investeringer, der vi har kompetanse, og der vi har arbeidere som gjennom mange år har jobbet med utslipp i industrien. Dessverre har denne debatten begynt å dreie seg om hvorvidt Fremskrittspartiet skal være for eller imot Kyoto, og om vi anser det som et klimaproblem eller ikke, men ingen er villig til å ta med seg i debatten at vi allerede har fremmet forslag som vil medføre reduksjoner. Dessverre har vi et flertall i dag som antakeligvis vil bli kjent som «industridøderne».
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-19:
President! Jeg stemte feil.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2007-10-04:
Representanten Torbjørn Hansen kan ikkje ha følgt mykje med dersom han synest at det har vorte stille på konkurranseområdet. Tvert om har vi sett oss høge mål. Vi har auka løyvinga til KOFA, slik at vi har redusert saksbehandlingstida. Eg har pålagt KOFA at innan hausten er omme skal dei ha tre månaders saksbehandlingstid. Det er noko representanten Torbjørn Hansen var veldig oppteken av i fjor. Vi har gjort jobben. Vi har fått ned saksbehandlingstida, og vi har sagt at maksimum skal vere tre månader. Det er aktiv konkurransepolitikk. Så har vi denne hausten innført forbod mot opptening av bonuspoeng på innanlands flyreiser. Vi har bedt Konkurransetilsynet spesielt følgje IT-bransjen dette året. Det ventar vi på tilbakemeldingar på. Og det siste eg har gjort, er å be Konkurransetilsynet sjå på om dei fylkeskryssande ekspressbussane er i strid med konkurranselova eller ikkje – ein masse nye oppdrag til Konkurransetilsynet nettopp fordi vi har ein aktiv konkurransepolitikk. Når det gjeld det forslaget som Torbjørn Hansen etterlyste, har vi ikkje lagt det på is, men vi har sagt at vi gjennomfører evalueringa av korleis den førre terskelhevinga har fungert, før vi kjem med nytt forslag.