Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-05-29:
Det er viktig å være klar over at periodisering av budsjetter eller regnskaper gir ikke mer penger. Tekniske endringer i budsjettregler gir oss verken mer penger eller mer menneskelige ressurser til rådighet. Det er mulig det går an å komme rundt budsjettet på den måten, men det går ikke an å komme rundt virkeligheten. Periodisert budsjett eller regnskap gir heller ikke mer styring, som bl.a. representanten Lundteigen nå var inne på. Derimot kan en periodisering gi mer informasjon. Men da er det viktig at vi er konsekvente. Fremskrittspartiet er opptatt av å aktivere investeringer i budsjettet. Hvis vi skal gjøre som i privat sektor, må vi ikke bare aktivere investeringene, men vi må også aktivere forpliktelsene som staten har. Som et minimum bør vi i hvert fall aktivere statens pensjonsforpliktelser overfor egne ansatte, noe vi ikke gjør i dag. Et spørsmål som også ville dukke opp, var om en skulle aktivere framtidige forpliktelser i folketrygden. Det ville være et ganske stort beløp, og det vil nok heller ikke være riktig å gjøre det, for vi må huske at staten i prinsippet ikke kan gå konkurs, og staten har også rådigheten til å utskrive skatter når det gjelder folk og bedrifter. Det er likevel nødvendig å ha god oversikt over de forpliktelser som staten har påtatt seg gjennom velferdssystemet. For å gi et riktig bilde her kan vi ikke bare se på statsbudsjettet. I dag beregner vi disse forpliktelsene i nasjonalbudsjettet, der vi nettopp har lagt fram nye tall. Det gjør vi gjennom det såkalte generasjonsregnskapet, som sier noe om hvor mye skattenivået må økes i framtiden for å dekke de framtidige forpliktelsene. Dette er viktige og sentrale analyser. Tallene viser at til tross for fond og oljerikdom blir det krevende å finansiere velferdsstaten i årene framover. Da er det ikke rom for store skattelettelser eller kreative budsjettløsninger der vi skyver betalingen for investeringer ut i tid. Det er å sende regninger til neste generasjon, det er ikke å være på parti med neste generasjon. Finanspolitikken påvirker den samlede etterspørselen, og statsbudsjettet er det sentrale virkemidlet i den sammenhengen. Aktiviteten i statlige prosjekter følger i stor grad kontantstrømmer og ikke periodiserte størrelser. Jeg mener at vi tar best vare på statsbudsjettets rolle i finanspolitikken ved å knytte Stortingets vedtak til kontantstrømmer. Politikk handler om å gjøre valg. Jeg mener at det er Stortinget og regjeringen som skal forvalte det som kalles fellesskapets midler, eller skattebetalernes penger, litt etter politisk ståsted. Jeg merker meg at flertallet i komiteen er enig med meg i dette. Medlemmene fra Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre mener at eventuelle justeringer og endringer i statens regnskapsprinsipper må gjøres på bakgrunn av en svært grundig og gjennomtenkt prosess. De hilser velkommen en faglig debatt som kan bidra til økt innsikt og interesse for problemstillingen. Det er jeg glad for. Siden 2004 har da også Stortinget hvert år fått en grundig redegjørelse i budsjettproposisjonen om arbeidet med utviklingen av regnskapene i staten. Vi gikk særlig grundig gjennom erfaringene med bruk av periodiserte regnskaper på virksomhetsnivå i 2007 og 2010. Stortinget har hvert år tatt disse vurderingene til orientering. Jeg vil holde fram med det faglige utviklingsarbeidet på regnskapsområdet i staten, og jeg vil holde Stortinget løpende orientert om det som skjer. La meg til slutt si følgende: Jeg har et visst inntrykk av at kritikken mot kontantprinsippet i hovedsak er motivert av ønsket om mer penger til bestemte formål. Men en periodisering av budsjettet eller regnskapet gir ikke mer å fordele. Når en større del av budsjettet går med til avskrivninger på investeringer vi allerede har gjort, må vi sørge for handlefrihet på andre områder for å kunne drive makroøkonomisk politikk og styring med konjunkturer. Da står vi tilbake med at dette er en diskusjon om prioritering og ikke om systemer for budsjettering og regnskapsføring. Over tid må alle utgifter betales. Det finnes ingen gratis penger. Hvis vi faller for den fristelsen nå, skyver vi store regninger over på framtiden, hvor belastningen allerede vil bli ganske stor. Det er det motsatte av å være på parti med framtiden.