Børge Brende (Høyre), 2004-03-24:
Den private eiendomsretten er en grunnleggende verdi i demokratiet og rettsstaten. Privat eiendomsrett er også en viktig forutsetning for forsvarlig ressursforvaltning, fordi vi tar bedre vare på verdier vi eier, enn verdier vi ikke har noe ansvar for. Det er de offentlige myndigheter som har bevisbyrden dersom det skal gjøres inngrep i den private eiendomsretten. Og når det gjøres et slikt inngrep, skal det gis rettferdig erstatning eller kompensasjon for tap som inngrepet forårsaker. Dette er fire prinsipper som er grunnleggende for Samarbeidsregjeringen, og for meg som Høyre-mann og miljøvernminister. I demokratiet og rettsstaten finnes det også enkelte begrensninger i eiendomsretten, fordi det finnes noen samfunnsinteresser som bedømmes som like viktige som retten til fritt å disponere over egen eiendom. Vi må søke om tillatelse fra kommunen før vi fører opp bygg på vår egen eiendom. Naboloven begrenser vår rett til å lage støy eller forsøple vår egen eiendom. Eiendomsrett gir ikke rett til å overtre andre lover, selv om vi gjør det på vår egen eiendom. Og lover som naturvernloven og kulturminneloven sier at vi ikke har rett til å skade unike naturkvaliteter og kulturminner eller utrydde truede plante- og dyrearter – selv om vi gjør det på vår egen eiendom. Gjennom århundrene har privat eierskap til våre arealer hatt stor betydning for at naturverdiene er blitt tatt vare på. Så lenge arealtilgangen var stor, var trusselen mot naturen også liten. For hundre år siden var halvparten av Norges areal uten inngrep. Nå har vi 12 pst. villmark igjen – i Sør-Norge bare 5 pst. villmark. Samtidig øker stadig presset mot de gjenværende inngrepsfrie områdene. Politikere i dag har et ansvar for å definere hvilke naturverdier som skal være intakte for kommende generasjoner. Å ta vare på utvalgte naturområder er ikke snakk om å legge naturen brakk, det er snakk om å la våre etterkommere også få en grad av valgfrihet. Det er vanskelig å reversere utbygging eller tap av plante- og dyrearter. Det er feil som spørsmålsstilleren påstår, at jeg har fremmet mange saker uten å ta hensyn til spørsmålet om kompensasjon for begrensninger i råderetten. Når offentlige myndigheter gjør inngrep i eiendomsretten, skal tap forårsaket av inngrepet erstattes eller kompenseres i medhold av Grunnloven. Det var Willoch-regjeringen som i sin tid styrket erstatningsvernet og lot etablering av naturreservater utløse erstatning som for ekspropriasjon – selv når eiendomsretten fortsatt er privat. For øvrig gis erstatning etter alminnelige rettsgrunnsetninger, dvs. for dokumenterte økonomiske tap. For tap av beitedyr og tamrein på grunn av rovvilt gis det full erstatning. Jeg har også bedt Biomangfoldlovutvalget se nærmere på dagens erstatningsregler for å vurdere om de er rettferdige nok som grunnlag for å vurdere om de bør endres. Jeg har også gitt generell utsettelse av fristen for å kreve erstatningsskjønn til dette spørsmålet er avklart. I den norske skogen er det 1 pst. som er vernet, mens det kan drives bærekraftig hogst i 99 pst. av skogen, i tråd med næringens egne miljøkrav. I debatten om skogvern kan man få inntrykk av at forholdet er motsatt – det er det altså ikke. Samtidig har skogeierorganisasjonene og jeg i fellesskap oppnådd det gjennombrudd at vi nå også satser på frivillig vern.