Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2007-12-11:
Det var ikke få millioner og milliarder som ble strødd utover landet i lokalvalgkampen. Det forundrer meg ikke om Regjeringen faktisk klarte å sette ny verdensrekord i budsjettlekkasjer denne gangen. Det er jo forståelig at en regjering kreativt strør om seg med penger til gode formål i en valgkamp. Toppen av kransekaka var vel da daværende kommunalminister Åslaug Haga faktisk presterte å gi inntrykk av at Regjeringen bevilget 2 milliarder kr ekstra til kommunene. 5 september ble vi møtt med følgende nyhet: «Kommunalminister Åslaug Haga(Sp) drysser to milliarder kroner ekstra over Kommune-Norge, fem dager før valget. Det er ekstra skatteinntekter som nå deles ut til kommunene, melder NRK. Pengene kommer til å bli bevilget på statsbudsjettet, men nyheten ble gjort kjent av kommunalminister Haga onsdag.» (Sp) Senterpartiet skaffet seg kanskje noen ekstra stemmer på å gi inntrykk av at det ble bevilget milliarder til kommunesektoren. Men det ville vært ryddigere å opplyse om at dette ikke er milliarder i gave fra Regjeringen, men milliarder som kommer kommune til gode fordi AS Norge går veldig godt. De ekstra kronene skyldes altså høy aktivitet i økonomien og lav arbeidsledighet, ikke at Regjeringen hadde bevilget enda mer penger. Den gode økonomien er bl.a. et resultat av god næringspolitikk under forrige regjering. Opptrappingen av kommuneøkonomien begynte under Bondevik II og har blitt fulgt opp av sittende regjering. Det er bra. Men Kristelig Folkeparti er opptatt av at overføringene til kommunene gjenspeiler de faktiske kostnadene. Kommunen er den viktigste leverandøren av grunnleggende velferdstjenester i samfunnsfellesskapet. Medlemmene av regjeringen Stoltenberg bruker alle anledninger til å fortelle oss hvordan kommunene under denne regjeringen er satt i stand til å løse sine utfordringer. Det kan se ut til at regjeringen Stoltenberg har en annen virkelighetsoppfatning enn mange andre. Ja, kommunene fikk bedret sin økonomi i 2006, men siden den gang er økningen i de frie inntektene blitt spist opp av demografiutviklingen og pris- og lønnsveksten. Nå sliter kommunepolitikerne over hele landet med å få regnestykkene til å gå opp. Det har flere allerede vært inne på. Regjeringen har gitt folk enorme forventninger til hva en skal få til. Det er skapt langt større forventninger enn kommunene kan klare å innfri med sine tildelte midler. Inntektene har økt, men det har sannelig regningene også. Nå har opptrappingen av kommuneøkonomien dessverre stoppet opp. Det reelle økonomiske handlingsrommet for kommunene kan gå ned i 2008. Det meste av økningen i overføringene til kommunene er øremerket til gode formål som barnehage, ressurskrevende tjenester, NAV-reform, psykiatriplan og investeringer til sykehjem. Dette er gode formål som Kristelig Folkeparti definitivt støtter. Men Regjeringen må slutte å skryte av at kommunene nå får mer penger å rutte med, når situasjonen er slik at de frie inntektene til kommunene stiger mindre enn kostnadene. Kristelig Folkeparti økte kommunesektorens frie inntekter i sitt alternative budsjett med 250 mill. kr, derav 50 mill. kr til fylkeskommunene og 200 mill. kr til kommunene. Samtidig trekker vi ut 270 mill. kr av kommunerammen, siden Kristelig Folkeparti ikke vil prioritere økt timetall i grunnskolen – men vi legger inn igjen 220 mill. kr til lærertimer fordi vi ønsker å øke lærertettheten på de timene elevene allerede har. I tillegg ønsker Kristelig Folkeparti å beholde de 9,2 mill. kr som Regjeringen har overført fra Barne- og likestillingsdepartementets fagbudsjett til kommunerammen som et øremerket tilskudd. De frivillige organisasjonene er viktige medspillere i arbeidet med inkludering og integrering av innvandrere. Disse organisasjonene har en unik kompetanse og et nettverk som det offentlige må benytte seg av. Kristelig Folkeparti foreslår i sitt alternative budsjett at bevilgningene til tilskuddsordningen til drift av landsdekkende organisasjoner på innvandrerfeltet økes med 5 mill. kr. Frivilligheten er et viktig tillegg til det offentlige når vennskap mellom mennesker skal knyttes og enkeltmennesker skal følges opp. Organisasjonen Kristent Interkulturelt Arbeid, KIA, er et eksempel på en organisasjon som får imponerende mye leksehjelp, norskkurs, korttidsbarnehage osv. ut av pengene de får bevilget. Det er takket være ildsjelene som jobber der, og som tar til takke med langt mindre lønn enn det de ville fått andre steder, og ofte gjør svært stor dugnadsinnsats. Vi trenger innvandrere. Vi er avhengige av innvandrere for å fylle alle jobbene i landet vårt. Innvandrere er løsnin-gen, ikke problemet. Vi må arbeide for å gjøre Norge til et attraktivt alternativ for arbeidere fra andre land. Jeg tror blant annet at vi må tilby gratis norskopplæring også til arbeidsinnvandrere. Dersom vi ikke innfører tiltak som gjør det lettere å være arbeidsinnvandrer i Norge, taper vi lett i konkurransen med andre land som ligger mye bedre til geografisk, klimamessig og språklig. Vi nordmenn har en tendens til å tro at hele verden først og fremst gjerne ville bodd i Norge, men det er faktisk ikke slik. Til bostøtten: Nå plusset Regjeringen til slutt på et par titall millioner til bostøtteordingen. Men det er dessverre et svært fattig bidrag dersom Regjeringens mål om å utrydde fattigdommen skal nås. Igjen er en gjennomgang av bostøtteordningen for å forenkle og fornye utsatt. Magnhild Meltveit Kleppa sa til Dagsavisen 23. november 2002: «Det er nødvendig med en debatt om boliger allerede før jul. Det er for lenge til neste høst.» Nå er vi i 2007, og Magnhild Meltveit Kleppa har blitt statsråd med makten i egne hender. Kan vi nå forvente at den varslede gjennomgangen av bostøtten snart ligger på bordet? I 2004, altså to år senere, uttalte statsråden til samme avis at 3–4 milliarder kr er en lav pris å betale for å få bukt med fattigdommen i Norge. Hun sa følgende: «Jeg tror på det tallet, for i Bondevik I-regjeringen beregnet vi at det ville koste ca. to milliarder, og siden har jo antallet fattige økt.» Og videre: «Tallet tre til fire milliarder sier mye om hvor avgrenset dette problemet egentlig er. Og hvor overkommelig det er å få rettet det opp.» Vi følger med forventning med på om statsråden får med seg resten av Regjeringen på akkurat en slik satsning. Så langt har de rød-grønnes innsats for en sosial boligpolitikk vært skuffende. Egen bolig er et av de viktigste velferdsgodene i samfunnet. Kristelig Folkeparti ønsker å gi bostøtteordningen et skikkelig løft, og vi begynte derfor økningen med 90 mill. kr ekstra i vårt alternative budsjett, slik at de mest vanskeligstilte i boligmarkedet som i dag faller utenfor bostøtteordningen, kan inkluderes i ordningen. Modernisering av offentlig sektor er avgjørende for å sikre velferden for enkeltmennesket, og for å forvalte ressursene på en god måte. Utgangspunktet for fornyingsarbeidet må være å sikre en god og verdig velferd for kommende generasjoner, og å ta på alvor de utfordringene som befolkningsutviklingen gir oss. Omstilling og fornying er helt nødvendig for å sikre nok arbeidskraft innenfor viktige velferdsområder i årene som kommer. Vi løser ikke velferdsutfordringene bare med penger, vi må ha hender og hoder. Det trengs kvalifisert arbeidskraft for å sikre full barnehagedekning og kvalitet i skolen. Flere eldre fører til større behov for omsorgstjenester. Jeg savner en helhetlig strategi for fornying og forbedring av offentlig sektor som omfatter akkurat dette: nye og konkrete forslag til hvordan en skal løse denne utfordringen som blir utfordring nr. 1 i årene som kommer. Videre må offentlig informasjon og offentlige tjenester være tilgjengelige for alle innbyggere. Derfor er det viktig å ha universell utforming også på elektroniske tjenester. Det må være fleksible åpningstider på offentlige kontor, slik at det er mulig for publikum å komme til. Avslutningsvis: Kristelig Folkeparti er opptatt av distriktene og at forholdene legges til rette for en positiv utvikling i hele landet. Gjennom ulike virkemidler må fokus flyttes fra fraflytting til tilflytting. Vi må fokusere spesielt på de unge og på kvinnene i distrikts- og regionalpolitikken. Det må føres en politikk som gjør det attraktivt for denne gruppen å slå seg ned i distriktene. Dessuten er den frivillige sektoren en forutsetning for et rikt liv i hele Norge. Idealisme og dugnadsånd må fortsatt belønnes og oppmuntres.