Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2011-06-08:
Som saksordføreren viste til i sitt innlegg, er det en samlet komité som står bak og støtter forslaget fra regjeringen. Jeg merket meg også at representanten Lise Christoffersen kom med noen historiske referanser fra sin hjemkommune, Drammen. Det kan kanskje være på sin plass ytterligere å forsterke de historiske referansene. Hvis vi ser oss litt tilbake i tid, noen tiår tilbake, så var verden ganske annerledes, og Norge ganske annerledes, når det gjelder det temaet og det feltet vi diskuterer i dag. I dag er det en selvfølge at innvandrere som kommer til Norge, skal lære seg norsk. Det er jobb nummer én når man ankommer kongeriket, men det har ikke bestandig vært slik. Går vi tilbake til 1980-tallet og 1990-tallet, førte Fremskrittspartiet i realiteten en ensom kamp for viktigheten av å lære seg norsk språk. Mange av oss kan huske tilbake til da Carl I. Hagen, som formann i Fremskrittspartiet den gangen, nesten ble kastet egg og tomater på, fordi han forlangte at innvandrere måtte tilpasse seg det norske samfunnet og lære seg norsk. I dag er det en selvfølge, men det har vært en lang kamp. Den kampen gikk altså i nesten 20 år. Men det er stadig nye kamper og stadig nye prinsipper som skal legges til grunn, og politikken må utvikles videre. Fremskrittspartiet er helt enig i utvidelsen fra 300 til 600 timer. Vi synes det er bra – og der skal vi skryte av regjeringen – at man innser at det er nødvendig å ha avsluttende prøver. Problemet er bare at man ikke tar logikken, konsekvensen, helt ut. Fremskrittspartiet mener at det burde være en selvfølge at vi i Norge, som i svært mange andre vestlige land, stiller krav til nettopp resultatet av den norskopplæringen og den samfunnsfagopplæringen man får, og at det skal være et vilkår for å få statsborgerskap. Fremskrittspartiet mener at statsborgerskapet er det endelige målet for å bli fullverdig integrert i det norske samfunnet. Man er liksom på lik linje med den øvrige befolkningen når man har fått det fullverdige statsborgerskapet. Da er det også naturlig at man knytter noen krav til dette. Det er mange krav som kan knyttes til statsborgerskap, men to selvfølgelige krav er språkkunnskaper, og kunnskap om det samfunnet man faktisk skal bo og virke i. Derfor mener Fremskrittspartiet at vi, samtidig med behandlingen av denne proposisjonen, burde lagt inn et slikt krav. Så er også Fremskrittspartiet enig med særlig de andre opposisjonspartiene i at vi er nødt til å se nærmere på utgiftene for kommunene. Jeg har veldig vanskelig for å tro at denne utvidelsen ikke medfører kostnadsøkninger for kommunene som kommer til å virke inn på kommunale budsjetter i tiden som kommer. Det er bra at regjeringspartiene i komiteen signaliserer at man skal følge dette opp, men jeg tror også at det må legges penger på bordet. Så er det også en sak der Fremskrittspartiet er litt uenig i komiteens vurdering i innstillingen og det som står i proposisjonen. Det går på det språket som samfunnskunnskap skal formidles på i opplæringen. Fremskrittspartiet kan vanskelig forstå hvorfor det skal være slik at man ikke skal få integrert samfunnsfagopplæringen i den ordinære norskundervisningen, altså at opplæringen foregår på norsk. Det kunne man fullverdig integrert, og det hadde ikke vært nødvendig å gi opplæring i det på et annet språk enn norsk. Det ville bare ha styrket norskfaget. Vi viser også til at andre land har valgt å gjøre det nettopp slik, altså at samfunnsfagundervisningen foregår på det språket som det er vanlig å bruke i landet. Blant annet Finland praktiserer en slik ordning. Jeg synes også vi burde kunne gjøre det. Helt til slutt vil jeg ta opp Fremskrittspartiets forslag.