Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2011-04-05:
Saken gjelder samtykke til inngåelse av avtale med Den europeiske union om utvidet handel med landbruksvarer etter EØS-avtalens artikkel 19. Avtalen er av særlig viktighet, slik at Stortingets samtykke til inngåelse av avtalen er nødvendig i medhold av Grunnloven § 26 annet ledd. I henhold til EØS-avtalens artikkel 19 skal Norge og EU gjennomgå handelsvilkårene for jordbruksvarer. Det er tidligere inngått avtaler med virkning fra 1. juli 2003. Regjeringa besluttet i 2008 å starte forhandlinger med EU om handel med jordbruksvarer. Det ble enighet om ny avtale 28. januar 2010 med Norge og EU-kommisjonen. Avtalen er senere godkjent i EU ved kommisjonsbeslutning av 27. september 2010 og rådsbeslutning av 8. november 2010. Avtalen skal forelegges Europaparlamentet til godkjenning. Artikkel 19-avtalen vil ikke iverksettes før tidligst i midten av 2011, dvs. inne i inneværende kalenderår. Det legges til grunn at nye tollkvoter som følge av avtalen skal fordeles på pro rata-basis fra ikrafttredelsestidspunktet til 31. desember i år. Det er en samlet komité som viser til at importen av landbruksvarer til Norge er stadig økende. Mens importverdien i 2000 var på 16,57 mrd. kr, var tilsvarende beløp i 2009 på hele 33,8 mrd. kr. Av dette kom hele 68 pst. i 2009 fra EU-området. En samlet komité viser også til at resultatet fra artikkel 19-forhandlingene vil innebære en økning av handelen med jordbruksvarer mellom EU og Norge. I henhold til artikkel 19 skal reduksjoner av handelshindringer skje på gjensidig, fordelsmessig basis. Dette er et viktig prinsipp som må vises større respekt fra norske myndigheter framover. Det gis generelt uttrykk for i norsk politisk debatt at tilrettelagt import fra FNs definerte minst utviklede land – såkalte MUL-land – skal prioriteres framover, framfor tollettelser fra EU-land. Det er også en samlet komité som viser til at den framforhandlede avtalen vil innebære et økt årlig provenytap for staten på usikkert grunnlag i størrelsesorden 120 mill. kr. Bakgrunnen for dette er at den forventede importøkningen langt overskrider de forventede eksportmulighetene, bl.a. som følge av Norges generelle høye lønns- og kostnadsnivå. Det er også en samlet komité som vil påpeke at inngåelse av avtalen innebærer etablering av 13 nye importkvoter til Norge, samt utvidelse av ti eksisterende importkvoter. Avtalen berører spesielt to viktige og sensitive produktområder for norsk jordbruk ved at importkvotene for ost og kjøtt økes med henholdsvis 2 700 og 3 100 tonn. De fleste nye kvoter fordeles ved auksjon, som er et sunt prinsipp. Det bør legges til rette for å øke andelen auksjon framover, slik som en samlet komité går inn for. Auksjonsgebyrene vil variere etter omstendighetene. Markedssituasjonen i Norge, forholdet mellom produksjon og etterspørsel, er viktig. Økte ostekvoter kommer i en situasjon hvor dagens ordinære import er høyere enn den tollfrie kvoten. For fjærfekjøtt har usikkerhet knyttet til salmonellasituasjonen i EU-landene betydning for utnyttelsen av importkvoten. Det er en samlet komité som slutter seg til den framforhandlede avtalen. Det er et flertall, alle unntatt medlemmene fra Fremskrittspartiet og Høyre, som viser til at Regjeringen legger til grunn at importvernet er, og vil fortsatt komme til å være, en bærebjelke i norsk landbrukspolitikk. Importvernet er en forutsetning for å sikre avsetningen av norske jordbruksvarer og oppnå fastsatte priser i jordbruksavtalen. Flertallet viser at regjeringa anser at de ulike internasjonale forhandlinger og andre nasjonale prosesser som berører importvernet, må ses i sammenheng. Dette gjelder både WTO-forhandlinger og forhandlinger om bilaterale avtaler innenfor både EØS-avtalens artikkel 19 og protokoll 3 og EFTA, samt vårt importregime for handel med utviklingsland. Flertallet har merket seg at det fra regjeringas side har blitt lagt vekt på å se forhandlingene i sammenheng med utviklingen i WTO-forhandlingene, som har pågått parallelt. Virkningen av disse avtalene må være slik at det er forenlig med regjeringas målsettinger for jordbrukspolitikken. Det siste er sentralt. Importvernet sikrer en nasjonal politikk og et nasjonalt prisnivå. Det er helt parallelt med det som er regjeringas arbeid for å sikre lønns- og arbeidsvilkår for lønnsmottakerne i Norge. Det er altså helt sentralt at en skal sikre et næringsliv som i betydelig grad er basert på priser i markedet.