Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-01-21:
Som flere talere har vært inne på tidligere i dag, snakker vi her om en sektor som står for innkjøp som i 1996 utgjorde opp mot 190 milliarder kr pr. år. Det er altså en stor innkjøpssektor vi her snakker om, og det er rimelig at både samfunnsøkonomiske og samfunnsmessige konsekvenser blir ivaretatt. Det er flere forhold som er viktige, og som det er lagt vekt på både i lovforslaget og i komiteens innstilling. Det er, som det blir sagt i proposisjonen, viktig at samfunnets begrensede ressurser brukes på en mest mulig samfunnsøkonomisk måte. Det er viktig at det stilles krav til leverandører som bidrar til å fremme de seriøse aktørene og få vekk de useriøse. Dette er viktig og ikke minst viktig i forhold til oppfølging – det vil jeg gjerne understreke. Ved å stille strenge, men nødvendige krav til leverandører, påligger det også et særlig ansvar med hensyn til å sørge for at disse kravene virkelig også følges opp fra leverandørenes side. Hvis ikke vil man risikere at man gir en konkurransefordel til de useriøse, de som ikke følger opp disse kravene, og man bidrar derved til at det motsatte av det man ønsker, vil komme til å skje: Man fremmer de useriøse og fjerner de seriøse aktørene i markedet. Komiteens flertall har på et par punkter utdypet og understreket det som er sagt fra departementet i proposisjonen. Det gjelder spørsmålet om krav til lærlinger i virksomheter som har leveranser til det offentlige. Et ensidig krav om lærlingordning vil gjøre det vanskelig for små bedrifter å nå opp i konkurransen. Men det må på den andre siden ikke bli slik at de som tar ansvar for opplæring av nye fagarbeidere, får en konkurranseulempe. Tvert imot – det å ta ansvar må innebære et konkurransefortrinn når forutsetningene ellers er like, som flere har vært inne på før meg i denne debatten. Det andre punktet komiteens flertall har vært inne på, er spørsmålet om bruk av kontraktører. Flertallet støtter departementet i at det er viktig at det offentlige går foran i kampen mot svart arbeid, og arbeider mot uheldig og eventuell ulovlig kontraktørvirksomhet. Det er imidlertid ikke alltid like enkelt å definere hva som er uheldig kontraktørvirksomhet og hva som er småbedrifter, som vi alle ønsker å stimulere til å ta oppdrag for det offentlige. Når flertallet ber departementet utforme forskriftene slik at man kan styre unna aktører som benytter seg av kontraktører med det for øye å unngå faglige rettigheter og sosiale kostnader knyttet til det å ha egne ansatte, er dette selvfølgelig fordi komiteens flertall ikke ønsker en utvikling i retning av utstrakt bruk av kontraktører nettopp for å unngå den type ansvar. Jeg ser selvsagt, slik det er understreket også i merknadene fra flertallet og som ligger til grunn for den innstillingen som ligger der, at det kan medføre problemer å utforme en klar avgrensning av dette i forskriftene. Men etter min oppfatning er begge disse punktene så viktige at det er nødvendig at departementet får klargjort dette, slik som også departementet har understreket i proposisjonen, og slik som flertallet har sagt i innstillingen. Videre ser jeg at SV i dag har fremmet et forslag om å utarbeide retningslinjer for miljøhensyn ved innkjøp. Det burde være selvsagt, og det er helt nødvendig at det offentlige tar mye hensyn ved innkjøp. Regjeringen har vurdert dette som så sentralt at man har tatt inn en bestemmelse om miljøhensyn i § 6. Jeg er enig med det departementet sier i proposisjonen, at det ikke vil være fornuftig å bringe dette ned til forskriftsnivå. En enstemmig komite har sluttet seg til departementets forslag om at dette skal inn i loven og ikke bringes ned på forskriftsnivå. Det mener jeg er tilstrekkelig, og jeg vil på denne bakgrunn oppfordre SV til å omgjøre forslaget sitt til et oversendelsesforslag.