Gunnar Skaug (Arbeiderpartiet), 2000-02-17:
Det er sterk kost når Riksrevisjonen i sin rapport konstaterer, som saksordføreren sa, at Samferdselsdepartementet etter snart sju års erfaring med tilskuddsordningen for betaling av ulønnsomme posttjenester ennå ikke har etablert oppfølgingskriterier og et tilfredsstillende system for tilbakemelding om hvilke resultater som er oppnådd. Det er ikke gjennomført evaluering for å vurdere om målene med ordningen er nådd og hva som har vært de samfunnsmessige virkningene av den. Konsekvensen har altså vært at departementet ikke har vært i stand til å informere Stortinget om hvilke resultater som er oppnådd. Alle vet at Posten de senere år har gjennomført omfattende omstruktureringer. Spesielt har dette vært tilfellet for nettstrukturen, noe som har resultert i nedlegging av mange postkontorer og større bruk av oppsøkende ekspedisjonstjenester. Men uavhengig av denne omfattende omstruktureringen har Stortinget uttalt at servicenivået i postnettet skal opprettholdes. Det er Postens ansvar innenfor de rammevilkårene som gis, å finne fram til effektive og gode løsninger for å oppfylle de samfunnspålagte oppgavene som skal utføres. Og som det heter i Riksrevisjonens rapport: «Så lenge servicen opprettholdes, må Posten selv velge de kombinasjonene av betjeningsformer som er mest effektive og best egnet i de enkelte områder. Departementets oppgave vil være å føre det overordnede tilsynet med at servicegraden blir opprettholdt uavhengig av betjeningsformen.» Da Stortinget 19. juni 1996 hadde en bred gjennomgang av postvirksomheten i Norge, ble det bl.a. fra saksordføreren Ola Røtvei, understreket at en fremtidig kontroll med servicegraden må legges opp på en hensiktsmessig måte tilpasset de tjenester det her faktisk er snakk om. Som han også sa, vil det fortsatt «være behov for statlige kjøp av posttjenester for å sikre tilbud og tjenester i alle deler av landet. Postverket har behov for en effektiv og langsiktig planlegging. Dette krever at eierens avkastningskrav og utbyttepolitikk er forutsigbar og langsiktig». Dette er jeg enig i. Vi må være varsomme med å låse Postens strategi- og handlingsrom, noe som f.eks. kan bety at vi får et postverk i Norge som sitter igjen med de markeder som ingen andre vil ha. Jeg aner også en viss undergraving av Postens framtidsmuligheter dersom vi skulle åpne for en altfor streng detaljstyring eller stille krav om servicegarantier som en vet det er vanskelig å gjennomføre i praksis. Fremskrittspartiet og Høyre har en kort felles merknad i innstillingen fra kontroll- og konstitusjonskomiteen, hvor de peker på de store metodeproblemer som knytter seg til beregningen av omkostningene ved statens kjøp av ulønnsomme posttjenester. De synes det er vanskelig å vite om staten betaler riktig pris for ulønnsomme tjenester så lenge tjenestene ikke er konkurranseutsatte. For Arbeiderpartiets del har det vært en selvfølge at myndighetene må ha en klar oppgave i å føre det overordnede tilsynet med at servicegraden for Posten ikke blir svekket som følge av de betydelige endringene som har funnet sted i postnettet. Det er derfor virkelig grunn til å ta på alvor Riksrevisjonens anmerkning om at Samferdselsdepartementet ikke har vært tilstrekkelig aktiv i sitt tilsyn med servicenivået i postnettet. Vi finner det derfor naturlig at departementet sørger for at det etableres en forsvarlig resultatoppfølging innen området. Det vil også være en selvfølge at kvalitetsmålinger gjennomføres av organer som ikke er direkte underlagt postoperatørene. I stedet for å legge ulønnsomme posttjenester ut på anbud, slik Fremskrittspartiet og Høyre ønsker, må departementet sikre seg tilstrekkelig innflytelse på de målinger som foretas av kvaliteten på de landsdekkende posttjenestene. Dette ble for øvrig også forutsatt i St.meld. nr. 41 for 1995-96 om postvirksomheten i Norge, og det ble fulgt opp av det brede flertallet i Stortinget.