trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2005-12-15:
Den ikke-vestlige innvandrerbefolkningen er i sterk vekst i Europa, og Norge er ikke noe unntak. Siden 1975, altså på 30 år, har den ikke-vestlige innvandrerbefolkningen økt fra svært få til ca. 300 000 i dag. Dette er innvandrere som i første rekke kommer fra muslimske land med en kultur som er svært lite forenlig med vår egen. Ikke minst er synet på hva jeg vil kalle universelle verdier, svært avvikende. Dette gjelder synet på likeverd, likestilling, ytringsfrihet, pluralisme, individuell frihet og den sekulære rettsstaten. Utfordringene som har kommet i kjølvannet av denne svært store innvandringen, kjenner vi alle til, og det går nesten ikke en dag uten at nye nær sagt utenkelige problemstillinger dukker opp i mediene. I svært lang tid har den politisk korrekte oppfatningen vært at integreringen mislykkes fordi etniske nordmenn ikke er tilstrekkelig inkluderende, og fordi det ikke satses nok på integreringstiltak. Debatten i dag viser det samme. Nå har det imidlertid vist seg at uansett hvor mye penger som sprøytes inn på forskjellige offentlige integreringstiltak, forblir mange av våre innvandrergrupper like segregert. Ja, det er faktisk slik at visse grupper er mer segregert i dag enn de var for få siden. Dette skyldes mislykkede integreringstiltak samt den store tilstrømningen av nye innvandrere. Fremskrittspartiet har i 20 år pekt på konsekvensene av en naiv innvandrings- og integreringspolitikk, men hver gang har de politisk korrekte hylt i kor om at det er vi som stigmatiserer og er fremmedfiendtlige. For 15 år siden advarte bl.a. Carl I. Hagen om at vi i nær framtid ville kunne oppleve etniske gjengoppgjør i Oslo. Dette utspillet ble latterliggjort i mediene og av våre politiske motstandere. Vi vet alle i dag at Carl I. Hagens advarsler var korrekte, og at vi faktisk ikke trengte å vente mer enn tre–fire år før de første gjengoppgjørene var et faktum. Statistisk sentralbyrå publiserte tidligere i dag en demografisk befolkningsframskrivning for Norge, for øvrig den første de har publisert noen gang. Den viser at antallet ikke-vestlige innvandrere i Norge vil utgjøre inntil to millioner innen 2060. Basert på reelle innvandringstall fra de siste fem–ti årene viser utviklingen for Oslo by at etniske nordmenn vil være i mindretall i hovedstaden i løpet av 20 år. Og det å skulle integrere et flertall inn i et mindretall vil være en svært vanskelig øvelse. Spørsmålet til statsråden og for øvrig også til hele regjeringen er da selvfølgelig hvorvidt ovennevnte utvikling er akseptabel, eller om statsråden vil foreslå tiltak som begrenser den årlige tilstrømningen av ikke-vestlige innvandrere til Norge. Og har i det hele tatt vår generasjons politikere rett til å endre Norges demografiske sammensetning for all framtid?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2005-12-15:
Når det gjelder den generelle økonomiske politikken, viser jeg til finansdebatten tidligere i høst. Når det gjelder debatten om Petroleumsfondet, viser jeg til debatten om Statens pensjonsfond i Odelstinget senere i dag. Jeg vil derfor her avgrense meg til å tilrå komiteens innstilling.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2005-12-15:
For ordens skyld tar jeg opp det forslaget som presidenten henviste til.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2005-12-15:
Denne saken omhandler endringer under enkelte kapitler på statsbudsjettet medregnet folketrygden for inneværende år under Helse- og omsorgsdepartementet. Komiteen – i noen tilfeller et flertall – slutter seg i det store og hele til det framlagte forslaget i proposisjonen. Det er bare på enkelte kapitler det er merknader og forslag. Når det gjelder kap. 720, Sosial- og helsedirektoratet, registrerer komiteen at Regjeringen foreslår å utsette arbeidet med å gjøre det lovpålagte meldesystemet elektronisk inntil det er tatt endelig stilling til innholdet i et framtidig meldesystem. Komiteen er opptatt av at det er viktig å få på plass et nasjonalt system for registrering, analyse og forebygging av feilbehandling i somatiske sykehus. Komiteen forutsetter at Regjeringen kommer tilbake til Stortinget med en orientering om framdriften i dette arbeidet. Når det gjelder kap. 728, Forsøk og utvikling, er komiteen tilfreds med at Rikstrygdeverket har satt i gang forberedelser i forhold til innføring av henvisnings- og refusjonsrett for kiropraktorer og manuellterapeuter, i tråd med tidligere vedtak i Stortinget. Vi synes det er gledelig at pasienter over hele landet nå kan ha rett til kiropraktor eller manuellterapeut uten å være henvist fra lege. Det vil etter vår oppfatning spare pasientene for mye byråkrati og minske presset på fastlegene. Når det gjelder kap. 732, Regionale helseforetak, viser flertallet, medlemmene fra Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre, til oppblomstringen av legionella i Østfold i sommer. Svært mange måtte behandles på sykehus. Det førte til store ekstrautgifter for sykehuset, på ca. 30 mill. kr. Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre viser til tidligere helseminister Ansgar Gabrielsens uttalelse om at de ekstrautgiftene som ble påført sykehuset, måtte deles mellom staten, lokalsykehuset og Helse Øst, og at staten burde den ta den største byrden. På denne bakgrunn fremmer Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre et forslag om å øke tilskuddet til Helse Øst med 20 mill. kr for å kunne dekke opp dette. Det er ett forhold til jeg vil nevne, og det er Regjeringens forslag om at det vedtatte bidraget til fase 1 av St. Olavs Hospital på 2,9 milliarder kr utbetales i sin helhet i inneværende år. En enstemmig komite slutter seg til dette og peker på at dette ikke endrer den totale rammen for det statlige bidraget til fase 1 av St. Olavs Hospital. Det er bare utbetalingstidspunktet som forskyves. Fremskrittspartiet har noen egne merknader og forslag som jeg regner med at de selv vil redegjøre for. Avslutningsvis tar jeg opp forslaget fra Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2005-12-15:
Jeg har bare et spørsmål til statsråden knyttet til dette med St. Olavs Hospital. Statsråden sa nå at det er viktig at vi får den saken kvittert ut. Det som man opprinnelig skulle betale ut over tre år, kvitterer man ut nå. Nå har det vært så mye snakk om psykiatribygget i forbindelse med St. Olavs Hospital. Ja, både regjeringsmedlemmer og enkelte fra regjeringspartiene har bl.a. gått ekstremt høyt ut på banen i denne saken, og sagt at det skal implementeres i den fasen man skal inn i, altså fase 2. Da er spørsmålet mitt til statsråden: Har man nå gått bort fra dette, i og med at man snakker om å kvittere dette ut, slik at den gode dialogen man sier at man har med det regionale helseforetaket, ikke er reell, eller kan statsråden her nå bekrefte at psykiatribygget ved St. Olavs Hospital vil komme i fase 2, som regjeringspartiene selv har tatt til orde for?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2005-12-15:
Det er vel ingen som direkte har kritisert statsråden så mye for det hun har gjort. Men det er klart at enkelte har funnet underlig den måten som man gjør det på, og hva slags type sak man bevilger pengene i. Det var jo det som var min kommentar, at jeg syntes det var rimelig underlig. Men statsråden svarer nok en gang ikke på spørsmålet, og det synes jeg at man skal få rede på snart: Tar denne regjeringen sikte på at psykiatribygget skal inn i fase 2, slik flere sentrale regjeringsmedlemmer har lovet i den valgkampen som vi har bak oss? Hvis ikke disse tingene kommer på plass snart og signalene blir gitt, går toget. Dette må jo implementeres i forbindelse med planleggingsprosessen og igangsettingen. Derfor spør jeg om statsråden kan svare nå én gang for alle at ja, psykiatribygget vil komme i fase 2.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2005-12-15:
Saksordføreren har gitt en grei redegjørelse for saken, så jeg skal ikke gå inn på alle enkelthetene i forhold til innstillingen. Men jeg har lyst til å trekke fram to forhold. Sett litt fra sidelinjen kan man si at når man under kap. 732 post 81 omtaler bevilgningen til St. Olavs Hospital på 2,9 milliarder kr på seks linjer, og ser det i perspektiv av at det beløpet faktisk tilsvarer hele beløpet til Miljøverndepartementet, omtrent, så er det til ettertanke. Det er veldig til ettertanke at de midlene vi bruker på helsebudsjettet, også store tall – for det er i utgangspunktet store tall vi snakker om – drukner i en større sammenheng. Jeg mener at Harald Tom Nesvik kan ha et poeng, hvis jeg forstår ham rett, når han understreker betydningen av at vi har et nasjonalt perspektiv på bruken av midler til større prosjekter i dette landet. Det er klart at på samme måte som det er gode grunner til å bevilge til St. Olavs Hospital for å realisere et prosjekt som det er stor enighet om, finnes det gode grunner i andre deler av landet og i andre helseforetak, og det er viktig at det er det nasjonale perspektivet som blir utslagsgivende, for å sikre denne utviklingen parallelt i alle helseforetakene. For i det øyeblikk vi ikke får til det, og skaper effekter som er ulike i de ulike helseforetakene, skaper vi vridningseffekter som har langsiktige konsekvenser. Samtidig som vi støtter denne bevilgningen, der alt tas nå, er det viktig at dette perspektivet tas med videre. Tas det ikke med videre, risikerer vi at man i neste omgang vil oppleve, i andre deler av landet, at prosjekter som skulle hatt prioritet, ikke får det, rett og slett fordi ett stort prosjekt tar så store ressurser. Det er et perspektiv som SV er opptatt av, og som vi vil ta med oss videre. Når det gjelder meldesystemet i forhold til uønskede hendelser innenfor helsevesenet, er det særdeles viktig at man får på plass et operativt system, som ikke primært handler om oppfølging via rettsapparatet eller på andre måter fordi det er begått feil, men rett og slett om å sikre kvaliteten. Vi vet at det daglig både innenfor primærhelsetjenesten og spesialisthelsetjenesten er hendelser i form av nestenulykker og mulig feilmedisinering, som kunne vært unngått, eller kanskje akkurat unngås, der man i dag ikke har gode rutiner for å fange dette opp for nettopp å bedre kvaliteten. Derfor vil vi med interesse følge med på det systemet som utvikles også elektronisk, slik at det blir et nyttig redskap for å sikre kvaliteten, uten at helsepersonell skal føle at de utleverer seg selv på en utilbørlig måte gjennom å være med og sikre kvaliteten, også ved hendelser man selv opplever som alvorlige, der det nesten kan ha skjedd noe alvorlig.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2005-12-15:
Jeg tenkte bare jeg skulle kommentere noen få punkter. Det ene er Østfold og legionella. Til det vil jeg si at denne regjeringa ikke har lovt at den skulle komme med de 30 mill. kr som helseforetaket har bedt om. Jeg vil understreke at de regionale helseforetakene også har et ansvar for beredskap. Jeg mener at i de ordinære bevilgningene til våre regionale helseforetak er det også til en viss grad tatt høyde for dette. Jeg vil også minne om at Helse Øst, som sjukehuset i Østfold ligger under, får en bevilgning på 13,8 milliarder kr. Da mener jeg at det må være mulig å dekke inn 30 mill. kr, som utgjør 0,25 pst. av dette. Jeg legger til grunn at de rammer Helse Øst har til disposisjon, gir rom for uforutsette engangskostnader av denne størrelsesorden. Derfor er det at Regjeringa ikke har foreslått penger til dette. Når det så gjelder vaksinen mot hjernehinnebetennelse, vil jeg orientere Stortinget om, slik jeg for så vidt gjorde også i budsjettdebatten, at forhandlingene er ferdige. Det gjenstår bare noen detaljer som vil kunne ha betydning for hvor mye dette vil koste. Men Regjeringa tar sikte på at dette skal være på plass og settes i verk fra 1. juli, som er så fort det overhodet er praktisk mulig, fordi det skal være litt opplæring i kommunene, og det skal produseres og distribueres ut til kommunene. Så kommer jeg tilbake til Stortinget med en sak så fort som mulig over jul, hvor en også får anledning til å ta stilling til innhold og penger. Men jeg har registrert at det er et bredt flertall som ønsker denne vaksinen velkommen. Når det så gjelder St. Olavs Hospital, er det det å si at vi mente det var riktig – fase 1 er jo ferdig – på en måte å utkvittere disse pengene. 2 milliarder kr er et stort beløp, men det vil lette situasjonen for St. Olavs Hospital, Trøndelag og Helse Midt-Norge betydelig. Vi mente det var riktig å få kvittert det ut. Så vil jeg bare understreke at jeg som helseminister selvfølgelig er opptatt av sjukehus i hele landet, og ikke bare i Trøndelag. Derfor jobber Regjeringa også veldig aktivt med å se på det som dreier seg om investeringsregimet. Men det er altså slik at hovedregelen må være at det er helseforetakene selv som har ansvaret for det. Dette betyr ikke at det bare er Trøndelag vi er opptatt av, bare så det er sagt.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2005-12-15:
Jeg må innrømme at jeg synes det er litt rart å få kritikk for at en ordner opp ting fortere enn det som er forventet, som regel får en jo kritikk fordi en er for treg. Jeg synes egentlig det er ganske bra, jeg, at en har greid å ordne opp i dette ganske fort. Det er ingen tvil om at St. Olavs Hospital og Helse Midt-Norge er ganske lettet over at det vil lette deres situasjon framover. Og det er jo slik at det er gjort tre unntak i forhold til når staten skal gå særskilt inn. Det ene er Ahus, der vi har gått inn, det er forskningsbygg ved Radiumhospitalet, og det er St. Olavs Hospital. Det er knyttet forpliktelser til dette, og jeg oppfatter at en har vært ganske samstemt om det. Når det gjelder fase 2, jobber vi med det i tett og nær dialog med helseforetaket, så det må ikke herske noen tvil om at vi også er i en god dialog om det.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2005-12-15:
Som jeg prøvde å si i stad, er vi i disse dager i tett dialog med helseforetaket, og jeg kan bare forsikre representanten Nesvik om at signaler vil bli gitt, slik at foretaket vet hva de har å forholde seg til i forhold til fase 2 ved St. Olavs Hospital. Jeg finner det ikke riktig å informere om alle detaljer om det her og nå, men jeg skal selvfølgelig komme tilbake til Stortinget på en egnet måte også i forhold til den saken.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2005-12-15:
Årsakene til at jeg griper ordet, er representanten Olav Gunnar Ballos innlegg, der han reiser en problematikk knyttet til dette med investeringer. Når vi får en oversikt over alle de investeringsplanene som foreligger rundt omkring i helseforetakene, tror jeg det kan skremme noen hver av oss, faktisk. Det som jeg vil understreke, er at Regjeringen vil ta et ansvar for dette, idet den skal gå i gang med nasjonal helseplan. Og det er viktig i en nasjonal helseplan at Stortinget kan ha et overordnet ansvar for at de investeringene som foretas rundt omkring, vil tjene pasientene og pasientbehandlingen. Det jeg ser så langt, er at svære utbygginger ofte fører til en sentralisering av pasienter, men ikke minst av helsepersonell. Det kan føre til en usunn konkurranse helseforetakene imellom om viktig arbeidskraft og viktige ressurser innenfor de forskjellige helseforetakene. I en nasjonal helseplan kan en ta et overordnet grep for å se til at de investeringer som blir gjort, medfører en god pasientbehandling og en god ressursutnyttelse også av fagpersonellet.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2005-02-17:
Det er klart at det foreligger forskjeller her som har røtter tilbake til uenighet om forholdet både til NATO og til USA, men jeg mener det må kunne gå an å basere seg på følgende politikk: Vi er med på militære aksjoner som har grunnlag i FN-mandat, forutsatt at vi har ressurser til det. Vi er ikke tvunget til det, men hvis vi har ressurser til det, bør vi være med på det. Det er det vi gjør nå. Hvis USA setter i gang aksjoner som ikke har noe mandat fra Sikkerhetsrådet, er vi ikke med. Det var vi heller ikke i krigen i Irak. Jeg mener at for enhver regjering er dette viktige prinsipper å forholde seg til. Det er i hvert fall uaktuelt for Arbeiderpartiet å gå vekk fra de prinsippene. Når det gjelder operasjon «Enduring Freedom», ble den satt i gang i henhold til et enstemmig sikkherhetsrådsvedtak, under henvisning til artikkel 51 om retten til selvforsvar. Det er svært sjelden at det skjer. Derfor er dette veldig rotfestet i FNs sikkerhetsråd.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2005-02-17:
Jeg mener vi kunne ha gjort noe mer. FNs sikkerhetsråd har gitt mandat til denne styrken som Den afrikanske union har mobilisert. Vi kunne ha bidratt til å finansiere den. Det hadde hjulpet dem til å få satt dette i verk raskere og kanskje mer effektivt. Det har vi ikke gjort. Jeg har offentlig tatt til orde for dette tidligere. Nå må vi gjøre alt vi kan for å presse fram at denne rapporten fra FN-kommisjonen blir sendt til den internasjonale straffedomstolen fra FNs sikkerhetsråd. Det ville være en tydelig markering og en avskrekking i forhold til dem som vil fortsette med dette. Jeg synes også det er nødvendig å snakke mye klarere mot regimet i Khartoum, som helt klart står bak det som skjer i Darfur. Man kan ikke gjemme seg bak den fredsavtalen som er inngått med sør, og dermed forhindre at det blir internasjonale reaksjoner mot det de gjør i Darfur.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2005-02-17:
Her var det mye, men Kabul er ikke lenger langt vekk. Det som skjedde i Afghanistan, påvirker oss alle – det gjelder sikkerheten for hele verden. Derfor har vi sagt, og det har jeg oppfattet er SVs oppfatning, at det å få kontroll over situasjonen i Afghanistan er punkt nr. 1. Så er jeg enig i at det også finnes sikkerhetsproblemer her i vårt område. Det vil være veldig positivt om vi kunne fått til et bedre samarbeid med våre naboland om det, men det kan nå bare skje innenfor EU. Det finnes ingen annen ramme. Det kan ikke skje innenfor NATO, men det kan derimot skje innenfor EU. Vi kan mobilisere EU i det viktige arbeidet som vi nå må gjøre i forhold til nordområdene. For øvrig tror jeg ikke at etablering av en kurdisk stat vil være noen god ting. Det har Congragel i Tyrkia gått vekk fra, fordi det vil utløse enormt mye turbulens i hele regionen. Det man bør prøve på, er nettopp det man har gjort i Europa, å sørge for at grensene ikke betyr så mye lenger, slik at man kan få et forent Irak og sørge for et forent Tyrkia, men at kurderne kan leve seg imellom over grensene.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2005-02-17:
Jeg har ikke noe spørsmål. Jeg har bare lyst til å markere følgende: Kristin Halvorsen argumenterte nå egentlig for at ISAF-styrken og operasjon «Enduring Freedom» henger sammen. ISAF kunne ikke ha vært i Afghanistan uten at FN gav mandat til operasjon «Enduring Freedom». ISAF kontrollerer og har sikret bare en liten del av Afghanistan. Det skyldes at man ennå ikke har kunnet klare å gå inn i andre områder. Derfor er operasjon «Enduring Freedom» fortsatt nødvendig. Det var egentlig det hun sa. Så har jeg lyst til å si, når hun sier at NATO ikke lenger er svaret: Går SV inn for at vi skal kvitte oss med den eneste multinasjonale militære struktur som finnes som FN kan trekke på? Alternativet er en annen militær struktur, nemlig USA alene. Hvis man vil ha et multilateralt militært engasjement noe sted nå, er det NATO som har gjort jobben på Balkan, og de gjør den nå i Afghanistan gjennom ISAF. Jeg er helt for fredsengasjement på Sri Lanka, i Midtøsten og i Sudan, men vi har ikke klart å skape fred. Det tyder kanskje på at vi også må engasjere andre tunge aktører i det fredsarbeidet, og da må vi bare se til de organisasjonene som SV enten er for eller vil nedlegge.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2005-02-17:
Spørsmålet er om den løfterike utviklingen i Midtøsten vil bli forsøkt skutt ned av ulike terrorgrupper for å ødelegge for dem som vil ha en tostatsløsning. Jeg sa i mitt innlegg at jeg har fått vite at Hizbollah har tredoblet belønningen til dem som vil gjennomføre selvmordsaksjoner i Israel. Hizbollah støttes av Iran. Iran forsøker antakelig også å utvikle atomvåpen, som er en ny trussel mot en fredelig utvikling i Midtøsten. Europa forsøker å få Iran til å endre politikk gjennom bl.a. å lokke med økt handel og økonomisk virksomhet. Men Norge øker sitt økonomiske engasjement i Iran, uavhengig av dette. Det stod i Aftenposten at næringsminister Børge Brende skal lede en stor handelsdelegasjon til landet nå. Jeg synes at dette er uheldig i en situasjon der man må ha en koordinert politikk fra Europa og USA for å legge press på regimet i Teheran for å endre regimets politikk. Man må avstå fra å støtte disse terrorgruppene, som kan ødelegge for det som nå begge parter, både israelerne og palestinerne, ønsker, nemlig å gå videre mot en tostatsløsning. Iran er fortsatt for en enstatsløsning, nemlig å utslette staten Israel. Det formålet støtter man ved å støtte disse gruppene. Vi er nødt til å få kontroll over denne utviklingen. Norge må bidra og innordne seg i en felles strategi når det gjelder dette.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2005-02-17:
Jeg er helt for dialog, også med Iran, men, som det har blitt sagt, det er alltid spørsmål om hvor tydelig man er, og også hva man gjør når. Jeg mener det er uheldig å sende en svær handelsdelegasjon til Iran nå når Europa forsøker å bruke handelspolitikk, altså lokker med økt handel hvis Iran oppgir å lage atomvåpen, hvis man innretter sin politikk på en annen måte i regionen. Nå er vi virkelig ved et vendepunkt, og det som kan true dette, er nettopp Irans politikk og støtte til grupper som Hizbollah, som vi nå ser i Libanon, men som også helt opplagt har etablert seg inne på Vestbredden og i Gaza. Da synes jeg vi bør innordne oss en felles strategi og ikke gå på siden og la Iran få økt handel, uavhengig av hva de gjør. Man må også her minne om at resultatet veldig fort kan bli at man må bruke militære virkemidler, noe jeg vil advare sterkt mot. Men nettopp derfor må vi støtte opp om de sivile virkemidlene som er til rådighet, nemlig handelspolitikk og økonomi, slik EU forsøker. Jeg er helt enig med dem som sier at sanksjoner ikke virker, men man behøver ikke å gå til det motsatte skritt i denne situasjonen.
Inge Lønning (Høyre), 2005-02-17:
Utenrikskomiteens leder gav et perspektivrikt innspill til den virkelighetsbeskrivelse utenriksministeren gav i sin redegjørelse. Jeg har ingenting å innvende mot noe av det. Spesielt klart og tydelig var det utenrikskomiteens leder sa om problemstillinger knyttet til norsk innsats i Afghanistan. Hvis jeg hørte riktig, var det også i det en ganske klar og uttalt avstandstagen fra det som fra SVs side har vært sagt om den samme saken etter utenriksministerens redegjørelse. Mitt spørsmål er: Hvorledes ser Jagland for seg at så vidt ulike virkelighetsoppfatninger kan forlikes i et regjeringssamarbeid? Det er jo ikke godt mulig å innta begge standpunkter på samme tid når man er så fundamentalt uenig om hva våre sikkerhetspolitiske forpliktelser går ut på. Vi har heller ikke noen erfaring i Norge for at koalisjoner mellom partier med helt ulik virkelighetsoppfatning i det utenrikspolitiske skal løse problemer sammen.
Inge Lønning (Høyre), 2005-02-17:
Jeg takker for anledningen. Det er ingenting som pirrer selvfølelsen mer enn å bli utnevnt til ekspert! Jeg tror representanten Blankenborg har hørt litt feil når han snakker om «religiøs dimensjon». Det statsministeren flere ganger har sagt, er at vi lever i en verden hvor svært mange politiske interessekonflikter ikke bare blir ikledd religiøs terminologi, men også blir fyrt opp under gjennom bestemte måter å appellere til folks religiøse følelser på. Av det har statsministeren trukket den logiske og etter mitt skjønn rimelige konklusjon at dette må man ta på alvor og ikke velge den sekulariserte vestlige tilnærming å late som om det ikke finnes. For det er helt garantert den dårligste tilnærming. Derfor må man også satse på å få til en reell dialog på tvers av religionsgrensene i dagens verden, fordi det er en av forutsetningene for at man kan finne varige politiske løsninger på konflikter.
Inge Lønning (Høyre), 2005-02-17:
Uttrykket «militarisert EU» er misvisende, til og med grovt misvisende. Sammenlignet med medlemslandene i EU bruker Norge i forhold til befolkningens størrelse vesentlig større ressurser på det militære forsvar enn noen av de andre gjør. Det må vi være villig til å vedkjenne oss og ikke late som om er annerledes. Det ligger heller ikke noen tvang på norsk politikk på dette området om man går inn i et mer vidtgående samarbeid. Jeg går ut fra at det Jacobsen hadde i tankene, var det punktet i utenriksministerens redegjørelse der det snakkes om samarbeid om våpenprogrammer i Europa. Det legger ikke noe press på Norge i noen henseende. Vi vil stå akkurat like fritt som vi gjør i dag til å bestemme vår egen forsvars- og utenrikspolitikk. Men det som jeg la vekt på, er at EU i økende grad kommer til å sitte med nøkkelen når det gjelder å bidra til at FN kan løse FNs oppgaver, og at Sikkerhetsrådet kan løse sine oppgaver, og jeg vil jo tro at det må gjøre et visst inntrykk også på SV at Kofi Annan har sagt helt klart og utvetydig og uten forbehold at det er i FNs interesse at EU gjør det de nå gjør, når det gjelder «Battle Groups»
Inge Lønning (Høyre), 2005-02-17:
Jeg bidrar gjerne til at representanten Halvorsen får anledning til å fortsette der hun slapp. Jeg la merke til at hun startet sitt innlegg med å gi sin fulle og ureserverte tilslutning til utenriksministerens beskrivelse av det epokeskifte som foregår i Europa og i europeisk politikk. Men deretter må jeg med skam bekjenne at jeg hadde problemer med å følge tråden. For det videre svar gikk egentlig utelukkende ut på å problematisere NATOs rolle. Nå er ikke det overraskende, for SVs forløper var jo imot at Norge skulle melde seg inn i NATO, og partiet har hele tiden hatt programfestet at Norge skal melde seg ut av NATO. Så vidt jeg har forstått, akter man også i programmet for neste stortingsperiode å vedta at Norge skal melde seg ut av NATO. Men da blir det ett eneste bidrag tilbake fra SVs side, nemlig å rendyrke rollen som fredsnasjon. Jeg vil gjerne vite hva den rollen egentlig går ut på, og hvordan man tenker seg at Norge skal ivareta sin egen sikkerhet?
Inge Lønning (Høyre), 2005-02-17:
Jeg er enig med Senterpartiets leder på ett punkt, nemlig at utenriksministeren hadde en bred og helhetlig tilnærming til de globale utfordringer. Det kan man ikke beskylde representanten Haga for i det innlegget hun nettopp holdt. Derimot var det en betydelig vilje til å generalisere på et usedvanlig smalt grunnlag, for storparten av innlegget dreiet seg om – hvis jeg oppfattet det riktig – én sak, som riktignok er viktig, nemlig spørsmålet om hvor mange Norge skal bidra med i en eventuell operasjon i Sudan. På det grunnlag brukte Åslaug Haga meget sterke uttrykk: «pinlig for Norge», «systematisk nedprioriterer FNs fredsbevarende arbeid». Det er med respekt å melde absolutt ingen grunn til på et så spinkelt grunnlag å komme med så voldsomme karakteristikker. Så jeg vil nesten tillate meg å be representanten Åslaug Haga om å trekke disse karakteristikkene tilbake.
Inge Lønning (Høyre), 2005-02-17:
På tampen av denne utenriksdebatten er det vel riktig å konstatere at de tre partiene her i salen som i lang tid har arbeidet med å presentere seg som et flertallsalternativ for en mulig regjering etter neste valg, har gjort et betydelig arbeid når det gjelder å samordne sin politikk på mange områder. De synes å ha kommet et stykke på vei med det, delvis gjennom kompromisser og delvis gjennom at man i hvert fall har vist en vilje til å konvergere i standpunkter. Da er det ganske bemerkelsesverdig at man ikke har prioritert Norges utenriks- og sikkerhetspolitikk i dette arbeidet, for jeg kan i hvert fall ikke huske i denne stortingsperioden at jeg har deltatt i noen utenriksdebatt hvor avstanden mellom Arbeiderpartiet på den ene siden og Senterpartiet og SV på den andre siden har vært større. Det gjelder både i virkelighetsoppfatningen og i spørsmålet om hvilke virkemidler vi har til rådighet når det gjelder å føre en fremtidsrettet utenriks- og sikkerhetspolitikk for Norge. Det er et tankekors. Jeg håper ikke det betyr at man prioriterer det ansvaret for Norges regjering lavere enn ansvaret for energipolitikk eller økonomisk politikk eller andre politikkområder. Jeg må si at det bekymrer meg ikke så helt lite, tanken på hvorledes man skal få disse helt ulike virkelighetsoppfatningene til å gå i hop. Det er jo en regjering nesten nødt til. SV har markert tydelig gjennom dagens debatt at man fremdeles lever i en virkelighet hvor NATO for det første aldri skulle ha kommet i stand, for det annet skulle ha vært nedlagt sammen med Warszawapakten og for det tredje i praksis er i ferd med å dø. Det er en mildt sagt eiendommelig virkelighetsoppfatning, og den mangler, så langt jeg kan skjønne, enhver realitetskontakt. Ikke desto mindre later det til at partiet også for neste stortingsperiode vil programfeste det samme standpunkt til NATO. Da er det jo i virkeligheten ikke noe multinasjonalt redskap tilbake, verken for FN eller for noen annen når det gjelder å løse presserende internasjonale konflikter. Thorbjørn Jagland innledet debatten med å snakke om «geopolitisk jordskjelv», og han sa at hittil har man i norsk politikk stort sett løst det ved å holde seg for ørene og øynene. Med tanke på forløpet av denne debatten var det et profetisk utsagn når det gjelder de to fremtidige regjeringspartnerne han tenker seg.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2005-02-17:
Utenrikskomiteens leder berørte Darfur og problemstillingen der, som er svært alvorlig. Der har vi vel stått overfor et problem med at FN ikke har evnet å ta de nødvendige beslutninger. Det har vært intern uenighet i FNs sikkerhetsråd parallelt med at det har pågått store overgrep mot menneskene i Darfur – mange har kalt det et folkemord. Hvordan skal man angripe en slik problemstilling når FN unnlater å handle? Arbeiderpartiet legger veldig stor vekt på FNs rolle som internasjonal konfliktløser, men når FN ikke stiller opp, hvor er vi da, og hva gjør vi for befolkningen i Darfur?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2005-02-17:
Dette er jo ikke nye problemstillinger. Dette er noe jeg har tatt opp fra denne talerstol tidligere. Vi ser den utvikling som foregår, og vi må forholde oss til den. Selv om vi ikke er veldig begeistret for at EU har tatt forsvars- og sikkerhetspolitikk inn i seg som et politikkområde, må vi erkjenne at der er vi. Vi må selvfølgelig søke et aktivt samarbeid i den retning, samtidig som vi må sørge for at forbindelsen med USA er sterkest mulig. Vi må forholde oss aktivt til det, og vi kan ikke gjemme oss unna det. Det har vi gitt uttrykk for før, og vi vil selvfølgelig aktivt følge denne situasjonen. Om det er en EU-medlemskapsdebatt representanten prøver å invitere meg til, er ikke det på dagsordenen i denne stortingsperioden. Det har jeg forstått at ingen partier har foreslått, så derfor er det andre løsninger som må på bordet. Men ja, vi ser det som skjer, og vi vil forholde oss til det.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2005-02-17:
Ja, vi er enig i de konkrete tiltakene, og det er et par konkrete tiltak som foreslås i denne redegjørelsen. Det er mange forhold som kunne vært kommentert, men de forhold hvor vi helt åpenbart er enige, har vi ikke kommentert, og vi er enige på dette området. Vi har tidligere debattert EUs utrykningsstyrker, hvor vi gav positiv tilslutning til det. Så på de konkrete, praktiske samarbeidsområdene ser vi at det er nødvendig å stille opp for nettopp å sikre norsk sikkerhet, og for at vi kan ha en tettest mulig tilknytning til det forsvars- og sikkerhetspolitiske samarbeidet som tross alt nå er i ferd med å formes i Europa.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2005-02-17:
Nå synes jeg utenrikskomiteens leder svarte veldig godt på hvorfor Norge fortsatt bør engasjere seg i Afghanistan. Det er jo ikke et nytt engasjement. Dette er noe som har pågått i flere år. Vi ser på det som en fortsettelse av noe vi har vært med på en god stund. Man kan selvfølgelig diskutere omfanget og innretningen. Sudan blir i tilfelle et nytt engasjement. Vi setter isolert sett pris på at vi har bidratt til å få til en fredsavtale. Og selvfølgelig er vi glad for at den har oppstått. Vi mener allikevel etter en vurdering at det her ikke er naturlig at vi deltar med militære styrker. Vi foretar en prioritering mellom ulike land på det området, og i den prioriteringen har ikke vi valgt Sudan, men vi setter Afghanistan som jobb nr. 1 i denne sammenhengen.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2005-02-17:
Statsministeren har vært opptatt av religiøs dialog, og utgangspunktet er det aller beste. Men vi vet at det er heller ikke alle teologer som bruker religionen slik vi ønsker at den skal bli brukt, nemlig til å fremme menneskeverd, toleranse og positive verdier. Mener statsministeren at det er en grense for hvem man kan sette seg ned med? Noen av dem som har vært samtalepartnere i noen av de religiøse dialogene som har foregått, er stater som etter min mening misbruker religionsbegrepet, f.eks. Iran. Er det en dialogform som statsministeren synes det er fornuftig å fortsette med?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2005-02-17:
Etter Berlin-murens fall omorganiserte de fleste europeiske land utenrikstjenesten, og bl.a. våre nordiske naboer redefinerte utenrikspolitikken og moderniserte utenrikstjenesten. For eksempel gravla Sverige sitt store etterkrigsprosjekt som fredsbygger og moderniserte sitt UD i tråd med de nye behov. I Norge etablerte vi et fredsdiplomati og hadde en forestilling om å bli en humanitær stormakt. Har vi et UD i dag som er organisert slik at det på en god og tilfredsstillende måte ivaretar våre strategiske utfordringer?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-17:
Tyrkia trekkjer meir og meir mot Europa, ikkje minst i forhold til dei søknadene som ligg føre. Vi ser at Tyrkia har litt problem innafor NATO. Vi ser at NATO ikkje har den funksjonen dei skulle ha hatt i høve til Tyrkia, og Tyrkia er rett og slett i konflikt med USA. Ein tenkjer ikkje minst på ei eventuell oppretting av ein kurdisk stat, noko som etter mitt skjønn ville kunne ha positive effektar. Vi ser også Schröders utspel mot atlantisk samarbeid – vi ser at dette raknar. Vi har til og med norske offiserar som gong på gong seier: Jacobsen, NATO var over for sju–åtte år sidan. Har ikkje du oppdaga det enno? Vi kjem i ein situasjon der USA og Storbritannia kjører meir og meir åleinegang. Og blir ikkje då vegen å gå for Noreg igjen å styrkje FN, som ein stor internasjonal operatør, ved å sende våre styrkar ut med blå hjelm samtidig som vi søkjer å få til eit naturleg samarbeid i våre nærområde om sikkerheitspolitikken, ikkje minst ut frå erkjenninga av at norsk sikkerheit i alle fall ikkje blir bygd i Kabul?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-17:
Dersom det er noko ein har vore einige om å vere ueinige om innafor ulike regjeringar og innafor utanrikspolitikken, er det nettopp EU-saka. Eg har lyst til å stille representanten Lønning eit spørsmål i forhold til dette. Noreg som fredsnasjon – og ein reell fredsnasjon – vil jo aktivt arbeide for nedrusting og søkje å auke kontrollen med den internasjonale våpenhandelen. No legg Regjeringa opp til å auke forholdet til EU i og med EDA, ei EU-tilpassing som vil lette på forholda for norsk våpeneksport og flytte Noreg endå eit hakk nærmare eit ytterlegare militarisert EU. Dette er i ei tid då norsk forsvarsindustri er i ekstrem vekst og Noreg er i verdstoppen både når det gjeld militært forbruk og våpeneksport. Synest ikkje Høgre at dette er eit brott på det alle har vore einige om i utanrikspolitikken, nemleg at Noreg i det minste skal prøve å vere ein fredsnasjon?
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 2005-02-17:
Statsminister Bondevik slo i avisene for eit par dagar sidan til lyd for ein sterk religiøs dimensjon i norsk utanrikspolitikk, eit tema som ikkje vart nemnt i utgreiinga frå utanriksministeren. No har vi då ein ekspert på temaet i representanten Lønning, til liks med statsministeren. Vi som ikkje har noka klar oppfatning av kva denne religiøse dimensjonen er, så lenge han ikkje blir nemnd anna enn i avisoppslag frå tid til anna, vil gjerne høyre om representanten Lønning som ekspert på området saman med eksperten statsminister Bondevik har diskutert dette, slik at Lønning kan orientere oss om kva denne religiøse dimensjonen i norsk utanrikspolitikk er.
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 2005-02-17:
Representanten Høglund sakna ein raud tråd i Regjeringa sin utanrikspolitikk. Eg trur han meinte ein blå. Men eg forstår det slik at det som måtte vere den blå tråden, eller Framstegspartiet sin tråd i dette, i lys av den utviklinga som representanten Vallersnes tok opp, og som Høglund sa at ein må ta omsyn til, er at Framstegspartiet no har ei svært positiv haldning til norsk deltaking i EUs kommande utrykkingsstyrkar og -troppar, som vi har debattert tidlegare, og at Framstegspartiet ser positivt på at Norge aktivt søkjer seg inn i eit tettare samarbeid med EU på alle desse områda, forsvars- og tryggingspolitikk, og at ein òg støttar opp om det Regjeringa no har sagt om å slutte seg til dette byrået for forsvarsindustrien i Europa. Eg forstår det altså slik at Framstegspartiet òg er samd i dei konkrete tiltaka, ikkje berre det prinsipielle.
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 2005-02-17:
Eg skal få fortsetje der utanriksministeren slutta, med situasjonen i Afrika, fordi Utanriksdepartementet har bidrege vesentleg til å få på plass den avtala som no er på plass i Sudan. Vi må då arbeide for at den avtala held, at ho ikkje bryt saman. Det går ein diskusjon her om det norske bidraget. Det er ein viktig diskusjon, som vi kan komme tilbake til. Men uansett om vi har 30 eller 300 mann, står det, i alle fall med det utgangspunktet som var nemnt her, 10 000, att 9 300 personar som skal på plass. Det er ein viktig diskusjon når vi begynner å forplikte også norske bidrag. Eg vil då spørje utanriksministeren om Utanriksdepartementet har klare forslag på bordet om korleis ein kan bidra til at andre kan bli i stand til å ta ein vesentleg del av oppdraget i Sudan, slik at denne styrken kan fyllast opp så langt råd er, på ein slik måte at han kan styrkje og støtte opp under avtala – med andre ord ikkje berre ein diskusjon om det norske bidraget, men om korleis Norge kan bidra til at andre kan gjere ein jobb i Sudan.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2005-02-17:
Jeg synes det er interessant at representanten Høglund ikke berørte forholdet mellom NATO og USA og forsvarspolitikkutviklingen i Europa. Ut fra det vi kjenner til av Fremskrittspartiets politiske syn på dette fra tidligere, er det grunn til å spørre om Fremskrittspartiet hører. Hører de USAs synspunkter om at Europa i større grad må ivareta sin egen sikkerhet? Og ser de det som skjer i Europa? Økende europeisk samarbeid ivaretar forsvars- og sikkerhetspolitikken i Europa, også ved en felles opptreden i NATO. Er det ikke på tide at også Fremskrittspartiet oppdaterer og nyanserer sine vurderinger av hvor vi fra Norges side kan ha innflytelse til fordel for vår egen sikkerhet? Eller er det nettopp fordi man har gått inn i en slik tenkeboks, at Høglund skygget unna dette?
Kjetil Bjørklund (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-17:
Jeg registrerer at Fremskrittspartiets representant ønsker å ta den situasjonen som er i ferd med å oppstå, på alvor, men det er litt vanskelig å få tak i på hvilken måte man ønsker å ta fatt i den utviklingen, der NATO nå blir stadig mer marginalisert og EU inntar en mer offensiv rolle. Kunne jeg få en kommentar på det? Mitt spørsmål går imidlertid på noe annet. Jeg hørte konklusjonen, men spørsmålet er: Hvorfor mener Fremskrittspartiet at Norge ikke bør delta i Sudan, men i Afghanistan, i jakten på det som nå er en håndfull Al Qaida-terrorister og Taliban-soldater?
Kjetil Bjørklund (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-17:
Engasjementsregelen for tidligere norske spesialstyrkebidrag til operasjonen «Enduring Freedom» har vært at dersom norske soldater kommer i kontakt med noen som blir tatt som krigsfanger, skal disse overleveres til amerikansk varetekt. Den amerikanske fangebehandlingen er et ganske trist kapittel, med mange overgrep, både i Afghanistan og for så vidt på Guantanamo. Den fangebehandlingen USA bedriver, er i strid med SVs – og Regjeringens og Rises – oppfatning av hvordan krigsfanger skal behandles. Allikevel har vi vært villige til å overlevere krigsfanger til USA dersom situasjonen oppstår. Kan representanten Rise garantere at Norge ikke bidrar til at krigsfanger opplever folkerettsstridig behandling?
Kjetil Bjørklund (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-17:
NATO settes jo nå under debatt av Tyskland, som vil legge NATO på operasjonsbordet. Det er jo på tide! Mange synes at pasienten lenge har vært døende. Men Senterpartiet er, som de fleste her i denne salen, særlig opptatt av NATOs helsetilstand. Hvordan vurderer representanten Haga NATOs prognoser, sett i forhold til et utvidet EU som nå forsøker å samordne sin sikkerhets- og utenrikspolitikk? Tror representanten Haga at denne hjelpen fra EU-land vil få NATO-pasienten levende ned fra operasjonsbordet? Eller mener Haga at denne utviklingen må bety at Norge ser seg om etter andre mer naturlige samarbeidsland i sikkerhetspolitikken?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-17:
Det er riktig at Operation Enduring Freedom er en del av den militære deltakelsen i Afghanistan, og at ISAF ikke har noen – hva skal man si – bidrag i luftrommet over 2 000 fot over bakken. Det er opplagt at i de sammenhenger der man trenger å vise muskler, og som krever tunge fly og bombefly, er det Operation Enduring Freedom som kan stå for det. Men jeg tror at den virksomheten er av en meget beskjeden grad i dag, og at det Operation Enduring Freedom først og fremst utfører, er kamphandlinger på grensen mellom Afghanistan og Pakistan. Det er faktisk noe annet enn å si at dette er det Norge skal prioritere og bidra til. Etter SVs oppfatning er det viktig at vi konsentrerer innsatsen vår om ISAF. Der har vi et viktig bidrag å komme med, og det er det Norge burde konsentrere seg om. Så synes jeg det må være mulig å få til en litt mer nyansert NATO-debatt også i det norske storting. Det er antakelig ikke akkurat i denne replikken jeg klarer å få til det.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-17:
I forhold til diskusjonen om NATO: Ja, SVs mening er at NATO burde vært lagt ned sammen med Warszawa-pakten etter den kalde krigens slutt. Da var NATOs historiske betydning opplagt over, og det sikkerhetspolitiske kartet så annerledes ut. Det som nå er den største utfordringen framover for Norge sikkerhetspolitisk, er et tettere samarbeid med andre land i regionen som vi har felles sikkerhetspolitiske interesser med. Det er ikke først og fremst militære interesser, det dreier seg like mye om energi, om klima og miljø – alle disse utfordringene. Jeg forventer jo ikke at Inge Lønning med sin bakgrunn fra Europabevegelsen skal stå i første rekke i kampen for at Norges muligheter utenfor EU skal utnyttes, men la oss andre prøve å gjøre det, da. For vi bør rett og slett få mer av holdningen til Gro Harlem Brundtland, som – dagen etter forrige EU-nederlag for ja-siden – bare spratt opp og gjøv løs igjen. Det har i veldig liten grad preget norsk ja-side. Vi har noen muligheter utenfor EU som vi bør utnytte. Jeg inviterer gjerne Inge Lønning til å være med på det, selv om jeg ikke forventer at han går først.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-17:
At representanten Width fra Fremskrittspartiet er litt bekymret, det er slik verden skal være. Han burde vel egentlig vært mer bekymret over Schröders vurdering av arbeidsfordelingen mellom EU og NATO framover enn av SVs beskrivelse av virkelighetens verden. Men hvis Fremskrittspartiet har lyst til å hylle NATO morgen, middag og kveld etter hvert som de egentlig blir stadig mindre dominerende med hensyn til de sikkerhetspolitiske spørsmål vi står overfor framover, så gjerne for oss. Det hører hjemme der det er. Så til spørsmålene om nordområdene. Dette er jo det hovedfokus Norge burde ha i sikkerhetspolitikken. Dette er det ansvaret vi har på vegne av hele Europa og hele verdenssamfunnet i forhold til hvordan vi skal forvalte landområdene, men også havområdene, som jo er syv ganger større enn de norske landområdene, hvor vi har enormt store ressurser som vi har ansvaret for å forvalte for framtiden. Derfor har vi nettopp hatt dette fokuset i forsvarspolitikken, at hensynet til nordområdene er vårt hensyn nr. 1 i sikkerhetspolitikken. Deretter kan vi diskutere hva vi skal bidra med ellers.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-17:
Jeg er enig i statsministerens tilnærming til en dialog, som var svaret hans i siste replikk. Vi har ikke veldig gode erfaringer med omfattende boikotter fra de siste tiders hendelser i denne regionen, f.eks. boikotten av Irak. Men en dialog krever at man er veldig tydelig når det gjelder atomvåpen og menneskerettigheter, slik at dialogen blir et virkemiddel hvor man faktisk bruker den muligheten man har, til å påvirke situasjonen framover. Men det var ikke det jeg i utgangspunktet skulle ta opp. Jeg tror nemlig at de formuleringene Kjell Magne Bondevik i dag hadde om spørsmålet om EU, kommer til å ha historisk interesse, for jeg synes at han gikk mye lenger i å åpne for at hans eget standpunkt er under revisjon, avhengig av hva som nå skjer i dialogen framover. Derfor har jeg lyst til å følge opp med et spørsmål. Utenriksministeren er veldig klar i vurderingen av forholdet mellom EU og NATO framover. Han sa i redegjørelsen: «Vi kan risikere å bli ytterligere marginalisert.» Mener virkelig statsministeren at Norge i dag er marginalisert, og at det vi snakker om for framtidens mulige allianser, er grader av marginalisering av Norge?
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2005-02-17:
Jeg er litt bekymret over en del uttrykk som kommer her. Det er tydeligvis noen som vil gjøre NATO svekket – og gir uttrykk for at NATO blir svekket. Det tror jeg er en fullstendig feil framstilling. NATO er ikke svekket. Og NATO blir ikke mer svekket enn det vi gjør det til. Jo mer vi sier det, og jo flere som sier det, jo større sannhet blir det. Det er ikke riktig. Det hjelper ikke om også en del europeiske ledere går rundt og sier det, de har helt andre agendaer. Så jeg tror vi skal være forsiktige med å bruke det uttrykket i framtiden. SV snakker mye om det som foregår ute, det er stort sett det som opptar dem. Men hva er egentlig SVs syn på norsk innenlandsk sikkerhetspolitikk? Lederen av utenrikskomiteen synes jeg trakk opp en veldig interessant sak. Det gjelder Russlands adgang til havet og nordområdene våre. Det blir noe av det viktigste som vi står overfor i framtiden. Hva er SVs nordområdepolitikk? Hvordan har SV tenkt å løse dette? SV er imot NATO, de er imot EU, og de er imot USA. Skal vi stille opp alene med våre små kapasiteter – som SV har gjort alt for at vi skal få til?
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2005-02-17:
Vi var for så vidt ferdige med å drøfte utviklingsmeldingen, men jeg synes det er positivt at også utviklingspolitiske spørsmål settes på dagsordenen i debatten om utenriksministerens redegjørelse. Kristelig Folkeparti er opptatt av alle de problemene som president Chirac tok opp i Davos. Men vi vet at dette har vært utredet og sett på mange ganger, og det var bakgrunnen for at vi ikke ønsket å være med på en merknad om dette i forbindelse med innstillingen til utviklingsmeldingen. Det har vist seg svært vanskelig å gjennomføre det som president Chirac foreslår. Jeg synes kanskje det er vanskelig å spekulere om hvilke motiver som ligger bak, men i det frankofone samarbeidet – Frankrike har et utstrakt samarbeid med alle fransktalende tidligere kolonier – er det klart at det er et sterkt press i retning av at Frankrike skal foreslå dette på nytt og på nytt. Men vi har, som sagt, ikke noen tro på det.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2005-02-17:
La meg gi representanten Stensaker honnør for hans engasjement for Rwanda. Det viser at det noen ganger virkelig betyr noe at man sender stortingsrepresentanter til Afrika som med egne øyne får se urett og brudd på menneskerettigheter, og at det skaper et engasjement. Jeg er helt enig i dette anliggendet: Dette må vi ta opp. Når utenriksministeren har sagt i sin redegjørelse at han vil ha et nærmere samarbeid med Den afrikanske union, tror jeg det kan være en bra plattform, hvor vi kan ta opp nettopp slike spørsmål. Jeg vet at utviklingsministeren og utenriksministeren begge er opptatt av disse spørsmålene, så jeg synes dette kan være en god påminnelse om å ta opp dette spørsmålet i Den afrikanske union.