Terje Sørvik (Arbeiderpartiet), 2022-03-18:
Vi opplevde i forrige sak at en forslagsstiller fra et parti som var det desidert mest aktive i den debatten, tok tilstedeværelsen i salen som et signal på interessen rundt temaet som skulle debatteres. Jeg la distriktspolitiske tanker til grunn i mitt innlegg da også. Nå går vi et skritt videre, og jeg registrerer at det er enda tynnere i salen, også blant det partiet som var mest aktivt i debatten i forrige sak. De siste åtte årene har reformer og sentralisering hatt flere uheldige følger for distriktene. I perioden 2013 til 2020 ble det over 20 000 flere statlige arbeidsplasser i Norge. Likevel har flertallet av norske kommuner færre statlig ansatte nå enn da Høyre og Fremskrittspartiet tok over regjeringsmakten i 2013. Svaret på hvorfor det har blitt slik, er enkelt. For å bruke ordføreren i Bø sine egne ord: Staten har forlatt oss. I tillegg tror jeg nok det er flere politikere fra distriktskommuner som sitter med akkurat den samme oppfatningen. Staten har forlatt distriktskommunene, og de har samlet seg i de store byene. I Erna Solbergs regjeringstid ble Trøndelag tilført 3 201 statlige arbeidsplasser. 3 191 av dem havnet i Trondheim, samtidig som typiske distriktskommuner er tappet for 342 statlige arbeidsplasser i samme perioden. Vi trenger en mer rettferdig fordeling av arbeidsplasser mellom by og land. Så skal det selvfølgelig sies at mange av disse arbeidsplassene i byene er i tilknytning til sykehus og universitet, og dem er vi jo selvfølgelig glad i og opptatt av. Det må fortsette, det også, men det er andre typer arbeidsplasser som med stor fordel kan flyttes ut. Hvis vi ser på konkrete utflyttinger av arbeidsplasser som regjeringen Solberg besluttet, ser vi at en tredjedel av arbeidsplassene er flyttet ut av Oslo og har havnet i de andre store byene, som Bergen og Trondheim. Til sammenlikning fikk de om lag 200 minst sentrale kommunene ni nye statlige arbeidsplasser. Dette viser at utflytting av statlige arbeidsplasser i stor grad har handlet om å flytte arbeidsplasser til andre storbyer enn Oslo. Det betyr at staten trekker seg ut av distriktskommunene og dermed ikke bidrar til desentralisering av tjenester, men derimot til regional sentralisering. Dette handler ikke om den enkelte kommunes arbeid med å bygge attraktivitet. De fleste kommunene blir i denne sammenheng offer for nasjonale, overordnede beslutninger. En oversikt over gjennomførte reformer og grep gjennom de siste åtte år bekrefter at disse har virket entydig sentraliserende og har svekket distriktene. Ikke minst er en rekke statlige organer gjort mer robuste med endringer i den regionale strukturen. Mange statlige arbeidsplasser har forsvunnet fra kommunene og inn til de regionale administrasjonene. Samtidig er beslutningsmyndigheten sentralisert bort fra lokalsamfunnene og inn til de regionale enhetene. Det finnes imidlertid verktøy for å endre på dette. Regjeringsplattformen er tydelig på at distriktspolitikken skal forsterkes og fornyes. Vi innfører statlige nærhetsprinsipper. Statlige virksomheter skal organiseres slik at kompetansen ligger så nær innbyggerne som mulig. Ved hjelp av en styrket infrastruktur, som fiber og bredbånd, kan det legges til rette for at statlig ansatte kan jobbe desentralisert. Viktige tjenester skal være i nærheten av der folk skal bo og leve sitt liv, i alle deler av landet. Ved etablering av nærtjenestesentre vil innbyggerne få økt tilgang til statlige tjenester, eksempelvis utstedelse av pass og førerkort, kort vei til tjenester som juridisk rådgivning og gjennom etablering av lokale servicetorg.