Lars Sponheim (Venstre), 2000-06-09:
La meg få begynne med å dele den oppfatning som flere har gitt uttrykk for, at det var en god og informativ redegjørelse utenriksministeren holdt, og på et presisjonsnivå som disse spørsmålene fortjener. Jeg deler også den oppfatning som utenriksministeren har gitt uttrykk for, at Europas sikkerhetspolitiske situasjon er endret, nettopp utviklingen av dette felles sikkerhets- og forsvarssamarbeidet og krisehåndtering i EU. Og det er grunn til å gi uttrykk for, også for en som var motstander av norsk EU-medlemskap, at EU har påtatt seg en viktig sikkerhetspolitisk rolle. Jeg mener det er sentralt at dette EU-initiativet er der for å forebygge konflikter og for å sikre stabilitet og utvikling i Europa, for Norge har interesse i og ansvar for å bidra til nettopp en slik regional krisehåndtering. Med utviklingen av ESDP er Norge samtidig selvsagt i en situasjon hvor vi ikke kan påvirke beslutninger om hvorvidt, når og hvordan EU-aksjoner skal gjennomføres, på lik linje med EU-landene selv. Det er grunn til å gi kredit for at utenriksministeren følger opp den forrige regjeringens arbeid med å sikre norske interesser i forbindelse med utviklingen av EUs sikkerhets- og forsvarssamarbeid, og jeg synes ikke det er grunnlag for å lage noen retorikk rundt at den forrige regjeringen hadde noen motvilje i disse spørsmålene, eller enda mer slik Jan Petersen gav uttrykk for, at den måtte og ikke ville - det er feil. Basert på ikke-medlemskap arbeidet også den forrige regjering offensivt, på lik linje med den nåværende, for å finne gode løsninger for Norge på disse områdene. Det er også viktig at Norge arbeider gjennom alle mulige kanaler, både via NATO, EUs søkerland og via EU-land direkte for å sikre Norge så stor innflytelse som mulig. Norge må ikke minst styrke den sikkerhets- og forsvarspolitiske dialogen med de andre nordiske landene, slik også utenriksministeren var innom i sin redegjørelse. Det er også viktig at Norge arbeider for størst mulig åpenhet innad i det forsvars- og sikkerhetspolitiske arbeidet i EU, slik at det også skapes større innsyn generelt i arbeidet. Det er et engasjement Venstre har og også kommer til å ha videre i dette arbeidet. Norge bør fortsatt signalisere at vi er innstilt på en forpliktende medvirkning i forbindelse med et EU-ledet krisehåndteringsapparat. Men om vi eventuelt skal stille norske styrkebidrag til disposisjon, forutsetter dette medvirkning i den beslutningsformende prosess på EU-siden. Utenriksministeren har gjentatte ganger, også i dag, understreket at Norges mulighet for innflytelse er bestemt av vår tilknytningsform til EU. Ja, selvsagt er den det. Et ikke-medlemskap kan ikke bety samme mulighet til innflytelse som et medlemskap, og det er norsk offisiell politikk. Det er også viktig å sortere kortene i denne diskusjonen. EUs planer innbefatter i dag ikke at unionen skal bygge opp en konkurrent til NATO, men heller utvikle seg til å bli det vi kan si er en komplementær sikkerhetspolitisk aktør. EU har ikke påtatt seg et selvstendig ansvar for å forsvare freden på kontinentet. Norges utfordring, vårt sikkerhetsbehov, dekkes ved å være fullverdig medlem i en multilateral og gjensidig forpliktende forsvarsorganisasjon, i dag representert ved NATO. Det er også langt igjen før EU har en styrke og en hær som kan benyttes på samme måte som NATO-styrkene, uten hjelp av NATO-ressurser. Derfor vil EUs satsing være avhengig av samarbeid nettopp med NATO, der Norge som kjent er en fullverdig deltaker. Norge kan også anses som en viktig samarbeidspartner ut fra sin erfaring fra internasjonale fredsoperasjoner, sivil krisehåndtering og konfliktforebyggende arbeid. Norge anses for en relativt tung aktør i nordeuropeisk målestokk i internasjonale operasjoner – det handler om tillit, det handler om vår unike erfaring som NATO-medlem gjennom 51 år, og vi anses som upartisk i de fleste konflikter. Med St.meld. nr. 38 for 1998-99 om internasjonale operasjoner, lagt fram av Bondevik-regjeringen, er vår deltakelse i internasjonale operasjoner også forutsigbar. Det gjelder med hensyn til ressurser vi kan delta med, og hvor lenge vi kan ha styrker stående. Utviklingen i retning av flernasjonale formasjoner i internasjonale operasjoner styrker også det nære samarbeidet med EU-landene på disse områdene.