trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2017-12-14:
Representanten Hårek Elvenes mente at jeg var overfølsom på vegne av Arbeiderpartiet. Nei, det handler ikke om det. Men jeg reagerer på en tabloid form for debatt om Forsvaret. Det som representanten oppsummerte sitt innlegg med, var at vi hadde en forsvarsevne som var i ferd med å forvitre – å ruste ned. Og det var da jeg sa, på bakgrunn av den omstillingen vi har hatt i Forsvaret hele dette århundret – det begynte i 2001, da vi bygde om Forsvaret fra et innovasjonsforsvar, som i hvert fall ikke ville ha vært noe godt forsvar i dag, til det vi kaller et innsatsforsvar – hvor vi altså har investert 16 pst. mer i nytt forsvarsmateriell. Vi har fornyet materiellet i Forsvaret fra gamasjer, ski og ryggsekker til de nye jagerflyene som kommer. Hvis det kan kalles forvitring, mener jeg vi diskuterer dette helt utenfor enhver normal ramme. Det imponerer ikke meg om forsvarsjefen bruker uttrykk som styrt avvikling. Da blir jeg heller litt bekymret for hans forslag og vurderingsevne. Jeg har sittet i denne komiteen de siste åtte årene og hørt forsvarssjefens analyse fra år til år i forbindelse med budsjettet, og det gjennomgående bildet er at tingene er blitt bedre. Så har det gått litt opp og ned i de ulike våpengrenene fra år til år ut fra bevilgningene, men det overordnede bildet er en gjennomgående styrking av Forsvaret. Og at vi har et godt forsvar, har vi jo vist i utenlandsoperasjoner, hvor vi har gjort en fremragende innsats på flere områder. Så er det helt riktig at man kan diskutere om utholdenheten er god nok, og om det er nok trening og øvelser. Det er noe vi kan diskutere innenfor normale rammer, men ikke tabloidisere det, slik som Hårek Elvenes har gjort i denne debatten, og som jeg har hørt andre representanter fra regjeringspartiene gjøre i andre debatter. Min anbefaling til forsvarsministeren – når han lager nye talepunkter til sine partifeller her – er: Legg bort det tabloide språket, for det er feil.
Hårek Elvenes (Høyre), 2017-12-14:
Den ellers så avbalanserte representant Hansen fra Østfold var nok litt overfølsom under mitt innlegg. Jeg sa jo ikke at den situasjonen som Forsvaret kom i, skyldtes Arbeiderpartiet. Den skyldes ulike regjeringer som ikke har sørget for at Forsvaret har blitt tilstrekkelig finansiert, slik at det har vært samsvar mellom mål, struktur og finansiering. Ja, vi har en felles oppgave, og Arbeiderpartiet skal ha anerkjennelse for at de stiller seg bak langtidsplanen og landmaktforliket som Stortinget nettopp har behandlet. Men det er noen fakta i denne saken som står der. I desember 2012 holdt daværende statsminister Jens Stoltenberg en tale i Rena leir, der han sa at vi har et forsvar som strutter av sunnhet, og at omstillingen er så godt som gjennomført. Så kommer det et valg, og det kommer et nytt fagmilitært råd, der forsvarssjefen sier at vi har et forsvar som er under styrt avvikling, og at det ligger en etterlatt regning på 170 mrd. kr. Det var denne regjeringen, med den nåværende forsvarssjefen, som avdekte den situasjonen. Det var ikke informasjon som Stortinget hadde fått tidligere. Så må jeg nevne at i perioden 2009–2012 var det kun 800 mill. kr i økning i langtidsplanen, og i perioden 2013–2016 var det ingen økning. Denne regjeringen har fått Stortingets flertall til å gå med på en økning i langtidsplanens ramme på 180 mrd. kr. Det er et taktskifte. Det medfører at man nå bygger opp forsvarsevnen – et forsvar som var under «styrt avvikling», for å bruke admiral Haakon Bruun-Hanssens ord.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-12-14:
De overordnede målene for svalbardpolitikken ligger fast. Det er bred politisk enighet om hovedmålene i norsk svalbardpolitikk. Enigheten er synliggjort i behandlingen av den siste svalbardmeldingen og de årlige behandlingene av svalbardbudsjettet. Vi skal ha en fast håndhevelse av suvereniteten, overholdelse av Svalbardtraktaten og kontroll med at traktaten blir etterlevd. Vi skal fortsatt ha en forutsigbar myndighetsutøvelse og en god samfunnsutvikling på Svalbard. Det å ha en langsiktig og kontinuerlig svalbardpolitikk har vist seg å være vellykket for utviklingen på Svalbard. Kullselskapet Store Norske har tradisjonelt vært en bærebjelke for longyearbysamfunnet. Selskapet har i de senere årene møtt utfordringer. Lunckefjellgruven i Svea står i dag i driftshvile. Regjeringen foreslår nå å avvikle virksomheten i Svea og vil sette i gang en opprydding. Longyearbyen har i de senere årene vært utsatt for to snøskred med alvorlige konsekvenser, og det jobbes kontinuerlig med oppfølging av skredsituasjonen. Norges vassdrags- og energidirektorat viderefører snøvarslingen på Svalbard som ble etablert i januar 2016. Regjeringen foreslo i revidert nasjonalbudsjett 2017 å øke med 20 mill. kr til skredsikring i Longyearbyen, noe Stortinget sluttet seg til. NVEs kartlegging fortsetter nå ytterligere med hensyn til skredsikring. Regjeringen foreslo i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett 2017 å bevilge 28 mill. kr til grunnundersøkelser og prosjektering av nye boliger i Longyearbyen. Statsbygg har på bakgrunn av dette startet planleggingen av 60 nye boliger. Byggestart er planlagt til 2018. Jeg vil understreke at vi ser boligbygging og skredsikring i sammenheng nettopp for å sikre en best mulig bruk av samfunnets ressurser. I tillegg vil Kunnskapsdepartementet i 2018 gi dobbelt tilskudd til bygging av studentboliger på Svalbard, og det legges til rette for over 60 nye studentboliger. Regjeringen legger stor vekt på en fortsatt aktiv svalbardpolitikk og et levedyktig og attraktivt svalbardsamfunn.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-12-14:
Representanten Sivertsen tok opp noen spørsmål i forbindelse med skredsikringen på Svalbard, jobben etter rasene på Svalbard, som gjorde stort inntrykk på oss, og som hadde store konsekvenser for et lokalsamfunn som er tett knyttet sammen. Den oppfølgingen er i høyeste grad i gang. Representanten etterspør om jeg føler meg trygg på den oppfølgingen, og det kan jeg på vegne av regjeringen selvfølgelig bekrefte at jeg gjør. Det er et arbeid på gang sammen med både lokalstyret og NVE. Man skal få en rapport i februar om videre oppfølging – skredsikringssoner – som møter utfordringene på en god måte. Vi følger opp og forplikter oss fra storsamfunnets side på å ivareta Longyearbyen og innbyggerne der på en god måte. Det vil si at vi selvfølgelig skal gjøre det på en økonomisk forutsigbar måte. Når det gjelder framtidens energiforsyning på Svalbard, er det – helt i tråd med det som var signalene i forbindelse med behandlingen av revidert nasjonalbudsjett tidligere i år – sånn at Olje- og energidepartementet vil sette i gang en utredning som skal sikre oss god tilnærming til de utfordringene som Svalbard-samfunnet og Longyearbyen vil stå i i framtiden. Vi skal ha gode energiløsninger som ivaretar en effektiv energiforsyning til Longyearbyen. Samtidig skal vi ha bærekraftige løsninger som står seg i et langsiktig perspektiv. Jeg har litt vanskelig for å forstå etterlysningene og spørsmålene som reises fra Arbeiderpartiet. Dette er områder som regjeringen har den høyeste oppmerksomhet om, og som vi vil følge opp i det videre arbeidet. Jeg har så langt også forstått at dette er en forståelse og en enighet Stortinget stiller seg bak. Det er viktig at vi samlet står bak Svalbard-politikken som føres.
Ingjerd Schou (Høyre), 2017-12-14:
Utenrikspolitikk omtales veldig ofte som de sider ved en stats politikk som handler om, eller har betydning for, vedkommende stats forhold til andre stater. Med politikk i denne sammenheng tenkes det veldig ofte – i første omgang – på regjeringens ord og handlinger som retter seg til utlandet, eller som handler om det egne landets forhold til utlandet, spesielt til myndigheter i andre land. Det vil veldig ofte dreie seg om erklæringer, målsettinger og hva en ønsker å oppnå i bestemte saker når det gjelder andre land. I mange tilfeller vil det dessuten være snakk om bevilgninger og penger til realisering av målsettinger eller om andre praktiske tiltak som man ønsker å iverksette. Det er disse rammene og denne retningen Stortinget behandler i dag, og som legger grunnlaget for det som senere skal være regjeringens utforming av politikken, særlig av utenrikspolitikken. Utenrikspolitikken har blitt vår hjemlige politikk. Den er lokal, den er regional, den er nasjonal, og den er i møte med de ulike land som vi har oppgaver eller utfordringer med. Det internasjonale trusselbildet er i endring. Det merker Norge, og det merker andre land. Skillet mellom trusler fra statlige og ikke-statlige aktører er mer utydelig, og grenseoverskridende trusler som internasjonal terrorisme, voldelig ekstremisme og organisert kriminalitet utnytter nettopp fraværet av myndighetenes territoriale kontroll. Jeg er veldig glad for at regjeringen og Høyre i regjering tredobler satsingen på arbeidet med nettopp det som går på globale sikkerhetsutfordringer. Kriminelle nettverk bidrar til det som er hensikten: å skape frykt. Med terror og finansiering av denne, menneskesmugling og ikke minst korrupsjon truer slik sett både statlige og ikke-statlige aktører de demokratiske grunnleggende verdiene våre – valg og sikkerhet – gjennom handlinger og operasjoner, også i det digitale rommet. Terror, voldelig ekstremisme, organisert kriminalitet og fremvekst av ulovlige markeder er til hinder for nettopp det som vi verdsetter i vår del av verden, og som mange savner: fred og økonomisk utvikling. Arbeidet må i denne sammenheng ses i lys av gjennomføringen av FNs bærekraftsmål om fredelige samfunn. Regjeringen har de siste årene nettopp lagt vekt på at dette også skal være forskningsbasert.
Ingjerd Schou (Høyre), 2017-12-14:
Om lag ni av ti jobber i utviklingsland skapes i privat sektor, og et nært samarbeid mellom næringslivet ute og hjemme er nøkkelen til at vi skal kunne nå våre utviklingspolitiske målsettinger, og ikke minst støtte opp under og prøve å innfri det som ligger i bærekraftsmålene. Det er et selvstendig poeng at vi skal klare å hjelpe land ut av fattigdom, og at land og folk skal kunne klare seg uten bistandsmidler. Det er særlig tre forhold verden har som store utfordringer. Det er klima- og miljøområdet, det er krig og konflikt, og det er mangel på arbeidsplasser. Og nettopp det som handler om arbeidsplasser, er noe av det jeg hadde lyst til å rette oppmerksomheten mot. Hvis vi ser på bare ett av kontinentene, har Afrika i dag 1 milliard mennesker, og om noen år ikke langt der framme vil de bli 2 milliarder. Det betyr at vi har eksempler på land som for lenge siden fikk bistandsmidler, som i dag for lengst er ute av det området, og som klarer seg selv, nettopp fordi man har klart å skape arbeidsplasser – og det ikke i den offentlige sektor, men i den private, som vi kjenner veldig godt, og som det er mulig venstresiden ville kalle den kapitalistiske delen av verdensbildet, men som er helt avgjørende for at land og folk skal kunne løfte seg ut av fattigdom. Vi er heldige i Norge. Vi er rike, og vi har oppslutning blant folk om å bruke våre skattepenger til å hjelpe og til å bistå. Da er det særs viktig at vi klarer å gjøre det som regjeringen gjør, bl.a. å bruke et av de viktigste enkeltstående instrumentene vi har, investeringsfondet Norfund, som regjeringen styrker betydelig – jeg tror det er nesten borti 50 pst. over neste stortingsperiode. Allerede neste år legges det opp til en betydelig kapitaltilførsel til det fondet, slik at vi kan være med på å legge grunnlaget for å skape flere arbeidsplasser. Det er klart at vi må bruke bistand smart. Vi må bruke den godt, vi må bruke den slik at folk reelt sett opplever at arbeid er innen rekkevidde, og at man klarer seg selv. Men det betyr også at vi må styrke arbeidet med menneskerettigheter, det som handler om demokratiutvikling og rettsstatsprinsipper. Så det å skape arbeidsplasser er i seg selv en viktig søyle, men alene løser det ikke alle de utfordringer som ligger innenfor det å skape demokratier og bistå med det. Vi skal hjelpe land med å forbedre styresettet og å se på skattefinansieringsordninger og ressursforvaltning på en annen måte.
Ingelinn Lossius-Skeie (Fremskrittspartiet), 2017-12-14:
I en stadig skiftende verden blir det å ha en noenlunde stabil utenrikspolitikk viktig. Utenrikspolitikk handler mye om relasjoner og om å styrke bånd mellom landene. Vær ikke for snar til å skille deg fra din far og din farfars venn, er det et ordtak som heter. Vi kan ikke kreve lojalitet, men vi kan være lojale. Jeg er veldig glad for våre historiske bånd til USA og Storbritannia – disse landene med «the special relationship». Derfor vil jeg gjerne uttrykk min respekt for den amerikanske presidenten, mr. Donald Trump. Jeg er også veldig glad for at denne regjeringen har sørget for at vi har fått overvåkningsfly, P-8 Poseidon, som var et utrolig viktig innkjøp. Jeg er videre glad for at vi har fått en forskningsavtale og en utviklingsavtale med nasjonalstaten Israel, i en tid da det indre forsvaret har blitt vel så viktig som det ytre. Det er i norsk interesse å styrke båndet mellom våre to nasjoner. Her handler det også om lojalitet. Israel er under press bl.a. fra Iran og fra krefter som ønsker å svekke Israel økonomisk, og som bruker argumenter fra en region hvor fredsavtaler ikke alltid overholdes. Jeg vil peke på Israel som et fyrtårn i kampen mot terror, med demokrati, religionsfrihet og likestilling. Mitt håp er at disse tre blir stående som viktige nasjoner i utenrikspolitikken framover: USA, Storbritannia og – i større grad framover – Israel.
Ingelinn Lossius-Skeie (Fremskrittspartiet), 2017-12-14:
Jeg registrerer at Rødt vil boikotte Israel, som er det eneste liberale demokratiet i Midtøsten. De vil ikke boikotte noen andre land, selv om det i verden i dag, og særlig i Midtøsten, er mange land som er fulle av krig, vold og undertrykkelse. De ønsker f.eks. ikke å boikotte Marokko heller, som kontrollerer Vest-Sahara. Det er ingen kritikk hos Rødt av korrupsjon, av maktmisbruk og av undertrykkelse i de palestinske områdene, ikke engang av islamistgruppen Hamas. Det er i norsk sikkerhetspolitisk interesse å ha et samarbeid med Israel i kampen mot terror, og regjeringen sier i sitt utenriksbudsjett, på side 187, at regjeringen er imot boikott av Israel. Boikott skaper avstand. Regjeringen tror i stedet på dialog og samarbeid for å skape tillit, som en forutsetning for å løse konflikten mellom israelerne og palestinerne.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2017-12-14:
Jeg må nok skuffe dere og si at den jubelen vi vekselvis hører, ikke er fra folk som sitter ute og hører på denne debatten, men fra fredsaktivister som er ute og demonstrerer for Palestina. Det er også det jeg ønsker å bidra med i denne debatten. Vi sier ofte at konflikten i Midtøsten er fastlåst. Men hadde det nå bare vært så vel. For konflikten er ikke fastlåst, den står ikke stille, den forandrer seg hver eneste dag. Bosettingene fortsetter, volden øker, og desperasjonen blir stadig større. Og når vi knapt trodde det kunne bli verre, tramper USAs president inn og setter fyr på hele regionen. Han sa at man skulle anerkjenne Jerusalem som Israels hovedstad og lovet å flytte den amerikanske ambassaden fra Tel Aviv til Jerusalem. Jeg er glad for at utenriksministeren og et samlet storting er så tydelig på at det ikke er aktuell norsk politikk, og at utenriksministeren er sterkt bekymret for det valget USA har tatt. Det er veldig bra. Men fra regjeringen etterlyser jeg flere nye initiativer og en modigere stemme internasjonalt for hva Norge kan være med på for å vise palestinerne solidaritet og for å skape en ny dynamikk i prosessen. Norge har tidligere vært et land som har ledet an og hatt motet og viljen til å gå foran og ta nye initiativer – fra vi normaliserte forholdet til PLO på 1980-tallet til Oslo-prosessen på 1990-tallet og den forrige rød-grønne regjeringen, da Norge som det første vestlige landet anerkjente samlingsregjeringen mellom Fatah og Hamas, og den forrige regjeringen også var med på å oppgradere palestinernes kontor her i Oslo til en ambassade. Nå ser vi ikke lenger det samme initiativet fra norsk side. På enkelte områder henger vi tvert imot etter. Det gjelder bl.a. i spørsmålet om merking av varer som er fra okkupert palestinsk land. Dette burde Norge kunne gjort, så norske forbrukere kunne hatt mulighet til å si fra at man ikke ønsker å være med og støtte okkupasjonen. Det ville også vært et tydelig politisk signal om at man ikke aksepterer okkupasjonspolitikken til Israel. Det ville være å følge EU-sporet, som jo denne regjeringen pleier å være glad i. Det er noe mange andre europeiske land gjør, så dette er ikke et spørsmål om Norge skal gå foran, det er et spørsmål om at vi ikke skal henge etter. Arbeiderpartiet og SV fremmer i dag dette forslaget – til votering nå straks. Dette har jo tidligere både Senterpartiet og Venstre ment, så da hadde det jo vært et stortingsflertall bak det. Jeg synes det er skuffende at vi i dag ikke får det vedtatt. La meg avslutte med å si at det heller ikke er vanskelig å finne problemer på palestinsk side, men vi må aldri miste fokus på hva som er det reelle problemet: okkupasjonen av Vestbredden og blokaden av Gaza. Når forhandlinger ikke fører fram, vinner ekstreme grupper. Vi må i hvert fall gjøre det vi kan for å gi håp til progressive krefter på begge sider av konflikten.
Geir Inge Lien (Senterpartiet), 2017-12-14:
Senterpartiet er oppteke av eit breitt og sterkt forsvar. Senterpartiet fatta som første parti vedtak om NATOs 2-prosentmål. Det betyr at Noreg skal auke forsvarsløyvingane til 2 pst. av brutto nasjonalprodukt innan 2024. Målsettinga har Noreg forplikta seg til overfor NATO gjennom tilslutninga frå regjeringa på NATO-toppmøtet i Wales i 2014. Etter at Senterpartiet fatta sitt vedtak, har fleire parti følgt etter. Alle dei store norske partia gjekk i år til val på partiprogram der dei har vedteke NATOs 2-prosentmål. Like fullt vedtek både regjering og storting i haust ei plan for Hæren og Heimevernet som vi veit ikkje møter NATO-målet. Senterpartiet vil ha eit forsvar som sikrar Noreg i ei rekkje situasjonar. Anten det er hybridkrigføring, omfattande og koordinert terror, press på norske grenser eller invasjon, treng vi godt trente soldatar over heile landet. Senterpartiet vil sikre tryggleik og kontroll der folk bur. Som følgje av stortingsbehandlinga av landmaktproposisjonen vart målet for heimevernssoldatar redusert frå 45 000 – som det var inntil i fjor haust – til berre 40 000 soldatar. Vi er spesielt uroa for svekkinga av Forsvaret og beredskapen langs kysten. Sjøheimevernet vert frå nyttår lagt ned. Som ei følgje av regjeringa si langtidsplan for Forsvaret vart også korvettane til Sjøforsvaret avskaffa. Å kalle ei svekking av Heimevernet, nedlegging av Sjøheimevernet og avskaffing av kystkorvettane for ei styrking av Forsvaret, slik regjeringa gjer gjentekne gonger, er rett og slett grunnleggjande feil. Styrk Heimevernet! har vist at Noreg er det einaste europeiske landet som svekkjer heimevernet sitt. Vi i Senterpartiet vil derimot styrkje Heimevernet. På sikt vil vi auke Heimevernet til 50 000 soldatar, og vi vil vidareføre Sjøheimevernet. Difor la vi fram eit forslag om nettopp dette under handsaminga av landmaktutgreiinga tidlegare i haust. Dessverre hadde vi ikkje med oss andre parti, og andre parti hadde ikkje like høge ambisjonar som det vi har på vegner av Heimevernet. I fjor føreslo Senterpartiet å auke Heimevernets budsjett med 300 mill. kr for å fullfinansiere Heimevernet og sikre alle soldatar oppgradert materiell og moderne våpen.(Presidenten klubbar.) I år føreslår vi det same. (Presidenten klubbar.)
Trond Helleland (Høyre), 2017-10-07:
Jeg foreslår Olemic Thommessen.
Trond Helleland (Høyre), 2017-10-07:
Jeg foreslår Ingjerd Schou .
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2017-10-07:
Det er en fin tradisjon i Stortinget at nasjonalforsamlingen stiller seg bak stortingspresidenten og presidentskapet. Det har vært Arbeiderpartiets holdning til i dag, og det vil være det også i denne perioden. I perioder hvor vår side har vært i mindretall, har vi støttet den kandidaten som samler flertall, slik vi har erfart at mindretallet har støttet vår kandidat når vi har vært i flertall. Helt grunnleggende for denne tradisjonen har vært at kandidaten framstår som samlende. Etter den samstemte og kraftige kritikken som framkom mot presidentskapet rett før sommeren, hadde det vært en anledning for flertallet til å fremme en samlende kandidat til stortingspresident. Det kom mange oppfordringer fra mange hold, både fra flertallet og fra mindretallet, om å gjøre nettopp det. Partiet Høyre valgte å overhøre disse stemmene. Det er på denne bakgrunn, som er uvanlig, og knyttet til situasjonen som er oppstått ved denne konstitueringen, at Arbeiderpartiet velger å fremme Eva Kristin Hansen som kandidat til stortingspresident. Eva Kristin Hansen er en meget kvalifisert kandidat. Hun er en erfaren parlamentariker med evne og vilje til å opptre samlende og vil bli en god president for hele Stortinget.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2017-10-07:
Jeg foreslår Eva Kristin Hansen.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2017-10-07:
Jeg foreslår Magne Rommetveit .
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2017-10-07:
Jeg foreslår Runar Sjåstad .
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2017-10-07:
Vi står i dag overfor en uvanlig situasjon når det gjelder konstitueringen av Stortinget. Ikke på flere tiår har vi vært i en lignende situasjon. Den ekstraordinære situasjonen har sin bakgrunn i en nokså uvanlig forhistorie og flere store saker som Stortinget drøftet så sent som for fire måneder siden. Dette er ikke tidspunktet for å gå i dybden på noe av innholdet i disse sakene. Jeg vil bare konstatere at Senterpartiet mener det samme om disse sakene som det vi gjorde i forrige sesjon. Senterpartiet konstaterer at Høyre kunne ha fått full oppslutning i Stortinget i dag dersom de hadde lansert en kandidat som ville virket samlende på hele Stortinget. Det har dessverre ikke skjedd. Ansvaret for det ligger hos de partiene som samlet danner flertallsgrupperingen i konstitueringen av Stortinget. På vegne av Senterpartiet er det viktig for meg å understreke at dette ikke handler om personen Olemic Thommessen. Det handler om rollen som stortingspresident og måten som rollen har vært utøvd på, og det handler også om forholdet mellom presidentskapet og Stortinget. Senterpartiet ser på det som positivt at Arbeiderpartiet har lansert en kandidat til vervet som stortingspresident, og vi ønsker å støtte denne kandidaten. Jeg anbefaler derfor Senterpartiets stortingsgruppe å stemme for representanten Eva Kristin Hansen som ny stortingspresident.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2017-10-07:
Jeg har gleden av å foreslå Nils T. Bjørke .
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2017-10-07:
Det er en uvanlig situasjon vi står i, uten en samlende kandidat til presidentvervet. Det er trist, fordi det er en god tradisjon at Stortinget samler seg om valg av presidenten. Presidenten skal være en tillitsvalgt for oss alle, legge til rette for samarbeidet i Stortinget og sånn sett representere alle partigruppene. Med det flertallet stortingsvalget ga, har SVs gruppe vært innstilt på å stemme for en president fra Høyre. Det er ene og alene Høyres ansvar at det ikke blir på den måten. Det ville ikke vært noe problem for Høyre å fremme en samlende kandidat i dag. Ved å fremme en kandidat som de vet ikke er samlende, tvinges det fram en votering og en situasjon hvor den nye presidenten bare vil ha et knapt flertall bak seg. Det er en dårlig start for det nye stortinget, og det vitner om en maktarroganse hos ledelsen i Høyre som valgresultatet og den parlamentariske situasjonen ikke gir noe grunnlag for. Jeg har ikke noe ønske om å rippe opp i saken som gjorde at SV før sommeren stemte for mistillit mot presidenten. Jeg vil også understreke at dette for SVs del ikke handler om representanten Olemic Thommessen. Han har gjort mye godt arbeid i sin tid som president, og blir han valgt, skal vi samarbeide med ham etter beste evne. Men det handler om at det er kort tid siden Stortinget sto samlet om en skarp kritikk, som burde få følger for det valget vi skal ta i dag. Jeg synes det er trist å stå i denne situasjonen ved det som pleier å være et samlende punkt for Stortinget. Men det er de borgerlige partiene som selv har skapt den situasjonen. Jeg vil anbefale SVs gruppe å stemme for Eva Kristin Hansen som president.
Hans Andreas Limi (Fremskrittspartiet), 2017-10-07:
Jeg foreslår Morten Wold.
Trine Skei Grande (Venstre), 2017-10-07:
Det er med stor ære og for første gang på 59 år Venstre foreslår en visepresidentkandidat til femte visepresident, og vårt forslag er Abid Q. Raja .
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-03-07:
På vegne av stortingsrepresentanten Ingunn Gjerstad og meg sjøl vil jeg sette fram representantforslag om å etablere alternativer til å fengsle barn i forbindelse med uttransportering etter utlendingsloven. Og på vegne av stortingsrepresentantene Torgeir Knag Fylkesnes, Snorre Serigstad Valen og meg sjøl vil jeg sette fram representantforslag om å sikre menneskerettighetene i eldreomsorgen.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2017-03-07:
På vegne av representantene Knut Arild Hareide, Hans Fredrik Grøvan, Kjell Ingolf Ropstad og meg selv vil jeg fremme et representantforslag om lokalsykehus i Flekkefjord, Narvik og Odda. Og på vegne av representanten Hans Fredrik Grøvan og meg selv vil jeg fremme et representantforslag om turnusordningen for leger.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-03-07:
Eg skal på vegner av stortingsrepresentantane Per Olaf Lundteigen, Marit Arnstad, Janne Sjelmo Nordås og meg sjølv setja fram eit representantforslag om å oppretta ein eigen utdanningspesialitet i akuttkirurgi, generell kirurgi, og nødvendige tiltak for å styrkja rekruttering av kirurgar til lokalsjukehus.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-03-07:
Senterpartiet støttar forslaget til endringane i barnelova om likestilt foreldreskap med unntak av innføring av felles foreldreskap, § 35, og at delt bustad skal nemnast først i lova, altså endring i § 36 første ledd. Vi kjem til å stemma for alle romartalsvedtaka med unntak av IX, og vi kjem ikkje til å støtta forslaget frå Arbeidarpartiet om ei eiga utgreiing av tvisteløysingsordninga no. Vi byggjer opp om likestilt foreldreskap. Foreldreskapet er i dag meir likestilt enn det historisk nokon gang har vore, og det er eit gode for samfunnet. Det ønskjer vi å ta vare på, og vi ønskjer også ein familiepolitikk som legg gode rammer rundt foreldreskapet. Vi meiner det er svært viktig at omsynet til det som er best for barnet, alltid skal vega tyngst. Vi støttar ikkje innføring av felles foreldreskap der foreldra ikkje bur saman ved fødselen. Vi meiner at felles foreldreskap for foreldre som ikkje bur saman, kan vera konfliktskapande og føra til fleire foreldretvistar, som òg andre har tatt opp her i dag. Dette vert òg vektlagt av fleire høyringsinstansar, bl.a. av Barneombodet og av fleire tingrettar. Fleire høyringsinstansar peikar òg på at lovendringa kan føra til at mødrer vil unngå å oppgi farskap. Det er uheldig om lova fører til situasjonar der barn kan oppleva at avgjerder vert fatta på deira vegner av ein forelder som har liten eller ingen kjennskap til barnet. Det er òg problematisert og tatt opp i høyringsrunden. Vi meiner at delt bustad er ei god løysing for mange, men kanskje ikkje for alle. Vi ønskjer ikkje at det vert lagt føringar som kan oppfattast som eit politisk signal om at dette vert føretrekt framfor andre bustadløysingar. Bufdir peikar på at alle avgjerder om barn skal byggja på det som er det beste for barnet. Sjølv om det er ei endring i lova, kan det verta oppfatta som eit signal om at delt bustad generelt er best for barn, og dermed føra til at foreldre oppfattar at dette er ei løysing som er føretrekt framfor ei anna. Barneombodet viser til at dagens lov er nøytral, medan ei endring av lovteksten vil signalisera at delt bustad er den føretrekte løysinga. Når det gjeld IX, om å gå igjennom dei økonomiske støtteordningane for aleineforsørgjarar og vurdera ei endring om å fjerna økonomiske incentiv for å velja bort delt bustad, meiner vi at det forslaget er varetatt i VIII. Der er det formulert på ein meir nøytral måte – altså at regjeringa skal gjennomgå dei økonomiske ordningane som gjeld når foreldre ikkje bur saman, og vurdera endringar som kan vareta omsynet til aleineforeldra sin økonomi, men samtidig hindra at økonomi er ein avgjerande faktor når avgjerder om barns bustad vert tatt. Det er ekstremt viktig at ein ikkje organiserer bustad etter foreldra sin økonomi, men at det er kva som er det beste for barnet, det skal takast omsyn til.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-03-07:
No har snart halve Hordaland-benken vore på talarstolen, og det betyr jo at dette er eit ekstremt viktig prosjekt i Hordaland. Takk til Arbeidarpartiet, som har fremja forslaget om å sikra samanhengande planlegging og utbygging av større veg- og jernbaneprosjekt og om å gå vidare med arbeidet i fellesprosjektet Vossebanen og E16 Voss–Bergen utan opphald. Eg reagerer på debatten i komiteen og på den harseleringa som er i ei så viktig sak – i replikkrunden osv. – og det har eg lyst til å seia. For uavhengig av kven som har gjort kva, er denne saka viktig no i Hordaland fordi folk er redde. Det synest eg Stortinget kan visa litt respekt for i debatten her i dag. Det som statsråden svarer i brevet til komiteen, når ein føreslår ei samanhengande planlegging, er at det på kort sikt skal «gjennomføres oppgradering av tunneler og diverse skredsikringstiltak» mellom Voss og Stanghelle. Vidare står det: «På lengre sikt er det lagt til grunn at konsept K5 kan realiseres på denne strekningen også, men her er Samferdselsdepartementet åpen for at andre løsninger også kan vurderes.» Det er dette som er viktig. Det er klart det er eit krav om at konseptet K5 skal gjelda heilt til Voss, og at ein må sikra samanheng i planlegginga. Så er det jo ein debatt om kven som har skylda for at ein ikkje har kome lenger. Statsråden svarte i replikkrunden at han var fantastisk stolt over det han har gjort. Eg trur ikkje eg ville brukt slike ord i denne saka. Det er mange som må ta ansvar for at ikkje denne vegen har vorte prioritert høgare. Da Fylkestinget i 2012 gjorde vedtak om ei høyringsuttale til Nasjonal transportplan, vedtok dei følgjande: «E16 har hatt ein sterk auke i trafikk og er vorte ein av dei mest ulykkesutsette vegane i fylket. Fylkestinget ber om at det snarast vert sett i gang ein samla KVU for transportkorridoren mellom Arna og Voss som omfattar E16 og Vossebanen.» Det var eit samrøystes vedtak. Det som da skjedde, var at statsråd Meltveit Kleppa sette i verk den KVU-en i 2012. Den 1. april 2014 kom forslaget om K5. Det gjekk eitt og eit halvt år før regjeringa konkluderte med K5, og så står vi her i dag. Men nok om det. Det vi lurer på, er kva som skjer med omsyn til tunneldirektivet, for i grunnlagsdokumentet står det at det er 20 tunnelar mellom Arna og Voss som er lengre enn 500 meter, som kjem inn under tunnelsikkerheitsforskrifta. Kva er konsekvensen av at dette prosjektet av regjeringa og samarbeidspartia no er annonsert utsett til etter første NTP-perioden?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-03-07:
Når statsråden i sitt siste innlegg rettar kritikk mot ikkje mindre enn tre statsrådar frå Senterpartiet, krev det eit lite tilsvar. Eg etterlyste i mitt førre innlegg at vi burde hatt ein diskusjon i denne saka som var litt meir respektfull med tanke på kva saka gjeld, og kva ho betyr, og ikkje driva politisk retorikk om kven som har gjort mest i denne saka. Sanninga er at Hordaland fylkesting ikkje prioriterte denne saka da dei gav sine innspel til NTP. I 2012 samla dei seg om eit krav om å be om ein KVU. Det var det Hordaland fylkesting prioriterte. Det var ingen frå Framstegspartiet i Hordaland som kravde noko meir, ingen frå andre parti heller. Det var det ein kravde, og det var det den raud-grøne regjeringa følgde opp ved å starta det KVU-prosjektet. Det har òg vore gjort andre ting, med dobbeltspor på strekninga Bergen–Fløen–Arna stasjon og oppgradering der, som eg også må nemna. Men poenget er at den raud-grøne regjeringa gjorde nettopp det Hordaland fylkesting bad regjeringa om å gjera. Da denne regjeringa fekk KVU-en på bordet, gjekk det eitt og eit halvt år utan at ein klarte å samla seg om ein konklusjon. Eg registrerer òg at statsråden ikkje svarte på kva konsekvensane av den siste utsetjinga vil verta for tunneldirektivet. Vi fekk høyra at det kjem pengar, og at det skal koma pengar, men kor mykje ekstra pengar vil den siste utsetjinga føra til? Det er òg eit spørsmål om kor ein har talet på overskridinga frå – på 4 mrd. kr – når det ikkje finst verken ein reguleringsplan eller ein silingsrapport.
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2017-03-07:
På vegne av stortingsrepresentantene Dag Terje Andersen, Fredric Holen Bjørdal, Else-May Botten, Øystein Langholm Hansen, Per Olaf Lundteigen, Geir Pollestad, Kirsti Bergstø, Audun Lysbakken og meg selv vil jeg legge fram et representantforslag om å gjøre arbeidsmiljøloven gjeldende for petroleumsrelaterte aktiviteter fra fartøyer på norsk sokkel.
Børge Brende (Høyre), 2017-03-07:
Mitt besøk til Washington og samtaler med den amerikanske administrasjonen i forrige uke kom i stand for at vi skal kunne videreføre det nære og tette samarbeidet med USA. Ikke minst er det viktig for oss på det sikkerhetspolitiske området. Der har vi også fått vesentlige avklaringer. I Washington, D.C. har Norge et økosystem av venner som er bygd opp gjennom mange tiår og under skiftende norske regjeringer. I USA er det også mange ulike interesser og mange ulike aktører som har stor innflytelse. Ikke minst er det nå viktig for oss å ha tett kontakt med viktige senatorer. Under München-møtet for noen uker siden møtte statsministeren, forsvarsministeren og jeg åtte av disse sentrale senatorene. Der diskuterte vi alt fra NATO og NATO-solidaritet til miljø- og klimapolitikk. Vi diskuterte også spørsmålet om utviklingspolitikk og reproduktiv helse. Vårt mål må nå være å ha størst mulig påvirkningskraft overfor en ny administrasjon også på de områdene hvor vi ser annerledes på en del spørsmål. Jeg tror at vi kan ha størst påvirkningskraft ved at vi jobber konstruktivt og også fremmer våre synspunkter. Representanten Hansson sa at jeg i mitt innlegg tok opp dette med NATO og NATO-solidaritet, men lot f.eks. dette med klima ligge. Jeg har nå funnet igjen innlegget mitt, og jeg tror det er i alle fall tre sider der – men med stor skrift – som dekker dette med klima. Jeg sa at det selvsagt vil være et alvorlig tilbakeslag for det globale klimasamarbeidet hvis USA skulle trekke seg fra Paris-avtalen. Sammen med andre land vil vi forsøke å påvirke den amerikanske administrasjonen til ikke å ta et slikt skritt. Forslaget fra representanten Hansson – som jeg kommenterte – om en straffetoll, ber jeg om at man tenker veldig grundig igjennom. Jeg tror vi er enige om viktigheten av at f.eks. WTO nå ikke blir svekket. Det er ingenting som heter straffetoll i regelverket for internasjonal handel, og det foreligger ingen spesifisert hjemmel i WTO for dette. Når det gjelder det å begynne å rokke ved det multilaterale systemet nå – i en slik tid – for å finne opp en hjemmel som ikke finnes i det internasjonale handelssystemet, tror jeg vi skal tenke oss grundig om. Regjeringen vil ikke jobbe for dette. Vi skal prøve å påvirke politisk for at det også skal være eierskap for å kjempe mot økte CO 2 -utslipp og klimatrusselen.
Børge Brende (Høyre), 2017-03-07:
Jeg synes det har vært en god runde i salen rundt håndteringen av en situasjon hvor vi opplever at det på en del områder ikke er sammenfallende syn mellom Norge og mange andre europeiske land og den nye amerikanske administrasjonen. Samtidig vet vi at USA er vår viktigste allierte. Det er helt avgjørende for oss å ha et nært og godt samarbeid med USA, ikke minst på det sikkerhetspolitiske området. Jeg mener at vi har håndtert den situasjonen som har oppstått i Washington, på en måte som ivaretar norske interesser, men også bidrar til at vi kan ha innflytelse og bli lyttet til når amerikansk politikk skal utformes. Det er jo det siste som er det viktige: skape dialog og ha innflytelse over beslutninger som også vil ha stor virkning for oss. Når det gjelder NATO-solidaritet og artikkel 5, ble det på et tidligere tidspunkt satt spørsmålstegn ved dette. Det er nå slått fast fra president Trump selv at det er viktig for USA at NATO-solidariteten består. Det viser også at den dialogen har hatt sin virkning. Til et annet spørsmål som har vært oppe til diskusjon, f.eks. bruk av tortur: Der har det vært ganske sterke internasjonale reaksjoner, og vi har opplevd at president Trump har sagt at her er det forsvarsminister Mattis som vil ta den endelige avgjørelsen. Han har også merket seg de sterke reaksjonene som har vært. Vi må nå arbeide på en god måte – bruke økosystemet vårt av venner i Washington – for å ivareta det som er norske og europeiske interesser. Jeg listet opp flere av de områdene som jeg synes er problematiske, og et av dem er f.eks. økt proteksjonisme. Det tror jeg ikke vil være bra for verdensøkonomien, det vil ikke skape flere arbeidsplasser. Å styrke samarbeidet i WTO er viktig fremover. Men så er det ikke min jobb å være kommentator i de løpende amerikanske debattene, og som også flere sa: De sterkeste og tøffeste debattene om denne politikken skjer faktisk i USA. Det er et velfungerende demokrati, der de ulike statsorganene også fungerer.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2017-03-07:
Jeg takker for svaret fra utenriksministeren, som er klargjørende på noen områder, men som samtidig er tydelig tilbakeholdende når det gjelder å erkjenne det faktum at den politikken som den nye amerikanske administrasjonen og presidenten varsler, stiller i en helt annen klasse enn de uenighetene vi har hatt med USA i tidligere langvarig samarbeid. De politiske veivalgene og signalene som Trump-administrasjonen sender, strider mot fundamentale norske interesser, og det er nødvendig å møte dem med en helt tydelig motpolitikk. Det blir spennende å se hva veivalgsmeldingen har å bringe til torgs om mer konkrete tiltak på dette området, men foreløpig får vi inntrykk av at utenriksministeren er fornøyd med at USA bekrefter sitt forhold til NATO, og for øvrig lar andre viktige forhold ligge. Det faktum at USA signaliserer uttrekk av Paris-avtalen, kan ikke behandles som en vanlig utenrikspolitisk endring. Det vil rokke ved hele det globale klimasamarbeidet, og jeg oppfordrer på det sterkeste regjeringen til å ta på alvor det faktum at et sånt tiltak vil måtte møtes med mer enn uenighet. Det må møtes med varslede mottiltak som faktisk kan gjøre inntrykk i Washington. Akkurat hva de mottiltakene skal være, kan man komme tilbake til, men der er et samarbeid både med nordiske kolleger, med EU og for så vidt med Kina og andre land som holder seg til sine Paris-forpliktelser, meget viktig å gå videre med. Det samme gjelder forholdet til likestilling og bistand. Der er det veldig bra at den norske regjeringen har stilt opp, men nettopp fordi den typen trekk også ses i andre land, i Latin-Amerika og i europeiske land hvor kvinners rettigheter i forbindelse med abort og andre forhold blir underminert på en måte som få hadde trodd verden skulle stå overfor i 2017, er det særdeles viktig at Norge er svært mye tydeligere enn det vi har vært til nå. Til slutt: Statens pensjonsfond utland er ikke et politisk nøytralt redskap uansett hvor mange ganger vi sier det. Spørsmålet er ikke om det har utenrikspolitisk effekt, spørsmålet er hvilken, og det er det viktig at regjeringen tar inn over seg også når det gjelder investeringer i USA.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2017-03-07:
Spørsmålet vi diskuterer, er ikke om vi skal ha et godt forhold til USA – det skal vi. Spørsmålet er hva som er den beste langsiktige investeringen i et fortsatt godt forhold til et land som plutselig har fått en president som – som representanten Solhjell refererte til – er omtalt som en udemokratisk nasjonalist. I et sånt forhold og i en sånn situasjon, hvor ikke minst svært mange mennesker i USA venter og trenger en tydelig motreaksjon fra verden rundt seg, mener vi det er utilstrekkelig å ha en så tilbakelent holdning til de signalene som nå kommer fra det amerikanske presidentskapet, som vi får fra utenriksministeren. Hvorfor skal det være en selvfølge at Norge i lang tid framover kjøper jagerfly fra en administrasjon som står så langt fra oss i visse grunnleggende verdispørsmål? De kortsiktige kjøpene er oppgjort og vedtatt, det er ikke dem vi spør om, men hva med dem som er langt inn i framtiden? Hvordan skal vi forholde oss til et land som eventuelt trekker seg fra en global klimaavtale som alle andre land har inngått? I praksis vil man dermed også profitere handelsmessig – og på andre måter – på ikke å være underlagt de forpliktelsene som alle andre land har underlagt seg. Om det ikke dekkes av dagens WTO-reglement, er det fortsatt en problemstilling vi ikke kan avvise. På den positive siden vil Norge kunne gi kraftige signaler – f.eks. gjennom den kommende spennende bærekraftsmeldingen – om en global finansieringsmodell for FNs bærekraftsmål, som kanskje USA kan finne interessant, men som viser et opptrappet globalt lederskap på bærekraftsområdet fra Norge. Og vi kan sende signaler om en opptrapping av støtten til FNs miljøprogram, UNEP, f.eks. for å bygge det opp til en FNs miljøorganisasjon, som en global motvekt til de signalene president Trump sender om nedbygging av sin egen miljøadministrasjon. Dette er eksempler på mer tydelige tiltak, med en mer klar signaleffekt enn det vi foreløpig hører fra den norske regjeringen. Jeg vil oppfordre til at det er en type tiltak – sammen med andre, mer konkrete tiltak – vi får komme tilbake til i forbindelse med de meldingene som utenriksministeren har varslet.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2017-03-07:
Det er ikke bare utenriksministeren som har vært i Washington. Det har også utenrikskomiteen, i uken etter innsettelsen av den nye presidenten, og vi har også da vegetert på det utenriksministeren kalte økosystemet av norske venner i Washington. Det var interessante møter vi hadde i Washington, både med representanter for tenketanker og i utenriksdepartementet og Pentagon. En av dem vi møtte fra tenketanken, sa at vi måtte bare være klar over at vi nå sto overfor en «out-of-the-box»-president. Det har vi vel erfart – vi gjorde det i den uken vi var borte, og ikke minst etterpå. Det som preget dem vi møtte, var det de reflekterte, at for første gang sto man overfor en ny administrasjon hvor det ikke forelå noe særlig program for hva de hadde tenkt å gjøre. Det var mye slagord og Twitter-meldinger, som var den viktigste kilden for å tolke hvilken politikk som kunne komme, og jeg tror stikkordet som fortsatt ligger der, er usikkerhet. Det er den viktigste merkelappen vi kan sette på situasjonen. Så har det vært noen foruroligende signaler. Man trakk seg fra TPP-avtalen, noe som framstår som underlig, all den tid man også er opptatt av å bedre handelsbalansen mot Kina og forhindre at Kina skal styrke sin innflytelse på det området. Det sies at den nye handelsrepresentanten to ganger har vært i kontakt med Tyskland for å få til en frihandelsavtale med tyskerne, når man altså vet at det er EU som har den kompetansen. Og vi har opplevd endringer i utviklingspolitikken, kuttet på familieplanlegging, som også utenriksministeren nevnte, hvor flere land har reagert med å øke bevilgningene. Det er usikkerhet om klimapolitikken, og vi ser hva som skjer i innvandringspolitikken. Jeg tror at det kan bli krevende å være en god alliert i årene som kommer, men vi har sagt fra før og må gjøre det igjen – si fra på de områdene hvor vi er uenige, slik nære allierte og gode venner skal gjøre. Men for et land som legger stor vekt på å holde de internasjonale institusjonene, traktater og avtaler i hevd, vil det være aldeles galimatias – om det er et parlamentarisk uttrykk – å skulle rasle med sablene med tanke på klimatoll og straffetoll på amerikanske varer som et mottiltak mot noe som kanskje kommer. Jeg er helt enig med utenriksministeren i at vi skal holde fast på de strukturene og det internasjonale samarbeidet som er, og forsøke å motvirke, forhindre, at amerikanerne trekker seg ut av de avtalene. Vi må heller forsøke å få dem til å forstå at det er gjennom internasjonalt samarbeid veien til å gjøre «America great again» også går, og ikke gjennom isolasjonisme.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2017-03-07:
Jeg har først lyst til å takke representanten for å ta opp interpellasjonen, for det gir oss mulighet til å stadfeste vårt forhold til vår viktigste allierte, nemlig USA. Jeg vil også takke for et meget godt svar fra vår utenriksminister, som i de fleste nyanser han ble utfordret på, ga gode og klare svar om Norges holdning. Hansson viser selv til Norges historiske forhold til USA – og det skal vi selvfølgelig beholde. Det betyr at vi må opptre klokt og videreføre gode relasjoner også til den nye presidenten. Og som utenriksministeren var inne på selv, har han allerede hatt gode og konstruktive møter med representanter for den nye administrasjonen. Det er veldig positivt og viser et gjensidig ønske om å videreføre det gode forholdet. Jeg er uenig i at USAs forhold til NATO er i endring. Både president Trump og forsvarsminister Mattis har vært tydelige på at de står ved sine forpliktelser i NATO. Det blir framstilt som noe nytt at USA ønsker at Europa tar større del av ansvaret for egen sikkerhet. Det var også Obama svært opptatt av. Det har denne regjeringen gjort, både gjennom økte forsvarsbudsjetter og ved den nye langtidsplanen, som også er en allianseplan. Som representanten Hansen var inne på, hadde komiteen en svært innholdsrik og interessant reise til USA bare noen dager etter innsettelsen. Vi møtte en rekke sentrale representanter, både i forsvarskomiteen, i Pentagon og i Department of State, som ga oss en bred forståelse av den politikken som det legges opp til framover fra USAs side. Jeg har lyst til å konsentrere meg litt om NATO fordi dette er det spørsmålet som kanskje har vært reist oftest. Det er ingen tvil om at 2 pst.-målet og byrdefordelingen er sentral i den forventningen som ligger der. Jeg har lyst til å si at fra komiteens side var vi rimelig samkjørt og enstemmig på i vår tilbakemelding at vi tar dette på største alvor. Vi mener også at den vilje vi har vist til å legge investeringsnivået i norsk forsvarspolitikk på godt over målet fra Wales, som er på 20 pst. – vi ligger vel på 27–28 pst. – også er en del av forutsetningene fra NATO-møtet i Wales. I det ligger det også at vi har innsett at en del av byrdefordelingene er vårt ansvar i nordområdene og NATOs nordflanke, som jo i stor grad er Norges ansvar. Derfor har vi også gått inn for og står hardt på at vi skal investere i 52 F-35-kampfly, som Miljøpartiet De Grønne i sitt program ikke er enig i. Vi har også gått inn for nye overvåkingsfly, nye ubåter og en betydelig styrking av etterretningsvirksomheten. Alt dette er også en del av et byrdeansvar, hvor vi påtar oss mye større byrder på dette området enn en del andre NATO-land vi kan sammenlikne oss med, som ble takket for av sentrale representanter vi hadde møte med i USA. Jeg tror det er en god forståelse for Norges rolle i NATO, og vi bidrar til både avskrekking og overvåking, som er en del av NATOs konsept. Når det gjelder artikkel 5 i NATO-alliansen, påpekte vi også at den bare har vært utløst en eneste gang, og det var da USA påkalte hjelp og Norge stilte opp sammen med alle de andre allierte – og til en betydelig kostnad for Norge og de andre allierte.