Kari Økland (Kristelig Folkeparti), 1999-05-18:
Stiftelsesloven er primært utformet for å regulere tradisjonelle stiftelser og forutsetter at en stiftelse er selvstendig. Tradisjonelle stiftelser har gjerne en høy grunnkapital og er ikke avhengige av inntekter fra egen drift eller løpende bevilgninger. Utviklingen har gått i retning av at stiftelse som organisasjonsform også brukes når formålet er å gjennomføre en aktivitet, f.eks. museumsdrift eller forskning innen et fagfelt. I løpet av de siste 20 årene har staten opprettet en rekke stiftelser, enten ved at eksisterende statlige virksomheter er omdannet til stiftelser, eller ved at statlig kapital er stilt til rådighet for nye virksomheter, organisert som stiftelser. Stiftelsene er vanligvis institusjoner som ivaretar viktige samfunnsbehov på selvstendig grunnlag, uten økonomisk fortjeneste som mål. Stiftelsene har ansvaret for egen økonomi og har et selvstendig arbeidsgiveransvar. Men for mange av dem er statlige tilskudd eller statlige kjøp av tjenester helt avgjørende for den daglige drift. I St.meld. nr. 35 for 1991-1992 Om statens forvaltnings- og personalpolitikk, ble det uttalt at stiftelsesformen ikke bør nyttes når staten har styringsinteresser av innholdsmessig karakter eller er innstilt på å ta et langsiktig økonomisk ansvar for virksomheten. Dette innebærer at stiftelsesformen ikke bør velges når oppgavene har karakter av myndighetsutøving, virkemiddeldisponering eller tjenesteyting der staten har ansvaret for tjenesteytingens omfang og kvalitet. Utgangspunktet for Riksrevisjonens undersøkelse av statens forhold til stiftelser var en mulig konflikt mellom statens behov for å påvirke eller styre virksomheten i aktuelle stiftelser og stiftelseslovens krav til selvstendighet, og det ble fokusert på følgende problemstillinger: 1. I hvor stor grad og på hvilken måte styrer staten stiftelser?2. Er den statlige styringen av stiftelser så omfattende at den kan sies å være i strid med stiftelsesloven, eventuelt at det kan stilles spørsmål ved om stiftelsene er reelle?3. Er stiftelsesformen hensiktsmessig sett i lys av statlig styringsbehov og mål på området? Undersøkelsen omfatter 18 stiftelser som sorterer under til sammen syv departementer. De kjennetegnes ved at de er sentrale aktører på områder med statlig interesse, og de er økonomisk avhengige av statlige tilskudd eller statlige oppdragskjøp. Undersøkelsen viser at stiftelser brukes på områder hvor staten har styringsinteresser, og at statens viktigste styringsvirkemidler er å knytte vilkår til tilskudd og kjøp av tjenester, utnevne styremedlemmer og utforme og endre vedtekter. Den viser også at 16 av de 18 stiftelsene som undersøkelsen omfatter, er økonomisk avhengige av staten. For tre av stiftelsene kan det stilles spørsmål ved om stiftelsene er reelle. De fleste departementene i undersøkelsen oppfatter stiftelsesformen som en hensiktsmessig organisasjonsform, som fungerer bra i praksis. Men selv om bruken av stiftelsesformen kan være hensiktsmessig og løse en del problemer for staten, strider praksis i mange tilfeller mot overordnede forvaltningspolitiske mål. Undersøkelsen viser også at bevisstheten om de begrensninger stiftelsesformen setter for departementenes styringsadgang, varierer hos de ulike departementer. Det er viktig at uheldige sider ved dagens praksis endres, og at ansvarsforholdene på dette området klargjøres. Komiteen forutsetter at Arbeids- og administrasjonsdepartementet vil holde seg oppdatert når det gjelder forvaltningens bruk av stiftelser, og at departementet vil følge opp sitt veiledningsansvar med hensyn til bruk av stiftelser, samt at reglene i Statens personalhåndbok vil bli fulgt også når det gjelder styrer som er dannet på grunnlag av stiftelsesloven. Komiteen ber om at det opprettes en dialog mellom Arbeids- og administrasjonsdepartementet og de fagdepartementer som bruker stiftelsesformen på andre måter enn forutsatt, med sikte på å finne alternative løsninger i tilfeller der gjeldende praksis er uheldig. På denne bakgrunn ber komiteen om at Stortinget blir orientert om disse forholdene på en egnet måte. For øvrig rår komiteen Stortinget til å gjøre slikt vedtak: «Dokument nr. 3:6(1998-99) (1998-99)