Per-Kristian Foss (Høyre), 2010-01-14:
Jeg vil starte med å takke komiteens ulike fraksjoner og medlemmer for godt samarbeid under denne sakens avgivelse. Saken gjelder i hvilken utstrekning organer som har kontrolloppgaver for Stortinget, skal få innsyn i de dokumenter de mener det er nødvendig å få for å utføre sine kontrolloppgaver. Det er en enstemmig komité som her gir en irettesettelse til forvaltningen – konkret i denne saken knyttet opp til olje- og energiministeren. Irettesettelsen går på følgende: Kontrollorganene – i dette tilfellet Sivilombudsmannen – skal ha adgang til de dokumenter som Sivilombudsmannen mener er nødvendige for å belyse saken, uten forbehold. Det er lang praksis for – selv om jeg sa «uten forbehold» – at politiske dokumenter som er en del av den drøftelse som går forut for at regjeringen som et organ er kollektivt ansvarlig for beslutningene, er regjeringsmedlemmenes og regjeringens egen eiendom. Det vil alltid i slike saker – i alle fall svært ofte – være uenighet. Slike dokumenter kalles regjeringsnotater. Det har aldri vært reist spørsmål om innsyn i den type dokumenter. Denne saken har sin bakgrunn i at Sivilombudsmannen for å kunne behandle en klage fra en borger – i dette tilfellet en journalist – hadde gjort krav på innsyn i dokumenter fra Regjeringsadvokaten, i tråd med vanlig rutine. Olje- og energidepartementet nektet slikt innsyn. Saken fikk bred offentlig oppmerksomhet. Statsministerens kontor ble også bedt om å gripe inn i saken, valgte ikke å gjøre det, så jeg oppfatter det slik at det er en samlet regjering som har stilt seg bak den praksis som olje- og energiministeren la seg på i denne saken. Stortinget slår nå fast at den praksis må endres. Før denne behandling skjedde, er praksis blitt endret, så for to dager siden forelå det en melding fra Sivilombudsmannen om at han hadde fått utlevert de aktuelle dokumenter som han tidligere var blitt nektet å få, og at saken som sådan var avsluttet. For ordens skyld peker også komiteen på den mulighet som ligger i at man benytter ombudsmannsloven § 7 annet ledd som begrunnelse for ikke-utlevering av dokumenter – eller sagt på en annen måte, som begrunnelse for at det er administrasjonen som skal bestemme hvilke dokumenter Sivilombudsmannen skal få innsyn i, og ikke omvendt. Hvis det er en begrunnelse som vil bli brukt, sier komiteen at da er man innstilt på å endre ombudsmannsloven § 7 annet ledd, og vil eventuelt komme tilbake til dette. Men etter komiteens syn tilsier enhver rimelig tolkning at § 7 annet ledd ikke kan brukes med en slik begrunnelse. Men i dette ligger det på mange måter en advarsel til fremtidige statsråder i regjeringer og administrasjoner om at hvis man ønsker å bruke en slik begrunnelse, vil Stortinget som lovgivende myndighet ta opp dette spørsmålet på nytt. Dette er en viktig sak, fordi den dreier seg om forholdet mellom storting og regjering, og den dreier seg om kontrollorganenes evne til å utføre sin jobb. Jeg er overbevist om at det er bred enighet i denne sal om at Sivilombudsmannen gjør en meget viktig jobb på vegne av den enkelte borger, for å sikre borgerens rettssikkerhet i kontakt med administrasjonen, og at Riksrevisjonen – som ikke er omtalt i denne sak, men i tidligere saker behandlet av Stortinget – også utfører kontrolloppgaver som gjør det nødvendig for dem å få innsyn i de nødvendige dokumenter. I en tidligere sak – Dokument nr. 1 for 2009–2010 fra kontroll- og konstitusjonskomiteen, som gjelder revisjon av regnskapet for foregående år – behandlet man også en sak som dreide seg om mangel på innsyn i dokumenter, i dette tilfellet fra Miljøverndepartementet. Stortinget sa også da det samme: Det er ikke departementene som skal bestemme hva som skal leveres ut til kontrollorganene. Det er Riksrevisjonen som skal sette krav til hva de trenger innsyn i. For ordens skyld må man selvfølgelig opplyse at kontrollorganene har taushetsplikt når det gjelder de dokumenter de får utlevert. Man kan stille seg spørsmålet: Hvorfor i all verden har Olje- og energidepartementet klart å skape en sak av dette, tatt i betraktning av at de nå har snudd? Det har jeg problemer med å se. Hvis statsråden kan bidra til å belyse det, kan det i hvert fall for historiens del være interessant. Men heretter er i alle fall praksis slått fast meget klart: Det er ikke administrasjonen som skal bestemme hvilke innsyn kontrollorganene skal ha, det er det kontrollorganenes oppgave selv å bestemme.