Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2015-12-11:
Denne saken handler ikke om uenighet om å oppheve boplikten for prester, men om lovendringen som regjeringa foreslår – om saksgangen, prosessen og all tvil og usikkerhet som er skapt når det gjelder likebehandlingsprinsippet. Arbeiderpartiet har vært kritisk til den hastige prosessen i saken. Med unntak av departementet selv mener alle høringsinstanser at saken har gått for fort, at alle sider av saken ikke er belyst, at Stortinget derfor har et for dårlig beslutningsgrunnlag, og at lovendringen kan være i strid med Grunnloven og menneskerettighetene. Derfor mener Arbeiderpartiet det er uheldig at det ikke ble avholdt åpen høring i saken. Når Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre skriver at «det var en samlet komité som selv vedtok en rask behandling av saken og ga mulighet for skriftlige høringsinnspill fra berørte parter», var det med bakgrunn i at komiteen ble forespeilet at dette var en ganske enkel og kurant sak. Det medførte ikke riktighet. Flere i komiteen forsøkte å få saken utsatt for å sikre en bedre gjennomgang. Det gikk ikke. Derfor vil vi i dag stemme imot forslaget til lovendring, og sammen med Senterpartiet og SV fremmer vi et forslag hvor vi ber regjeringa komme tilbake med en grundig gjennomgang av saken med særlig henblikk på prinsippet om likebehandling, og forslaget er herved fremmet. Som sagt har tros- og livssynssamfunn, Kirkens Arbeidsgiverorganisasjon, Presteforeningen og Fagforbundet i sine høringssvar gått imot lovforslaget. De mener – som sagt – det er i strid med Grunnloven og menneskerettighetene, mens regjeringa mener noe annet. For oss er det selvfølgelig vanskelig å bedømme hvem som har den rette juridiske tolkningen, men vi finner det underlig at regjeringa ikke har forankret sitt syn på en bedre måte når alle som har uttalt seg, med unntak av departementet, mener dette er en reell problemstilling. Det må være lov å stille spørsmål om om hvorfor ikke dette forslaget ble sendt på høring til sentrale instanser som er satt til å ivareta menneskerettigheter og likebehandling, som f.eks. Senter for menneskerettigheter og Likestillings- og diskrimineringsombudet. Regjeringa tar en sammenligning med Island til inntekt for sitt syn. Høringssvarene som er sendt komiteen, konkluderer med at sammenligningen er lite reell, fordi Island ikke har likebehandlingsprinsippet klart nedfelt i grunnloven, og de har ikke den samme historien når det gjelder likebehandling av tro og livssyn. Vi tar ikke stilling til om likebehandlingsprinsippet undergraves, men det er med undring vi registrerer at etter 20 års organisert dialogarbeid for likestilling av tros- og livssynssamfunn, involveres ikke de berørte på en god måte i saken. De mener selv at departementet legger til side de prinsippene det har vært enighet om, og at det forsurer forholdet til minoritetene. I dagens situasjon finner de dette spesielt uheldig, noe vi er enig med dem i. Når det gjelder mulige økonomiske konsekvenser for trossamfunn, begrunner departementet forslaget med at det ville være urimelig at kompensasjonen for avvikling av boplikt skulle tas inn i beregningsgrunnlaget i tråd med gjeldende finansieringsordning. Presteforeningen mener det motsatte og begrunner det med at lønnsmidler til presteskapet i dag inngår i det gjeldende beregningsgrunnlaget. Det gjør også nettobidraget fra Opplysningsvesenets fond til Den norske kirke, inklusiv fondets nettobidrag til tjenesteboligordningen. Et annet element: Departementet skriver at virkningen er økonomisk nøytral samlet sett. Kirkerådet er ikke enig og skriver at forslaget fra departementet blir vanskelig å forstå fordi departementet tidligere har «utvidet beregningsgrunnlaget for andre tros- og livssynssamfunn ved å ta med et beregnet nettobidrag fra Opplysningsvesenets fond», som også Presteforeningen påpeker. Kirkerådet skriver videre: Selv om endringen anses som økonomisk nøytral for Den norske kirke, vil den ikke være det for de øvrige tros- og livssynssamfunn. De mener at det innenfor gjeldende finansieringsordning er større grad av likebehandling enn det regjeringa nå legger opp til ved å endre loven. Departementet selv har skrevet: «Departementet har vurdert det slik at de aktuelle lovene og den mangeårige praktiseringen av lovene ikke gir adgang til å holde denne delen av statens budsjetterte utgifter til Den norske kirke utenfor tilskuddsgrunnlaget for andre tros- og livssynssamfunn. Det må i tilfelle en lovendring til.» Spørsmål om alt dette har blitt stilt underveis ved behandlingen av saken. Vi kan ikke se at vi har fått klare svar, selv om Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre framstiller det slik i sine merknader. Det er bra at en enstemmig komité fremmer forslag om en grundig gjennomgang av lovendringsforslaget med særlig henblikk på likebehandlingsprinsippet. Men det kan ikke forstås på noen annen måte enn at komiteen mener at departementet ikke i tilstrekkelig grad har gjort rede for at forslaget til endring blir økonomisk nøytralt for Den norske kirke og andre trossamfunn samlet sett.