Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-14:
Det er en menneskerett å ha et sted å bo, og det å sikre alle et sted å bo er selve fundamentet for all velferdspolitikk. Det er utgangspunktet når vi skal behandle denne stortingsmeldingen om boligpolitikken. Vi ventet med spenning på å se hvordan boligmeldingen skulle være når den kom. Vi har ventet i tre år. Den var varslet, og det var grunn til å forvente store endringer av boligpolitikken når meldingen kom, fordi den ble utmeislet av en regjering med en statsråd på området som tidligere hadde vært veldig aktiv i forhold til en ganske radikal omforming av Husbanken. Noen endringer er det blitt. Resultatmål for å bekjempe bostedsløshet innebar en sammenslåing av låneordninger til et nytt grunnlån med fokus rettet mot universell utforming av miljø. Det ble foreslått en liten utvidelse av bostøtten, at man går fra et arealkrav til et funksjonalitetskrav, fjerning av finansieringskravet på boligene og mulighet for at begge foreldre med delt omsorg skal ha mulighet til å søke bostøtte. Boligmeldingen inneholdt også et forslag om nedtrapping av boligtilskudd til utleieboliger og en omorganisering av kvalitetstilskuddet til å bli et kompetansetilskudd. Det var små endringer som det ble lagt opp til i boligpolitikken, men viktige endringer, som jeg vil kommentere i mitt innlegg. Det viktigste med Stortingets behandling av boligmeldingen er at et regjeringsalternativ som består av Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV, har samlet seg om viktige trekk i en felles boligpolitisk plattform, og at skillene mellom våre partier på den ene siden og regjeringspartiene og Fremskrittspartiet på den andre siden kommer tydelig fram. Allerede når det gjelder målet for boligpolitikken, er vi uenige. Regjeringen mener at alle skal bo godt og trygt. Men når Regjeringen mener at folk skal bo godt, mener de en god bolig, mens flertallet i komiteen mener at den gode boligen skal være av god kvalitet i et godt boområde med gode levekår. Det at Regjeringen stirrer blindt på det individuelle mennesket og den enkelte boligen og mister helt av syne at faktisk så bor folk i et bomiljø i samhandling med andre mennesker, det synes jeg er helt utrolig. Det gjenspeiles gjennom at Regjeringen foreslår å fjerne resten av tilskuddene som er rettet inn mot forbedring av bomiljø, utbedring av borettslag og byfornyelse. De går imot tilskudd til heis og vil trappe ned og på sikt fjerne tilskudd til utleieboliger. Igjen står individrettede tilskudd og tilskudd til kompetanseutvikling. SV, Arbeiderpartiet og Senterpartiet fokuserer på helheten. Vi vil ha tilskudd til heis i eksisterende boligmasse for å sikre at flere leiligheter skal få universell utforming, fordi de aller fleste av framtidens boliger faktisk allerede er bygd i dag. Vi vil ha tilskudd til områdeutvikling og byfornyelse, for å ha gulrøtter å tilby private, slik at de benytter seg av Husbankens kompetanse. Og vi vil ha tilskudd til ikke-kommersielle utleieboliger for å sikre gode, billige boliger i gode og integrerte bomiljøer. Den andre forskjellen i hovedmål er at Regjeringen fullstendig mangler fokusering og virkemidler i forhold til pris. Regjeringen mener at folk skal bo godt og trygt, men vi mener at folk skal bo godt og trygt til en rimelig pris i forhold til inntekt. Det var slik at komiteen måtte til Finland for å finne ut hvor skjevt fordelt boligutgiftene er mellom fattige og rike. Den femtedelen av ungdom som har lavest inntekt, betaler i gjennomsnitt 40 pst. av det de tjener, til det å bo, det vi kaller boutgiftsbelastning. Det er i denne gruppen ungdom vi finner dem som leier. Det er i denne gruppen ungdom vi finner at de færreste har rett til bostøtte, med mindre de har barn. Samtidig er det slik her i landet at de med de høyeste inntektene har lav boutgiftsbelastning og betaler liten del av inntektene sine til å bo. I snitt betaler de 11 pst. Boutgiftsbelastningen er lavest blant de rike gamle, som bare betaler 2 pst. av det de tjener, for å bo. I en slik situasjon står vi overfor et valg. Vi kan velge å gi bostøtte til grupper som ikke har det i dag, nemlig enslige og par uten barn med lav inntekt, og samtidig sørge for at det finnes nok ikke-kommersielle billige utleieboliger til ungdom og andre som har trøbbel på boligmarkedet, fordi vi vet det virker. Jeg gjentar: vi vet det virker. Men Regjeringen velger jo ikke det, for når Regjeringen skal bruke 1,8 milliarder kr i boligsektoren, velger de å bruke det på boligskattelette og på enda litt til: skattelette for formue på bolig. Regjeringens linje er altså at alle økonomiske virkemidler skal målrettes mot dem som trenger det mest, bortsett fra de pengene som går til skattelette. Derfor er også en av de oftest brukte setningene fra Regjeringen i innstillingen til boligmeldingen at denne boligmeldingen ikke handler om skattepolitikk. Vi skjønner jo godt hvorfor når vi ser at i skattemeldingen går de inn for å bruke 1,8 milliarder kr i skattelette til dem som har bolig, mens folk som har trøbbel på boligmarkedet, ikke får én øre ekstra fra Regjeringen. Regjeringen tar fra dem som lite har, og gir til dem som har. Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet vil mye heller bruke de 1,8 milliardene til å sørge for at alle enslige får bostøtte, og at alle par uten barn med lav inntekt har bostøtte - det siste er vi riktignok litt uenige om oss imellom. Vi ville mye heller brukt pengene til å bygge 3 000-4 000 utleieboliger. Vi ville heller bygd 1 000-1 200 studentboliger og 1 000 lavinnskuddsboliger og vært rause med tilskudd for å sørge for god kvalitet og områdeutvikling for å hjelpe kommunene i gang med en helhetlig planlegging og gi flere muligheten til å bo godt og trygt i gode bomiljøer, med gode levekår til en pris som står rimelig i forhold til inntekten deres. Her er det altså et hovedskille i boligpolitikken, et hovedskille mellom dem som vil bruke penger på skattelette, og dem som heller vil bruke penger på å sørge for en bedre bolig til flere, at alle skal kunne ha en bolig og bo godt og trygt til en pris det går an å leve med. Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV mener at Husbanken, som har vært det viktigste boligpolitiske instrumentet i hele etterkrigstiden, fortsatt skal ha den rollen i årene som kommer. For å sikre en stabil boligbygging må Husbanken gi byggenæringen stabile rammevilkår og ha en motkonjunkturrolle i nedgangstider. Det at Husbanken skal ha en motkonjunkturrolle i nedgangstider, er altså Regjeringen ikke enig i. Det er ganske oppsiktsvekkende. I bunnåret for boligbygging, i 1991, stod Husbanken for over 95 pst. av finansieringen av nyoppførte boliger. Uten Husbanken hadde antallet konkurser i byggebransjen blitt høyere en det det faktisk ble. Regjeringen har iverksatt et arbeid for å bedre produktiviteten i byggenæringen, som vi i komiteen forutsetter vil bli fulgt opp med tilstrekkelig med penger. Noe av det viktigste som kom fram i arbeidet fra utvalget, er at det er viktig å hindre store svingninger i boligbyggingen, fordi det fører til produktivitetstap, som fører til flere feil og høyere byggekostnader. Husbanken må derfor ha en motkonjunkturrolle. I normalår mener Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet at Husbanken bør finansiere omtrent halvparten av de boligene som bygges. Det siste er Regjeringen uenig i, og det synes jeg også er merkelig. For hvis vi ser på alle de boligene som bygges, som har universell utforming - altså at de har livsløpsstandard, som det het før - er de aller fleste av disse boligene husbankfinansiert. Hvis man da skal nå et mål om å få flere boliger med universell utforming, er det fryktelig viktig at Husbanken er inne og finansierer en god del av boligene. Vi i Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet har sagt at i et normalår skal dette være omtrent halvparten. Regjeringen satte i gang Prosjekt Bostedsløse, og det synes vi har vært et vellykket prosjekt. Det har blitt formulert en god del mål for bekjempelse av bostedsløshet, at ingen skal gå fra institusjon eller fengsel uten å få et varig botilbud. Ingen skal med andre ord inn på hospits, ingen skal bo mer enn tre måneder i et midlertidig botilbud, og ingen skal bli tilbudt døgnovernatting uten kvalitetsavtale. I tillegg skal man få redusert antallet utkastelser. Jeg vil i denne sammenheng litt uærbødig si at alle disse målene stammer fra et privat forslag som SV fremmet for et drøyt år siden. På det tidspunktet fikk de målene tilslutning bare fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV, mens regjeringspartiene stemte imot. Derfor er vi veldig glad for å finne igjen flere av disse målene i meldingen. Vi støtter opp om det, men vi er ganske bekymret for om det finnes tilstrekkelig med virkemidler for å nå disse målene. For Regjeringen fikk senest nå i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett med seg Arbeiderpartiet på å kutte i boligtilskuddet. Det ble framlagt en melding og en oversikt over at vi ikke hadde klart å redusere antall bostedsløse med mer enn 1 000 i løpet av de siste sju årene. Vi har fortsatt minst 5 200 bostedsløse her i landet, og det Regjeringen finner for godt å gjøre, er å redusere tilskuddet til bygging av flere utleieboliger. Det gjør at vi stiller oss tvilende til om Regjeringen faktisk klarer å nå disse målene. Men vi slutter opp om målsettingene. Det er i hvert fall slik at Senterpartiet, SV og Arbeiderpartiet kommer til å gjøre det vi kan for å presse på for at det skal være nok penger for å få avskaffet bostedsløsheten. Den største skuffelsen i forbindelse med boligmeldingen, sett fra min side, er at meldingen ikke inneholder noen ambisjoner i forhold til hvilke virkemidler som skal til for å sørge for å nå de målene som kommunene har satt seg for å sørge for at ingen mennesker skal være vanskeligstilt på boligmarkedet. Kommunene har de siste årene jobbet fram boligsosiale handlingsplaner for å nå disse målene. Veldig mange kommuner har gjort dette i den tro at dette skulle utløse midler fra statens side, fra Regjeringens side og fra Stortingets side. Jeg hadde regnet med at vi skulle få en oppsummering av kommunenes innrapporterte behov for oppfølging ved bygging av flere utleieboliger, og mer penger til boligsosiale handlingsplaner for å gi et skikkelig støttetilbud for oppfølging til folk som er bostedsløse med rusproblemer og psykiatriproblemer, men det finnes ingen slik oppsummering i boligmeldingen. Det vi ser, er at det viktigste boligpolitiske virkemiddelet, nemlig tilskudd til bygging av utleieboliger, blir foreslått avskaffet, og i første omgang nedtrappet til 20 pst. Da vi var i Bergen - som er styrt av et samarbeidsbyråd ledet av en Høyre-dame ved navn Monica Mæland - i forbindelse med behandlimgen av storbymeldingen, var det klare budskapet fra den ferske byrådslederen følgende: Boligtilskuddet er det viktigste boligsosiale virkemiddel, og det er det viktigste middelet for å få til en mer rettferdig utjevning av levekårene i storbyene. Dette er ikke Monica Mæland alene om å si. Dette sier flere høyrefolk rundt omkring i flere av landets kommuner samt veldig mange andre politikere som har jobbet med fattigdomsproblematikk og utjevning av levekår. Men dette nekter Erna Solberg å se. Hun snur gladelig ryggen til sine egne partifeller som jobber for dette. Det har vært en hovedlinje siden krigen i størst mulig grad å satse på eierboliger. Det at folk eier sin egen bolig, er viktig. Det er samfunnsøkonomiske gevinster i det. Folk tar del i opparbeidingen og sparer opp egen formue istedenfor å delta i oppsparing av formue for andre. Denne hovedlinjen slutter Stortinget opp om. Det er den ene forskjellen på Norge og våre naboland. Den andre store forskjellen mellom oss og våre naboland, er at vi har svært få ikke-kommersielle utleieboliger. Vi som utgjør et flertall i komiteen, Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV, mener at denne ubalansen må rettes opp ved at det bygges flere ikke-kommersielle utleieboliger. En av de mest konkrete tingene som har kommet ut av denne boligmeldingen, er at dette flertallet i komiteen er konkret på bygging av flere utleieboliger, mens mindretallet er konkret på at dette er noe som kommunene skal trappe ned arbeidet med. Til slutt vil jeg bare si at det er to andre forslag som SV og Senterpartiet står alene om. SV er alene om ett av dem. Det gjelder to viktige ting. Det ene gjelder innføring av en ikke-kommersiell utleieboliglov for å sikre at boligtilskuddene går til de folkene som trenger det. Det andre er en større satsing på fastrentelån, for vi ser at de landene som har en høy grad av fastrentelån, har en mer stabil boligprisutvikling enn andre. Så vil jeg ta opp alle de forslagene som SV står sammen med andre partier om, og som vi står alene om.