Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-11-08:
Det er interessant å høre både på debatten og å lese innstillingen. Og det mest paradoksale i denne saken er at hele Stortinget er enige om at det systemet vi har i dag, er urettferdig. Statsråden har sagt at man har sympati for forslaget. Det står også i brevet: «Jeg er i utgangpunktet enig i at forslaget til lovendring vil gi et rimelig resultat.». Det oppfatter jeg som en klar forståelse for at man egentlig kunne ha tenkt seg en endring på dette området – at dagenes regelverk er uheldig for en del brukere. Jeg opplever også, som det var redegjort for fra Arbeiderpartiets side, at komiteen – og det står også klart i komitémerknadene: «Komiteen sier seg enig med forslagsstillerne i at dagens ordning gir urimelige utslag» – er enig i at dagens regler er urettferdige. Men vi får ikke gjort noe med det. Saken er at vi ikke får gjort noe med det, og det synes jeg er en ganske interessant inngang til det politiske ordskiftet. Hvis det er sånn at fornuftige ting for å bedre velferdspolitikken i Norge – sørge for mer rettferdighet, rette opp i utilsiktede skjevheter – ikke er mulig fordi vi har laget systemer som ikke håndterer det, kan det jo aldri være sånn at det er systemene som skal bestemme hvilken politikk denne salen skal vedta. Det må jo være denne salen som vedtar politikken, og så skal systemene lages etter de vedtak som vi fatter. Sånn må det være i mitt hode, og jeg synes det er synd at man ikke har kommet lenger. For dette er ikke en ny problemstilling. Den 3. november 2008 var problemstillingen oppe, og det ble sendt brev til Arbeidsdepartementet. Finansdepartementet uttalte seg i 2009, og påpekte at det ikke var noen skattemessige grunner som tilsa at man ikke kunne foreta endringene. Man har hatt god tid til å finne løsninger for å rette opp i denne skjevheten, denne urettferdigheten, som alle sammen mener er en urettferdighet. Jeg blir litt overrasket når man bruker ord fra denne talerstolen om at Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet nærmest er uansvarlige politikere når man ønsker å finne en midlertidig løsning. Jeg registrerer en rekke saker som vi har behandlet i Stortinget, der vi har funnet midlertidige løsninger og endringer. Det var bl.a. pekt på uføretrygdede – den nye uførepensjonen. Hva med overgangsordningene som ble laget der? Var det uansvarlig å lage alle de overgangsordningene for å rette opp urettferdigheter? Var det frykten for at det skulle ta for mye ressurser i Nav og eskalere enda større problemer og forskjeller som gjorde at man gjennomførte disse overgangsordningene? Nei, det var jo det stikk motsatte som var hensikten med å få til de overgangsordningene: tette en del hull i påvente av at man fikk på plass permanent regelverk og kunne sette det i verk. Det er akkurat det samme Fremskrittspartiet ber om her: tette hullene for å sørge for at man får rettferdighet i systemet. Det bør være ganske enkelt. For det vi vet i dag, er at en som er arbeidstaker og tjener f.eks. kr 250 000 og har kr 20 000 i næringsinntekt, får beregnet sykepengene sine med 100 pst. sykelønn på arbeidsinntekten og 65 pst. fra og med 17. dag på næringsinntekten. En som har frilansarbeid som næringsinntekt – med akkurat de samme beløpene, kr 250 000 i frilansinntekt, som er å betrakte som arbeidsinntekt, og kr 20 000 i næringsinntekt – hvorfor kan ikke han bare beregnes? Systemet finnes allerede i Nav. Man beregner det allerede i dag. Hvorfor kan ikke da den frilansinntekten, som egentlig er arbeidsinntekt, beregnes på samme måte etter det regelverket vi har – på den samme kalkulatoren som man har i beregningsverktøyet til Nav – for å få til den rettferdigheten? Så enkelt kan det gjøres å rette opp den urettferdigheten. Da skjønner ikke jeg at man kan lage et stort problem og skyve dette fremfor seg, når hele Stortinget i utgangspunktet er enig. Jeg tar opp det forslaget Fremskrittspartiet har fremmet i saken.