Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2001-01-25:
I den videregående opplæringens fagflora er det en del fag som er så små at de må tilbys som landsdekkende tilbud fordi det ikke er søkere nok til å starte klasser i alle fylker. Dette gjelder særlig verneverdige håndverksfag. En kan med en viss rett si at Reform 94 ikke tok tilstrekkelig hensyn til dette aspektet. I eget fylke forsvant f.eks. lafting og vøling som fag. I Norge er vi i den situasjon at vi ikke har tilstrekkelig kompetanse innenfor flere liknende håndverksfag. Skader på bygninger etter storflommen på Østlandet få år tilbake avdekket at Norge manglet kompetent arbeidskraft på dette området. Man måtte ty til Sverige for å få den nødvendige ekspertise. Et annet eksempel er at Riksantikvaren måtte sette i gang egen utdanning innen lafting – eller for å skaffe ekte tømrere, for å si det slik – for å gjennomføre Middelalderprosjektet. Dette er for dårlig, og dette er skoleverkets ansvar. Det er fylkeskommunenes plikt å gi tilbud innenfor videregående opplæring. Dessverre er det så trange økonomiske rammer at dette ofte overskygger andre viktige mål, nemlig å ta vare på gamle, tradisjonsrike fag som representerer vår kulturarv og identitet. Senterpartiet vil understreke at det er fylkeskommunen selv som skal definere regionens behov, men vi innser at dette ikke er tilstrekkelig for å ivareta små, verneverdige fag. Politikere må så å si løfte blikket og se på tvers av fylkesgrensene for å sørge for at det utvikles slik spesiell kompetanse som her omtales. La meg ta et par eksempler. Det er naturlig at kystfylkene tilbyr opplæring innen trebåtbyggerfaget, mens f.eks. Oppland og de andre innlandsfylkene må skaffe kompetanse innen lafting, ut fra det faktum at Oppland har en femtedel av alle fredede trebygninger i landet. Det har vært mye diskusjon om de såkalte landslinjer, dvs. tilbud som staten betaler direkte for. Jeg mener at det i perioden omkring innføringen av Reform 94 var en altfor firkantet holdning fra departementets side når det gjaldt å legge til rette for tilbud som kunne betegnes som landslinjer. Senterpartiet er enig i at det ikke skal være noen sterk vekst når det gjelder landslinjer, men vi vil ikke stille oss helt avvisende til at det kan være enkelte fag som må kunne gå under denne betegnelse. Det er imidlertid ønskelig at de landsdekkende linjene, som skal finansieres med gjesteelevoppgjør, kan videreutvikles for å ivareta behovet for små og verneverdige fag. En har dessverre ikke bare gode erfaringer med disse oppgjørene, slik jeg kjenner situasjonen. Fylkene krangler seg imellom, og dermed kommer kravet om at staten skal ta over, altså opprette landslinjer. Det er ingen ønskelig utvikling. Det er viktig at departementet er årvåkent i denne saken og legger opp til en god dialog med skoleeierne, altså fylkeskommunene, slik at disse tilbudene først og fremst beholdes og videreutvikles til samfunnets og elevenes beste. Til slutt tillater jeg meg å stille et spørsmål som må sies å være sterkt beslektet med dette. Hvor langt er departementet kommet i sin vurdering av høyere utdanning for fag innen bygningsvern? Jeg lurer på om statsråden kan gi et svar på det i dag, siden det er over ett år siden arbeidsgruppen la fram sin innstilling.