Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2015-04-07:
Det som fikk meg til å ta ordet, var noe av det som representanten Dag Terje Andersen sa fra talerstolen. La meg være klar på det: Det han oppfatter som ansvarsfraskrivelse, er noe jeg ikke kjenner meg igjen i. Representanten Bergstø har på glitrende vis referert til en merknad fra 2011. Jeg kan gjerne gjenta den: «Komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet mener at endringer i skatteregler ikke må ramme løpende ytelser og effekten for den uføretrygdede må bli den samme. Disse medlemmer mener videre det er viktig at man får til en konverteringsmodell som gir mulighet for konkrete beregninger.» Hvorfor «konkrete beregninger»? Jo, fordi det var opplyst allerede den gangen at det var vanskelig å få til konkrete beregninger – det var opplyst til Stortinget at det var vanskelig å få til konkrete beregninger. Videre sto det: «Disse medlemmer vil varsle at man vil komme tilbake til dette spørsmålet om det skulle oppstå utilsiktede virkninger, og vil understreke at dem som konverteres fra den gamle ordningen og derved får økt bruttoytelse, skal kompenseres slik at de beholder samme nettoytelse, og ikke en tilnærmet lik ytelse.» Det har vi langt på vei innfridd og tatt ansvar for da vi kom med overgangsordningen. Vi var alene i denne sal i 2011 om å ville pålegge daværende regjering å komme tilbake hvis det var utilsiktede virkninger. Det er fristende å stille spørsmålet, som enkelte representanter fra regjeringspartiene har gjort: Hvorfor var man ikke for den merknaden i 2011, men plutselig for den i dag? Det har vi ikke fått noe svar på i løpet av denne debatten. Jeg har ikke tenkt å mene at det er noen ansvarsfraskrivelse å følge opp det man sa da man behandlet saken i 2011. Jeg er stolt over at vi har fått på plass en overgangsordning. Det er litt interessant å legge merke til at partiet SV – som heller ikke tilsluttet seg den merknaden – når man viser ansvar og følger opp overgangsordningen, kommer med den til Stortinget og får den vedtatt, plutselig mener den er for dårlig: Den er ikke god nok, man skulle ønsket seg en bedre ordning. Det var det som ble sagt fra talerstolen av representanten Bergstø. Jeg har også lyst til å minne om at vi alle sammen har et felles ansvar for å få dette til å bli godt. Det er litt interessant, når man ser de tallene som er gitt ut, også i brevet til komiteen datert 23. mars, til denne debatten, at jeg fortsatt ikke har fått noe klart og konkret fra representanten Christoffersen om hva mer det er man ønsker inn i revidert utover opplysninger vi har gitt per dags dato. Hva mer kan vi få ut, basert på de siste ligningstallene, som er fremskrevet i 2015-tall? Vi vil ikke ha nye tall til revidert i 2015. Som jeg sa i mitt innlegg, tror jeg de fleste som får en reduksjon på 500 kr i måneden, vil klare det. Vi snakker om at når det gjelder par som taper opptil 5 000 kr i året, har 75 pst. av dem ytelser opp mot 800 000 kr eller mer, som det står i brevet som er oversendt til Stortinget. Når det gjelder det som representanten Andersen viser til, at det er enkelte som kan tape 20 000 kr, er den største enkeltstående gruppen av dem som taper 20 000 kr, i et parforhold med en husstandsinntekt på over 1 mill. kr. Når representanten Bergstø sier at vi må finne en varig ordning – ikke en midlertidig ordning, men en varig ordning – for at de skal kunne få trekke fra gjeldsfradragene sine, mener jeg at den overgangsordningen som vi har lagt på bordet, er en god ordning. Det er de med best økonomi som vil ha størst mulighet til å omstille seg inntektsmessig. Det er mitt utgangspunkt. Men det er den gruppen SV varig ønsker å skjerme. Det er i så fall en ny omfordelingspolitikk fra partiet SV. Til slutt vil jeg minne om at jeg er enig med alle dem som har uttalt i denne sal at for den enslige uføretrygdede med minsteytelse og som har et forsørgeransvar, ønsker man å legge til rette for at de ungene skal ha en like god og trygg oppvekst som alle andre unger. Jeg minner om at de som kommer bedre ut med den nye ordningen, tross alt er minstepensjonister, altså med minsteytelse, med gjeld som de nå får mulighet til å trekke fra på skatten. De er én gruppe av de 188 000. Det er uføre med lav og middels uførepensjon som mottar tjenestepensjon, som kommer bedre ut, det er uføre med barnetillegg, som altså har så lav ytelse at de får barnetillegget, nettopp for å ivareta at de ungene skal få de fotballskoene som representanten Bergstø etterlyser, det er de med gradert uføretrygd, med lavere uføregrad enn to tredjedeler, og det er gifte uføre med lav sats på særtillegget. Det var noe som jeg oppfattet var viktig for representanten Andersen: å sørge for at de som hadde de laveste inntektene, ikke skulle komme dårligere ut. Det viser seg at de kommer bedre ut. Det mener jeg er et viktig moment i reformen. Det har lyktes, og det er jeg glad for. Så vil jeg helt til slutt vise til at det er om lag 188 000 som kommer bedre ut, og rundt 11 000 av dem kommer ut med 30 000 kr eller mer enn de hadde før. 82 000 kommer ut med 6 000 kr eller mindre enn de hadde før. Den største gruppen som kommer dårligere ut, får fra én krone til 2 000 kr mindre. De utgjør nesten 50 000. Vi skal legge frem det Stortinget ber oss om, vi skal følge opp de vedtak Stortinget pålegger oss, og vi skal vise ansvar og gjøre det på en ansvarsfull måte. Når det gjelder hvilke tall, hvilke opplysninger og hvilke grupperinger det er som nå ikke er kjent – hva man mener man ikke har fått godt nok svar på, som man ønsker skal inn i revidert, og som skal utredes nærmere, er det viktig å vite hva man skal utrede, før man setter i gang en utredning.