John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2001-06-12:
Man skal vel være noe forsiktig med dette i og utenfor posisjon. Man kan fort møte seg selv i døren. Det problemet som forslagsstillerne peker på i foreliggende Dokument nr. 8-forslag, er ikke et ukjent begrep, men har vært et vedvarende problem de siste 10–15 årene. Norge er heller ikke det eneste land i Vest-Europa som sliter med disse problemene i større eller mindre grad. De siste 10 årene har Norge vært heldig og har kunnet få overført helsepersonell fra bl.a. Sverige og Danmark. Dette synes nå å tørke inn, og det er nå vanskeligere å få tilsatt sykepleiere og spesialpersonell fra både Sverige og Danmark i korttids- og langtidskontrakter. Årsakene til flukten fra syke- og omsorgsyrkene er mange og svært sammensatte. Det er vanskelig å peke på en grunn alene til flukten fra yrket. Når en for kort tid tilbake kunne registrere ved en undersøkelse blant sykepleierstudentene at kun 50 pst. av studentene aktet å gå inn i aktiv sykepleie, må man virkelig stille spørsmålstegn ved hvilken motivering disse menneskene har for å gå inn i et yrke som helse- og omsorgsarbeidere. Enten man vil akseptere det eller ei, kan en ikke sidestille pleie og omsorg med et yrkesaktivt liv i næringsliv eller i servicenæringene. Forskjellen er selvfølgelig at her snakker vi om behandling, pleie og omsorg for levende, syke, omsorgstrengende mennesker, som stiller store krav til personligheten, interessen og ikke minst empatien hos helsepersonell. For 40–50 år tilbake i tid – så gammel er jeg – var kallet til å bli sykepleier ganske reelt. I dag er kallstanken nærmest borte ved valg av yrke innen helsesektoren, og til dels latterliggjort. Dette er jeg den første til å beklage. Jeg ser heller ikke bort fra at arbeidsgiverne innen helse og omsorg i for stor grad over lang tid har spilt på dette med kallstanken, og det har i mange tilfeller vært retningsgivende både for avlønning og tilrettelegging av arbeidsforholdene. Når avlønning og tilrettelegging av gode arbeidsforhold for helsepersonell både i og utenfor institusjon nærmest er frikoblet fra det ansvar helsepersonell har i forhold til den enkelte pasient, er det ikke merkelig at lønningene så langt har vært holdt nede og arbeidsforholdene vært både tilfeldige og for dårlige. Ikke minst gjelder dette bemanningsfaktoren. Det er etter min mening en dårlig løsning å prøve å løse bemanningskrisen i våre helseinstitusjoner og i vår omsorg med arbeidsinnvandring. Det er langt mer positivt og mer riktig, også sett i forhold til våre pasienter, å prøve å legge forholdene til rette for å tilbakeføre et betydelig antall sykepleiere til yrket og for å få redusert deltidsstillingene og brøkstillingene. For ikke så mange dager siden var det et oppslag i en av de større avisene om at sykepleierne hadde store problemer med å få heltidsansettelse i våre norske sykehus. Det gikk ikke, man måtte gå i brøkstillinger for å få den såkalte turnusplanen til å gå opp. Dette er bortimot tøv – ærede president, det skulle jeg kanskje ikke ha sagt! Norsk helsepersonell har jevnt over en høy faglig og etisk standard, og det vil derfor være særdeles viktig å satse på tilbakeføring av dem som er ute av yrket, både til sykehus og omsorg. Mange ulike tiltak kan vurderes. Jeg skal kort nevne noen, for det første en radikal omorganisering internt i våre sykehus, hvor både sykepleiere og for øvrig annet helsepersonell blir tillagt oppgaver de er utdannet for. Og da er ikke jeg så sikker på at behovet er så stort som noen vil ha det til i dag. Skal dette lykkes, må man legge om den nåværende lønns- og avansementspolitikken slik at det økonomisk vil lønne seg for sykepleiere å jobbe med pasientene. I dag er faktisk situasjonen slik at det blir mer i lønningsposen for helsepersonell ved å gå over i administrativt arbeid istedenfor å være hos pasientene. Dette må med letthet kunne forandres. Videre må det legges til rette for avansementsmuligheter internt i det enkelte sykehus og også i eldreomsorgen, på bakgrunn av faglig kvalitet og kompetanseheving. Grunnutdannelse for både sykepleiere og hjelpepleiere er i øyeblikket rimelig god i vårt land, kanskje langt bedre enn i flere andre land som vi kan sammenligne oss med. Problemet er bare frafallet når utdannelsen er avsluttet. Personlig har jeg god tro på at intern omorganisering i sykehusene vil rette på mange av disse problemene. Jeg er også opptatt av at vi skal få utvide muligheten med frittstående utleiebyråer for helsepersonell. Jeg tror det kommer i større og større grad. Mitt inntrykk etter kontakt med sykepleiere som har gått inn i slike vikaryrker, er veldig positivt, og jeg tror på dette i fremtiden.