Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2014-11-11:
La meg først få takke utenriksministeren og helseministeren for redegjørelsene. Det er godt å se at regjeringen har et sterkt engasjement, og det er viktig at også Stortinget understreker det ansvaret Norge har, i kraft av vår kapasitet og evne til å hjelpe i en veldig alvorlig situasjon. Historien om ebolaepidemien er en historie om store lidelser og mange dødsfall. Det er også en trussel om samfunnssammenbrudd i deler av Vest-Afrika. Et eksempel: Det et land som Liberia har oppnådd utviklingsmessig over de siste årene, risikerer å bli nullet ut gjennom den lammelsen av samfunnet som epidemien har innebåret. Ebola er også historien om to slags svikt i den internasjonale innsatsen mot epidemier som tar mange liv i fattige land. Det ene er at vi tidlig i utviklingen av denne epidemien nok en gang så at for mye ansvar ble lagt på noen få frivillige organisasjoner, som, til tross for at de gjør en fantastisk innsats, ikke alene kan bære en respons mot en utfordring av denne typen. Ikke minst Leger Uten Grenser har veldig tydelig understreket behovet for statlig innsats. Den statlige innsatsen kom fra mange land, men den kom sent. Det andre som denne situasjonen retter oppmerksomheten mot, er jo den himmelropende urettferdigheten når det gjelder hva det satses på i utviklingen av medisiner rundt om i verden. Ebola har vært et kjent virus i lang, lang tid, men det er også en sykdom som tar livet av fattige mennesker, og som til nå kun har tatt livet av fattige mennesker. Måten den internasjonale farmasøytiske industrien er bygd opp på, gjør at det er det som lønner seg, som i altfor stor grad avgjør hva slags medisiner som utvikles. Viagra lønner seg. Det å jobbe med ebola lønner seg ikke. Det betyr jo at vi som politikere må ha økt oppmerksomhet rettet mot hvordan vi kan endre dette systemet, slik at innsatsen i større grad rettes inn mot det som er farligst for mennesker, og ikke bare mot det som lønner seg mest å utvikle på et marked for medisiner. I begynnelsen av debatten om en norsk innsats kritiserte SV regjeringen for å være for treg i sin respons. Siden vi gjorde det, synes jeg også det er på sin plass å gi regjeringen honnør for at responsen, da den kom, var god og svarte på det det var behov for og viste en kraftfull innsats fra norsk side. Norges ansvar mener jeg er tydelig i denne saken. Jeg håper også at det vil lede til et langsiktig engasjement for å hjelpe de berørte landene med å gjenoppbygge og styrke sine helsevesen. Det er også viktig at vi i denne debatten understreker at selv om ebola nå har kommet litt nedover på dagsordenen i mediene, er dette en akutt og dramatisk situasjon som fremdeles ikke er løst. De siste meldingene tyder på at selv om antallet ebolatilfeller går nedover i Liberia, er det økende i Sierra Leone og i Guinea. Det betyr at det er av største betydning å være oppmerksom på denne situasjonen – også politisk – i tiden som kommer. Det blir også sagt fra hjelpeorganisasjonene at kapasiteten er strukket til bristepunktet når det gjelder det organisasjonsmessige, i tillegg, selvfølgelig, til den store utålmodigheten som handler om tilgang på medisiner. Jeg er glad for at regjeringen signaliserer tydelig at den vil opprettholde engasjementet og imøteser det i tiden som kommer.