Torfinn Opheim (Arbeiderpartiet), 2007-04-16:
Jeg tror det er viktig å bruke anledningen i dag, hvor vi fokuserer på forskjellene i samfunnet og hvordan disse påvirker utdanningen av elevene i skolen, til også å vise at det er masse positivt som skjer både i førskolealder, i grunnskolen, på videregående skole og på høyskolene. Vi må for all del skryte av læreren som den viktige personen han er. Selv om vi i svært viktige fag kommer forholdsvis dårlig ut sammenlignet med andre land, har læreren og skolen høyt kompetansenivå i Norge. La oss ikke glemme det. Innledningsvis vil jeg også si at jeg synes stortingsmeldingen som vi behandler i dag, er veldig god. Den er god i den forstand at den gir en god beskrivelse av utdanningssystemet, og den påpeker noen svært alvorlige konsekvenser som delvis ligger utenfor utdanningssystemet, og selvsagt mange som ligger innenfor. Vi ser altså at forskjellene i samfunnet ikke blir så utjamnet i skolen som vi skulle ønsket. Har et barn rike foreldre og disse samtidig er høyt utdannet, da er barnets framtid faktisk lysere enn for det barnet som ikke har det samme utgangspunktet. Det er ikke særlig greit å få dette bekreftet. Faktisk sier meldingen at forskjellene reproduseres. Men samtidig vet vi at utdanningsnivået har økt i alle samfunnsgrupper. Opposisjonen peker på at meldingen i for liten grad kommer med konkrete forslag. Det er selvsagt opposisjonens privilegium. I noen tilfeller kan jeg ved første øyekast være tilbøyelig til å være enig. Samtidig er det ikke vanskelig å se at flere av de utfordringene vi har fått synliggjort, er svært kompliserte, og det kreves derfor at vi bruker tid og får trukket inn ytterligere fakta før vi setter inn tiltak. Men jeg vil presisere at tiltakene som er foreslått, er utmerkede, og de vil være med og utjamne forskjellene mellom elever. Eierne av skolene må også være engasjerte og inkludert i arbeidet med å utforme den gode inkluderende skolen. Jeg er ikke sikker på at alle kommunene er så flinke til å diskutere innholdet i skolen som de burde være. Eieren i dette tilfellet kan være kommunestyret. De skolene som har gode rektorer eller god skoleledelse, gjør det bra. Men hvem følger opp når det ikke går så bra? For det er store forskjeller mellom skolene i Norge, og det skyldes altså ikke bare foreldrenes bakgrunn. Jeg kommer i denne sammenheng ikke utenom at det betyr mye for en kommune at den har de økonomiske ressurser som trengs for å kunne fokusere på målet om mer kunnskap og at alle skal med. Da er det viktig at skoleeier har god økonomi. I dag ser vi at det er bedre økonomi i kommunene, og det i seg selv kan bidra til at utjamningen vil bli bedre både ved å kunne legge forholdene bedre til rette for samarbeidet skole–hjem og for å kunne skaffe og beholde kvalifisert personale. Norsk utdanning – fra barnehage via grunnskole og høyere utdanning til livslang læring – er i konstant utvikling. Vi ser at utfordringene er mange og kompliserte. Vi har minoritetsutfordringer og fattigdomsproblematikk. Vi har frafallstall som er for store. Da blir tilpasset opplæring også viktig. Spesialpedagogisk kompetanse er et virkemiddel som jeg vil løfte opp og fokusere på i den anledning, både fordi det er viktig for enkeltmennesker som trenger slik kompetanse for bl.a. å få riktig tilpasset opplæring, og også fordi det er viktig for å utjamne sosiale skiller. Det er mange som er utålmodig i denne sammenhengen. Statped er utålmodig, universitetene er utålmodige, opposisjonen er utålmodig, og jeg er utålmodig. I stortingsmeldingen står det at departementet vil sette i gang en utredning av det statlige spesialpedagogiske støttesystemet og PP-tjenesten. Hensikten er å få en samlet vurdering av et framtidig, helhetlig tjenestetilbud og en klargjøring av hvilken rolle staten skal ha. En del arbeid innenfor dette området er allerede gjort, og nå er tiden moden for å gå fra ord til handling. Jeg er trygg på at behandlingen av denne stortingsmeldingen legger til rette for dette.