Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2011-04-05:
Takk til saksordføreren for godt gjennomført arbeid. Jeg registrerer at de fleste partier vil – nå siterer jeg Leirstein – «se nøyere på det». Jeg registrerer at også Fremskrittspartiet av og til har behov for å se nøyere på enkelte forslag før man vedtar dem. Det samme har flere andre sagt. Det tar vi positivt. Den finanskrisen vi har vært igjennom, har historiske proporsjoner. Det ble den sterkeste tilbakegangen i verdensøkonomien siden depresjonen på 1930-tallet. Den har blitt møtt med en global koordinering av finanspolitikken, som flere var inne på, bl.a. i form av ekspansive offentlige budsjetter, som er ganske unikt i verdens nyere økonomiske historie. Selv om norske banker nå har relativt god tilgang på finansiering i penge- og kredittmarkedene, er situasjonen internasjonalt fortsatt usikker. Det gjelder i særlig grad eurosonen. Krisen har vist at samfunnets interesser ikke alltid blir best ivaretatt når enkeltmennesker får følge sine egeninteresser i såkalte frie markeder. Norge kom relativt godt igjennom finanskrisen. Dette skyldes ikke minst at vi hadde lært av den bankkrisen vi opplevde på 1990-tallet – vi hadde etablert et relativt strengt regelverk – samt våre solide statsfinanser. Men vi kan også bli bedre. En av de mest sentrale lærdommene fra finanskrisen og et av de viktigste forslagene vi fremmer i dag, handler om at bankenes atferd må bli bedre tilpasset den risikoen som er involvert. Dersom bankene tror de vil bli reddet av myndighetene hvis det skulle gå galt, vil det også påvirke deres vilje til kanskje å ta for stor risiko. For å unngå slik atferdsrisiko må kriseløsningssystemene sikre at de som har bidratt til risikotakingen, må være de som også står for tapene, ikke innbyggerne eller staten. Dermed vil bankene også ta mindre risiko. Sannsynligheten for dannelser av bobler i økonomien, med etterfølgende kriser, vil bli tilsvarende redusert. Baselkomiteen vil innføre høyere kapital- og likviditetskrav for å gjøre bankene bedre i stand til å møte nye kriser. For å unngå at bankene skal stramme inn sin långivning mens veksten er svak i mange land, skal dette skje gradvis fra 2013 til 2019. Det er lenge å vente, sa sentralbanksjef Øystein Olsen i sin årstale nylig, ettersom bankene her i landet går godt. Han mente derfor, som i et av de forslagene vi fremmer i dag, at vi sammen med våre nordiske naboland bør gå foran og innføre strengere regler. Det er jo tross alt slik at Norges strenge bankregelverk har vist seg å være en styrke, ikke en svakhet, for de samme banker. De store samfunnsøkonomiske og sosiale kostnader ved finanskriser og behovet for å begrense overdreven risikotaking gjør at det også kan være hensiktsmessig å se på hvordan vi skattlegger finansnæringen. Det internasjonale pengefondet, IMF, foreslår i sin rapport til G20-gruppen nylig en egen skatt på summen av overskudd og lønn i finansinstitusjoner. Dette synes vi er et forslag det er vel verdt å se nærmere på. Resten av næringslivet må betale moms, mens en relativt pengesterk finansnæring har momsfritak. Det er et paradoks. Vi kan se på en aktivitetsskatt på overskudd og lønn i finansnæringen for å kompensere for dette forhold, også for å sikre at næringen ikke blir for stor og ikke tar for stor risiko. Jeg kan jo føye til som et lite forslag: Vi diskuterer formuesbeskatningen rett som det er i denne salen. Det gjorde vi i en av de tidligere debattene. Kanskje vi skal se på det å veksle inn en slik skattlegging med den formuesbeskatningen som går på å beskatte det aktive eierskapet. Det synes jeg kan være en interessant tanke. Jeg håper også regjeringen vil vurdere det i det de nå har sagt at de vil følge opp fra Finanskriseutvalget. Vi imøteser de forslag regjeringen til syvende og sist kommer fram til, når man har – som Leirstein sa – tenkt seg nøye om. Jeg tar opp våre forslag i innstillingen.