trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-06-10:
Lat meg aller fyrst seia at både Myraune og eg veit veldig godt at når det gjeld jernbane, er det dessverre tiår med forsømming. Difor tek det tid å få rydda og retta opp alt. Vi har som ambisjon å ta igjen etterslepet på vedlikehaldet. Vi har stoppa forfallet, vi har ambisjon om ta igjen etterslepet, og vi set i gang med nye prosjekt. Og Myraune kan gleda seg over at vi skal opna Gjevingåsen no i august. Så reiste eg sjølv med både Dovrebanen og Raumabanen på onsdag, og eg fekk vist at det har skjedd mykje vedlikehald på Dovrebanen. Det er rom for meir, og det er òg rom for meir på dei andre banane. Det blir betre i 2012 enn det er no i 2011. Men vi løyser ikkje alt i løpet av desse to åra heller. Slik er det.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-06-10:
Eg kom her i dag for å delta i ein debatt om ein samleproposisjon på samferdselsområdet. Der var det ei spesiell sak – ei bru – som no har funne si løysing på fv. 714, og der både lokalbefolkninga, regjeringa og Stortinget har gått ein ekstra runde som følgje av den nye naturmangfaldlova. Brua har funne si lykkelege løysing til glede for både næringsliv og busetjing, det er ein kortare veg, ein meir trafikksikker veg, og vi viser i praksis at vi òg tek omsyn til miljøet. Denne saka som blir behandla her no, trur eg Erik Solheim med den største glede ville kvittert ut – vi veit kvifor han ikkje er her. Eg må seia frå min ståstad når eg har sete her, at det har vore interessant å lytta til det som her er sagt, til dei avvegingane som her heile tida må gjerast mellom allemannsretten og grunneigarinteresser, og forholdet mellom eit byråkrati og lokale avvegingar. Eg kjem til å gje eit godt råd tilbake til Erik Solheim om å lesa debatten. Alle innlegga er jo skrivne ned. Sjølve saka går tilbake til stortingsmeldinga om friluft, St.meld. nr. 39 for 2000–2001. Den fortel noko om at av og til går det veldig fort å endra lover på visse felt, andre gonger tek ein seg nødvendig tid til avvegingar. – Og no er Erik Solheim komen i salen! Det er veldig greitt – for interesserte representantar som har meldt seg til replikkveksling, så eg gjentek berre til statsråd Erik Solheim ein gong til, at eg vil gje eit godt råd om å lesa alle innlegga frå ein særs interessant og opplysande debatt.
Nikolai Astrup (Høyre), 2011-06-10:
Egentlig kunne jeg tenkt meg å stille denne replikken til statsråden fra Senterpartiet, fordi det omhandler omgjøringen av plantefelt fra innmark til utmark. Regjeringen foreslår å definere plantefelt som utmark, og åpner dermed for fri ferdsel i felt med nyplantet skog. Dagens regelverk gir turfolket alle muligheter til å ferdes på sti eller vei gjennom plantefelt og til å ferdes i plantefelt når plantene har nådd knehøyde. Spørsmålet mitt er derfor: Ser statsråden at regjeringens endring vil utgjøre en marginal gevinst for turfolket, men en betydelig ulempe for dem som driver skog?
Nikolai Astrup (Høyre), 2011-06-10:
Jeg har lyst til å fortsette litt der jeg slapp, for det regjeringen foreslår om skogplantefelt, er å erstatte en nokså klar og objektiv regel med en varsomhetsforskrift. Så ser vi parallellen til det man gjør ved å oppheve 150-metergrensen for telting i kystnære strøk, der man også erstatter en objektiv regel som ikke er til å misforstå, med en skjønnsmessig vurdering av hva den enkelte mener er til sjenanse for fastboende, hytteeiere eller hvem det måtte være. Ser ikke statsråden at dette vil bidra til å heve konfliktnivået mellom private grunneiere og turfolket? La meg legge til at vi ikke nødvendigvis er motstandere av at man skal ha noe lavere metergrense i kystnære strøk, der det er trangt, enn man har på fjellet, der det er god plass. Men burde ikke denne grensen være objektiv og ikke til å misforstå?
Nikolai Astrup (Høyre), 2011-06-10:
Kulturminner er en viktig del av vår felles kulturarv, og det er Høyres oppfatning at fellesskapet må legge til rette for at landets kulturminner ivaretas på en best mulig måte. Gjennom historien har det vært enkeltpersoner, familier og lokalsamfunn som har ivaretatt byggverk og minnesmerker som i dag er en del av vår kulturarv. Det er disse menneskene og miljøene som i fortid, nåtid og fremtid utgjør den fremste drivkraft i å opprettholde kulturminnene over hele landet, og det må være i fellesskapets interesse at det offentlige legger best mulig til rette for dem – og langt bedre enn i dag. En svært stor andel av landets kulturminner er i dag i privat eie. Det er viktig at vi som sitter i dette huset, anerkjenner den innsatsen private eiere gjør for å ivareta vår felles kulturarv, ofte under krevende forutsetninger. Å vedlikeholde og ta vare på fredede bygg og kulturminner krever store økonomiske ressurser, bl.a. som følge av de krav og begrensninger som myndighetene pålegger eierne. I dag eksisterer det ingen offentlige incitamenter som oppmuntrer til vedlikehold av fredede bygg. Resultatet er at viktige kulturminner forfaller mange steder i landet. Mange eiere av fredede bygninger har store utgifter til løpende vedlikehold, vedlikehold som i mange tilfeller krever spesialkompetanse innenfor tradisjonelle håndverksfag. Som en tilleggsutfordring opplever mange å bli ilagt betydelig eiendomsskatt og formuesskatt av bygg med begrenset anvendelighet for eieren. Eiendomsskatten er, som miljøvernministeren påpeker i sitt brev til komiteen, ikke et statlig anliggende etter at Bondevik II-regjeringen fjernet skatten på fordelen av å bo i egen bolig. Regjeringen har likevel anledning til å vedta et nasjonalt fritak for eiendomsskatt for fredede bygg dersom den ønsker det. Å skyve ansvaret over på den enkelte kommune blir for enkelt i denne saken. Eiere av mange fredede bygg opplever i mange tilfeller en betydelig ligningsverdi på eiendomsmassen, og risikerer dermed å havne i formuesskattposisjon på aktiva som i realiteten ikke medfører noen inntekter overhodet. Fjerning av formuesskatten, slik statsråd Giske har argumentert sterkt for, kunne selvsagt løst denne utfordringen, men i påvente av at statsråd Giske får gjennomslag for dette i regjering, ville det hjelpe eiere av fredede bygg å redusere ligningsverdien av fredede bygninger til et minimum. Regnskapsligning av fredede bygg er et annet tiltak som bør vurderes, og Høyre fremmet et forslag om dette i forbindelse med statsbudsjettet for 2011. De øvrige tiltakene som nevnes i forslaget, er bedre tilskuddsordninger for vedlikehold, styrking av Norsk kulturminnefond og tilskuddsordninger gjennom riksantikvaren. Høyre er fornøyd med at regjeringen langt på vei viser vilje til å imøtekomme disse forslagene og tiltakene. Vi trenger gode rammevilkår dersom vi skal ivareta vår felles kulturarv. Det har vi ikke i dag. Vi skylder dem som står på hver eneste dag for å ivareta kulturminner og fredede bygg på vegne av fellesskapet, å legge til rette så godt vi kan. Og vi kan bedre enn det regjeringen har vist så langt.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2011-06-10:
I sosialdemokratiet har vi eit uttrykk: Gjer di plikt og krev din rett. Når vi har ein allemannsrett, trur eg at det er like greit å understreke at vi har ei allemannsplikt. Det å ta omsyn både til grunneigarane og ikkje minst til naturen når ein skal ferdast i både utmark og innmark, skulle vere sjølvsagt, og det trur eg òg stort sett skjer. Det har jo kome nokre påstandar her om at desse endringane i friluftslova vil føre til eit auka konfliktnivå mellom grunneigarane og brukarane. Det trur eg ikkje – snarare tvert om. Det er òg understreka av ein samla komité i innstillinga at «det må være et mål at endringer i friluftsloven bidrar til forutsigbarhet og et lavest mulig konfliktnivå mellom friluftsinteresser på den ene siden og grunneier- og næringsinteresser på den andre siden». Så er det framstilt som at no hoppar ein over frivilligheitlinja. Nei, ho skal sjølvsagt gjelde. I utgangspunktet skal ein leggje opp til å få til ei frivillig avtale mellom grunneigarane og brukarane. Det står uttrykkeleg i proposisjonen som ein kommentar til den foreslåtte endringa i § 35 at det inneber ikkje «noen endring av praksis med frivillige avtaler» og ein «ser det som ønskelig at man oppnår enighet med grunneier». Men så er det likevel ein heimel for å gripe inn dersom det ikkje er ei moglegheit. Så blir det fokusert på dette med å få ungdomen ut i naturen. Det er veldig bra. Det sa eg òg ein del om i innlegget mitt, med bakgrunn i at eg har vore leirskuleleiar i nokre år og hatt som oppgåve å stimulere ungdom til å oppdage kor spennande naturen er og til å bruke naturen. Da er det riktig at berre å seie til ungdomen at dei skal gå ut i naturen og gå tur, ikkje er så veldig motiverande. Men å ta dei med ut i naturen for å gjere noko, oppdage noko, vere nysgjerrige – gjerne med litt forskjellige aktivitetar, anten det er klatring i ein fjellskrent eller padling på eit vatn, kan vere eit verkemiddel for å få ungdom til å bruke naturen, noko som eg trur er veldig viktig. Derfor er det veldig bra at ein rettar søkjelyset mot dei nye måtane å bruke naturen på, for å få dei ut i naturen. Eg er heilt einig med statsråd Solheim i at ein bør sjå på dette og kanskje kome attende til Stortinget med det på ein eller annan måte. Men det som sjølvsagt òg er viktig, og som statsråden understreka, er at her må omsynet til naturen liggje til grunn for kor langt ein kan tillate nye aktivitetar. Men elles ønskjer i alle fall eg dette velkomen.
Tor Sigbjørn Utsogn (Fremskrittspartiet), 2011-06-10:
Jeg vil tilbake til spørsmålet om rasting og telting. I lovproposisjonen omtales det at man skal komme tilbake igjen med en forskrift som skal inneholde en varsomhetsbestemmelse. I dag vet vi at reglene og lovverket sier at det skal være 150 meter fra bebodd hus eller hytte til det området hvor man skal raste. Hvis jeg oppfattet statsråd Solheim riktig, nevnte han som svar til representanten Astrup at kommunen selv gjennom varsomhetsforskriften kunne bestemme hvor langt det skal være mellom rasting og telting og den nevnte bebyggelsen. I proposisjonen – under departementets vurderinger av dette spørsmålet – står det at det skal «tydeliggjøres at det gjennom forskrift kan gis tillatelse til telting nærmere enn 150 meter fra bebodd hus eller hytte i kystnære områder», og at «det inntas en egen varsomhetsbestemmelse i forskriften». Det er mulig jeg ikke fikk med meg poenget, eller det som var viktig her, men jeg kunne gjerne tenke meg å be statsråden presisere om det er kommunene – altså lokaldemokratiet – som skal utforme og vedta en slik forskrift, eller om det er en sentral forskrift til selve loven.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-06-10:
Allemannsretten er en grunnleggende og viktig rettighet som jeg er stolt av at Norge holder høyt. Det har Norge gjort i mange år. Tilgang på natur- og friluftsopplevelser er noe det brede lag av befolkningen setter stor pris på. Derfor er det viktig å styrke og fortsatt sikre allemannsretten. Det tror jeg også vil kunne føre til et lavere konfliktnivå mellom friluftsinteresser på den ene siden og grunneieres interesser og næringsinteresser på den andre. Jeg mener det f.eks. er fornuftig å hindre private eiere i å sette opp stengsler for bading, høsting, opphold o.l. Det er også viktig å styrke muligheten for å overnatte langs strender og svaberg. Det blir lettere å finne en teltplass, f.eks. for padlere og andre som ferdes langs kysten. Vi flytter muligheten til å gjøre inngrep for å lette ferdselen i utmark, fra Direktoratet for naturforvaltning, som har det ansvaret i dag, og ned til kommunene. Det er veldig positivt. Jeg mener at kommunene er i utmerket stand til å gjennomføre slike tiltak, om det ikke oppnås minnelig enighet med grunneier. Representantene Astrup og Utsogn pekte på at de mente at lovforslaget ikke tar nok hensyn til grunneier hva gjelder motorferdsel. Men her er det verdt å peke på og minne om at motorferdsel krever grunneiers tillatelse. Det gjør det fortsatt. Det vil derfor fortsatt være lov å gjennomføre avstenging av privat vei for å hindre bilkjøring og annen motorferdsel. Vanlig bruk av veibom som hindrer bilkjøring, hindrer jo heller ikke lovlig passering, til fots eller med sykkel eller de andre framkomstmidlene representanten Utsogn nevnte. Jeg skal fatte meg i korthet. Alt i alt er dette fornuftige lovendringer, som det overrasker meg at opposisjonen ikke kan slutte seg til. Jeg er der helt enig i representanten Rudihagens vurderinger. Jeg har ikke tenkt å gjøre stort annet enn å slutte meg til ønsket om en god tur. Det å styrke allemannsretten er viktig i et folkehelseperspektiv – selv om det ikke er rettferdiggjøring nok alene, som representanten Astrup har helt rett i – men det er først og fremst viktig fordi fri ferdsel har en stor egenverdi i seg selv, spesielt i et land som Norge, der så store deler av befolkningen finner verdi i det.
Erling Sande (Senterpartiet), 2011-06-10:
Allemannsretten, med rett til ferdsel, opphald, bading og hausting, er ein viktig rett som har ein solid posisjon i samfunnet vårt. For mange av oss er det å kome ut i naturen og ha eit aktivt friluftsliv ei kjelde til rekreasjon. Det er også heilt klart at molegheita til å bruke naturen aktivt òg er viktig for folkehelsa. Den private eigedomsretten og råderetten over eigen eigedom er eit anna prinsipp som er grunnfest i lovverket vårt. Forholdet mellom allemannsrett på den eine sida og eigedomsrett og råderett på den andre, kan nokre stader vere ein kime til konflikt. Difor er det viktig å ha ein balanse som varetek begge desse to viktige prinsippa i lovverket vårt. Det er også viktig at allemannsretten og høvet til å bruke naturen ikkje blir unødig stoppa av overbyråkrati og stivbeint forvalting i dei områda som er pålagde ulike former for vern eller omsyn. Det er viktig at det er rom for aktivitetar som ikkje er i konflikt med verneformålet, sjølv om dette er aktivitetar som tek i bruk naturen på nye måtar. Det kan til og med vere med på å opne naturen for nye brukargrupper – og det må det vere rom for. Lovverket må leggje vinn på å vere i takt med «tida og tilhøva». Det må difor vere eit mål at også desse områda skal nyttast, så sant aktivitetane ikkje byggjer ned dei verdiane storsamfunnet har bestemt skal takast vare på. Berekraftig bruk er ofte det beste vern. I lovforslaget blir det opna for ferdsle på vegar og stigar gjennom innmark «som fører til utmark», og det er ei viktig presisering. Det er ikkje riktig som det blei antyda, at det gjeld alle stigar, men dei stigane som leier til utmark. Det er vidare opna for retten til å ri, sykle eller ake på veg eller opparbeidd stig som leier til utmark. For Senterpartiet er det viktig å peike på at parallelt med desse justeringane blir det teke høgd for moglege konfliktar med grunneigarar og næringsinteresser ved å gje eigar og brukar heimel til å forby ferdsle som er eigna til å valde nemneverdig skade. Dersom ferdsla er til utilbørleg fortrengsel eller ulempe for eigar eller brukar, så er ho forboden. Når det gjeld endringane for skogplantefelt, som er ei viktig sak, er det viktig å understreke at det skal utarbeidast «varsomhetsforskrift», som gjer at t.d. nyplanting og sårbare plantar kan varetakast. Senterpartiet er saman med dei andre partia med på å justere lova i høve haustingsretten. Det bør vere eit overordna mål å redusere potensielle konfliktar mellom grunneigarinteresser og næringsinteresser på den eine sida og friluftsinteresser på den andre sida der dette skulle vere eit problem. Vi veit frå Senterpartiet si side at der det er god dialog, eit godt samarbeid, mellom desse interessene, så fungerer det bra. Derfor må det vere eit mål for oss alle – på lokalt nivå – å vere med og bidra til å skape møteplassar for den dialogen og leggje til rette for han. Då unngår ein rett og slett bruk av lova, og i dette tilfellet er den måten å kome overeins på den beste løysinga for å unngå konflikt.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2011-06-10:
Jeg skal sitere statsråden, så er det litt lettere med tanke på replikk: «Det skal ikke være en eneste regel eller restriksjon mer enn nødvendig, og er det for mange, så må vi redusere dem.(…) Det kan godt hende at tiden nå er moden for å gi flere tillatelser(…) Vi skal legge til rette så langt det overhodet lar seg gjøre for alle de nye friluftsformene. Man må ikke gå i nikkers og gammel utslitt ryggsekk på toppene i Jotunheimen – det finnes mange andre friluftsformer som er like bra.» (…) (…) Det er statsrådens utsagn i programmet «Ut i naturen» med tittelen «Beklager stengt!» Jeg er så glad for denne programerklæringen som statsråden gir, og den brukte jeg i mitt innlegg i denne salen tidligere i dag. Mitt spørsmål nå er: Hva skal til for at regjeringspartiene i salen i dag sier at ok, denne saken bør vi sende over til statsråden og få en gjennomgang av?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2011-06-10:
Jeg tar ordet fordi jeg har tiltro til at miljøvernministeren tar oppfordringen fra samferdselsminister Meltveit Kleppa om å lese referatet, men det er greit også å si det til ham når han nå har kommet i salen. Jeg vil understreke at det er veldig bra at statsråden har en positiv grunnholdning til det spørsmålet som jeg tok opp i replikken, om å legge til rette for nye friluftsformer. Jeg er også glad for at statsråden så tydelig sier at han vil komme tilbake til Stortinget. Han sier at 2012 er for tidlig. Det var litt utfordrende med tanke på at han så tydelig tidligere i vår uttalte at dette ville han gjøre. Men jeg skjønner at 2012 – til statsbudsjettet – er for tidlig, men kanskje han kan si 2013. Tidspunktet skal vi finne ut av. Det viktigste er at det skjer, for dette er det viktig å legge til rette for. Jeg deler statsrådens innvendinger mot at vi skal legge til rette for friluftsaktiviteter som ikke setter varig ødeleggende spor i naturen. Det står også i forslaget at det er innenfor en bærekraftig tankerekke vi må åpne opp for nye friluftsformer «innenfor økologisk bærekraftige rammer», som det står i forslaget. Det er det ingen tvil om. Ingen ønsker å legge til rette for aktiviteter som ødelegger naturen vår. Når det gjelder representanten fra Venstre, som tok et lite oppgjør med undertegnede i sitt innlegg: Kristelig Folkeparti ser for det første på Venstre som et opposisjonsparti – jeg ser at representanten lytter til debatten – og Kristelig Folkeparti, som Venstre, støtter regjeringens andre forslag til endringer i friluftsloven. Der vi skilles litt, er nok på om det er mulig å gjøre flere endringer i friluftsloven og andre lover som legger til rette for åpning av nye friluftsformer. Det skal ikke fortrenge de tradisjonelle friluftsformene som representanten Skei Grande var bekymret for. Dem skal vi ta vare på. Men jeg tror, som statsråden, at naturen blir best tatt vare på gjennom en aktiv bruk, og den aktive bruken er forskjellig fra voksengenerasjonen til ungdommene og barna. Derfor må vi også åpne opp der det er mulig innenfor bærekraftige rammer, og si ja når voksne, ungdommer og barn vil bevege seg mer ute i naturen, både sett fra naturens side og sett i et folkehelseperspektiv.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2011-06-10:
Ønsket om en gjennomgang av friluftsloven og andre tilstøtende lover for å fjerne restriksjoner mot nye friluftsformer er så viktig, mener jeg, at tidsperspektivet for når vi kan få en slik sak, ikke skal hindre det. Derfor vil jeg foreslå at vi endrer årstallet i forslag nr. 2 fra «2012» til «2013», fordi jeg opplever at statsråden ønsker å levere en sak fra regjeringen til Stortinget om dette. Jeg håper at regjeringspartiene her i salen har lyttet til statsrådens ønske om å få en slik gjennomgang, at vi kan bli enige om at det får vi til, og at en kanskje samlet komité – i alle fall – kan støtte dette, om ikke et samlet parlament.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2011-06-10:
Allemannsretten, med rett til ferdsel, opphald, bading og hausting, er ein viktig og grunnleggjande rett som er viktig for rekreasjon i naturen, for eit aktivt friluftsliv, og har klare positive konsekvensar for folkehelsa. Denne grunnleggjande retten er det brei semje om, og den er etter Framstegspartiet sitt syn sikra på ein god måte, men lovverket bør gjerne bli presisert på enkelte område. Allemannsretten er ein viktig del av norsk kultur og tradisjon, men den blir i dag opplevd som trua av nye brukargrupper som ønskjer å ta i bruk naturen på nye måtar, men blir møtt av stadig fleire nye restriksjonar. I delar av Rondane er det lagt ned forbod mot terrengsykling fordi fylkesmannen meiner villreinen blir redd av å sjå folk på sykkel, på Jæren i Rogaland er det nedlagt forbod mot å surfe langs strendene visse tider av året av omsyn til overvintrande sjøfugl, og på Hardangervidda er det lagt restriksjonar på bruk av hest i følgje. I NRK-programmet «Ut i naturen» med tittelen «Beklager stengt!» fekk vi sjå fleire eksempel på dette, og det blei m.a. hevda at det er ein ny forbodskultur på gang i Noreg, og mange meiner at friluftslova og allemannsretten er trua. Det faglege og vitskaplege grunnlaget for fleire av desse restriksjonane som blei sette i verk av fylkesmennene, blei imøtegått av forskarar og ekspertar i programmet. Det som kjenneteiknar desse nye formene for friluftsaktivitet, er at det er ei ung brukargruppe, og nettopp for desse er det viktig at friluftslivets positive betyding får gjennomslag på deira vilkår, slik at fleire unge blir rekrutterte til desse friluftsformene, som innbyr til fysisk aktivitet og utfolding. Altfor mange av dagens unge blir i dag sitjande med sine dataspel, og det er derfor opplyftande at miljøvernministeren i same program uttrykte eit ønske om å bli hugsa som den miljøvernministeren som fekk ungdommen tilbake til naturen. Men det gjer han ikkje gjennom forbod og meiningslause restriksjonar som vi fekk dokumentert i nemnde fjernsynsprogram. Det er derfor også Framstegspartiet ber om ein gjennomgang av friluftslova og andre liknande lover og regelverk med det formål å fjerne desse restriksjonane mot nye friluftsformer i norsk natur og opne naturen for nye brukargrupper innanfor økologisk berekraftige rammer.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2011-06-10:
I tv-programmet «Ut i naturen» med tittelen «Beklager stengt!» såg vi mange former for aktivitet i naturen, spesielt utøvd av ungdomar. Frå same program hugsar vi også at miljøvernministeren ønskte å bli hugsa som den statsråden som fekk ungdomen tilbake igjen til naturen. Av dei forskjellige aktivitetane som vi såg utøvd, var det aktivitetar som ein kanskje treng litt tid for å finne eit godt regelverk rundt. Men samtidig var det også aktivitetar som ein relativt raskt må kunne gå inn og finne gode løysingar for, utan at ein byråkratiserer og brukar lang tid på det. Eksempelvis vil eg nemne dette med surfing på Jæren, der ein la beslag på ei 100 meter lang strandlinje, som ikkje verkar å vere noko stort inngrep. Ser statsråden at for ikkje å misse denne friluftsaktiviteten hastar det med å opne for den typen aktivitet?
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2011-06-10:
Kulturminner representerer store verdier for den enkelte og for samfunnet. Det er derfor viktig å sikre at mangfoldet av kulturminner og kulturmiljøer gir grunnlag for kunnskap, opplevelse og verdiskaping. Eiere av kulturminner forvalter en viktig del av vår felles kulturarv. Gjennom generasjoner har familier, enkeltpersoner og lag tatt vare på byggverk og anlegg, som i dag er en viktig del av vår kulturarv. Fremskrittspartiet mener at stolte, engasjerte og aktive eiere av kulturminner er kulturminnevernets viktigste aktivum, og at kulturminneloven derfor burde vært utformet med et rettighetselement som åpner for at eieren kan få økonomisk kompensasjon – og incitament – for eventuelle tap vedkommende lider ved at eiendommen fredes, og for de byrder en eventuelt pålegges gjennom økte krav til vedlikehold og skjøtsel. Nasjonale resultatmål er: «Nasjonalt resultatmål 1: Det årlege tapet av verneverdige kulturminne og kulturmiljø som følgje av fjerning, øydelegging eller forfall skal minimaliserast og skal innan 2020 ikkje overstige 0,5 prosent årleg. Nasjonalt resultatmål 2: Freda og fredingsverdige kulturminne og kulturmiljø skal vere sikra og ha ordinært vedlikehaldsnivå innan 2020. Nasjonalt resultatmål 3: Den geografiske, sosiale, etniske, næringsmessige og tidsmessige breidda i dei vedtaksfreda kulturminna og kulturmiljøa skal betrast, og eit representativt utval av kulturminne skal vere freda innan 2020.» Kulturminnepolitikken er med andre ord preget av store visjoner, men mye tyder på at Stortingets vedtak i 2005 ikke vil bli innfridd. Riksrevisjonens undersøkelse av hvordan Miljøverndepartementet ivaretar det nasjonale ansvaret for fredede bygninger, påpeker en lang rekke punkter som ikke holder mål, og som står i sterk kontrast til vedtatte mål for kulturminnevernet. Riksrevisjonen påpeker mange punkt som klart utfordrer en slik målsetting – et uhensiktsmessig byråkrati er ett av flere. I Her og Nå på NRK 1. oktober 2010 sa Trygve Bragstad fra Fortidsminneforeningen at byråkratiet rundt vern og fredning i Norge er så komplisert at selv byråkrater sliter med å forstå systemet. Fremskrittspartiet er bekymret for at et tungrodd og byråkratisk system knyttet til kulturminneforvaltning kan bidra til at mange unngår å ta tilfredsstillende vare på bevaringsverdige hus og bygninger. Forslagsstillerne viser også til komplikasjoner og konflikter mellom myndigheter og eiere av Hotel Union i Øye i forbindelse med ønsket om å utvide hotellet. Prosjektet illustrerer konflikter som oppstår innenfor ulike arkitektgrupperinger, der enkelte mener at nye tilbygg til gamle bygg klart må bryte det visuelle utrykket, mens andre er komfortable med at det vernede byggets stil kopieres over i det nye. Denne saken viser klart hvordan praktisering av kulturminnepolitikken til dels er avhengig av enkeltpersoners synspunkter og ideologi. Det er derfor gledelig at statsråden signaliserer at man er villig til å komme med en stortingsmelding i saken.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2011-06-10:
Her tror jeg jeg er rette vedkommende, ikke Senterpartiets statsråd. Jeg er nesten sikker på at jeg er en mye større skogeier enn hva kommunalministeren er. Jeg vil ikke si jeg er vokst opp på plantefelt, men i alle fall brukte jeg en del tid i sommerferiene i barndommen til å være med faren min på plantefelt for å rydde ugras for å sikre at plantene vokste opp. – Så jeg tror vi kan konstatere at dette forslaget både er en relativt begrenset ulempe for skogeiere og en relativt begrenset gevinst for turfolket. Samtlige turgåere i Norge går ikke rundt på plantefelt. Derfor tråkker de heller ikke ned noe. Da er det også en relativt begrenset ulempe for skogeierne. Hensikten med forslaget er å åpne ytterligere opp og markere veldig tydelig allemannsretten. Jeg tror som sagt ulempene er veldig begrenset. Men selvsagt skal alle som går rundt på plantefelt, passe på at de ikke tråkker ned planter, og at de ikke gjør noen form for skade. Det gjelder også all annen ferdsel både i innmark og utmark – man skal ikke skade andres eiendom, man skal ikke skade naturen i det hele tatt.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2011-06-10:
Først: Jeg kom på at jeg kom til å kalle statsråd Meltveit Kleppa for kommunalminister. Hun er samferdselsminister – jeg måtte bare korrigere den misforståelsen. Ellers er jeg glad for at opposisjonspartiene tar opp dette spørsmålet. Dette er spørsmål jeg ønsker å utrede mye grundigere. Slik jeg ser det, er det et faglig spørsmål. Dersom kiting, surfing, hva det måtte være av nye friluftsformer, er til vesentlig ulempe for villrein eller vesentlig ulempe for hekkende fugler, er det klart at man ikke kan tillate den aktiviteten i viktige verneområder. Er det på en annen side aktiviteter som ikke setter noen varige spor i naturen og ikke har noen varig ødeleggelse, ser jeg ingen grunn til å ikke tillate det. Jeg står fast ved at det ikke er noen friluftsformer som er riktige og andre som er mindre bra. Det har jeg også vist ved f.eks. å tillate snowboard-VM i Marka og ha snowboardramper der. Så jeg har en positiv grunnholdning til dette, men det er et faglig spørsmål. Jeg ønsker å komme tilbake til Stortinget med mer materiale om dette. Jeg tror det blir for tidlig å legge det fram i budsjettet, som opposisjonen har foreslått. Jeg kan godt komme tilbake til dette senere eventuelt.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2011-06-10:
Jeg tror vi må erkjenne at allemannsretten er den fundamentale retten til å gå på andre personers eiendom. Det er ikke retten til å gå i de områdene som ingen eier. Det er ikke omstridt noe sted i verden. Det som er fundamentalt forskjellig i Skandinavia og muligens noen få andre steder i forhold til resten av verden, er at jeg har rett til å gå på Siri A. Melings eiendom, og Siri A. Meling har rett til å gå på min eiendom – og hun er også hjertelig velkommen til å gå i våre skogeiendommer i Øyer, f.eks. Denne retten til å gå på andre personers eiendom tror jeg ikke er noe man kan institusjonalisere bare gjennom frivillighet, og jeg tror heller ikke den har kommet gjennom frivillighet i Norge. Den er kommet gjennom at man har hatt sterke bygdeallmenninger i Norge som har klart å institusjonalisere dette, i motstrid f.eks. til store jordeiere og andre som hadde et annet syn. Så det er kommet gjennom en politisk kamp, som jeg ikke skal påstå at Høyre har vært hoveddrivkraften for. Men det er positivt at det er bred enighet om det nå. Så det er ikke sammenlignbart med frivillig skogvern, som jo er å kompensere og betale folk for en tjeneste som er både i allmennhetens og deres interesse.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2011-06-10:
Her undrer jeg meg litt over Høyres egen logikk, for det vi gjør, er jo ikke å si at Miljøverndepartementet skal sitte og bestemme hvor det skal være anledning til å telte rundt omkring i det ganske land, men at det skal kunne være anledning for kommunene til å fatte vedtak ut fra lokale forhold om at man skal kunne telte nærmere. Så det er altså de som kjenner forholdene best – som Høyre så ofte argumenterer for – som da har anledning til å gjøre dette. Jeg kan ikke skjønne annet enn at det vil redusere konfliktnivået at kommunen prøver å håndtere dette på best mulig måte. Men selvsagt er temaet allemannsrett versus eiendomsrett et konfliktfylt tema. Det har det vært i norsk historie i hundrevis av år. Det er det andre steder i verden også. Det vi gjør nå, er jo ikke å ta noen kolossale skritt, men vi flytter noen milestolper ytterligere i allemannsrettens favør. Så må jeg si at varsomhet for ikke å ødelegge noe gjelder altså ikke bare på plantefelt, det gjelder overalt. Alle som beveger seg på annen manns eller kvinnes eiendom, skal vise varsomhet, skal ikke ødelegge noe. Man skal heller ikke ødelegge noe hvis man går i allmenningen, altså der hvor ingen eier noe.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2011-06-10:
Først vil jeg bare si at også ungdom deltar i mange av de tradisjonelle friluftsaktivitetene. For eksempel har det vært en kolossal renessanse for langrennsporten gjennom denne vinteren på grunn av ski-VM, en god vinter og mye annet. Utrolig mange ungdommer går ut og gjør det mest typisk tradisjonelt norske av alt, iallfall siden Fridtjof Nansens dager, nemlig langrenn. Men i tillegg vil vi gjerne legge til rette for andre friluftsformer for dem som ønsker det, som nevnt her, brettseiling, kiting, snøbrett og mange andre friluftsformer. Så sant de ikke ødelegger verneverdiene, skal det selvsagt være anledning til det. Men her kan vi ikke si et absolutt ja eller et absolutt nei, men må foreta en konkret vurdering av om disse friluftsformene har skadevirkninger for nasjonalparker eller for villreinen eller fuglelivet. De avveiningene vil vi nå forsøke å gjøre. Jeg kan ikke komme tilbake med dette til Stortinget om to måneder, som realiteten er for høstens statsbudsjett, men jeg kommer veldig gjerne tilbake til Stortinget ved en annen anledning. Vi kan f.eks. si i statsbudsjettet for 2013, men også i en annen form, hvis Stortinget skulle ønske det.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2011-06-10:
Når jeg leser innstillingen – selv om det er uenighet om en viss del av enkeltpunktene – må jeg si meg enig med Siri Meling i at det er helt klart at allemannsretten står sterkt i Norge. De temaene som det er uenighet om her, er små justeringer av friluftsloven, og ikke svære endringer i den. Det er små justeringer som går i den retning jeg mener er riktig, nemlig ytterligere å befeste allemannsretten, som er en hardt tilkjempet rettighet gjennom lang politisk kamp i Norge. Så vil jeg bare si til Line Henriette Hjemdal og også til Fremskrittspartiet – Høyre er helt sikkert enig i det – at jeg kommer tilbake til Stortinget med materiale om dette. Jeg tar gjerne en dialog med komiteen om hva som er den rette formen på det. Vi kan gjerne legge det fram i statsbudsjettet for 2013. Vi kan selvfølgelig også legge det fram i en annen form, dersom komiteen skulle ønske det. Jeg ønsker å innta en mellomposisjon i denne debatten mellom de to ytterpunktene. Ett ytterpunkt er at denne typen aktiviteter, basert på litt fri synsing, umulig kan tenkes å skade villrein, fugleliv eller andre ting. Det er en umulig posisjon. Det andre er tendensen til at noen friluftsformer så å si er moralsk mer høyverdige enn andre. Det var det jeg litt ironisk nevnte, at det å gå med en slitt ryggsekk og i en gammel nikkers på Galdhøpiggen liksom har en litt høyere moralsk status i det norske bildet enn den statusen som ungdommer som surfer på strendene på Jæren, har. Jeg synes vi må akseptere bredden i disse friluftsformene; de er alle gode og fine. Det er ikke nødvendigvis bedre at man går på langrenn med treski enn at man kjører snøbrett i Wyllerløypa. Da må vi også passe på at det ikke er den typen – hva skal man si – nedarvede holdninger som gjør at man sier nei til noe, litt for sikkerhets skyld. Så mellom det å si nei for sikkerhets skyld og det å si at alt er greit, uten egentlig å ha noe faglig grunnlag for det, må vi finne en vei. Her er det heller ikke slik at alle verneområder er like. I noen verneområder er det å legge til rette for friluftsliv en veldig viktig del av vernet i seg selv. Da vi vernet Oslomarka, var det med den tredobbelte begrunnelsen idrett, friluftsliv og natur. I andre verneområder kan det være spesifikke naturkvaliteter, men det er også ofte det å legge til rette for friluftsliv. Så hva det kan være anledning til i hvert enkelt tilfelle, krever til sjuende og sist en lokal vurdering, men vi skal forsøke å legge en plattform for nasjonal kunnskapsinnhenting om det, og så vil de konkrete vurderingene bl.a. måtte gjøres av de nye vernestyrene som nå blir opprettet med lokal makt.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2011-06-10:
La meg starte med å bekrefte det siste Siri Meling sa, og som også Torstein Rudihagen gjorde, nemlig at selvsagt skal man gå så langt det overhodet er mulig å gjøre i frivillighet. Det å redusere konfliktnivået er alltid en god ting, men jeg tror man kommer veldig langt med frivillighet. De endringene som er gjort her, er ikke kolossale endringer. Det er flytting av stolpesteiner – litt i allemannsrettens retning – og så får vi gjøre så godt vi kan for å få det til på en mest mulig frivillig måte. Jeg er også glad for det Siri Meling sier om de såkalte nye friluftsformene – en del av dem er jo ikke nyere enn at de var ganske vanlige i hvert fall for 20–30 år siden også – i et historisk perspektiv. Jeg skal legge fram så godt jeg kan et faglig grunnlag for dette. Jeg vil overhodet ikke utfordre presidentens ekspertise i konstitusjonelle spørsmål. Selvsagt legger regjeringen fram slikt for Stortinget, men det har aldri vært til hinder for dialog med en komité om hva slags type spørsmål man ønsker informasjon om. Den informasjonen kan foregå uformelt, og så kan vi legge fram dette formelt for Stortinget på den absolutt korrekte måte. Så vil jeg til slutt si til spørsmålet fra representanten Utsogn: Fremskrittspartiet har jo ofte vært de fremste til å fremme det synspunktet at Norge ser veldig forskjellig ut, at når vi skal verne strandsonen, må vi huske på at strandsonen mange steder ikke er 150 meter, at det ikke er noe sted å bygge bak, for fjellet går rett ut i sjøen. Slik ser det ut mange steder i Norge. Men det argumentet kommer også motsatt til anvendelse her – det er en god del steder det faktisk vil være veldig vanskelig å telte ved sjøen med mindre man er litt mer lempelig på dette 150-meterskravet. Vi legger fram en generell retningslinje om at vi gjør dette mulig, men ingen kommuner vil jo bli tvunget til å gjøre dette. Det er lokale myndigheter som bestemmer om de vil benytte seg av muligheten til å gi folk anledning til å telte tettere ved et hus eller en hytte enn 150 meter.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2011-06-10:
Jeg er 110 pst. enig med Siri A. Meling i at den frivillige innsatsen som gjøres av utrolig mange mennesker i Norge, av kjærlighet til den bygningen eller det kulturminnet de har tett på seg – ofte i respekt for tidligere generasjoner som har bygd det opp – er en helt avgjørende forutsetning for å få det til. Vi vil aldri komme dit hen at alt liksom skal skje over de offentlige budsjetter. Uten den gnisten, den «driven», fra enkeltmennesker ville vi aldri klare å få det til – og vi bør gjøre hva vi kan for å stimulere den både i form av penger og selvsagt også i form av ære, anerkjennelse og respekt. Trine Skei Grande var inne på et vesentlig poeng her: Det er klart at det økonomiske fundamentet, f.eks. for en stor gård, var der kanskje for hundre år siden, men det er ikke der på samme måten i dag. Så det er en svær oppgave å ta vare på – la oss si – et stort våningshus som en gang i tiden kunne finansieres av gården. Jeg har ikke noe annet svar på det enn at det viktigste er å få treffsikre offentlige virkemidler, slik at de som gjør noe her, får kompensasjon.
Siri A. Meling (Høyre), 2011-06-10:
Allemannsretten står sterkt i Norge, også blant de ulike politiske partier. Spørsmålet er hvordan vi best tilrettelegger for at den skal gjelde, om vi skal gjøre det gjennom en frivillighetslinje, eller om en skal gjøre det mer gjennom en konfrontasjonslinje. Jeg synes bl.a. de grepene Bondevik II-regjeringen fikk på plass når det gjelder frivillig skogvern, og hvilken suksess det har vært, viser at frivillighetslinjen ofte er langt mer konstruktiv. Nå foreslår regjeringen endringer av dette med merking av turstier i utmark. Tidligere har dette utelukkende vært basert på en dialog med grunneierne, mens staten nå vil kunne gripe inn dersom en ikke kommer til enighet. Dette har vært et område hvor det har vært lite konfrontasjoner. Det vil si at en har vært konstruktiv fra alle parter for å finne gode løsninger. Så mitt spørsmål til statsråden er om han overhodet ikke er redd for at det – på en måte – å lage et ris bak speilet i seg selv kan virke som en rød klut i forhold til grunneierne og skape unødige konfrontasjoner.
Siri A. Meling (Høyre), 2011-06-10:
Det er ikke så ofte jeg får anledning til å rose statsråden, men det har jeg lyst til å gjøre nå med tanke på den konstruktive holdningen som statsråden fra denne talerstolen ga til kjenne for å søke å finne gode løsninger for å tilrettelegge for ulike typer fritidsaktiviteter, særlig for ungdommen. Det er i disse tider, hvor ungdom trives mye bak skjermer, ekstra viktig å få innarbeidet gode vaner tidlig, og da må man ha en åpen og god tilrettelegging for at de skal kunne utøve sine aktiviteter ute i naturen. Det tror jeg bør være et tverrpolitisk viktig siktepunkt. Så jeg ser frem til det, og Høyre skal være konstruktiv og være med på å finne gode løsninger for å tilrettelegge for denne type aktiviteter i naturen. Så har jeg lyst til å forfølge spørsmålet mitt i replikkordskiftet med statsråden i stad. Mitt spørsmål gikk på dette med merking av turstier i utmark. Når jeg sammenlignet det med frivillig skogvern, gikk det på prinsippene om å ha en dialog og en frivillighet som basis for å finne gode løsninger for allemannsretten, versus å ha et lovverk som muliggjør at staten kan gripe inn dersom man ikke kommer til enighet. Når det gjelder merking av turstier i utmark, har dette frem til nå vært basert på en dialog mellom grunneiere og de som ønsker å merke, og det har i de aller fleste tilfeller foregått på en måte hvor en har funnet gode løsninger. Så frykten fra Høyres side går på det å gjøre justeringer – store eller små, i dette tilfellet små justeringer – som svekker eiendomsretten uten at det egentlig er i et område som har vist seg å være konfliktfylt. Vi frykter at det i seg selv kan virke provoserende på grunneiere. Derfor er vårt ønske og vårt fokus at en kan løse det innenfor en frivillighetsramme, uten at en nødvendigvis skal ha et lovverk i ryggen som gjør at staten kan gripe inn. Det er ofte der en finner de beste løsningene for å ivareta friluftsliv og allemannsretten.
Siri A. Meling (Høyre), 2011-06-10:
Jeg vil bare opplyse om at jeg prøvde gjentatte ganger å trykke for å få replikk, uten at det virket – beklager det. Jeg regner med at statsråden også er imponert over det mange private eiere legger ned av arbeid og ressurser for å vedlikeholde fredede bygg. Selv om bevilgningene er økt, som statsråden riktig påpeker, er utfordringene veldig store, ikke bare innenfor fredet bygningsmasse, men også på mange andre områder innenfor kulturminner. Når det gjelder å nå disse målene – vedlikeholdsnivået – innen 2020, er det viktig å få frem effektive ordninger. Så mitt spørsmål er: Ser statsråden at de forslagene som bl.a. er skissert i sakene vi behandler nå, kan være effektive redskap for faktisk å nå disse målene i 2020?
Tor-Arne Strøm (Arbeiderpartiet), 2011-06-10:
Komiteen er enig om at fredede bygninger representerer en meget viktig del av vår kulturarv. Mange av disse fredede bygningene er i privat eie. Det kan være litt av en utfordring å vedlikeholde disse bygningene. Det ville være nesten umulig uten et stort privat initiativ for å bevare dem. Eierne har stor kunnskap og gjør en betydelig innsats. Vi ville være kommet mye kortere i kulturminnearbeidet uten dem. Med bedre tilskuddsordninger mener vi at tilskudd til eierne kan være mer treffsikkert enn en generell fradragsordning. Tilskudd kan settes inn der behovene er størst og gir best resultater. Riksantikvaren har sluttført en tilstandsvurdering av de fredede eiendommene og har derfra et godt kunnskapsgrunnlag, som kan bidra til at tilskuddene blir brukt på en optimal måte. Det er også slik at Miljøverndepartementet lenge har arbeidet målrettet for å skape bedre og mer forutsigbare rammebetingelser for eiere av fredede bygninger. Den økonomiske situasjonen er bedre enn noen gang. Riksantikvarens budsjett har økt med 70 pst. siden 2005, og en større andel har gått til å bedre rammevilkårene for eierne. Det er både bra og viktig. Miljøverndepartementet er i gang med å vurdere en modell for å sikre årlige vedlikeholdstilskudd til eierne av fredede bygninger – som jeg sa litt om innledningsvis – som har kommet opp på et ordinært vedlikeholdsnivå. Formålet med ordningen skal være å stimulere eierne til et løpende vedlikehold. Jeg vil også nevne at regjeringen i forbindelse med finanskrisen i 2009 bevilget 223 mill. kr i sysselsettingsmidler, som ble øremerket til innsats på kulturminnefeltet. 76 mill. kr av dette gikk til eiere av fredede bygninger – og det er ikke lite penger i en slik situasjon. Regjeringen har de senere årene styrket Kulturminnefondet betydelig. Det som er veldig positivt, og som er veldig bra, i tillegg til alt som er gjort, er at Miljøverndepartementet, sammen med Byggenæringens Landsforening, etablerte en nettportal i 2010. Portalen, som er under utvikling, skal sikre eierne av bl.a. fredede bygninger god og gratis informasjon om vedlikehold, materialbruk, håndverkere med spesialkompetanse osv. Miljøverndepartementet har ikke bare bidratt med økonomiske ressurser, men også med kunnskap og kompetanse. Det er viktig at vi har gode og solide håndverkere for å ta vare på denne verdien. Så helt til slutt vil jeg understreke at riksantikvaren er opptatt av å skape forutsigbarhet for eiere av fredede bygninger. Direktoratet har de senere årene arbeidet mye med å etablere en god dialog med eierne, kartlegge tilstanden til bygningene og iverksette nødvendige tiltak – dette for at det langsiktige mål om at alle fredede eiendommer skal opp på et normalt vedlikeholdsnivå innen 2020, kan oppfylles. Og vi håper at denne målsettingen kan nås. Jeg legger med dette fram innstillingen, slik den foreligger.
Bent Høie (Høyre), 2011-05-19:
Jeg vil på vegne av representantene Sonja Irene Sjøli, Erna Solberg og meg selv framsette et representantforslag om raskere og bedre tilgang til legemidler. Så vil jeg på vegne av representantene Sonja Irene Sjøli, Michael Tetzschner, Elisabeth Røbekk Nørve og meg selv sette fram et forslag om opprettelse av spesialiserte diagnosesentre.
Bent Høie (Høyre), 2011-05-19:
Denne saken handler om å overflytte Rettsmedisinsk institutt og ansvaret for det fra Universitetet i Oslo til Nasjonalt folkehelseinstitutt. Det er en overflytting som får Stortingets fulle tilslutning. Overflyttingen er et resultat av det som iallfall til nå virker som et godt arbeid som et interimsstyre ved Rettsmedisinsk institutt har gjort, i forbindelse med at det har vært en del uro knyttet til Rettsmedisinsk institutts organisering og arbeid og ikke minst mulighet til å løse de viktige oppgavene som Rettsmedisinsk institutt har på vegne av samfunnet. Så komiteen slutter seg fullt og helt til overflyttingen og de praktiske konsekvensene av dette. Komiteen legger til grunn at Nasjonalt folkehelseinstitutt vil kunne styre virksomheten ved Rettsmedisinsk institutt på en bedre måte, at det da vil bli mer sammenhengende tjenester, som er likt det som Nasjonalt folkehelseinstitutt ellers har. I innstillingen står det noen ord om de to miljøene som er i ferd med å bygge opp undervisning i rettsgenetikk, både ved Universitetet i Tromsø og Universitetet i Stavanger. Det som skjer ved Universitetet i Tromsø, er et resultat av at stortingsflertallet har bedt om at det bygges opp et miljø der, mens det som skjer i Stavanger, skjedde mer på universitetets eget initiativ og med bakgrunn i at det er etablert et laboratorium der. Når en leser innstillingen, kan en få inntrykk av at den undervisningen som foregår på de to stedene, er veldig ulik, men det er den ikke. I realiteten er den ganske tilsvarende. Jeg håper derfor at Rettsmedisinsk institutt og Nasjonalt folkehelseinstitutt også ser til det miljøet i Stavanger når det gjelder muligheten til å få løst de oppgavene som Rettsmedisinsk institutt har, ikke minst i forhold til analyser, men også i forhold til å få tilgang på gode fagfolk.
Henning Warloe (Høyre), 2011-05-19:
Jeg fikk en løpeseddel på gaten i dag som sier at verden skal gå under den 21. mai, det er på lørdag. Men jeg velger likevel å fremme et representantforslag på vegne av representantene Linda C. Hofstad Helleland, Elisabeth Røbekk Nørve, Gunnar Gundersen, Nikolai Astrup og meg selv om en styrket innsats for kommersialisering av forskningsresultater.(Munterhet i salen) (Munterhet i salen)
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2011-05-19:
Meldingen sier helt klart at de små lokalradioene skal ivaretas på en god måte, og at de skal sikres sendinger gjennom FM-nettet. FM-nettet har store utfordringer i dag, og de har store utfordringer i forhold til de store kringkastingene. Men det er fortsatt også mulig å sende på lokalt nivå i FM-nettet, slik det gjøres i dag. Også lokalradioene eier en del av et nett som vil bli brukt når de skal ha sine lokale sendinger på nettet, også i framtiden.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2011-05-19:
Slik som jeg er blitt fortalt, er adapterne til bilradioer allerede i salg, og det er snakk om noen få hundre kroner for å kunne ha en adapter for å gjøre sin vanlige, normale bilradio om til også å motta digitale sendinger. Kostnaden for den bruken vil være minimal. Jeg vil tro at den samme brukeren av bilradio vil skifte ut sin mobiltelefon mange ganger. Hvis vi sammenligner det med den investeringen man gjør i adapter til bilradioen, vil kostnaden absolutt ikke være det som hindrer ham i å motta digitalradio i framtiden.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2011-05-19:
Når det gjelder lokalradioene, vil jeg bare gjenta at deres ve og vel vil bli ivaretatt. Nå har ikke jeg tall på hva det vil koste å oppgradere og vedlikeholde et framtidig lokalradionett som er basert på FM-teknologi – så ærlig skal jeg være – men jeg stoler fullt og helt på at den jobben som settes i gang etter at vedtaket i dag er gjort, også innbefatter å skape en framtid for lokale radioer. Det sies også i meldingen. Så hverdagen deres vil være trygg.