Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-01-31:
Delingsforbudet i jordloven ble vedtatt i 1955 og skjerpet inn i 1965. Begrunnelsen for forbudet var at ressursgrunnlaget for landbrukseiendommene ble svekket ved fradeling over tid, særlig i forbindelse med generasjonsskifter. Det er også en delingsbestemmelse i plan- og bygningsloven. Formålet med denne er i hovedsak å sikre planhensyn og en ryddig eiendomsinndeling. Å produsere nok, trygg og variert mat av god kvalitet er den viktigste oppgaven landbruket løser for samfunnet. Med den overflod av mat vi har hatt her i landet de senere tiårene – egenprodusert og importert mat – har mange av oss tatt det for gitt at vi ikke trenger å bekymre oss for at denne situasjonen forandres. Både verdens befolkning og Norges befolkning øker imidlertid. For Norge anslår Statistisk sentralbyrå at det innen 2030 vil bli 20 pst. flere innbyggere. Samtidig skjer det endringer i klimaet. For å dekke disse behovene må norsk matproduksjon øke. Fradeling og omdisponering til annet enn landbruk må ses i det perspektivet. Delingsbestemmelsen bidrar til å holde ressursene samlet. Dette fører igjen til at ressursene på en mer effektiv måte kan utnyttes til mat- og virkeproduksjon enn hvis enhetene splittes opp ytterligere på flere eierhender. Etter min mening er det viktig å sikre at delingsbestemmelsen til enhver tid er tjenlig ut fra målene i landbrukspolitikken. Jeg har allerede gjennomført visse endringer i praksis for å oppnå dette. En oppmyking av praksis ved søknad om fradeling kan bidra til økt harmonisering mellom eier- og bruksstruktur og kan dermed redusere ulemper ved å måtte drive jord på leiebasis. Fradeling av bolighus på landbrukseiendom kan bidra til et større utbud av boligeiendommer og mindre gårdsbruk for salg. Dette er positivt for bosettingen. Disse spørsmålene tok jeg i 2010 opp i et eget brev til kommunene. I brevet har jeg bl.a. vist til at det i delingssaker må legges vekt på fordelene ved å unngå at jorda blir drevet på leiebasis. I tilfeller hvor selgeren ønsker å beholde bygninger og tun, sa jeg videre at det er viktig at det settes vilkår om at både jord, skog og utmark selges som tilleggsareal til nærliggende bruksenheter i drift. Hvis det kan bidra til å styrke bosettingen, bør imidlertid kommunen også kunne vurdere å la selgeren beholde et noe større areal enn det som er vanlig for en ordinær boligtomt. Stortinget vil i løpet av vårsesjonen behandle landbruks- og matmeldingen. Det vil derfor være uheldig om jeg i dag skulle forskuttere den endelige løsningen på forslagene knyttet til delingsbestemmelsen. Videre prosess er betinget av den kommende gjennomgangen av landbruks- og matpolitikken sett i et helhetlig perspektiv. Jeg vil derfor i det følgende skissere de linjene som er trukket opp i meldingen, uten å trekke noen endelige konklusjoner. Det ble gjort store endringer i eiendoms- og bosettingslovgivningen i 2009 som førte til et tydeligere og et enklere lovverk. Landbruks- og matmeldingen bygger i all hovedsak på at de juridiske virkemidlene er oppdatert i forhold til dagens behov. Delingsbestemmelsen i jordloven er imidlertid ikke endret fra 1995 og fram til i dag, og bestemmelsen utgjør i enkelte sammenhenger fortsatt et hinder for å åpne opp for potensialet for mer aktiv bruk av eiendommen. Departementet har som nevnt gitt føringer til kommunene om hvordan delingsbestemmelsen skal praktiseres. Likevel er det behov for ytterligere grep, slik at det gjøres enklere å fradele. En enklere delingsadgang vil kunne medvirke til at friske krefter slipper til på eiersiden. Dette åpner for nye muligheter for den langsiktige bruken av eiendommen og kan være positivt for bosetting og lokalsamfunn. I meldingen er det derfor lagt opp til en nærmere gjennomgang av behovet for en endring av dagens delingsbestemmelse i jordloven.