Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2009-03-16:
Norsk pasientskadeerstatnings hovedoppgave er å avgjøre om erstatningssøker har krav på erstatning, og å fastsette erstatningens størrelse. Den skal også bygge opp en database som statistisk grunnlag for helsesektorens arbeid med kvalitetsforbedringer og skadeforebyggelse, og de skal informere om pasientskadeordningen til allmennheten, pasienter og helsevesen. Slik vi ser det, er det et stort forbedringspotensial på alle tre punktene. Komiteen har ved flere anledninger påpekt at saksbehandlingstiden i NPE er lang som følge av stor pågang av saker, og mener dette er uheldig av hensyn til dem som søker erstatning. Sivilombudsmannen har også påpekt at dette er uheldig. I dagens morgensending på NRK kunne vi høre at dette fremdeles er et stort problem, og at en saksbehandler satt med hele 90 saker. I evalueringen av Norsk pasientskadeerstatning i 2004 framheves det at det er behov for mer direkte kontakt mellom pasienten og NPE og mer informasjon til allmennheten. Det er positivt at NPE har etablert et servicesenter for å styrke sin service til pasienter som søker erstatning, og at NPE tar imot dem som ønsker å møte personlig, og at en saksbehandler i enkelte saker drar på hjemmebesøk. Vedtakene kan også påklages til Pasientskadenemnda. Men som vi vet, er det mange pasienter som ikke kjenner til at de har disse mulighetene, og det er også mange som ikke tør å benytte seg av klageadgangen. Fremskrittspartiet mener også at det er grunn til å se nærmere på om NPE kan oppleves som en slags motpart til erstatningssøkeren, stikk imot det som er hensikten. Vi vil påpeke at bruk av advokat i erstatningssakene over tid har endret seg, og at årsaken til utvidet bruk av advokatbistand skal være behov for spisskompetanse. Vi mener det vil være interessant å se nærmere på hvordan det orienteres om bruk av advokatbistand og hvem som får tilgang på slik bistand, og om endringene fra 2009, som medfører at det nå kun benyttes advokater med fast salærtakst, får negative følger for erstatningssøker. Tilbud om kyndig bistand som hjelper pasienten med å belyse sin sak, er viktig for å forhindre at det oppstår situasjoner hvor erstatningssøker ikke når fram med et berettiget krav på grunn av mangel på bistand. NPE gjør sine medisinske vurderinger ved hjelp av egne rådgivende leger. Der disse ikke kan benyttes, innhentes uttalelser fra spesialister over hele landet med relevant medisinskfaglig bakgrunn. Det er den enkelte saksbehandler i NPE som finner fram til sakkyndige i den enkelte sak. Det er en selvfølge at den sakkyndige ikke er inhabil, men NPE tar ikke selv standpunkt til dette. Spørsmålet om habilitet blir overlatt til den enkelte sakkyndige. I særskilte tilfeller innhentes også uttalelser fra utenlandsk sakkyndig. Norske fagmiljøer innen ulike spesialiteter er i mange tilfeller små. Det er dermed stor sannsynlighet for at den medisinsk sakkyndige i en sak kjenner den eller dem som har forårsaket pasientskaden. Det er vanskelig å kritisere egne fagkolleger, og dette kan påvirke den sakkyndiges vurdering av en hendelse der det kan ha oppstått en pasientskade. Økt bruk av sakkyndige fra andre nordiske land vil være et alternativ. Vi mener også at det bør vurderes om ordningen fungerer slik at alle erstatningssøkere får lik mulighet til å nå fram med sine krav. Ventetiden på behandling av saker er i mange tilfeller altfor lang. Det er noe vi kjenner til, og som vi har tatt opp mange ganger. En av intensjonene med å opprette et statlig forvaltningsorgan til å ivareta erstatningssaker innenfor helsesektoren var å sørge for kort behandlingstid. For personer som har vært utsatt for feilbehandling, kan lang saksbehandlingstid være en ekstra påkjenning. Det er derfor viktig at den økonomiske kompensasjonen kommer skadelidte til gode innen så kort tid som mulig. Fremskrittspartiet mener også det er grunn til å se nærmere på praksisen hvor avkorting av erstatningsbeløpet blir begrunnet med at den skadelidte har kort levetid igjen. Det har framkommet mange enkeltsaker som viser at ordningen har svakheter, og at pasientenes rettigheter og vilkår bør forbedres. I flere saker har skadelidte en klar formening om at det skjer forskjellsbehandling, spesielt i forhold til vurderingen om skadelidte burde kjent til faren og den vurderingen som NPE foretar, hvor de konstaterer om skadelidte ville gjennomført behandlingen hvis vedkommende hadde kjent til faren. Dette blir en påstand og en vurdering som ikke alltid vil være riktig, da folk vurderer ulikt også når risiko ved en behandling er kjent. Det har vært viktig å få på plass en helhetlig ordning som i første omgang har som oppgave å sikre pasientenes rettigheter og trygghet for erstatning når man blir utsatt for skade ved behandling i helsevesenet, og vi mener fremdeles at det er rom for forbedringer i NPE-ordningen som vil styrke den enkelte pasients rettigheter. En revidering og gjennomgang av ordningen bør derfor ha klare ambisjoner om å redusere behandlingstiden. Men det er også viktig å se på hvordan det statistiske grunnlag for helsesektorens arbeid med kvalitetsforbedringer og skadeforebyggelse er tatt i bruk for å forebygge skader i framtiden. Jeg tar herved opp forslagene i saken.