Harald Victor Hove (Høyre), 1999-04-22:
I og med at Venstre ikke er representert i sosialkomiteen, kan det for min del være grunn til å gi kompliment både til komiteen og Regjeringen/departementet for å ha fremmet et godt forslag til en felles helsepersonellov. Det er positivt med en felles lov. Det vil fjerne unødvendige forskjeller mellom lovene for de ulike personellkategorier, og det sikrer at man i forhold til alle grupper av helsepersonell får en tryggere vurdering av de spørsmål lovgivningen regulerer, fordi man nødvendigvis vil vurdere disse skikkeligere og grundigere når loven gjelder for alle personellgrupper enn hvis loven gjelder bare for enkelte grupper. Så får man samtidig ta med seg at det vel, i hvert fall i prinsippet, er en ulempe med å ha en felles lov i den forstand at det kan redusere mulighetene for eventuelle ønskede forskjeller mellom de ulike personellgrupper. Det tror jeg vil være et svært lite problem og kanskje mer et prinsipielt spørsmål, men det kan gi behov for enkelte forskriftshjemler. Det er grunn til å håpe at en felles lov vil kunne redusere profesjonsstridigheter. Nå må man samtidig ta med seg at når man har ulike profesjoner, er det fordi man har ulike kvalifikasjoner, og man må ta hensyn til at ulike faggrupper sånn sett vil ivareta ulike ønsker på den beste måte. Men man skal ikke dyrke profesjonsforskjellene, og det kan en felles lov bidra til å redusere. Jeg tror det er viktig å understreke at en felles lov i høyden vil kunne være et bidrag til å redusere unødvendige profesjonskamper. Jeg tror ikke man skal ha overdrevne forestillinger om hva en lov i seg selv vil kunne resultere i når det gjelder denne typen spørsmål. Jeg tror derfor ikke vi skal ha noen forestillinger om at en felles lov uten videre vil fjerne de profesjonsstridigheter man har. Loven er ellers viktig på den måten at den pålegger helsepersonellet klare plikter. Den stiller krav til alt helsepersonell om forsvarlighet, den tydeliggjør ansvarsspørsmål, og den innfører en plikt for alt helsepersonell til å gi øyeblikkelig hjelp. Et viktig motstykke til det at man pålegger personellet klare plikter, er at man også styrker pasientenes rettsstilling og situasjon. Det er et viktig perspektiv ved denne loven. Viktige poenger her er at man skal involvere pasientene i behandlingen, og at man skal styrke kvaliteten av behandlingen og pasientenes sikkerhet. I forhold til helsespørsmål og helsepersonell vil alltid spørsmålet om taushetsplikt være sentralt og viktig. Det er et område hvor man vil måtte foreta vanskelige avveininger mellom berettigede hensyn. Jeg har lyst til å fokusere på betydningen av taushetsplikten og at man er på vakt mot uthulinger i denne. For vår del er vi innstilt på å akseptere de avveiningene som er gjort i innstillingen, men jeg vil i hvert fall komme med to merknader. For det første, når det gjelder hjemmelen i § 28 til å kunne gi opplysninger til arbeidsgiver, er det viktig at en slik forskriftshjemmel brukes restriktivt, og at man er veldig forsiktig med hva man gir adgang til. Jeg må også si at jeg er noe i tvil om hvilket standpunkt jeg skal ta til § 23 nr. 2. Jeg tror at en slik bestemmelse kan ha en viss klargjørende betydning, og at det slik sett, når alt kommer til alt, kanskje blir like ryddig å ha den bestemmelsen som å sløyfe den. Til slutt vil jeg bare si at vi kommer til å stemme sammen med Kristelig Folkeparti og Senterpartiet, og vi slutter oss i det vesentlige til de merknadene de står for i komiteen.