trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-18:
Nye kraftpopulister har vært på talerstolen siden jeg var her sist. Jeg er glad for å få anledning til å utdype et meget sentralt poeng i denne saken. Det handler om kraftbalansen. La meg ta en snarvisitt til representanten Onarheim, som her nesten kunne snakket på vegne av Arbeiderpartiet når han beskriver sin forståelse av kraftbalansen. Det handler om å balansere, sa representanten Onarheim, den økte etterspørselen med økt tilgang. Når vi kaller det kraftbalanse, er det fordi den har to sider. Den har en side som heter tilgangssiden, ny kraft, og så har den en annen side, som hittil i debatten i dag knapt har vært nevnt, som heter forbrukssiden. Den siden hadde Onarheim glemt, og den siden glemmer notorisk Sylvia Brustad. Det er en meget viktig del av den backlashen som miljø- og energipolitisk har funnet sted i Arbeiderpartiet. Det var forfriskende deilig da vi på radioen for noen uker siden fikk høre en opprørt Thorbjørn Berntsen holde et mer kraftfullt innlegg for mitt syn enn det jeg kanskje er i stand til å få til på talerstolen her i dag. Da sa han nettopp at nå må vi konsentrere oss om å ta tak i forbrukssiden, for der er de store tingene som monner. Vi har en forbruksutvikling på kraft i Norge som gjør at vi øker forbruket med ca. 2 TWh i året. Det betyr at den utbyggingen som vi vedtar i dag, vil være spist opp etter tre måneder – tre måneder! For tre måneders økt kraftforbruk skal vi ødelegge fire urørte vassdrag og noen av de flotteste fossene vi har. Med all respekt å melde – det er meningsløst å diskutere at dette er viktig i kraftbalansen. Det som er viktig i kraftbalansen, er forbrukssiden, og det viktigste vi kan gjøre, det mest strategiske grepet vi kan ta, er å sørge for at vi får en vannbåren oppvarming i Norge, som gjør at folk ikke er avhengig av strøm til oppvarming. Det er bare her i landet, og ikke i noen andre land i verden, at folk er det. Hadde vi fått en overgang til et mer fleksibelt energisystem, med vannbåren oppvarming, hadde vi ikke vært i den forferdelige situasjonen som vi var i i vinter, med så svingende strømpriser. Sylvia Brustad vet også utmerket godt at SV er et ærlig parti. Vi har hvert eneste år gått inn for å øke elavgiften, fordi vi skal dempe forbruket av strøm og gjøre de nye fornybare energikildene mer lønnsomme, og ikke minst gjøre overgangen til det som er den store løsningen for framtiden, vannbåren varme, mer lønnsom. Så må jeg si jeg er fryktelig glad for at representanten Brustad siterte fra Stoltenbergs nyttårstale, for med et hederlig unntak av representanten Konglevoll, er det det eneste miljøvennlige som er sagt av Arbeiderpartiets representanter i dag.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-18:
Nok en kraftpopulist har holdt et innlegg. La meg si meg enig i det siste statsråden sa, om de snuoperasjonene som har foregått, og la meg få lov til å begrunne hvorfor jeg har brukt min knappe taletid i denne saken til å angripe Arbeiderpartiet. Det er nettopp fordi jeg opplevde for et år siden at vi var enige når det gjaldt vannkraftutbygging. Vi var enig i Stoltenbergs uttalelse om at de store vannkraftutbyggingenes tid var forbi. Jeg er også enig i den referansen statsråden gjør. Da NVE la fram sitt forslag om full utbygging i Sauda, var jeg glad for at Stoltenberg på nyhetene så resolutt avviste det forslaget. Den backlashen vi nå opplever fra Arbeiderpartiets side, må jeg medgi skaper sår, og ja, jeg beklager den. Jeg håper vi kan se en mer konstruktiv tid i møte framover.
Tor-Arne Strøm (Arbeiderpartiet), 2003-06-18:
Det området vi snakker om i dag, har vært utnyttet til kraftproduksjon siden 1919, og søknaden gjelder nå opprusting av eksisterende kraftverk i tillegg til utvidelse i form av nye overføringer uten nye reguleringsanlegg. Det er planlagt ved at man ønsker å overføre vassdrag som tidligere ikke er utnyttet til vannkraftproduksjon, for å sikre en bedre ressursutnyttelse. Dette er det viktig at vi har med oss. Dette vil være et bidrag til å styrke den norske kraftbalansen samt å bedre situasjonen i regionen. Dette prosjektet er svært viktig for Rogaland, Indre Ryfylke og Sauda spesielt. Det vil bl.a. medføre en styrket kommuneøkonomi samt stimulere til økt aktivitet i regionen, både industrielt og på annen måte. Hensynet til både høye strømpriser og arbeidsplasser tilsa at Arbeiderpartiet ønsket en større utbygging enn hva regjeringspartiene foreslo. Man kan jo spørre seg hvorfor Regjeringen ikke var interessert i en større utbygging, altså det som Arbeiderpartiet ønsket i utgangspunktet, 850 GWh. Dette sier også en del om hvilken næringspolitikk denne Regjeringen har, eller, for å si det på en annen måte, ikke har, dvs. mangel på næringspolitikk. En utbygging på 850 GWh hadde ikke blitt noen skandale med hensyn til naturinngrep, etter det jeg kjenner til. Norsk kraftkrevende industri er blant de mest energieffektive og miljøvennlige i hele verden. Vår kraftkrevende industri agerer i et internasjonalt marked med sterk konkurranse. Det er derfor viktig og avgjørende at norske myndigheter sørger for langsiktige og forutsigbare rammevilkår. Uten de nødvendige politiske grep risikerer man enda mer utflagging av virksomhet fra Norge. Er det det man ønsker? Så lenge det er etterspørsel etter de produkter som produseres i et internasjonalt marked, vil produksjonen dukke opp i andre land med helt andre utslippskrav og en helt annen og mer forurensende energiproduksjon. Dette må vi for enhver pris unngå. Arbeiderpartiet har landet sammen med regjeringspartiene på det utbyggingsalternativet som foreligger. Det er bedre å få til en utbygging nå enn ingenting. Derfor har som sagt Arbeiderpartiet landet på det alternativet som foreligger i dag. Så, helt til slutt: Heidi Sørensen sa i sted at Tore Nordtun hadde uttalt at vannkraftutbygging var en velsignelse. Ja, hvis man ser seg rundt omkring i landet, er den industrien vi har i Distrikts-Norge, basert på vannkraftutbygging. Det har vært en velsignelse for Distrikts-Norge, og det er god distriktspolitikk.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-06-18:
Den fyrste konsesjonen til vasskraftutbygging i Sauda vart gitt i 1914. Utanlandsk kapital vart henta til Sauda og mange andre lokalsamfunn langs fjordane våre. I ettertid er det oppsiktsvekkjande å registrera den avveginga som vart gjord mellom kapitalkrefter og eit lovverk som sikra nasjonale og lokale interesser. Det er langt frå den framsynsevna som prega forfedrane våre, til den kortsiktige forbrukartankegangen som mange i vår generasjon i ettertid vil kunna bli skulda for. Senterpartiet vil ha langsiktige kraftkontraktar til den kraftkrevjande industrien. Arbeidarpartiet, Framstegspartiet og Høgre har avvist det. Senterpartiet står for ein energipolitikk der vi gjennom statleg medverknad tek i bruk mini- og mikrokraftverk, spillvarme, bioenergi og varmepumper og rustar opp leidningsnett og eksisterande kraftverk. Senterpartiet vil ha ein distriktspolitikk der SND, kommunale næringsfond og Nasjonal transportplan medverkar til både å ta vare på dagens arbeidsplassar og å utvikla ny næringsverksemd og betre kommunikasjonar. Senterpartiet vil at dei gjævaste fossane som er igjen, skal kunna nyttast som grunnlag for trivsel, rekreasjon og næringsliv. I Sauda har dei gong etter gong stått på barrikadane for eigen eksistens. Senterpartiet har stilt opp for å hindra nedlegging av sjukehus, bortfall av båtruter og landslinjetilskot, for å sikra ein betre konsesjonskraftpris, forlengt heimfall og ein betre kommuneøkonomi. I dag er trusselen for neste år bortfall av differensiert arbeidsgjevaravgift, noko som til saman betyr minus 22 mill. kr for Sauda, Suldal, Etne og Odda. Folk i Ryfylke er no utsette for eit sterkt press. I Indre Ryfylke har dei innpå seg mykje av vasskraftpotensialet på 30 pst. som ikkje er utbygt i Rogaland. St.prp. nr. 52 er sterk lesing. Høyringsinstansane er nøye refererte. Det blir teikna eit klårt bilete av eit samfunn som veit at kraftutbygging gir ei kortvarig oppblomstring, ein ny giv for ein periode for lokalt næringsliv. Ei bygd med nasjonal turistvegstatus ser seg nøydd for å ofra nokre av utsiktspostane for å sikra fleire arbeidsplassar. Eg må koma tilbake til resten i eit nytt innlegg, men lat meg til slutt seia at vi vart svært overraska over at Regjeringa tilrår utbygging av Lingvangelva og Tengesdalselva, og eg må spørja statsråden: Korleis kan han ta eit slikt ansvar?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-06-18:
Det går tydeleg fram av høyringsinstansane at det er arbeid og kommunikasjon som er poenget. Det er jo paradoksalt at om to dagar er det manglande vilje i denne sal til å utnytta den arbeidsløysa som er, og det ledige utstyret som finst, til å kopla hender og utstyr med det sterke ynsket som er både i Sauda og mange andre plassar, om betre vegar, til beste både for befolkning og næringsliv. Det er eit paradoks at ei bygd som har ein veg som blir sett på som så verdifull at han får status som nasjonal turistveg, finn å måtta avgrensa desse naturopplevingane langs vegen noko, for å sikra ny næringsaktivitet. Både fleire høyringsinstansar, NVE og Regjeringa er klare på miljøkonfliktane. Omsynet til å gi dei framtidige generasjonane anledning til å oppleva Lingvang/Tengesdalvassdraget slik det ligg i dag, er viktig for Senterpartiet. Lingvangfossen er unik. Det er gode grunnar til at både Suldal kommune, Rogaland fylkeskommune og andre i tidlegare rundar har frårådd inngrep i dette området. Det er peikt på store opplevingsverdiar, sett frå fjorden, forskings- og referanseområde, vassfall i tilknyting til kulturminne ved foten av fossen. Vi var svært overraska over at Regjeringa tilrådde utbygging av Lingvang/Tengesdal, Lingvang, som altså er kalla for sjølve indrefileten, med store natur-, kultur- og friluftsverdiar. Stortingsfleirtalet sin manglande vilje til ein aktiv distriktspolitikk og til å styrkja kommunikasjonane gjer at Senterpartiet finn det nødvendig delvis å oppfylla det sterke ynsket frå lokalt hold om ny aktivitet. Meiningane er rett nok meir delte òg lokalt, enn det er målbore frå Sauda-prosjektet og frå Sauda kommune. Det er lokale folk som har engasjert seg aktivt i vernegrupper og friluftsorganisasjonar, og som har medverka til å få fram dei langsiktige verknadane av utbygging. Vi tek altså no nordoverføringa inn og Lingvang/Tengesdal ut og godtek òg på gitte vilkår delvis utbygging i Åbødalen. Dette er ei sak som har versert i mange år, og som har vorte betre frå eit miljøsynspunkt når det gjeld måten utbygginga no kjem til å skje på. Men eg synest enno ikkje at statsråden har svara godt nok på kva det er som gjer at han kunne tilrå det historiske vedtaket, å byggja ut Lingvangfossen.
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2003-01-29:
Jeg vil på vegne av Hallgeir H. Langeland, Åsa Elvik, Inge Ryan og meg selv sette fram forslag om at det for å redusere landets samlede elektrisitetsforbruk stilles krav til energieffektivitet for sluttbrukerteknologier som elektriske apparater, maskiner og utstyr.
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2003-01-29:
«En krig mot Irak vil kunne skape en svært farlig internasjonal situasjon. Norge er nå ikke lenger medlem av FNs sikkerhetsråd, og må derfor bruke andre kanaler for å påvirke beslutninger som angår internasjonal fred og sikkerhet. Hvordan har Regjeringen den siste tiden arbeidet for å bidra til en fredelig løsning av Irak-konflikten, og hvilke konkrete initiativ har Norge tatt?»
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2003-01-29:
Debatten tidligere i dag har vist og synliggjort at Regjeringen har en svært passiv holdning til FNs sikkerhetsråd, noe som er merkelig i lys av at Norge nettopp har gått ut av Sikkerhetsrådet, og er da sterkt medansvarlig for den noe uklare resolusjonen 1441. USA vil presse på for å få støtte til en krig. Tyskland og Frankrike er imot en krig. Hvilken side står Petersen og Regjeringen på, og hvilken side vil Norge støtte i forkant av den nye behandlingen i Sikkerhetsrådet?
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2003-01-29:
Det foregår nå en massiv styrkeoppbygging i Golfen, og krigen forberedes av land som USA, Storbritannia, Australia og mange andre. Røde Kors har pekt på at Norge burde bidra til et humanitært arbeid i Irak, hvor en kan gjøre en stor innsats framfor å yte militære bidrag. Skulle det bli en krig, vil den humanitære situasjonen i Irak gå fra ille til katastrofal. Det er et paradoks dersom det skal være slik at de sterke militærmaktene forbereder seg til krig, mens land som er gode på humanitær innsats, ikke gjør forberedelser før krigen er i gang. Spørsmålet er derfor: Har Norge begynt å forberede en humanitær innsats i tilfelle det skulle bli en krig i Irak?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-01-29:
Jeg vil ta opp et annet tema. På vegne av representanten Ursula Evje og meg selv fremsetter jeg forslag om å gjennomføre folkeavstemning hvor spørsmålet om et eventuelt skille mellom stat og kirke avgjøres.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-01-29:
Vi skifter tema ganske kraftig, men like fullt til en konflikt som er mer lokal. Spørsmålet til utdannings- og forskningsministeren er: «Utdannings- og forskningsdepartementet har nylig latt Oslo kommune overta undervisningsansvaret for elevene ved Minerva videregående skole i Oslo. Det betyr i praksis at UFD også har overført arbeidsgiveransvaret for lærere som tidligere underviste ved Minerva. UFD har bekreftet at elever som har gått på Minerva høsten 2002, anses som støtteberettiget. Vil statsråden på denne bakgrunn sørge for at utestående lønn til lærere, som høsten 2002 har undervist godkjente elever, blir betalt?»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-01-29:
Jeg takker for svaret, som jeg ikke er tilfreds med. Bakgrunnen for at problemstillingen dukket opp, er jo ikke at skolen av egen kraft og av eget initiativ permitterer, men at det foreligger en uenighet knyttet til antall elever og dokumentasjon omkring antall elever som følger et undervisningsopplegg ved skolen. Konsekvensene av at man har en diskusjon gående med departementet om telling av elever og dokumentasjon av elever, er at både elever og lærere rammes som uskyldig tredjepart. Elevene er iallfall delvis ivaretatt i og med at de har fått sluttført undervisningen sin på annen måte. Lærernes tarv blir ikke ivaretatt når skolen står uten den forventede støtten til igangsatt undervisning, støtte som skal finansiere lønn til lærere for gjennomført undervisning. De står altså tilbake uten lønn på grunn av en diskusjon om telling av elever og dokumentasjon av elever som har fulgt undervisningen. Det er et dramatisk tiltak, og dersom svaret er at skolen gjennom påtvunget konkursbegjæring utløser garanti fra lønnsgarantifondet, er spørsmålet om statsråden anser dette som en akseptabel fremgangsmåte.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-01-29:
Jeg gjentar at det heldigvis hører til sjeldenhetene at departementet bruker så kraftfulle og dramatiske virkemidler mot en privat skole at man trekker tilbake godkjenningen, stopper overføringen av midler som ligger til grunn for planlagt undervisning som man har invitert elever til å gjennomføre, og faktisk også krever tilbakebetalt tidligere overførte midler. Jeg går ut fra at statsråden har vært grundig inne i saken. Jeg skal nøye meg med å be henne forsikre om at hun mener at tiltakene fra departementet er i tråd med privatskolelovens bestemmelser, at de er i overensstemmelse med prinsippene i norsk forvaltningsrett, at de er i henhold til regler for god saksbehandling, og at de er i tråd med god forstand i tjenesten.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2003-01-29:
Jeg har et spørsmål til statsministeren. FN har i hele etterkrigstiden vært en hjørnestein i norsk utenriks- og sikkerhetspolitikk. Vi har ønsket å styrke FNs rolle og forsikre oss om at bruk av makt internasjonalt skal forankres i FNs organer, i FNs sikkerhetsråd. Nå føler mange uro for en ny krig i Irak. Derfor er det viktig at vi klart advarer mot militæraksjoner mot Irak uten forankring i Sikkerhetsrådet, og det er viktig at vi gjør det klart at Irak må samarbeide, og at våpeninspektørene får gjort sin jobb. Samtidig må Norge gjøre en selvstendig vurdering av det materialet våpeninspektørene finner, og hva vi mener FN bør gjøre og vedta. Mitt spørsmål til statsministeren er: Hva er Norges vurdering så langt av de informasjoner og de rapporter våpeninspektørene har lagt fram for FN?
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2003-01-29:
Jeg takker for svaret. Det er helt riktig at Arbeiderpartiet er enig med Regjeringen i at det er viktig at vi legger folkeretten til grunn, og at vi styrker og bygger opp om det arbeidet FN gjør. Det er også viktig at vi forsøker å ta vare på den brede enigheten i forsvars- og sikkerhetspolitikken det tradisjonelt har vært i Norge. Vi var kritiske til og vi mente at Regjeringen nølte lenge før den var klar i spørsmålet om det trengtes en ny behandling i Sikkerhetsrådet, en ny resolusjon. Det tok tid før Regjeringen var klar på det spørsmålet. Vi mente også at Regjeringen nølte lenge før man klart advarte USA mot ensidige militære operasjoner. Nå mener vi holdningen er klarere, og vi er glade for det. Det bidrar også til en nødvendig enighet. Det er riktig at det ikke er tid nå for å konkludere, men det er samtidig viktig at det utenrikspolitiske apparatet, norske myndigheter, bearbeider materialet som foreligger, for på et tidspunkt å gjøre den selvstendige vurderingen som må foretas til slutt.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-01-29:
La meg først slå fast ut fra det Arbeiderpartiets leder nå sa, at det ser ut til at vi er helt på linje når det gjelder hvordan denne saken skal håndteres. Vi er enige om betydningen av FN, og at en eventuell militær aksjon må forankres i folkeretten og i vedtak i Sikkerhetsrådet. Det er dessverre ikke alle som i debatten har denne klare holdning som Stoltenberg nå gav uttrykk for, noen ser ut til å forhåndskonkludere uten å bry seg om FNs behandling. Det vil etter mitt syn kunne øke faren for krig. Vi er glade for at Arbeiderpartiet i så måte er helt på linje med Regjeringen. Vi er også enige i, og det har vi gitt uttrykk for, at Norge selvsagt må fatte en selvstendig konklusjon etter behandlingen i FNs sikkerhetsråd. Men å gjøre det nå, vil dels lette presset på Saddam Hussein, så han kan se seg fri til å utvikle masseødeleggelsesvåpen, og dels vil det selvsagt legitimere at andre land, som USA, heller ikke bryr seg om FN. Det vil etter mitt syn øke faren for krig, og derfor er det en aktiv, selvstendig norsk politikk at vi følger FN-sporet. Når det gjelder det som Stoltenberg spurte om, en vurdering av rapporten fra inspektørene så langt, er det en blanding av godt og dårlig. Irak har samarbeidet når det gjelder prosess og det å kunne få se de stedene og foreta de inspeksjonene inspektørene ønsker. Men Irak har dessverre ikke samarbeidet når det gjelder det å gi svar på og dokumentere viktige spørsmål som har med masseødeleggelsesvåpen å gjøre. Det er f.eks. uklart hvordan det står til når det gjelder kjemiske våpen og produksjon og bruk av nervegass. Det er dessverre uklart når det gjelder biologiske våpen og 8 500 liter miltbrann. Det er dessverre også uklarheter når det gjelder Iraks beholdning av raketter, både når det gjelder SCUD-raketter, og det at de trolig har testet to nye rakettyper utover den tillatte grense på 150 km.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-01-29:
Det blir selvsagt gjort. Vi jobber uavkortet med det vi får inn av informasjon og materiale både fra FN og fra andre land, og vi vil på det grunnlaget og på basis av en FN- behandling ta et selvstendig standpunkt, selvsagt i konsultasjoner med Stortinget. Jeg er ikke enig i at vi har nølt lenge. Ny behandling og vedtak i Sikkerhetsrådet har vært vår holdning hele tiden. Det ligger for øvrig også i resolusjon 1441, som jo avslutter med å si at inspektørenes rapport skal tilbake til Sikkerhetsrådet. Derfor forbauser det meg desto mer at noen partier i denne sal ikke vil følge resolusjon 1441 om å avvente denne tilbakerapporteringen, som bare så vidt har begynt. Regjeringens holdning er klar. Vi advarer USA mot såkalt alenegang, altså å gå til krig mot Irak alene eller med noen andre land uten en forankring i folkeretten og vedtak i Sikkerhetsrådet.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-01-29:
For det første må jeg gjøre det klart, siden Kristin Halvorsen tydeligvis misforstod, at vi vil ta en selvstendig vurdering etter en behandling i FN. En følger ikke slavisk et FN-vedtak. Men det er klart at taler verdenssamfunnet med én klar stemme, skal det mye til å gå en annen vei. Men vi skal – og det sa jeg i mitt forrige svar – ha en selvstendig konklusjon etterpå. Det er også totalt misvisende og etter mitt syn grov propaganda å si at vi uten videre lydig vil følge USA. Vi har hatt vår selvstendige linje. Vi har gitt våre synspunkter til USA. Vi bad dem innstendig om å samarbeide med FN, for det var lenge uklart. Det har USA så langt gjort. Om de vil gjøre det i oppfølgingen, gjenstår å se. Jeg tror heller derfor ikke eneste mulige utgang er krig. En mulig utgang er at Saddam Hussein samarbeider med FN og inspektørene. Det er den sikreste måten å unngå det på. Jeg tror vi i dag skal være litt forsiktige med å konkludere med hva som er det verst tenkelige. En krig har grufulle konsekvenser, først og fremst lidelser, og destabilisering av regionen. Men Saddam Hussein har tidligere vist at han kan bruke masseødeleggelsesvåpen. Har han det, og bruker han dem i et enda større omfang enn tidligere, kan det bli en katastrofe som vi ikke ser enden på.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-01-29:
Hvis USA skulle bryte med mulitilateralismen, gjør i hvert fall representanten Åslaug Haga det. Og det er det som overrasker meg mest, hun som alltid har talt for å styrke verdensorganisasjonen FN. Nå vil hun ikke lenger bry seg om hva Sikkerhetsrådet kommer til, i strid med intensjonen i resolusjon 1441, som jeg trodde Senterpartiet stod bak etter konsultasjoner i Stortinget. Dette overrasker meg ganske sterkt. Det er også fullstendig galt å snakke om mantraet FN-sporet. FN-sporet er et aktivt standpunkt fordi vi vil styrke FN, fordi vi mener at enkeltland ikke skal ta seg til rette, ei heller USA. Men det er verdenssamfunnet som skal legge føringer for hvordan denne saken skal behandles, og Norge skal deretter ta en selvstendig konklusjon. Dette er ikke noe mantra. Dette er et aktivt standpunkt i håp om å oppnå en fredelig løsning. Mitt syn er at Åslaug Hagas linje øker faren for krig. Det tar bort presset på Saddam Hussein. Det legitimerer at USA ikke bryr seg om FN. Jeg har ikke nå noe behov for å dele ut karakteristikker eller være kommentator, men hvis Åslaug Haga sier at jeg har vært sparsommelig med vurderinger, har hun fulgt noe dårlig med. Jeg har deltatt i opp til flere debatter om dette og gitt utrykk for vurderinger. Men min rolle som statsminister er ikke å være kommentator, det er å føre Norges linje, og jeg er glad for at den har bred dekning i Stortinget – selv om den ikke har det hos representanten Haga.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-01-29:
For meg – og jeg har tenkt gjennom denne saken grundig ut fra en etisk synsvinkel, det gjorde jeg også i forbindelse med situasjonen i Kosovo og i Afghanistan – er bruk av militær makt den absolutt aller siste utvei etter at alle andre er prøvd. Politiske, diplomatiske og alle mulige utveier må prøves før en griper til noe så alvorlig som militær maktbruk. Det må bare brukes hvis alternativet er verre – vi står ikke overfor ideelle valg – og det skal Norge ha en selvstendig vurdering av. Men det er viktig at vi også vet hva FNs sikkerhetsråd mener. Da må vi også tenke – slik jeg lærte i min studietid, og som er viktig – konsekvensetisk; altså etikk er ikke bare å ha en norm og et mål, det er også å vurdere konsekvensen av det en gjør og ikke gjør. Det å ikke følge FN-sporet nå kan øke faren for krig, og det er for meg etisk uakseptabelt. Derfor følger vi FN-sporet. Hva gjør vi så? Vi jobber aktivt i FN, selv om vi ikke lenger er medlem av Sikkerhetsrådet. Vi har kontakt med våre nærmeste allierte – senest i går hadde vi det – og gjør gjeldende de norske synspunkter aktivt i denne fasen. Ingen skal være i tvil om at vi er aktive. Vi er ingen passive etterplaprere etter USA eller andre, som noen har fått seg til å insinuere. Men heldigvis ikke representanten Nybakk, som er på linje med oss.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-01-29:
For det første tror jeg det er veldig viktig at vi får i stand et inntektspolitisk samarbeid ut fra situasjonen i norsk økonomi og norsk næringsliv, fordi mange norske bedrifter, særlig eksportrettede, sliter tungt med fare for tap av arbeidsplasser. Derfor har Regjeringen allerede foretatt skattelettelser – i løpet av to år – på 19 milliarder kr, hvorav mesteparten til næringslivet. Vi ser også nå gledeligvis at renten er på vei nedover. Den er redusert to ganger etter budsjettforliket her i Stortinget. Under den forrige regjering gikk den bare oppover, nå går den nedover, og ligger en prosent lavere enn da vi overtok regjeringsmakten. Vi ser nå en tendens til en redusert kronekurs, i hvert fall i forhold til euroen. Jeg ser også at en sjeføkonom i Gjensidige NOR i dag uttaler: «Jeg tror gjennomførte og forventede rentekutt er en del av forklaringen på den svekkede kronen. Dessuten har både statsminister Bondevik og finansminister Foss sagt at de skal holde stramme budsjetter og få ned lønnsveksten. Dette kan også ha bidratt.» Så nå virker den økonomiske politikken etter hensikten. Renten går ned, kronekursen er trolig på vei ned, og vi styrker næringslivet i kampen mot ledigheten, som er en hovedsak for Regjeringen. Men også et inntektspolitisk samarbeid er viktig for å dempe lønnsøkningen, slik at vi ikke kommer i utakt med utlandet. Som kjent, sikkert også for representanten Hagen, er Regjeringen allerede enig med partene i arbeidslivet om grunnlaget for et inntektspolitisk samarbeid, og det er avgitt en felles uttalelse fra Kontaktutvalget. Der er det nevnt en del elementer som grunnlag for et inntektspolitisk samarbeid. Vi skal vurdere ytterligere økning av fradraget for fagforeningskontingent, en skal gripe aktivt inn mot uønsket lederlønnsutvikling, en skal gripe inn mot uønsket deltidsbruk, en skal følge utviklingen når det gjelder strømprisen og eventuelle tiltak – noen har allerede Regjeringen iverksatt. Spørsmålet om direkte skattelettelser utover dette er, så vidt jeg husker, ikke nevnt i denne erklæringen. Men det inntektspolitiske samarbeidet skal selvsagt nå utvikles og materialiseres, og alle spørsmål som blir reist av partene, vil vi selvsagt ta til vurdering.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-01-29:
Det positive signalet om et inntektspolitisk samarbeid og om å vurdere tiltak som partene reiser, har vi allerede gitt, gjennom Kontaktutvalgets møte og erklæringen der. Det er nevnt konkrete spørsmål i denne erklæringen, hvor – så vidt jeg husker – det representanten Hagen nå tar opp, ikke var nevnt. Vi baserer oss på denne erklæringen. På det grunnlaget har bl.a. Landsorganisasjonen, som Bjørndalen jo representerer et viktig særforbund i, stilt seg bak den erklæringen. Vi forholder oss til den. Det er klart at kommer det opp ytterligere spørsmål under prosessen, vil vi alltid vurdere dem. Men vi skal også huske på at Regjeringen og stortingsflertallet – i forliket med Fremskrittspartiet – jo allerede, gjennom det vedtatte statsbudsjettet, har levert et betydelig bidrag når det gjelder skattelettelser også for lavtlønte. Det var en del av budsjettvedtaket for 2003, som også det inntektspolitiske samarbeidet tar utgangspunkt i.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-01-29:
Regjeringen og Stortinget tar selvsagt hensyn til arbeidstakernes rettigheter. Arbeidsmiljøloven og andre lover er et sterkt vern om norske arbeidstakeres rettigheter, og Regjeringen har ingen planer om – på noen som helst avgjørende måte – å svekke det. Det kan være ulike syn på fleksibilitet når det gjelder overtidsbestemmelser. Etter mitt syn representerer de framsatte forslagene ikke noen svekkelse av arbeidstakernes rettigheter. Vi har ingen langsiktige mål om å svekke sykelønnsordningen. Vi er tvert imot inne i et samarbeid om inkluderende arbeidsliv for å få ned den sterke økningen i sykefraværet uten å gripe inn i sykelønnsordningen. Et inntektspolitisk samarbeid forutsetter jo ikke at Regjeringen slavisk må følge partene i arbeidslivet i ett og alt – og fratas enhver politisk oppfatning. Et inntektspolitisk samarbeid forutsetter at vi kan ha ulikt syn på en del spørsmål. Men likevel får vi i stand et inntektspolitisk samarbeid, fordi dette er så viktig. LO har sagt seg beredt til – på tross av de tingene representanten Klungland nevnte – å gå inn i et inntektspolitisk samarbeid. Det er vi glad for, det er en ansvarlig holdning.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-01-29:
Statsministeren har ikke gitt uttrykk for noen passiv holdning. Det at Stortinget får en melding hvor en kan gå igjennom de norske ordningene sammenlignet med konkurrerende lands ordninger, og ikke bare ta ut enkeltdeler av andre lands ordninger – et slags uttak på øverste hylle, som noen gjør – tror jeg er meget nyttig for debatten om skipsfartens situasjon. Det ønsker vi å presentere for Stortinget, og jeg håper ikke at representanten Siv Jensen vil ha seg det frabedt. Jeg tror det kan være nyttig både for henne og for andre å få en analyse av skipsfartens situasjon og sammenligne ordningene i Norge med ordningene i andre land. Det betyr ikke at Regjeringen ikke kan gjøre aktive grep i mellomtiden, dersom situasjonen krever det. Vi inngikk et budsjettforlik med representanten Jensens parti i Stortinget før jul som gav noen vedtak og noen føringer. Det følger vi selvsagt opp. Men i tillegg mener vi at en slik analyse og en bred debatt som en melding gir grunnlag for, er positivt. Når det gjelder det konkurranseutsatte næringslivs situasjon generelt, er Regjeringen ikke passiv. Vi fører tvert imot en aktiv skatte-, bedrifts- og næringspolitikk for å trygge deres situasjon.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-01-29:
For det første, bare for at det skal være helt klart: Vi advarer USA mot å gå alene. Det er et selvstendig norsk standpunkt og i seg selv et uttrykk for at vi ikke dilter etter USA eller andre aktører i dette, som vi av og til beskyldes for. Når det gjelder bevis, har presidenten i USA sagt – så vidt jeg forstod av nattens tale – at hans utenriksminister vil komme til Sikkerhetsrådet om en uke fra i dag, 5. februar, og legge dette fram. Hvis USA mener at de trenger den tiden på å tilrettelegge dette for FN, er det vanskelig for meg her nå, uten å kjenne bakgrunnen for dette nærmere, å si at dette må de kunne gjøre i dag. Det blir selvsagt også et spørsmål om hva som ligger til rette for FNs sikkerhetsråds behandling. Men det jeg er enig med representanten Halvorsen i, er at vi ikke må akseptere en utvikling hvor det blir en slags krigens logikk som gjør at det blir den eneste mulige utgang. Vi må også huske på at den viktigste nøkkelen for å unngå krig nå selvsagt ligger hos Saddam Hussein. Det overrasker meg litt at enkelte i denne salen ikke synes å være inne på den tanken i det hele tatt. Hvis Irak samarbeider nå – ikke med USA, men med FN og deres våpeninspektører på de punkter hvor Hans Blix sa at de ikke hadde samarbeidet – ved å gi svar på en del viktige spørsmål omkring masseødeleggelsesvåpen, biologiske og kjemiske, og også når det gjelder raketter, så kan vi unngå en krig. Nå må også mye av det internasjonale engasjementet rette seg mot Irak og få dem til å forstå at FN på hele 1990-tallet har krevd et samarbeid fra Iraks side. De har i lange perioder neglisjert det. I praksis kastet de våpeninspektørene ut av Irak i 1998. Nå er de kommet inn igjen. Da må de samarbeide. Da kan vi få en fredelig utgang på dette. Det er Regjeringens overordnede mål i denne situasjonen.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-01-29:
Jeg tror at når det gjelder å trekke andres motiver i tvil, slik representanten Halvorsen i realiteten gjør, skal hun være litt forsiktig. Hun står ikke tilbake for noen andre i så måte, med de beskyldningene hun til tider har rettet mot Regjeringen. Regjeringens linje har ikke blitt klarere og klarere, den har faktisk vært den samme hele tiden. Debatten har blitt mer intens i den senere tid. Derfor har også synspunkter kommet sterkere til uttrykk. Vi er akkurat like bekymret for en krig som representanten Halvorsen. Jeg ikke bare forstår den uroen, jeg deler den. Det er derfor vårt arbeid nå er siktet inn mot fred. Men representanten Halvorsen må tåle å høre at konsekvensene av ikke å ville vente på FN betyr å ta bort presset på Saddam Hussein, med fare for at han utvikler masseødeleggelsesvåpen, med katastrofale følger som en mulighet. Det må representanten Halvorsen tåle å høre. Hun må også tåle å høre at det kan bety å legitimere at USA ikke lenger bryr seg om FN – det har vært et intenst arbeid for at USA skulle følge FN-sporet. Konsekvensene må vi gjennomlyse også etisk, og de er etter mitt syn uhyre problematiske, for å si det mildt.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-01-29:
Hele FNs holdning gjennom 1990-tallet, etter Golf-krigen i 1991, har for det første tatt sikte på å få avdekket om Irak har masseødeleggelsesvåpen, og for det andre å få en fredelig avvæpning av dem, hvis de finnes. Det har Sikkerhetsrådets resolusjon 1441 forsterket. Dette er en over ti år lang historie, som det også er viktig at alle i denne debatten tar innover seg. FN-sporet er for det første selvsagt ikke noe mantra for meg. Det er en realitet, en aktiv politikk, fordi vi tror at det er det som gir den største sjansen for fred, og det bidrar til å styrke FN. For det annet er ikke FN-sporet en forberedelse til krig. FN-sporet er, som Hans Blix selv sa, alternativet til krig, en siste mulighet for å prøve å unngå krig. Det er derfor Regjeringen er så aktiv på den linjen. Det forbauser meg at noen er motstander av den. Krig har farlige konsekvenser – lidelser, destabilisering av regionen og uheldige konsekvenser for den israelsk-palestinske konflikten. Derfor må vi søke å unngå krig.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-01-29:
La meg først få si at jeg er enig med representanten Bjørklund i at krig er en farlig situasjon – bokstavelig talt en livsfarlig situasjon – og jeg tror vi i stor grad deler analysen av det. For meg er det aller verste de menneskelige lidelsene det vil påføre også sivile og uskyldige. Det vil kunne destabilisere regionen. Det vil, hvis det ikke er bred oppslutning om den, kunne bety en splittelse i den internasjonale koalisjonen mot terrorisme, og det kan ha ytterligere uheldige innslag i den israelsk-palestinske konflikt, som er vanskelig fra før. Det deler vi. Det er derfor vi jobber aktivt for å unngå denne utgangen, og det er hele Regjeringens siktemål: en fredelig løsning. Tyrkia er en alliert. Skulle de bli trukket inn, har vi to artikler i NATO-pakten, artikkel 4 og artikkel 5 – den første gjelder retten til konsultasjoner, artikkel 5 er den som har vært utløst tidligere hvis et land direkte blir angrepet. Det er klart at vi ikke kan lukke øynene for at det kan skje, men vi må skille veldig klart mellom spørsmålet om FNs behandling og en eventuell militær konflikt i Irak og hvordan det måtte gå for en alliert som måtte kreve, be om, assistanse.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-01-29:
Når det gjelder USA, er det ikke slik at jeg deler alle USAs vurderinger, og langt mindre alt som inngår i landets retorikk. Jeg tror f.eks. at begrepet «ondskapens akse» er lite produktivt for en tilnærming til de land som i så måte var karakterisert, selv om det er veldig mye å si både om Irak, Nord-Korea og andre land som ble karakterisert på den måten. Spørsmålet er: Hvordan nærmer vi oss disse landene for å søke å få i stand en fredelig løsning i de konflikter som her er tilfellet? Jeg tror en kanskje skal være litt forsiktig med å snakke om – hvis jeg ikke hørte feil – et spill i FN. Jeg har større respekt for det som foregår i FN enn som så. Jeg tror at Sikkerhetsrådets medlemmer tar dette på dypeste alvor. Det gjør i hvert fall også den norske delegasjonen, som ikke lenger er medlem av Sikkerhetsrådet. Jeg har så stor tro på FN-organisasjonen, at de ikke lar seg diktere eller lar seg være et gissel av ett land, USA, selv om det ikke er en helt uproblematisk situasjon at vi står igjen med bare én supermakt. Det i seg selv er en problematisk situasjon. Så spør representanten om vi kan veie fordeler og ulemper med en krig mot en annen løsning. Nå har jeg langt på vei gitt de resonnementer allerede, og de kan faktisk ikke fullføres før vi har fått den endelige rapporten fra FN-inspektørene. Hvis de vet mer om det finnes masseødeleggelsesvåpen der og om faren for bruken av dem, er det noe som selvsagt veier veldig tungt. Den avveiningen kan vi ikke foreta før vi vet noe om det. Men jeg har sagt at i forhold til en krig er det verste for meg først og fremst de menneskelige lidelsene, fare for destabilisering av regionen, splittelse av den internasjonale koalisjonen mot terror hvis ikke den er samlet i en aksjon, og effekten på den israelsk-palestinske konflikt. På den andre siden står selvsagt faren for krig og de katastrofale følgene det måtte få hvis Saddam Hussein har masseødeleggelsesvåpen, og bruker dem, som han har vist før at han har gjort, både mot Iran og mot kurdere i Nord-Irak.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-01-29:
Jeg skjønner at representanten Haga stadig vil foregripe konklusjonene uten å høre på FN. Det overrasker det meg at Senterpartiets talskvinne gjør, Senterpartiet, som alltid har vært en tilhenger av FN i forhold til det multilaterale. Nå går Senterpartiet i realiteten for en såkalt unilateral tilnærming. Det andre som overrasker meg, er at representanten gjør dette når det faktisk – det mener jeg oppriktig – øker faren for krig, enten ved at Saddam Hussein utløser den fordi han ikke lenger har noe press på seg, eller ved at andre land, som USA, tar skjeen i egen hånd. Opinionen hører jeg på, og den er et sterkt uttrykk for ønsket om å unngå krig. Det er også Regjeringens linje. Det er det vi jobber for hele tiden. Det er faktisk derfor vi følger FN-sporet, for det er alternativet til krig, ikke en forberedelse til krig. Når det gjelder det akutte, tror jeg vi må vente noe på FN-inspektørenes endelige rapport. Det var en del urovekkende ubesvarte spørsmål i den – det håper jeg også representanten Haga erkjenner – miltbrann, nervegass, raketter. Har Saddam Hussein dette eller ikke? Og hvor akutt er faren for at han bruker det? Det må vi faktisk få inspektørenes og Sikkerhetsrådets vurdering av før vi trekker konklusjonen.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-01-29:
Det er vel kanskje SV statsministeren ikke forstår i denne saken når han er inne på at ikke alle vil rette seg etter en mulig resolusjon om krig, eller lydig vil følge USA hvis de finner ut at de skal gå til krig alene. Det som er ulykkelig i denne saken, er at verden har sklidd inn i en situasjon hvor den eneste mulige utgang kan være en krig mot Irak. Norge er medansvarlig, for vi har sittet i Sikkerhetsrådet og vært med på de resolusjonene som har begynt å true med krig, og som har legitimert den styrkeoppbyggingen som USA nå har foretatt i Golfen, noe som gjør det vanskelig for Bush å reise hjem uten en klar seier. Vår holdning er at det verst tenkelige utfallet i forhold til krisen i Irak er en krig. Det gambler med verdensfreden, det gambler med situasjonen i Midtøsten – det trenger en despot som kan være troende til å bruke eventuelle masseødeleggelsesvåpen hvis han har det, opp i et hjørne. Mener Bondevik at det verst tenkelige utfallet i Irak er en krig?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-01-29:
Jeg vil gjerne stille et spørsmål til statsministeren. I natt – norsk tid – holdt presidenten i USA sin «State of the Union»-tale, der han bl.a. sa at USA har bevis for at det finnes en forbindelse mellom Saddam Hussein og Al Qaida-nettverket, der han sa at USA ønsker å følge det såkalte FN-sporet, men at de går alene hvis de ikke får FN med seg mot Irak. Vil den norske regjering kreve at USA umiddelbart legger fram for FN og FNs sikkerhetsråd eventuelle bevis – som de sier at de har – på en forbindelse mellom Saddam Hussein og Al Qaida, slik at krigens logikk ikke siger enda mer inn i denne situasjonen og en kommer i den håpløshet at krig kan bli konklusjonen – nærmest uansett?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-01-29:
Jeg prøver å ta statsministeren med det gode, men jeg må si at det holder hardt. Vi har vært ute for en rivende utvikling i dette spørsmålet bare i løpet av de siste ukene. Statsministeren begynner å bli klarere og klarere i forhold til å berolige de kreftene i eget parti, i Kirken og i norsk opinion som nå er meget bekymret for at det kan bli en farlig krig i Irak. Dette er reelle diskusjoner som SV i hele høst har prøvd å få Regjeringen til å gå inn i. Da har vi fått ett svar, og det er at nå følger Norge FN-sporet. Men vi har ikke fått noe kjøtt og blod på beinet når det gjelder hva dette FN-sporet faktisk inneholder. Nå er statsministeren ute og sier at de som mener at det er farlig å true med krig, er de som framprovoserer en krig. Det synes jeg er meget grovt, særlig fordi statsministeren er i ferd med å toe sine hender for det samme når han sier som Tyskland og Frankrike, at Norge må ta selvstendig stilling, og at det selv om Sikkerhetsrådet skulle gå inn for krig mot Irak, ikke er sikkert at Norge støtter den. Er dette bare for å svare på Vårt Lands spørsmål, slik at han kan berolige norske velgere, eller er det den faktiske holdningen som Norge vil legge for dagen?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-01-29:
Jeg har bare behov for å si at jeg synes det er ryddig at Regjeringen tar det ansvaret den faktisk har i denne situasjonen. Regjeringen og stortingsflertallet har sendt folk til krig, til skarpe operasjoner, for første gang siden annen verdenskrig. Det er meget ryddig og det eneste ansvarlige å gjøre det som Regjeringen nå gjør: ta ansvaret. Hvis Regjeringen hadde uttalt seg slik som Senterpartiet har gjort – nemlig først å støtte at man sender soldater, og deretter sette spørsmålstegn ved hva de faktisk gjør – mener jeg det hadde vært meget uryddig og helt umulig for dem som tjenestegjør i det norske forsvar, å gjøre den jobben de er satt til. Den gangen disse beslutningene ble tatt av Stortinget, var det bare SV som var imot. At det alvoret går opp for noen nå, at man fra Norges side faktisk for første gang etter den andre verdenskrig deltar i en krig og bomber mål i andre land, burde gått opp for Stortinget før man sluttet seg til å sende soldater for å gjøre denne jobben.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2003-01-29:
Statsministeren har vært svært sparsommelig med å gi vurderinger knyttet til en eventuell krig i Irak. Han har stort sett holdt seg til prosedyre, og vi hører nå fortsatt mantraet: FN-sporet. Problemet med FN-sporet er at USA har tatt FN som gissel. President Bush sier at gjør dere ikke som USA vil, går vi alene til krig mot Irak. President Bush sier at gjør ikke Sikkerhetsrådet som USA vil, gjør FN seg sjøl irrelevant. Dette er en form for utpressing. Og USA bryter faktisk med mulitilateralismens grunnprinsipper, som noen av oss er opptatt av. Vi kan risikere at USA truer seg fram til et vedtak i Sikkerhetsrådet uten at det representerer den kollektive visdommen i rådet. Mitt spørsmål er: Mener statsministeren at USA kjører et akseptabelt løp i FN, og at det spillet som nå foregår i Sikkerhetsrådet, er FN verdig?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2003-01-29:
Jeg skal også få stille et spørsmål til statsministeren. I den forrige runden her svarte ikke statsministeren på mitt spørsmål, så jeg vil gjenta det. Mener statsministeren at USA kjører et akseptabelt løp i FN, og at det spillet som nå foregår i Sikkerhetsrådet, er FN verdig? Statsministeren har kommentert mine synspunkter, han har kommentert Senterpartiets synspunkter, og han har kommentert sysnspunktene til opposisjonen i sin alminnelighet. Men jeg ønsker altså å høre statsministerens vurdering av det spørsmålet. Så skal Regjeringa, som statsministeren prisverdig sier, foreta en sjølstendig vurdering av sin håndtering av Irak-spørsmålet etter behandlingen i Sikkerhetsrådet. Jeg vil gjerne få utfordre statsministeren på å høre hvordan han veier hva man kan oppnå med en militær aksjon i Irak, opp mot den risikoen en vil ta med et militært angrep. Jeg ønsker å høre substansen i den vektleggingen.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2003-01-29:
Et stort flertall av det norske folk synes å være mot krig, med eller uten FN-mandat. Det skyldes sjølsagt at det norske folk, lenge før statsministeren nå i dag gjorde det, har poengtert en del av de problemene som knytter seg til et militært angrep. Jeg tror heller ikke at det norske folk i sin alminnelighet ser at det er noe akutt ved situasjonen i Irak nå som skulle tilsi et militært angrep. Så jeg ønsker statsministerens vurdering av hva det er nå som er nytt, som gjør at det er nå man vurderer et militært angrep. Vi er jo nå i den lykksalige situasjonen at våpeninspektørene er inne. I forrige runde jobbet de i flere år. Nå har vi bare gitt dem et par måneder. Spørsmålet mitt er: Hva er det som skulle tilsi at situasjonen er akutt nå? Så er mitt neste spørsmål: Er det overhodet mulig for statsministeren å ta Norge inn i en krig i Irak når opinionen i Norge er så klar som det den synes å være?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2003-01-29:
Jeg vil stille følgende spørsmål til utenriksministeren: «For første gang siden 1998 er FNs våpeninspektører inne i Irak. De gjør et særdeles viktig arbeid, som de må gis anledning til å fullføre. Hvordan vurderer utenriksministeren våpeninspektørenes rapport av 27. januar, hva betyr den for Regjeringas vurdering av et mulig militært angrep mot Irak, og hvordan vurderer utenriksministeren sannsynligheten for en krig i Irak?»
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2003-01-29:
Jeg takker for svaret. Utenriksministeren konstaterer at USA er innstilt på å gi våpeninspektørene mer tid. Men hvis vi lyttet til president Bushs tale i natt norsk tid, var det ikke mulig å tolke den på noen annen måte enn at den tida som ville bli gitt, var svært begrenset. Jeg skulle også tro at det er relativt umulig for USA å ha styrkene stående i Golfen i svært lang tid. I forrige runde brukte våpeninspektørene svært lang tid i Irak før de beklageligvis ble kastet ut i 1998. Nå har vi gitt våpeninspektørene kun uker å jobbe. Spørsmålet mitt er: Med de kunnskaper utenriksministeren har på dette feltet, mener han at et par uker til for våpeninspektørene er tilstrekkelig for at de skal kunne gjøre den jobben de er ment å skulle gjøre i henhold til resolusjon 1441?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2003-01-29:
Jeg er glad for at Regjeringa har vært klar i spørsmålet om hvorvidt våpeninspektørene trenger mer tid. Så blir det interessant å følge prosessen i Sikkerhetsrådet framover. I forhold til et militært angrep må en sjølsagt også vurdere hvor akutt faren er for at Saddam Hussein dersom han skulle ha masseødeleggelsesvåpen, faktisk vil bruke dem. Det er mitt oppfølgingsspørsmål til utenriksministeren. Hvor akutt oppfatter utenriksministeren faren å være for at Saddam Hussein kan komme til å benytte masseødeleggelsesvåpen?
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2003-01-29:
Jeg er glad for at statsministeren understreker så sterkt at vi bør forsøke å få til en fredelig løsning. Krig er og blir det absolutt aller verste som kan ramme en befolkning. Det er en absolutt siste utvei som kan brukes, og som skal brukes, etter at alle utveier er brukt, både diplomatiske og andre virkemidler. Vi er selvfølgelig bekymret alle sammen. Det norske folk er bekymret, og vi må gjøre det vi kan for å unngå krig, og ikke minst styrke FN, som vi alltid har gjort. Jeg vil spørre statsministeren igjen hva han gjør nå underveis for å styrke FN-sporet, og for at det skal fortsette videre. Og hva gjør den norske regjeringen for å holde kontakt med våre allierte, våre nærmeste, og andre medlemmer av Sikkerhetsrådet for å bidra til at FNs posisjon, uansett utfall, ikke blir svekket?