trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Terje Johansen (Venstre), 2000-11-27:
Jeg må si på vegne av Venstre at jeg ikke føler vi har begått noe selvmål. Jeg tør minne representanten Jensen at hun har vært med på et par budsjettforlik med bl.a. Venstre, og jeg husker at uttrykket var: Vi holdt oss for nesen, men vi var med på det likevel. Vi har ikke brukt slike uttrykk om vårt samarbeid med Arbeiderpartiet i dag – merk det, president. Det er klart at det er en rekke sider ved budsjettforliket som ikke er blitt slik Venstre ønsket det, men det er også veldig mange som er blitt det. Jeg tror det var 18,3 milliarder kr som var inngangsbilletten for Arbeiderpartiet for i det hele tatt å komme i forhandlinger med sentrum. Vi ville ta bort konjunkturavgiften, altså 1,5 pst. på arbeidsgiveravgiften, som vi mener rammet blindt, særlig utsatte arbeidsplasser i distrikter, kvinnearbeidsplasser, kunnskapsarbeidsplasser. Vi fikk tatt bort moms på reiseliv, som var en kjempetrussel mot Distrikts-Norge. Vi fikk tatt bort de verste angrepene mot delingsmodellen. En rekke slike ting fikk vi gjennomført. Så har vi måttet tåle noe smerte, men den smerten er kortsiktig. Utbytteskatten gjelder ett år, og – jeg holdt på å si – de som ikke har skjønt hvordan de skal unngå det, fortjener ikke bedre. Når det gjelder konjunkturavgiften på næringsbygg, ser jeg klart at der har vi fått noen problemer som ikke er tilsiktet, men det får vi komme tilbake til. Hele hensikten var å bremse en overekspansjon i det norske eiendomsmarked på næringsbygg, fordi det er blitt en skattehimmel. Den kapasiteten vi frigjør, vil vi ha overført til boligbygging.
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2000-11-27:
Alle partiene på Stortinget har gitt uttrykk for bekymring over utviklingen i utgifter til sykelønn og uføretrygd. De politiske partiene i Stortinget har hatt ulike tilnærminger til hvordan disse utfordringene skal møtes. For Arbeiderpartiet har det vært viktig å sikre den økonomiske grunntryggheten for alle, enten ved arbeid eller gjennom trygde- og pensjonsordninger. Vi har tro på at arbeidslivet kan tilpasses på en slik måte at flere får muligheter til å arbeide. Vi har derimot ingen tro på at løsninger som tilsier at en skjærer ned på ytelser som folk trenger, er veien å gå. Derfor vil vi skjerme sykelønnsordningen også framover. I budsjettinnstillingen går både Fremskrittspartiet og Høyre inn for å innføre karensdager og å redusere langtidsytelsene, med henholdsvis 20 og 10 pst. Vi er kjent med at det har vært ulike holdninger til sykelønnsordningen sentrumspartiene imellom. Venstre har hatt en annen holdning enn Senterpartiet, som til nå har stått fram som en garantist for ordningen, i den tidligere sentrumsregjeringen. Venstres og Kristelig Folkepartis standpunkt kan være av avgjørende betydning med hensyn til hvordan Sandman-utvalgets innstilling blir fulgt opp. Kan representanten Johansen bekrefte at Venstre i denne sammenheng vil verne om sykelønnsordningen ved ikke å innføre karensdager eller redusere ytelsene til de langtidssykmeldte?
Inge Lønning (Høyre), 2000-11-27:
Jeg konstaterer med en viss forbauselse at representanten Johansen ønsker å ta økningen av momsen på forskudd i førjulshandelen. Det må jo være en ny og kreativ form for budsjettarbeid – budsjett med tilbakevirkende kraft. Representanten Johansens hovedinnlegg var skuffende blekt. Man er jo vant til at representanten Johansen taler med en stemmestyrke som er omvendt proporsjonal med den partiet kan glede seg over, særlig når han taler utenfor denne sal. Han innledet budsjettarbeidet inneværende år med å erklære at han var imot en senkning av matmomsen fordi det ville ha en skjev fordelingseffekt og komme spesielt de rikeste til gode. Han erklærte videre at en eventuell utbytteskatt ville måtte innføres over hans lik, og det kan jo muligens forklare at innsatsen i hovedinnlegget var litt blek, at han har hatt en nær-døden-opplevelse. Kanskje er det de tre prosentene han har klart å få den nedsatt, som gjør at han i det hele tatt har overlevd? I Dagens Næringsliv skrev representanten Johansen i slutten av september følgende: «Det er ett av de største nederlag i Arbeiderpartiets historie at statsminister Jens Stoltenberg nå lanserer skatt på aksjeutbytte, fordi han inderlig godt vet at det blir et tomt symbol med under to milliarder kroner i inntekt. Et musepiss i statsbudsjettsammenheng. Problemet for oss andre er at Ap, med dette desperate forsøket på å demme opp for kritikken av «Forskjells-Norge» fra egne rekker, går fra å være symbolet på trygghet og stø kurs til en devaluering av Norge til bananrepublikk hva angår forutsigbarhet for investorer, og dermed utrygghet for norske arbeidsplasser.» Har Venstre under overveielse også å innføre i sitt prinsipprogram at man nå går inn for republikk – i dette tilfellet bananrepublikk?
Lisbet Rugtvedt (Sosialistisk Venstreparti), 2000-11-27:
Noe av det mest interessante med sentrumsregjeringen var den vekten den la på bistandspolitikken. Det er derfor skuffende å se at sentrumspartiene som budsjettforlikspartnere har foretrukket billigere mat til velfødde nordmenn framfor økt bistand. Den eneste ansatsen til styrking av bistandsfeltet i forliket er et bitte lite og pengeløst punkt langt nede i avtaleteksten. Dette punktet gjelder utredning av et nytt bistandsfond. Venstre har da, som en av budsjettavtalepartnerne, gått inn for at Regjeringen skal utrede et utviklingsfond som kan brukes til bistandsformål. Dette kan selvfølgelig være en god idé, og det kan også gi mulighet for økt bistandsinnsats, men det representerer en veldig tradisjonell bistandstenkning. Det blir heller ikke veldig mye fart i denne ideen uten en eneste krone foreslått inn i et slikt fond. SV har lansert et annet fondsforslag som vil komme de fattigste til gode, og som i mye større grad innebærer nytenkning. Vi foreslår at 5 milliarder kr av oljefondet skal investeres i verdens fattigste land for å gi disse landene en sjanse til å bygge opp et eget næringsliv. Vi mener at Norge godt kan tåle at noen av oljefondsmidlene investeres med noe høyere risiko, men også med mye større mulighet for at investeringene kan gi et bidrag til velferdsutvikling for fattige. Disse to fondsideene står ikke i motsetning til hverandre, og jeg vil spørre Terje Johansen om han og Venstre vil støtte SVs forslag om å bruke en del av oljepengene til å investere i fattige land.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2000-11-27:
Først til det siste representanten Johansen sa. Det er faktisk feil. Veksten i BNP er forsvinnende liten for norsk økonomi, og det er ett av hovedproblemene. Hvordan skal vi få veksten i BNP opp? Men så til Johansens forsøk på svar på en replikk fra Kenneth Svendsen, hvor jeg registrerte at representanten Johansen var svært opptatt av å markedsføre det faktum at Fremskrittspartiet satt på tribunen mens Venstre var ute og skåret mål. Maken til selvmål da! Her står Terje Johansen og er særdeles stolt av at Venstre på område etter område etter område går stikk imot den politikken de normalt fører, den politikken de prøver å selge seg ut til velgerne på. Her kommer man med tidenes skatteskjerpelse som så til de grader rammer små og mellomstore bedrifter. Da vil jeg gjerne gjenta spørsmålene fra Kenneth Svendsen: Hvordan kan Terje Johansen forsvare at man nå omfavner og har fått gjennomslag for å innføre en konjunkturavgift på næringsbygg? Hvordan kan Venstre forsvare at det nå blir innført 11 pst. skatt på aksjeutbytte? Hvordan kan Venstre forsvare at man nå innfører reduserte avskrivningssatser som i tillegg skal ha tilbakevirkende kraft? Jeg hører Venstre i andre sammenhenger snakke om forutsigbare rammebetingelser. Hvordan kan man forsvare at vi nå får økt elavgift for bedriftene? Og ikke minst – da Terje Johansens egen partileder, Sponheim, satt som statsråd, gikk han til kamp mot byråkratiet, men nå får vi altså elavgiftspolitiet som skal ut i bedriftene og sjekke om de bruker strøm til produksjon eller strøm til administrasjon. Dette står ikke til troende, og da synes jeg det er litt for lettvint å stå her og snakke om å skyte mål, når det målet man skyter på, er sitt eget.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2000-11-27:
Jeg skal ikke holde representanten Solberg ansvarlig for uttalelser fra representanten Terje Johansen, men Arbeiderpartiet og sentrumspartiene har altså forhandlet fram en avtale. Nå er det ikke mange minuttene siden representanten Johansen stod på denne talerstolen og sa at «de som ikke har skjønt hvordan de skal unngå det, fortjener ikke bedre». Og det var med henvisning til innføringen av aksjeutbytteskatt. Er det representanten Solbergs oppfatning at man her har innført en skatteordning som egentlig ikke har noen verdi, fordi det finnes så mange smutthull rundt den at de aller fleste vil omgå den likevel? Da er det i så fall interessant, hvis det er en del av budsjettavtalens premisser. I sitt hovedinnlegg sa representanten Solberg at det var ille at Høyre og Fremskrittspartiet kuttet i u-hjelpsmidlene. Men jeg har lyst til å sende den utfordringen tilbake. Hvis det virkelig er sånn at Arbeiderpartiet ønsker å hjelpe fattige land ut av et uføre, hvordan har det seg da at Arbeiderpartiet ikke er villig til å lempe på handelsblokader, lempe på tollbarrierer eller gjøre det lettere for u-landene å selge sine varer til Norge? Her er det jo åpenbare interessekonflikter. Her blir det plutselig slik at fordi Norge har egne særinteresser å beskytte, er det ikke like viktig å hjelpe fattige land til å få fart på sin økonomi. Det blir litt for lettvint bare å snakke om at vi skal hjelpe med u-hjelpsmidler, når vi ikke er villig til å være med på frihandelsløsninger, som faktisk er det viktigste bidraget overfor u-landene.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2000-11-27:
Hvis finansministeren skal henvise til store og verdensomspennende analysebyråer, bør han vel i hvert fall klare å uttale navnet på dem rett. Det er ikke slik at det de har gjort her, er en gjennomgående analyse av Fremskrittspartiets økonomiske opplegg. Tvert imot har sjefsøkonomen selv gitt uttrykk for at hun har basert sine såkalte analyser på uttalelser hun har lest i norske aviser. Vi har derfor rettet en henvendelse til Dun & Bradstreet og bedt dem om å redegjøre nærmere for den type uttalelser, for det er mildt sagt en svært useriøs måte å opptre på. Jeg har lyst til å spørre finansministeren om et forhold, for i det budsjettet som finansministeren la frem for Stortinget den 4. oktober, skriver Regjeringen relativt mye om et forslag som enkelte partier i Stortinget ønsket å innføre, nemlig differensiert elavgift for næringslivet. Der skriver Regjeringen veldig klart og tydelig at en slik avgrensning i så fall må basere seg på en konkret vurdering av hver enkelt bedrift. En effektiv kontroll med ordningen vil forutsette at det installeres særskilte kurser eller målere for de ulike lokaler eller formål. Etter departementets oppfatning vil praktiseringen av et slikt skille mellom avgiftsfritt og avgiftspliktig forbruk av elektrisk kraft komplisere avgiftssystemet betydelig. En slik differensiering vil bli administrativt kostbart og krevende og neppe stå i forhold til gevinstene. Det skrev Regjeringen da. Mitt spørsmål til finansministeren er: Hva mener Regjeringen nå? For det er nå engang slik at Arbeiderpartiet har inngått et budsjettforlik med sentrum, hvor man nettopp har innført en slik differensiert elavgift. Har Regjeringen endret syn i forhold til hvor skadevridende dette egentlig er? Eller mener man fortsatt at det ikke er en heldig løsning, men man har allikevel valgt å gå med på det?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2000-11-27:
Statsråden sa i sitt innlegg at det var viktig å yte effektiv bistand, og at det var effektiv bistand Norge drev med. Hvordan har det seg da at stadig flere rapporter, skrevet av mennesker som har gått inn og undersøkt forholdene, undersøkt hva bistandsmidlene faktisk går til, og hvordan de kommer befolkningen i de fattige landene til gode, nettopp viser at den måten man i hovedsak yter bistand på fra norsk side, ikke virker, ikke er målrettet og absolutt ikke kommer den fattige delen av befolkningen til gode? Da må det jo være en viktig oppgave for statsråden nettopp å bidra til at den bistanden som faktisk gis, er effektiv og virker. Derfor skjønner jeg ikke hvordan statsråden kan stå her og hevde at Norge yter effektiv bistand. Jeg er enig i at det er viktig med et vaksinasjonsprogram, for det er målrettet, det virker, og det hjelper. Men det jeg ikke skjønner, er hvordan statsråden kan stå her og hevde at Fremskrittspartiet sier nei til bistand som skaper grunnlag for langsiktig utvikling. Bistandspolitikken i Norge har jo vært den samme i mange, mange år – det eneste man har diskutert, er størrelsen på den – og den har altså vist seg ikke å være et effektivt virkemiddel. Tidligere i debatten spurte jeg parlamentarisk leder Hill-Marta Solberg hvorfor Arbeiderpartiet ikke hadde gått inn for å se på andre måter å løfte u-landene ut av sin fattigdom på, bl.a. gjennom å bygge ned tollbarrierer, bl.a. gjennom å bidra til frihandel, slik at de varene disse landene produserer, kan bli solgt til rike industrialiserte land. Der sier også Norge nei, fordi vi plutselig får helt andre særinteresser å ivareta. Jeg vil gjerne vite hva Arbeiderpartiet konkret jobber med, for Hill-Marta Solberg sa faktisk at man hadde noe på gang.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-11-27:
Som jeg la vekt på i mitt innlegg, mener Arbeiderpartiet at skatt på utbytte er en riktig og en rettferdig skatt. Det har også vært et klart politisk flertall som har ønsket denne skatten. Det har kommet til uttrykk gjennom uttalelser fra i hvert fall en del av sentrumspartiene i mange, mange måneder. Den indre tautrekking som ellers har funnet sted der, finner jeg ingen grunn til å kommentere, men det jeg kommenterte ved åpningen av mitt innlegg, var det jeg oppfattet at representanten Terje Johansen sa i et tidligere replikkordskifte. Skatt på utbytte er av regjeringen Stoltenberg foreslått å være en midlertidig ordning, fordi man ønsker å gjennomgå et nytt skattesystem for kapital- og næringsbeskatning, og så skal man komme tilbake til Stortinget med det, og da skal også utbytteskatten inngå i vurderingen. Så retningen på politikken sett fra Arbeiderpartiets synspunkt er helt klar, og den er riktig og den er viktig, og vi er svært tilfreds med at vi også får flertall for det i Stortinget ved denne budsjettbehandlingen. Så må jeg si at man kan jo si så mangt om Fremskrittspartiets landbrukspolitikk. Vi ville for så vidt ikke ha noe problem verken med tollsatser eller import dersom Fremskrittspartiets landbrukspolitikk skulle gjennomføres fullt ut. Da ble det i hvert fall ikke noe norsk landbruk å konkurrere med, det ville være en kjensgjerning etter de voldsomme innhogg i overføringene til landbruket som Fremskrittspartiet står for. Og det blir litt for lettvint når Fremskrittspartiet salderer sine skatteløfter og avgiftsløfter med å kutte i bistanden med 6,6 milliarder kr og så forsøker å angripe andre partier som vil opprettholde vårt anstendige nivå på hjelpen til de fattigste i verden, med å ta tak i dette med handelsblokader. Det er også på mange områder viktig å lette på det, og det er også en politikk som vi er med og diskuterer.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-11-27:
Nå er ikke jeg noen spesiell tilhenger av Ole Brumm-politikk, men i dette svaret tror jeg det er helt nødvendig å si at begge deler er riktig. Det er riktig at sentrum i forhandlinger med Arbeiderpartiet har fått gjennomslag for viktige saker for sentrum. Det er det ingen tvil om. Men det er også riktig at Arbeiderpartiet har fått de hovedprioriteringene som var våre profiler i statsbudsjettet, på plass gjennom avtalen. Det har vi, som jeg la vekt på i mitt innlegg, fått fordi målet om mer rettferdig fordeling gjennom endring i skattesystemet ligger fast, målet om prioritering av viktige velferdsoppgaver ligger fast, og målet om å unngå økt press på renten, som igjen ville skyve belastningen på en urettferdig måte over på unge familier med stor gjeld, har vi også klart å ivareta. Disse viktige siktemålene med innretningen av det økonomiske opplegget slik Regjeringen foreslo, ligger fast. Men det står ikke i motstrid til det faktum at også sentrumspartiene har fått gjennomslag for mange av sine viktige saker. Det var aldri tvil om at arbeiderpartiregjeringen måtte forhandle med andre partier på Stortinget for å få gjennomslag for speilvendingen av momssystemet. Momsreformen er i seg selv en svær sak som ligger i tilknytning til dette budsjettet, slik at en forhandlingsløsning når det gjaldt momsreformen, var helt nødvendig. Da tror jeg også vi i dag må kunne konstatere at det ikke hadde vært mulig å få gjennomført denne viktige reformen med mindre det nettopp hadde vært Arbeiderpartiet og sentrumspartiene som hadde framforhandlet en løsning i den saken. Og det tjener for så vidt også sentrumspartiene til ære at de har stilt opp og vært med på å legge til rette for at Stortinget nå kan gjennomføre en viktig oppryddingsreform på dette området.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-11-27:
Det bør ikke herske noen tvil verken hos Høyre eller hos andre om at budsjettforliket, slik det fremgår, innebærer at Regjeringens forslag til skatte- og avgiftsskjerpelser blir vedtatt i om lag den størrelsesorden Regjeringen foreslo. Det er et faktum. Det som også er et faktum, er at innretningen av en del av disse skattene er endret som et resultat av forhandlinger. Spesielt er det slik at konjunkturavgiften, som var en betydelig del av tilstrammingen fra regjeringen Stoltenberg, har fått en annen innretning. Den er altså ikke ute av budsjettet, men den har fått en annen innretning. Så summen av skatte- og avgiftsskjerpelsene ligger om lag på det nivået som arbeiderpartiregjeringen foreslo. Dette var et bevisst valg fordi Arbeiderpartiet faktisk mener at når situasjonen er slik den nå er i norsk økonomi, med betydelige presstendenser, med behov for å prioritere viktige fellesoppgaver, er det riktig å foreta visse tilstramminger også overfor næringslivet. Det kan vi meget godt stå inne for, og nå er det da et faktum gjennom denne budsjettavtalen at også sentrumspartiene mener at det for tiden er en riktig innretning av den økonomiske politikken. Så til det med at vi skyver utgifter foran oss. For det første: Den største merkverdigheten er kanskje at det nettopp er Høyre som stiller det spørsmålet. Det er vel ingen som har et så stort behov for å forklare hvordan de fremtidige hull i inntektene til det offentlige skal dekkes som Høyre, ja selvfølgelig i tillegg til Fremskrittspartiet. I den sammenhengen er jo Høyre en slags «Fremskrittspartiet light»-versjon – de nøyer seg med det halve. Det er jo et faktum, hvis vi ser på Høyres økonomiske opplegg, at det er store regninger som skal dekkes inn framover som en konsekvens av de skattereduksjonene som Høyre foreslår. Så hvis det er slik at Jan Petersen mener at Arbeiderpartiet har behov for å dekke dette inn i framtiden, hvilket vi selvfølgelig skal ta ansvar for, så har sannelig også Høyre det.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-11-27:
Jeg forstår av replikken fra representanten Meltveit Kleppa at svaret fra Dag Terje Andersen tidligere i dag falt representanten tungt for brystet, siden replikken kommer opp igjen. Det bør ikke være egnet til å undre noen representanter fra Senterpartiet eller andre i sentrumspartiene at Arbeiderpartiet gir svar på tiltale når man forsøker å angripe Arbeiderpartiets opplegg for kommunesektoren. Med respekt å melde – det er et område der sentrumspartiene, og kanskje Senterpartiet i særdeleshet, er det som det må gå an å kalle politisk forgjeldet, om lag på linje med kommunene, fordi det har vært gitt store løfter som man ikke var i nærheten av å klare å håndtere da man faktisk satt med hele ansvaret og hadde muligheten til å gjøre noe. Det betyr ikke på noen måte at Arbeiderpartiet ikke tar på alvor situasjonen i norske kommuner. Det er også forklaringen på at det opplegget som er lagt for norske kommuner for år 2001, er det beste på mange, mange år. Det lar seg faktisk ikke bortforklare. Det er et faktum at kommunenes situasjon blir vesentlig bedret neste år. Det er også et faktum, som representanten Meltveit Kleppa peker på, at kommunene bygger seg opp gjeld gjennom de handlingsplanene som Stortinget har vedtatt, men det er også en gjeldsbelastning der staten sitter med et ansvar for å være med og betale ned denne gjelda. Arbeiderpartiet har i tidligere replikkordskifter også i dag understreket at vi ikke tror at den riktige veien å gå når det gjelder den totale situasjonen i kommunene, er gjennom et opplegg for gjeldslette, for det vil være å prioritere de som har stelt seg slik – uforskyldt eller ikke – at de har en uforholdsmessig høy gjeldsbelastning, og det vil være å nedprioritere de som har kjørt en stram økonomi, som gjør at de ikke er i den samme gjeldssituasjonen. En slik skjevbehandling kan vi ikke gå inn for i kommunesektoren.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-11-27:
Enkelte ganger i denne debatten angripes budsjettforliket mellom sentrum og Arbeiderpartiet for at det er så store endringer som er skjedd, at budsjettene ikke er til å kjenne igjen. I andre sammenhenger er anklagen at det er gjort altfor lite på enkelte områder. Sannheten ligger sannsynligvis et sted midt imellom. Det er ikke slik at det er flyttet på 20 milliarder kr i neste års økonomiske opplegg. I så fall summerer man på en helt ny måte, nemlig at man tar to år i slengen for å komme opp i slike tallstørrelser. Men det er mindre vesentlig, og jeg kan for så vidt la det ligge. Det er et faktum at det i budsjettforliket er gjort prioriteringer ved å styrke både enøksiden og kollektivtrafikksiden. Jeg forstår av SVs vurdering av dette at det er for lite. På dette området skulle budsjettforliket åpenbart inneholdt enda større endringer. Jeg må si at hvis SV mener at spesielt utbytteskatt er et viktig grep for å skape en mer rettferdig fordeling, er det vanskelig å forstå at forskjellen mellom et godt grep og et litt uvesentlig grep ligger et sted mellom 14 og 11 pst. i skattesats. Det kan ikke være mulig. Men det er det som utgjør endringen på dette punktet, som nå er kommet inn ved budsjettforliket. Arbeiderpartiets profil når det gjelder utbytteskatt, ligger der. Forskjellen er 3 pst. Jeg kan ikke tenke meg at hvorvidt dette handler om rettferdig fordeling eller ikke, i SVs øyne handler om 14 eller 11 pst.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2000-11-27:
Det viktigste med dette budsjettforliket er at det er blitt en forsterket innsats for viktige velferdsordninger og miljøet, at vi har fått en mer rettferdig fordeling og bedre rammevilkår for næringslivet, og at det er levert et ansvarlig budsjett som har skapt en høyere barriere mot mulige nye renteøkninger. Dette ble også bekreftet av statsministeren i en artikkel i Dagsavisen i dag, men han innrømmer samtidig at «sentrumspartiene har fått gjennomslag for mange av sine krav». Da er det forbausende å lese referat fra finansministerens møte med LO mandag 20. november, der han sier: «Vi har nådd alle målene vi satte oss gjennom forliket med sentrum. Vi fikk tilslutning til absolutt alle våre viktigste satsingsområder». Dette kan ikke bety annet enn at Arbeiderpartiet gikk til disse forhandlingene med et oppriktig ønske om å bli kvitt investeringsavgiften, stanse det meningsløse forslaget om mer konjunkturavgift på arbeidslønninger, frita kollektivtrafikken for moms og halvere momsen på matvarer, bare for å nevne noe. Dette må jo være den eneste fornuftige og åpenbare tolkningen av finansministerens uttalelser. Jeg vil gjerne at Arbeiderpartiets parlamentariske leder, Hill-Marta Solberg, bekrefter det. Kanskje tenkte også finansministeren på at budsjettforliket innebar en betydelig bedre innretning av rammevilkårene for næringslivet, slik at mange viktige arbeidsplasser i fedrelandet på denne måten ble sikret.
Jan Petersen (Høyre), 2000-11-27:
Det er interessant å lytte til denne diskusjonen mellom regjeringspartiet og sentrum om hva forliket egentlig innebærer. Men det som i hvert fall er på det rene, er at både bedrifter og enkeltmennesker kommer skattemessig dårligere ut av det enn det de gjør i år, at man i hensyn til de sterke kravene som har vært om skikkelig veibygging i dette landet, har fått et nei, at man i forhold til en skikkelig forbedring av skole- og utdannelsespolitikken også har fått et nei, og at Regjeringen med åpne øyne lar det norske forsvar ha et beredskapsnivå som er meget, meget lavt og problematisk. Det er realiteten i det forliket som er inngått. I det øyeblikk Regjeringen tok over, var Hill-Marta Solberg meget opptatt av alle de udekkede regningene sentrum etterlot seg. Gjennom dette forliket etterlater sentrum og Regjeringen seg en betydelig udekket regning på henimot 10 milliarder kr. Dag Terje Andersen gjorde et lite vellykket forsøk på å vri seg unna dette beløpet. Mitt spørsmål er derfor: Hvordan skal denne udekkede regningen dekkes inn i 2002? Er det ved kutt på utgiftssiden, eller er det ved økte skatter? Det er ennå uklart, og skatteperspektivet er uklart. Valgerd Svarstad Haugland har riktignok i VG på torsdag sagt at forliket innebærer lettelser for vanlige mennesker, men jeg forstod på replikkordskiftet i sted at det ikke er umiddelbart klart. At også Arbeiderpartiet har dårlig samvittighet skattemessig, fremkom da statsministeren her i forrige uke sa at boligskatteøkningen var et av de svake punktene ved forliket. Da er mitt spørsmål: Hva er egentlig skatteperspektivet i dette forliket – blir det lettelser, eller blir det skjerpelser? Det er i hvert fall greit at Hill-Marta Solberg har gjort det klart at når Terje Johansen sier at utbytteskatten skal bort, at den var et intermesso, så tar han feil.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-11-27:
Arbeidarpartiet med finanskomiteen sin leiar hadde det morosamt og dreiv ap med Senterpartiet i ei replikkveksling tidlegare i dag. Eg unner både Arbeidarpartiet og andre ein god lått. Eg er likevel overraska over at Dag Terje Andersen ser ut til å oversjå og bortforklara den vanskelege situasjonen både mange lokale folkevalde og mange enkeltpersonar opplever i Kommune-Noreg i desse dagar. La meg peika på to forhold. Sentrumsregjeringa tok initiativ til ei konsultasjonsordning med kommunane sin eigen organisasjon, Kommunenes Sentralforbund. Det er gjennom etableringa av ei slik ordning gjeldssituasjonen i kommunane i vår er komen fram i heile si breidd. Sentrumsregjeringa opererte i sine dokument med mellom 3 og 4 milliardar kr i underskot i fjor – resultatet var 10 milliardar kr, og det er semje om desse tala. Det andre har overskrifta eldrereforma. Hill-Marta Solberg la til rette for eit stortingsvedtak om ein handlingsplan for eldreomsorga som skulle gå over fire år. Eg hadde som hennar etterfølgjar, som sosialminister, gleda av å iverksetja og følgja den opp. Toårsgjennomgangen viser at det er få kommunar som klarar å byggja ein sjukeheimsplass for 830 000 kr. Kostnadene er for mange det doble. Den eigendelen som kommunane då må framskaffa, må finansierast anten ved kutt på andre område eller ved lån. Eg føreset at Hill-Marta Solberg er samd i skildringa på desse to punkta.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-11-27:
Dette forliket, som i utgangspunktet er en harmonisk samling i sentrum mellom Arbeiderpartiet og sentrumspartiene, har etter SVs mening ført til at Arbeiderpartiet har fått gjennomslag for de dårligste sidene av sin politikk, og sentrum for de dårligste av sine. Arbeiderpartiet hadde noen ansatser i retning rettferdig fordeling som SV har satt pris på. Innføring av skatt på aksjeutbytte var viktig, vi har slåss for det lenge – LO har gjort det på samme måte. Men det er en profil som ble svekket fordi sentrumspartiene var misfornøyd med det og ønsket å svekke fordelingsprofilen. Derfor har vi fått et mindre rettferdig budsjett enn det som lå der i utgangspunktet. Den beste siden ved sentrumspartienes politikk er miljøpolitikken, men den har de altså aldri tort engang å ta inn i forhandlingene på en sånn måte at man kunne få en miljøpolitikk som tåler dagens lys i framtida. Når man bruker 2,5 milliarder kr av et statsbudsjett for å få ned bensinavgiften, og pusler på kollektivtrafikken, er det en oppskrift for økt klimautslipp. Derfor er dette et budsjett som går den gale veien når det gjelder miljøpolitikken, og som kunne vært bedre når det gjelder fordelingspolitikken, selv om ingen har vært opptatt av å faktisk gjøre noe for dem som er fattigst. Når Magnhild Meltveit Kleppa nå gråter for kommunesektoren, så er det krokodilletårer. Det er flyttet på flere milliarder kroner enn det er gjort noen gang – 20 milliarder kr. Og når man da ikke har fått til det som Magnhild Meltveit Kleppa i dag mener er viktigst, nemlig en styrking av kommunesektoren, da må det være fordi sentrum ikke har prioritert det høyt nok. Hvordan i all verden skal det gå an å få til en politikk i mulighetenes land som peker framover og tåler dagslys om ti år?
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2000-11-27:
Representanten Kenneth Svendsen hevet seg til de store høyder som representant for folket i Distrikts-Norge. La meg sitere fra Fremskrittspartiets alternative budsjett: «Fremskrittspartiets alternativ går i korte trekk ut på kraftige reduksjoner i skatter og avgifter, styrking av kjerneområder og reduksjon av offentlige utgifter til ikke-prioriterte områder.» Det foreslås altså, som det er sagt flere ganger her, store avgiftsreduksjoner, og noen må betale dem. Spørsmålet er: Hvem er det som må betale? Det er ikke uventet at det kuttes på kultursektoren, med ca. halve budsjettet, at det kuttes på Utenriksdepartementet, med ca. halve budsjettet, og at det går ut over u-hjelpen. Men det som forundrer meg mer, og som jeg vil spørre distriktsrepresentanten Kenneth Svendsen om, er om han går god for følgende kutt: Næringssektoren kuttes med 28,7 pst. Næringsstøtten skal bygges ned. Det skrives at det er uheldige prioriteringer i næringsutviklingen enkelte steder i landet, i realiteten kunne man si i distriktene. Fremskrittspartiet støtter heller ikke SND «som et virkemiddel for distriktsutbygging». Landbruket får et kutt på 33,6 pst. Med et slikt kutt vil de gjenvinne den norske bondens tapte frihet, mens distriktsbonden skal få et tilskudd for å legge ned. Det framtidige store satsingsområdet for Norge er fiskeriene langs kysten. Der kuttes det med 17,1 pst. Her skal deregulering og liberalisering føre til mindre behov for støtte, men Distrikts-Norge har aldri tjent på deregulering og liberalisering. Så skal det kuttes i Nord-Norge-tilskuddet, og det skal kuttes i regionaltilskuddet, mens storbyene skal få 500 mill. kr mer. Dette må være omvendt Robin Hood-politikk. Fremskrittspartiet tar fra dem som har lite, og gir til dem som har overflod. I Kristelig Folkeparti registrerer vi at distriktene tilhører Fremskrittspartiets ikke-prioriterte områder. Er representanten Kenneth Svendsen enig med meg i det?
Oddvard Nilsen (Høyre), 2000-11-27:
Det er faktisk ikke så lett å bli klok på Fremskrittspartiets økonomiske politikk, det må jeg ærlig innrømme. Partiet er stort sett for alle skatte- og avgiftslettelser som måtte finnes, men også for en formidabel økt bruk av offentlige penger, der det måtte være populært. Men det som forundrer meg mest i Fremskrittspartiets økonomiske politikk, er partiets positive holdning til redusert matmoms uten at det er knyttet opp til forpliktende vedtak i dette hus om reduksjon i våre landbruksoverføringer. Kenneth Svendsen er sikkert klar over at Norge i dag stanger mot taket i alle maksimalgrenser knyttet til WTO og til importvern. Ser ikke representanten Svendsen at lavere matmoms kan gi ytterligere rom for økning av prisene på matvarene og gjøre det mulig for norsk landbruk å slippe unna de ubehagelige konsekvensene som eventuelt WTO og avvikling av importvernet vil medføre? Et håndgrep med å redusere matmomsen gjør det derfor mulig å videreføre et høyt subsidiebeløp til norsk landbruk – igjen et system som ikke rammes gjennom WTO. Fremskrittspartiet kan faktisk derfor komme i skade for å støtte en reduksjon av matmomsen uten at det er en tilsvarende reduksjon i overføringene til landbruket, og sørge for at det i Norge forblir en evig, enorm støtte til norsk landbruk. Men det kan jo tenkes at representanten Svendsen tenkte på fordelingspolitikken knyttet til matmomsen. Da er det vel slik at det er husholdningene med høyest inntekt som bruker mest penger på mat, og dermed også de husholdninger med høyest inntekt, som får størst reduksjon i kroner og øre. Det er slett fordelingspolitikk, spør du meg. Ville det ikke være langt bedre å gi denne støtten direkte til barnefamiliene i form av økt kontantstøtte, økt barnetrygd eller hva det måtte være, knyttet direkte til de personene, de familiene, som har økonomiske problemer, istedenfor å dele det ut til alle? Selvsagt ville det være det! Mitt spørsmål til Kenneth Svendsen er derfor: Ser representanten at redusert matmoms kan få de konsekvensene som jeg sier? Og er ikke redusert matmoms dårlig fordelingspolitikk – meget slett sådan?
Lars Gunnar Lie (Kristelig Folkeparti), 2000-11-27:
Skal ein få til ein avtale, må begge partar vera nøgde med den – elles vert det ikkje nokon avtale. Så enkelt er eigentleg svaret på at vi seier oss nøgde med at vi har fått gjennomslag for så mykje at vi kan seia at vi er nøgde med avtalen. Men å dra dette lenger enn til at vi er nøgde med avtalen, vil eg åtvara sterkt imot. Det er svært mange område der avstanden mellom Arbeidarpartiet og Kristeleg Folkeparti og sentrumspartia er stor. Det er vel nok å nemna eit lite stikkord som kontantstøtte, så trur eg at representanten frå Arbeidarpartiet registrerer at m.a. i familiepolitikken er avstanden stor. Men når det er sagt, er det også rett at eg er godt nøgd med at vi har fått så mykje gjennomslag – at vi har greidd å driva tilbake så mange av dei etter vårt syn negative framlegga i høve til næringslivet som vi har gjort i denne avtalen. Røynsle med ulike partar når det gjeld budsjettavtalar, er enkelt å kommentera på følgjande vis: Heller ikkje med den andre sida i politikken hadde vi fått til ein avtale med mindre vi var nøgde på begge sider.
Lars Gunnar Lie (Kristelig Folkeparti), 2000-11-27:
Kristeleg Folkeparti er også oppteke av situasjonen når det gjeld grensehandel, derfor har vi også medverka til at vi får halvert matmoms, og som representanten Monsen var inne på, er det eit ledd i den strategien. Når det gjeld tobakk og alkohol, er det klart at også smugling er eit problem. Derfor sette regjeringa Bondevik i verk tiltak for å auka kontrollen, men også tiltak for å auka førebyggjande arbeid i høve til rusmisbruk. Vi har nyleg registrert resultatet av den auka kontrollen, m.a. med det som Tollvesenet gjennomførte no sist veke. Det må samtidig vedgåast at det er grenser for kor stor avgiftsskilnaden kan vera på grensa, før det slår for negativt ut. Eg meinar vi ikkje har nådd det nivået med det vedtaket som no vil verta gjort.
Lars Gunnar Lie (Kristelig Folkeparti), 2000-11-27:
Eg eldest, men luktesansen har eg framleis. Det var ikkje representanten Lie som gav uttrykk for dette om det luktar godt eller mindre godt. Eg registrerer at representanten Gabrielsen har ein positiv omtale av budsjettforliket når alt kjem til alt. Eg vil tilrå Gabrielsen å lesa innstillinga frå finanskomiteen for å få fatt i detaljane om kor avgiftene og skattane aukar. Det hadde han etter alt å dømma allereie gjort, så det er ikkje nødvendig for meg å gjenta det frå Stortinget sin talarstol, i og med at han visste nøyaktig kor mykje det dreidde seg om. Når det gjeld konjunkturavgiftsframlegget, vedgår eg at der er problemstillingar som vi må gå inn i, og i mitt innlegg understreka eg tre, fire punkt som eg bad finansministeren vera særleg merksam på. Det reknar eg med vert gjort frå Finansdepartementet si side.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2000-11-27:
Representanten Lars Gunnar Lie hadde ein grundig gjennomgang av budsjettavtalen, som han avgjort er rimeleg godt nøgd med – godt nøgd med dei gjennomslaga som sentrumspartia har fått til i forhandlingane. Det teiknar seg på mange måtar eit interessant bilete i denne debatten. Sentrumspartia har det veldig godt med dei endringane som har skjedd i budsjettframlegget, og i Arbeidarpartiet er vi veldig godt nøgde med at vi har greidd å behalde profilen i statsbudsjettet og fått til den nødvendige omfordelinga folk imellom og mellom privat og offentleg sektor. Med andre ord: Det er to partar som ser ut til å vere godt nøgde med ein budsjettavtale. Det har ikkje støtt vore slik her i Stortinget. Det vart sagt tidlegare her i dag at det var nokre som måtte halde seg for nasen da dei var med på å stemme for ein budsjettavtale. Derfor trur eg det er riktig og viktig at vi har fått til ein budsjettavtale der sentrum og Arbeidarpartiet står i hop om auka satsing på viktige velferdsområde, som helse, eldreomsorg, skule og barnehage. Vi har fått ei meir rettferdig fordeling både nasjonalt og internasjonalt, tryggleik for arbeid og personleg økonomi med ansvarleg bruk av oljeinntektene for ikkje å auke presset mot arbeidsplassar og mot renta. Representanten Lie har jo erfaring med tidlegare budsjettavtalar, bl.a. med Høgre og Framstegspartiet. Når ein nå ser Høgres og Framstegspartiets forslag til budsjett, med store skattelettar som skal betalast med kutt i sjukelønsordninga, kutt i bistanden, kutt i arbeidsmarknadstiltaka, kutt når det gjeld SND og i jordbruksavtalen osv., så blir mitt spørsmål til representanten Lie: Føler han seg nå meir vel med ein budsjettavtale med Arbeidarpartiet, og ser ikkje representanten Lie at det politiske tyngdepunktet i framtida òg ligg i eit samarbeid mellom sentrumspartia og Arbeidarpartiet?
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2000-11-27:
Eg er einig med representanten Børge Brende i at næringslivet vårt må vere konkurransedyktig i ein stadig meir internasjonal økonomi. Men er ikkje Brende einig i at det viktigaste i så måte er at vi held kostnadsnivået og rentenivået under kontroll? Og er ikkje representanten Brende einig i at Regjeringas budsjettforslag og i så måte òg budsjettforliket med sine ansvarlege rammer er det viktigaste bidraget til eit konkurransedyktig næringsliv? Børge Brende fokuserte mye på skatt. Og det gir meg grunn til å minne om det som på mange måtar er sjølvsagt: Skatt er ikkje noko ein ilegg for å straffe eller pine folk og næringsliv. Det er ei nødvendig inntekt for å gi eit velferdstilbod til alle, som alle vil ha, og som òg kjem næringslivet til gode. Da er det to forhold som må vurderast. Det eine er det samla skattenivået, og det andre er fordelinga av skatten. Når det gjeld skattenivået, var representanten Brende ein god del innom det. Det er ikkje spørsmål om å hoste opp kreative tal, for dei faktiske forholda viser jo at pårekna skattenivå i Noreg i 1999 som del av bruttonasjonalproduktet, ligg på 41,8 pst. I Danmark er det 50,6 pst., i Finland er det 46,5 pst. og i Sverige 52,1 pst. Og tek vi Fastlands-Noreg, så er det 47 pst. Kor er da grunnlaget for å hevde at dette gjer Noreg til Annleislandet, og at det utkonkurrerer Noreg og norsk næringsliv? Så til fordelinga. Frå 1990 til 1997 har utbetalt aksjeutbytte til personlege skattytarar auka frå 1,5 milliardar kr til 17,7 milliardar kr. Er det ikkje da rimeleg at skatten blir fordelt noko betre enn den er blitt så langt?
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2000-11-27:
Eit av hovudgrepa i budsjettforslaget frå Regjeringa var at ein skulle styrkje dei offentlege tenestene og gi alle eit så likt tilbod som mog-leg, både når det gjeld utdanning, eldreomsorg, helseteneste, barnehagetilbod osb. Det er det viktigaste omfordelingsgrepet i heile budsjettet. Det er det som er det største grepet for å kome i møte dei gruppene i samfunnet som ikkje har pengesekk til å kjøpe seg desse tenestene sjølve. Dersom ein ser på Framstegspartiet sitt økonomiske opplegg, vil ein sjå at det går i stikk motsett retning. Der blir desse velferdstenestene i ein langt større grad gjort til kjøp og sal, og det vil ikkje minst gå ut over dei svakaste gruppene i samfunnet. Det er derfor vi har kome med forslag til nokre grep for å ta inn noko meir av dei enorme kapitalinntektene som nokon har gjort seg rike på. Det er òg derfor vi prøver å legge opp til eit skattesystem som gir skattelette for dei med lågast inntekt, og som gjer at dei med dei høgste inntektene må betale noko meir. I den grad dette kan samanliknast med Robin Hood og opplegget hans, er det greitt. Det er ei form for fordeling som absolutt vil kome dei svakaste gruppene til gode.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2000-11-27:
Når det gjeld momsopplegget, er det tidlegare i dag gjort greie for at det er på sin plass å få utvida momsgrunnlaget til òg å gjelde tenester. Det er, så vidt eg veit, eit opplegg som òg sentrumspartia, då dei sat i regjeringsposisjon, var i ferd med å fremje. Når det gjeld dei unntaka som ligg i opplegget nå, sa eg faktisk i mitt hovudinnlegg at delar av reiselivet sikkert kunne tole moms, i alle fall den meir yrkesretta reiselivsnæringa. Men når det derimot gjeld den meir ferie- og fritidsbaserte reiselivsverksemda ute i distrikta, som har ein marginal økonomi, og som alle konsekvensanalyser viser er nokså sårbar, er eg glad for at vi fann ei råd til å kunne frita henne for moms. Det er viktig fordi distrikta leitar etter ny næringsutvikling. Det er nedgang på mange område. Innanfor jordbruk er det utopi å tru at ein kan få fleire årsverk og sysselsette i tida framover. Men det viser seg at innanfor reiseliv er det eit stort vekstpotensial. Derfor er eg glad for at det vart funne ei råd til å frita reiselivsverksemd, skiheisar og opplevingstilbod relatert til reiselivsverksemd for moms. Når det gjeld budsjettet elles, er det lagt opp til ei god styrking av kultursida, noko som i stor grad kjem barn og ungdom til gode.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2000-11-27:
Den gode representanten Gabrielsen gløymer ikkje våre fightar i næringskomiteen og vil halde fram med nokre omkampar, skjønar eg. Det som skjedde med omsyn til Fornebu, var jo at området vart utpeikt til eit IT- og kunnskapssenter. Dei føringane allereie lagde frå regjeringa, sjølv om vi meinte at det skulle leggast sterkare føringar enn det som regjeringa opphavleg la opp til. Når nokon skulle kjøpe dette, måtte det skje enten til takst eller på den opne marknaden. Når det var spesielle interessentar, måtte ESA inn og godkjenne taksten og kjøpet ut frå konkurranseprinsipp. Så vidt eg veit, er det visse problem med å få salet godkjent, og derfor er vel òg den endelege avhendinga til IT Fornebu Eiendom utsett inntil vidare. ESA har ikkje godkjent taksten, og vi rek-nar med at det er sett i gang ein prosess som vil gå på normal måte. Inntil vidare er, så vidt eg har fått opplyst, terminalbygget og andre område utpå der leigde ut til IT Fornebu, slik at ein ikkje skal forseinke prosessen med å få til eit heilt nødvendig IT- og kunnskapssenter for dette landet. Kva resultatet av ESAs behandling av dette endeleg vil bli, er det ikkje meg gitt å seie, og det trur eg heller ikkje representanten Gabrielsen kan seie, langt mindre korleis ein eventuelt skal kunne bruke dei ekstra pengane som måtte kome ut av dette.
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 2000-11-27:
Det er viktig å høre hva folk sier. Av og til kan det være like viktig å registrere hva de unnlater å snakke om. Det jeg skal ta opp, er noe som har forundret meg litt i forbindelse med denne budsjettavtalen. Jeg har lyst til å spørre representanten Lie om han er opptatt av dette med grensehandel. Det blir påstått fra Handels- og Servicenæringens Hovedorganisasjon at vi i år kommer til å handle i Sverige for 10 milliarder kr – en oppgang på 45 pst. fra i fjor. Jeg forstår det slik at dette med halvering av matmoms er en del av det man skal bruke for å prøve å demme opp for grensehandelen. Nå sier SIFO at matprisene i Sverige ligger 40-50 pst. lavere enn i Norge, så det er åpenbart at dette ikke er nok. Vi må altså gå videre; vi må ta med oss andre grensehandelsvarer, f.eks. tobakk og alkohol. Regjeringen foreslo at alkoholavgiften – eller i hvert fall spritavgiften – skulle reduseres med 17,5 pst., og det er nå borte. Det er en del av det som går på grensehandel. Men i forbindelse med spritavgiftene har vi også et annet problem, og det er at bare halvparten av den spriten som omsettes i Norge, omsettes gjennom Vinmonopolet. Det er altså 50 pst. som går via andre kanaler, stort sett som smugling og hjemmebrenning. Vi har en ganske stor profesjonell kriminalitet når det gjelder spritsmugling, som også finansierer annen kriminalitet, og enkelte påstår at spritsmuglerne ganske konsekvent stemmer Kristelig Folkeparti! Ser ikke Kristelig Folkeparti at vi har et kjempeproblem hvis de ønsker å bruke Vinmonopolet som alkoholpolitisk instrument, når de er i ferd med å miste hele kontrollen med spritomsetningen i Norge? Hadde det ikke vært fornuftig å følge Regjeringens forslag, som faktisk har bred støtte i Stortinget?
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 2000-11-27:
Det går klart fram både av dette og av tidligere innlegg i dag at det er Fremskrittspartiet som er utpekt til Arbeiderpartiets hovedmotstander, og det lover jo godt for året som kommer. Representanten Rudihagen og jeg er enige om én ting, og det er at de budsjettene som er lagt fram, tydeliggjør de politiske forskjellene. Det synes jeg er bra. Vi går inn i et år hvor det er valg, og hvor det på en måte er tydeligere skiller. Det norske folk har derfor et enklere valg i dette valget enn de har hatt på kanskje mange år. «Rettferdig fordeling» er de honnørordene som blir brukt, særlig fra Arbeiderpartiet. I det ligger antakelig at de ønsker å fremstå som at de fører en slags Robin Hood-politikk, hvor de tar fra de rike – som også representanten var inne på – og gir til de fattige. Jeg ser at i budsjettforliket ligger for så vidt dette å ta fra de rike, men jeg har store problemer med å finne hvor man gir til de fattige. Det var jo hovedgrunnen til Robin Hoods popularitet. Jeg vil spørre: Hvor ligger gavepakken til de fattige i dette budsjettet? Også de som ikke har veldig god økonomi, får økt elavgift, også de som har egen bolig – og ganske mange med lav inntekt har egen bolig – får økt boligskatt, de får også økt moms, og de som skulle være så heldige å ha bil, får også økt årsavgift.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2000-11-27:
Etter et slikt budsjettforlik skal man jo liksom karakterisere det man har vært med på, og Rudihagen henviste til tidligere budsjettpartnere som hadde uttalt at de hadde måttet holde seg for nesen. Når det denne gangen synes å være tilfellet at man ikke har behøvd å holde seg for nesen, kan det være to årsaker til det: Enten lukter det ikke dårlig, eller så har man mistet luktesansen. Jeg frykter at det er det siste. Kristelig Folkeparti kunne ikke være med på Arbeiderpartiets budsjettforslag, sa Lars Gunnar Lie. Forliket resulterte i at budsjettet som nå vil bli vedtatt, vil være – som han sa – mer «normalt». Vel, jeg vil karakterisere dette forliket som mindre ille enn det verst tenkelige, for etter det budsjettforslaget som er justert etter disse forhandlingene, betyr det at man får en skatte- og avgiftsøkning på 12,8 milliarder kr. Jeg kunne kanskje tenkt meg at Lars Gunnar Lie tok en gjennomgang av de elementene dette består av i hovedtall, de økte skattene og avgiftene, som altså har helårsvirkninger på 12,8 milliarder kr. I innlegget sitt var Lie inne på dette med konjunkturavgift på bygg, og sa at bindende avtaler inngått før 18. november – det var skjæringspunktet – ville være med. Men hva med den situasjonen som en del er kommet opp i når de har inngått bindende utleieavtaler før 18. november på bygg som skal bygges, men hvor entreprenørkontraktene ikke nødvendigvis var inngått før 18. november? Der sitter utleier selvfølgelig med et juridisk og økonomisk ansvar. Blir det den enkelte utleier som skal ta den belastningen, eller hvordan har partene tenkt å ordne opp i dette?