Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2006-02-02:
Den type revisjon som her er lagt fram, er en god ting for Stortinget bl.a. å bruke som en del av sitt arbeidsverktøy i det videre arbeidet innenfor de ulike sektorene som Riksrevisjonen går igjennom. I så måte er det fornøyelig og behagelig å ha noen som kan se inn i systemet med et objektivt fokus, nettopp for å utfordre Stortinget og departementene på om de i fellesskap oppnår den funksjonaliteten som er hensikten med de forskjellige håndgrep som Stortinget gjør i forhold til departementene og andre som er involvert i dette. Det betyr også at dette er en pekepinn på hvor treffsikker man er. Jeg registrerer, som også representanten før meg var inne på, at departementet heldigvis tar dette på alvor. Det er klart at skal man få noe til, er man avhengig av gjensidig respekt, og at man ser henimot en forbedring, som igjen vil tjene det man ønsker å oppnå. Fremskrittspartiet har påpekt noen momenter i denne saken, bl.a. bruk av programarbeid. I rapporten påpekes det også at det ikke er slik at programarbeid nødvendigvis fullt ut treffer målgruppen sin. Det er også et faktum at den forrige justiskomiteen var opptatt av programarbeid og hvordan man brukte det. Brukte man det som et politisk virkemiddel for faktisk å hjelpe, eller var det også andre motiver inne i dette? Når vi ønsker å bruke programarbeid, er det for å hjelpe de innsatte, slik at de kan komme tilbake til det ordinære samfunnet som gjengs mennesker, og at de i så måte kan avslutte sin kriminelle karriere. Ingenting ville være bedre enn det, verken for dem som begår kriminalitet, eller for samfunnet for øvrig, og kanskje ikke minst for pårørende til folk som omgås kriminelle eller som lever et kriminelt liv. En annen ting som Fremskrittspartiet også har vært opptatt av i denne saken, er bruk av friomsorgskontorene og konfliktrådsmegling. Det påpekes her bl.a. at man synes at det ikke i stor nok grad fungerer i forhold til hensikten. Det bør være et alvorlig varsel etter mitt skjønn. Hvis man ønsker å ha denne typen tiltak, må vi påse at de faktisk virker i henhold til intensjonen. Det er jo det som gir legitimitet ute i samfunnet. Hvis vi ønsker at denne typen tiltak skal kunne brukes, er vi avhengig av at man har forståelse for det også utenfor denne salen. Hvis ikke, vil vi etter hvert få et problem og kanskje bli utfordret til å fjerne tiltak som ellers er gode. Derfor er det viktig at man fokuserer på dette, og sørger for å justere noe der det er behov for det. En annen ting som påpekes fra Riksrevisjonens side, er planarbeid. Personlig tror jeg at et godt analytisk arbeid i forhold til hva man ønsker å oppnå, gode planer for å sikre at man faktisk kommer dit man skal komme, er en suksessfaktor. I så måte synes jeg det er bra at Riksrevisjonen gjennom de opplysningene som er innhentet, påpeker at her er det også et vesentlig potensial for forbedring. Som jeg nevnte i forrige sak, er det slik at det er det svakeste leddet som avgjør i hvor stor grad man oppnår suksess eller ikke. Dette er et fagområde som er vanskelig, sammensatt og utfordrende i mange sammenhenger. Det er politisk spennvidde i det, og slik skal det sikkert være. Selv om vi nok alle har et felles mål om at vi skal redusere kriminaliteten, er tilnærmingen til å gjøre det ganske forskjellig. Hvis man nå løfter blikket over det og tenker at det primære skal være å hjelpe folk til å komme ut av kriminalitet, er dette dokumentet fra Riksrevisjonen veldig bra. Det påpeker styrker og svakheter, og det er med og gir oss et signal om hva man bør gjøre videre. På bakgrunn av dette tar jeg opp Fremskrittspartiets forslag.