Oddvard Nilsen (Høyre), 2003-11-26:
Regjeringen la frem sitt budsjett for 2004 med sikte på å skape og sikre arbeidsplasser, videreutvikle sentrale velferdsordninger og få til nyskaping og fornyelse. Budsjettavtalen med Arbeiderpartiet sikrer hovedtrekkene i Regjeringens budsjettframlegg, bl.a. ved å videreføre den ansvarlige økonomiske linjen som har lagt grunnlaget for den rente- og kronekursnedgang vi har sett i inneværende år. Vi har forbedret konkurranseevnen til norsk næringsliv og gitt grunnlag for optimisme og den gryende vekst som vi nå ser tegn til. Avtalen tar også vare på generasjonsperspektivet, i og med at den holder seg innenfor Regjeringens forslag til bruk av oljepenger. Totalt sett blir det ingen skatte- og avgiftsskjerpelser i 2004, men lettelse i boligskatten ligger fast, og likeledes øker innslagspunktet for toppskatten. Budsjettforliket styrker også innsatsen innen skolesektoren. Samlet sett er forliket godt, selv om jeg selvsagt mener at Regjeringens forslag var bedre. Ja, det er historisk at Høyre og Arbeiderpartiet står bak en felles budsjettavtale i Stortinget. Høyre ønsker å gjennomføre mest mulig av den politikken vi står for. Da samarbeider vi med dem som gir oss muligheter til å få dette til. For Høyre er det selvsagt viktigere hva vi samarbeider om, enn hvem vi samarbeider med. Det er fortsatt politisk uenighet mellom Arbeiderpartiet og regjeringspartiene. Det viser Arbeiderpartiets budsjettforslag klart og tydelig. Dette budsjettet inneholder som kjent en skatteskjerpelse på 4,2 milliarder kr. Legger en til Arbeiderpartiets forslag om utsatt omlegging av elavgiften, blir summen 5 milliarder kr. I tillegg kommer Arbeiderpartiets forslag om å fjerne kontantstøtten og forslag om å fjerne 400 mill. kr fra friskolen. Det viser at innen skattepolitikk og valgfrihet er avstanden stor. I så måte er alt ved det gamle. Arbeiderpartiet viste forhandlingsvilje, slik at det var mulig å oppnå et resultat. Selvsagt har Arbeiderpartiet gjennom forhandlingene påvirket sluttresultatet på de områder som er viktige for dem. Denne gang hadde Arbeiderpartiet innflytelse. For ett år siden hadde selvsagt Fremskrittspartiet en tilsvarende innflytelse på sluttresultatet. Slik må det nødvendigvis være. Fremskrittspartiet har laget mye støy etter at forliket ble inngått. Det forundrer meg litt. Fremskrittspartiet burde ikke ha problemer med å innrømme at det var de selv som valgte å bryte forhandlingene. Vi startet forhandlinger med dem. De brøt. Når en bryter forhandlinger, tar en alltid en kalkulert risiko for at en avtale kan inngås med andre. Bruddet var et valg Fremskrittspartiet selv gjorde, og konsekvensene og mangelen på innflytelse må de derfor selv fullt og helt ta ansvar for. Kommentatorer har understreket at vi denne gang fikk en forhandlingsrunde i Stortinget preget av den ro som en slik prosess bør ha. En skal selvsagt ikke overdrive betydningen av én enkelt slik prosess, men jeg står ved hva jeg tidligere har sagt, jeg tror dette har styrket Stortinget, og jeg tror det også har styrket oss som politikere ute hos folk flest. Men det aller viktigste er at vi nå har fått et budsjett som både tar vare på det vi oppnådde og samtidig legger forholdene til rette for en ytterligere oppgang. Summen av alt dette: Vi gleder oss alle over at vi sikrer og skaper nye arbeidsplasser, vi viderefører velferdsstaten og gir grunnlaget for fornyelse og nyskaping.