Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2012-12-05:
Aller først vil jeg si at vi generelt sett har en god helsetjeneste i Norge. Mange pasienter får den hjelpen de trenger i dag. Mange eldre er fornøyd med besøket av hjemmesykepleien i dag. De ansatte strekker seg langt og vil gjennom denne dagen ta krevende avgjørelser. På mange kontorer tas det i dag ledelsesavgjørelser som får konsekvenser for mange syke, eldre og ansatte. Hvert enkelt av disse møtene er avgjørende for pasientens sikkerhet. Men først og fremst er disse møtene viktige for å gi en følelse av å bli sett, møtt og tatt på alvor. Jeg er glad for at helseminister Gahr Støre vil satse på folkehelsearbeid. Dette er i tråd med Bondevik II-regjeringens stortingsmelding Resept for et sunnere Norge. Representanten Kjersti Toppes innlegg om folkehelsepolitikk var som musikk i mine ører. Vi vet mye om hvor utfordringene er størst: Det gjelder områdene fysisk aktivitet og kosthold. Den kunnskapen har vi. Men den største politiske utfordringen er kanskje å få gjennomført en helhetlig folkehelsepolitikk som omhandler alle de viktige områdene, som samferdsel, skole, kultur, finans, boligpolitikk og kommunalpolitikk, for å nevne noen. Helsesektoren skal bare støtte opp om folkehelsearbeidet. Slik Kristelig Folkeparti ser det, har hver og en av oss et ansvar for egen helse. Men som samfunnsaktører har vi politikere ansvar for å legge til rette for de gode løsningene, som flere gang- og sykkelveier, som en time fysisk aktivitet hver dag i skolen, som turstier i nærmiljøet, og som avgifter som gjør at vi velger sunne matvarer når vi plukker dem i matbutikken. Som sagt: Det blir ikke noe løft hvis ikke de viktige sektorene går sammen om en folkehelsesatsing. I forbindelse med Samhandlingsreformen fikk kommunene et tydeligere ansvar for folkehelsearbeidet. Kristelig Folkeparti var den gang, som nå, kritisk til at det ikke ble satt av egne midler til kommunene til folkehelsearbeid. Jeg håper snart at denne sal kommer til den erkjennelse at det er lenge til Samhandlingsreformens ideer om mer forebygging, mer behandling i kommunene samt kun utskriving til spesialisthelsetjenesten i visse tilfeller, som tidligere helseminister Bjarne Håkon Hanssen sa det, blir de operative ideene kommuneadministrasjonen og kommunehelsetjenesten kan arbeide etter hver eneste dag. La det ikke herske noen tvil om at Samhandlingsreformens ideer er gode ideer, men skal kommunene klare å tenke og å jobbe ut fra et helhetlig folkehelseperspektiv, trengs det egne midler til dette. Kristelig Folkeparti er opptatt av forebyggende fysisk aktivitet, og jeg viser til vårt alternative budsjett der vi satser på både skolehelsetjeneste og mer fysisk aktivitet gjennom lag og foreninger. Ideene til Samhandlingsreformen er gode. Men så langt har de ulike erfaringene i de forskjellige kommunene én fellesnevner, og det har vært fokus på de utskrivingsklare pasientene, det å kunne ta tilbake sine innbyggere på rett tidspunkt. Dette er det mange kommuner som har lyktes godt med. Men det er ikke slik at den sengen som nå brukes til utskrivingsklare pasienter, tidligere sto tom. Kommunepolitikere og helsepersonell i pleie- og omsorgssektoren peker på en forskyvning i tjenesterekkefølgen. Særlig har dette gått ut over tilbudet til korttidsopphold og rehabiliteringsplasser. Jeg har lyst til å utfordre helseministeren til å lytte nøye nettopp til dette når han er ute og besøker kommunene, slik at ikke ett tilbud svekker et annet til andre pasientgrupper. Ved innføring av Samhandlingsreformen lå det en klar forutsetning om at reformen skulle fullfinansieres. Dette var et viktig prinsipp. Når det nå råder en viss usikkerhet ute i kommunene om de reelle utgiftene i forbindelse med Samhandlingsreformen, mener Kristelig Folkeparti at det ikke burde være noe problem for regjeringen å foreta en etterberegning av Samhandlingsreformen. Jeg skjønner ikke helt hva som er utfordringen for regjeringen ved å gjøre noe slikt. I Samhandlingsreformen har man så langt hatt sin hovedfokusering på det somatiske. Øyeblikkelig hjelp er på trappene, rus og psykiatri er på vent. Kristelig Folkeparti tar i dagens innstilling til orde for å sette i gang pilotprosjekter for rus og psykiatri når det gjelder både organisering og økonomiske beregninger. Jeg synes vi skal lytte nøye til kommunenes interesseorganisasjon, som talte klokt om dette på høringen nå i høst. De sa at det ikke går an å bruke samme tankerekke eller de samme økonomiske incitamenter overfor mennesker med rus- og psykiske lidelser som overfor dem som har somatiske plager. Derfor utfordrer Kristelig Folkeparti – sammen med Høyre – i dag regjeringen til å bruke tiden fram til endelig avgjørelse om hvordan rus og psykiatri skal inn i Samhandlingsreformen, til å skaffe seg kunnskap om ulike organiseringer og ulike økonomiske incitamenter gjennom pilotprosjekter. Før jeg slipper rus- og psykiatrifeltet helt: Jeg synes det er litt underlig når situasjonen er slik for våre rusmisbrukere, med 2 500 i kø for behandling – de har stilt seg i behandlingskø fordi de ønsker å komme ut av rusmisbruket sitt – og vi samtidig har en samhandlingsreform med fullt trykk på somatikken, at øremerkede midler til rusbehandling i kommunene fjernes. Fjerningen var varslet, men Samhandlingsreformen var ikke varslet på dette tidspunktet. Jeg håper at de 2 500 som står i kø i dag, ikke var de som sto i kø da det ble varslet om fjerningen. Det er en grunn til at midlene til rusbehandling ble øremerket. Slik Kristelig Folkeparti ser det, burde disse midlene være øremerket inntil rus og psykiatri har funnet sin rettmessige plass i Samhandlingsreformen. Vi må forebygge mer, vi må få rus og psykiatri inn i Samhandlingsreformen på en god måte, men det vil fortsatt være et stort behov for sykehjemsplasser for de sykeste av våre eldre. 12 000 sykehjemsplasser innen 2015 var statsminister Jens Stoltenbergs valgløfte i 2009. Det var valgløftet, det var det som ble kommunisert, enkelt og greit. Det var ikke fokusering på tilsagn om tilskudd, på oppussede rom eller på rehabiliterte rom, nei, fokuseringen var på 12 000 nye sykehjemsplasser. Nå ser vi at under 1 000 nye sykehjemsplasser er bygget. 2015 er bare litt over tre år unna. For å klare å innfri statsministerens valgløfte må det bygges mange sykehjemsplasser hvert eneste år de neste årene. Derfor foreslår Kristelig Folkeparti i sitt alternative budsjett å bygge 3 750 nye sykehjemsplasser hvert år de neste tre årene – med et statlig stimuleringstilskudd på 50 pst. Vi gir også penger til drift av disse. I helsetjenesten og i samfunnet generelt finnes det noen adelsmerker. Et av dem er hvordan vi behandler mennesker i deres siste uker, døgn og timer. Denne ukes oppslag i Vårt Land fortalte oss nok en gang at vi fortsatt har et langt stykke å gå for å kunne gi våre døende en verdig og god omsorg. Når kreftsykepleier Marie Aakre, en pioner innen dette feltet, sier at tilbudet til døende står i fare for å bli dårligere fordi kommunale tjenester ikke har de nødvendige ressurser og den nødvendige kompetanse, og at døende mennesker i liten grad er velkomne på sykehus, er det innspill som må tas på høyeste alvor. Kristelig Folkeparti mener vi trenger flere hospicer. Vi trenger lindrende enheter i kommunene og på sykehusene. Vi må bygge opp kompetansen rundt den døende, enten det er hjemme i stua, på korttidsoppholdet, på sykehjemmet, på lindrende enheter eller på hospicet at døden kommer livet i møte – for det er det som skjer. Kristelig Folkeparti viser sin politiske vilje til dette både ved at vi i vårt alternative budsjett bevilger mer penger til omsorg ved livets slutt, og ved at vi er sammen med de andre opposisjonspartiene om diverse verbalforslag og merknader i dagens innstilling. Jeg tror at Kristelig Folkepartis forslag er tatt opp av andre representanter.