Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2012-03-29:
Først har jeg lyst til å takke interpellanten for å sette en viktig sak på dagsordenen. Jeg er også glad for at regjeringa har løftet fram fagskolenes betydning på en veldig god måte de senere årene. Regjeringa har opprettet et nasjonalt fagskoleråd og arbeider med å inkludere fagskolene som en naturlig del av utdanningstilbudet og en integrert del av det nasjonale kvalifikasjonsrammeverket, som kunnskapsministeren nettopp sa. På mandag, under høringen om velferdsstatens yrker, fikk vi en ytterligere bekreftelse på at også organisasjonene anser fagskolene som en helt naturlig og nødvendig del av utdanningssystemet, som fyller en rolle som høgskoler og universiteter ikke gjør. Jeg har lyst til å minne forsamlingen om at fagskolenes rolle i utdanningssystemet ikke alltid har vært en selvfølge. Også i dag merker vi at den utfordres. Derfor er jeg veldig glad for at en så samlet utdanningskomité, og debattanter her i dag, ser verdien av fagskoletilbudet og har et samstemt ønske om å legge til rette for at fagskolene skal ha best mulig forutsigbarhet og gi et kvalitativt godt tilbud for studentene. Kompetanse er avgjørende viktig for den enkelte arbeidstaker og for arbeidslivet. Det er derfor bra at vi i Norge har høg studietilbøyelighet blant dem som går ut av videregående skole. Men det er misforstått å tro at god kompetanse er ensbetydende med eksamen fra universiteter og høgskoler. Vi trenger gode fagarbeidere og fordypning og spesialisering innen fag som bygger på yrkesfagene. Det er en av grunnene til at fagskolene er viktig for å sikre kvalitet og konkurransekraft i arbeids- og næringsliv. La meg også understreke at fagskoleutdanning er et sjølstendig alternativ til høgere utdanning. Samtidig gir en fagskoleutdanning en god faglig ballast for videre studier. Erfaringer med y-veien innen ingeniørfag er et tydelig eksempel på at et praktisk utdanningsløp gir gode kandidater også inn i universitets- og høgskoleinstitusjonene. Fagskolene må ha tett kobling til det offentlige og til næringslivets behov i sitt distrikt – dette for både på kort og lang sikt å kunne tilpasse sitt utdanningstilbud til de behov som måtte være. Særlig ser vi et økende behov for fagarbeidere innenfor helse- og omsorgssektoren, men også andre yrker må ha dekket sine behov. Interpellanten reiser en problemstilling som har skapt uro blant fagskolene. Dette skal vi ta på alvor. Loven krever nå fagbrev fra videregående skole for opptak til enkelte fagskoler, men hensikten med fagskolene, høgskolene og universitetene er å sikre en befolkning med best mulig kompetanse. Dette må ligge til grunn. Det betyr at vi må ha et system som legger til rette for at studentene etter endt utdannelse har best mulig kompetanse, og at vi sørger for at flest mulig oppnår dette. Å søke opptak til fagskole med bakgrunn i generell studiekompetanse vil være en ytterligere mulighet til å styrke fagskoleutdanningen. Alternativet er at en ikke får denne studentgruppen inn i fagskolene. De blir dermed kvalifisert kun for høgskole eller universitet, samtidig som vi sier at vi gjerne vil ha flere fagarbeidere. Jeg ønsker et system som ikke er så rigid at det stenger dører som kan være tjenlige for samfunnet. Samfunnet er i kontinuerlig endring. Det krever kontinuerlig tilpasning fra arbeidsstyrken i landet. Da må også utdanningsinstitusjonene våre svare på den utfordringen. Fagskolene kan her være ett av svarene for dem som kanskje må slutte i sitt yrke og gå over i noe annet. Jeg mener vi politisk er på vei til å gjøre noe spennende og nytt i norsk utdanningspolitikk. Det er kanskje ikke så synlig i den daglige diskusjonen, men vi er i ferd med å slipe ned skarpe skiller mellom utdanningsinstitusjoner og profesjoner. Det tror jeg er bra. Og de som skal utføre bestillingen, må følge opp. Vi må framelske et utdanningssystem som tilpasser seg studentenes og samfunnets behov på en helt annen måte enn tidligere. Endringene går raskere, og da må også våre systemer respondere raskere. Vi har ikke råd til å la elever eller studenter stange hodet i veggen, og møte veggen i et utdanningssystem som begrunner motstanden med at systemet ikke tillater det. Vår oppgave som utdanningspolitikere på Stortinget er å legge til rette for at flest mulig får best mulig utdanning innenfor en forsvarlig ramme. Er det hindre i lover eller forskrifter som motvirker målet, må vi fjerne dem, slik regjeringa nå gjør når det gjelder opptak til fagskolene, gjennom sitt forsøk.