Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2009-12-09:
Innstillingen til rammeområde 8, som er Forsvaret, åpner med følgende: «Regjeringens forsvarspolitiske hovedmål er et forsvar som er i stand til å møte utfordringene i raskt skiftende omgivelser, og verne om Norges sikkerhet, interesser og verdier.» Det er greit at dette er hovedmålet, men er virkeligheten slik? Fremskrittspartiet er bekymret for utviklingen vi ser når det gjelder det norske forsvaret. Det blir stadig mindre personell, utstyret blir eldre og for Hæren, særlig, er det nærmest gått ut på dato. Det er heller ingenting som tyder på at Hæren skal få de nødvendige oppdateringer med det første. De fleste nyanskaffelser når det gjelder Luftforsvaret og Sjøforsvaret, er heller ikke i rute, og vi kjenner vel egentlig heller ikke ennå den endelige prislappen på en del av fornyelsene. Norge er et strategisk svært viktig land, både når det gjelder naturressurser og strategisk plassering. Derfor er det viktig at vi i Norge fremdeles har forsvarsevne, slik at vi har en reell mulighet til å ta vare på vår suverenitet. Vi vedtok i langtidsplanen for Forsvaret at vi skulle bygge på Heimevernet, og at Heimevernet skulle øves og trenes og være i beredskap. Men så har det seg slik at det ikke finnes ressurser til å øve og trene Heimevernet. Hvordan skal man da mobilisere sivile som ønsker å gjøre en jobb for å forsvare landet sitt, men som ikke får den nødvendige kompetansen til å gjøre det? Fremskrittspartiet er derfor kritiske, og det er også årsaken til at vi ønsker å styrke Forsvaret. Vi ønsker et forsvar som er fullt operativt, med alle de moderne fasiliteter som er nødvendig for å få en velfungerende beredskap, både i fredstid og også i krig. Dette er bekymringsfullt, og enda mer bekymring skal det bli. Vi har flotte soldater ute i verden som gjør en glimrende jobb i demokratiets navn. De fortjener all den ros de kan få for sitt mot og sin vilje til å kjempe for de demokratiske prinsippene, og mot terror. Men – for det er et men når Norge heller ikke her har det nødvendige utstyret for å sikre våre soldater hjelp i en kritisk situasjon. Jeg tenker først og fremst på helikoptrene våre i Afghanistan som ikke kan bistå soldatene våre hvis det enten er for kaldt eller for varmt – de er rett og slett for dårlige. Hva slags trygghet er det for dem som frivillig reiser for å slåss mot terrorisme? Og hva slags trygghet er det for dem som sender sine sønner og døtre, ektefeller og foreldre av gårde? Dette må Norge prioritere. Skal vi være til stede, får vi være det med skikkelig utstyr. Til slutt litt om gruppen som dessverre får altfor liten oppmerksomhet i Norge, nemlig veteranene. De har gjort en innsats ute i verden på vegne av Norge, og blir ikke ivaretatt på en ordentlig måte – slik Fremskrittspartiet ser det – når de kommer hjem. De burde blitt fulgt opp både på det psykiske og fysiske plan. Vi vet at mange opplever å få posttraumatisk stressyndrom når de kommer hjem, og en del er ute av stand til å gå tilbake til vanlig arbeid. Forsvaret har ikke selv gjort noen undersøkelser om hvordan veteranene har det. Det mener vi bør få prioritet, slik at man er klar for dem som kommer hjem etter endt oppdrag utenlands i årene som kommer. Det skulle være unødvendig at man ikke fikk bearbeidet alle inntrykkene man har etter skarpe oppdrag i utlandet, og det skulle selvsagt være unødvendig at man på toppen av det hele må slite økonomisk. Konklusjonen må være: Forbered soldatene godt, gi dem moderne og effektivt verktøy, og ta vare på dem når de returnerer.