Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-09:
TT-tjenesten må forbedres. Det tror jeg det er veldig bred enighet om. For oss som har jobbet med dette temaet, ikke bare i to stortingsperioder, men i snart fire, er det vel flere som oppigjennom tidene har hatt mulighet til å gjøre noe med det, men forandringene har ikke blitt store. Men jeg vet at den samferdselsministeren vi har nå, er opptatt av temaet. Og jeg vet også at ikke alle samferdselsministre har vært spesielt opptatt av dette temaet. Alle samferdselsdebatter handler jo stort sett om veg. Det er vel og bra. Mange handler om jernbane, og dem deltar jeg i. Så er det noen som handler om universell utforming. Der deltar jeg bestandig. Det er ikke alle samferdselspolitikere som har vært spesielt opptatt av det heller, så her er det mye som står igjen etter mange års unnlatelsessynder. Det er slik at man må sikre at samferdsel skal gjelde alle. Det er ikke bare det at alle skal med. De skal med bussen, men noen kommer altså ikke med den. Da må vi gi dem noen andre muligheter. Jeg er opptatt av universell utforming, men det vil ta mange år før kollektivsystemet er universelt utformet. Det koster svært mange milliarder kroner. Jeg har vært i diskusjon med funksjonshemmedes organisasjoner i mange år. De har prinsipielt vært veldig opptatt av dette spørsmålet. Jeg har sagt at jeg skal jobbe det jeg kan for universell utforming, men vi trenger en TT-tjeneste i tillegg. Den kommer vi til å trenge lenge, for dette kommer til å ta tid. Det er store ulikheter over hele landet, som mange har sagt. Det kommer av at denne ordningen har vært knyttet til kollektivtrafikken. Jeg mener at TT-ordningen ikke bare er kollektivtrafikk, den må også være noe mer. Derfor er jeg veldig glad for forslagene som har kommet fra Blindeforbundet, og også de forsøkene som Regjeringen har satt i gang, for da mener jeg vi er på riktig spor. Det er noen her som har snakket om eldre og unge og forskjellige behov. Ja, det er for så vidt riktig, det. I ulike fylker er godkjenningspraksisen for hvem som får denne ordningen, veldig forskjellig. I mitt eget hjemfylke er det veldig mange eldre som får den. I Oppland fylke er det halvparten så mange brukere og helt lik befolkning. Det utgjør også noen forskjeller, så man må kanskje rydde litt opp her. Hvis man får på plass en god bestillings- eller serviceruteordning, vil det fange opp mange av de eldre brukerne som egentlig bare trenger en god kollektivtrafikk. De kan bruke en bestillingsruteordning, slik at man får veldig mange av dem som er inne i TT-tjenesten i dag, over på den ordningen. Så sitter man igjen med en dør til dør-transportordning for dem som heller ikke kan benytte denne ordningen. Jeg mener at man da kan løsne på bindingen til kollektivtrafikken, ikke på pris, men på tilgjengelighet, for da er vi inne på et område der transportbehovet er annerledes enn for oss andre, fordi det er mennesker som ikke har noe valg, og – for å si det slik – de fleste av dem kan ikke kjøre bil, og de kan ikke benytte kollektivtrafikk. Det er en viktig oppgave for oss å sikre at de kan leve et likestilt liv, for det er det det handler om. Så er det spørsmål om nasjonale retningslinjer. Jeg tenker at kollektivtrafikken er et fylkeskommunalt ansvar. Den delen av dette som handler om bestillingsruter eller serviceruter, er et fylkeskommunalt ansvar. Men jeg tror nok at hvis vi skal få på plass en ordning som sikrer dør til dør-transport for dem som trenger det, må vi se på noen måter å sikre dette på, med større likhet over hele landet enn det vi har i dag. Jeg tenker at prinsippene om likestilte transportmuligheter for alle er viktigere enn den oppgavefordelingen som vi en gang ble enige om. Min erfaring er at hvis det over hele landet er ulike ordninger med et veldig stort innslag av skjønn, fungerer det veldig bra for grupper som er i stand til sjøl å utøve stor politisk makt og slåss og kjempe for rettighetene sine, mens de som har problemer med det, rett og slett fordi de kanskje ikke greier å transportere seg dit beslutningene tas, er mye mer avhengig av lovfesting av nasjonale retningslinjer og sikkerhet i ordningene. Da er de i stand til å være likestilte og ivareta sine demokratiske rettigheter.