Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2014-05-20:
Når vi debatterer forslaget om å videreføre samarbeidsavtalen med ideell sektor og egne anbudsrunder, er det litt interessant å høre på debatten og argumentasjonen både i saken og her i salen. Det er blitt sagt gang på gang i denne salen allerede nå i dag at den forrige regjeringen la opp til en rekkefølge hvor man først skulle bruke de statlige plassene, dernest skulle man ha egen skjermet runde for de ideelle, og dersom det var noe igjen, skulle man bruke de private kommersielle. For denne regjeringen er barna det aller viktigste. Det er ikke mange som har vært på denne talerstolen i dag, som har vært opptatt av barna, men de har vært opptatt av hvem som leverer tjenesten – om det er offentlig eller privat. Det er også sagt noe om det forutsigbare og om mangfold, at det er viktig med de ideelle. Det er jeg helt enig i – det er viktig med de ideelle og ikke-kommersielle. Men det aller, aller viktigste er at barna har et godt og mangfoldig tilbud, og ikke hvem som leverer det. Når det gjelder pensjonsutfordringene, finnes det også private kommersielle som har de ordningene. Det finner vi i Lunner. Solhaugen Miljøhjem i Lunner er en familiebedrift som har de samme avtalene og forpliktelsene. Det høres ut som at det er bare de ideelle ikke-kommersielle som har det og lever med det i dag, men det er også noen private. Ofte er de ideelle ikke-kommersielle faktisk rimeligere i pris, på tross av at de har pensjonsforpliktelsene å leve med. Jeg mener det er på høy tid å diskutere hvordan vi kan få bedre tilbud og øke kvaliteten innenfor barnevernet. De tidligere regjeringspartiene og de rød-grønne styrte i åtte år, og de snakker i denne salen nå i dag om at det er så viktig å gjøre en forskjell – det skal være forskjellsbehandling med tanke på om det er offentlige, private eller ideelle. I andre saker som tilligger denne komiteen, snakker man om likestilling – da skal det ikke være forskjell, da skal det være likt, likebehandling. Da er det viktig; da er det særs viktig med likebehandling. Men når vi kommer til noe av det viktigste vi snakker om i denne salen, barnevernsbarn – det mest sårbare barn som havner i den situasjonen, kan oppleve – og foreldre som mister sine barn, og når vi vet at ca. 1 000 barn hvert eneste år plasseres, aldri før har det vært så mange barn som plasseres i fosterhjem og trenger omsorgstilbud, er det på høy tid å diskutere innhold og kvalitet og øke kompetansen, øke kvaliteten, øke mangfoldet. Da er denne regjeringen for likebehandling. Jeg tror ikke det blir en utradering. Det ble vel omtrent uttalt fra Grande at da ble det slutt på alle ideelle. Jeg tror ikke det – jeg tror ikke det. Hvis dette nå ikke stopper opp med tanke på antall plasser, er det behov for alle og enhver vi kan skaffe. Jeg tror at en likebehandling vil skjerpe alle sammen, alle aktørene, til å komme fram til best mulig resultat og best mulig kvalitet, for det må være det viktigste. Det er, som jeg sa, underlig når man diskuterer hvem som driver tjenesten, at man ikke er opptatt av innhold. Og det er underlig i denne salen, i andre saker, i samme komité, at man er opptatt av likebehandling – for det er jo et likestillingsperspektiv – men ikke når man kommer til det viktigste av alt, barna. Jeg savner debatten. Hvor kommer debatten om kvalitet, innhold i barnevernstjenesten, mangfoldet, det å ta hensyn til barns beste? Den tror jeg kommer i salen, den kommer også senere i dag, den kommer sikkert til neste uke også. Hvordan kan vi gjøre det bedre for dem? Det er dem det handler om, ikke om oss som er i salen her. Det er om dem som faktisk havner i situasjonen, det er om alle de små uskyldige som havner i en barnevernssituasjon, som vi vet skårer så lavt på alle hold. Så vi må være opptatt av innhold og et mangfold av tjenester. Jeg tror ikke på et A4-system hvor alle tjenester, alt innhold, alle tilbud er helt like heller. Jeg tror på mangfold.