trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
Saksordføreren beskrev på en god måte bakteppet for denne diskusjonen, at utdanning og forskning er nøkkelen til framtiden, at kompetanse er hovedkjernen i omstilling, og at nyskaping og utvikling er svaret på økt konkurranse, miljøproblemer, fattigdomsbekjempelse og helse og velferd. Å bygge kunnskap tar generasjoner. Vi har vært gjennom en utdanningseksplosjon i Norge de siste par generasjonene, hvor høyere utdanning var forbeholdt de få og nå har blitt et masseutdanningssystem. Det betyr også at disse endringene som vi gjør i sektoren, tar tid, og da er det godt med bred enighet om store spørsmål. Det er det også i denne behandlingen. Det er bred støtte til den frivillige sammenslåingen som kontinuerlig pågår i sektoren, det er støtte til ansatt rektor som hovedmodell i styringsstrukturen, og det er også støtte til å videreføre hovedtrekkene i dagens finansiering. Men en av grunnene til at det er bred enighet om disse spørsmålene, tror jeg er at meldingen er forholdsvis tynn. På samme måte som ved langtidsplanen for forskning skyves mange store spørsmål videre ut i stortingsperioden, eller inn i neste. Det er lite eller ingenting om finansiering, mange har etterlyst det. Stortingsmelding om kvalitet i høyere utdanning skal komme først i 2017, plan for bygg i sektoren skal komme først i 2019, lærerutdanningen skal komme først i 2017, og det er lite eller ingenting om kultur og ledelse nedover i organisasjonen eller tiltak som kan føre til økt gjennomstrømming av studentene. Særlig har skuffelsen vært stor i de byene som har fått universitetsstatus, og hvor særlig partiet Høyre har lovet at her skulle man gjøre noe med finansieringen. Bent Høie sa vel i valgkampen i både 2009 og 2013 at Universitetet i Stavanger skulle bli finansiert på linje med andre universiteter. Det er det lite av i denne meldingen, selv om et flertall fikk til større gjennomsiktighet i finansieringssystemet. Likevel er det bra at vi er enige. Det er god oppslutning og godt samarbeid i komiteen rundt dette. Litt morsomt blir det likevel når særlig statsråden framstiller det som om det er han som har satt i gang sammenslåingen på sektoren. Da Gudmund Hernes begynte dette på 1990-tallet, var det over 100 høyskoler i Norge. Det reduserte han til 26. Da snakker vi om sammenslåing. I forrige periode slo Universitetet i Tromsø, Høgskolen i Tromsø og Høgskolen i Finnmark seg sammen, Høgskolen i Oslo og Høgskolen i Akershus slo seg sammen, Høgskolen i Vestfold og Høgskolen i Buskerud slo seg sammen, Landbrukshøgskolen og Veterinærhøgskolen slo seg sammen, så antall sammenslåinger og studentene det omfattet, tilsvarer omtrent de sammenslåingene som statsråden beskriver i sin melding. Det er bra at den utviklingen fortsetter, men vi er ikke på begynnelsen av slutten. Vi er heller på slutten av å tegne et kart over det som kan bli en varig struktur for høyere utdanning i Norge.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
I den nye loven innføres det to nye godkjenningsgrunnlag. Ett er at man rett og slett driver yrkesfagskole, selvfølgelig med de formalkrav som stilles til at man skal gi et jevngodt tilbud med den offentlige skolen, at man skal ha læreplaner og formål osv. Det er tilfellet også i den svenske loven, så her følger man jo Sverige fullt ut. Det er ikke noen innstramming eller noen annerledeshet, verken i forhold til den loven Clemet foreslo i 2004–2005, eller i forhold til det svenskene gjør. Men det andre er at man har et grunnlag som heter profilskoler. Det er pedagogisk, eller det er innholdsmessig. For begge skolene står det at man skal ha «skoler som ønsker et tilbud utover handlingsrommet i Kunnskapsløftet». Det står det på side 24 i proposisjonen. Hvilken pedagogikk er det som er utover handlingsrommet i Kunnskapsløftet, all den tid det er metodefrihet i den offentlige skolen? Det skal bli interessant å høre kunnskapsministeren definere hvilke pedagogiske alternativ som er utover handlingsrommet i Kunnskapsløftet.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
Det er ikke noen innramming i det hele tatt i loven. Der står det «særskilt profil», men så må man se på forarbeidene, og det er altså fra side 24. Nå må kunnskapsministeren slutte å snakke som om han var på en skoledebatt, men begynne å snakke som om han er i stortingssalen, hvor man behandler en lov. Der står det at man godkjenner skoler «som ønsker et tilbud utover handlingsrommet i Kunnskapsløftet.» Et av disse godkjenningskriteriene er pedagogikk. Jeg gjentar spørsmålet – og dette er forarbeidet til debatt i stortingssalen: Hvilken pedagogikk er utover handlingsrommet i Kunnskapsløftet? Hvilken pedagogikk er det som skal gi grunnlaget for å bli godkjent som profilskole, all den tid lovens og forarbeidenes krav er at det skal gå utover handlingsrommet i Kunnskapsløftet? Kunnskapsløftet har metodefrihet. Jeg gjentar spørsmålet: Hvilken pedagogikk er dette? Vi må jo få avklart i stortingssalen hva som på en måte er rammen for å bli godkjent som profilskole på pedagogisk grunnlag. Det må kunnskapsministeren definere her.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
Jeg tror jeg må gjenta spørsmålet som et ja- eller nei-spørsmål. Det er følgende: Finnes det pedagogiske retninger som går utover handlingsrommet i Kunnskapsløftet? På side 24, linjene fem og seks, står det at kravet til å bli godkjent som profilskole er at det er «skoler som ønsker et tilbud utover handlingsrommet i Kunnskapsløftet» – utover handlingsrommet i Kunnskapsløftet. Da spør jeg igjen: Finnes det pedagogiske alternativ som går utover handlingsrommet i Kunnskapsløftet, all den tid man har metodefrihet, altså pedagogisk frihet, i Kunnskapsløftet, og hvilke typer pedagogiske tilbud er dette?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
Jeg spurte om grunnlaget for profilskole og pedagogikk, men fikk ikke noen avklaring på det. Jeg tror knapt jeg har vært med på en behandling av en lov hvor resultatet av loven har vært så svevende, så uklart, som dette. Kanskje vi kan få en avklaring på dette med faglig innhold. Man slår om seg med at en skole må ha en læreplan – det er ikke et veldig imponerende krav. Den må ha et formål – det er ikke så veldig imponerende. Den må ha lærere med pedagogisk kompetanse. Dette burde være selvfølgeligheter. Det som er kjernen, er: Hva slags krav stiller man til fag og timeinnhold på såkalte profilskoler? Representanten Tynning Bjørnø ramset opp en masse gode eksempler som han lurte på var grunnlag for profilskoler – igjen tilbake til kravet på side 24 om at det skal avvike fra Kunnskapsløftet. I Kunnskapsløftet kan en variere timetallet med inntil 5 pst. Det betyr én time i uka. Men en skole som har en egen profil, en egen satsing på et tema, og avviker to timer i uka fra Kunnskapsløftets timetall, er det et godt nok grunnlag for å kunne bli profilskole?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
Det er veldig mange ting vi ikke har fått svar på, verken i debatten, i innstillingen eller i lovproposisjonen, når det gjelder hva som skal være grunnlaget for å bli godkjent som profilskole. I realiteten sier Venstre og Kristelig Folkeparti: Vær så god, statsråd, dette bestemmer du, dette kan du lage forskrift for, det blir ditt skjønn, det blir din vurdering. Altså: En regjering som har gått til valg på – og har i regjeringserklæringen sin – at det egentlig skal være en rett til støtte, får nå fritt spillerom til å definere innholdet i disse privatskolene. Så sier Anders Tyvand, og også statsråden, at dette jo ikke er en rettighet, her gjelder jo skjønn, osv. Vel, det er akkurat den samme lovoppbyggingen som det som gjelder kristne skoler. Jeg minner om statsrådens berømte – eller kanskje famøse – SMS til skolebyråden i Oslo: «du vet vi ikke kan ta klagen til følge. Det vil kun forlenge en dårlig sak for oss.» Det var ikke mye skjønn der. Det var en rettighet, fordi det følger av praksis, det følger av loven. Nå får man altså nøyaktig samme lovoppbygging rundt disse profilskolene. Det som er merkelig med Kristelig Folkeparti, er at på den ene siden snakker man om foreldreretten og valget og internasjonale rettigheter, som også var grunnlaget for forliket i 2007 om de kristne skolene – vi har også lagt steinerpedagogikk inn i dette – og så bruker man nærmest den samme teknikken nå for å legitimere profilskoler, som Tyvand selv har sagt i intervjuer at ikke har med menneskerettighetene og foreldreretten å gjøre. Dobbelt parodisk blir det jo når kommunene ikke skal få lov til å starte profilskoler, men hvis man er privat, da skal man få lov til å starte en profilskole. Det må sies å være utrolig ironisk at man strammer til for de offentlige skolene med tester, strømlinjeforming og standardisering, men hvis man er privat, da skal man få lov til å være profilskole og gå utover Kunnskapsløftet. Vi fikk ett svar, og det var at et timetall med to timer ekstra ikke var nok til å være profilskole. Vi kunne jo fortsatt med tre og fire timer, men sannheten er at dette fortsatt er helt flytende, og vi vet veldig lite om dette svaret. Til slutt til dette med lokal handlefrihet: Stortinget har behandlet en stor oppgavemelding. Der overføres store og viktige oppgaver til kommunene, f.eks. forvaltning av sjeldne fiskearter i fjellvann, godkjenning av svømmehaller – som det kanskje er noen få av i året – og andre store, viktige demokratiske spørsmål. Men når det gjelder skolestrukturen i kommunene – når det ikke engang går ut over foreldrerett eller menneskerett – skal altså ikke kommuner og fylker få lov til å ha et avgjørende ord med i laget. Det skulle vært morsomt å høre saksordføreren definere hva som er grunnlaget for profilskoler – pedagogisk grunnlag som går utover Kunnskapsløftet, med pedagogisk frihet? – og hva som er grunnlaget for fag og timetall. Men verken statsråden, saksordføreren eller stortingsflertallet har i denne debatten avklart det viktigste spørsmålet: Hva er framtidens grunnlag for privatskoler?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
Ja, det vil jeg.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
Ikke bare i Høyres program, men faktisk også i regjeringserklæringen står det at man skal kreve karakteren 4 eller bedre i norsk, matematikk og engelsk for opptak til lærerutdanningen. Nå sier statsråden at grunnen til at man ikke kan gjøre det, er at idealene må veies opp mot virkeligheten. Det er et godt prinsipp, men spørsmålet er hvor Høyre var i alle de årene Kristin Halvorsen, Bård Vegar Solhjell, Øystein Djupedal, Jens Stoltenberg og mange andre forklarte Høyre at dette var virkeligheten. Visste man ikke i 2013 at dette var virkeligheten? Måtte man faktisk inn i Kunnskapsdepartementet og få de dyktige embetsfolkene der til å få seg forklart at Høyres politikk ikke var gjennomførbar? Mitt spørsmål er: Hva var grunnen til at man skrev dette inn i regjeringserklæringen, visste man rett og slett ikke bedre?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
Jeg tror dette må sies å være lagt i samme skuffen som et annet krav, nemlig at lærere fra 1. trinn skal ha fordypninger i basisfagene de underviser i. Det skal ikke tas opp fra skuffen – fullt ut på alle skoler – før i 2029. I samme skuff ligger selvfølgelig også forslag fra et regjeringsparti – den gang i opposisjon – om å fjerne alle bompenger, fjerne NRK-lisensen, sørge for at pensjonistene følger lønnsutviklingen osv. Det er en skuff som begynner å bli ganske full. Det som likevel er et interessant spørsmål, er hvorfor matematikk er viktigere enn norsk. Nå får altså Høyre en mulighet til å få flertall her i salen for også å innføre et forkurs i norsk. Statsråden gjør et poeng av at det er bedre å si karakterkrav 4, men unntak for dem som har karakteren 3, enn å si karakterkrav 3, men med krav til dem som har karakteren 4. Det er noe som heter den kommutative lov i matematikken, som sier at rekkefølgen i slike addisjoner er likegyldig, så det går vel ut på det samme. Men hva er grunnen til at man ikke gjør det samme med norskfaget? Det må være en glimrende mulighet til i hvert fall å ta et skritt i retning av det som står i regjeringserklæringen.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
La meg først si at i vårt forslag ligger det ingen spesifikk definisjon av hvordan dette forkurset i norsk skal være, så hvis statsråden er bekymret for at det blir for omfattende, er vi fullt i stand til å gå i en dialog om dette, vedta det her i dag og lage en praktisk, god løsning som tilfredsstiller at dette ikke blir for omfattende. Det er likevel et veldig viktig spørsmål som enda ikke er avklart, og det er om disse studentene først skal tas opp på lærerstudiet og deretter ta et forkurs som de må bestå for å fortsette lærerstudiet? Jeg så statsråden beskrive at dette var etter inspirasjon fra ingeniørutdanningen, der er det som oftest slik. Eller skal man først ta et forkurs som man består, og så søke om å komme inn på lærerutdanningen? I tilfellet at det er det siste, hvorfor kan man ikke like godt ta opp igjen fagene fra videregående og bedre karakteren på den måten?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
Dette synes jeg er interessant, for dette har betydning for de elevene som faktisk går i videregående skole og skal forberede seg på en lærerutdanning. Nå sier statsråden – det er en grei avklaring – at kurset skal tas først, deretter skal man søke opptak og komme inn. Man har jo noen frister osv. å forholde seg til. Spørsmål rundt dette er: Er det høyskolen som skal tilby dette forkurset? Skal man søke på den institusjonen man skal gå på? Skal man ha en eksamen som man består? Hvis man skal ha det, hvorfor kunne man da ikke bare si til elevene at de skal ta opp igjen det faget som de har for lav karakter i og få en videregående-skole-karakter som er 4, i stedet for et forkurs og det som statsråden kaller et kompetansenivå som tilsvarer karakteren 4? Det er en veldig underlig måte å gjøre det på all den tid man ikke skal velge ingeniørutdanningsmodellen, med opptak først og så forkurs. Man skal faktisk ha forkurs først og så søknad om opptak.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
Jeg synes det er flott at Høyre lærer, for det er ikke så mange år siden at daværende skolepolitisk talsperson, Elisabeth Aspaker, gikk til kraftig angrep på Kristin Halvorsen fordi Nesna hadde innført et forkurs i matematikk. Men la nå det ligge. Det er ikke helt uvesentlig, verken tidsfaktoren eller muligheten for dette forkurset f.eks. for elever som ikke bor på et sted hvor en høyskole er etablert, hvordan dette tilbudet faktisk skal gis. Vi har ikke i våre forslag sagt spesifikt om dette skal tas før eller etter opptak. Det kan godt hende at man skal få opptak, men så måtte gjennomføre et forkurs. Det er faktisk ganske vanlig – det er den mest vanlige måten å ta forkurs på i høyere utdanning. Nå sier statsråden at man skal lage en annen modell for dette. Da er det egentlig litt rart, siden man også understreker poenget med at det må ta et år, når det er i andre man er ferdig med matte, at man ikke bare kan ta opp igjen karakteren. Men det kan hende at det har blitt for dyrt å ta privatisteksamen under nåværende regjering.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
Det er ingen grunn til å gjøre denne debatten lengre enn den må være. Som komitéleder kan jeg nok, tror jeg, på vegne av hele komiteen si at dette slutter vi alle opp om. Saksordføreren har på en god måte lagt fram detaljene og forslagene i saken. Det er bred tverrpolitisk enighet, og forslagene viderefører mye av den satsingen som ble satt i gang av den forrige regjeringen, og som det også den gangen var bred støtte til fra opposisjonen. Vi skal ha en skole, en oppvekst, en hverdag hvor alle elever føler seg hjemme, hvor alle føler seg trygge, hvor ingen blir diskriminert. Vi har i de siste årene sett at jødehatet har økt i Europa. Vi har sett fremmedfiendtlighet av mange slag, og også i Norge hører vi historier om unger og ungdommer som føler at de må skjule sin jødiske bakgrunn, eller som får slengt skjellsord etter seg i skolegården. La meg derfor også som komitéleder sende en tverrpolitisk beskjed fra denne talerstolen så det ikke levnes noen som helst tvil: Dette godtar vi ikke, dette skal vi stoppe, dette skal vi stå opp for og være aktive på, både i den norske skolen og i samfunnet for øvrig.
Henrik Asheim (Høyre), 2015-06-11:
Det ønsker representanten.
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2015-06-11:
Jeg registrerer at det er en samlet komité, og det er gledelig at ansvarsfordelingen mellom barnevern og foreldre nå blir godt ivaretatt. Men det fortjener å bli presisert på denne talerstolen, for vi vet at barnevernsbarn skårer dårligere i skolen og de skårer dårligere helsemessig, og det er kanskje noen årsaker til det. Når Rambøll-rapporten tar for seg at barnevernet forventer mindre av barnevernsbarn, og at ansatte i skolen gjør dels det samme, men i noe mindre grad enn barnevernet, synes jeg det er interessant å se det i perspektiv med andre saker, bl.a. mobbing i skolen og mobbing av barn. Det som er så alvorlig, er at det er voksenpersoner som stigmatiserer. Vi må slutte å stigmatisere barnevernsbarn. Barnevernsbarn er helt ordinære barn, som har helt vanlige drømmer. De vil også oppnå resultater, de vil også bli vinnere. Og da må vi hjelpe dem til å bli vinnere. Da har skolen et ansvar, og selvfølgelig barnevernet. Man leser om saker i media, fra 2013, hvor rektor uttaler at barnevernsbarn er uønsket på deres skole, og barnevernet i østlandsområdet opplever – det sto bl.a. i Adresseavisen i 2013 – at når de tar kontakt med skolen, er det ikke helt ønskelig at barna skal inn på den skolen. Hvis det er en opplevelse, har voksenpersoner, skoleledere og rektor et ansvar for å få bukt med den holdningen. Skal vi få resultater i skolen, er vi nødt til å sette fokus på nettopp det: La barn være barn, og la skoleelever være skoleelever, ikke stigmatisere grupper. Jeg er også glad for at det er lagt inn en styrking i budsjettet nettopp til å øke kompetansen om dette, både i barnevernet og i skolen. Da må også vi, som lovgivende forsamling, sørge for at det blir fulgt opp og øke presset også ute i kommunene. Vi kan ikke ha det slik at vi stigmatiserer barnevernsbarn. Skal vi få dem opp, må vi heie på dem, alle sammen, hver og en. Jeg tror heller ikke barnevernsbarn ønsker å bli satt i en bås eller i en gruppe. Ingen av oss ønsker det. Vi ønsker å være en del av fellesskapet. Vi ønsker å nå våre mål. Vi ønsker å bli vinnere på hvert vårt felt, på hvert vårt område. Da har vi et ansvar, og jeg håper inderlig at denne forsamlingen bidrar til det: å løfte dem opp og heie dem fram, alle sammen, og få slutt på at man skal stigmatisere, og få slutt på at man føler seg uønsket i skolen.
Marie Ljones Brekke (Kristelig Folkeparti), 2015-06-11:
Navneendringen fra RLE til KRLE er en viktig endring, fordi det gir en mer presis beskrivelse av faget. Det gir også et tydelig signal om fagets innhold, både til forlag som skal lage lærebøker, til lærere, til elever og til foreldre. Når vi nå gjeninnfører vektingen av tid brukt på kristendomsundervisningen, er det fordi vi mener det er viktig å få grundig kunnskap om vår tros- og tradisjonshistorie. Den kristne tro har i stor grad preget hele det norske samfunnet i mange hundre år. Det er også en sentral del av vårt samfunn i dag, og som størsteparten av den norske befolkningen har et eller annet forhold til. At kristendommen har en viktig betydning for kulturarven, er nok ikke noe som kunnskapsministeren har funnet på i sitt eget hode. Det er også flere høringsinstanser som har berørt dette i høringen. Jeg kan bl.a. nevne Arendal kommune. Målet med faget er å skape læring og inkludering. Det å bli kjent med Norge er også å bli kjent med våre tradisjoner knyttet til tro – ja det er faktisk nøkkelen til å forstå viktige deler av den norske kulturen. Når vi kjenner betydningen av vår egen trostradisjon, er vi også i stand til å forstå hvor viktig det er for andre med tro, og betydningen av den. Til slutt vil jeg minne om at i fagene historie og samfunnsfag er det helt naturlig at norsk historie er i fokus – i samfunnsfag at det også er norsk samfunnsliv som er i fokus. På samme måte er det naturlig å lære mest om det som har vært, og som i stor grad er norsk trostradisjon. Derfor mener Kristelig Folkeparti at vedtaket som vi kommer til å fatte i dag, vil være en viktig endring for framtidig KRLE-undervisning. Selv er jeg lærer og jobber i norsk skole – og gleder meg til å ta fatt på KRLE-undervisningen.
Marie Ljones Brekke (Kristelig Folkeparti), 2015-06-11:
Autorisasjonsordningen skal bidra til at autorisert helsepersonell har nødvendige kvalifikasjoner til å inneha en bestemt yrkesrolle. Formålet er å bidra til sikkerhet for pasientene, få god kvalitet i helse- og omsorgstjenestene og ikke minst tillit til at alle som jobber innen helsefaget, har autorisasjon som gis kun ved at en har den kunnskapen som trengs, til enhver tid. Når det gjelder aldersgrense for autorisasjon, er Kristelig Folkeparti opptatt av å tilrettelegge for aktive seniorer. Det er viktig å sørge for gode ordninger for overgangen mellom full yrkesaktivitet og pensjonisttilværelsen. Vi må legge til rette for at så mange som mulig kan stå lenge i arbeid, samtidig som det er viktig med gode ordninger for arbeidstakere som på grunn av slitasje må trappe ned eller slutte tidligere enn den generelle pensjonsalderen. I dag bortfaller autorisasjon, lisens og eventuell spesialistgodkjenning når helsepersonell fyller 75 år. Ordningen ble innført for å bidra til å ivareta de overordnede hensynene til kvalitet i helse- og omsorgstjenesten, sikkerhet for pasientene og tillit til helsepersonellet. Helsepersonell kan i dag fortsette sitt virke etter fylte 75 år hvis søknaden blir innvilget. Dagens aldersgrense er ikke absolutt. Helsepersonell over 75 år som har oppfylt vilkårene i søknaden, får forlenget sin autorisasjon. Disse er og vil være en viktig ressurs i den norske helsetjenesten, som det allerede er blitt påpekt. Kristelig Folkeparti kan ikke se at dagens ordning er til hinder for at helsepersonell kan fortsette å drive organisert pasientrettet virksomhet, og har svært vanskelig for å se at dagens ordning oppfattes som et yrkesforbud, slik enkelte hevder. Jeg synes også at vi skal være lydhøre for høringsinnspillene fra bl.a. Pensjonistforbundet, Den norske tannlegeforening, Norsk Sykepleierforbund, Norges farmaceutiske forening, KS og Statens helsetilsyn. Samtlige ønsker å videreføre dagens ordning. Tannlegeforeningen påpeker at det er rimelig at helsepersonell kan dokumentere sikkerhet til pasientbehandlingen etter fylte 75 år. Også Statens helsetilsyn vil beholde dagens ordning ut fra hensynet til pasientens sikkerhet. KS mener at dagens dokumentasjonskrav er rimelig ut fra den myndighet og det ansvar som følger av offentlig godkjenning i form av lisens. Vi mener at dagens ordning både tilrettelegger for at seniorer kan være aktive i arbeidslivet og ivaretar hensynet til pasientsikkerheten. Ordningen gir også trygghet til helsepersonell for at de er egnet til å utføre sine viktige oppgaver. Kristelig Folkeparti ønsker derfor å videreføre den gjeldende autorisasjonsordningen. Når det gjelder saken som handler om å ivareta norske studenter som har tatt utdannelsen sin i utlandet, og andre som har utdanning fra utlandet, ser en det som positivt at en tar i bruk den ressursen og gjør det enkelt og greit med hensyn til hva som kreves for å få autorisasjon – at det blir enda tydeligere.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
Det er ikke alltid enkelt å begripe seg på regjeringens alle reformforslag og lovforslag. Grunnen til at det kan være vanskelig å holde følge med i hva de egentlig mener, er at det mangler, mildt sagt, en sammenheng i alle forslag som kommer. I det daglige og i festtalene til regjeringen og deres representanter hører vi de snakker i store bokstaver om tillit til lokaldemokratiet, mer makt til kommunene, mer innflytelse over egen hverdag og mindre innblanding fra staten. Oppgavemeldingen, som kom forleden dag, og som ble debattert her i Stortinget, skulle beskrive nye oppgaver til kommunene, og det var et hovedpoeng for regjeringen at det kommunale selvstyret skulle styrkes, og flere oppgaver skulle komme til kommunene. Oppgavemeldingen endte i et mageplask, hvor kommunene stort sett får overført administrative oppgaver som notarialforretninger, idrettsfunksjonell godkjenning av svømmebasseng, vigselsrett til ordførere samt noe som går på forvaltning av enkelte fiskearter. Disse forslagene imponerte stort sett ingen ute i kommunene og var i det store og hele ingen reell overføring av makt til kommunestyrene. Men nå, når regjeringen virkelig har mulighet til å åpne opp for lokalt selvstyre i en sak som er svært viktig for kommunene, og hvor kommunestyrene sitter med førstehånds kunnskap og kjennskap til problemstillingen, nei da vil ikke regjeringen la lokaldemokratiet få bestemme. Da mener Høyres og Fremskrittspartiets regjering og stortingsrepresentanter at de vet bedre enn alle kommunestyrer til sammen. Forslaget fra regjeringen og støttepartiene er altså i denne saken ikke annet enn total overkjøring av det lokaldemokratiet de selv sier at de har sterk tillit til. At ikke kommunene selv skal få siste ordet i en så viktig lokalpolitisk sak som skolestruktur, er jo helt håpløst. Denne regjeringen har ikke snev av reell tillit til dem som representerer det kommunale selvstyret, og i dag får vi bevist utenfor enhver tvil at regjeringspartiene med sine støttepartier utgjør en sterk trussel mot lokaldemokratiet og den offentlige skolen som en grunnplanke i den norske velferdsmodellen. På toppen av det hele sender de regningen til kommunestyrene.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
I dag skriver vi enda et kapittel i historien om en regjering som endrer Norge i feil retning. Det innebærer at viktige verdier som fellesskapsløsninger, like muligheter for alle og små forskjeller må vike for privatisering, spisse albuer og større forskjeller. Offentlige velferdsløsninger som er blitt bygd opp gjennom generasjoner, skal erstattes av mer marked, privatisering og konkurranse. Regjeringa skriver jo selv dette i Sundvolden-erklæringen: «Regjeringen mener i utgangspunktet at produksjon av velferdstjenester skiller seg lite fra andre tjenester.» Klar tale, med en tydelig politisk retning: Skoler, sykehjem og sykehus er å betrakte som rene produksjonsbedrifter. For oss i Arbeiderpartiet handler velferdspolitikk og skolepolitikk om mennesker, om fellesskap, om like muligheter, om integrering, om nærhet, om trygghet, om tilpasset opplæring til den enkelte osv. Nå vil sikkert regjeringa med støttepartiene hevde at endringene som gjøres i dag, ikke vil kommersialisere norsk skole. Jeg er mer usikker på det, både med hensyn til denne regjeringas verdisyn angående velferd og hva historien har lært oss. Sist gang høyrekreftene åpnet for privatisering av skolen, lovte de at det ikke ville være mulig å ta ut profitt av skolene. Problemet var at det gjorde selskapene som eide skolene. Noen gjorde det i strid med regelverket, mens andre fant mer kreative måter å tjene penger på på skoledriften. Jeg tror ikke at en politisk klarer å tette alle hull for mulig profitt. Det viser seg at dette er aktører som finner løsninger på dette, og jeg er heller ikke så sikker på at regjeringa har et ønske om å unngå profitører på velferdsområdet, når de så tydelig i Sundvolden-erklæringen presiserer at «produksjon av velferdstjenester skiller seg lite fra andre tjenester». For oss i Arbeiderpartiet er det av avgjørende betydning at skolen forblir en arena hvor barn med ulik bakgrunn møtes, og hvor like muligheter tilstrebes. Vi erkjenner imidlertid at dagens regjering har et annet verdisyn og en politikk på skole- og velferdsområdet som er annerledes.
Stefan Heggelund (Høyre), 2015-06-11:
Representanten Tone Merete Sønsterud harselerte med at valgløftet var viktig for regjeringen. Ja, det er kanskje slike ting man harselerer med hvis man er med i Arbeiderpartiet – men nok om det. Mangfold er bra. Det er et gode. Mangfoldige samfunn er mer dynamiske, mer spennende, de utvikler seg raskere. Samtidig er mangfold noe som kan stoppes av politikere. Noen sektorer trenger sterk styring. Utdanningssektoren er en slik sektor. Man kan si at vi er heldige i Norge, selv om «heldig» blir et litt feil ord å bruke. Utdanning som muliggjør deltakelse for alle gjennom skattefinansiering, er resultatet av en bevisst politikk. Den store utdanningssatsingen til regjeringen er den offentlige skolen. Det er der den store majoriteten av elevene går. Å satse på skolen gjør at alle får mulighet til å lykkes i voksenlivet, det gir oss bedre grunnlag for omstilling, og det er strengt tatt nødvendig etter åtte rød-grønne år, der man bl.a. var ute av stand til å gjennomføre et løft for etter- og videreutdanningen lærerne ønsket og fortjente. Regjeringens storstilte satsing på utdanning er med på å ruste Norge for framtiden. Så i dag er det ikke regjeringens satsing som er tema – den er utvilsom. I dag diskuterer vi hvordan alle gode krefter kan slippe til, bidra til mer mangfold, nye spennende miljøer som kan trekke lærdom fra det offentlige, men som også det offentlige kan trekke lærdom av. Dette forslaget balanserer hensynet mellom nødvendig styring av utdanningssektoren og muligheten for mer mangfold på en måte som er vinn–vinn. Det er et moderat forslag, et forslag som er en konsekvens av det virkelighetens faktum at det også utenfor offentlig sektor av og til er noen som har noe vettug å komme med. Leser man merknadene til de rød-grønne partiene, og det gjør man jo – om enn ikke med glede, men de står nå der – får man inntrykk av at det kun er offentlig sektor som bidrar til mangfold. Det står: «Disse medlemmer mener regjeringen inntar en passiv rolle i styringen av skolesektoren dersom man overlater mangfoldet og nyskapingen til private aktører.» Det er en svøpe, en svøpe man blir vant til som konservativ, men det er altså en svøpe for konservative å være nødt til å forsvare folks evne og vilje til å være initiativrik og drive ting utenfor offentlig sektor – men det får jammen meg være grenser! Man overlater altså ikke mangfoldet til friskolene, men man sier at «det bidrar til mangfold». Det er to forskjellige ting. Til slutt: Det er noen diskusjoner om at det er for få kvinnelige entreprenører. Jeg er enig i at det er en utfordring. Samtidig er det et faktum at i overkant av 400 000 kvinner i norsk arbeidsliv jobber i sektorer der dét i praksis er en umulighet. Så får det være noe å tenke på for dem som ønsker å gjøre det.
Stefan Heggelund (Høyre), 2015-06-11:
Det overrasker meg litt at representanten Trettebergstuen og Arbeiderpartiet nå delvis forlater den store enigheten som har vært om overgangsstønaden. Det Arbeiderpartiet har vært med på å gjøre tidligere, har vært tiltak som skal hjelpe folk raskere i arbeid. Arbeiderpartiet har vært bevisst på at denne stønaden har risiko for innlåsing, og alle vet at det er mye bedre for en familie å ha en sikker arbeidsinntekt enn å være på stønad. Derfor tydeliggjør vi Navs veiledningsansvar, derfor gjør vi noe med vilkårene, men derfor ville vi også senke aldersgrensen, nettopp fordi det ville vært et bidrag til å hjelpe folk raskere i arbeid.
Stefan Heggelund (Høyre), 2015-06-11:
Trettebergstuen er nødt til å se dette i sammenheng med de andre forslagene – tydeliggjøring av Navs veiledningsansvar, og vi endrer vilkåret på utdanning – alle disse tingene som skal sikre at folk kommer raskere i arbeid eller øker sin stillingsbrøk. Så vet vi at det er bedre å ha en sikker arbeidsinntekt i bunnen enn å gå på stønad. Derfor øker vi insentivene for at dette skal gå raskere. Hver gang man har gjort noe med insentivene i denne ordningen, har det vært slik at folk har kommet raskere i arbeid. Glemte Trettebergstuen det jeg nettopp sto og sa, om Rikstrygdeverkets evaluering fra 2004, glemte hun det – det som ble sagt, og som står i en felles merknad, det som der står skrevet om hva som skjedde med dem som mistet overgangsstønaden, da vi sammen reduserte varigheten fra ti til tre år? Trettebergstuen vet at disse tiltakene virker, men hun finner det opportunt ikke å være for dem, det er faktum.
Stefan Heggelund (Høyre), 2015-06-11:
Jeg vil at man så raskt som mulig skal komme i arbeid, og så raskt som mulig få økt sin stillingsbrøk. Hvorfor det? Jo, fordi inntekten i de aller fleste tilfeller er bedre med 100 pst. jobb enn å oppfylle et aktivitetskrav og så gå på stønad. Det er bra mot barnefattigdom. Men det overrasker meg ikke at Sosialistisk Venstreparti er imot forslaget. Sosialistisk Venstreparti er imot omtrent enhver endring som foreslås i velferdsordninger for å gjøre dem bedre. Og det er jo ikke første gangen Sosialistisk Venstreparti har tatt feil av denne stønaden. De var blant de partiene som var imot endringen man gjorde på 1990-tallet, med en kraftig reduksjon i varighet, en reduksjon på syv år. Den var de imot, det var usosialt. Så viste det seg å være veldig sosialt. Så SV burde ikke være en guide i hvordan man utformer velferdsordninger.
Stefan Heggelund (Høyre), 2015-06-11:
Trettebergstuen og Arbeiderpartiet nevnte barnefattigdom. Hvilket vågestykke – for barnefattigdommen økte under den rød-grønne regjeringen. Det var flere fattige barn under den rød-grønne regjeringen. Da er det ganske modig å stå her og nærmest framstille det som at det er denne regjeringen – som har levert en nasjonal strategi mot barnefattigdom – som ikke ønsker å ta tak i denne utfordringen. Det er et svar som ikke kommer fra Arbeiderpartiet. Det er at når man ser at hver gang man gjør justeringer i vilkår og varighet i overgangsstønaden, bidrar det til at folk kommer raskere i arbeid, eller at folk raskere øker sin stillingsbrøk. Hvorfor er da Trettebergstuen imot et sånt forslag i dag?
Stefan Heggelund (Høyre), 2015-06-11:
Jeg vil si hjertelig takk for gode ord om sakordførerskapet, og jeg vil benytte anledningen til igjen å understreke den gode tonen og det gode samarbeidet vi faktisk har i komiteen til tross for til tider dype politiske uenigheter. Jeg har et spørsmål til representanten Bergstø og SV. Vi er alle enige om at formålet med overgangsstønad er å hjelpe folk til selvforsørgelse så raskt som mulig. Hvorfor skal det da være særegne krav til utdanningsvilkåret på overgangsstønad, andre krav der, enn det er på arbeidsavklaringspenger, enn det er hos dem som får utdanning som tiltak? Der er det jo strengere vilkår nettopp fordi man skal hjelpe folk raskt tilbake i arbeid. Hvorfor skal ikke det også gjelde dem på overgangsstønad?
Stefan Heggelund (Høyre), 2015-06-11:
Jeg takker for svaret. Formålet med disse ulike ordningene er jo at folk skal hjelpes tilbake i arbeid så raskt som mulig, og da er det viktig at Nav er gode til å veilede, men også at man sikrer at den utdanningen man eventuelt har, er relevant for å kunne få seg jobb så raskt som mulig. Et annet spørsmål er hvorfor man er imot det vi gjør når det gjelder utenlandsopphold. Tenk deg at du er en enslig forsørger og jobber 100 pst., da har du ikke mulighet til å reise utenlands i seks måneder. Balanserer ikke forslaget fra regjeringen om kontrollmuligheter og det faktum at man burde være i Norge for å bli fulgt godt opp av Nav, nettopp hensynet til den muligheten de aller fleste andre har til å reise utenlands i forbindelse med ferier på en ganske god måte?
Stefan Heggelund (Høyre), 2015-06-11:
Dette er ikke til debatten. Jeg vil bare si at ved en inkurie kommer vi til å gjøre noe i voteringen som ingen i komiteen har gitt uttrykk for, nemlig at vi fjerner aldersgrensen for overgangsstønad. Jeg har konferert med de andre partiene i komiteen om dette og vil varsle om at det vil komme en anmerkning til annengangsbehandlingen.
Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2015-06-11:
Det var flere av innleggene fra venstresidens politikere i denne debatten som fikk meg til å be om ordet. For igjen males det altså skremmebilder av friskoler. Vi har hatt private skoler i Norge bestandig, til og med fra før offentlig skole så dagens lys. For å friske opp historien litt: Det er til og med slik at i tidligere statsminister Stoltenbergs regjering var det flere av regjeringsmedlemmene som selv hadde gått på private skoler eller sendte barna sine dit. Den private skolen er et supplement til den offentlige, og de to fungerer svært godt side om side. Det er ikke slik som det forsøkes fremstilt her, kyniske eiere med profitt for øye, uten tanke for elevene eller uten tanke for å skape gode skoler med gode resultater. Det er feilaktige påstander, og ikke så lite freidige heller. I mitt eget hjemfylke, Vestfold, finnes det et rikt utvalg av private skoler, enten med ulike pedagogiske plattformer eller ulike livssyn som bakgrunn. I tillegg finnes det en skole som ikke virker ønsket i lys av argumentene som fremføres her. Det er Skagerak International School. Denne ble godkjent etter daværende lovgivning i 1991. Den har etter hvert utviklet seg og tilbyr nå alle trinn. På videregående tilbyr Skagerak IB. Den er allment akseptert som en av landets aller beste skoler. Ikke mange meter unna ligger Sandefjord videregående skole. Skulle vi tro på venstresiden her i dag, burde denne skolen være så sterkt truet av den skumle privatskolen at den knapt nok skulle kunne klare seg – ja, nærmest stå til nedfalls. Det motsatte er tilfellet. Sandefjord videregående skole er landets største videregående skole – en moderne skole med fornøyde elever, gode resultater og en av landets beste IB-linjer. Sunn konkurranse gir mangfold. For at dette ikke skal bli stående alene som et eksempel fra lille Vestfold, kan jeg fra samme fylke løfte frem Wang toppidrettsgymnas. Da de skulle etablere seg i Tønsberg, møtte vi de samme argumentene, det samme skremmebildet ble malt: Nå ville den offentlige skolen bli utfordret, og toppidrettstilbudet ved f.eks. Re videregående skole ville trues. Det motsatte skjedde også her. Selvfølgelig gjorde det det. Skolene lever godt. I samme opptaksområde blomstrer begge skolene og leverer gode resultater både i teoretiske fag og innenfor de idrettsområdene de tilbyr. Ryggmargsrefleksen hos venstresiden er å stanse, hindre og kjempe mot private skoler som et supplement til den offentlige skolen. At virkeligheten kan levere eksempel etter eksempel på at tilbudet blir bedre og mangfoldet større, synes dessverre ikke å etterlate så mye som en bitte liten ettertanke.
Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2015-06-11:
Takk til komiteen for en god og grundig behandling av proposisjonen som tar for seg endringer i åndsverkloven, hvor vi nå innfører en generell avtalelisens og gjennomfører EUs hitteverkdirektiv. Samtidig behandler vi Innst. 341 S til Prop. 126 S, hvor vi i Stortinget skal godkjenne EØS-komiteens samtykke til innlemming i EØS-avtalen av direktiv om en viss tillatt bruk av hitteverk. Formålet med sistnevnte er å lage et felles europeisk system for å klarere såkalte hitteverk, åndsverk hvor den som har opphavsretten, er ukjent eller ikke kan lokaliseres. Med dette direktivet vil vi fremme spredning av og dermed også styrke den europeiske kulturarven. Etter at samtykket er gitt fra Stortinget, vil det etter komiteens syn bli enklere med klarering av hitteverk også for norske kulturarvinstitusjoner. Når det gjelder komiteens Innst. 328 L til Prop. 69 L, ønsker jeg å peke på det viktigste ved innføringen av en generell avtalelisens og gjennomføringen av hitteverkdirektivet i norsk rett. Hitteverkdirektivet vil bli gjennomført gjennom nye regler i åndsverkloven, og vi får dermed en felles europeisk klareringsordning og gjensidig godkjenning av hitteverkstatus i alle EØS-land. Komiteen er samstemt i at det er behov for en slik felles tilnærming både til definisjon og til klarering av hitteverk. Angående generell avtalelisens mener komiteen at en slik ordning vil gjøre det mulig å klarere rettigheter på en enkel måte der individuell klarering er upraktisk eller umulig. Det er også komiteens syn at en slik avtalelisens ikke skal være en avgrensning av opphavsretten, men en form for rettighetsforvaltning. Både når det gjelder avtalelisens og tvisteløsningsregler, er det i dag fragmenterte lovverk som er vanskelig tilgjengelige. Regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti har i en felles merknad til saken ønsket å presisere at formålet med loven ikke er å begrense adgangen til å inngå avtaler direkte med rettighetshaver. Det er ønskelig å sikre at gjeldende prinsipper for forholdet mellom individuell klarering og klarering ved avtalelisens ikke endres. Dette betyr videre at generell avtalelisens ikke skal omfatte områder hvor individuell klarering kan finne sted. Jeg vil igjen takke komiteen for et godt arbeid, og håper at med dagens endringer vil dette komplekse området fremstå noe mindre fragmentert og utilgjengelig, slik at opphavsrettspersoner får det som tilkommer dem, samtidig med at vi kan være trygge på at norske produksjonsmiljøer fortsetter å lage godt norsk innhold, og at distributører og tv-kanaler kan servere godt innhold også i fremtiden.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
Vil fiskeriministeren respektera eit stortingsfleirtal og leggja til side tankane om å opna opp for at også industrien kan eiga båt og kvote?
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
Det er ikkje berre Arbeidarpartiet og Senterpartiet som står bak den merknaden, det er ein fleirtalsmerknad frå Venstre, Kristeleg Folkeparti og dei to nemnde partia. Tveterås-utvalet er veldig usikker på om det ligg noka auka lønsemd i dette med å flytta over, slik at industrien kan eiga båt og kvote. Fiskarane kan jo dette med å driva fiske, dei er best på akkurat det. Industrien er gjerne best på industri. Ser fiskeriministeren at dette fungerer godt slik det er i dag, og at det er ein verdi vi må ta vare på, det å ha ein fiskareigd flåte? Kvifor vil du endra noko som faktisk fungerer godt?
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
Eg omformulerer litt, for ministeren forstod ikkje heilt kva eg spurde om: Ser du verdien av å ha ein fiskareigd flåte? Det har vi i Noreg, men det er det ikkje så mange andre land som har. Ser du verdien av det?
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2015-06-11:
Det som saksordføreren så greit redegjorde for, er en forenkling av rutinene vi behandler her, og også en sak der man skal hjemle forskrift i lov. Bakgrunnen er at man i de rutinene som har vært, faktisk har diskriminert enbåtsrederi. Det har vært mer komplisert å samle rettigheter på én båt hvis man har hatt et rederi med bare ett fartøy, enn hvis man hadde vært et flerbåtsrederi. Så for oss som er for at vi skal ha et mangfoldig eierskap også innenfor fiskeflåten, er dette en veldig god sak. At Høyre og Fremskrittspartiet tilsynelatende ikke står inne for aktivitetskravet, er ikke riktig. Det som er bakgrunnen for at vi ikke står inne i de merknadene fra Arbeiderpartiet og Senterpartiet, er mer grunnet i et markeringsbehov med hensyn til en debatt som kommer senere, enn at det har noe reelt å gjøre med akkurat denne saken. Så da er det avklart. Derfor vil jeg skryte av statsråden, som har tatt initiativ til denne forenklingen. Det er viktig for rederiene. Jo enklere man kan få driften sin, jo bedre er det. Jeg vil skyte inn at neste steg kanskje bør være at vi ser på om det er mulig å slippe ordningen med at man må ha et kondemneringsfartøy når man skal strukturere. Strukturordningen historisk er jo begrunnet i at man ikke ville ha den gamle kondemneringsordningen, der det offentlige betalte for å kvitte seg med gamle fartøy. Man innførte strukturordningen i stedet, sånn at næringen tok alle kostnadene. Nå har vi en moderne flåte, men en moderne flåte som har behov for å strukturere seg litt for å bli effektiv og rasjonell. Da er det kanskje sånn at vi etter hvert ser på en ordning der man slipper kravet om at man må ha et kondemneringsfartøy. De fartøyene som finnes i flåten i dag, er i stor grad moderne og kan nok enklere settes inn i andre fiskerier enn at det skal være nødvendig å hogge dem opp, eventuelt selge dem ut av landet.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2015-06-11:
Det som i utgangspunktet kunne ha vært en enkel sak, er ikke fullt så enkelt lenger. Fellesskapet og fellesskapets ressurser er noe som ofte løftes opp når vi diskuterer fiskeripolitikk i Norge. For at det skal bli en debatt der man kan stemple noen som kvotebaroner og kjeltringer, som SV gjerne vil gjøre, er man nødt til å gjøre en forenkling. Fellesskapet eier fiskeressursene, eier fisken i havet. Fellesskapet ved innbyggerne i Norge, ved nasjonen Norge, har råderett over og forvalter ressursene i havet. Så har vi fiskere, aktive fiskere som har fått tillatelse til å fiske, tillatelse til å fiske denne fisken. Det er noe annet enn at de har fått eierskap til fisken. De har fått tillatelse til å gå ut og være utøvende fiskere. Det er den store forskjellen. Da brister boblen til representanten Knag Fylkesnes, når han stempler alt av fiskere som kvotebaroner, eventuelt potensielle kjeltringer som skal prøve å jukse til seg 25–30 pst. så snart de har fått en kvote. Sånn er ikke virkeligheten. Når Høyre er ute og treffer fiskere, treffer vi næringsutøvere som forholder seg til det regelverket som foreligger, som fortviler av og til fordi dette er komplisert og byråkratisk. Det er vanskelig å være næringsutøver og skape gode arbeidsplasser, trygge arbeidsplasser, moderne arbeidsplasser på kysten, sånn at man kan rekruttere de unge menneskene, de gode hodene som man trenger for å ta denne næringen videre. Så lenge SV hopper over virkeligheten, kan de reise rundt og beskrive en virkelighet som ikke finnes, der det meste av norsk fiskerinæring består av kjeltringer, unnasluntrere og svindlere. Men sånn er det faktisk ikke. Derfor anbefaler jeg representanten Knag Fylkesnes å lese innstillingen til komiteen i stedet for å komme hit med skribleriene til Kystfiskarlaget, for innstillingen til komiteen beskriver virkeligheten på en helt annen måte – en mye, mye bedre måte. Så til merknadene om nasjonalitets- og aktivitetskrav. Det er ikke sånn at Høyre og Fremskrittspartiet er imot det, det er ikke sånn at vi stiller oss tvilende til det, men når det pågår en prosess, vil vi gjerne at den politiske prosessen skal gå etter de forventede rutinene. Det er påfallende med hvilken kraft Senterpartiet og Arbeiderpartiet nå tar avstand fra all den politikken den forrige regjeringen leverte. Her er det nedsatt et utvalg som skal levere en NOU. Alle er enige om virkelighetsbeskrivelsen. Vi har en sjømatindustri i Norge som sliter i dag, og vi har satt de klokeste hodene på dette: hva vi vil gjøre, om det er ting vi kan legge om slik at dette blir lettere, slik at vi kan ha en lang nasjonal verdikjede innenfor sjømat – fra kjølen, fra kroken og til konsumenten der ute, så nasjonen Norge kan tjene så mye som mulig på dette. Det benekter man altså i dag. Tveterås-utvalget ser ut til å være noe av det verste Arbeiderpartiet og Senterpartiet har hørt om, det burde ikke ha vært der. Det kommer en NOU, regjeringen leverer politikk på den når den tida er der. Det må vi respektere.