Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2009-12-10:
Norge deler fiskeressurser med en rekke land. Avtalene vi inngår med disse, har derfor stor betydning både med hensyn til økonomi, bestandskontroll og bærekraftig forvaltning av fiskeriene. Meldingen er en gjennomgang av mange gjeldende avtaler. Status for forhandlingene med EU i disse dager viser oss ikke bare viktigheten av gode avtaler, men det bør også minne mange av politikerne på at Norge er et lite land i en ganske så stor verden. Resultatene av avtaleforhandlingene kan noen ganger ses på som en temperaturmåling på Norges forhold til andre land. Det er det verdt å vektlegge i en slik debatt. Erfaringene vi har med Russland og den blandede norsk-russiske fiskerikommisjon, viser på en fremragende måte at prosjekter som involverer både politikere, byråkrater, forskere og næringsutøvere, er folk-til-folk-samarbeid på et høyt plan. Gode prosesser avler også bedre kjennskap til og forståelse for andre folkeslags kultur. Utfordringene i avtalene spenner fra kontrollavtaler mellom land, avtaler om fiske i andre lands soner, avtaler om bytte av fiskerettigheter og avtaler om kontroll og regulering av eget og andre lands fiske. Forskjellen på hvordan Norge og EU ser på dette med utkast av fisk, viser hvor kompleks saken kan være. Derfor er det viktig med gode prosesser. Vårt mål om bærekraftig beskatning avhenger faktisk av at vi klarer å ha gode prosesser i denne type avtaleforhandlinger. Det er mye som tyder på at store fiskebestander som makrell, sild, sei og torsk, bl.a. på grunn av temperaturendringer i havet, forandrer sitt vandringsmønster. Dette gir Norge en større utfordring i arbeidet med å forhandle fram avtaler som sikrer langsiktighet for flåten, bærekraftig forvaltning, innsyn i uttak og muligheter for å kontrollere utenlandske fiskefartøyer. Uenigheten mellom Norge og EU om tilgang til EU-sonen for vår makrellflåte er et eksempel på at eksisterende avtaleverk ikke alltid er godt nok. Et annet moment er Islands søknad om medlemskap i EU og landets forestående behandling av denne. Islands rolle som en viktig fiskerinasjon vil også påvirke disse avtalene i framtiden. Nettopp i år er dette bekymringsfullt fordi vi for første gang på mange år har hatt behov for å benytte oss av adgangen til å fiske makrell i EU-sonen. Det skyldes at makrellen har endret vandringsmønster. Først begynte Island å fiske makrell i egen sone, og så ble den norske makrellflåten nektet adgang til EU-sonen – dette på tross av at Norges forståelse av gjeldende avtaler ga flåten rett til dette. Når EU nå har brutt fiskeriforhandlingene med Norge, viser EU muskler, og det er et kraftfullt signal om hva som kan vente Norge i framtiden. Det kan være grunn til å lure på om EU og Island sammen setter Norge på gangen denne gangen. Man trenger kanskje ikke å være veldig konspiratorisk for å frykte at Norge kan bli sittende igjen med skjegget i postkassa, særlig dersom Island blir EU-medlem. Det er mitt ønske at fiskeriminister og EU-tilhenger Berg-Hansen retter ryggen i Regjeringen og forlanger at Norge tar EU på alvor. Avtalene om makrellfiske og Islands nye rolle viser at det er særdeles viktig at Norge prioriterer arbeidet med et avtaleverk med EU og med andre nasjoner. Norske fiskeriinteresser er avhengige av avtaler som gir langsiktighet, både av hensyn til bærekraftig forvaltning og av hensyn til norsk økonomi.