Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2000-05-19:
Mens de tidligere statsrådene leter etter nye sitater, kan jo jeg bruke mine 5 minutter. Men jeg må si at da jeg hørte Lilletun snakke om at statsråd Knudsen videreførte det som lå der fra den forrige regjeringen, og jeg hadde hørt Morten Lund like før som karakteriserte den IT-politiske redegjørelsen nærmest som et utbrudd av en IT-politisk svartedaude, lurte jeg litt på om det var representanter for partier fra det samme sentrum som snakket. Vi har et land som kan betegnes som et mulighetenes samfunn, og vi har en befolkning som har et meget høyt utdannings- og kompetansenivå. Når vi nå står på terskelen til det en kan kalle for en tid som kommer til å stå i endringenes tegn, både for det enkelte individ og for nasjonen, er det viktig at vi også opparbeider oss endringskompetanse. Stivbente strukturer og motvilje mot nødvendige endringer vil etter mitt skjønn være den største trusselen vi står overfor. Det helsides oppslaget Aftenposten hadde et par-tre dager etter den IT-politiske redegjørelsen, hvor de betonet dette med behovet for endringer, som også statsråd Knudsen gjør i redegjørelsen, og sammenholdt det med den landbrukspolitiske debatten som vi hadde samme dag, synes jeg – bare for å si det slik – var interessant lesning. Jeg tror at skal vi de kommende år lykkes med å skape et informasjonssamfunn for alle, vil det kreve noe av alle. Når Høyre har prioritert utdannelse på bred front, er det først og fremst et uttrykk for at det blir behov for dette etter at oljealderen går mot slutten – i enda større grad enn nå. Skal vi også de kommende tiår ligge på verdenstoppen i levestandard, er det ikke tilstrekkelig å basere seg utelukkende på de næringsområdene hvor vi har spesielt naturgitte fortrinn. Våre tradisjonelle næringer vil selvfølgelig være meget viktige også i framtiden, men sysselsettingsveksten må antas å komme andre steder. Derfor er det viktig å legge til rette en politikk på det området som vi i dag debatterer, som tar hele landet i bruk. Når jeg sier hele landet, mener jeg hele landet, verken mer eller mindre. Statsrådens IT-politiske redegjørelse synes jeg egentlig gir et godt grunnlag for det videre arbeidet med å tilrettelegge for en utvikling der vi har et høyt ambisjonsnivå. Jeg opplever det slik at det er et høyt ambisjonsnivå i Regjeringen, og det samme tror jeg er tilfellet i Stortinget. Jeg tror imidlertid at de skisserte virkemidlene – i den grad en kan si at det er skissert mange virkemidler – kanskje ikke er tilstrekkelige for å nå de målene som jeg oppfatter at det er bred enighet om. En vedtar ikke at en skal være i verdenstoppen på noen områder innenfor næringslivet. Det vi må gjøre, er å legge til rette for dette gjennom rammebetingelser som gjør det mer interessant for næringslivet å etablere seg i Norge enn i andre land – vanskeligere er det ikke. Når en snakker om rammebetingelser, er noe av dette omhandlet i redegjørelsen, men det går på så tradisjonelle og enkle ting som beskatning, avgiftsnivå, regler for arbeidstid osv. Det er bedrifter som er meget mobile, i motsetning til mange av de tradisjonelle bedriftene som vi har. Et punkt som har vært debattert, er bredbåndssatsingen, hva man skal gjøre og hva man ikke skal gjøre. Her slutter jeg meg helt og fullt til det som står i redegjørelsen, og jeg vil faktisk benytte anledningen til sterkt å advare mot det Morten Lund drar opp. Jeg vil si at i den grad en skulle basere en utvikling på Senterpartiets reflekser på et slikt område, tror jeg strategiavdelingen i Senterpartiet vil bli en storleverandør til Teknisk Museum. Dette handler om helt andre ting enn politiske vedtak. Det handler om å legge til rette for en konkurranse som går så fort at vi ikke evner å fange opp det som egentlig skjer, om å avmonopolisere og deregulere. Det vi kan gjøre fra det offentliges side, er det som for så vidt står i redegjørelsen: stimulere en etterspørsel for å nå de målene vi har satt oss. Det betyr ikke at jeg ikke ser at vi er i en slik situasjon at det enkelte steder må til et visst statlig engasjement, men at en nå i innledningen innbiller seg at en kan makte å prioritere milliarder fra det offentliges side, over offentlige budsjett, tror jeg er svært urealistisk. Jeg synes denne setningen, som står i redegjørelsen, dekker svært godt det som er Høyres standpunkt: «Regjeringen vil la konkurranse og etterspørsel styre utviklingen i fysisk infrastruktur, og ikke en statlig investeringslinje.»Det slutter jeg meg til.