Sylvi Graham (Høyre), 2016-01-19:
Det er bred enighet om at vekst er en forutsetning for utvikling. Derfor finnes det også et utviklingsperspektiv i dagens melding om globalisering og handel. Handelspolitikk kan være både utenrikspolitikk, utviklingspolitikk og næringspolitikk. Vårt utgangspunkt er at handelspolitikken kan bidra til å dra alle tre politikkområdene i riktig retning. Norge har behov – men også ansvar – som aktør i det internasjonale handelsmarkedet. Økt handel er nettopp viktig for å skape varig økonomisk vekst i utviklingsland. Verden trenger mer, ikke mindre, global handel, arbeid og økonomisk vekst fremover. Handelspolitikk med gode rammer er et viktig bidrag til global vekst og økonomisk utvikling, og verdens handel er vevet sammen i et voldsomt system av bredere og smalere handelsavtaler. Dessverre har kanskje WTO-forhandlingenes fremdrift – eller mangel på sådan – når det gjelder Doha-runden, nettopp ført til at flere og flere regionale handelsavtaler kommer til, får betydning og gjør denne verdensveven ytterligere utfordrende. Kapitalflukt og skatteunndragelser er i dag et globalt problem, men vi ser også at mye har skjedd globalt. Tusenårsmålene, som nettopp ble erstattet av bærekraftsmålene, hadde en målsetting om å halvere den ekstreme fattigdommen innen 2015. Dette er oppnådd. Det er én milliard færre fattige i dag enn i 1990. Men det er store regionale forskjeller, og i de nye bærekraftsmålene som ble vedtatt og underskrevet – også av Norges statsminister – før jul, er det en mye sterkere økonomisk dimensjon. Ikke minst har de afrikanske landene gått i bresjen for nettopp å styrke denne dimensjonen. Det samme gjelder det nye og viktige målet, bærekraftsmål nr. 16, som dreier seg om fredelige, stabile samfunn og rettsstat, dvs. godt styresett. Godt styresett innebærer lokal skattepolitikk og f.eks. landenes egen handelspolitikk. Det er jo slik at utvikling først og fremst skapes av en sunn nasjonal politikk, der politiske institusjoner og prosesser som sikrer maktfordeling, demokrati og menneskerettigheter, er helt sentrale. Derfor er dette da også et svært viktig fokusområde for norsk bistandspolitikk. Som eksempel kan nevnes at utviklingsland med tungvinte grense- og tollprosedyrer er de som har aller mest å vinne på WTO-avtalen om handelsforenkling, og at det er svært viktig at de lokale myndighetene bruker sitt eget skattegrunnlag til utvikling, enten det dreier seg om inntekter fra naturressurser, næringsliv eller personskatter. Økt handel kan bety økt konkurransekraft, flere jobber, økt inntekt per capita og en vei bort fra ensidig avhengighet av noen få råvarer. De minst utviklede landene stenges i liten grad ute fra markedene på grunn av tollbarrierer. Deres hovedutfordring ligger ofte på tilbudssiden. Norge har en svært sjenerøs nulltollordning ved at alle MUL – minst utviklede land – og andre lavinntektsland har tollfri adgang til Norge for alle varer. For mange landbruksprodukter betyr det en konkurransefordel på flere hundre prosent. Der har vi allerede oppfylt anbefalinger om at fattige land bør ha en vesentlig tollfordel for sine varer på det norske matmarkedet. Likevel er importen beskjeden. For de aller fattigste landene klarer altfor sjelden å tilfredsstille kravene til standarder, kvalitet, leveringssikkerhet og ikke minst mattrygghet. De fattige landene har behov for bistand også på dette området. Derfor satser vi enda mer på handelsrettet utviklingssamarbeid – Aid for Trade. Etter at regjeringen Solberg overtok, har UDs støtte til handelsrettet utviklingssamarbeid økt sterkt, og nå gir vi et betydelig bidrag årlig til multilaterale organisasjoner som driver faglig bistand og kapasitetsbygging innen handel. I desember gikk WTOs 10. ministerkonferanse av stabelen, som vi har hørt, i Nairobi. Det knyttet seg spenning til hva som ville komme ut derfra, men det må kunne betegnes som en vellykket konferanse, selv om pakken som ble resultatet, var mager med tanke på alle temaer som har ligget på bordet siden 2001 – i hele Doha-runden. Jeg synes det er grunn til å fremheve enigheten om videre arbeid under landbruk, med en sikkerhetsmekanisme for u-land, og om offentlige matvarelagre. Matsikkerhet er et kjernespørsmål. Det ble også vedtak til fordel for de minst utviklede land på tjenester og varehandel og for deres bomullseksport i Nairobi. Til slutt vil jeg si at handelsbasert vekst vil skape nye økonomiske muligheter og jobber, særlig for kvinner. Det vil redusere fattigdom og øke velstanden. Likevel har forskjellene økt i mange land. Derfor må vi fortsette å jobbe for en inkluderende vekst som skaper jobber, og som kommer alle til gode.