Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-02-09:
Jeg vil slutte meg til saksordførerens utredning, men har noen kommentarer i tillegg. Først: Det er nok en nyttig riksrevisjonsrapport vi behandler i dag, og Riksrevisjonen skal nok en gang ha honnør for at den griper fatt i det som vi som ombudsmenn fornemmer er galt i samfunnet. Det er derfor ekstra betryggende å se arbeidsmåten til Riksrevisjonen. Temaet er effektivitet i vedlikehold av jernbanenettet. Det er viktig. Det er viktig for punktligheten, og det er ikke minst viktig også for sikkerheten mot ulykker. Samtidig er det vanskelig, fordi forbedring av vedlikeholdet på ett område henger sammen med andre områder. Vi skriver i innstillinga at driftsstabiliteten i togtrafikken og drift og vedlikehold av jernbanen er omtalt som høyt prioriterte områder i alle statsbudsjetter de siste 15 årene. Og det er korrekt. Jeg vil nyansere noen av de foregående talerne når det gjelder hva som skjedde under den rød-grønne regjeringa. Jeg vil påstå at i den rød-grønne regjeringa ble det faktisk økt oppmerksomhet på vedlikehold. Det merket de mange som måtte ta buss fordi vedlikeholdslinjene var under opprusting i de periodene av året da det var minst trafikk. Det påførte politisk ledelse den gangen store belastninger å ta den beslutningen og si at nå er det vedlikehold, vi greier ikke nå å levere de jernbanetjenester som vi skulle. Dette var et arbeid som ikke minst ble startet opp under tidligere statsråd Magnhild Meltveit Kleppa, som hadde som klar filosofi å prioritere mer av sin ramme på vedlikehold. Men det er meget krevende. Jeg slutter meg også til det som Riksrevisjonen sier, at det er kritikkverdig at resultatene for driftsstabilitet ikke er bedret totalt i perioden, gitt økningen i bevilgningen til vedlikehold. Det er jeg altså enig i. Jeg vil bare understreke at for de fleste av oss har Jernbaneverket framstått som det som vi i Vestfossen kaller en tungrodd organisasjon. Det har vært en tungrodd organisasjon – vanskelig å få til å gi de nødvendige resultater, og det er derfor behov for forbedringer. Når det i rapporten skrives om nyorganiseringen, er det vesentlig og viktig sjølsagt, og det snakkes da om nødvendige styringsverktøy. Jeg er klar over at det er et kjent mantra å be om nødvendige styringsverktøy, og det er mange organisasjoner som har styringsverktøy, og svært omfattende styringsverktøy, men det er ikke noen veldig klar sammenheng mellom det styringsverktøyet og i hvilken grad organisasjonen fungerer effektivt og godt. Så jeg vil bare si i forhold til denne saken, at en ikke bør gå for langt i detaljert å måle det som skal skje. En må i større grad måle på resultater, ikke hvordan en når resultatene – det tror jeg er vesentlig. Det henger også sammen med at det viktigste når det gjelder styringsverktøy, er å ha en organisasjon, kultur og ledelse, hvor førstelinjen i mye større grad tar ansvar. Førstelinjen tar ansvar og har da også myndighet. Det er vesentlig i denne sektoren, som er en av de sektorene som, etter min vurdering, har fungert dårligst når det gjelder å levere gode resultater. Helt til slutt en kommentar til det vi skriver om at vi forventer at tilstrekkelig kompetanse på signalanlegg i jernbaneverket prioriteres framover. Det er ett eksempel på at man i Jernbaneverket, eller nå i den nye organisasjonen, må ha en nødvendig egenkompetanse. Det vil jeg understreke: En må prioritere egenkompetansen sterkere. Jeg vil si det sånn at dess mer en bruker av innleide entreprenører, dess større behov er det for erfarne folk i egen stab for å sikre kvalitet i utøvelsen fra de innleide firmaene. Derfor er det en klar sammenheng med at en samtidig som en effektiviserer organisasjonen ved å gå ut på leiemarkedet, for å si det på den måten, må ha den nødvendige egenkompetansen. Dette har kanskje klarest blitt synlig i forbindelse med at en har hatt manglende kompetanse på signalanlegg, som er en nøkkelfaktor for at togene skal gå når de skal.