Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2002-12-03:
Det er tydelig at det er «Ally McBeal»- og «Friends»-kvelden, siden foregående taler var så forbilledlig kort. Jeg skal prøve å følge i hans fotspor. Vi er heldige i Norge. Vi har forholdsvis lite penger i politikken. Nå høres det kanskje ikke slik ut de gangene vi diskuterer stortingsrepresentantenes godtgjørelse eller pensjonsordninger, men det er heldigvis slik at de aller fleste av oss ikke har engasjert seg i politikken av økonomiske egeninteresser, ei heller trenger vi å bruke mesteparten av tiden vår til å tenke på det når vi jobber her. Vi slipper å bruke kvelder og helger, uker, måneder og år på «fund-raising» med tanke på neste valgkamp. Vi slipper å tenke på penger når vi stemmer, vi slipper mistanken om hvorvidt vi er kjøpt og betalt når vi tar stilling i saker. Det er to hovedgrunner til det, tror jeg. Den ene er at vi i Norge tradisjonelt har hatt sterke partiorganisasjoner, medlemsorganisasjoner, som har stått for både valgkamper og politisk diskusjon, og det har vært folkelige bevegelser som har engasjert seg gjennom partiene. Jeg tror en annen viktig årsak er at vi i Norge ikke har hatt politisk TV-reklame. Vi ser fra andre land som har det, at dette er en svært kostbar form for valgkamp, som gjør at pengene i mye større grad blir avgjørende for hvem som vinner valget. Likevel tror jeg ikke vi skal være naive – heller ikke i Norge. Vi ser hvordan ulike interesser bruker store pengesummer på lobbyister, på aktiv påvirkning, på systematisk å sørge for at avgjørelser som betyr mye for ulike økonomiske interesser, går i den retning man ønsker. Og det er ofte at politiske avgjørelser har stor økonomisk betydning. Det kan selvsagt gjelde de sakene vi behandler i disse dager i forbindelse med statsbudsjettet, men det kan også være i lokalpolitikken, anbudsrunder, reguleringer, privatiseringsprosjekter osv., som har stor betydning for ulike private interesser. Vi ser derfor at vi får en utvikling hvor ulike interesser gir gaver til de partiene man sympatiserer med. Det skjønner jeg fullt ut. Enhver som ønsker å påvirke politikken og har et brennende engasjement for politikk, må jo stå fritt med hensyn til å ha mulighet til å hjelpe det partiet man sympatiserer med, til å gjøre det godt. Det jeg derimot har litt vanskeligere for å skjønne, er når man ser at folk som sympatiserer med helt andre partier, gir gaver til ulike partier, og enda mer hvor bedrifter gir gaver til ulike partier. Hvilke partier disse bedriftene stemmer på ved valg, er jo et interessant spørsmål. Jeg tror at vi også i Norge trenger et klart regelverk for den type gaver. Derfor er jeg veldig glad for at et flertall i komiteen går inn for et utvalg som på bred basis skal gå gjennom alle regler som omfatter de økonomiske rammebetingelsene for partiene – det være seg den offentlige støtten, men også de ulike private gavene som partiene får. Vi trenger også i Norge å være forberedt på en situasjon hvor pengene eventuelt vil spille en enda større rolle i politikken, slik at vi er føre var og har et klart regelverk. Det er synd at ikke regjeringspartiene er med på å nedsette et slikt utvalg, fordi jeg tror at det kan være meget positivt for å få et klart regelverk. Vi har allerede en lov fra 1998 som krever at partiene skal ha åpenhet om gaver og inntekter fra ulike interesser. Det er det viktigste. I tillegg til regler for hvordan disse gavene skal gis, og for omfanget av dem, som kanskje et utvalg vil komme fram til, er det viktigste at det er åpenhet. For først når det er åpenhet, kan man vite hvilke interesser som påvirker partiene, hvilke økonomiske rammebetingelser som eventuelt påvirker beslutninger. Det vi har oppdaget, er at det er et stort hull i den loven som ble vedtatt i 1998. Intensjonen om at partiene skal offentliggjøre sine interesser og de gavene man får, har den begrensning at det bare omfatter de sentrale partileddene. Vi ønsker fra Arbeiderpartiets side – det er også bakgrunnen for forslaget – at dette også skal omfatte lokalleddene. Nå ser vi at alle partiene i komiteen prinsipielt slutter seg til dette. Men det er et flertall, bestående av regjeringspartiene og Fremskrittspartiet, som mener at dette skal utredes før man gjør den endringen. Det mener Arbeiderpartiet er helt unødvendig. Det er fullt mulig å gjennomføre en utredning og komme tilbake med en mer omfattende endring av loven senere, selv om man nå tetter det åpenbare hullet som er der. Derfor synes jeg det er trist at ikke vi nå i kveld kunne ha vedtatt den lovendringen som gjør at vi også krever åpenhet i lokalleddene i partiene. Jeg tar til slutt opp forslaget fra Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet.