Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2009-06-09:
Da vi inngikk klimaforliket vinteren 2008, var det en del som var bekymret for at den norske klimadebatten ville bli lagt død. Vi sa den gangen at det var utrolig viktig at enighet om felles målsettinger og tiltak ikke måtte bli en sovepute. Så jeg er glad for enhver anledning vi får til å diskutere klimapolitikk i denne salen – og det er i og for seg en honnør til alle forslagsstillerne bak de tre forslagene som vi har til debatt nå. Vi hadde en god anledning til det i forbindelse med den klimapolitiske redegjørelsen, og jeg mener det er svært bra at vi nå får årlige rapporteringer om status for klimaarbeidet i Norge, og jeg håper at det vil bli en veletablert institusjon i Stortinget. Klimaforliket skal revideres, og det skal skje i lys av ny kunnskap om klimaendringene, at ny teknologi blir tilgjengelig. Det vil skje i lys av hva slags forpliktelser vi vil få i forbindelse med implementeringen av fornybardirektivet, og ikke minst hvordan en ny global klimaavtale vil bli seende ut. Den jobben som er satt i gang i SFT i samarbeid med SSB, Statens vegvesen, Oljedirektoratet og NVE, med Klimakur, kommer til å bli uhyre viktig. Det skal gi et utgangspunkt for de nye drøftingene om klima, som et nytt storting vil måtte gjøre. De har fått frist på seg til november, og meningen med Klimakur er at man skal snu alle steiner, se på alle tenkelige og utenkelige virkemidler, regne ut hvor effektive de er, og hvor mye de koster. Det er nesten så jeg blir litt misunnelig på dem som skal gjøre den jobben. I 2010 skal vi vurdere klimaforliket på nytt. Da er vi midtveis i Kyoto-perioden, og slik sett er det en veldig naturlig mellomstasjon. Dette gjør at vi har en plan, og det er selvfølgelig en plan som forplikter. Det er en plan som dekker alle utslippssektorer og alle underliggende etater, og de følger selvfølgelig opp de klimaforpliktelsene som Norge har, de målene som vi har satt for oss selv. Det skjer gjennom tildelingsbrev, og det skjer gjennom styringsdialog. Om man velger å kalle det en plan eller en masterplan, har ikke, slik jeg ser det, annet enn språklig interesse. Når det er sagt, er det jo avgjørende viktig at vi klarer å holde liv i diskusjonen om hva det er som skal revideres, hvordan eventuelt nye mål skal se ut, og ikke minst hva slags tiltak vi skal satse på. Jeg tror det blir viktig å se på balansen mellom bruken av markedsbaserte virkemidler og mer direkte styring, mellom hva vi skal gjøre ute, og hva vi skal gjøre hjemme, og hvor raskt vi skal bevege Norge i retning av et lavutslippssamfunn. Det skjer mye på transportsektoren – med hydrogen, bio og el. Vi har en historisk jernbanesatsing. Det skjer ting på bygg, med innskjerping av byggeforskrifter, utvikling i retning av passivhus, bruk av fjernvarme, energieffektivisering. Vi bruker mer penger på fornybar energi enn noensinne. Men så vil det jo alltid være slik at man kan gjøre mer, bevege seg raskere enn vi gjør i dag. Ett av de forslagene som vi har til debatt i dag, handler om kollektivtrafikk og utslippsnøytrale drivstoff. Det er selvfølgelig slik at vi skal gjøre mye for å stimulere til at det tas i bruk mest mulig alternativt drivstoff f.eks. i busser. Det finnes veldig mange gode prosjekter på det rundt i Norge. Ett av dem skjer her i Oslo, hvor man etter hvert har fått en ganske stor bussflåte som går på biodrivstoff. I forhold til personbiler er det relativt enkelt å fase inn alternativt drivstoff f.eks. på en bussflåte, fordi man ikke trenger den samme infrastrukturen. Det holder å sette opp en hydrogen- eller biopumpe i forbindelse med en bussgarasje. Men det er også viktig å ta med seg at noe av det mest effektive vi kan gjøre for å få utslippene fra transportsektoren ned, er at flere kjører buss og bane og færre kjører bil. Da må vi være forsiktige med å stille krav til kollektivtrafikken som ikke står i samsvar med de kravene som vi stiller til privatbiler, at vi ikke påfører kollektivtrafikken veldig høye kostnader, som gjør at kollektivtilbudet blir dårligere og dyrere. Det er en balansegang vi er nødt til å finne, for et kollektivtilbud som svekkes, med færre avganger og med høyere priser, vil ikke bidra til å ta oss i riktig retning. Det vil ta oss i feil retning.