Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2007-12-07:
Regjeringens olje-, energi- og miljøpolitikk preges av logiske brister og konflikter. Komiteen har vært vitne til mange festtaler – vi fikk den siste nå nylig – men det har vært lite konkret oppfølging. Det er dessverre fortsatt tilfellet. Budsjettmessig er det lite spennende alt i alt. Fremskrittspartiet gjør derimot en del viktige endringer for å stake ut en tydeligere og mer offensiv kurs. Vi satser på petroleums- og energiforskning i mye større grad enn Regjeringen, og vi ønsker å opprette et forskningsfond. Vi ønsker å øremerke forskning rundt thorium for å finne langsiktige energiløsninger. Vi ønsker økt bruk av norsk naturgass innenlands og avklarte rammebetingelser. Vi ønsker satsing på fornybar energi ved å jobbe fram grønne sertifikater, der heldigvis Regjeringen nå begynner å ta etter opposisjonen. Vi ønsker videre å forbedre den midlertidige støtteordningen Regjeringen har framlagt. Vi ønsker realistiske og fornuftige tiltak for å redusere CO2-utslipp framfor store ambisjoner og symboltiltak. Vi ønsker å kjempe for tiltak for å bedre forholdene for villaksen. Og vi ønsker store forbedringer i ordningen for vrakpant. Jeg vil minne representanten Nordtun om at budsjettet på miljøsiden for Fremskrittspartiet er, pluss/minus et par hundre tusen kroner, like stort som Arbeiderpartiets. Så hvis det er 200 000 kr eller en liten million som er forskjellen, er det ikke mye før Arbeiderpartiet også går i fellen. I dette innlegget vil jeg ta for meg noen av de viktigste områdene innenfor petroleum, energi og klima, for jeg vil minne om at komiteen jobber med alle de tre områdene, og ikke bare med klimasaken akkurat nå. Mye av miljøpolitikken til Fremskrittspartiet vil bli levert i innlegget fra Tord Lien, og satsingen på energisiden i innlegget fra Torbjørn Andersen. Men vel så viktig, før jeg går inn på kroner og øre, er de systemvalg og prinsipper som ligger til grunn i politikken. Det er beklagelig at Regjeringen ikke evner å stake ut en tydeligere retning. På veldig mange områder er det fortsatt flere spørsmål enn svar. Regjeringens politikk er mildt sagt mobil, akkurat som gasskraftverkene de bestiller. Det ser vi også med de grønne sertifikatene i dag, der man for bare et par uker siden nektet for at det noen gang hadde vært forhandlinger med svenskene, og viste til at Regjeringens politikk ville ligge fast. Jeg utfordrer derfor statsrådene til i dagens debatt å komme med oppklaringer som gir forutsigbarhet for norsk næringsliv og for norske forbrukere. Hva er gjeldende rammevilkår for gasskraftverk? Vil Industrikraft Møre få konsesjon og utslippstillatelse for sitt prosjekt? Vil Hammerfest Energi få konsesjon og utslippstillatelse for sitt CO2-frie gassprosjekt? Hva er kriteriene for tildeling av CO2-kvoter til gasskraftverk? Det kunne være greit for utbyggerne i Skogn å vite. Hva er egentlig status i hjemfallssaken? Det gis inntrykk av at dette er ordnet opp i. Det er ikke det inntrykket industrien sitter med. Når kommer egentlig industrikraftregimet? Næringsministeren sa i spørretimen den 16. mai i år at han anså løftet om et industrikraftregime som innfridd. Statsministeren sa derimot i uken etterpå at han aldri hadde lovet billig kraft til norsk industri. Vi vet at det ennå ikke er noe industrikraftregime. Hva er egentlig Regjeringens plan for fornybarsatsing? Er det en firesiders stortingsmelding, som endres stadig vekk? Er det et støttenivå som skal revideres, mens alt står på vent? Eller er det grønne sertifikater? Hva er egentlig Regjeringens klimapolitikk? Det ble framlagt et omfattende dokument før sommeren, men det har jo – nær sagt – blitt revidert ukentlig av ulike statsråder og rød-grønne politikere, ikke minst med rop om hjelp fra opposisjonen. Hva er egentlig kriteriene for tildelingen av CO2-kvoter til industrien? Framlegges det en helhetlig plan, eller blir dette en sak der man tar en og en bedrift etter hvert som det blir omtalt i media, jf. Yaras ammoniakkfabrikk i Porsgrunn. Petroleumsindustrien er svært viktig for Norge. De siste ti års velstand og verdiskaping har vært sterkt avhengig av god petroleumsindustri. Vi må legge til rette for den i framtiden, ikke minst for å redusere den politiske usikkerheten som har oppstått. Utviklingen innen industrien gir grunn til uro. Det er en avtagende virksomhet på olje, skjønt rimelig bra på gass, men det er få nye funn av betydning. Det tegner for lavere aktivitet i framtiden. Kartlegging av nordområdene viser at ordene som kommer, er offensive, men gjennomføringen er dårlig. Man har så langt finansiert halvparten av den kartleggingen man lovte, til tross for at de rød-grønne partiene sier at man burde ha gjennomført denne kartlegging før man var godt halvveis i prosessen. Nå er vi halvveis til 2010. Jeg ønsker at statsråden bekrefter at revideringen av forvaltningsplanen ikke blir forsinket, selv om Regjeringen har underfinansiert det arbeidet som pågår. Når det gjelder forskning innen petroleumsnæringen, er det også grunn til bekymring. I forhold til de midlene som staten tar ut av industrien og næringen, burde man lagt mye mer vekt på å bidra til forskning. Når man hele veien snakker om å øke utvinningsgraden, må også staten ta sitt ansvar for at man får finansiert dette. StatoilHydro-fusjonen og norsk oljepolitikk burde egentlig vært gjenstand for lange drøftelser i denne debatten, spesielt i lys av olje- og energiministerens standpunkt rundt Troll Utvikling. Jeg vil la det temaet ligge for denne gang, fordi det vil komme som en interpellasjon på nyåret fra undertegnede. Så til energisituasjonen i Norge. Vi har alle forutsetninger for å lykkes som energinasjon. Vi produserer ca. ti ganger mer energi enn vi selv bruker. Det eneste som mangler, er en god nasjonal politikk. Man ser seg blind på langsiktige visjoner, men glemmer at dagens utfordringer må løses med dagens teknologi. Kraftbalansen har dermed blitt gradvis svekket. Det er gjort lite for å avklare rammebetingelser bransjen har å forholde seg til, men desto mer for å komme med de store visjonene som kraftbransjen kan glede seg til. Kraftkrisen i Midt-Norge illustrerer egentlig alt som er galt med norsk energipolitikk, og for så vidt den manglende virkelighetsforståelse i norsk politikk. Alle er enige om at det haster å gjøre noe. Det bekreftet senest representanten Nordtun i sitt innlegg. Like fullt er det ikke kommet noen nye tiltak fra denne regjeringen. Det gjøres en del tiltak på nettsiden, men ingen av dem har blitt iverksatt etter regjeringsskiftet. Statnett kan bekrefte at samtlige prosjekter som de nå gjennomfører, var på tegnebrettet under Bondevik-regjeringen og ville uansett hatt den framdriften de har i dag. Det eneste originale rød-grønne tiltaket man kan vise til, er kjøp av mobile gasskraftverk. Det var ikke planlagt da Bondevik-regjeringen gikk av. Så vet vi at Industrikraft Møre har hatt en konsesjonssøknad inne i lang tid. Den har ikke blitt ferdigbehandlet. Tjeldbergodden har konsesjon for gasskraftverk, men har ikke fått utslippstillatelse. Skogn har konsesjon og utslipptillatelse, men da klimakvoteloven ble behandlet i juni, ble det betydelig usikkerhet om de ville få gratis kvoter. Det nektet daværende miljøvernminister Bjørnøy å avklare. Det burde Regjeringen ha tatt alvorlig og gjort noe med. Fornybarpolitikken er verdt et innlegg i seg selv. Det vil representanten Torbjørn Andersen ta opp. Sjelden har Regjeringen vist større forskjell på retorikk og praktisk politikk enn på akkurat dette området. Når det gjelder satsing på naturgass, har alle vært enige om at det er noe man skal satse på. Med en knapp kraftbalanse vil bruk av gass bidra til bedre forsyning. Hver gang vi selger gass til utlandet, er det noe vi er stolte av. Statsministeren reiser både til Tyskland og til England og promoterer gassleveranser, ja, sågar reiste kongen til Tyskland og åpnet gasskraftverk. Men når olje- og energiministeren blir spurt om hun ønsker tilsvarende gasskraftverk i Norge, er svaret nei. Det kom veldig tydelig fram på konferansen til Oljeindustriens Landsforening. Jeg frydet meg riktignok da jeg hørte næringsminister Andersen under åpningen av Kårstø gasskraftverk den 1. november. Han sa at dette var et nytt kapittel i norsk industrihistorie, og at det moderne gasskraftverket på Kårstø var et skritt i riktig miljøvennlig retning, fordi alternativet til gasskraft er kullkraft, som forurenser mer. Den logikken har jeg flere ganger forsøk å få olje- og energiminister Haga til å bekrefte. Det har jeg ikke klart. Det forklarer jo hvorfor Regjeringen ikke får til gode rammebetingelser for gasskraftverk. Når det gjelder gasskraft, vil jeg nok en gang gi ros til Regjeringens håndtering av Mongstad. Jeg hadde ærlig talt ikke trodd at Regjeringen så tydelig skulle snu på prinsippene sine og tillate gasskraft uten rensing fra dag én. Dermed sikret de at stortingsflertallets – Høyre, Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet – riktige mening ble gjennomført. Men det er spesielt morsomt i ettertid å registrere at spesielt SV-ere forsøker å omskrive historien og si at Regjeringen aldri krevde CO2-rensing fra dag én. Det er bare å se i en del aviser fra september 2006, så ser man mange bekreftelser på at det gjorde man. Det er derimot trist å høre at den nye olje- og energiministeren, Haga, nå likevel igjen krever at det skal være CO2-rensing fra oppstart for alle andre nye konsesjoner, inkludert i Midt-Norge. Da posisjonerer Regjeringen seg i realiteten for nok en intern kamp og nok en runde med retrett fra skanse til skanse, fordi man til slutt må ordne kraftsituasjonen i Midt-Norge. Jeg minner om hva LO-leder Roar Flåthen sa på Desemberkonferansen i Midt-Norge denne uken: «Bare en utbygging av gasskraftverk i Fræna, Tjeldbergodden og Skogn kan gi Midt-Norge mulighet til å bli selvforsynt med energi.» LO er altså Regjeringens største samarbeidspartner. På CO2-håndteringssiden regner jeg med at Fremskrittspartiet får kritikk for at vi ikke ønsker å bevilge penger til Kårstø. Jeg minner da om at Fremskrittspartiet støtter gode CO2-renseprosjekter. Vi støtter Mongstad. Men vi støtter ikke dårlige prosjekter. Kårstø er ikke et prosjekt der man utvikler ny teknologi. Jeg minner om hva daværende statsråd Enoksen sa på Stortinget den 18. oktober 2006: «(…) på Kårstø tar Regjeringen det hele og fulle ansvaret basert på dagens teknologi, som er kostbar, og som er en teknologi som kun vil være anvendbar i svært få tilfelle.» (…) Derfor kutter vi bevilgningen til Kårstø og bruker heller pengene til å utvikle nye energiformer som er bra, deriblant thorium. Jeg oppfordrer alle til å være med og finansiere en forskning på thorium, og jeg ser fram til thoriumutvalgets innstilling når den kommer. Herved tar jeg opp de forslag som Fremskrittspartiet er med på.