trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2002-12-17:
Det er alltid interessant å høre en arbeiderpartipolitiker snakke om norsk olje- og gassaktivitet. Det interessante er at man aldri helt vet hva som kommer, for noen få i Arbeiderpartiet er for norsk olje- og gassaktivitet, andre er både for og imot, sånn som representanten Brustad – klarer liksom ikke helt å bestemme seg – mens en tredje gruppe er helt imot uansett. Sist vi så det, var under Snøhvit-debatten her i salen. Det er nesten like mange meninger i Arbeiderpartiet om norsk olje- og gasspolitikk som Arbeiderpartiet har medlemmer, eller stortingsrepresentanter – og medlemmer og representanter blir det færre av, heldigvis. Bare for å nevne navn i de tre nevnte gruppene, er stortingsrepresentant Konglevoll imot, uansett. Representanten stemte imot Snøhvit-utbyggingen, og har vært imot aktivitet i nordområdene – sin egen landsdel. Når det gjelder den andre gruppen, som representanten Brustad tilhører, viser jeg til uttalelser i Aftenposten, der representanten Brustad er både uklar og for og imot olje- og gassaktivitet i Barentshavet. Og så til en av de få som er for aktivitet i nordområdene, stortingsrepresentant Tore Nordtun. Jeg siterer fra Stavanger Aftenblad 6. desember: «Oljeselskapene skal få fortsette å bore på allerede tildelte områder. Oljeselskapet Agip skal få bygge ut sitt Goliat-funn 80 kilometer fra Hammerfest. Og det skal bli lyst ut nye blokker i Barentshavet snarest mulig.» Dette uttalte Tore Nordtun fra Arbeiderpartiet. Siden det er tørke i oljeindustrien og industrien opplever vanskelige vilkår, hvorfor er ikke representanten Brustad enig med sin partikollega Nordtun, slik at det på ny blir aktivitet i Barentshavet?
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2002-12-17:
Noen ganger tenker jeg: Så greit det hadde vært å leve i Fremskrittspartiets verden. I Fremskrittspartiets verden fins det mange enkle løsninger på kompliserte spørsmål. Hvis Fremskrittspartiet bare hadde gjort som de ville, ville vi visstnok hatt både lavere skatt, ingen avgifter, billigere barnehager, perfekte sykehus, alle eldre ville vært lykkelige, vi hadde hatt billigere brennevin, billigere bacon, billigere bensin og ingen miljøproblemer. Det er bare ett problem: I virkelighetens verden går ikke regnestykket til Fremskrittspartiet opp. I virkelighetens verden kan vi ikke løse utfordringene i helsesektoren med et fingerknips. I virkelighetens verden fins det miljøproblemer, og vi må ta dem på alvor. Ikke uventet har Fremskrittspartiet i denne innstillinga lagt seg på en tut og kjør-linje når det gjelder oljeutvinning i Barentshavet. Fremskrittspartiet sier tvert nei til en helhetlig utredning – de vil sette i gang nå, ja helst i går. Men Fremskrittspartiet har jo i det siste begynt å bli et litt mer ansvarlig parti. Og jeg vil spørre: Ser ikke Fremskrittspartiet noen som helst problemer med å drive oljevirksomhet i Barentshavet? Ser ikke Fremskrittspartiet engang at det er noen områder av Barentshavet der det kan være iallfall bitte litt problematisk? Det andre spørsmålet gjelder forskning. Det er jo fint at Fremskrittspartiet i denne innstillinga og i debatten her er opptatt av forskning. Men det var altså slik at når de skulle samarbeide med Regjeringa om budsjettet, fikk de til store kutt på forskning, f.eks. innenfor CO2-frie gasskraftverk. Det svekker den forskninga som pågår på dette området i Norge, et område hvor Norge ligger langt foran internasjonalt. Og jeg lurer på hvordan Fremskrittspartiet mener det er sammenheng mellom ord og handling her.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2002-12-17:
Olje- og gasspolitikken er viktig for Norge. Det er viktig for bransjen med stabile forutsetninger, også stabile politiske forutsetninger – med andre ord: størst mulig enighet og forutsigbarhet. Under behandlingen av Snøhvit-prosjektet for mindre enn ti måneder siden sa Fremskrittspartiet om konsekvensutgreiingen for Barentshavet: «Disse medlemmer finner det totalt unødvendig med ytterligere konsekvensutredninger for Barentshavet.» Som kjent har det ikke vært foretatt noen helhetlig konsekvensutredning hittil. Regjeringspartiene og Arbeiderpartiet legger opp til en klar prosedyre for hvilket grunnlag beslutninger om framtidig petroleumsvirksomhet skal tas på. I dag sier Fremskrittspartiet i merknadene i innstillingen: «Stortinget ber Regjeringen åpne for at boring i allerede tildelte lisenser kan gjennomføres så snart den pågående konsekvensutredningen for Lofoten-Barentshavet er gjennomført, og dersom denne ikke påviser vesentlige og nye problemområder.» Det er jo gledelig at Fremskrittspartiet her har kommet regjeringspartiene og Arbeiderpartiet betydelig i møte, men særlig forutsigbar er snuoperasjonen ikke. Da blir det interessant om Vaksdal kan fortelle oss andre – og ganske særlig oljebransjen – hvorfor han har endret syn på dette.
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-17:
I dag er jeg veldig nysgjerrig på hvor Fremskrittspartiets smertegrense egentlig går. Vi har tidligere fått tydelig demonstrert at et operabygg til 3 milliarder kr gjorde fryktelig vondt, slik som de «akk»-et og ynket seg. Hvor mange milliarder i overskridelser må vi se på Snøhvit-prosjektet før det begynner å bli ubehagelig for Fremskrittspartiet? 3 milliarder kr var tydeligvis helt greit, men 5,8! Det er to operahus, det. Det må da i det minste gjøre bitte litt vondt – om ikke annet med tanke på at det er stadig flere som begynner å sette spørsmålstegn ved hva Statoil egentlig driver med der oppe på Snøhvit-feltet. At de svir av penger, er hevet over enhver tvil. Men at de til de grader har ført Stortinget bak lyset med estimatene, er oppsiktsvekkende. Naturligvis innebærer slike prosjekter en viss usikkerhet i forhold til økonomi, men også i forhold til miljøskader. Det er derfor vi i SV er tilhengere av føre var-prinsippet. Vi har ingen illusjoner om at Fremskrittspartiet skal dele SVs bekymring for miljø- og fiskeriinteressene i området, men penger er faktisk et språk vi forventer at Fremskrittspartiet forstår. Representanten Onarheim har kalt overskridelsene uakseptable. Så spørsmålet mitt til Fremskrittspartiet og representanten Vaksdal er: Hvor høyt estimat på kostnadsoverskridelsene må til for at Regjeringens beste venn og budsjettkamerat føler at ansvaret tynger – og setter ned foten for denne uvettige pengebruken på Snøhvit-prosjektet?
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2002-12-17:
Representanten Langeland brukte relativt mye av sitt innlegg til å påpeke flertallets uansvarlighet knyttet til Snøhvit, ved at vi ikke nå, allerede før statsråden har redegjort, signaliserer at vi ønsker å stanse dette ut fra de overskridelser som foreligger. Jeg vil tilbakevise at det er noe grunnlag for å snakke om at flertallet er uansvarlig i denne sammenheng. Vi ser på dette som en veldig alvorlig overskridelse. Det har blitt presisert både fra Arbeiderpartiet og Høyre, og det slutter Kristelig Folkeparti seg til. Men jeg føler at det vil være naturlig å avvente noen konklusjoner på dette, i alle fall inntil statsråden har fått mulighet til å redegjøre for hvordan situasjonen faktisk er. Så er mitt spørsmål i forhold til ansvarligheten: Hvor går denne grensen for SV? Vi hadde faktisk ganske formidable overskridelser på operahuset i sin tid, men SV stanset ikke prosjektet. Mitt spørsmål er da: Hvor går grensen for når en er uansvarlig og når en er ansvarlig? Det håper jeg SV kan presisere. Så til et annet spørsmål, som er knyttet opp til Barentshavet: SV har forsøkt å utlegge det som nå foreligger, som om alle har sviktet alle gode prinsipper, og Sem-erklæringen er kastet over bord. De har forsøkt å framstille dette dit hen at innstillingen er en blankofullmakt, uavhengig av hva som måtte oppstå, til igangsettelse i Barentshavet. Det er jo ikke riktig. Tvert imot følger faktisk flertallet opp det som står i Sem-erklæringen, om at vi vil bruke konsekvensutredningene som grunnlag for en debatt om spørsmålet om ytterligere aktivitet i Nordsjøen. Sannsynligvis kan de komme allerede til høsten, jeg vil ikke se bort fra det. Da får vi debatten om hvilke konklusjoner vi skal trekke av disse konsekvens-utredningene. Mitt spørsmål er: Hører ikke Langeland hva vi faktisk sier, eller vil han ikke høre det?
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2002-12-17:
Olje- og gassvirksomheten på norsk sokkel har i mange år vært en viktig næring for Norge. Den har gjennom enorme inntekter som er tilført statskassen, bidratt mer enn kanskje noen annen enkeltsektor til utvikling av velferdssamfunnet slik som vi kjenner det i dag. Også i mange år framover vil denne sektorens betydning for landet være stor. Det snakkes i dag mye om oljevirksomheten som en solnedgangsvirksomhet, og det er kanskje riktig, i den forstand at de største oljeforekomstene sannsynligvis er funnet, og at produksjonsnivået har nådd toppen og gradvis vil flate ut og reduseres. Men likevel er det grunn til å anta at vi i alle fall i et 50-årsperspektiv vil være en betydelig oljenasjon parallelt med de perspektiver vi har for gassproduksjon. Det er svært få land i verden som er så privilegerte som det vi er, ut fra det at vi kan planlegge forvaltningen av våre naturressurser i et så langt tidsperspektiv. Petroleumsindustrien stilles i dag overfor nye krav og utfordringer ikke minst i forhold til miljøet. Selv om norsk sokkel har kommet langt i miljømessig produksjon sett i internasjonal sammenheng, har vi betydelige utfordringer knyttet til utslipp både til vann og luft. Det er skapt usikkerhet om virkningene for fisken på sokkelen samtidig som klimagassutslippene er betydelige, ja faktisk den viktigste bidragsyter til våre samlede utslipp av CO2. I forhold til våre Kyoto-forpliktelser er dette en svært krevende utfordring, og jeg er derfor glad for de initiativ som Regjeringen har tatt i forhold til eventuell elektrifisering av hele eller deler av norsk sokkel. Samtidig har meldingen fokusert sterkt på de utfordringer som er knyttet til eksisterende oljefelt og mulighetene for å hente ut mer av disse. Jeg tror dette er veldig viktig for å kunne opprettholde nivået i en tid da leteaktiviteten og også funnfrekvensen har gått betydelig ned. Jeg tror også det er veldig viktig å poengtere at det legges til rette for at også de små aktørene i bransjen får muligheten til fortsatt å få innpass på sokkelen, særlig i forhold til å spesialisere sin virksomhet mot områder hvor de store selskapene trekker seg ut. Jeg vil gjerne få lov avslutningsvis til å kommentere det som representanten Vaggen Malvik har gitt uttrykk for når det gjelder Snøhvit, og tilbakevise at det som ligger i innstillingen, er en form for unnfallenhet fra flertallets side. Det er det altså definitivt ikke. Det er rett og slett et uttrykk for at flertallet ønsker å jobbe ryddig i forhold til saksgang og plassere sakene i de sammenhenger hvor de faktisk hører hjemme. Jeg registrerer jo at SV har vært veldig sterkt fokusert i løpet av debatten på å gjøre alle andre uansvarlige. Vi er uansvarlige når det gjelder overskridelsene, fordi vi ikke har samme klare standpunkt allerede til hva som skal skje der oppe, men vi er også uansvarlige, sier Vaggen Malvik, i forhold til det som eventuelt skulle skje rundt Snøhvit og sikkerheten der. Jeg vil avslutningsvis bare takke for debatten, men advare mot å gjøre den så tabloid som det SV i løpet av denne dagen har gjort den.
Ingmar Ljones (Kristelig Folkeparti), 2002-12-17:
Først vil eg takka for den positive omtalen som representanten Rolf Terje Klungland kom med når det gjeld det samarbeidet som har vore med Arbeidarpartiet, og for den prosessen som vi hadde for å koma fram til formuleringa av ein så klar politikk. Representanten nemnde også kor viktig det er at industrien har arbeidsoppdrag. Det betyr arbeidsplassar, ikkje minst i distrikta, som er sårt avhengige av det. Det er klart at her har vi også felles utfordringar. Vi fokuserer veldig sterkt på det. Mellom anna er vi opptekne av – i og med at det no skal vera drift over lengre tid på felta gjennom haleproduksjon – at det vil vera behov for vedlikehald og oppgradering av plattformene som ein del av omstruktureringa. Det betyr igjen arbeidsplassar, og her skulle det liggja vel til rette for norsk industri, som har så høg kompetanse og så mange dugande arbeidstakarar. Så til spørsmålet om korleis vi i Kristeleg Folkeparti vurderer det som skal skje etter at konsekvensutgreiinga er lagd fram. Det enklaste svaret finn vi i meldinga, som Arbeidarpartiet støttar. Så kan vi sjå det i forhold til det som står i Sem-erklæringa, det står ord for ord på side 8 i innstillinga. SV har nemleg referert til Sem-erklæringa og vist til tre hovudføringar der. Dei same tre hovudføringane finn vi att i det som er fleirtalsmerknadene, altså det som vil bli vedtaket i dag, der vi klart seier: Konsekvensutgreiinga skal først leggjast fram. Når vi har sett innhaldet i den, og når Regjeringa har gått gjennom den, då først kan vi ta stilling til det som skal skje vidare. Uansett står det at fleirtalet «er positive til prinsippet om helhetlige forvaltningsplaner for enkelte havområder». Altså: Det vil bli følgt naturleg opp. Men ingen kan forskottera noko svar før konsekvensutgreiinga ligg føre. Det skal bli utruleg spennande å sjå ho, og då trengst det verkeleg aktivt arbeid for å kunna gå vidare.
Ingmar Ljones (Kristelig Folkeparti), 2002-12-17:
Representanten Hallgeir H. Langeland uttrykte uro og for så vidt medkjensle i samband med den situasjonen som Kristeleg Folkeparti er i. Det er hyggeleg med slike sympatierklæringar, og det er ikkje til å dekkja over at det er krevjande å tilhøyra eit parti som er med i ei mindretalsregjering. Då har ein behov for å få støtte både frå høgre og venstre i det politiske landskapet – for å halda seg til terminologien. Men det er jo innhaldet i sakene som er avgjerande, og stemmene er like verdfulle anten dei blir gitt av Framstegspartiet eller av Arbeidarpartiet. Korleis tenkjer Kristeleg Folkeparti? Eg kan forsikra at vi har lese Sem-erklæringa i detalj, og – som det også går fram av olje- og gassmeldinga – vi følgjer ho opp punkt for punkt. Igjen må eg visa til side 8 i innstillinga. Der står det som Sosialistisk Venstreparti har ført inn, nemleg at ein skal «foreta en konsekvensutredning av helårig petroleumsaktivitet i de nordlige havområder». Det er det første. I fleirtalsmerknadene står det at ein «viser til at Regjeringen har iverksatt en konsekvensvurdering» – altså ei naturleg oppfølging! Dessutan står det: «Inntil en slik plan er på plass, åpnes ikke Barentshavet ytterligere for petroleumsaktivitet.» Det står nettopp at denne konsekvensutgreiinga som no blir lagd fram, skal vera «så grundig og omfattende at den kan være et godt grunnlag for behandling av spørsmålet om ytterligere petroleumsvirksomhet i området». For det tredje skal ein altså gå inn for å få ein forvaltningsplan som følgje av dette. Det betyr at det svaret som representanten Langeland vil ha no, kan vi først gi når konsekvensutgreiinga er ferdig. Vi tek utgangspunkt i at ho blir så grundig og så utfyllande at ho gir svar på alle spørsmål, slik at ikkje såkalla kunnskapshol fører til nye rundar med utgreiingar. Utgangspunktet er at vi skal få dei svara og den informasjonen vi treng, for å kunna gå vidare med behandlinga av spørsmålet om nye aktivitetar.
Ingmar Ljones (Kristelig Folkeparti), 2002-12-17:
Det er uråd å svara på dei spørsmåla som representanten Inger Enger nettopp stilte, kort og godt fordi det ikkje går an å svara på dei før konsekvensutgreiinga ligg føre. Og igjen: Vi reknar med at denne utgreiinga skal vera så grundig og omfattande at ho kan kasta ljos over alle sider ved det som skal skje, og dei aktivitetane som kan tillatast i nordområda. Då vil det vera ei utfordring, ikkje berre for dei som utgjer fleirtalet i dag, men for alle i Stortinget, korleis vi skal ta vare på dette unike og viktige området, der miljø står heilt sentralt, men der vi også har næringsinteresser som fiskeri og petroleumsverksemd. Og nettopp fordi petroleumsverksemda er så avgjerande for utviklinga vår, må vi vera innstilte på å kunna utnytta området, så sant det ikkje er i strid med andre viktige interesser. Denne avveginga skal vi bli orientert om, og då skal vi ta debatten.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2002-12-17:
Tidligere stod sentrumspartiene sammen om å si nei til oljeutvinning i Barentshavet. I denne innstillinga har vi opplevd at et flertall, hvor også Kristelig Folkeparti er med, snakker om at det er nødvendig med «den langsiktige utviklingsbanen». Da innebærer det at Barentshavet åpnes. Vi har i dag fått signaler om at det allerede kan åpnes neste høst. Nå nyanserte Ingmar Ljones dette i sitt innlegg, men det er tydelig at her er det litt ulikt syn. Statsråden har vel også varslet at oljeutvinning nærmere land i området rundt Lofoten kan være aktuelt. Senterpartiet er veldig bekymret for dette. Vi syns kanskje de gamle vennene har sviktet oss litt. Vi mener at dette er en uakseptabel risiko, både i forhold til miljø og fiske. Så mitt spørsmål til Kristelig Folkeparti blir: Hvor vil Kristelig Folkeparti sette grensen for framtidig oljevirksomhet? Hva skal til for at Kristelig Folkeparti sier nei til utvinning av olje og gass når en nå åpner for å ta i bruk disse sårbare områdene?
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2002-12-17:
Senterpartiet er opptatt av næringsutvikling, og vi er opptatt av distriktene, som Meling helt riktig uttrykte det. Jeg veit at det er mye prat om overføring i forbindelse med Senterpartiet. Det syns jeg blir litt for smalt. Det er en side av det, men det var ikke det vi skulle være opptatt av her. Når det snakkes om Finnmark og at Snøhvit har skapt optimisme i området, så er det helt sikkert rett. Det er også rett at Senterpartiet sentralt gikk imot at Snøhvit skulle utbygges, mens Senterpartiet lokalt – jeg tror det er riktig å nevne det – gikk inn for at Snøhvit skulle utbygges, med tanke på arbeidsplassene. Men nå er det sånn at moderpartiet må heve seg litt høyere og prøve å se på flere sider av det, og for oss var det da miljøet som ble det avgjørende. Dessuten er det en annen svært viktig næring i dette området – og det kjenner sikkert representanten Meling også til – nemlig fiskerinæringen. Og det er den som var vår største bekymring i denne sammenhengen, for det er ikke nok å legge til rette for én næring hvis det går på bekostning av en annen. Derfor er dette svært alvorlig. Når det ellers gjelder Snøhvit, har det jo akkurat nå vært veldig mye prat om de store økonomiske overskridelsene der, og Statoil-sjefen sier at han hadde ikke kunnet tenke seg en utbygging hvis han hadde ant disse kostnadsoverskridelsene. Det syns jeg er en tankevekker, for på mange måter burde det være lettere å forutsi kostnader i forbindelse med utbygging enn f.eks. å klare å vurdere miljørisiko og økologiske sammenhenger på forhånd. Det er alvoret i det.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2002-12-17:
Jeg vil takke statsråden for orienteringa. Alle har vært opptatt av Snøhvit, og av at det er store økonomiske overskridelser. Det er svært ubehagelig. Det er nesten fristende å si at det kunne ha vært svært mye god distriktsutbygging også for 5,6 milliarder kr. Men dette er den økonomiske sida av det. Det burde det egentlig være lettere å forholde seg til og klare å se på forhånd enn f.eks. å vurdere miljømessige og økologiske sammenhenger på forhånd. Jeg skal sitere litt fra et brev som statsråden skrev til komiteen som svar på noen spørsmål, den 6. desember: «Slik jeg ser det, er det riktig å avvente sluttføringen av ULB før vi konkluderer endelig om hvilke beslutninger vi kan ta på basis av dette dokumentet og hvilke beslutninger som må avvente den helhetlige forvaltningsplanen». Dette har statsråden gjentatt i dag. Han sa i innlegget sitt for noen få minutter siden at forvaltningsplanen legges fram i 2005. Den sida er grei. Men jeg føler når vi hører debatten her i dag, at det er en del nyanser, for det kan se ut som flertallet i komiteen ønsker å åpne for en helårig petroleumsvirksomhet i Barentshavet før alle resultater foreligger – ja, neste høst er allerede nevnt. Jeg syns det ville være interessant å høre statsrådens synspunkt på dette. Er det en reell uenighet mellom statsråden og komiteflertallet om hvor fort vi bør gå fram?
Siri A. Meling (Høyre), 2002-12-17:
En helårig petroleumsvirksomhet i nord vil legge til rette for næringsutvikling og verdiskaping i den nordlige landsdelen. Mange nye arbeidsplasser vil bli skapt. Dette kan bidra til å sikre at landsdelen kan stå på egne ben uavhengig av overføringer. Snøhvit har uten tvil skapt ny optimisme i Hammerfest. Aetat har allerede registrert over 10 000 personer som ønsker jobb i forbindelse med utbyggingen. Antall kompetente søkere til stillingene er gledelig høyt. Snøhvit har faktisk sørget for den største tilbakeflyttingen til Finnmark siden krigsflyktningene vendte tilbake på slutten av 1940-tallet. Med Snøhvit-utbyggingen har området fått investeringer som de aldri tidligere har vært i nærheten av. Senterpartiet hevder å være opptatt av nettopp verdiskaping og distriktsutvikling. Hvordan kan det da ha seg at partiet stilte seg negativt til den utbyggingen og avvisende til videre aktivitet i Barentshavet? Representanten Enger sa nettopp at de ønsker å redusere aktiviteten generelt for å fordele dette over flere generasjoner. Hvor lenge ønsker Senterpartiet å vente? Ser representanten Enger alternativer som kan bidra på samme måte til verdiskaping og vekst i vår nordlige landsdel? Er det ikke slik at Senterpartiet svikter distriktene? Er det ikke slik at Senterpartiet bare er opptatt av overføringene og ikke legger til rette for at man kan stå på egne ben?
May Britt Vihovde (Venstre), 2002-12-17:
Som eg sa i innlegget mitt, må ei utgreiing klargjera konseskvensane for f.eks. dyre- og plantelivet. Venstre meiner faktisk at alle ting skal på bordet, alt skal utgreiast før ein legg fram eit beslutningsgrunnlag. Og det forventar eg at Regjeringa følgjer opp. Men eg ser heller ikkje forskjellen mellom SVs og regjeringspartia sine merknader, for eg trur at alle i denne salen er opptekne av å få alt på bordet før vi skal fatta vedtak om kva som skal skje vidare. Og som eg òg sa, for Venstre er det viktig å ha eit føre var-prinsipp, og at miljøomsyna er dei viktigaste.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-17:
Jeg er glad for at mange har understreket behovet for en grundig konsekvensutredning før man fatter strategiske beslutninger om åpning av Barentshavet eller områdene fra Lofoten og nordover for oljevirksomhet. Likevel synes jeg vi har en debatt om denne konsekvensutredningen som om den var noe stort og vidløftig noe, som vi skal begynne å finne på i morgen og der vi skal starte med blanke ark. Det foreligger et konsekvensutredningsprogram som skal være ferdig i mars. Om dette programmet har SFT i sin høringsuttalelse skrevet følgende: «Størstedelen av området er ikke tilstrekkelig kartlagt med hensyn til miljøressurser, og det foreligger ingen fullstendig og oppdatert kunnskap om de dynamiske fysiske og biologiske variasjonene Barentshavet er kjent for. Som beslutningsgrunnlag for myndighetene vil utredningen derfor bli mangelfull.» SFT har foreslått at de kunnskapshull man vil avdekke i konsekvensutredningen som skal være ferdig i mars, må tettes før man fatter strategiske beslutninger om hva som skal skje i Barentshavet. Det krever ny forskning, og det krever en konsekvensutredning del 2. For oss er det grunnleggende at vi viser såpass ærefrykt for kompleksiteten i økologien i Barentshavet at vi tar oss tid til å undersøke dette grundig. Og det er ikke slik som det var i det tidligere Sovjetunionen, at man kan vedta at her er det ikke noe problem. Vi kan heller ikke bestemme at i mars skal vi komme fram til dette.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-17:
På slutten av debatten vil jeg starte med å gi litt ros til Regjeringen. Regjeringen la i vinter fram havmiljømeldingen. Så la de i sommer fram denne meldingen om olje- og gassvirksomheten. Det synes jeg var en naturlig rekkefølge, at man først diskuterte havmiljøet – hvilke muligheter, hvilke begrensninger – og så eventuelt det som har med olje- og gassvirksomhet å gjøre. Samtidig må jeg komme med litt ris til komiteen for å ha snudd på den positive rekkefølgen som Regjeringen hadde lagt opp til, og behandler oljemeldingen før vi har behandlet meldingen om havmiljøet. Når man hører debatten i dag, skulle man ikke tro at det er slik at vi aldri noensinne har utvunnet mer olje enn det vi gjør nå. Det debatten har dreid seg om, er hvordan vi skal klare å ta opp det vi har igjen, raskest mulig. Gamle debatter om oljeutvinningstempo og tempoutvalg er som blåst for vinden, likeså gamle hedersmenn som Hermod Skånlands og ikke minst Kåre Willochs kloke ord om at det var ingenting som het oljeproduksjon, oljeutvinning var å tære på kapital. Det er slik at vi har fått disse ikke fornybare ressursene tildelt, og det er opp til oss å forvalte dem på en slik måte at flest mulig generasjoner får nytte av dem. Jeg har hørt mange bekymrede innlegg om at vi ikke tar opp disse ressursene fort nok i dag. Jeg har lyst til å avslutte med et bekymret innlegg på vegne av dem som ikke får del i de ikke fornybare ressursene fordi vårt hovedanliggende ser ut til å være å få dem opp raskest mulig. Til slutt vil jeg nevne noe som kanskje for noen er en kuriositet, men som for meg er et alvorlig tankekors. I vår, utenfor Røst, oppdaget Havforskningsinstituttet et dypvannskorallrev. Korallrev er et av de fineste og mest spennende økosystem vi har på jorden. Dette korallrevet var på 100 km2. Vi ante ikke før i vår at det fantes. Det er et alvorlig tankekors at vi kan oppdage en så fantastisk ting, som er så stor, så sent, og det sier ganske mye om hvor lite kunnskap vi har om de miljøressursene og den økologien som finnes i det havområdet denne debatten stort sett har dreid seg om.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-17:
Representanten Hoddevik har helt rett i at dette ikke handler om tempo eller prioritering av Ringeriksbanen. Det skal vi komme tilbake til når vi skal debattere Nasjonal transportplan, hvor vi skal veie de forskjellige jernbanestrekningene opp mot hverandre og bestemme hva det er vi skal prioritere først, og hva det er vi skal prioritere sist. I likhet med representanten Hoddevik er jeg glad for at vi har klart å fatte et trasévalg. Nå vet vi hva det er vi skal jobbe knallhardt for skal få en høyere prioritet enn det har i dag. Jeg synes det var et element av tilbakeskuende klarsyn – hvis jeg får kalle det det – i representanten Hoddeviks innlegg. Samtidig var det noe sørgmodig da han kunne fastslå at når man leser debatten om Ringeriksbanen, som var for ti år siden, framstår Stortinget som mer jernbaneinteressert og jernbaneopptatt enn det Stortinget framstår som i dag. Det er noe som den sittende regjering og alle de regjeringer som har sittet de siste to år, bør kunne ta innover seg. Jeg har lyst til å spørre representanten Hoddevik: Synes han selv at det er et tankekors at Stortinget for ti år siden var mer opptatt av den mest miljøvennlige transportformen vi har, enn vi er i dag?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-17:
For en uke siden hadde vi Samferdselsdepartementets budsjett oppe til debatt i salen. Da fikk vi klarhet i at Fremskrittspartiet vil legge ned Nordlandsbanen. Jeg lurer på om vi skal få en nyhet til i dag. De merknadene som Fremskrittspartiet har skrevet i denne innstillingen om Ringeriksbanen, har bare en naturlig konklusjon: Bergensbanen er ikke liv laga – verken som den ligger nå, eller med Ringeriksbanen. Hvis Kenneth Svendsen er så opptatt av å være ærlig overfor folk flest, og hvis han faktisk skal ha alle de milliardene som han har i sitt alternative statsbudsjett, til vei, får han ta konsekvensene av det og komme opp hit og si at det eneste fornuftige er å legge ned Bergensbanen. Det hadde uansett vært konsekvensen av Fremskrittspartiets politikk. Det er greit at man av og til – om ikke hver dag, men iallfall av og til – får se litt av baksiden av medaljen av Fremskrittspartiets politikk.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-17:
Det var da voldsomt! La meg minne om det forliket som Opseth, Rønbeck og Myrvoll stod for. Det stod ingenting – ikke ett ord – i det forliket om at den banen skulle pløye gjennom verneverdig våtmark. Det stod ingenting om det. Det som det derimot stod, var at man skulle ha oppstart i planperioden 1994–1997. På de ti årene som har gått, har Arbeiderpartiet hatt samferdselsministeren i sju av dem. I sju av de årene har Arbeiderpartiet notorisk brutt det kompromisset. Og så skal man få høre en kraftsalve fra det samme partiet – når vi endelig klarer å få til et trasévalg som man kan gå for – om at vi, av alle, som har sørget for at Opseth har fått sin Lærdalstunnel, som åpnet for to år siden, skal være noen løftebrytere i denne sammenhengen. Det faller på sin egen urimelighet. Så til alvoret i dette. Vi lover at vi skal jobbe for Ringeriksbanen hver eneste dag. Jeg er litt usikker på signalene fra Arbeiderpartiet, men jeg er glad for at vi – husk det – står sammen i denne innstillingen om å jobbe for Ringeriksbanen. Det håper jeg er noe Arbeiderpartiet ikke går bort fra, og jeg er glad om det blir bekreftet. For vi er opptatt av å få denne banen bygd. Og hvis det er slik at vi skal snakke om troverdighet i forhold til kollektivtrafikken, tror jeg den blir testet på om banen blir bygd eller ikke, den vil bli testet på hvem som er villig til å bla opp penger for den – når vi får debatten som kommer i forbindelse med Nasjonal transportplan – og den vil bli testet på hvem som da tør å prioritere den. Det ser jeg fram til.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-17:
At en by som Hønefoss skulle bli en fugleby – hva ville vel ha vært mer naturlig enn det? Jeg har også registrert at Ramsarkonvensjonen ønsker at større områder rundt Hønefoss skal få et vern. Det er jeg glad for, for mange av naturverdiene i området ligger i dag like utenfor de små reservatene man har der. Det som da forundrer meg, og som er litt særnorsk, er at hver gang det er snakk om at et område skal få en spesiell status, skal det være en trussel mot utvikling i stedet for en fantastisk mulighet. Men tenk så flott! Det finnes et internasjonalt sekretariat som synes at akkurat vårt område er så viktig og pent og bra og har et så yrende liv at det skal få internasjonal anerkjennelse for det! Mange steder er det grunnlag for næringsutvikling, turisme og stolthet lokalt, som er med på å skape ny giv for et område. Jeg er glad for at representanten Eng synes at mitt innlegg var visjonært. Jeg lover at det skal SVs innlegg i framtiden også være. Men det er også det eneste realistiske, det er det som er å stikke fingeren i jorda og si: Vi er nødt til å få til et alternativ, et trasévalg som gjør at denne banen blir bygd, og som gjør at vi har flest venner på vår side i kampen for å få den bygd – og det er vedtak om det trasévalget vi kommer til å fatte i dag.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-12-17:
Når det gjelder informasjon til Stortinget, er det selvsagt slik at når den ansvarlige statsråd har opplysninger som berører de forutsetninger som Stortinget har lagt til grunn for sin behandling, kommer statsråden til Stortinget med den nødvendige informasjon. Derfor fant jeg det nødvendig før tallene var kvalitetssikret, men etter at jeg fikk opplysninger om disse overskridelsene, å gi en foreløpig orientering til Stortinget da energi- og miljøkomiteen behandlet budsjettet. Så sa jeg under budsjettbehandlingen at jeg ville komme tilbake til Stortinget på egnet måte når disse tallene var kvalitetssikret – derfor denne orienteringen i dag. Jeg er takknemlig for at Presidentskapet åpnet for at jeg kunne gi disse opplysningene. Det er selvsagt Statoils beregninger og gjennomgang som har gjort at vi nå kan forvente at framdriften i dette prosjektet er basert på mer kvalitetssikrede tall. Som jeg sa, er prosjektet nå modent i den forstand at en kjenner mer til kostnadene og føringene. Jeg vil understreke at dette er et meget komplisert prosjekt, og det bekymringsfulle er at kostnadsoverskridelsene kommer så tidlig i prosjektgjennomføringen. Når dette prosjektet videreføres, er det mer komplisert, mer utfordrende og desto mer viktig at operatøren tar ansvar med å holde kontroll på alle utgifter og alle prosesser. Derfor er det selvfølgelig ikke mulig for meg å garantere at de tall som jeg nå har gjort rede for, vil holde i prosjektets videre framstilling, men jeg må forholde meg til det som operatøren har sagt i forhold til at de følger dette prosjektet nøye, og at de har satt inn betydelige ressurser på kvalitetskontroll av tallene. Jeg er sikker på at Statoil som organisasjon nå setter alle ressurser inn på at de tallene de har operert med nå, skal holde prosjektet igjennom.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-12-17:
Når det gjelder Snøhvit-prosjektet, kan jeg bekrefte, i tråd med det jeg allerede har gitt uttrykk for, at jeg vil holde meg løpende orientert om kostnadsutviklingen og selvfølgelig da orientere Stortinget så snart det er opplysninger av en slik karakter at dette vil berøre de forutsetninger og de opplysninger Stortinget tidligere har mottatt. Når det så gjelder skattespørsmålet, må vi innse at etter hvert som deler av norsk sokkel nå blir mer modne, står vi overfor nye, interessante muligheter. Vi har bare tatt opp omkring en fjerdedel av de antatte ressurser på norsk sokkel, men en del av de gjenværende ressursene er slik konstruert både når det gjelder volum og kompleksitet i forhold til geologi, at skal man få lønnsomhet i det, må man kanskje se på rammebetingelsene for å få selskapene interessert. Dette er en uhyre interessant og viktig debatt. Jeg har da gitt uttrykk for, også på det årsmøtet som representanten Vaksdal viste til, at jeg er forberedt på og interessert i å gå inn i en slik debatt med næringen. Jeg har også vist til Topplederforum innenfor Konkraft som et velegnet forum for å drøfte disse spørsmålene. Selvsagt vil det være slik at det er en viss interessemotsetning mellom selskapenes ønske om maksimalt utbytte på investert kapital og statens – og mitt, på vegne av fellesskapet – ønske om at fellesskapet skal ha sin del. Der vil det være en viss interessekonflikt. Det som ligger til grunn for min behandling av skattespørsmålet, er at prosjekter som er lønnsomme før skatt, skal også være lønnsomme etter skatt. Men hvis prosjekter er ulønnsomme før skatt, kan vi ikke legge opp til et skatteregime som gjør dem lønnsomme etter skatt. De to basale prinsippene legger jeg til grunn i min samtale med næringen, og med disse forutsetninger imøteser jeg en interessant, åpen diskusjon om rammebetingelser for norsk sokkel. Min målsetting er å holde de internasjonale selskapene interessert i fortsatt nærvær på norsk sokkel.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-12-17:
Når det gjelder de to første punktene som representanten Djupedal så vidt var innom før han tok for seg Snøhvit, som vel var hovedtemaet i hans replikk, kan jeg ikke gi ham rett på noe punkt. Snøhvit er ikke et eksempel på at lønnsomme prosjekter før skatt ikke blir lønnsomme etter skatt. Det er rett og slett slik at Snøhvit-prosjektet er et lønnsomt prosjekt med det skattesystemet vi har i dag. Jeg vil heller ikke gi ham rett når det gjelder ULB. Det har nå blitt klargjort – og jeg synes for så vidt debatten satte dette på plass på en ryddig måte: Det blir ingen ny aktivitet i områdene fra Lofoten og i Barentshavet før det foreligger en konsekvensutredning. Når den konsekvensutredningen foreligger, har vi et grunnlag for å si hvordan vi skal komme videre. Trenges det ny kunnskap, skal det dekkes nye kunnskapshull, vil det bli gjort. Hvis dette er avklarende fullt ut, har vi en situasjon vi kan håndtere i forhold til videre aktivitet. Når det så gjelder Snøhvit, brukte Øystein Djupedal ganske kraftige ord for å betegne dette. Det skal jeg ikke kommentere. Men når han sier at jeg går inn i dette med åpne øyne – ja, så gjør jeg det. Det er faktisk viktig å ha åpne øyne og åpne ører og ta imot all den informasjon som operatøren nå gir departementet. Den informasjonen har jeg sagt at jeg vil viderebringe til Stortinget. Det er Stortinget som har godkjent prosjektet. Det er helt riktig som Øystein Djupedal sier, fellesskapet bærer en stor del av kostnadene ved disse overskridelsene. Samtidig må jeg igjen understreke at dette er et lønnsomt prosjekt. Snøhvit-eieren vil betale 73 milliarder kr i skatt, og fremdeles er det slik at det er lønnsomt med en nåverdi på 1,2 milliarder kr.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-12-17:
Når det gjelder den såkalte ULB, har den vært gjenstand for stor oppmerksomhet, og det har vel også vært ulike forventninger til hva som kommer ut av ULB. Noen har ment at dette er helt unødvendig. Vi har da all den kunnskap vi trenger. Vi trenger ikke gjøre dette på ny og bruke mange penger og mye tid på forhold som allerede er avklart! Dette er ikke Regjeringens syn. Vi ser behovet for å få kartlagt og oppdatert materiale som er viktig for videre aktivitet. Så har det også vært de som har sagt: Ja, vi må jo gjøre dette, da. Men vi håper at dette kan gjøres så raskt at vi allerede nå vet at vi høsten 2003 kan gå videre. Så er det noen som sier: Vi vil støtte ULB, men vi har allerede bestemt oss for at noen aktivitet i Barentshavet skal vi ikke ha. SV har jo et slikt synspunkt. Det har de nedfelt i sine egne merknader til oljemeldingen. De støtter konsekvensutredningen, men de har allerede konkludert: ingen aktivitet. Regjeringens syn er at vi skal ha en grundig gjennomdrøfting av alle sider ved en helårig petroleumsvirksomhet i disse havområdene. Basert på hva vi finner av konsekvenser og virkninger av dette, vil vi så ta stilling til om det er mulig å gå videre med ny aktivitet. Det er dette jeg mener Stortingets flertall har gitt tilslutning til, og det er jeg veldig godt fornøyd med.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-12-17:
Jeg tror ikke jeg skal kommentere ULB mer nå, men representanten Sylvia Brustad gav uttrykk for en forventning til hva som kommer ut av utredningen. Jeg synes man må kunne tillate seg slike forventninger. Jeg tror jeg vil forholde meg til det jeg har sagt, nemlig den grundighet som jeg ønsker å legge inn i konsekvensutredningen, slik at vi kan forsikre oss om at en eventuell ny aktivitet i disse nordlige havområdene kan skje med forsvarlighet i forhold til både miljø og fiskeri. Jeg er glad for at Arbeiderpartiet har sluttet seg til et slikt synspunkt, for det er vesentlig også å kunne ha en størst mulig konsensus i oljepolitikken. Så spør representanten Sylvia Brustad meg om jeg ikke er bekymret for den lave leteaktiviteten. Jo, Regjeringens politikk er å ha en mest mulig jevn, forutsigbar aktivitet. Men så er det slik at petroleumsvirksomheten fremdeles er i teknologiens århundre, nær sagt. Det er så avansert at vi kan komme oss ut i verdensrommet og tilbake igjen med den største presisjon. Vi har en mikroelektronisk utvikling som er imponerende, og som gjør at vi kommuniserer med hele verden via små innretninger som vi kan bære på oss. Vi har likevel ikke kommet dit at vi har en seismikk som med største presisjon kan avsløre om det finnes hydrokarboner i et omfang som gjør dette kommersielt. En setter borehullet rett i det en tror er tidenes store funn, og så blir en skuffet. Det er det som har skjedd i 16. konsesjonsrunde – jeg hadde nær sagt under tidligere statsråd Akselsens ansvar – og så har det ikke vært funnet så mye som en hadde håpet på. Det vi håper på nå, er at nye funn i 17. runde kan gi nye optimisme i norsk petroleumsnæring. Det har vi virkelig behov for.
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2002-12-17:
Dagens debatt har enkelt sagt hatt fokus på bl.a. følgende tre områder: lønnsomhet, sikkerhet og miljøperspektivet. Det er bra. Norsk olje- og gassvirksomhet har en lang tradisjon og god erfaring i å ha fokus på akkurat dette. For oss som har tro på og tillit til at oljeselskapene også i framtida skal være seriøse naturforvaltere og aktive industribyggere, er det overordnet at Stortinget legger klare føringer på denne virksomheten. Vi ønsker at norsk olje- og petroleumsindustri skal være verdensmestere i lønnsomhet, i sikkerhet og i miljøtenking. La oss så kaste blikket mot øst og stille følgende spørsmål: Hvilken aktiv dialog har norske myndigheter med russerne, som nå er på full fart inn i oljealderen i Barentshavet? Hvilken aktiv dialog har vi? Vi har i dag hørt at det for norsk del i Barentshavet lages konsekvensanalyser, og det skal lages forvaltningsplaner. Og det er bra – det er kjempebra. Men vet vi nok om hva naboen gjør på den andre siden av gråsonen? Det må være riktig å utfordre Regjeringa på disse spørsmålene, og det må være viktig at Stortinget blir løpende orientert om hva som skjer på russisk side når det gjelder olje- og gassvirksomhet. Allerede nå er det slått fast at en fjerdedel av de forventede norske ressursene ligger i Barentshavet. Ny teknologi vil i framtida tilrettelegge for både sikrere og mer effektiv utnyttelse av feltene. Hvordan kan Norge være med på å bidra til at ny kunnskap om miljø, sikkerhet og effektivitet også kan tas i bruk på russisk side? Mitt anliggende er følgende: For det første må norsk olje- og gassindustri følges opp, slik at de operatørene som virker i nordområdene, har respekt for ressursgrunnlaget og for de andre næringene som bruker området, har respekt for miljøet generelt, samtidig som man fokuserer på lønnsomhet og verdiskaping. For det andre må dialogen med russiske myndigheter være tett og konstruktiv. I fiskerifylket Finnmark er det store forventninger til framtidig olje- og gassvirksomhet i nord, da i tillit til at dette lar seg gjøre samtidig som man tar hensyn til fiskerinæringas behov, nemlig at oljevernberedskapen i nord må bli god, dvs. mye, mye bedre enn i dag. Dette må vi ta på alvor, og jeg forventer at når Stortinget skal behandle meldinga om havmiljø, vil Stortinget også sikre oljevernberedskapen i framtida i nord.
Søren Fredrik Voie (Høyre), 2002-12-17:
Saksordføreren drog innledningsvis opp de perspektiver som olje- og gassutvinningen har i nordområdene, og de mulighetene som nye funn gir for Norge og Nord-Norge spesielt. I tillegg er det enkelte oljeselskaper som påstår at de geologiske indikasjonene i tilknytning til Lofoten og vest av Lofoten gir like store muligheter for funn som i hele Nordsjøen til sammen. Det synes jeg setter mulighetsområdet i perspektiv og i relieff med hensyn til hvilke store inntektsmuligheter og sysselsettingsmuligheter vi har foran oss på den norske – og nordnorske – kontinentalsokkelen. Men uavhengig av når denne virksomheten og produksjonen kommer i gang, trenger vi hele tiden å utvikle ny kunnskap. I meldingen sier Regjeringen at man vil satse på utvikling av ny teknologi og ny kompetanse. Går vi 30 år tilbake, var Norge et u-land på dette området. Vi kunne omtrent ingenting når det gjelder olje- og gassteknologi og olje- og gassutvinning. I løpet av denne perioden har det vært satset enormt og målrettet på overføring av teknologi til Norge og utvikling av teknologi og kompetanse i vår nasjon som gjør at vi på enkelte områder i dag er verdensledende. På samme måte håper jeg at både statsråden og komiteen, i særdeleshet i samarbeid med selskapene, vil legge til rette for at vi får kompetanseoverføring til nordnorske kompetansemiljøer og nordnorsk næringsliv, slik at de kan kvalifisere seg til å ta del i oljeutvinningen, oljeaktiviteten og ikke minst skape aktivitet på land. Miljø, kaldt klima, transport, logistikk i arktiske farvann, ny teknologi og engineeringkompetanse og industriell næringsutvikling basert på petroleumsressursene er eksempler på områder hvor vi må og kan utvikle både kompetansemiljøer og teknologimiljøer i norsk, og nordnorsk, sammenheng. Jeg synes det er særdeles viktig at det fra nasjonalt nivå nå legges til rette for at man ikke bare tar i bruk ressursene som finnes utenfor den nordnorske kyst og i Barentshavet, men at man også legger til rette for å få en positiv utvikling på landområdene i den samme landsdelen. Til slutt må jeg få lov å si etter å ha hørt på debatten at SV lever i den villfarelse at man ikke driver olje- og gassutvikling i Barentshavet. Det er allerede betydelig aktivitet på gang, og vi må bidra til at vi også kan delta i denne utviklingen og ikke minst legge forholdene til rette slik at vi kan levere kompetanse til denne delen av verden.
Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 2002-12-17:
Eg høyrer signala frå Høgre om deira engasjement i denne saka. Det avspeglar berre det som står i innstillinga. Det tek eg til etterretning. No er det slik at ein lokalt på Ringerike og i heile regionen har signalisert at det er bane dei vil ha. Dei har ikkje spurt om utbetring av E16–E18 så langt, for å ta den biten. E18 er altså eit stykkje på vegen som også har ei anna retning. Men det seier seg sjølv at dersom dei ikkje får ein bane, kan dei i morgon, eller for den sakas skuld i dag, kome med krav om å få ein firefelts motorveg etter vegnorma. I Skui-dalen, som er oppstarten mot Sollihøgda, er vegtrafikken i dag på 36 000 bilar, og over Sollihøgda ligg han på 14 000 bilar. Da seier det seg sjølv at dersom ein ikkje skal avlaste noko av pendlartrafikken, men tvert imot gi full gass, med alle dei arbeidsplassane som no går fløyten på Ringerike, må dei ha meir veg. Dei må ha større moglegheit til å rekke fram til arbeidsmarknaden, og da vil kravet om veg kome umiddelbart.
Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 2002-12-17:
Eitt av våre forslag i innstillinga som Arbeidarpartiet vil stemme for, er forslaget om Kroksund-alternativet, med ei kostnadsramme i 2000-kroner på 3,5 milliardar kr. Når representanten Nistad no prøver å samanlikne dette prosjektet med overskridingane på Gardermobanen, trur eg eg vil minne han på dei uventa utgiftene som kom, lekkasjen og alle dei andre tinga som medførte store kostnader, i tillegg til at det – etter at Gardermobanen var bestemt i dette huset – blei plussa på med nye strekningar for å lage den banen meir tilgjengeleg frå m.a. hr. Nistad sitt område. Som eit motspørsmål – sjølv om ein ikkje akkurat skal kome med det i ei slik sak – vil eg nær sagt spørje: Kva slags kostnad vil ein ny firefelts veg ha i dette området? Eg trur han blir atskilleg høgare enn dei 3,5 milliardane. Om det skulle sprekke med 10–20 pst., ligg det likevel innanfor den ramma alle slike kalkylar vil liggje. Og som eg sa i innlegget mitt: Det finst ikkje eitt prosjekt i dette landet som er så godt utgreitt. Eg har faktisk tru på dei som seier at dei har gjort eit stykkje grundig arbeid.
Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 2002-12-17:
Når eg sa at Arbeidarpartiet heile vegen – det er altså ikkje gitt uttrykk for det i samferdselskomiteen, men i andre samanhengar – har gått for Kroksund-alternativet, er det riktig. Eg har ikkje uttalt meg om kva SV meinte i den saka, men at det blei utgreitt to alternativ, er heilt korrekt. Så er hr. Hansen inne på at SV sine alternative budsjett hadde nær sagt sytt for at banen låg der i dag. Ja, kan hende det, men som eg òg sa, ting tek tid, og når det gjeld utgreiingsarbeidet – å lytte til alle som skal seie sitt, å ta på alvor alle innvendingane og å ta på alvor alle som har hatt noko å kome med til oss – så ser ein i proposisjonen at lista over høyringsutsegner er rimeleg lang. Det gjer at vi ikkje har kome lenger i dag. Til SVs alternative budsjett – i den grad ein kan sjå på det som eit realistisk budsjett: Jernbanen dekkjer ikkje heile landet, og SV er rimeleg hardhendt i handteringa når det gjeld å skjere ned på veg. Eg er ikkje riktig sikker på om vi ville klare å få med oss nok til å skape eit fleirtal for det. Det trur eg ikkje. Når det gjeld den vidare satsinga for jernbanens vedkomande og Arbeidarpartiets syn på det, er eg nok einig med representanten Geir-Ketil Hansen i hans syn på dei signala som vi har fått frå Jernbaneverket spesielt om sanering, forvitring og eventuelt nedlegging – dei spøkjelsa som er der. Vi skal ta vare på den kapitalen som eingong blei lagd inn, og vi må i fellesskap slå ring rundt, nær sagt, dei hovudpulsårene som er lagde rundt omkring i landet. Det største problemet som eg ser i samband med det som har vore budsjettbehandlinga i fleire år, er flyttinga av pengar vekk frå jernbane, eller, kanskje det er meir riktig å seie, mangelen på å fylle opp dei rammene som vi her har meint å gi.