trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2011-04-04:
Innføring av datalagringsdirektivet er intet annet enn en massiv mistillit til Norges befolkning. Jeg synes det er synd at tilhengere av datalagringsdirektivet er så opptatt av å fakke kjeltringer at de ikke ser at de bryter med fundamentale prinsipp i forholdet mellom myndigheter og borgere: Overvåking og etterforskning skal skje basert på mistanke. Det er vi som stortingspolitikere, folkevalgte, og regjering som skal be om tillit fra vår befolkning. Det er ikke befolkningen som skal be om tillit fra staten. Dette må være det bærende prinsipp i en demokratisk rettsstat. Datalagringsdirektivet snur hele problemstillingen på hodet. Det skal ikke lenger være nødvendig å være målrettet i arbeidet mot kriminalitet. Alle borgere skal nå anses som potensielle kriminelle i utgangspunktet. Jeg synes ikke bare dette er en fullstendig kortslutning. Jeg synes det rett og slett er hårreisende. For meg er dette som et kaldt gufs fra fortida som minner om hvordan enkelte historiske stater vi ikke liker å sammenligne oss med, heller ikke hadde tillit til sin befolkning. Det minner mer om en politistats logikk. Politiet kan allerede i dag få innsyn i datakommunikasjon når en anser dette som viktig for etterforskning i bestemte saker. PST har også hjemmel til løpende overvåking uavhengig av mistanke om personer man har grunn til å tro kan skade rikets sikkerhet. Telekommunikasjonsselskapene må ha konsesjon for lagring allerede i dag, sjøl om flere av tilhengerne ser ut til å ha glemt det. Og vi har lagringsfrihet og sletterett overfor selskapene. Med datalagringsdirektivet blir det motsatt. Da blir det lagringsplikt og sletteforbud i seks måneder eller muligens tolv måneder, alt ettersom EU bestemmer seg for, hvis jeg forsto saksordføreren rett. Alle borgere skal anses som potensielle kjeltringer. Dersom vi møtes fysisk eller på Skype, er det, i alle fall foreløpig, ingen som forlanger at dette skal loggføres. Hele saken er et massivt brudd på tilliten mellom borgere og staten. Det kan ikke rettferdiggjøres ved å skyve kriminalitetsbekjempelse foran seg. Overgripere og andre kjeltringer vil på enkle måter klare å unngå at data lagres. Det er for meg fullstendig uforståelig og ulogisk. Det er omtrent som den gamle historien om faren som gikk for å være så streng. Han praktiserte korporlig straff og var ikke så nøye på om dasken som ble gitt, var rettferdig med hensyn til om barna hadde gjort noe galt eller ikke. For om de ikke hadde gjort noe galt, kom de sikkert til å gjøre det, som han sa. Jeg tror flere av oss synes det er en litt spesiell praksis, men det er altså omtrent tilsvarende logikken fra saken i dag. Har vi ikke gjort noe galt, kommer vi ratt til å gjøre det, og derfor må vi overvåkes alle sammen. Saksordføreren sa at innføring av datalagringsdirektivet er et paradigmeskifte. Det har representanten Schou helt rett i. At dette skjer med vidåpne øyne, gjør dette paradigmeskiftet ekstra ille.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2011-04-04:
Jeg hadde mitt virke i norsk presse fra slutten av 1960-tallet til begynnelsen av 1980-tallet, altså i en tid da vi måtte regne med at A-pressejournalisters kommunikasjon med omverdenen med datidens beskjedne kommunikasjonsmidler ble overvåket. Det samme gjaldt mange av dem som befant seg på venstresiden i norsk politikk. Denne irregulære virksomheten tok slutt med Lund-kommisjonen på 1990-tallet – i hvert fall fikk vi kontrollordninger og kontrollorganer som nå fører tilsyn med våre hemmelige tjenester. Sånn sett har jeg forståelse for den skepsis og uro som mange føler når vi innfører lovregler som gjør at den elektroniske kommunikasjonen, som stadig har blitt en større og nødvendig del av vår hverdag, lagres en tid, selv om det altså ikke er innholdet i denne kommunikasjonen, men trafikkdata vi snakker om. Slike data lagres imidlertid allerede. Jeg er slett ikke sikker på at det alltid skjer under betryggende forhold. Nettopp fordi jeg er opptatt av personvern, nettopp fordi vi trenger et internasjonalt regelverk som regulerer tilgangen til slike data, og som reduserer muligheter for at slike data kan komme på vidvanke, er jeg for implementeringen av datalagringsdirektivet i norsk rett. Det er på høy tid at vi regulerer politiets adgang til trafikkdata, og at vi stiller krav om høy strafferamme og domstolsbeslutning. Det er på høy tid at det innføres sletteplikt, at Datatilsynets kontrollmyndighet styrkes, og at vi får klarere regler for lagring og sikring av data. Når vi beveger oss på Karl Johan, fra Stortinget og ned til Oslo S, følges vi av kameraøyne hele veien. Da jeg i dag kjørte fra Nøtterøy til Oslo, passerte jeg fire bomstasjoner. Det er regnskapsloven som avgjør lagringstid for denne type data, og de er tilgjengelige for politiet nær sagt til enhver tid, når politiet måtte ha bruk for dem. Da jeg i dag tok ut penger fra pengeautomaten i Stortingets lobby, ble transaksjonen registrert. I nettbanken er mine transaksjoner fra flere år tilbake tilgjengelig på Internett. Jeg er ikke først og fremst redd for politiets tilgang til slike opplysninger som ledd i oppklaringen av alvorlige forbrytelser. Derimot kan det være ytterst ubehagelig om uvedkommende skulle få tilgang til slike data. Presseorganisasjonene er opptatt av kildevern, og det er bra. Vernet om kildene er grunnleggende for all virksomhet i pressen. Derfor er jeg svært glad for at vi nå får en lovfesting av kildevernet – endelig.
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2011-04-04:
Innføringen av datalagringsdirektivet har også en økonomisk side, en side av direktivet som så langt er lite belyst i norsk sammenheng. På spørsmål fra medlemmer i transport- og kommunikasjonskomiteen kunne verken Samferdselsdepartementet eller Justisdepartementet svare på de budsjettmessige konsekvensene av innføringen av datalagringsdirektivet, ut fra korte frister. I Sverige har de tatt seg tid til å undersøke konsekvensene og kostnadene ved datalagringsdirektivet. En analyse utført av telekombedriftenes bransjeorganisasjon i Stockholm viser at det vil koste ca. 1,1 mrd. svenske kroner ved tolv måneders lagring. I tillegg kommer en årlig driftskostnad på 364 mill. svenske kroner. Den norske modellen for et datalagringsdirektiv vil trolig likne mye på det svenske forslaget. Jeg tror neppe at Høyre og Arbeiderpartiet har tenkt å ta den kostnaden på statens regning. Dermed havner kostnadene hos teleoperatørene. Teleoperatørene har ikke egne fond som kan dekke kostnadene, så kostnadene blir påført kundene. I praksis betyr det at det er du og jeg som skal betale for lagring av data. Kostnadene som vil påløpe den enkelte teletilbyder, vil kreve lik teknologi og krav, enten de har 1 000 eller 100 000 kunder. Det vil atter en gang svekke de små tilbyderne og ikke stimulere til konkurranse på telemarkedet. Datanæringen viser til at direktivet, slik det nå foreligger, er dyrt, dårlig og vanskelig å gjennomføre. IKT Norge stiller spørsmål om det i det hele tatt vil være mulig å innføre de kravene som er satt til kryptering, samt at det kun vil gi økte kostnader og ikke økt sikkerhet. Jeg registrerer at Høyre og Arbeiderpartiet har forpliktet seg til å stemme for de budsjettmessige konsekvensene med å innføre datalagringsdirektivet, uten i det hele tatt å ta inn over seg de økonomiske konsekvensene. Det ser ut til at datalagringsdirektivet skal innføres uansett, koste hva det koste vil.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2011-04-04:
Teknologisk utvikling skapar nye utfordringar. Når Arbeidarpartiet i dag seier ja til datalagringsdirektivet, er det fordi vi har behov for det – ikkje fordi EU ber oss om det. Sidan midten av 1990-talet har politiet brukt kommunikasjonsdata i etterforskinga av alvorlege straffesaker, for å oppklara kriminalitet og for hindra nye kriminelle handlingar. Det var trafikkdata som i si tid medverka til oppklaringa av Baneheia-drapa og Nokas-ranet. Heretter vil lovverket sikra viktige data for å etterforska alvorleg kriminalitet ved å innføra plikt til å lagra data som seier noko om kven som har kommunisert med kven, kvar kommunikasjonen har funne stad, når og korleis. Innhaldet i kommunikasjonen skal altså ikkje lagrast. Når enkelte krefter har prøvd å skapa eit slikt inntrykk, føler eg det er viktig å presisera det også i denne salen: Innhaldet i kommunikasjonen skal ikkje lagrast. Vi etterlèt i dag ei mengd elektroniske spor, eg vil her nemna bruk av betalingskort. Eg har sjølv opplevd å få telefon frå banken der dei spør om eg nettopp har vore i Kambodsja fordi kortet mitt var brukt der. At ein vanleg banktilsett kan følgja med på bevegelsane mine, er vel eit større inngrep i personvernet enn at ein etter domstolskontroll får rett til å vita kven eg har hatt telefonkontakt med. Nettopp på grunn av personvernet har det vore overmåte viktige for oss å sørgja for eit regelverk som sikrar at personopplysningar berre vert samla inn og behandla når det er heilt nødvendig, og at opplysningane ikkje vert nytta til andre formål enn det dei er innsamla for. Bruken av trafikkdata i politiets etterforsking har auka i takt med mobilbruken. Dette har skjedd utan at Stortinget har lagt dei nødvendige rammene og avgrensingane for bruk av data. Gjennom å endra norsk lov og dermed implementera datalagringsdirektivet legg vi no faste og klare rammer for bruken av trafikkdata – også for oppbevaring og sletting av desse data. Dette er viktig for Arbeidarpartiet. Ei rekkje offentlege utgreiingar, herunder Sårbarheitsutvalet, Politimetodeutvalet og Metodekontrollutvalet, har framheva viktigheita av datalagring – det same har eit samla politimiljø. Framstegspartiet har tidlegare ønskt å framstå som eit lov-og-orden-parti. Eg tykkjer derfor det er overraskande at dei stiller seg over politiet sine vurderingar. Kva er det Framstegspartiet veit, som politiet og utvala ikkje har fått med seg? Og kva med deira eige framlegg frå 2005 om å påleggja nettilbydarar og nettleverandørar tolv månaders lagring av trafikkdata, og det heilt utan domstolskontroll og krav til høg strafferamme, sletteplikt osv.? Internasjonal kriminalitet krev grenseoverskridande løysingar. Fordelen med å implementera direktivet er i så måte openberre. Ved å seia ja til datalagringsdirektivet sørgjer vi for at politiet i Noreg får det same regelverket å halda seg til som resten av Europa.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-04-04:
Jeg har brukt helgen på Nei til EU-arrangement, først en kommunekonferanse og så et rådsmøte. Da blir det mye direktivprat. Det blir det når Nei til EU-folk møtes nå om dagen, for direktivene står i kø for å bli omfavnet, i hvert fall ikke avvist, av oss her i Norge. Det vi Nei til EU-folk diskuterer, og nok ofte er litt uenige om, er hvorfor det politiske flertallet i Stortinget så konsekvent velger å bukke og takke til denne direktivinnvandringen – litt i motsetning til mye annen innvandring. Er det frykten eller eventuelt ærefrykten for EU som er årsaken, eller er det innholdet i disse direktivene som i seg sjøl er så overbevisende gode? Jeg mener at vi på nei-siden litt for raskt unnskylder disse ja-til-direktiv-partiene med at de nok innerst inne er imot, og at de misliker mye av innholdet i vikarbyrådirektivet, mediedirektivet, postdirektivet, helsedirektivet osv. Nei, de er for. Når vi i Norge raskt og effektivt tar imot dem og setter dem ut i livet, gjerne enda sterkere, kraftigere og raskere enn EU sjøl, er det nettopp fordi de har i seg en politikk som flertallet i Norge er for. Debatten her i dag viser nemlig det på en god måte: Der EU fortsatt internt har spennende, vanskelige interne debatter og signaliserer mye tvil og tro, er flertallet her i salen overbevist om at dette er riktig å gjennomføre, og det skal gjennomføres raskt. Det er faktisk å se på som et stort sivilisasjonsprosjekt, nærmest et «Redde vår sivilisasjon»-prosjekt. Vi har faktisk nå også fått høre fra Anne Marit Bjørnflaten at det som er årsaken til at en rekke forfatningsdomstoler i EU nå har problemer, bl.a. rundt implementeringen, har Høyre og Arbeiderpartiet i løpet av noen få dager klart å løse. Du verden så heldig de er, bl.a. disse forfatningsdomstolene, når svaret på EUs implementeringsproblemer ligger i den avtalen som er forhandlet fram her. Jeg synes dette er en trist dag. Jeg mener det er etisk tvilsomt det som skjer. Det er økonomisk uklokt, og ikke minst er det kriminalpolitisk naivt å tro at vi på den måten, ved å gjøre alle til mistenkte, kan få bukt med alvorlig kriminalitet.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2011-04-04:
Vi som er politikere, har en plikt til å tenke på konsekvensene av det vi vedtar. Følgene av det som denne salen vedtar, må tenkes nøye igjennom: hvordan ting både kan brukes og misbrukes, og om det vi oppnår ved å gjøre vedtak her i salen, står i forhold til de ulempene det påfører det norske folk. Her har vi en sånn sak hvor jeg mener at flertallet vil påføre det norske folk ulemper som ikke står i forhold til det som man faktisk oppnår. Representanter fra Arbeiderpartiet og Høyre har fra denne talerstolen sagt: Jeg har ingenting å skjule. Folk må jo kunne stå for sine handlinger. Men hvis man virkelig skulle ta konsekvensene av det, burde jo også innholdet kunne vært lagret. Da gjør det jo ingenting, og det ville gjort det enda lettere for politiet å etterforske og oppklare ting. Hvis en virkelig skulle klart å ta alle for det de gjør til enhver tid, burde vi egentlig vært utstyrt med GPS-sendere. Da kunne man faktisk ha logget hvem som var hvor. Med det datalagringsdirektivregelverket som vi nå får, er jeg ganske bekymret, fordi det ofte vil være veldig lett å utnytte. Du kan faktisk plante alibiet ved å sende mobiltelefonen din med noen som er på et helt annet sted enn der forbrytelsen skjer. Det er så mange ting som kan brukes og misbrukes i denne saken at jeg tror det er viktig at vi som politikere stopper opp og spør oss selv om dette er verdt det. Flere av dem som vil innføre datalagringsdirektivet, har sagt at vi har jo mange andre registre som registrerer ting: DNA-registre, bompengeregistre, telefonregistre, bankregistre, helseregistre, og alle er opprettet i god hensikt. Men det har også gjort at vi som samfunn har blitt ekstremt sårbare for misbruk og for overvåking. Brudd på dagens regelverk kan jo ikke brukes som argument for at det nå vil være trygt å innføre dette datalagringsdirektivregisteret, for det vil jo være enda mer sårbart om det skjer brudd på dette i nye saker ved innføring av dette registeret. Jeg ble jo bekymret da jeg hørte statsråd Aasrud si at hun trodde at denne debatten har gjort at ingen telekomselskaper nå kan si at de ikke vet om regelverket. Hvis det er sånn at man egentlig satser på at det er debatten om datalagringsdirektivet som skal gjøre at teletilbyderne faktisk følger regelverket, gjør det meg ekstra bekymret. Aasrud viste også i et replikkordskifte her i dag til en eventuell innføring av kryptering. Det gjør meg også bekymret at i tillegg kan innholdet bli åpent. Så har jeg behov for å komme med en stemmeforklaring. –
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2011-04-04:
Siden representanten Hareide tok stemmeforklaringen, gir det meg mulighet til heller å bruke tiden på argumenter. Det er en kvinnealder siden jeg kom inn på Stortinget i 1997. Da hadde vi just begynt å ta i bruk e-post. Det var til og med slik at noen bare brukte datamaskinen som bokstøtte her på huset. Jeg tror at hadde noen sagt til oss da at vi skulle ha den type debatt i dag, ville vi sagt at det var en science fiction-debatt, med tanke på at så mye opplysninger om oss som personer skulle være registrert og notert ned, at så mange systemer skulle være laget for å overvåke oss i tilfelle vi kom til å gjøre noe galt, ikke idet det var mistanke om at vi gjorde noe galt. Representanten Erna Solberg sa at ingen hadde snakket om lokasjon og baselokalitet. Jeg er redd for den måten man nå begynner å snakke om det som bevis på, for det er så lett å utnytte, som jeg sa i mitt innlegg. Send mobilen din med noen andre, la dem sende noen SMS-er, og så har du alibi for at du ikke var i nærheten av åstedet. Send noen SMS-er til noen av de litt mindre glupe i gjengen, få dem til å møte opp på gjerningsstedet, så er det flere å dele mistanken på. Vi kommer ikke utenom at vi må gjennom god gammeldags etterforskning, og det burde en ha gjort etter de gode, gamle prinsippene. Så høres det ut som om Høyre tror at Arbeiderpartiet har flertall alene, og at de har hjulpet nasjonen med å forbedre det som ville blitt vedtatt. Men det er jo ikke slik. Hadde Høyre gått med mindretallet i denne saken, var det vi som kunne ha regulert de tingene vi ville på en bedre måte, slik at de registrene vi har, ikke blir misbrukt på den måten de blir misbrukt i dag. Klokken fem i dag gjorde jeg det eksperiment å slå av mobilen. En hel time var jeg utenfor rekkevidde, slik at ikke noen kunne oppdage hvor jeg var – litt desperat, og kanskje noen så meg her i salen. Men plutselig tenkte jeg: Det kan jo også bli en mistanke. Hvorfor i alle dager slo man av mobilen under det tidspunktet hvor det ble begått et innbrudd eller andre ting ble gjort? Det er så mange ting i dette som ikke gir oss de gode løsningene, som ikke hjelper oss til å bekjempe den alvorlige kriminaliteten, som alle er opptatt av at vi skal gjøre. Det er ikke slik at det er dette lille skrittet som fører oss fra et fullstendig fritt samfunn til et overvåkningssamfunn, men det er det totale her som gjør at dette begynner å bli totalitært.
Tor Sigbjørn Utsogn (Fremskrittspartiet), 2011-04-04:
I Danmark ble det registrert 82 000 registreringer i 2010 som følge av datalagringsdirektivets krav – per person. Det er vanskelig for mange å se konsekvensene av direktivet. Man kan forestille seg at det sto en kontrollør ved siden av deg og noterte hvem du ringte til, når du ringte, hvor lenge samtalen varte, og hvor mottakeren var da du ringte til ham – eller at det sto en kontrollør ved postkassen og noterte hvem du sendte brev til, og hvor du befant deg da brevet ble postet. Spørsmålet blir: Er det bare det faktum at teknologien for å overvåke dette elektronisk ikke finnes ennå, som gjør at Høyre og Arbeiderpartiet ikke stemmer for overvåkning også av brevpost? I prinsippet er det akkurat det som vil foregå med datalagringsdirektivet. Forskjellen på denne fysiske overvåkningen og datalagringsdirektivet er at sistnevnte skjer uten at innbyggerne ser det, fordi det skjer elektronisk. Ved å følge prinsippene i datalagringsdirektivet kan man si at det også ville være nødvendig å registrere hvem du går på besøk til, hvor de bor, hvor lenge du er der, om du leverte noe fra deg, og om du fikk noe med deg tilbake. Foreløpig finnes det ikke gjennomførbare elektroniske metoder for å registrere dette. Men spørsmålet er allikevel åpenbart: Er det en prinsipiell forskjell på dette og det som Stortinget i dag pålegger det norske folk? Er det bare fordi det er så vanskelig logistikkmessig fysisk å overvåke hvem som besøker hvem, at dette ikke er en del av datalagringsdirektivet, altså at den elektroniske løsningen foreløpig mangler? Og: Dersom det var teknisk gjennomførbart, dersom teknologien allerede fantes, ville Arbeiderpartiet og Høyre ha gått med på elektronisk kontroll av alle besøk til andre mennesker? Det kan jo være noen som går på besøk til andre for å planlegge en kriminell handling. Hvilke argumenter ville Arbeiderpartiet og Høyre eventuelt ha brukt imot den type overvåkning, når det i realiteten ikke er noen prinsipiell forskjell mellom overvåkning av fysiske besøk og det som ligger i datalagringsdirektivet? Fremtiden vil vise hvilke utvidelser direktivet vil ta til seg etter hvert, og hvilke koblinger som vil gjøres med andre registre – fra banker, Nav, folkeregister og utenlandske registre – alt i den gode hensikts navn for å hjelpe politiet, men på tvers av vanlige folks sikkerhet og privatliv. Datalagringsdirektivet trår over en avgjørende og sikkerhetsmessig grense, og det eneste riktige å gjøre i dag, når dette sannsynligvis blir vedtatt, er å utsette samtykket til direktivet inntil EUs revidering foreligger.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2011-04-04:
Først av alt vil jeg si at det har vært en interessant debatt i dag. Vi har fått fram mange synspunkter. Man har fått en god debatt, og på mange måter en prinsipiell debatt som viser hvor enkelte skillelinjer faktisk går. Jeg ønsker bare å komme inn på noen få punkter. Det ene punktet er knyttet til at Fremskrittspartiet var for romavlytting, og at man da ikke kunne begripe hvorfor man ikke også kunne støtte datalagringsdirektivet. Prinsippene ligger der nettopp fordi bruk av romavlytting skjer ved mistanke om en kriminell handling. Selve prinsippet her er knyttet til om hver enkelt av oss som utgangspunkt for staten og andre, faktisk er skyldige inntil vi selv kan bevise at vi er uskyldige. Det er jo selve prinsippet som er det bærende. Det jeg setter spørsmålstegn ved, er hvor grensen går. Hvor går grensen for det vi skal registrere om borgerne? Jeg har vært med her siden 1997 og sett stadig flere saker som skal registreres – stadig nye registre. La oss se på helsesiden; vi har stadig nye registre innenfor helseregisterlovgivningen. De som har stått sammen med Fremskrittspartiet og Venstre og hegnet mest om personvernet, har faktisk vært Høyre, og de har nettopp hevdet gang på gang hvor viktig det er at personvernet står i høysetet på grunn av faren for misbruk. Ja, da er det underlig, det vi ser i dag. Når det gjelder Arbeiderpartiets ståsted, er det ikke overraskende i det hele tatt, for det er jo de som har fremmet gang på gang stadig nye registre, stadig nye ting som skal registreres om oss. De har alltid vært positive til det, mens vi andre også prøver å se enkeltindivider opp mot dette. Vi har sett nok av eksempler på helseopplysninger som kommer på avveier. Hvis en klarer å hacke seg inn hos NASA, hos FBI og hos CIA – hos de fleste instanser – hvem er det som tror at dette systemet, dette registeret her er bombesikkert? Ja, ansvarlighetspartiene selv, Høyre og Arbeiderpartiet, når det gjelder økonomi, som det er snakk om hele tiden – å ha orden på økonomien og hvor mye vi skal bruke – er de som slår igjennom denne saken og sier: Vi gir blaffen i hva det koster. Det skal innføres, koste hva det koste vil, for vi vet ikke engang selv hva kostnadene er. Men noen vil måtte betale regningen. Det er også en kjensgjerning at de kriminelle uansett vet å komme seg rundt systemet. Man har f.eks. vist til Baneheia-saken: Den ble faktisk løst innenfor dagens system. Dette er en trist dag for personvernet.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2011-04-04:
Det er på mange måter ein trist dag i dag ved at sentrale prinsipp for personvernet er trua. Sjeldan er Arbeidarpartiet sitt slagord meir treffande enn akkurat i dag: «Alle skal med.» I effektivitetens og kostnadseffektivitetens namn blir personvernet ofra, og alle skal med. Vi har i dag gjennom denne debatten hatt mange eksempel på opplysningar som er komne på vidvanke, jamvel opplysningar som det ikkje skulle vere mogleg å nå fatt i. Likevel skal vi no finne oss i å kome i den situasjonen at vi må bevise vår uskyld i saker der det er lagra data som knyter oss opp til stad eller tid. All verdas elende, som organisert kriminalitet og overgrep mot uskyldige born, skal no finne si løysing, og prisen er overvaking av alle landets borgarar. Det er nesten som om ein ikkje klarer å komme dette kriminelle uvesenet til livs utan at vi alle aksepterer at sentrale prinsipp for personvernet blir forkasta. Ein kan argumentere så høglydt ein vil, men vår grunnlovfesta fridom frå overvaking er trådd over med dagens vedtak. Lat meg berre vere tydeleg: Prisen, å miste personvernet, slik vi endar opp med i dag, ville vere akseptabel dersom det rydda opp og fjerna misbruk av uskyldige born og anna svineri. Men vi veit alle at slik er det ikkje. Det blir nok vanskelegare og meir arbeidskrevjande utan datalagringsdirektivet, men den prisen må vi vere villige til å betale. Så, skal ein få dette uvesenet til livs, får ein setje inn nødvendige ressursar for å styrkje politiet, slik at desse sakene også får si løysing. Det er politikkens rolle å setje grenser for teknologien når det finst interessekonfliktar, som her opp mot personvern og rettsstatsprinsipp, og sjeldan er det tydelegare enn i dag. Framstegspartiet ønskjer å vere tydelege på kva side vi står på i denne saka. Det gjer vi ved å stemme imot datalagringsdirektivet i dag.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2011-04-04:
Det er vel ingen tvil om at i en slik sak som dette er det kryssende interesser som ikke så helt enkelt lar seg forene. Men vi ville ha opptrådt totalt uansvarlig som politisk styringsinstitusjon hvis vi hadde valgt, som denne såkalte personvernalliansen, å se så galant bort fra de krystallklare råd som er avgitt fra nasjonal politimyndighet, og som er avgitt i uttalelser fra det norske forsvar. Når jeg registrerer at fremtredende representanter fra denne samme alliansen så galant bare feier dette bort som totalt misforstått, vil jeg si at da har jammen denne debatten nådd en ny type takhøyde. Når flere representanter prøver å illustrere det som at Høyre bare ønsker å koste unna denne saken for å unngå en debatt på landsmøtet, er jo faktisk virkeligheten den stikk motsatte. Det er ikke noe parti som har tatt denne saken så grundig til behandling som nettopp Høyre. Jeg vet ikke hvem det imponerer når representanten Hoksrud fra Fremskrittspartiet uttrykker at KGB ville ha blitt «grønne av misunnelse» av å lære av Arbeiderpartiet i denne debatten. Jeg vet ikke hvem han egentlig har som målgruppe for å imponere med gode eller middels gode argumenter. Som representanten Kambe var inne på, har altså Hoksrud funnet ut at en tredjedel av Høyres gruppe er mot direktivet. Men jeg synes at representanten Hoksrud istedenfor å snakke om 1 minutts stillhet, som han var inne på som en god løsning og hva han syntes om det hele i dag, kunne ha brukt dette minuttet på å illustrere hvor mange i Fremskrittspartiet som egentlig av hele sitt hjerte ønsker å stemme for direktivet i dag. I en sak som også bærer preg av å være kontroversiell, er det ingen tvil om at når vi har begrep som «kriminalitet» innenfor våre grenser og terror i vår egen bakgård, i nabolandene, må vi ta dette på det dypeste alvor. I tillegg, når den samme alliansen galant burde kunne fortelle oss hvordan vi skal klare å oppnå unntak i vår egen EØS-avtale, når vi som utenforstående land ikke i det hele tatt vil være i nærheten av å oppnå noe som helst slags unntak for eventuelle særordninger anbefalt av denne såkalte alliansen, vil det være totalt uansvarlig ut fra denne saken å bidra til at vi faktisk med åpne øyne setter hele EØS-instituttet i bevegelse.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2011-04-04:
Når eg tek ordet mot slutten av ein debatt som i dag, er det ganske enkelt fordi eg reknar med at eg berre får ei moglegheit til å skamrose samferdselsministeren i løpet av denne stortingsperioden, og då vil eg gjerne nytte anledninga. Ho er heilt presis, statsråden, når ho seier at det ikkje er mogleg å berekne kostnader, for det er f.eks. ikkje avklart i kva grad ein skal kryptere opplysningane. Det viser at det personvernet som representantane frå Høgre og Arbeidarpartiet tilsynelatande er opptekne av, på ingen måte er avklart. Det hadde vore mogleg å berekne kva dette f.eks. ville koste. Men så grundige har ein ikkje vore, og då spør eg: Korleis kan ein då hevde at personvernet er vinnaren i denne saka? At Arbeidarpartiet stemmer for forslag som gjer at vi kan sitje igjen berre med Telenor, kan eg forstå. Det har dei lang tradisjon for. Men at Høgre er med på å bidra til det same, kan eg på ingen måte forstå. Og då blir det eit paradoks når representanten Arve Kambe seier at Høgres program er så bra at han likevel vel ikkje å følgje det. For det er det dette dreier seg om, det dreier seg om at dei som faktisk seier at Høgres program er bra, er dei same som er motstandarar av direktivet. Det vik representanten Arve Kambe frå, på same måten som veldig mange andre Høgre-representantar. Det er beklageleg. Trine Skei Grande har veldig rett når ho seier at morgondagens generasjon vil felle ein dom over dette forslaget. Morgondagens generasjon er heilt tydeleg på at datalagringsdirektivet må ein seie nei til. Det seier alle ungdomspartia, det seier Framstegspartiet. Det er synd at Høgre i dag fell interessene til personvernet i ryggen.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2011-05-18:
På vegner av representantane Laila Dåvøy, Line Henriette Hjemdal og underteikna har eg den gleda å fremje forslag om sikrare og betre framkommelegheit for syklistar.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2011-05-18:
Mitt spørsmål går til statsråd Lysbakken. Fremskrittspartiet har lenge hevdet at man i realiteten er tvunget til å gjøre et valg mellom innvandring og velferd. Dersom man ikke strammer betydelig inn på innvandringsfeltet, vil vi bli tvunget til å redusere velferden. Det er altså den realiteten vi står overfor. I forrige uke hadde statsråd Lysbakken og jeg en liten diskusjon via NTB hvor statsråden faktisk hevder: «Selv med rent Frp-flertall på Stortinget ville de fleste som i dag innvandrer til Norge kunnet komme.» Dette uttales av statsråden på tross av at vi ser klare sammenhenger mellom innvandringen til ulike europeiske land og de reglene som praktiseres. Men man velger altså bort muligheten for å takle de velferdsutfordringene vi står overfor med den omfattende innvandringen. Samtidig har regjeringen avvist Fremskrittspartiets forslag om i større grad å knytte statsborgerskap og krav til botid til muligheten for å ha full tilgang til norske velferdsgoder. Da stiller jeg spørsmålet, i etterkant av fremleggelsen fra Brochmann-utvalget: Hva er det egentlig regjeringen ser for seg at man skal gjøre når man skal møte den omfattende innvandringen som kommer til Norge? Lysbakken har pekt på arbeidsmarkedstiltak, språkopplæring og likestilling – i og for seg gode tiltak, men det er bare mer av det samme gamle. Hva er det egentlig regjeringen tenker at man skal gjøre? Ligger det noe annet bak her? Når man ikke vil redusere innvandringen, ikke vil stille krav til statsborgerskap, er det ikke i realiteten en styring mot å avvikle/redusere velferdsordningene for samtlige mennesker i dette landet?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2011-05-18:
Jeg tror statsråd Lysbakken begår en litt grov overforenkling når man ikke skiller mellom ulike innvandrergrupper, sånn som jeg oppfattet at Brochmann-utvalget faktisk gjør. Man skiller mellom det som i langt større grad er lønnsom innvandring, arbeidsinnvandring fra EU-sonen, og ikke-vestlig innvandring, hvor lønnsomheten er særdeles diskutabel – åpenbart ikke lønnsom på lang sikt. Det er bare å vise til grafer som blir brukt i Brochmann-utvalgets rapport, hvor man ser at Danmark, gjennom bl.a. en strengere familieinnvandringspolitikk, klarer å redusere innvandringen til en tredel av det vi har til Norge per innbygger. Det sier ganske mye om det handlingsrommet man har i det enkelte land. Mitt spørsmål til Lysbakken er, for her dukker man litt unna: Er det ikke sånn at den ikke-vestlige innvandringen er langt mindre lønnsom enn den innvandringen vi har fra europeiske land?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2011-05-18:
Jeg registrerer at statsråd Lysbakken gjerne vil snakke om EØS, gjerne vil snakke om arbeidsinnvandring. Fremskrittspartiet er veldig klar på at vi bør finne måter å avgrense rettigheter på for borgere utenfor Norge innenfor EØS-sonen, f.eks. når det gjelder botid, fordi dette skal være bærekraftig på lang sikt. Dernest: Når man leser Brochmann-utvalgets innstilling, er det rimelig klart at det er en stor og vesentlig forskjell mellom arbeidsinnvandringen fra Europa og den innvandringen som kommer fra den ikke-vestlige verden, særlig fra muslimske land, hvor det er helt åpenbart at den innvandringen vi opplever, er ulønnsom for det norske samfunnet på lang sikt. Kan statsråden klart ta stilling til det? Våger han å gjøre det og innrømme at de ulempene og utfordringene vi står overfor når det gjelder ikke-vestlig innvandring, er en av en helt annen karakter og kaliber enn den europeiske innvandringen?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-18:
Jeg er veldig glad for at representanten Amundsen tok opp dette spørsmålet og også siterte meg fra NTB. Jeg vil gjerne ha mer av den praksisen fra Fremskrittspartiets side. Det er et interessant skue å se hvordan Fremskrittspartiet har brukt landsmøtet sitt til å fokusere på to ting, nemlig at innvandringen skal ned, og at det skal bli slutt på trygdeeksport fra Norge. Samtidig har partiet, som jeg påpekte i intervjuet med NTB, stått bak det viktigste politiske grepet som fører til at vi har stor innvandring til Norge, og at vi har en del trygdeeksport, nemlig EØS-avtalen, som Fremskrittspartiet har vært varm og entusiastisk forsvarer for helt siden den kom. Det er altså sånn at sju av ti innvandrere til Norge i dag kommer fra Europa. Av de øvrige er den største gruppen familieinnvandrere, folk som noen ganger kommer til Norge på familiegjenforening med en flyktning, men oftere for å gifte seg med en norsk statsborger eller en person som har opphold i Norge fra før. Så vidt jeg vet, har Fremskrittspartiet heller ikke foreslått å forby nordmenn å gifte seg med utlendinger. Derfor har jeg antatt at også en stor del av disse innvandrerne vil få komme til Norge selv med rent fremskrittspartiflertall. Det betyr at det store flertallet av innvandrere til Norge fortsatt vil være her, selv om Per-Willy Amundsen fikk diktere innvandringspolitikken alene. Om det er én av ti eller to av ti innvandrere Amundsen kunne sørge for ikke kom til landet, er litt uklart for meg, men poenget er det samme: Det store flertall av innvandrere vil komme hit, folk vil krysse grensene i framtiden også. Da må vi slutte å ha en debatt om hvorvidt vi skal ha innvandring eller ikke, når til og med Amundsen er en varm tilhenger av de fleste innvandrerne som kommer, og heller diskutere hvordan vi får en effektiv integreringspolitikk.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-18:
Jeg skjønner at det er litt forvirrende for Fremskrittspartiet å bli anklaget for å være for innvandring istedenfor å være mot innvandring, og etter at vi har fått disse klargjøringene, skal jeg love å slutte å anklage Fremskrittspartiet for å være imot når man faktisk er for de aller fleste innvandrere som kommer til Norge. Jeg skulle også ønske at representanten Amundsen tok seg god tid med Brochmann-utvalgets innstilling, for en av de interessante tingene Brochmann-utvalget peker på, er at hvis vi får et bærekraftsproblem i velferdsstaten knyttet til innvandring, gjelder det nettopp ikke bare den såkalte ikke-vestlige innvandringen, fordi den er så pass begrenset. Vi vil få de utslagene ikke minst hvis det viser seg at mange EØS-innvandrere, mange arbeidsinnvandrere som kommer til Norge, havner utenfor arbeidslivet, men forblir i Norge. Det betyr at bærekraftsutfordringene består med Fremskrittspartiets innvandringspolitikk. Da er spørsmålet: Hvilken integreringspolitikk fører vi som sørger for at flest mulig er i arbeid, at også kvinner får brukt sitt potensial, og at vi bekjemper diskriminering i det norske arbeidsliv? Det er det vi bør bruke kreftene på herfra.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-18:
Jeg registrerer at Fremskrittspartiet på sitt landsmøte sa at Norge nå var blitt hele «verdens sosialkontor». Det er et bilde som mildt sagt er feil fordi det aller meste av trygdeeksporten igjen er knyttet til EØS-avtalen og EØS-området, som Fremskrittspartiet jo er for. Fremskrittspartiet er altså både for stor innvandring og for ganske betydelig trygdeeksport. Det er interessant at partiet samtidig argumenterer for å øke de ytelsene som vi ser det er en betydelig økning i eksporten av, f.eks. kontantstøtten, eller barnetrygden, som representanten Horne nylig har kritisert meg for ikke å øke. Det betyr jo også at Fremskrittspartiets politikk ikke bare er å ha trygdeeksport, men å øke de summene som eksporteres. Når det gjelder kontantstøtten, er mitt svar på det det som står i Soria Moria-erklæringen, nemlig at regjeringen skal avskaffe ordningen for toåringer og utvikle en ordning for ettåringer, og det vil være bra, både for likestilling og integrering.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-18:
Dette er et viktig spørsmål. Jeg registrerer også den kolossale avstanden som er mellom Høyre og partiets mulige framtidige partner i disse spørsmålene, men det får høyresiden gjøre opp seg imellom. Det er åpenbart at vi i framtiden vil trenge arbeidsinnvandring for å dekke arbeidskraftbehovet i Norge, både når det gjelder spesialister, og når det gjelder andre viktige oppgaver som skal gjøres, både i offentlig og i privat sektor. Da er det et veldig relevant spørsmål representanten Helleland stiller. Det er som kjent ikke jeg i regjeringen som har ansvaret for innvandring, men det er et viktig spørsmål å diskutere hvordan vi kan legge til rette for at spesialister lettere får tilgang til det norske arbeidslivet. Nå er det nok også sånn at det at vi har fri bevegelse mellom EØS-landene, gjør at det i noe mindre grad kommer spesialister fra utenfor EØS-området – uten at det betyr at det ikke kommer(presidenten klubber) nyttig utenlandsk arbeidskraft til norske …(presidenten avbryter) (presidenten klubber) (presidenten avbryter)
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-18:
Det er riktig at Brochmann-utvalget har et veldig sterkt fokus på arbeid. Jeg opplever at det utvalget har levert i sin innstilling, er en klar oppmuntring til den integreringspolitikken regjeringen fører i dag, med arbeid, språk og likestilling som stikkord, men også med gode forslag til hvordan vi kan komme videre på ulike områder. Ett av forslagene til utvalget er å avskaffe kontantstøtten i løpet av tre år. Det er jo fordi kontantstøtten har en dobbelt negativ effekt på integreringen. For det første betaler den de kvinnene som vi så gjerne vil se arbeide, for å være hjemme, og for det andre knytter den en offentlig ytelse til at barn, kanskje de barna som aller mest trenger å komme i barnehagen tidlig, ikke skal være i barnehagen. Derfor er kontantstøtten så negativ. Så må selvfølgelig en nedbygging av kontantstøtten kombineres med tiltak som gjør det lettere for disse kvinnene å komme i arbeid. Ny sjanse-programmet er ett eksempel på tiltak vi setter inn der.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-18:
Det er jo slik at alle Stortingets partier har trykket Brochmann-utvalget til sitt bryst. Med det unntaket som jeg redegjorde for i sted, nemlig at jeg mener Fremskrittspartiet har liten grunn til det, tror jeg alle partier kan finne både ting som man har foreslått selv, er sterkt for, og sikkert også en del ting som ulike partier er mot. Det er verdt å nevne f.eks. at Brochmann-utvalget kommer med veldig klare anbefalinger når det gjelder regulering av arbeidslivet, som går i en annen retning enn det Høyre om dagen sysler med, med oppmykning av arbeidsmiljøloven f.eks. Spørsmålet om høykompetent arbeidskraft var jeg innom i sted. Det er vanskelig for meg å redegjøre i detalj om det, da det er annen statsråds ansvar. Jeg kan bare gjenta at det er et viktig mål for regjeringen å legge til rette for at norsk næringsliv får tilgang på de spesialistene man trenger fra utlandet. Når det gjelder norskopplæring, er det et viktig spørsmål, og det er en av de utfordringene som Brochmann-utvalget gir oss. Det er bl.a. en dissens i utvalget knyttet til spørsmål om hvorvidt EØS-innvandrere skal ha rett til gratis norskopplæring. Det var jo tidligere slik at arbeidsinnvandrere hadde en rett til 250 timers gratis norskopplæring. Det ble tatt bort av den regjeringen Høyre satt i, men jeg er absolutt åpen for å diskutere med Høyre om vi bør styrke rettighetene til arbeidsinnvandrere igjen. Det kan det være gode grunner til, fordi vi nettopp ser at stadig flere blir i Norge lenger enn vi hadde forutsatt, og at vi må regne med at vi får en varig befolkning med opprinnelse i Øst-Europa som vi også må ha en integreringspolitikk overfor, kanskje i større grad enn det norsk politikk har tatt inn over seg til nå.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-18:
Det er riktig at det finnes enkelte velferdsytelser som det foreligger ulike aktivitetsplikter knyttet til, og der norskopplæring i dag ikke inngår som aktivitet. Det gjelder en del andre ytelser også. Jeg går gjennom de ytelsene som jeg har ansvar for, nettopp med det for øye å se om det er den type problemstillinger som hindrer det vi jo ønsker, nemlig at innvandrere som er utenfor arbeidslivet, kan bruke sine krefter på å kvalifisere seg best mulig, og den viktigste kvalifikasjonen er norsk. Alt begynner med norsk. Uten god norskkunnskap stiller man svakt i arbeidslivet. Arbeidsministeren jobber med den problemstillingen som går på dagpenger. Det er en problemstilling regjeringen er opptatt av. Så har jeg også lyst til å nevne at en viktig utfordring, ikke minst knyttet til EØS-innvandrerne, er å få lagt til rette for mer norskopplæring på arbeidsplassen. Det er vi i en dialog med både arbeidsgiverorganisasjonene og fagbevegelsen om å få til.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-18:
SVs kritikk av EØS-avtalen har aldri handlet om menneskers rett og mulighet til å forflytte seg på tvers av grenser. Det har vi alltid vært for, og derfor er det med varme jeg forsvarer den muligheten overfor dem som er mot den. Det konkrete spørsmålet som handler om dagpenger, er det arbeidsministeren som kan redegjøre i detalj for, for det er arbeidsministeren som har oversikt over hvor den prosessen står. Men jeg gjentar det jeg sa i sted, at vi er veldig bevisst på de utfordringene som er knyttet til at aktiviteter som vi ønsker at innvandrere skal delta i, ikke alltid går inn i det grunnlaget for hva som blir godkjent som aktivitet i en del velferdsytelser, og det ser vi på. I tillegg er det altfor liten mulighet for mange til å kombinere norskopplæring med både ordinært arbeid og ulike typer praksis i dag. Det mener jeg både er en utfordring i arbeidslivet som helhet og for øvrig i innretningen av introduksjonsprogrammet, som vi nå skal jobbe med og forandre på.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-18:
Fremskrittspartiet har alltid vært veldig klar på én ting, og det er sin entusiastiske støtte til EØS-avtalen. Derfor er det jeg påpeker dobbeltmoralen i å presentere for det norske folk et bilde av at partiet er mot det man alltid har vært for. Det må Fremskrittspartiet slutte med hvis Fremskrittspartiet skal tas på alvor i disse spørsmålene. Så er det ikke riktig at Brochmann-utvalget ikke sier at bærekraftsutfordringen gjelder innvandringen som helhet. Så gir det ingen mening, mener jeg, å dele hver enkelt innvandrer inn i ulønnsom eller lønnsom. Det er selvfølgelig enkelte grupper der vi aldri tar fram kalkulatoren når vi bestemmer om vi skal ta imot eller ikke: flyktninger som flykter fra nød og forfølgelse, og som vi har et moralsk ansvar for å ta imot. Andre tar vi imot nettopp fordi det er lønnsomt for det norske samfunnet, bl.a. spesialister fra ikke-vestlige land. Det som er utfordringen for det norske velferdssystemet, er om vi lykkes med å få folk i jobb eller ikke, vestlige og ikke-vestlige. Det er fokuset for regjeringens integreringspolitikk.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-18:
Ja, det er et tankekors. Jeg er opptatt av at vi må ha tre problemstillinger på dagsordenen hvis vi skal løse utfordringene knyttet til å få flest mulig av innvandrerbefolkningen i arbeid. Det ene handler om kvalifisering. Når det gjelder f.eks. de gruppene som kommer som flyktninger til Norge i dag, er det en stor gruppe som kommer fra land med ødelagte utdanningssystemer, der mange i utgangspunktet har små muligheter til å klare seg i det norske arbeidslivet. Da er kvalifisering et godt introduksjonsprogram. Den type tiltak er helt avgjørende. Vi må også se på enkelte holdninger i noen av minoritetsmiljøene knyttet f.eks. til kvinner og arbeid, som må endres, fordi vi trenger at også kvinner i innvandrerbefolkningen deltar i yrkeslivet. Så må vi være opptatt av det representanten tar opp, nemlig diskriminering. Derfor har jeg bl.a. nettopp vært i Sarpsborg og tatt initiativ til en intervjuordning som kommunene kan slutte seg til, for å kalle inn kvalifiserte innvandrere til intervju.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-18:
Det er klart at alle framskrivinger av den typen som Statistiske sentralbyrå har gjort i denne sammenhengen, er usikre. Her har man altså prøvd å lage et bilde av utviklingen fram til år 2100, og det er lang tid. Det er mange stortingsperioder fram til det. Jeg tror likevel at utvalgets arbeid kan gi oss viktig innsikt i hvilke utfordringer vi må løse framover, og det er det jeg mener utvalget har gitt oss et godt oppspill til. Alle vi som er for det flerkulturelle samfunnet, som er for innvandring, bør bruke det nettopp til det. Utvalget har verken anbefalt mindre innvandring eller dramatisk omlegging av vår velferdsmodell eller integreringspolitikk, men de har gitt oss konkrete råd om hvordan vi kan legge til rette for bl.a. økt yrkesdeltakere fra flere. Så ser vi at når det gjelder arbeidsinnvandrere fra Øst-Europa, er det bl.a. flere som tar med ektefelle. Det er flere som havner utenfor arbeidslivet, og der er det en utfordring.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-18:
Vi gjorde endringer i finansieringen av Hva med oss? fordi vi mente det var forsvarlig å organisere arbeidet på en noe annen måte, og at vi skulle kunne klare å tilby like gode kurs og et forsvarlig og godt opplegg for målgruppen også med de budsjettene vi la opp til. Og jeg vil i utgangspunktet tro at Stortinget er opptatt av at vi skal bruke de pengene Stortinget bevilger, på en mest mulig treffsikker og effektiv måte. Så er det veldig viktig for oss å ha en god oppfølging og et godt tilbud til foreldre med funksjonshemmede barn. Det handler både om det brede velferdstilbudet rettet mot barna og om å få hjelpeapparatet til i større grad å møte disse familiene på en enhetlig måte. Det handler om oppfølging rundt de utfordringene som familier i den situasjonen kan få. Da har disse kursene vært en hjelp for mange, og det er derfor vi har bevilget penger til at kursene skal fortsette og kursene skal bestå. Jeg er ikke kjent med de rapportene som representanten her refererer til, så jeg vil ikke i utgangspunktet gå god for en beskrivelse av at kvaliteten på kursopplegget har gått ned. Men dette er selvfølgelig noe vi følger med på, og som vi vil vurdere når det gjelder både hvilke bevilgninger og hvilken organisering vi trenger rundt Hva med oss? i framtiden.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-18:
Merknader fra Stortinget skal selvfølgelig følges opp. Men slik som representanten ordlegger seg, skulle man tro at regjeringen hadde lagt ned Hva med oss? eller sagt at vi ikke trenger Hva med oss? Regjeringen har tvert imot sagt at Hva med oss? er et bra og viktig tilbud til disse foreldrene, og vi ønsker at det skal fortsette. Det er derfor vi bevilger penger til at det skal fortsette, og jeg har tenkt å stå ved det også i framtiden. Så er spørsmålet: Hva er den mest hensiktsmessige organiseringen? Det er ikke er gitt, mener jeg, at kveldskurs egner seg dårligere enn helgekurs. Jeg vil tro det varierer veldig for ulike familier. Men jeg skal selvfølgelig også i forbindelse med budsjettarbeidet og den videre oppfølgingen av dette se på hvordan responsen er på det opplegget som nå blir tilbudt folk. Nå vil vi få reaksjoner fra deltakerne, og vi vil se på omfanget av deltakelsen, og vi vil løpende vurdere hvordan Hva med oss? skal organiseres i framtiden for å gi disse foreldrene et best mulig tilbud.