Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2010-04-27:
Det er et viktig interpellasjonstema vi diskuterer her i dag. Jeg må si at jeg er glad for at Regjeringen har satt såpass stort fokus på barn og unge og prioritert levekår for disse såpass høyt som den har gjort. Det er gjort mye når det gjelder vold i nære relasjoner. Det er opprettet barnehus, som også statsråden var inne på i sitt innlegg, og rettssikkerheten til barn som pårørende på sykehus er styrket. Det er opprettet et nasjonalt kompetansenettverk ved Sørlandet sykehus, og det er opprettet barneansvarlige ved mange avdelinger på sykehus. Men det er ikke nok for å møte de utfordringene vi hører om i denne interpellasjonen. Det kommunale barnevernet ble nevnt av representanten Karin Andersen, og jeg vil bare understreke behovet for at det styrkes. Hvis en skal klare å lykkes med å hjelpe flere av disse barna, er det en forutsetning at det kommunale barnevernet får bedre rammevilkår. I Vest-Agder var det i 2000 127 årsverk, og i 2008 var det 133 årsverk. I samme periode fikk 758 flere barn hjelp, og det sier noe om at utviklingen i antall årsverk ikke står i forhold til antall barn som trenger hjelp. Så vil jeg gjøre meg noen refleksjoner i forhold til lokalpolitisk engasjement og tenking. Jeg har vært lokalpolitiker selv, og jeg har sittet i klient- og barnevernsutvalget. Mange kommuner har valgt å legge det ned, og det mener jeg kan være en årsak til at barnevernstjenesten blir en mer perifer tjeneste for en del lokalpolitikere. Når en ikke får innsikt i enkeltskjebner som lokalpolitiker, kan det fort føre til at en glemmer å fokusere, og at en ikke prioriterer dette høyt på dagsordenen. Etter min mening er det noe av det som har skjedd. Det er noe av det vi ser når lokalpolitikere f.eks. ikke har prioritert antall stillinger i barnevernet i tråd med den behovsøkningen som har vært. Jeg tror det henger sammen med at i mange kommuner er selve barnevernstjenesten en litt perifer tjeneste lokalpolitikere ofte ikke har god nok innsikt i. Derfor tror jeg at en må vurdere hvordan en kan skape større innsikt i barnevernstjenesten på lokalpolitisk nivå, legge til rette for en slik innsikt sentralt og peke på muligheter til å få bedre kunnskap i barnevernstjenesten. Når det gjelder meldeplikten, er jeg helt enig i det som er nevnt av mange her, at en må sette kunnskap på dagsordenen. Men jeg tror ikke det bare er det som virker. Jeg er selv utdannet helsearbeider, og jeg vet at veldig mange har kunnskap – men det er noe med en kultur der den kunnskapen ikke blir etterspurt. En har ikke rammer rundt seg som gjør at det er legitimt å diskutere de problemstillingene som mange ganger dukker opp når en har med den type barn å gjøre. Jeg tror barneansvarlige på sykehus kan være en viktig – hva skal jeg kalle det – fasilitator for å få satt barns behov på dagsordenen. Jeg vet at det i Kristiansand er et godt samarbeid mellom Sørlandet sykehus og Kristiansand kommune, der kommunen ønsker å etablere barnekontakter i alle sine avdelinger i kommunen. Jeg tror det kan være et veldig godt forankringspunkt, både for å spre kunnskap og for å peke på at man skal fokusere på barn i de forskjellige tjenestenivåene. Jeg er også veldig fornøyd med at vi i forbindelse med behandlingen av lov om sosiale tjenester i Nav, også fikk inn en formålsparagraf om at barn skal ha spesiell oppmerksomhet. Barna er vår framtid, og de fortjener å bli sett.