Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-06-11:
Jeg er veldig stolt av den innsatsen som folk i kriminalomsorgen har gjort i løpet av det halvannet året som jeg har hatt den glede å være statsråd. Det er helt åpenbart at nå gjøres det enormt mye ute i kriminalomsorgen for å få ned soningskøene. Jeg må si at jeg reagerer noe på representanten Aspaker, men også på representanten Horne, og deres tilnæring til denne debatten, hvor man altså lister opp siste ukers medieoppslag og funderer sine innlegg på det, enten det er psykiatriske pasienter eller narkotika i fengselet, som vi på fredag hadde en sak om. Representanten Aspaker oppsummerer med at tiltak «klinger dårlig i ørene på folk». Det skal også være slik at hjemmesoning med elektronisk overvåking bryter med sentrale prinsipper i rettspleien, ved at man overprøver domstolene. Det mener jeg er argumentasjon som ikke kan holde, all den tid man i samme dokument bl.a. fremmer forslag om at vi skal vurdere spørsmålet om studentkollektiv. Hva slags suverenitet har domstolene da, hvis vi skal flytte fanger fra fengsel til studentkollektiv? Jeg syns tanken er god, men når man argumenterer i hjel Regjeringas forslag med domstolssuverenitet, må jeg si jeg reagerer på det. Samtidig går man inn for at man skal ha mer soning hjemme ved bruk av § 16 – ikke elektronisk overvåking, men man skal bruke hjemmet som soningssted. Det er boligen som i stor grad er gjenstand for § 16. Hvor er prinsippene om hjemmesoning, om å gjøre hjemmet til soningssted, da? Hvor er prinsippet om domstolenes suverenitet i det øyeblikket? Jeg mener at debatten om soningskø er viktig. Det er en utfordring som vi har stått samlet om. Jeg syns den fortjener en annen tilnærming enn det som er vist. Soningskøene har vist en utrolig motstandskraft, til tross for gjentatte forsøk på å bekjempe dette ondet. Fra de første registreringene i begynnelsen av 1980-tallet har skiftende regjeringer brukt betydelige ressurser på kønedbygging. Den siste regjering lyktes ikke overhodet med dette arbeidet. Da beveget man seg opp mot en kø på 3 000 dommer. Nå er det slik at det er etablert en rekke nye plasser. I 2006–2007 skal det etableres 316 nye plasser, noen lukkede og mange åpne. Det bidrar til at køen nå er på vei ned. Jobben er i ferd med å bli gjort. Spaden er satt i jorda. Når det gjelder ropet etter flere lukkede plasser, må jeg bare vise til hva Regjeringa er innstilt på, og som ble behandlet i Stortinget tidligere i dag, at vi nå skal gå i gang med Halden fengsel. Vi har allerede bevilget penger i inneværende år, et betydelig beløp. Det så vi ikke det fnugg av fra den forrige regjerings side. Her har vi god samvittighet. Vi mener absolutt at vi er på rett vei. At man nå argumenterer med bekymringer i spørsmålet om framskutt løslatelse, må jeg si jeg syns er rimelig spesielt. Vi benytter de samme reglene som den forrige regjering benyttet. At man får opp volumet, skyldes først og fremst at man får flere fanger inn i norske fengsler fordi vi har fått flere plasser. Så er man plutselig imot når man har kommet i opposisjon. Vi står ved det den forrige regjering introduserte som et viktig virkemiddel for å få ned køen. Jeg mener at noe av det første vi skal gjøre når køen er borte – det har vi sagt hele tiden – er å fjerne dubleringen, særlig på Åna. Det andre vi skal gjøre, er å fjerne den framskutte løslatelsen. Jeg må nok si at det er grunn til å reagere på noen av innfallene til argumentasjonen fra opposisjonen. Arbeidet med kønedbyggingen er godt i gang. Køen er allerede redusert med over 500 dommer siden nyttår, og var 1. juni på 1963 ubetingede dommer. Tilførsel av nye plasser og lovendring er de grep som må til. Disse grepene er viktige for å bygge ned soningskøene og bedre innholdet i soninga. Jeg har holdt fast ved det. Det går an å bygge ned denne køen, samtidig som vi styrker innholdet. Det vi gjør knyttet til utdanning, er ett eksempel. Det vi gjør for å få mer progresjon i soninga, slik at folk begynner i lære mens de er på en åpen anstalt eller i en overgangsbolig, er ualminnelig viktig. Det vi gjør med hensyn til § 16 og hjemmesoning for å gi folk en mulighet til progresjon, er samtidig tiltak som vil bidra til at man løfter innholdet i soninga. Derfor er alle disse tiltakene i samsvar med Regjeringas plan for å avvikle soningskøen, som vi fremmet i fjor, i 2006. Vi har holdt løpet, og vi ser resultatene. Jeg mener vi kan dele inn arbeidet med å redusere soningskøen i to faser. I den første fasen, som startet i 2006, var det viktig å etablere tilstrekkelig med nye fengselsplasser, videreføre midlertidig køavviklingstiltak og ha en maksimal kapasitetsutnyttelse i fengslene. Derfor satset vi så betydelig på kriminalomsorgen i 2006 og 2007. Totalt ble det vedtatt å etablere 248 nye fengselsplasser i 2006, herunder 150 plasser ved Bjørgvin og Bruvoll fengsler, som midlertidige køtiltak. De gjør en kjempejobb. I år er vi i ferd med å etablere 68 nye plasser, totalt 316. Vi ser nå muligheten for å kunne oppleve å være den regjeringa som har bygd ned soningskøene, hvis disse prognosene holder seg framover, og vi klarer å holdet det samme trykket som vi har gjort. Hvis vi kan oppnå denne målsettingen, er det viktig med en fase to i køarbeidet, der det fokuseres på tiltak som kan gi varige og fleksible løsninger på kriminalomsorgens utfordringer. Et helt sentralt tiltak i den forbindelse er byggingen av Halden fengsel, som jeg nevnte i sted. Regjeringa vil tenke alternativt, i erkjennelsen av at fengsel ikke alltid er den beste løsningen. Det virker som det nærmest blir framstilt som en provokasjon, særlig fra Høyre og Fremskrittspartiet. 60–70 pst. av dem som sitter i norske fengsler, trenger andre typer tilbud. Den forrige regjeringa satte i gang et veldig godt tilbud med Dommerledet narkotikaprogram. Det bryter for så vidt med mye av tenkingen om kriminalomsorgen – friskt! Man skal ha honnør for det. Det gir håp. Det gir nye muligheter. Men det lå en helt annen argumentasjon og begrunnelse i det den forrige regjeringa faktisk initierte, enn det vi nå hører fra Høyre og Fremskrittspartiet. Jeg vil anbefale å kikke litt tilbake i historien og se på hva man faktisk funderte sin egen kriminalpolitikk på tidligere. Gå tilbake til den forrige kriminalomsorgsmeldinga og se på hvem som foreslo hjemmesoning med elektronisk kontroll. Høyre og Fremskrittspartiet fremmet disse forslagene. De hadde egne forslag om det. Andre partier hadde det også. Man funderte noe av kriminalpolitikken sin i en tenkning om at man måtte utvikle dette videre, gi folk mulighet til arbeid, utdanning og bedre helsetilbud, samtidig som man har en progresjon og et lyspunkt i soninga. Jeg er ikke særlig imponert over at man fra Høyres og Fremskrittspartiets side nå gjør det man gjør. Det er på mange måter kun for å skape uro om viktige utviklingsfaktorer i kriminalomsorgen. Jeg vil invitere dere til fortsatt å bli med på den viktige dugnaden som det er å bygge ned soningskøen, samtidig som vi styrker innholdet i soninga. Det er heller ikke riktig slik som det hevdes, at vi er i ferd med å få nye køer for samfunnsstraff. Hvor kommer det fra? I juni i fjor var køen for samfunnsstraff på 306 dommer. Det er ganske lite. Men det fikk Regjeringa til å gripe inn og bevilge ekstra ressurser til friomsorgen, noe som har resultert i at den køen i dag er på 108 dommer. Det er ikke en kø som går oppover. Det er en kø som går betydelig nedover. Når vi nå ønsker å initiere mer bruk av samfunnsstraff, er det fordi vi mener at apparatet også vil håndtere det. Vi har selvfølgelig også den bevilgningsmessige situasjonen i friomsorgen neste år i fokus, noe vi vil komme tilbake til. Det som er fantastisk med utviklingen av samfunnsstraff, og som flere regjeringer skal ha æren for, og som heldigvis mange partier tør å stå ved når det virkelig gjelder, er at det er en straffeform som i mye større grad enn andre reaksjonsformer har langt mindre tilbakefall enn det vi ser f.eks. for dem som blir løslatt fra fengsel. Helt naturlig. For mange av dem dreier det seg selvfølgelig om mindre alvorlige forhold, men tilbakefallet er så lite i forhold til hva vi ser ellers, at det er grunn til å stoppe opp og se samfunnsstraffen som en effektiv straffeform som bidrar til at folk kommer i arbeid, kommer seg over i et annet spor i livet og faktisk begår færre kriminelle handlinger. Det er jo fantastisk hvis man kan klare å bygge ned denne soningskøen ved å skape mer menneskelighet, mer humanitet overfor dem som skal møte en straffereaksjon, mer fornuft, mer muligheter for å komme seg over i et annet spor i livet – faktisk også mer trygghet og mindre kriminalitet. Der er ikke Regjeringa villig til å kompromisse etter eventuelle lettvinte oppslag i media, når man skal sette en så viktig straffereform ut i livet som dette faktisk er. Så jeg vil fortsatt invitere særlig Høyre og Fremskrittspartiet til å tenke seg om når det gjelder de gode tiltak som nå foreslås, og være med videre på denne viktige kampen.