Jan Petersen (Høyre), 2006-12-05:
Når rammen for forsvarsbudsjettet tidligere er fastsatt, reflekterer ikke denne innstillingen de reelle synspunktene på dette forsvarsbudsjettet. Realiteten er jo at budsjettet er dratt ned med 366 mill. kr i forhold til budsjettet for i år. Det er selvfølgelig på kort sikt ikke et dramatisk beløp, men det er likevel viktig, fordi det bekrefter at budsjettet er i en svak nedadgående spiral. Jeg mener at tidspunktet nå måtte være kommet for å bryte denne trenden, og ville ha ønsket at Stortinget hadde vedtatt den påplussingen som Høyre har stått for, nemlig 375 mill. kr. Det er jo slik at det gjennom flere år nå har vært enighet mellom de partiene som utgjorde regjeringen Bondevik, og Arbeiderpartiet, men denne gangen skiller vi altså lag. Vi ser beskrevet hva konsekvensene er. Regjeringen redegjør i budsjettforslaget sitt for at vi må forberede oss på at nødvendige materiellinvesteringer blir skjøvet ut av denne fireårsperioden. Det faktum at det har vært bred enighet om langtidsprogrammet og om budsjettnivået, er verdifullt og noe vi bør søke å opprettholde. Ved 2007-budsjettet er vi i det tredje av det fjerde året i dette langtidsprogrammet, og det betyr at debatten om hvordan det neste programmet skal være, selvfølgelig er i full gang. Det Stortinget imidlertid må fokusere på nå, er hvordan man skal gjennomføre det man allerede er blitt enig om. Så er det et par ting jeg tror det er viktig å fastslå. Det ene er at de omstillingene Forsvaret har vært gjennom i flere år nå, har etter hvert gitt gode resultater. Og ser vi rundt oss, vil vi se viktige ting, som at nye fartøyer er i ferd med å fases inn i Sjøforsvaret. Vi ser den ganske kraftige kvalitetshevingen som er kommet i Heimevernet, og vi ser hvordan Kystvakten gjennom år nå er bygd opp til å kunne yte stadig bedre tjenester. Og dette er bare tre av eksemplene. Når det gjelder gjennomføring, er det altså viktig også å holde bevilgningsnivået – og jeg skal, bare for å gjøre det klart, være den første til å innrømme at også den regjering jeg var med i, ikke helt greide å holde dette bevilgningsnivået. Vi ble liggende marginalt under, selv om det vi nå ser, er å ligge vesentlig under det nivået igjen. Det som imidlertid bekymrer, er jo at vi ikke bare ligger 0,8 milliarder kr under det gjennomsnittet vi burde ligget på, men også at Regjeringen opplyser at man nå ligger etter i omstillingene med 0,6 milliarder kr. Det kommer altså oppå det marginale etterslepet som jeg nettopp nevnte. Vi vet jo også at det forsvaret vi har ikke er helt fremme når det gjelder å balansere, og det betyr at vi i neste planperiode er nødt til å sørge for å få full balanse mellom bevilgninger og struktur. Det er slik at denne ubalansen aldri gir noen vesentlige problemer på kort sikt, men det er klart at når dette fortsetter, må det på et eller annet tidspunkt gi betydelige problemer. Vi må huske at selv på kort sikt er det altså stridsevnen det går ut over. Det faktum at Regjeringen varsler at materiellkjøp skyves ut av planperioden, synes jeg er alvorlig – jeg vil bare nevne at det er akkurat på dette punktet jeg mener at budsjettet burde styrkes, det er der vi ville puttet inn økningene om vi hadde fått dette vedtatt. Jeg har også lagt merke til at Regjeringen i svar til komiteen sier: «Med en videreføring av dagens budsjettnivå vil det imidlertid ikke være mulig å videreføre den vedtatte forsvarsstrukturen på lengre sikt, ikke minst med bakgrunn i behovet for å gjenanskaffe flere av Forsvarets materiellsystemer som når slutten av sin tekniske og operative levealder i perioden 2010-2020.» Det forteller hvor krevende den prosessen vi nå skal gå inn i, er. Vi står foran tre valg: enten å øke bevilgningene, å redusere strukturen eller å la Forsvaret forvitre – hvorav det siste sannsynligvis er den aller dårligste løsningen. Det faktum at debatten allerede er i gang, er viktig og gledelig – selv om jeg vil tro det er egnet til å forvirre at vi nå har to parallelle utredningsløp, ett som forsvarssjefen står for, og så det politiske. Det betyr at den fasen som kommer etter at disse to utredningene er blitt fremlagt, blir veldig viktig. Derfor er det nødvendig at det også gis nok tid. En av de viktigste beskjedene som komiteen gir i sin innstilling, og som også er enstemmig, er: Skal det være mulig for Stortinget å få nok tid til å skape det nye brede flertallet som jeg håper man vil ha i neste planperiode, er vi nødt til å få Regjeringens proposisjon tidlig på ettervinteren i 2008. Det vil jeg understreke. Og det er ikke for å gjøre arbeidet vanskelig for departementet. Jeg er klar over at også departementet har svært liten tid med hensyn til den innstillingen det forsvarspolitiske utvalget skal fremlegge, og det kravet Stortingets har når det gjelder å gjennomføre arbeidet på en ordentlig måte. Skal det være mulig for Stortinget å gjøre arbeidet sitt på en skikkelig måte, er vi nødt til å ha så mye tid som vi her antyder. At denne fasen vil bli vanskelig, tror jeg ikke det er noen særlig tvil om. Strukturen er vel nå så liten at man må forberede seg på å gå også den andre veien rent økonomisk. På den måten er det problematisk at Regjeringen nå har redusert forsvarsbudsjettet ytterligere. Det faktum at enkelte bruker mye tid i den offentlige debatten på å fortelle hva man ikke skal gjøre, er egentlig bare en øvelse i å bygge fallhøyde – og det er alltid fascinerende å se politikere gjøre det. På et eller annet tidspunkt kommer sannhetens øyeblikk – og det kommer altså våren 2008. Så et par randbemerkninger. Den ene er at jeg er glad for at Regjeringen, til tross for den reduksjonen som har skjedd, følger planene når det gjelder å bygge opp hæren. Det har jeg lyst til å gi en kompliment for. Dette tror jeg det er viktig og nødvendig å gjøre. Den andre er at jeg med glede også merker meg at man nå har funnet økonomisk plass til de nødvendige flytimer for luftforsvaret. Det var av de bekymringer jeg hadde ved budsjettet i fjor. Dette er nå brakt i orden, selv om Regjeringen vel er litt i tvil om den fullt ut vil kunne greie å levere. Jeg forstår problemet, men håper at det vil være mulig å få det til. Jeg tror det er avgjørende at vi har de nødvendige flytimer. Jeg skal ikke gå dypt inn i spørsmålet om anskaffelse av nye jagerfly, et spørsmål som stadig er en del av den offentlige debatten. Jeg vil bare understreke at det er helt nødvendig at vi her har et ryddig anskaffelsesopplegg, at Regjeringen sitter i førersetet i en så vanskelig sak. Og så er det mitt fromme håp at vi etter hvert kanskje også kan få den offentlige debatten over på hva slags jagerfly vi trenger, at det ikke bare er alle andre – i og for seg relevante – hensyn som nevnes. Er det slik at jagerflyene er likeverdige, kan vi fokusere mer på de øvrige spørsmålene. Er det ikke slik, er vi i en helt annen situasjon, hvor fokus kanskje bør være et annet enn det det hittil har vært. Så et tredje punkt, som jeg bare har lyst til å nevne i forbifarten, nemlig satsingen på nordområdene, som jeg finner helt utmerket. Jeg har lagt merke til at Regjeringen nå har lagt frem sin bredere nordområdesatsing, uten at det har skapt de helt store overskrifter – kanskje noe mer nøkternt i år enn i fjor. Det understreker én viktig ting: Når Regjeringen har prøvd å fortelle at den på mange måter har funnet opp nordområdesatsingen, har man vel nå funnet ut at det allikevel ikke er slik. Det er bra. Til slutt har jeg bare lyst til å nevne at komiteen har vært meget opptatt av at de som har tjent i internasjonale operasjoner, skal få en skikkelig behandling. Vi vet det har vært en del problemer. Jeg tror vi kan si at vi har kommet godt videre på det området, men komiteen har på ingen måte lagt denne problemstillingen bak seg. Det vil være en svært viktig problemstilling for oss også i tiden som kommer.