Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2004-05-14:
Som saksordfører Ivar Østberg var inne på i sitt innlegg, er det bred politisk enighet om hovedlinjene i denne saken. Fremskrittspartiet støttet opprettelsen av tiltakssonen i Nord-Troms og Finnmark i 1990, og Fremskrittspartiet vil også denne gangen gi sin tilslutning til en videreføring av de virkemidler som er gjeldende for tiltakssonen i et forsøk på å snu den negative utvikling i folketall og næringsliv i denne regionen. Jeg nevner bare for ordens skyld at geografisk sett er tiltakssonen landets 26 nordligste kommuner, og inkluderer alle kommuner i Finnmark samt sju kommuner i Nord-Troms. Til sammen bor det rundt 93 000 mennesker i tiltakssonen, og det samlede areal er 59 000 km2. Det er altså et betydelig større areal enn hele Danmark vi her snakker om. Jeg har merket meg at fra alle hold blir det fra representanter fra tiltakssonen gitt entydig uttrykk for at virkemidlene har fungert godt og bør videreføres. Det er fra Finnmarks side også blitt tatt til orde for at virkemidlene må justeres og forsterkes ytterligere, f.eks. ved at personfradraget og den ekstra barnetrygden indeksreguleres. Komiteen har imidlertid ikke funnet å kunne imøtekomme slike ønsker i denne omgang. Fremskrittspartiet har merket seg at opprettelsen av tiltakssonen hadde en positiv effekt de fem første årene, fra 1990 og fram til 1995. Men siden har effekten avtatt, og folketallet har fortsatt å synke. Samtidig er arbeidsplassene i tiltakssonen blitt borte i et stadig økende tempo. Fremskrittspartiet støtter intensjonene med tiltakssonen, om gjennom en bred og langsiktig innsats å skape en ny vekstkraft i denne regionen. Men dette bør fortsatt skje gjennom virkemidler som er generelle, dvs. man trenger ikke søke om dem, og de skal omfatte alle. Fremskrittspartiet kan gi sin støtte til næringsrettede virkemidler som er generelle, og som er like for alle. Spesielt på bakgrunn av de betydelige utfordringer kommunene i virkemiddelsonen er stilt overfor, har Fremskrittspartiet sett det som hensiktsmessig å gi sin fulle støtte til en videreføring av virkemidlene, som null arbeidsgiveravgift, fritak for elavgiften, lavere personskatt, ekstra barnetrygd og nedskriving av studielån. Men vi har merket oss at det mest effektive virkemiddelet, null arbeidsgiveravgift, om tre år skal evalueres av ESA, og at ordningen for øyeblikket bare fungerer som et unntak. Vi vet ikke hva dette kommer til å ende opp i. Fremskrittspartiet har ofte blitt beskyldt for ikke å ta noe distriktspolitisk ansvar. De har ingen distriktspolitikk og vil nedlegge Utkant-Norge. Dette er et helt galt bilde av partiets distriktspolitikk. Ved nå å gi vår fulle støtte til en fortsettelse av virkemiddelbruken i tiltakssonen viser Fremskrittspartiet klart at partiet også er seriøst opptatt av Distrikts-Norges utfordringer. Fremskrittspartiet vil også peke på at i makroøkonomisk perspektiv har virkemiddelbruken en forholdsvis beskjeden provenyeffekt for staten på ca. 2,5 milliarder kr i 2004. Effekten av virkemidlene er beregnet til at det skapes 3 800 arbeidsplasser ekstra i tiltakssonen. Ser vi på prisen pr. arbeidsplass her, blir det ca. 650 000 kr, og jeg ser selvsagt at det kan stilles spørsmål ved et slikt regnestykke. Dersom gjeldende virkemiddelbruk i tiltakssonen ikke gir den ønskede effekt framover, vil vi måtte stille spørsmål ved om ordningen skal videreføres for framtiden. Men dette vil altså utviklingen framover bestemme. Når det gjelder Regjeringens ambisiøse mål om at man skal ha et rikt mangfold i nord, og at tiltakssonen skal bli en attraktiv region å bo i og arbeide og drive næringsvirksomhet i, kan nok dette bli en visjon som kan bli vanskelig å realisere fullt ut, slik jeg ser det iallfall. I dag er situasjonen i tiltakssonen slik at den positive effekten av virkemidlene stort sett er blitt usynlige. Fra 1995 har befolkningen begynt å synke til dels dramatisk i flere kommuner, og da særlig i kystkommunene i Finnmark. Antall konkurser i fiskeforedlingsindustrien har vært stor, og vi snakker om et omfattende konkursras med påfølgende stor arbeidsledighet. Siden fiskeribedriftene og fiske i alle år har vært en hjørnestein og det viktigste grunnlaget for bosetting og sysselsetting i kystområdene i tiltakssonen, har dette naturligvis skapt store, negative ringvirkninger i lokalsamfunnene. Vi må derfor dessverre konkludere med at etter at tiltakssonen nå har fungert i snart 15 år, synes den positive effekten å ha blitt atskillig mer begrenset etter hvert. Dette er beklagelig, men det er et beviselig faktum. Stikk i strid med målsettingen har fraflyttingen vedvart. Folketallet har fortsatt å synke, og sysselsettingen er blitt redusert. Men så er det store spørsmålet, som også saksordføreren var inne på i sitt innlegg: Hvor mye verre ville tilstanden i tiltakssonen ha vært i dag dersom virkemidlene ikke hadde vært iverksatt i 1990? Som også Karl Eirik Schjøtt-Pedersen var inne på i sitt innlegg og understreket meget sterkt, er Finnmark fylke i dag inne i en meget alvorlig krise, selv om det nyter godt av mange fordeler, både gjennom tiltakssonen og ikke minst gjennom Nord-Norge-tilskuddet i inntektssystemet. Jeg mener å registrere at mange talsmenn fra landsdelen nå prøver å dempe alvoret i situasjonen, i frykt for at for mye negativ fokusering i seg selv skaper økt pessimisme og forsterker de problemene landsdelen står overfor. Jeg skjønner det. I Honningsvåg har innbyggertallet sunket med rundt 40 pst. de siste 20 årene. Samlet sett har kystkommunene i Finnmark mistet 25 pst. av befolkningen i denne perioden, og dette er dramatisk. Men tross alt, der det er tro, er det også håp. Det finnes lyspunkter. I de fire største senterkommunene, Alta, Hammerfest, Vadsø og Kirkenes, er det vekst, og dette er selvsagt svært gledelig isolert sett. Samtidig synes det å herske en ukuelig optimisme og tro på framtiden blant mange ordførere og andre personer i landsdelen. Viljen til å komme over kneika er til stede hos mange i Finnmark. Det er viktig. Sett utenfra kan imidlertid denne framtidsoptimismen kanskje fortone seg noe urealistisk. Men i Finnmark har man som kjent ridd av mang en storm tidligere også, så i denne landsdelen er det meste mulig. Til slutt får vi håpe at vekstkraften og optimismen kommer tilbake til disse kommunene i det høye nord. Vi setter vår lit til at lokale krefter i samspill med sentrale tiltak i sum skal styrke landsdelens muligheter til å sikre bosetting og skape nye produktive arbeidsplasser. Gjennom å videreføre virkemiddelbruken i tiltakssonen håper Fremskrittspartiet og Stortinget å legge til rette for å styrke mulighetene for framtidig bosetting og sysselsetting i Finnmark og Nord-Troms.