Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2016-06-14:
Miljøpartiet De Grønne er selvfølgelig også glad for at et samlet storting nå vil støtte ratifikasjon og ikrafttredelse av Paris-avtalen. Det var hyggelig å være norsk i Paris i fjor høst, med en regjering og en klima- og miljøminister, Sundtoft, som gjorde en god jobb for å få denne avtalen på plass. Noe av det aller viktigste som den innstillingen vi debatterer i dag, slår fast, er at jordas karbonbudsjett må være på ca. 400 gigatonn hvis vi skal holde oss innenfor Paris-avtalens ambisjon om maks 1,5 graders oppvarming. I dag slipper verden ut 40 gigatonn i året, dvs. at vi har ti år igjen med den utslippstakten som vi har i dag. Selv om dette på en måte er tallakrobatikk, har komiteen enstemmig tatt inn over seg at verden må komme i gang med å kutte i klimagassutslipp i et helt fabelaktig mye høyere tempo enn det vi har gjort til nå. Det må også Norge gjøre. Det perspektivet er selvfølgelig på langt nær tatt inn i norsk klimapolitikk i den debatten vi hadde om energi og klima i går, og i de tiltakene som diskuteres i dag. Vi har lang vei igjen, og vi har fortalt oss selv at det må skje veldig mye i dette landet hvis vi skal gjøre vår del av jobben. Så bekrefter Paris-avtalen et veldig viktig prinsipp, nemlig prinsippet om rettferdighet og et felles, men differensiert ansvar mellom forskjellige land. Det er veldig vesentlig av to grunner. Det ene er at det er forskjell på lands evne til å gjennomføre klimatiltak. Det må alle ta hensyn til. Det andre er at det å greie å gjennomføre den oppgaven som vi har tatt på oss gjennom Paris-avtalen, er i ekstremt stor grad et spørsmål om å etablere nok tillit til at alle vil gjøre mer enn det som bare er gratis og lettvint. Det vil sannsynligvis kreve en diplomatisk og politisk innsats uten sidestykke, i hvert fall i et langt historisk perspektiv. Derfor er det helt avgjørende at rike land og land med store utslipp per hode ikke opptrer på en måte som undergraver den tilliten som ble bygd opp igjen i Paris-avtalen, men at vi tvert om strekker oss meget langt for å være et land som underbygger og styrker den tilliten som skal til for at andre land vil gjøre sin del av jobben. Derfor er jeg glad for at regjeringen i denne saken har løftet fram målet om å «gjøre finansieringsstrømmer forenlige med en klimarobust lavutslippsutvikling», og viser til Paris-avtalens beslutning om at industrilandene skal sette av 100 milliarder amerikanske dollar årlig til klimafinansiering. Dette må Norge bidra til i en skala som står i forhold til vårt historiske ansvar og vår økonomiske kapasitet. Det er et av de områdene hvor vi virkelig kan gjøre en forskjell, nettopp fordi vårt antall tonn utslipp i seg selv ikke er en kjempestor del av de globale utslippene. Derfor foreslår Miljøpartiet De Grønne i dag at Norge setter av en såkalt klimaprosent, altså tilsvarende 1 pst. av BNI, ca. 30 mrd. kr, finansiert gjennom Statens pensjonsfond utland og betalt inn til FNs grønne klimafond. Det vil være et konkret, men også et politisk særdeles viktig bidrag til å bygge den tilliten som Norge selv har all mulig interesse av at ligger til grunn for samarbeidet om klimaavtalen. Vi foreslår også at Norge melder inn som en tilleggsforpliktelse til klimaavtalen, Paris-avtalen, at norsk olje- og gassvirksomhet fases ut over en 20-årsperiode. Til mine medrepresentanter som gjentar til de blir blå i ansiktet at det er snakk om å fase ut norsk oljevirksomhet over natta, gjentar jeg tallet: en 20-årsperiode. Det er en lang omstillingsperiode i næringslivet, men det er en kort omstillingsperiode i det tidsperspektivet som klimautviklingen gir oss, og som Stortinget selv har understreket i denne innstillingen. Jeg ber mine medrepresentanter om å tenke nøye over implikasjonene av det de selv har vedtatt. Jeg tar opp de forslagene som vi har lagt fram.