Are Næss (Kristelig Folkeparti), 1999-05-27:
Det lovforslag som Odelstinget i dag behandler, skal erstatte sykehusloven og de organisatoriske bestemmelsene i lov om psykisk helsevern. Loven innebærer i stor grad en videreføring og modernisering av gjeldende rett, men inneholder også flere viktige endringer. Komiteen har sett det som positivt at loven skal omfatte hele spesialisthelsetjenesten, noe som er med på å understreke at psykisk helsevern ikke representerer en særomsorg innen helsevesenet. Lovforslaget må ses i sammenheng med forslaget til felles lov om helsepersonell, som allerede er behandlet av Odelstinget, og forslagene til lov om etablering og gjennomføring av psykisk helsevern og lov om pasientrettigheter. Det er viktig at disse fire store helselovene er samordnet, og komiteen har derfor funnet det rett at de blir behandlet samtidig, slik at de lettere kan ses i sammenheng. Under komiteens arbeid med spesialisthelsetjenesteloven har Sørensen-utvalget, som vurderte tilknytningsformer for offentlige sykehus, lagt frem sin utredning. Et flertall i komiteen ville gjerne lagt konklusjonen fra dette utvalget til grunn også for behandling av spesialisthelsetjenesteloven på dette området, men dette ville da ha ført til en utsettelse av lovbehandlingen. Komiteen ber derfor Regjeringen komme til Stortinget så snart råd er, med forslag til tilknytningsformer for sykehusene bygd på Sørensen-utvalgets utredning. Et flertall i komiteen, bestående av Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og SV, stiller seg imidlertid i en merknad kritisk til å omgjøre offentlige sykehus til aksjeselskap. Lovforslaget følger opp vedtak fattet av Stortinget, spesielt Stortingets behandling av St.meld. nr. 50 for 1993-94, Samarbeid og styring. Mål og virkemidler for en bedre helsetjeneste, og St.meld. nr. 24 for 1996-97, Tilgjengelighet og faglighet. Om sykehus og annen spesialisthelsetjeneste, samt forslag i NOU 1997:2, Pasienten først! Ledelse og organisering i sykehus. De fleste høringsinstansene har vært positive til den revisjon og samordning av regelverket som er foretatt i lovproposisjonen. Komiteens tilråding følger proposisjonen. Det foreligger dessuten seks mindretallsforslag, som gjenspeiler de ulike politiske syn på spesialisthelsetjenestens organisasjon, og som vil bli tatt opp av representanter for de respektive partier. Spesialisthelsetjenesten er ikke et medisinsk begrep, men en samlebetegnelse for den helsetjeneste som en ikke har funnet det hensiktsmessig å legge ansvaret for på det kommunale nivå. Etter gjeldende rett er lovens virkeområde knyttet opp til bestemte oppregnede institusjoner og tjenester, mens virkeområdet i den nye loven er definert gjennom spesialisthelsetjenestebegrepet, som omfatter de tjenestene som fylkeskommunene i dag har plikt til å yte etter sykehusloven og lov om psykisk helsevern. Komiteen er enig i at dette er hensiktsmessig. De overordnede siktemål med loven er presisert i formålsparagrafen. Lovens formål er særlig å fremme folkehelsen og å motvirke sykdom, skade, lidelse og funksjonshemning, bidra til å sikre tjenestetilbudets kvalitet, bidra til et likeverdig tjenestetilbud, til at ressursene utnyttes best mulig, og til at tjenestetilbudet blir tilpasset pasientenes behov og blir tilgjengelig for pasientene. Komiteen ser det som viktig at formålene er likeverdige. Når ikke annet følger, gjelder loven for spesialisthelsetjenester som tilbys eller ytes i riket av fylkeskommunen, staten og private. Ansvarsfordeling og generelle oppgaver er beskrevet i lovens kap. 2. Det er fylkeskommunen som har ansvar for å sørge for et forsvarlig tilbud av spesialisthelsetjenester, samtidig som den ikke nødvendigvis selv behøver å være tjenesteyter. Slik skiller loven i sterkere grad enn gjeldende rett mellom fylkeskommunen som ansvarlig for at tjenestetilbudet finnes, og som tjenesteyter. Når det gjelder luftambulansetjenesten, er statens ansvar for denne videreført i ny lovtekst, idet Luftambulanseutvalgets utredning er til høring. Komiteen finner det riktig at eventuelle endringer blir lagt frem for Stortinget etter at høringsprosessen er avsluttet. Plikten til at helsetjenester som tilbys eller ytes i henhold til denne loven, skal være forsvarlige, er et grunnprinsipp som svarer til bestemmelsene i helsepersonelloven, hvor samme plikt stilles til den enkelte utøver. Kristelig Folkeparti vil legge betydelig vekt på forsvarlighetsbegrepet som en grunnpilar i helsetjenesten. Plikten til forsvarlighet understreker et kvalitetskrav som sikrer befolkningen en god standard på helsetjenestene. Forsvarlighetskravet innebærer også at eier av og ledelsen ved f.eks. et sykehus har et ansvar for å legge forholdene til rette slik at det enkelte helsepersonell kan utføre sine oppgaver på en forsvarlig måte. Forsvarlighet er et nøkkelbegrep i forholdet mellom helsevesen og pasient og skal sikre tilliten til helsevesenet. Pasienter med behov for langvarige og koordinerte tilbud vil også ha nytte av den foreslåtte plikten til utarbeidelse av individuelle planer for slike pasienter. Jeg ser det som vesentlig at det her er lagt opp til et samarbeid med andre tjenesteytere, slik at planen skal bidra til et helhetlig tilbud til pasientene. Tverrfaglighet er et nøkkelord også i denne sammenheng. Det er også viktig og positivt at det nå innføres en bestemmelse om opplæring, etterutdanning og videreutdanning av helsepersonell. Kravet til forsvarlighet står også sentralt i § 3-9, Ledelse i sykehus, hvor det ikke stilles et generelt krav til kompetanse for ledere av sykehusavdelinger, men presiseres at dersom kravet til forsvarlighet gjør det nødvendig, skal det pekes ut medisinskfaglige rådgivere. Bestemte kvalifikasjonskrav kan departementet stille i forskrift. Et flertall i komiteen støtter forslaget i § 5-5 om at departementet hvert år kan fastsette antall nye spesialistlegestillinger innen hver medisinsk spesialitet ved institusjoner og tjenester som inngår i de regionale helseplanene, samt antall nye hjemler for driftsavtaler om privat spesialistpraksis innen regionene og antall nye spesialistlegestillinger innen hver spesialitet innen de statlige institusjoner og tjenester. Etter Kristelig Folkepartis oppfatning er dette nødvendige reguleringstiltak for å hindre overetablering av leger i sentrale strøk og for å sikre et mer likeverdig helsetilbud til alle innbyggere i landet, uansett bosted. Utgangspunktet for lovforslaget er å sikre en forsvarlig spesialisthelsetjeneste. På denne bakgrunn er det foreslått noen reguleringer av organisatoriske og ledelsesmessige forhold, bl.a. gjennom forslag om én ansvarlig leder på alle nivå i sykehus, samtidig som det er funnet riktig på noen punkter å fremheve legers særskilte posisjon, kfr. forslag om medisinskfaglig rådgiver og om pasientansvarlig lege. For øvrig er det ikke foreslått omfattende reguleringer av organisatoriske forhold. Vi ser vel alle at så vel den politiske og samfunnsmessige som den medisinsk-teknologiske utvikling i fremtiden vil kunne føre til sterke krav til omstillinger og tilpasninger av virksomheten. Etter Kristelig Folkepartis mening balanserer forslaget til lov om spesialisthelsetjenesten disse hensyn på en god måte, og jeg anbefaler komiteens innstilling.