Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2005-12-19:
Tre av fire nordmenn mener det forekommer korrupsjon i offentlig sektor. Denne oppfatningen støttes av korrupsjonseksperter som også påpeker at utfordringene i kommunal sektor er størst. Særlig er utfordringene store i mindre kommuner preget av små forhold. En fersk undersøkelse fra Transparency International viser dessuten at hele 60 pst. av befolkningen tror at korrupsjonsproblemet i Norge vil øke i årene som kommer. Det er et alvorlig tankekors. Selve tilliten til demokratiet kan svekkes dersom oppfatningen av at man må kjenne noen for å få gjennomslag her i landet, får feste seg. Derfor må kampen mot korrupsjon og kameraderi intensiveres. Selv om vi ikke er sikre på omfanget, må vi forholde oss til at mye skjer gjennom kjennskap og vennskap. Korrupsjon innebærer at folk med posisjoner og innflytelse misbruker sin stilling for å oppnå fordeler for seg selv eller andre. Fordelene kan være penger, tjenester eller tilslag i anbudsrunder. Korrupsjon er ulovlig og kan straffes med inntil ti års fengsel. I tillegg til dette er det slik at i korrupsjonshandlingenes ytterkant finnes det handlinger som er kritikkverdige og uetiske, men gjerne ikke straffbare. Også slike handlinger er det nødvendig å forhindre. Her snakker vi om å bygge sunne kulturer. Likhet for loven, uavhengig av hvem man er, og hva man har, er et viktig rettssikkerhetsprinsipp. De fremste forvalterne av dette prinsippet er ansatte i offentlig sektor. Dette ansvaret må påpekes og presiseres. Mange kommuner har et etisk regelverk. Etter min og Kristelig Folkepartis mening bør alle kommuner ha et slikt regelverk, og det bør henvises til dette regelverket i de individuelle arbeidsavtalene til alle som arbeider i kommunen. Jeg vil be statsråden vurdere å lovfeste en plikt for kommunen til å utarbeide et etisk regelverk. Etikk handler ikke om å leve livet etter nedtegnede retningslinjer. Etikk er noe vi alle bør forholde oss til daglig som grunnlag for avgjørelser og valg vi tar. Dette er ikke minst en utfordring for ledere i kommunal sektor. De må skoleres i etikk, slik at de både kan bidra til et høyt etisk bevissthetsnivå blant sine medarbeidere og kan være gode veiledere når medarbeiderne opplever vanskelige gråsonetilfeller. Det er særlig viktig at habilitetsreglene praktiseres på en måte som innbyr til ubetinget tillit til at kommunenes vedtak er fattet på et fritt og uavhengig grunnlag. Det bør utarbeides veiledninger om habilitet som er konkrete og tilpasset den enkelte kommuneansattes behov. Jeg vil utfordre statsråden og Kommunaldepartementet til aktivt å medvirke til utvikling av kompetansehevingstiltak for å nå målet om likebehandling og for å sikre at tilliten til kommunal forvaltning og lokaldemokratiet er sterk også i framtiden. Mer eller mindre uuttalte forventninger om en fordel kan være utslagsgivende for avgjørelser om innkjøp i en kommune. Uuttalte forventninger kan danne grunnlag for at kommunalt ansatte etter store kontraktsinngåelser tilbys en godt betalt stilling i næringslivet. Kunnskap om kommunens indre arbeid og kjennskap til mange av dem som arbeider der, kan igjen bidra til at det private selskapet får fordeler ved senere kontraktsinngåelser. For å unngå slike scenarier, som dessverre ikke er helt utopiske, bør hver kommune vurdere å innføre karantenebestemmelser for ansatte som går fra kommunal forvaltning over til privat næringsliv. Tilsvarende bestemmelser finnes for både politisk ledelse i departementene og for departementsansatte. Karantenebestemmelsene bør omfatte dem som i tjeneste for kommunen har oppgaver, nettverk og kunnskap som privat sektor vil kunne utnytte for senere å oppnå økonomisk vinning på en urettmessig måte. Jeg vil oppfordre statsråden til å utarbeide en veileder for kommunen om dette temaet. Rett til innsyn i saksdokumenter i offentlig virksomhet er en av hjørnesteinene i et velfungerende demokrati. Retten er dessuten et viktig virkemiddel for kontroll med offentlig virksomhet. Til våren skal Stortinget behandle Bondevik II-regjeringens forslag til ny offentlighetslov. Forslaget innebærer en vesentlig utvidet offentlighet. Den nye loven vil bl.a. gjelde for langt flere virksomheter enn gjeldende lov. Jeg er glad for at Stoltenberg-regjeringen har sluttet seg til dette lovforslaget. Jeg er også glad for at Regjeringen har utsatt planene om å heve anbudsgrensen fra 500 000 kr til 1,8 mill. kr. En slik utvidelse av anbudsgrensen vil utvilsomt medføre fare for økt kameraderi og korrupsjon. Det er derfor urovekkende at fornyelsesministeren til media har presisert at økt korrupsjonsfare ikke har vært avgjørende for at grensen på 500 000 kr beholdes. Hun har også sagt at grensen kan økes om to år. Jeg vil derfor spørre statsråden om det er slik at Regjeringen ikke tar kraftige advarsler fra korrupsjonseksperter om økt korrupsjonsfare ved heving av anbudsgrensen på alvor. Jeg vil sterkt advare mot å heve grensen. Forenkling er en begrunnelse for å heve grensen. Korrupsjon er en advarsel og et argument imot. Bondevik II-regjeringen mente at en anbudsgrense på 500 000 kr nødvendiggjorde bekjentgjøring av alle offentlige innkjøp mellom 100 000 kr og 500 000 kr. Dette for å forhindre lukkede prosesser og redusere risikoen for misligheter. Etableringen av nettstedet Lille-Doffin er imidlertid nå avlyst. Korrupsjonsjeger og tidligere nestleder i Økokrim, Erling Grimstad, har kommentert Regjeringens beslutning på følgende måte: «Nå har Regjeringen bidratt til færre bekymringer hos dem som bruker korrupsjon som forretningsmetode.» Jan Borgen i Transparency International betegner beslutningen som «naiv». Jeg ber statsråden svare på om hun mener det er hensiktsmessig å avlyse planene om å etablere Lille-Doffin i en tid hvor det fra flere hold kommer bevis og indisier på at korrupsjon i det offentlige er et økende problem. Korrupsjonens vesen er at den pågår over lang tid før den utsettes for offentlighetens lys. Dette forklares gjerne med at mange kan være mer eller mindre involvert i korrupsjonskulturer, og at mange derfor er redde for at offentlig lys kan innebære negative reaksjoner for dem selv. Ofte er det media som via anonyme kilder bringer kunnskap og offentlighet om misligheter. Medias rolle i korrupsjons- og kameraderisaker er svært viktig. Jeg vil i den forbindelse særlig framheve Aftenpostens sentrale rolle i opprullingen av den såkalte vannverkssaken på Romerike. Men jeg vil også framheve at det er viktig at varslere gis et styrket rettsvern mot negative reaksjoner på arbeidsplassen. Kristelig Folkeparti mener at når varslere møtes med oppsigelse fra arbeidsgivers side, bør oppsigelsen anses som ugyldig med mindre arbeidsgiver dokumenterer at oppsigelsen skyldes andre forhold enn selve varslingen. Jeg vil utfordre statsråden og Regjeringen til å fremme forslag for Stortinget som følger akkurat dette. Norge scorer høyt på statistikker over land med lite korrupsjon. Men selv om vi ligger langt framme i globalt perspektiv, kommer vi dårligst ut i Norden. Hvis Norge også i framtiden skal være et land med lite korrupsjon, kreves det innsats fra flere. Ikke minst må det offentlige være seg sitt ansvar bevisst og fokusere både på forebygging og kontroll. Tillit til at kommunenes avgjørelser tas på objektivt grunnlag ut fra en vurdering av alle sidene ved saken, er viktig. Kommunene må derfor satse på bevisstgjøring og opplæring både blant folkevalgte og ansatte for å forebygge og skape bevisste holdninger til korrupsjon, habilitet og lojalitet. Det er Regjeringens og særlig kommunalministerens ansvar å motivere til og tilrettelegge for et slikt arbeid. Avslutningsvis: Er det ikke slik i vårt samfunn at vi lager kriseplaner eller beredskapsplaner etter at krisen har skjedd? Er det ikke mye bedre å forebygge før korrupsjonsskandalene kommer i offentlig sektor?