trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2021-01-18:
Jeg vil takke forslagsstillerne og komiteen for et grundig arbeid med de forslagene som er fremmet i denne saken, og også for at det er flertall for noen viktige punkter, og for at komiteen står bak noe viktig. Det er for meg sånn at virkeligheten jeg møter, er grunnlaget for at jeg engasjerer meg. Det har i en god del tilfeller kommet barn og unge til meg og fortalt at de har opplevd å bli etterlatt i utlandet. Jeg kan f.eks. ta tilfellet med en gutt i 17-årsalderen, som hadde vært etterlatt i opprinnelseslandet til familien i 3 år. Det var ikke en sak hvor han hadde henvendt seg til ambassaden, og hvor dette var registrert noe sted. Men han var etterlatt der og hadde mistet tre års skolegang her, selv om det hadde vært en slags undervisning der også, og han mistet kontakten med venner osv. Han var lei seg og syntes det var dårlig gjort av familien, men han ville ikke bryte med familien eller gjøre det til noen sak. Jeg har møtt flere som har opplevd sånne tilfeller, og jeg tror det er viktig å være obs på at dette handler om flere enn dem hvor man kan påpeke tvang, og hvor de som er utsatt for det, vil stå fram og si at de er tvunget til å være i utlandet eller i familiens opprinnelsesland. Jeg vil gjerne understreke at de tilfellene som er registrert via ambassadene, hvor de har tatt kontakt, er ekstremtilfellene. De NRK rapporterte om, særlig i 2017 i flere serier med reportasjer da – det var snakk om noen titalls, 50–60, tilfeller totalt, som var meldt til ambassadene – var, som flere har vært inne på her, toppen av isfjellet og uttrykk for mørketall. De som har undersøkt disse mørketallene, er Institutt for samfunnsforskning. I en rapport som het Transnasjonal oppvekst, fra 2014, slo de i undersøkelsen fast at i løpet av noen år var 3 285 barn sendt fra Norge og etterlatt i 15 andre land – altså 3 285. Så det handler om mange flere enn de synlige tilfellene av alvorlig tvang vi ser. Fremskrittspartiet slutter seg til forslaget til vedtak V, fra Senterpartiet, Arbeiderpartiet og SV, om at man må undersøke hvordan man kan få i gang en forsterket rapportering og få klarlagt handlingsrommet for å hjelpe alle disse barna, for å få vite om mange flere av disse tilfellene, så jeg er veldig glad for at det punktet blir vedtatt i dag. Jeg er også veldig glad for punktet om kompetanseheving i skolene. Det er altfor mange som sier til meg at de ikke har hørt om dette – elever som burde ha hørt masse om det i skolehverdagen sin. Så takk til komiteen for det.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2021-06-09:
Presidenten refererte innledningsvis helt riktig vårt forslag til debattopplegg fra komiteen – som var det samme som presidenten bestemte. Komiteen har enstemmig bedt både næringsministeren og statsministeren om å være til stede. Nå ser jeg av talerlista at statsministeren ikke har tenkt å delta i debatten. Det synes jeg er et forsøk på å avskjære en demokratisk prosess når det gjelder det som er det viktigste spørsmålet, nemlig statsministerens rolle i å la sittende statsråder blir utnevnt til embetsstillinger. Jeg vil derfor, så sterkt jeg kan, oppfordre til at statsministeren tegner seg til et ordinært innlegg, sånn at det blir mulig for Stortinget, i tråd med det som presidenten sa innledningsvis, å ha en replikkrunde på det som er hovedtemaet i dette spørsmålet – ikke unndra seg en demokratisk debatt nå igjen.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2021-06-09:
Jeg registrerte at statsråden hadde et innlegg i Dagbladet 14. mai, som var et svar på en veldig god kommentarartikkel i Dagbladet om uryddigheten knyttet til denne prosessen, særlig knyttet til at det er en sittende statsråd som er utnevnt. Både statsrådens tidligere partifelle Knudsen, som var statsminister i 1909, og daværende statsråd Castberg var veldig tydelige på at det ikke bare gjaldt knyttet til forretningsministerium at den praksisen når en skulle utnevne folk til embetsverk, var helt uakseptabel. Ser ikke statsråden at det er et dilemma at han som skal bli fiskeridirektør, skal sitte i regjering og utforme fiskeripolitikken som han senere skal være lojal embetsmann for, og at han er utnevnt av bare sine kollegaer?
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2021-06-09:
I denne saken har store deler av mediene, bl.a. Dag og Tid, gjort en forbilledlig jobb med å finne sammenligningsgrunnlag. Jeg har selv sittet som statsråd og var da ikke i tvil om at statsministeren jeg satt for, var helt klar på at en i departementets prosesser ikke skulle ansette folk som satt i regjering. Betyr det at når Knudsen, Castberg og senere Venstre-høvdinger har vært helt tydelige på forståelsen av det som skjedde i 1909, så har 25 statsministere tatt feil? Er det bare dagens statsminister som har skjønt hva Stortinget egentlig mente i 1909?
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2021-06-09:
En «helt ordinær prosess» – det er jo alt annet enn det. Jeg vil spørre statsråden til slutt, med utgangspunkt i de reaksjoner denne ansettelsen har vakt, ikke minst i de fiskeripolitiske miljøene, men også i Stortinget: I en flertallsmerknad fra komiteen, som riktignok bare representerer et mindretall i salen, stiller flertallet spørsmål ved praksisen med å utnevne sittende statsråder til embetsstillinger, i dette tilfellet stillingen som fiskeridirektør. Vil statsråden vurdere å gi et vennskapelig råd til den kommende fiskeridirektøren om kanskje å få litt hjelp til å vurdere om han rett og slett av hensyn til respekten for den stillingen han skal innta, bør velge å ikke tiltre i stillingen, men frasi seg stillingen?
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2021-06-09:
Jeg registrerer at statsministeren fortsetter sitt forsøk på å tåkelegge saken, på den ene siden ved å sammenligne med folk som har gått ut av regjering, og på den andre siden ved å hevde at diskusjonen i 1909 gjaldt bare forretningsministerier. Når det gjelder diskusjonen i 1909, er det bare å gå inn i protokollene og se hvor tydelig de som da var med i debatten, la til grunn at dette var en selvfølge for regjeringer som skulle fortsette, selv om saken dukket opp ved forretningsministerium. Men la meg spørre sånn: Når 25 statsministre siden 1909, og Stortinget, har forstått en enstemmig merknad i protokollkomiteen og den debatten som da var, på den måten at en sittende regjering ikke skal utnevne sittende statsråder til embetsstillinger, har det da slått statsråden at det kan være sånn at de 25 forgjengerne hennes har forstått det riktig, og at det er hun som forstår det feil?
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2021-06-09:
Jeg skjønner for så vidt godt at statsministeren helst vil snakke om noe annet, altså det som heter «whataboutisme». Men nå er altså spørsmålet om en sittende statsråd som har blitt utnevnt til embetsmann, skal fortsette å utvikle politikk på det området han senere skal bli embetsmann for, i regjeringa som kollegium. Og statsråden har selv bekreftet, til tross for at jeg vet at hele hennes apparat har lett etter unntak fra 1909, at det ikke fins noe sånt unntak. Alle andre statsministre har oppfattet det spørsmålet på en annen måte, og da spør jeg akkurat om det at en sittende statsråd blir utnevnt. Spørsmålet mitt var: Kan det tenkes, når 25 statsministre har oppfattet det på en annen måte enn statsminister Solberg, rent hypotetisk, at det er de 25 som har hatt rett, og at det er nåværende statsminister som tar feil?
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2021-06-09:
Statsministeren sier stadig at det er i tråd med lover og regler. Med det mener en at det ikke uttrykkelig er forbudt i lov å ansette en sittende statsråd til embetsmann. Men er det statsministerens tilnærming til demokratiet for øvrig også? For det fins en masse eksempler på – og svakere eksempler enn dette – at en enstemmig komitémerknad som går igjennom et enstemmig storting, om hvordan regjeringa bør opptre, blir respektert av regjeringa selv om det ikke er lovvedtak i saken – særlig når det har skjedd for så lenge siden som 1909, og dermed har utviklet seg til konstitusjonell sedvane. Betyr det at vi kan forvente at statsministeren ikke bryr seg om komitémerknader eller konstitusjonell sedvane hvis det ikke er vedtatt i lov hva hun ikke kan gjøre?
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2021-06-09:
For det første: Jeg vil stille meg helt bak representanten Arnstads grundige og gode innlegg nå. For det andre: Vi har ikke vurdert hvorvidt Frank Bakke-Jensen er faglig kvalifisert for den jobben han er utnevnt til; det er prosessen og måten det har skjedd på, som er vurdert av kontrollkomiteen. Vi har heller ikke vurdert andre kandidater for å si det sånn – det er ikke Stortingets rolle. Jeg kan si at noen har spurt meg: Burde ikke Stortinget vedta at han skal avsettes? Nei, vi rydder ikke opp i uryddighet ved at Stortinget er uryddig selv. Det er ikke vår rolle å ansette eller avsette fiskeridirektører. Når regjeringa er rotete, så får Stortinget være ryddig. Så til representanten Harberg, som spør hvorfor vi foreslår bare det som gjelder sittende statsråder, i vårt forslag til vedtak I. Det er fordi det er det som stadfester for det første en enstemmig komitémerknad fra 1909, og for det andre en sedvane og praktisering siden 1909. Det gjelder akkurat det konkrete punktet. Det betyr ikke at vi avviser å diskutere andre dilemmaer. Jeg ser også dilemmaet med folk som blir utnevnt tidlig etter at de har gått av, og – nå snakker jeg bare på vegne av meg selv – hvis fagpersoner i embetsverket blir statsråd. Jeg synes også at det er på kanten at fylkesmenn blir det, noe som er et helt personlig syn. Jeg er gjerne med og diskuterer det, men det er ikke det saken gjelder nå, og derfor er det saken vi forholder oss til, og det forslaget vi beholder – ikke fordi det er et nytt forslag, men fordi det er et forslag som i vedtaks form bekrefter det som tidligere har vært enstemmige holdninger fra Stortinget, og som har etablert seg som sedvane siden 1909. Som forsamlingen har skjønt, synes jeg at det er et demokratisk problem at statsministeren ikke ser dilemmaet med det som har skjedd, og jeg synes at det føyer seg inn i en rekke saker vi har hatt i det siste. I denne saken er det åpenbart – alle ser det – men vi har også hatt eksempler der regjeringa blander seg inn i sivilombudsloven, som altså er Stortingets kontrollorganlov, både med forslag i sin tid og innblanding i Stortingets prosess om det samme. Vi har sett en gradvis utvikling i retning av økt hemmelighold, og la meg nevne to ganske nylige saker: Frode Berg-saken og saken om våpeneksport, der de av oss som har lest de hemmelige dokumentene – noen av oss i hvert fall – synes det er åpenbart at her er mye av hemmeligholdet knyttet til regjeringas bekvemmelighet, og ikke bare til bevarelsen av rikets sikkerhet. Summen av dette og den saken vi diskuterer nå, er at selv om det er mange grunner til å bytte ut denne regjeringa – at vi ønsker mindre forskjeller mellom folk og ikke økte, at vi ønsker en aktiv næringspolitikk for å få folk tilbake til arbeid, og at vi ikke ønsker at arbeidsfolk skal betale mer i skatt mens de rike får mindre – så er demokratiet og forholdet mellom regjering og storting i seg selv et godt argument for å bytte regjering til høsten.
Svein Harberg (Høyre), 2021-06-09:
Først må jeg kommentere at det var meget spesielt å se komitélederen – med henvisning til forretningsordenen – gripe inn i debatten for å slå fast hvem som vil ta ordet eller ikke, midt i en åpen debatt. Nå har jo for så vidt statsministeren vist i ettertid – med et innlegg som åpenbart var godt forberedt – at så ikke var tilfelle. Det synes jeg er spesielt. Det med habilitet har vi i komiteen diskutert og kommentert i merknadene våre. Det er jo slik at i vår komité er vi ti medlemmer, og i denne saken er det fem på den ene siden og fem på den andre siden. Vi er enige om at det er noen ting som bør diskuteres. Innstillingen har et flertallsforslag I, som er et flertallsforslag med lederens dobbeltstemme, som nå vil avgjøre at sittende regjeringsmedlemmer ikke kan utnevnes. Men dette bør være en opplyst debatt, og vi etterlyser hva de mener om nær sagt stående og gående statsråder. Det har vært helt ned i 14 dager fra statsråder gikk ut døren, til de var utnevnt. Synes de at det er greit? De som nå er så veldig tydelige på at sittende statsråder ikke bør utnevnes: Hvor går grensen for utgående statsråder? Hvordan bør karantenetiden være? Hvilke saksområder bør det gjelde? Jeg synes det er veldig underlig at ikke flertallet og hele salen kan være med på en debatt om hvordan dette skal være. Hvilke prinsipper skal legges til grunn for at man skal ha tillit til de utnevnelsene som skal skje? Det er vi alle opptatt av, og det har vi en helt felles interesse av. Når Høyre, sammen med Fremskrittspartiet, Venstre og uavhengige representanter, ikke går inn for det forslaget i dag, er det fordi vi vil se det i en helhet. Vi vil ha den helhetlige vurderingen: Hva skal til? Hva må være på plass for at vi kan få den tilliten? Og hvordan skal vi håndtere det så vi ikke mister de beste kandidatene? Det hadde vært fint å få høre litt om hva Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV mener om den delen av debatten.
Nils T. Bjørke (Senterpartiet), 2021-06-09:
Frå 1909 og fram til no har det vore fast praksis at regjeringane ikkje utnemner sitjande statsrådar til embetsstillingar. Praksisen byggjer på ei etisk og politisk vurdering av rolla til regjeringa og til embetsverket. Me har eit politisk nøytralt embetsverk som skal gjennomføra politikken til den regjeringa som til kvar tid går ut frå Stortinget. Regjeringa er eit kollegium som saman har ansvaret for den politikken dei fører. Desse rollene skal ikkje blandast saman. Prinsippet var så viktig at kong Haakon i si tid engasjerte seg for å få det på plass. Den sitjande regjeringa har no tilsett statsråd Frank Bakke-Jensen som fiskeridirektør. Eg reagerer på at statsministeren i høyringa som komiteen hadde, ikkje såg skilnaden mellom å tilsetja sitjande og avgåtte statsrådar i embetsstillingar. Som sitjande statsråd kan ein påverka vedtak ein som embetsmann skal setja i verk seinare. Som sitjande statsråd er dialogen om stillingar ein lukka samtale mellom statsrådar og mellom statsrådar og statsminister. Difor er ikkje dette ei ordinær tilsetjingssak, slik regjeringa freistar å framstilla ho som. Det er brot på eit viktig prinsipp om statsskikken vår. I høyringa i komiteen peika statsministeren på at kontroll- og konstitusjonskomiteen ikkje hadde kritisert utnemninga av andre sitjande regjeringsmedlemer tidlegare. Dette syner etter mi meining at statsministeren har mista gangsynet for regjeringa si rolle. Regjeringa har ansvaret for sine eigne avgjerder, både med og utan kritikk frå kontroll- og konstitusjonskomiteen. Eg kan godt vera med på at kontroll- og konstitusjonskomiteen nok burde ha reagert også på dei andre utnemningane, men regjeringa må jo ha ansvaret for å gjera kloke vurderingar av kva som vil gagna tilliten både til det politiske miljøet og til embetsverket. Tilsetjinga av ein sitjande statsråd som fiskeridirektør gjer det motsette.
Nils T. Bjørke (Senterpartiet), 2021-06-09:
Kven som er den beste kandidaten, har ikkje eg nokon føresetnad for å vurdera, så dette dreier seg ikkje om kvalifikasjonane til dei ulike kandidatane, men det handlar om måten dette har vorte gjort på. Mi oppfatning er at regjeringa er eit kollegium, der ein samarbeider, der ein gjev og tek for å få gjennom saker. Kan statsråden forstå at det for mange vert uklart om dette er ein del av ein slik gje- og ta-kamp, der nokre får gjennom noko i regjeringa, og andre får andre ting? Kan statsråden forstå at dette skaper usikkerheit om grunnlaget for utnemning?
Nils T. Bjørke (Senterpartiet), 2021-06-09:
Venstre er jo kjent for – iallfall tidlegare – å vera oppteke av openheit. Kva meiner statsråden med at statsråden tek Sivilombodsmannen si påpeiking til etterretning? Kva vil statsråden reint konkret gjera for å følgja opp dette?
Nils T. Bjørke (Senterpartiet), 2021-06-09:
Det var mykje diskusjon her om kva som er lov, kva som er tydeleg i lova, men det er vel ikkje slik at ein bør gjera det, sjølv om det formelt ikkje er forbode. Eg reagerer litt når statsministeren seier at sidan kontrollkomiteen ikkje reagerte ved dei to andre utnemningane, bør det vera greitt. Er det ikkje regjeringa og ikkje minst statsministeren si eiga oppgåve å vurdera kva som er fornuftig å gjera?
Nils T. Bjørke (Senterpartiet), 2021-06-09:
Som eg presiserte i førre replikkveksling, med næringsministeren, handlar ikkje dette – frå mi side i alle fall – om kvalifikasjonane til Bakke-Jensen, men det handlar om prinsippet. Kva seier det til alle dei andre som hadde søkt stillinga, når ein er så tydeleg på, som statsministeren no seier, at dersom ein ikkje hadde gjort den utnemninga, hadde ein ikkje fått den beste personen? Korleis føler dei som har søkt denne stillinga, seg i denne situasjonen? Så er det eit poeng at ein hevdar at det er liten forskjell på om ein er sitjande statsråd eller ein statsråd som har gått av. Det er ein realitet at statsrådar i fellesskap har eit kollegium. Dei pratar seg imellom, utan at det vert sett på som offentleg kommunikasjon, på ein heilt annan måte enn statsrådar som har gått av – det er vel ingen som vert så avgått som ein statsråd. Ser ikkje statsministeren at det er stor forskjell på det å vera sitjande statsråd og å vera ein statsråd som har gått av?
Nils T. Bjørke (Senterpartiet), 2021-06-09:
Eg vil takka saksordføraren og komiteen for ei samla innstilling. Eg trur det viser ein styrke i arbeidet i kontroll- og konstitusjonskomiteen når me klarar å samla oss om innstillinga på eit så viktig felt. I over 200 år har me hatt ein riksrevisjon som går etter i saumane korleis pengane me løyver, og vedtaka me gjer, vert til praktisk politikk. Om omstillingar har vorte til gode tenester for folk, og om gevinstar har late seg realisera, er naudsynt informasjon både når ein skal vurdera kva som kom ut av gamal politikk, og om det trengst nye politiske grep. Det siste året har vore krevjande for Riksrevisjonen som for oss alle. Trass i pandemien har me fått gode rapportar som set spørsmål ved gjennomføringa av sentrale prioriteringar på område som politi, psykiatri, fiskeri og IKT-tryggleik. Eg vil takka Riksrevisjonen for arbeidet. Eg vil særleg framheve to undersøkingar som omhandlar fleire departement. Riksrevisjonen må gå etter i saumane korleis politiske mål på tvers av departement vert gjennomførte, slik at staten ikkje opptrer som eit fleirhovuda troll mot kommunar og næringsdrivande. I vår har me handsama fleire saker som rører ved verksemda til Riksrevisjonen. Harberg-utvalet drøfta rolla til stortingsorgana meir prinsipielt, og no har me sett ned eit lovutval for Riksrevisjonen. Me vil ha debattar framover om kva som er god innretning av kontrollane Riksrevisjonen gjer. Det trur eg er klokt og rett. Men om innretninga av verksemda kan justerast, ligg Riksrevisjonen si rolle som uavhengig kontrollorgan for Stortinget fast.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-09:
I denne saken har det stadig kommet fram nye opplysninger etter hvert som mediene og Stortinget har spurt og gravd. Jeg kan nevne møtet mellom Bakke-Jensen og departementet 8. juni 2020, at Bakke-Jensen hevdet at han ikke tok direkte kontakt med fiskeriminister Ingebrigtsen, som var feil, at Nybø selv hadde et avsluttende intervju med Bakke-Jensen, eller det at søknaden til Bakke-Jensen i første omgang var hemmeligholdt. Sett i ettertid, hadde det tjent saken og særlig tilliten til ansettelsen av en ny fiskeridirektør hvis regjeringen fra starten av hadde vært mer villig til å opplyse saken og utvise en større grad av åpenhet?
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-09:
Statsministeren opplyste i sitt svarbrev til Stortinget i forbindelse med denne saken følgende: «Næringsminister Nybø ble oppnevnt som settestatsråd i den forberedende saksbehandlingen av søknadene.» Det viste seg å være feil. Nybø ble oppnevnt som settestatsråd den 14. august 2020. Da hadde allerede rekrutteringsprosessen kommet langt. Allerede den 8. juni 2020 var Frank Bakke-Jensen hos departementet på det assisterende departementsråd kaller et jobbintervju, og var fra og med det intervjuet å anse som en søker på stillingen. Hvorfor skrev da statsministeren det hun gjorde, til Stortinget?
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-09:
Samboere har i dag svært dårlige rettigheter hvis noe skulle skje, og veldig mange som er samboere, vet ikke en gang om at de har så svake rettigheter. Hvis man bor sammen som samboere over mange år, får man såkalt sammenblandet økonomi. Brister forholdet, ja, da kan fort lommeboka briste også. Særlig gjennom statistikken og ikke minst gjennom rettshjelpsorganisasjonen JURKs erfaringer ser vi at det rammer skjevt; det rammer kvinner. Ofte står eiendommer og verdier i mannens navn – økonomien er sammenblandet. Kvinnen har bidratt inn i husholdningen, men fordi hun som samboer ikke har noen rettigheter, står hun på bar bakke etter et brudd. Dette er et likestillingsproblem. Hvis man ikke har inngått en samboeravtale som sikrer begge partene, har man ingen ting, og det er veldig få som inngår den typen kontrakt, dessverre. Det sies at folks samliv skal reguleres minst mulig – at folk velger å være samboere og ikke være gift, må respekteres. Det er jeg hjertens enig i, men i denne saken blir det egentlig en stråmann, for det SV foreslår, er en fravikelig samboerlov. Hva betyr det? Jo, det betyr at f.eks. etter tre år som registrerte samboere, eller når man får felles barn og er samboere, skal man få et brev i posten, hvor det står at man nærmer seg en situasjon hvor samboerloven, som vil sikre et rettferdig minimum ved brudd, blir aktuell. Hvis man ikke ønsker det, kan man takke nei. Man har fortsatt full frihet til ikke å ha noen form for mer regulering av sitt samliv – man kan velge helt fritt selv. Jeg tror kanskje – i motsetning til representanten Trettebergstuen fra Arbeiderpartiet – at konsekvensen av å få det brevet i posten kan være veldig positiv, fordi det gjør at mange kanskje blir klar over at de har svært dårlige rettigheter i dag, og dermed heller inngår en samboerkontrakt, som regulerer dette på en annen måte enn det loven hadde gjort som et minimum. Dette ble sist utredet for 20 år siden og vel så det. Den gangen gjorde man ikke noe, man sa at man heller måtte oppfordre folk til å inngå samboerkontrakter og informere folk om de svake rettighetene de har uten. Resultatet er dessverre at det fortsatt er forsvinnende få som gjør dette, selv om andelen samboere har skutt i været. Den mest naturlige forklaringen er at mange fortsatt ikke vet hvor svake rettigheter de har. Da tenker SV at det er på tide å lære av at dette ikke har fungert de siste sju årene, og gjøre noe med det. Derfor reiser vi denne saken. Det er synd at ikke flere ser at dagens situasjon ikke fungerer. Men jeg tror dette framover bare kommer til å presse seg mer og mer fram, siden stadig flere lever som samboere og ikke er gift. Jeg er glad for at de to andre rød-grønne partiene mener det er klokt å utrede dette – og det er en god start. Med det tar jeg opp SVs forslag i saken.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-09:
Jeg tror debatten om et så viktig tema er tjent med at vi legger de stråmennene til side, men det gjorde ikke statsråden i sitt innlegg. Dette er en fravikelig samboerlov. Når statsråden sier at man skal tvinges til en statlig regulering, snakker hun om et annet forslag enn det vi diskuterer i dag. Samboere kan fritt velge å si nei til den loven som SV foreslår å lage som et minimum. De kan med en sånn lov fortsatt velge ikke å ha noen form for regulering, eller de kan avtale sin egen kontrakt i stedet. Det er altså 20 år siden sist denne saken ble utredet. Da konkluderte man med ikke å lage en sånn lov, men heller oppfordre folk til å inngå kontrakter. Siden den gang har andelen som lever i samboerforhold, skutt i været, mens andelen som inngår kontrakt, etter alt vi vet, fortsatt er svært, svært lav. Resultatet vet vi. Mange, særlig kvinner, blir stående på bar bakke etter brudd. Erkjenner ikke statsråden at dagens situasjon ikke fungerer godt nok?
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-09:
Jeg er overrasket over overraskelsen, for her kan vi f.eks. lytte til rettshjelporganisasjonen JURK, som i løpet av den tiden de har arbeidet, har sittet sammen med sikkert hundrevis av kvinner som har stått igjen på bar bakke etter et endt samlivsforhold, samboerskap, nettopp fordi de ikke var klar over de svake rettighetene de hadde som samboere. Jeg tror igjen at denne debatten er tjent med en litt større grad av åpenhet, også fra regjeringen. Statsråden gjentar de samme feilene om tvangen som ikke foreligger i dette forslaget. Det er en fravikelig samboerlov. Dette er mange av de samme argumentene som ble framført i denne saken for 20 år siden, og det har ikke hjulpet. Derfor er mitt spørsmål: Hvis noe er annerledes nå, hva er det som gjør at dette problemet skal løses med samme oppskrift, informasjon, som ikke har fungert hittil?
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-09:
Sivilombudet sier i sin uttalelse til komiteen: «Vår bekymring knytter seg både til de funn vi har gjort på flere barnevernsinstitusjoner som avdekker praktiseringen av gjeldende regelverk, og til at forslaget, slik vi leser det, i realiteten vil kunne videreføre og i noen tilfeller medføre ytterligere uklarhet om hjemlene for tvangsbruk.» Når statsråden leser uttalelsen fra Sivilombudet, som altså er basert på den forebyggende enheten mot torturs institusjonsbesøk i barnevernet, som kommer med tydelige bekymringer for at den tvangs- og maktbruken som regjeringen foreslår å lovfeste, med potensielle utilsiktede materielle endringer i loven, attpåtil kan åpne for mer tvangsbruk – gjør det inntrykk på statsråden?
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-09:
Jeg vil starte med å slutte meg til den store bekymringen som både Senterpartiets og Arbeiderpartiets representanter hittil har nevnt for hvordan det skal gå med barnevernsreformen når den trer i kraft. Jeg tror det er stor grunn til å frykte for hvorvidt den reformen vil bli finansiert til det fulle, og jeg registrerer at bl.a. SOS-barnebyers undersøkelser blant barnevernsledere rundt omkring i kommunene peker på at mange er urolige og ikke klare for å ta imot de oppgavene som kommer. Jeg kan i hvert fall si at vi fra SVs side kommer til å følge den utviklingen tett, også utover høsten. Representanten Johnsen, komitélederen, nevnte endringene som regjeringspartiene og Fremskrittspartiet foreslår når det gjelder kapittel 10 i loven, altså den delen som bl.a. handler om makt- og tvangsbruk mot barn i institusjon. Det er helt greie endringer. Jeg kan varsle nå at SV kommer til å stemme subsidiært for de endringene. Men det er vitterlig sånn at det ikke løser problemet. Det løser ikke det Sivilombudet peker på i sin uttalelse. Nei, for det Sivilombudet sier ganske så ordrett, er at det er uheldig å vedta denne lovfestingen av så omfattende tvangs- og maktbruk i barnevernsinstitusjoner før man har gjort den helhetlige gjennomgangen og utredningen av bruk av tvang i barnevernet og i institusjon og av barns rettigheter. Det store problemet som selveste Sivilombudet og dets forebyggende enhet mot tortur peker på, burde gjøre inntrykk fortsatt. I forbindelse med statsrådens siste svar i replikkrunden til undertegnede kan jeg forsikre at de rød-grønne partiene fremmer den loven og det regelverket som er på plass i dag. Med andre ord: Kvalitetsforskriften og rettighetsforskriften vil fortsatt være hjemlet og fortsatt gjelde, noe som gjør det helt trygt og all right å gjøre dette vedtaket. Nå har man dagens regelverk midlertidig fram til regjeringen kommer tilbake med et nytt forslag til kapittel 10 i loven. Til slutt vil jeg si, igjen til det løse forslaget fra SV, at det i hvert fall ikke har vært mitt inntrykk under komitébehandlingen at det var ønsket å ha denne svekkelsen av det som skulle vært en rett til å ha med en tillitsperson i alle møter med barnevernet. Tvert imot var det et ønske om å utvide det til å gjelde alle møter med barnevernet, og da er det helt riktig å bruke den sikkerhetsventilen som løse forslag er. Det har vi et godt grunnlag for gjennom behandlingen av denne saken.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-09:
Jeg ville bare si at Stortinget har et veldig godt grunnlag for å korrigere ordlyden i § 1-4 tredje ledd i loven, basert på den grundige saken og de diskusjonene vi har hatt i komiteen. Jeg vil også legge til at jeg ikke ser poenget med at det skulle være et press for å ha med seg en tillitsperson når man har en rettighet til det, versus om man skal kunne gis anledning til det. Det er i hvert fall klart at kun å forskriftsfeste en anledning ikke er godt nok i tråd med de intensjonene vi har hatt i komiteen, mener jeg. Så skal jeg bare kort nevne at SV fremmer et forslag i saken om å be regjeringen utrede en mulig differensiering når det gjelder de nye kompetansekravene. Jeg får ikke lagt ut om det i lang tid nå, men jeg tror at det kan være lurt å se at det f.eks. er forskjellige typer institusjoner som kan kreve forskjellige typer kompetanse.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-09:
Dette lovforslaget handler om å legge det rettslige grunnlaget for å dele eierrettighetene til Opplysningsvesenets fond mellom Den norske kirke og staten. Likevel er det en god anledning for å ta opp hvordan vi også skal forvalte den statlige delen. Jeg tror det er viktig at Stortinget gir signaler om det tidlig i prosessen. Opplysningsvesenets fond eier massivt med eiendommer rundt om i hele landet. Det kan være både viktige friluftsområder, eiendommer som er viktige for lokalsamfunn, og skikkelig indrefileteiendommer for utvikling, for å si det sånn. Nå som fondet deles, er tiden overmoden for å sikre at den statlige delen av fondet tar et større samfunnsansvar og forblir på fellesskapets hender. Fondet skal ikke bare forvalte eiendommene sine etter forretningshensyn og inntjening, som en hvilken som helst annen eiendomsutvikler. Nei, disse eiendommene må forvaltes også ut fra samfunnshensyn, som hensyn til lokalsamfunn og friluftsliv. Det vil etter hvert komme en sak til Stortinget om forvaltningen av eiendommene som staten får etter delingen, og da vil SV følge opp dette videre.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-09:
Departementet har foreslått at med begrepet «grunnleggende menneskerettigheter» menes det menneskerettigheter som følger av bl.a. FNs konvensjon om økonomiske, sosiale og kulturelle rettigheter, FNs konvensjon om sivile og politiske rettigheter og ILOs kjernekonvensjoner om grunnleggende rettigheter og prinsipper i arbeidslivet. Barnekonvensjonen er altså ikke tydelig nevnt. Regjeringen sier at den legger til grunn at barnekonvensjonen er en del av disse grunnleggende menneskerettighetene, og det tar jeg helt som en selvfølge – det skulle bare mangle – og det har Stortinget registrert. Jeg lurer likevel på hvorfor regjeringen likevel ikke ønsker å ta fram barnekonvensjonen helt eksplisitt når man først nevner andre konvensjoner, fordi det nettopp i så stor grad har vært fokusert på barnearbeid, og vi vet det gjenstår mye der. Kanskje man kunne tenkt at barn trenger at man fokuserer særlig på dem når man først nevner konvensjonen?
Iselin Nybø (Venstre), 2021-06-09:
Aller først vil jeg si at både i Nærings- og fiskeridepartementet og i våre underliggende etater og selskaper har vi folk med ulik politisk bakgrunn i ledende stillinger. Jeg opplever dem utelukkende som profesjonelle aktører, som ledere som klarer å skille mellom sitt eget politiske ståsted og den jobben de er ansatt for å gjennomføre. Når det gjelder denne Dagbladet-kommentaren, synes jeg ikke den kunne stå uimotsagt. Den var vel frisk i ordbruken, og jeg prøvde å svare med en litt frisk kommentar tilbake. Man kan mene mye om prinsippet om hvorvidt en statsråd som sitter i regjering, skal søke på en stilling eller ikke. Departementet mitt mottok en søknad. Vi har ikke hjemmel – vi hadde det ikke da, og vi har det ikke nå – til å ikke behandle den søknaden som alle andre. Frank Bakke-Jensen var ansett for å være den beste kandidaten og fikk således jobben.
Iselin Nybø (Venstre), 2021-06-09:
Situasjonen i 1909 var en ganske annen enn den situasjonen vi er i nå. Det var et forretningsministerium som ansatte seg selv på vei ut av kontorene. Dette har vært en helt ordinær prosess der Frank Bakke-Jensen har blitt ansatt i konkurranse med andre og blitt vurdert som den best kvalifiserte søkeren. Jeg synes komiteen og flertallet har hatt en fornuftig tilnærming til denne saken når man har sett på spørsmålet om hvorvidt man skal kunne ansettes eller søke på stillinger når man er en sittende statsråd. Men jeg og mitt departement må forholde oss til de lover og regler Stortinget har gitt, og vi kan ikke velge å se vekk fra en søknad som kommer, heller ikke fra en statsråd, fordi vi måtte mene noe om hans rolle i dag og hans rett til å søke. Han søkte, vi vurderte søknaden på helt vanlig måte, og han ble ansett som den beste kandidaten.
Iselin Nybø (Venstre), 2021-06-09:
Det jeg kan være enig i, er at det er uvanlig at en sittende statsråd får en jobb som dette. Men selve prosessen til at vi kom dit, har vært helt ordinær. Vi har hyret inn et rekrutteringsbyrå som har jobbet på den samme måten som de jobber på i alle andre sånne typer saker. Fagavdelingen min har vært involvert i dialogen med rekrutteringsbyrået på samme måte som de bruker å være. Dette er en sak som har gått opp linjen, helt uten politisk innblanding fra min side, fram til det kom en helt klar anbefaling fra departementsråden og assisterende departementsråd til meg. Hva Frank Bakke-Jensen velger å gjøre nå, må være opp til Frank Bakke-Jensen. Han har konkurrert med andre kandidater om denne jobben. Han har av byrået, av fagavdelingen, av departementsledelsen hos meg og av meg blitt ansett som den beste kandidaten, og derfor fikk han jobben.
Iselin Nybø (Venstre), 2021-06-09:
For det første er jeg glad for at representanten presiserer at dette ikke handler om kvalifikasjoner. Vurderingen er gjort av profesjonelle folk både i byrået og i departementet, som har vurdert kvalifikasjonene til Frank Bakke-Jensen opp mot de øvrige søknadene. Jeg kan forstå at det skaper debatt når en sittende statsråd får en stilling som dette. Det ser vi jo også at det har skapt. Men jeg har vært veldig opptatt av at det ikke skal være nettopp det som representanten frykter at folk oppfatter at det har vært. Jeg har spurt mitt departement direkte om de har opplevd noen form for politisk press fra meg om å innstille Frank Bakke-Jensen. Svaret på det var et kontant nei, med en oppfølging: Vi har ikke engang opplevd noen politisk innblanding i saken før vi la fram vår innstilling.
Iselin Nybø (Venstre), 2021-06-09:
Vi gjorde en annen vurdering av denne saken når det gjaldt å unnta navn på søkerlisten fra offentligheten enn det Sivilombudsmannen gjorde. Og jeg vil være helt tydelig: Hvis vi skulle ha vurdert denne saken på ny, når vi nå har Sivilombudsmannens uttalelse i bagasjen, hadde Frank Bakke-Jensen ikke fått unntatt sitt navn fra offentligheten. Så det er klart at dette er en uttalelse som kommer til å få konsekvenser for den måten vi vurderer denne typen forespørsler på framover.
Iselin Nybø (Venstre), 2021-06-09:
Jeg opplever at vi har gitt de opplysningene som det har blitt bedt om. Det har vært flere intervjuer med Frank Bakke-Jensen, det har vært flere intervjuer med andre kandidater. Det har vært ulik form for testing. Det er to ting som jeg mener at vi i departementet burde gjort annerledes, sett i ettertid. Det er for det første at da vi fikk søkerlisten oversendt fra byrået, burde den ha vært journalført der og da og ikke en tid etterpå. Akkurat i dette tilfellet ville det ikke hatt den store praktiske konsekvensen, for de som ba om innsyn, ville fått innsyn, og Frank Bakke-Jensens navn ville ikke framkommet der, fordi han var unntatt fra offentlighet. Den andre tingen vi burde ha gjort annerledes, sett i ettertid, var at Frank Bakke-Jensen ikke burde fått sitt navn unntatt offentlighet, i tråd med det som Sivilombudsmannen har uttalt. Men utover det mener jeg at denne prosessen har vært ganske ordinær, og Frank Bakke-Jensen og øvrige søkere har fått samme behandling som de ville fått i andre typer ansettelsessaker.
Erna Solberg (Høyre), 2021-06-09:
Det kan godt tenkes at veldig mange statsråder før har vært veldig bevisst på at det ikke skal skje. Jeg har vært bevisst på at alle utnevnelser i denne regjeringen skal følge kvalifikasjonsprinsippet, og at når folk søker, er det viktig at det er en søknadsprosess som skal være god. Vurderingen av kvalifikasjonene skal være god. Så synes jeg at etter at vi har fått statstjenestemannsloven – etter at vi har fått helt andre ansettelsesprosesser enn det man hadde den gangen – at hvis det er sånn som jeg hører fra denne debatten, at det er det at man sitter i et kollegium og lager regler som man så skal forvalte etterpå, som er et problem, og at det kan skape mistillit og annet, da har vi en ganske stor debatt. For det er ganske mange embetsmenn som har blitt statsråder oppigjennom, men utnevnt før, altså embetsmenn som blir til statsråder, som sitter og forvalter dette. Gunnar Berge var utnevnt til oljedirektør, men satt altså i nesten seks år i en regjering etter at han var utnevnt, og laget regler og ny oljepolitikk for dette landet. Hvis vi skal trekke de prinsippene som i denne debatten trekkes opp, synes jeg at det som da er flertallet i salen, står for et godt prinsipp. Da må vi diskutere hvordan vi skal trekke prinsippene på en god og nøytral måte.
Erna Solberg (Høyre), 2021-06-09:
Rett og galt – det er ikke et spørsmål om det. Den ansettelsen som er gjort, er helt riktig i forhold til lover og regler, Grunnlovens krav og alt annet. Når det gjelder spørsmålet om man har lagt til grunn et prinsipp om at man ikke skal gjøre det – det har man åpenbart gjort. Det er også interessant at dette ikke har vært et åpenbart prinsipp, siden kontroll- og konstitusjonskomiteen ikke påpekte det da Elisabeth Aspaker ble utnevnt, eller da Bent Høie ble utnevnt – har det da vært så åpenbart hva dette prinsippet er – til tross for at kontroll- og konstitusjonskomiteen da hadde medlemmer som hadde vært statsråder, som nå står på talerstolen og sier at dette var helt åpenbart. Så sier jeg at dette er et interessant og viktig tema, men det må diskuteres i hele sin bredde. Hva betyr det hvis man mener at det ikke er tillit fordi man sitter i samme kollegium? Har man da tillit til embetsfolk som blir statsråder – og det har vært mange av dem i Arbeiderparti-regjeringer – som sitter og forvalter et regelverk sammen med andre kollegaer, og så går tilbake igjen og praktiserer det regelverket hos andre? Ut fra de innleggene som har vært her nå, virker det som om man ikke har en prinsipiell forståelse av at det er en helt sammenlignbar situasjon.
Erna Solberg (Høyre), 2021-06-09:
Jeg bryr meg om konstitusjonell sedvane. Men den er altså ikke bare ikke nedfelt i lov, den er ikke nedfelt i noen retningslinjer som ligger for noe regjeringsarbeid under noen regjeringer. Og kontrollkomiteen har ikke påpekt det under de to forrige utnevnelsene. Så sier jeg at dette er en viktig og prinsipiell diskusjon. Men i et moderne samfunn – som ikke er 1909, hvor det var lukket og ikke konkurransetildelinger av embetsmannsstillinger, hvor det ikke var åpenhet om prosessene som ledet frem til dette – må vi diskutere det i dagens kontekst. Hvor setter man da rammene for at embetsfolk kan sitte i regjering uten å si opp stillingen sin, hvis de ikke skal sitte og utforme regelverk som de senere skal forvalte, som er et prinsipp som nå flere fra opposisjonen har brukt her? Hvor skal man sette grensene for når det ikke er ditt eget kollegium, når du nettopp har gått ut? Vi har jo hatt saker hvor det ser ut som om det er en trøstepresang fordi man måtte forlate statsrådsjobben i en omrokering, at man har blitt utnevnt til jobber.
Erna Solberg (Høyre), 2021-06-09:
Jo, det er alltid regjeringens oppgave å vurdere hva som er fornuftig å gjøre. Vi mener det er fornuftig at de best kvalifiserte søkerne får jobben i Norge. Men når medlemmer av kontroll- og konstitusjonskomiteen, som ikke har vært med på å påpeke dette tidligere, sier at det er helt åpenbart at dette regelverket var kjent for alle, og at det er sånn prosedyren har vært, kan det jo ikke ha vært så åpenbart, siden det ikke har vært problematisert tidligere. Så sier jeg at dette er en interessant diskusjon, men vi må ta diskusjonen i hele bredden, og så må vi spørre: Har vi i Norge råd til å føre disse prinsippene så langt at vi ikke får de best kvalifiserte, enten til å bli statsråder, fordi det vil ha for store kostnader ved seg i forhold til andre ting man gjør, eller at vi ikke får de best kvalifiserte embetsmennene? Jeg opplevde innlegg nå i sted der det var mistillit til at politikere kommer i embetsmannsposisjoner. Jeg har lyst til å understreke det som også næringsministeren sa: Vi har tillit til tidligere, rød-grønne stortingsrepresentanter som sitter og leder store underliggende etater under denne regjeringen, for vi tror de er profesjonelle, og det tror vi faktisk alle som er kvalifisert til dette, blir.
Erna Solberg (Høyre), 2021-06-09:
Det faglige rådet var å ansette Frank Bakke-Jensen fordi han var best kvalifisert. Jeg var veldig opptatt av at det skulle være sånn, og at det ikke skulle være tvil, nettopp fordi det å utnevne et medlem av regjeringen til en jobb ville kunne medføre diskusjon. Derfor var det viktig at det var et faglig grunnlag for dette. Det er ikke fordi noen har snakket sammen eller noe annet. Den mistilliten til det som jeg synes uttrykkes nå, er faktisk en implikasjon om at embetsverket og næringsministeren har løyet om at dette er den faglige vurderingen. Slik er det ikke. Det er faktisk den faglige vurderingen at han er den best kvalifiserte kandidaten. Til spørsmålet om tidligere eller nåværende: Jeg tror nok at det fort vil være mange som sier at det kan være vanskelig hvis en person blir utnevnt til et embete seks uker etter at man har gått ut av regjeringen, å se at det ikke kan være snakket om, eller er en del av sluttpakken eller annet – hvis man først skal ha mistillit til dette. Jeg mener vi skal ha tillit til at vi skal ha godt kvalifiserte og åpne prosesser.
Erna Solberg (Høyre), 2021-06-09:
Fordi det er riktig, fordi statsråden ble oppnevnt som settestatsråd i det forberedende arbeidet, og så overtok i realiteten statsråden arbeidet lenge før den formelle utnevnelsen. Den utnevnelsen kom på det tidspunktet fordi det var det første statsrådet vi hadde etter sommerferien, men det ble behandlet i den delen av Næringsdepartementet lenge før, da det var klart at vi måtte ha en settestatsråd for dette.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2021-06-09:
Dette er på mange måter en svært interessant debatt. Jeg og Senterpartiet har ingen synspunkter på kvalifikasjonene til Bakke-Jensen, de er sikkert utmerkede. Den prosessen har vi ingen forutsetninger for å gå inn i. Vi har heller ikke så veldig mange merknader knyttet til sjølve innblandingen i saken og gangen i saken, for det er jo ikke det dette egentlig handler om. Det handler om hva slags sedvane som har vært, og hvilken sedvane man nå risikerer å etablere. Flere talere fra regjeringspartiene har nevnt at det ikke finnes noen regler imot. Nei, men sedvanen har vært meget klar over lang tid, og det regjeringen gjør nå, er å innføre en ny praksis som ingen regjering og statsminister har hatt før dem. Så er det et poeng – som enkelte har sagt – at man antakelig burde ha reagert tidligere; man burde ha reagert også da sittende statsråder ble utnevnt til fylkesmenn. Jeg ser det poenget, men det er jo ikke noe argument for å ikke reagere i den saken som man nå har foran seg. Det vi ser nå, er at det blir etablert en presedens som det er grunn til å reflektere over. Så sier næringsministeren at det ikke var hjemmel i departementet for å stoppe prosessen, men da burde jo regjeringssjefen ha klargjort at en langvarig konstitusjonell sedvane gjør at dette ikke er mulig. Jeg forstår på statsministeren at hun har et pragmatisk forhold til konstitusjonell sedvane når hun sier at det ikke fantes retningslinjer. Nei, det er ofte at det ikke finnes retningslinjer for konstitusjonell sedvane. Jeg synes også at det er litt rart når statsministeren trekker inn ulike forhold, som at statlige tjenestemenn utnevnes til statsråder. Da risikerer statsministeren å redusere betydningen av regjeringskollegiet som sådant. Å sitte som statsråd er et særlig politisk verv, og det kan i veldig liten grad sammenlignes med noe annet verv man har, og det er kollegiet man sitter i, dette handler om. Jeg håper at framtidige regjeringer avstår fra den presedensen og den praksisen som har blitt etablert. Jeg tror at det er viktig at framtidige regjeringer sørger for at dette blir et unntak, en såkalt solbergsk parlamentarisme, og ikke regelen for norsk konstitusjonell praksis.
Peter Frølich (Høyre), 2021-06-09:
Vi har et av verdens fremste og beste rettssystemer, men vi har likevel relativt lang og omfattende saksbehandling på særlig store straffesaker. Når en sak tar tid, fortrenges andre saker. Saker på vent betyr ofte liv på vent, og i ytterste konsekvens kan tidsbruk også gi unødvendig strafferabatt. Derfor er det veldig god politikk å sørge for at verdens beste rettssystem også blir et litt mer effektivt rettssystem, og det gjør Stortinget i dag. Nøkkelordene våre er god saksforberedelse og aktiv dommerstyring. I dag vedtar vi en rekke kloke tiltak som ikke går på bekostning av viktige prinsipper, kvaliteten i straffeprosessen eller rettssikkerheten. På noen felter styrkes til og med rettssikkerheten uttrykkelig, f.eks. ved en innskjerping av fristen for framstilling av personer for varetektsfengsling, eller ved at vi lovfester listen over de sentrale henleggelsesgrunnene. Vi legger også opp til en mer effektiv og vidtrekkende bevisavskjæringshjemmel. Det foreslås en skriftlig behandling av rettens prosessavgjørelser, og det er også en klarere begrensning i adgangen til å overprøve prosessavgjørelsene. Et annet viktig forslag er å spisse bistandsadvokatordningen og sørge for at bistanden konsentreres til det fornærmede og etterlatte faktisk har behov for, og det tror jeg er bra. Vi stiller også strengere krav til bevisoppgaven, slik at retten får bedre oversikt over saken og kan sette seg inn i den. Her er det noe uenighet i komiteen, men vi har landet på at de foreslåtte reglene er nødvendige og godt nok rammet inn til at det ikke utfordrer bevisumiddelbarhetsprinsippet og adgangen til kontradiksjon. Underveis i justiskomiteens behandling har vi lyttet til partene. Vi har aktivt oppsøkt Dommerforeningen, vi har snakket med påtalejurister og politijurister, og vi har snakket veldig godt med Advokatforeningen. Proposisjonen er derfor justert på noen punkter. Vi gjør en justering i lovteksten slik at retten ikke kan pålegge påtalemyndigheten og forsvarerne å inngi sluttinnlegg. Vi mener det er tilstrekkelig at retten oppfordrer sterkt til dette. Dersom forsvareren ikke vil etterkomme en slik oppfordring av hensyn til siktedes taushetsrett eller vernet mot selvinkriminering, må det selvsagt respekteres. Vi understreker også at manglende bidrag til tilsvar eller sluttinnlegg ikke skal holdes mot tiltalte. Det mener vi er viktig av hensyn til uskyldspresumpsjonen. Med det tar jeg opp forslagene fra Høyre og vil takke komiteen for et godt samarbeid i denne saken.