Trond Helleland (Høyre), 1999-03-23:
Når vi i dag behandler endringer i lov om barnevernstjenester og lov om sosiale tjenester, er det innledningsvis greit å slå fast at det er bred enighet om de fleste av de lovendringene som foreslås. Vi er også kjent med at barnevernsloven for tiden er gjenstand for en omfattende evaluering. Jeg vil i dette innlegget derfor først og fremst legge vekt på de sider av loven Høyre helst hadde sett ble endret. Først vil jeg komme med en liten kommentar til representanten Sandbergs bekymring for manglende norskkunnskap. Høyre deler denne bekymringen, og vi har fremmet et Dokument nr. 8-forslag, som komiteen nå har til behandling, der vi fokuserer på frivillige tilbud om norskopplæring og håper på støtte til det forslaget når det kommer opp til behandling. Det er imidlertid viktig å framheve de positive endringene som er foreslått i barnevernsloven. Høyre er godt fornøyd med de nye bestemmelsene om politiattest for ansatte. Arbeid med barn og unge medfører et stort ansvar. Barn har små muligheter til å forsvare seg mot overgrep fra voksne. Dette er årsaken til at vi støtter krav om at de som kommer i kontakt med barn, må avkreves obligatorisk politiattest. Komiteens klare flertall har kommet til at loven på dette punkt må skjerpes i forhold til det departementet legger opp til. Alle som utfører oppgaver etter barneverns loven som innebærer direkte kontakt med barn og unge, må legge fram politiattest. Dette vil også omfatte saksbehandlere, ledere og andre med administrative oppgaver som kommer i kontakt med barn. Det blir nå departementets jobb å fastsette forskrifter med nødvendige presiseringer for å klargjøre hvem som skal omfattes av kravet om politiattest. Det skal selvsagt ikke være adgang til å ansette personer som ikke kan legge fram en tilfredsstillende politiattest. Det må også utarbeides betryggende rutiner for fremleggelse av politiattest både ved ansettelse og ikke minst i forbindelse med oppdrag som skal utføres for barnevernet. Ansvaret for dette må ligge hos institusjonseiere og hos barnevernstjenesten når de er ansettelsesmyndighet. Dette er selvsagt ingen garanti for framtidige overgrep mot barn, og det er viktig at det raskt legges fram forslag til endringer i straffeloven for å sikre at personer som er dømt for alvorlige overgrep mot barn, ikke får mulighet til å jobbe med barn i noen sammenheng. Høyre mener at hensynet til barna, og vi snakker om barn som allerede er i en vanskelig situasjon, må være avgjørende for at man tar i bruk strenge regler for ansettelse i barnevernet. Når det gjelder endelig vedtak om plassering av barn som har vist alvorlige atferdsvansker ved alvorlig eller gjentatt kriminalitet, ved vedvarende misbruk av rusmidler eller på annen måte, jf. § § 24-26, er Høyre enig i at det skal vedtas et utkast til tiltaksplan. Høyre mener at en slik plan må bygge på tilråding fra tverrfaglig ekspertise. Endelig tiltaksplan bør oversendes fylkesnemnda for orientering, da dette vil understreke det ansvar fylkesnemnda har, og vil gi større sikkerhet for at premissene for vedtaket følges opp i praksis. Vi mener at ved atferdsforstyrrelser av så alvorlig karakter at det utløser vedtak etter § 4-24, bør barnets totale situasjon alltid vurderes av et tverrfaglig team for å sikre at bakenforliggende årsaker til atferdsavvikene belyses best mulig. Et slikt team bør ha ulik ekspertise tilknyttet, og deres vurderinger bør legges til grunn for tiltaksplanen. Fylket må ha ansvar for at ekspertise for tverrfaglig utredning av barn er tilgjengelig. Høyre vil vise til at barn som begår grov eller gjentatt kriminalitet, til vanlig er kjent av barnevernet i lang tid før § 4-24 kommer til anvendelse. Dette indikerer at det lokale barnevern ikke i tilstrekkelig grad har maktet å fange opp barnets behov og sette inn adekvate hjelpetiltak i tide. Derfor mener vi at kvaliteten på en tiltaksplan for disse barna må sikres ved at ekstern ekspertise bistår det lokale barnevern med utredning og utarbeidelse av tiltaksplan. Fylkeskommunen har ansvar for å opprette og drive barnevernsinstitusjoner i fylkene. Men det er viktig å understreke at fylkene også kan innpasse private institusjoner i sine planer. Disse skal være underlagt de samme faglige krav og underlegges de samme krav til kontroller som fylkenes egne institusjoner. Vi kan ikke støtte SVs krav om forhåndsgodkjenning av private institusjoner, da vi mener at dette vil sette en stopper for mye av det spennende utviklingsarbeidet og mye av den nytenkningen som private institusjoner står for. Det er imidlertid viktig å understreke at krav til faglig innhold og kompetanse må sjekkes i forhold til de kontroller som gjennomføres. Når det gjelder spørsmålet om å endre barnevernsloven med sikte på å forebygge kriminalitet eller som ledd i en etterfølgende reaksjon på kriminelle handlinger, vil Høyre uttrykke skuffelse over at departementet ikke uttrykker noen vilje til å foreta lovendringer med tanke på tiltak overfor barn og unge som begår kriminelle handlinger. Alvorlig og gjentatt kriminalitet begått av barn under den kriminelle lavalder har i mange år vært, og er fortsatt, et stort samfunnsproblem. Særlig bekymringsfullt er det at kriminaliteten i denne alderskategorien synes å øke i omfang, samtidig som kriminaliteten blir mer volds-preget enn tidligere. Barnets beste må være dominerende for de virkemidler barnevernet tar i bruk, men Høyre mener det er til barnets beste at også hensynet til det samfunnet barnet lever i, ivaretas. Det ble av Stortingets flertall i Innst. O. nr. 45 for 1996-97 uttalt følgende: «Born under den kriminelle lavalderen(15 år) som gjer kriminelle handlingar, må få ein rask reaksjon på at dette ikkje kan aksepterast. » (15 år) Vi har merket oss at Stortinget ved behandlingen av Dokument nr 8:11 for 1996-97, fremmet av Høyres representanter Kjellaug Nakkim og Anders C. Sjaastad, bad Regjeringen vurdere i hvilken grad det er nødvendig å endre eller klargjøre barnevernsloven, slik at barnevernets tvangsmyndighet kan benyttes også som et ledd i å forebygge kriminalitet eller som et ledd i en etterfølgende reaksjon på kriminelle handlinger. Stortingets flertall viste den gangen til at «det har vore reist spørsmål ved om lovverket som barneverntenesta arbeider etter gir naudsynt heimel til å setje iverk strakstiltak overfor desse borna. Fleirtalet meiner Regjeringa bør vurdere lovverket, og sjå om det er trong for lovendringar som kan gjere det lettare for barneverntenesta å sette i verk tiltak ». Høyre mener det er behov for utfyllende bestemmelse i barnevernsloven, både for å sikre høy kvalitet på de tjenester barnevernet skal utføre, og for å sikre samfunnet mot kriminelle og voldelige barn. Det er viktig at samfunnets reaksjon på kriminelle handlinger er mest mulig forutsigbar, uavhengig av hvor i landet barnet bor. Jeg viser til departementets vurdering av de tiltak som hittil har vært igangsatt av barnevernet: «Det har vist seg at en del plasseringer etter barnevernloven § § 4-24 og 4-26 skjer uten at ungdommenes samlede behov er tilstrekkelig vurdert på forhånd, og uten at det i tilstrekkelig grad er lagt til rette for en planmessig ivaretakelse av de ulike behovene barnet kan ha. Dette kan gjelde både i forhold til ulike behandlingsbehov- og tiltak, behov for skolegang/arbeid, kontakt med biologisk familie o.s.v. Det har videre vist seg at mange av disse plasseringene ikke følges godt nok opp med tanke på jevnlig evaluering av hvorvidt tiltakene gir de ønskede resultater. » Etter Høyres mening viser departementets egen vurdering av hvordan barnevernsloven virker i praksis, at det er behov for endringer i loven. Endringen må være målrettet mot å styrke barnets rettssikkerhet når vedtak fattes etter § § 4-24 og 4-26, og må samtidig ta tilstrekkelig hensyn til samfunnets behov for vern mot kriminalitet. I denne sammenheng viser jeg til forslag fremmet av Erna Solberg på vegne av Høyre, og vedtatt oversendt Regjeringen under interpellasjonsdebatt den 14. januar 1999. Forslaget hadde følgende ordlyd: «Det henstilles til Regjeringen å utrede et fastere system for oppfølging og reaksjoner overfor barn under den kriminelle lavalder som begår alvorlige lovbrudd, slik at oppfølging ikke blir vilkårlig avhengig av den enkelte barnevernstjenestes prioriteringer. » Høyre er enig i at barnevernsloven ikke kan eller skal fungere som en straffelov. En senking av den kriminelle lavalder fra 15 til 14 år ville være i tråd med de råd som ved flere anledninger er gitt av politiet. En senking av den kriminelle lavalder til 14 år ville ikke løse problemene med kriminelle barn, men myndighetene ville få mulighet til å konfrontere kriminell ungdom med konsekvensene av deres handlinger på et tidligere tidspunkt. En strafferettssak reist mot helt unge mennesker, vil ikke ha som mål å sette barn i fengsel, men å sikre at tiltak under barnevern eller Kriminalomsorg i frihet også ivaretar samfunnets behov for beskyttelse. Dagens barnevernslov ivaretar ikke i tilstrekkelig grad samfunnets behov for beskyttelse mot kriminalitet begått av barn, for en stor del kriminelle handlinger som rammer andre barn. Høyre mener at det bør nedsettes et hurtigarbeidende barnekriminalitetsutvalg som kan gjennomgå ulike sider ved lovverket og komme med forslag til tiltak for å møte og forebygge barne- og ungdomskriminalitet. Jeg tar derfor opp Høyres forslag, og håper at det får tilslutning fra flere, bl.a. fra Arbeiderpartiet, som jo har uttrykt mye av de samme intensjonene i forhold til sin tiltaksplan for barn.