Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2015-02-17:
Som saksordføreren pekte på, er utviklingsplanen for Sykehuset Telemark vedtatt. Det er ikke tid for omkamper nå. Det som etter mitt syn er viktig, for både Tinn og Telemark, er hvor og hvordan vi går videre herfra. Det er tre forutsetninger som er avgjørende. For det første: Storsamfunnet har et ansvar for å hjelpe Tinn kommune og Rjukan-samfunnet gjennom den tøffe omstillingen de står midt oppi nå. Derfor fremmet Arbeiderpartiet i sitt alternative statsbudsjett i høst forslag om 30 mill. kr årlig i tre år til et prosjekt som skulle bidra nettopp til omstilling og ny helseaktivitet ved Rjukan sykehus. Vi mener imidlertid det er feil at vi fra Stortingets side skal detaljstyre hva som skal være innholdet i en sånn type prosjekt, som jeg tror at forslagsstiller legger opp til her, bl.a. ved å peke på en spesiell modell for dette. Vi mener at dette bør avklares i et prosjekt som Helse Sør-Øst kan lede i samarbeid med Tinn kommune, Telemark fylkeskommune, Sykehuset Telemark, Innovasjon Norge og andre aktører. Det fikk ikke flertall. Forutsetning nummer to: Befolkningen må kunne føle seg trygg på at de akuttjenestene som erstatter dem man har mistet, er gode nok. Statsråd Bent Høie sto i denne sal i juni i fjor og lovet fornyede og oppdaterte planer for de prehospitale tjenestene i området. Begrunnelsen var nettopp at en skulle ha de alternative planene på plass før akuttilbudet ved Rjukan sykehus ble nedlagt, slik at befolkningen skulle føle seg trygge på at de akuttjenestene de har krav på, var til stede. Fra ulike hold kommer det nå bekymringsmeldinger om hvorvidt arbeidet med å fornye og oppdatere planene for akuttfunksjonene utenfor sykehus, er godt nok ivaretatt. Det er veldig viktig i en sånn type vanskelige omstillingsprosesser at tilbud som skal erstatte det man eventuelt mister, er klart kommunisert og ivaretar befolkningens behov for trygghet. Helseministeren har det siste året eller halvannet året snakket om at norsk helsetjeneste er god på overlevelse, men ikke alltid like god på opplevelse blant pasientene. Jeg har merket meg at statsråden i ordinær spørretime i forrige uke, etter at komiteen hadde avgitt innstilling i saken, pekte på at f.eks. det faktiske ambulansetilbudet i regionen er klart bedre og større dimensjonert nå enn hva behovet skulle tilsi. Jeg må likevel konstatere at statsråden på langt nær har klart å skape den samme opplevde tryggheten for Rjukan-samfunnet, og dette bør regjeringspartiene ta på alvor. Det er en vanskelig sak for veldig mange. Derfor ber vi på nytt i innstillingen om en konkret oversikt over hvordan dette arbeidet har blitt fornyet og oppdatert, og vi ber også i forslaget om at regjeringen følger opp sykehustilbudet i Telemark, inkludert det å sørge for tilstrekkelig økonomisk handlingsrom for å gjennomføre disse omstillingene på en bra måte, og at regjeringen eventuelt kommer tilbake til Stortinget med plan og finansiering ved behov. Forutsetning nummer tre, og dette er kanskje det viktigste for flest mennesker i Telemark og andre steder i landet. Jeg klarer ikke å fri meg fra å tro at regjeringspartiene på et eller annet tidspunkt må ta inn over seg at virkeligheten ikke alltid er slik den beskrives i en teknisk oppstilling av det antatte budsjetteringsbehovet gjennom sine egne statsbudsjett. I går var jeg på Universitetssykehuset i Tromsø. Der snakker man om et underskudd på 170 mill. kr. Omtrent halvparten av dette kommer som et direkte resultat av regjeringens vedtatte sykehusbudsjett. Situasjonen i saken vi nå diskuterer, er at ett av elementene i utviklingsplanen – som er veldig spiss og har fått mye oppmerksomhet, og som kanskje er det viktigste forslaget i hele utviklingsplanen for Telemark – er å legge til rette for nye, til dels svært nødvendige og store investeringer ved sykehusene i Telemark. Dette er nå skutt ut i tid, det er usikkerhet om man kan bære investeringene. Jeg tror at vi dessverre må konstatere at deler av dette handler om at bevilgningene fra Stortinget og regjeringens parlamentariske grunnlag ikke er store nok og ikke står i stil med det som har vært behovet, og med det som har vært uttrykt politisk før valget. Derfor er forutsetning nummer tre, når vi diskuterer disse sakene, at vi i årene framover må klare å løfte bevilgningene til spesialisthelsetjenesten i Norge høyt nok, slik at nødvendige investeringer kan skje. Det lovet alle partiene før valget, omtrent 12 mrd. kr. Jeg skal ikke gjenta hvem som var tøffest i hva man lovet. Det er langt unna det regjeringspartiene så langt har fått til, basert på hva man lovet før valget. Jeg tar opp Arbeiderpartiets forslag i saken.