Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-12-13:
Ja, vi har et spennende og offensivt budsjett fra Barne- og familiedepartementets side. Regjeringen vil styrke innsatsen for barn og ungdom, og vi la i sommer fram den første samlede stortingsmeldingen om barne- og ungdomspolitikk. I meldingen legges det opp til en bred innsats for å bedre oppvekstmiljøet gjennom samspill mellom offentlige myndigheter og barn, ungdom, foreldre og frivillige organisasjoner. Den særskilte innsatsen rettet mot ungdom både i distriktene og i større bysamfunn videreføres i 2003. Vi foreslår å øke bevilgningen til ungdomstiltak i større bysamfunn. Økningen skal benyttes til innsats for barn og unge som er berørt av fattigdomsproblemer. Jeg ønsker å legge spesiell vekt på målrettet arbeid for å fange opp utsatte barn og unge. Å legge til rette for å kunne etablere et godt fungerende statlig barnevern blir særdeles viktig i 2003. Regjeringen vil stimulere til videreutvikling av barnevernet i en retning som legger stor vekt på tiltak i barn og unges nærmiljø i dialog med barna og familiene. Utgangspunktet for barnevernets arbeid må alltid være barnets beste. Jeg ønsker derfor også å arbeide for å bedre barnevernets evne og mulighet til å sette inn egnede tiltak i saker som gjelder grov omsorgssvikt eller vanskjøtsel, ulike typer mishandling og atferdsproblemer blant barn og unge. Regjeringen er opptatt av familiens betydning for enkeltmennesker og samfunn, med særlig vekt også her på hensynet til barna. Med utgangspunkt i det store antall samlivsbrudd og antall barn berørt av samlivsbrudd, ser jeg et klart behov for å styrke det forebyggende familiearbeidet. Både familievern, samlivstiltak og foreldreveiledning er ordninger som tilbyr støtte i samlivs- og omsorgsrollen, og som vi på ulike måter styrker neste år. Forbrukerrådet ble gitt ny organisasjonsform gjennom vedtektsendringer i 2002. Disse endringene ble forberedt av den forrige regjeringen, og jeg slutter meg fullt ut til den nye modellen, som er bedre tilpasset de utfordringer Forbrukerrådet i dag står overfor. Å være forbruker i dag gir mange muligheter, men er samtidig utfordrende i forhold til all den informasjon og all den påvirkning vi utsettes for. Å styrke det informasjons- og rettshjelpstilbud som Forbrukerrådet står for, er derfor viktige oppgaver. Hvordan kan man gi et best mulig tilbud til flest mulig forbrukere? Å finne svar på dette er den første store utfordringen for det nylig oppnevnte styret. Ett eksempel illustrerer at mye kan oppnås ved relativt enkle grep: For å sikre like god tilgang på individuell veiledning for alle forbrukere, uavhengig av hvor man bor i landet, vil det være viktig å etablere et telefonsystem med ett felles nummer for hele landet og en svartjeneste der saksbehandlerne i hele organisasjonen er koblet sammen. På den måten kan ressurser og kompetanse utnyttes bedre, og den enkelte forbruker blir ikke, som i dag, avhengig av kapasiteten ved forbrukerkontoret i det fylket man ringer fra. Videre har jeg forventninger knyttet til en bedre utnyttelse av det potensialet som Internett innebærer når det gjelder forbrukerinformasjon. Allerede nå er ca. 3 000 mennesker hver eneste dag inne på Forbrukerrådets nettsider, og besøkstallet er stigende. Det er varslet overfor Stortinget, både av den forrige regjeringen og i revidert nasjonalbudsjett tidligere i år, at det som ledd i en utvikling av Forbrukerrådets organisasjon, og med tilbudet til publikum i fokus, kan bli nødvendig å vurdere antallet og størrelsen på forbrukerkontorene. Jeg ser fram til at styret tidlig neste år skal legge fram en plan for å videreutvikle og modernisere Forbrukerrådets tilbud til publikum. Stortinget vil bli holdt orientert om hovedlinjene i dette arbeidet. I budsjettforslaget for 2003 har Regjeringen lagt opp til den største satsingen på barnehager noensinne. Vi har tre klare mål for sektoren: 1) full behovsdekning, 2) lavere foreldrebetaling og 3) økonomisk likebehandling av alle barnehager. Disse målene er det bred politisk enighet om, og de er i tråd med den avtalen opposisjonspartiene på Stortinget inngikk i juni i år. Jeg er også glad for de signalene jeg fikk fra opposisjonen i finansdebatten når det gjaldt barnehager, om at jeg kan komme tilbake til Stortinget med forslag til gjennomføring av avtalen når utredningene foreligger. Jeg tar sikte på at dette skjer i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Barnehagebevilgningen er fra 1. januar 2003 kompensert med prisjusteringen for hele 2003. Dette avhjelper barnehagene noe sett i forhold til kostnadsveksten i 2002. I tillegg er det lagt opp til en kraftig vekst i driftstilskuddet fra 1. august 2003. For 2002 har Regjeringen imidlertid ikke foreslått noen reduksjon eller omdisponering av midler på barnehagekapitlet. Tilbakemeldingen fra fylkesmennene, som forvalter de statlige tilskuddene, tyder på at årets bevilgning ikke ser ut til å gi et mindre forbruk. Grunnen til dette er følgende: Som også Stortinget vet, vil et mindre forbruk på kap. 856 Barnehager medføre et tilsvarende merbehov på kap. 844, som gjelder kontantstøtte. Disse to budsjettpostene ses i sammenheng. Jeg vil uttrykke stor tilfredshet med at vi i årets budsjett har kommet et langt skritt videre med å integrere kjønns- og likestillingsperspektivet i budsjettarbeidet. Vedlegget til Barne- og familiedepartementets budsjett er i så måte et viktig bidrag og et nybrottsarbeid i å fokusere på integrering av likestillingsperspektivet i all planlegging. Årets vedlegg er derfor noe jeg sterkt ønsker innarbeidet som fast praksis i budsjettarbeidet. Helt til sist ønsker jeg å kommentere SV-representant May Hansens sammenlikning mellom barn og eldre. Den holder ikke. Hun sammenlikner nemlig kontantstøtten med at f.eks. friske eldre skulle få penger for å bo hjemme. Utgangspunktet blir helt feil, for det er ikke alle eldre som har et omsorgsbehov, mens alle barn i småbarnsalderen har det. Syke eldre som trenger hjelp, får det på ulike måter. Noen får institusjonsplass, andre kan få hjelp i hjemmet. Det er valgfriheten for foreldrene vi legger til rette for når foreldre skal kunne velge enten barnehageplass eller kontantstøtte etter eget behov og ønske. Jeg medgir imidlertid at før vi har full barnehagedekning, vil vi heller ikke kunne si at man helt og fullt har den reelle valgfriheten. Men der er vi heldigvis på god veg, i godt selskap, alle sammen.