Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2019-10-22:
Stortinget velger i dag mest sannsynlig Hanne Harlem som ny sivilombudsmann, og det vil Stortinget gjøre med SVs stemme. Vi har selvsagt registrert de motargumentene som har kommet fram rundt Hanne Harlem, både i den offentlige debatten og i den saken Rødt har levert til Stortinget. I korthet mener de at hun ikke er egnet som sivilombudsmann fordi hun i andre posisjoner og i annen type yrkesutøvelse og rolleforståelse har underminert Sivilombudsmannens arbeid. Det er egentlig bra at vi får en debatt om Sivilombudsmannen, nettopp fordi det er et av norsk forvaltnings aller viktigste tillitsverv. Det er et ombud som skal passe på at staten gjør jobben sin med å sikre befolkningens rettigheter på en god måte. At det da stilles krav til at vi har den beste personen, er veldig bra. Så den debatten Rødt har reist, setter jeg veldig pris på. Den er nok også ganske ny i norsk historie. SV har bedt presidentskapet sikre at de innvendinger som er kommet fra Rødt, har blitt grundig vurdert, og vi fikk nå nettopp høre fra presidenten selv at de tingene har blitt tatt opp på en god måte. Jeg oppfatter at kritikken mot Hanne Harlem som sivilombudsmann er knyttet til hennes utøvelse som jurist, men i andre posisjoner og i annen type rolleutøvelse. Når hun nå skal gå inn – mest sannsynlig – i rollen som sivilombudsmann, må det forventes at hun i den posisjonen forstår den nye rollen hun skal ha, at hun forstår at rollen som sivilombudsmann er helt annerledes, stiller helt andre krav, enn rollen som f.eks. en justisminister eller en kommuneadvokat – slik vi f.eks. har sett at nåværende sivilombudsmann, Falkanger, har gjort, som kom fra en stilling som høyesterettsdommer, men greide å utøve rollen som sivilombudsmann og forstå og tolke den rollen på en utmerket måte. Et annet eksempel er riksrevisor Per-Kristian Foss, som etter langt virke på Stortinget og i regjering har gått inn i rollen som riksrevisor, forandret forståelsen av den og utøver den på en utmerket måte. Jeg har lyst til å si at vi lever i en ganske urolig tid, både i Europa og i Norge. Menneskerettighetene er utfordret i mange land. Vi har f.eks. sett i Polen at både parlamentet og regjeringen utfordrer domstolenes uavhengighet. I Frankrike har vi hatt lange perioder med unntakstilstand. I en rekke land i Europa ønsker man å redusere de konvensjonsforpliktelsene til menneskerettighetene som nasjonalstatene har pålagt seg selv; man ønsker å redusere disse forpliktelsene sånn at nasjonalstaten kan ta bedre kontroll selv. Denne bevegelsen – vi kan kalle det en type nasjonalistisk bevegelse – er drevet fram av høyrepopulisme og nasjonalisme i en rekke land i Europa og er en utfordrende trend. Vi har også tilsvarende trekk i Norge, og når jeg nevner dette, er det fordi det har betydning for den forståelsen av den politiske kontekst som den nye sivilombudsmannen skal gå inn i. Eksemplene fra Norge er f.eks. denne regjeringens ønske om å utvide regjeringens muligheter til å fravike fra eksisterende lovverk, altså av typen fullmaktslovgivning, som nå er til behandling i regjeringsapparatet. Vi har også sett forslag fra regjeringen om å endre sivilombudsmannsloven, altså innskrenke innsynsretten til Sivilombudsmannen, som den nåværende sivilombudsmannen har vært veldig modig og argumentert tydelig imot. Så vi må ha dette som bakteppe når Stortinget i dag velger en ny sivilombudsmann, for denne politiske konteksten, både i Norge og i Europa, tegner opp betydelige utfordringer for den nye sivilombudsmannen. Det gir også noen forpliktelser og forventninger til den nye sivilombudsmannen som ikke hadde vært så opplagt hvis det f.eks. hadde vært for ti eller femten år siden. Helt avgjørende er det at den nye sivilombudsmannen oppfatter sin rolle som vakthund og kontrollør av statens evne til å sikre folkets grunnleggende rettigheter. Det er helt avgjørende, og Stortinget – og jeg personlig – vil passe veldig nøye på at Sivilombudsmannen utøver denne funksjonen som vakthund, og vil være åpen og direkte med vedkommende hvis dette ikke ivaretas på en god nok måte. Vi må stille krav til at den nye sivilombudsmannen er uavhengig og ikke lar seg påvirke av press eller forventninger verken fra storting eller regjering eller av andre aktører. Kravet til uavhengighet er helt avgjørende for at Sivilombudsmannen skal kunne gjøre jobben sin på en god måte. Så må vi også stille krav til at Sivilombudsmannen selv stiller krav til Stortinget om hvordan Sivilombudsmannens egne rapporter skal behandles. Jeg må si at en del av Sivilombudsmannens rapporter til Stortinget har vært behandlet litt som en type pliktløp. I liten grad har Stortinget – denne sal – gått inn i substansen i de tingene som Sivilombudsmannen har rapportert til oss. I all hovedsak har Stortinget hatt en slags postkassetilnærming til dette, en passiv tilnærming, og oversendt observasjonene og anbefalingene fra Sivilombudsmannen ganske direkte tilbake til regjeringsapparatet, men uten å ta dette opp i seg på en ordentlig måte. Vi fikk i sommer en rapport fra Sivilombudsmannen om mistanke om ulovlig isolasjon i norske fengsler. Den rapporten er til behandling i Stortinget nå. Den nye sivilombudsmannen vil da overta Sivilombudsmannens prosess rundt dette, og det er å forvente at den nye sivilombudsmannen stiller krav til at Stortinget aktivt og på en bra måte går inn i dette arbeidet. Med disse ord kommer SV til å stemme for Hanne Harlem som sivilombudsmann, men samtidig utfordre henne på at hun må virke ut fra den rolleforståelsen som jeg har nevnt, rolleforståelsen som er annerledes enn som justisminister eller advokat, men også sikre krav om integritet og uavhengighet. Det vil vi i Stortinget også passe på. Til sist vil vi utfordre henne på at hun er aktiv og pågående overfor Stortinget, slik at de rapporter som hun leverer til Stortinget, blir aktivt behandlet i denne sal.