trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-04-06:
Etter at den nevnte meldingen fra daværende statsråd Ingjerd Schou ble sendt tilbake til regjeringen, ble det gjort et omfattende arbeid i regjeringen. Et offentlig utvalg fremmet en NOU. Den nye sosialministeren, Dagfinn Høybråten, la fram en stortingsproposisjon for Stortinget, som fikk en grundig behandling. Det ble et bredt flertall – stort sett – for det opplegget som regjeringen hadde foreslått. Den nye regjeringen går videre med dette arbeidet, med basis i den stortingsbehandlingen. Vi fullfører arbeidet med reformen, i tråd med det Stortinget har vedtatt. Vi har ikke startet en prosess for å vurdere om vi skal gjøre dette på en annen måte enn det Stortinget vedtok – så vidt jeg husker – våren 2005.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-04-06:
Ryktet om hvor presist man til enhver tid uttaler seg, er vel overdrevet. Vi vil legge fram en stortingsmelding til høsten.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2006-04-06:
Jeg vil få lov til å stille arbeids- og inkluderingsministeren et spørsmål. Da St.meld. nr. 14 for 2002–2003 i sin tid ble lagt fram, en melding som handlet om samordningen av Aetat, trygdeetaten og sosialtjenesten, ble den sendt tilbake igjen til regjeringen fordi man ikke var fornøyd med det som lå i den. Årsaken til at man sendte den tilbake igjen, var at «bestillingen» fra Stortinget om å komme tilbake med forslag om én felles etat ikke var oppfylt av regjeringen og daværende sosialminister Ingjerd Schou. Mitt spørsmål til statsråden som har ansvaret for dette nå, er: Har man etter regjeringsskiftet foretatt en ny vurdering av dette å inkludere kommunenes sosialtjeneste – istedenfor bare å samlokalisere den? Nå er tidspunktet der. Det går bl.a. ut på å samkjøre datasystemer og andre informasjonssystemer. Kan man inkludere dette nå, istedenfor å måtte ta det opp enda en gang? Har statsråden vært villig til å foreta en ny vurdering av hvorvidt også sosialtjenesten burde komme inn her?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2006-04-06:
Først vil jeg få lov til å si meg glad for at vi nå treffer beslutningen om å innføre pneumokokkvaksine i barnevaksinasjonsprogrammet, slik at det er slått fast en gang for alle. Det tror jeg alle i denne sal er glad for. Men jeg må også si at når representanten Thorkildsen hevdet at ingen har vært opptatt av dette før, så er det positivt feil. Hvis Thorkildsen hadde sett i tidligere dokumenter og satt seg inn i den tidligere sosialkomiteens arbeid, hadde hun sett at Fremskrittspartiet tok dette opp allerede i budsjettet for 2005. Nok om det! I brevet fra statsråden til Arbeiderpartiets stortingsgruppe ved Jan Bøhler skriver statsråden følgende: «Det er anslått et behov for 80 000 doser i 2006 for å dekke behovet for vaksine for barn født f.o.m. 2006.» I neste avsnitt går det videre fram: «Det går fram av brevet fra Wyeth at de i tillegg kan levere 100 000 doser ekstra i juli eller august, dersom de får en bestilling innen midten av april, eventuelt levering innen oktober, dersom de får bestilling innen utgangen av april.» Dette viser at det faktisk hadde vært mulig å skaffe de ekstra dosene hvis man hadde forhandlet fram og bestilt disse på et tidligere tidspunkt. Vil statsråden på nytt vurdere om man kan foreta den ekstra bestillingen og utvide aldersgruppen, slik at også barn mellom 6 og 24 måneder kan få de samme mulighetene som de som blir født etter 1. januar 2006?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2006-04-06:
Kritikken fra Fremskrittspartiets side i denne saken har ikke dreid seg om det som nå ligger på bordet, men om den gruppen som utelates i denne saken. Det skulle nå være helt klart. Grunnen til at man ikke har kunnet gjort noe tidligere, er at man nettopp har ventet på Rapport 2005:1 fra Folkehelseinstituttet, som går på anbefalinger for bruk av konjugert pneumokokkvaksine i Norge. Den ligger nå fore. Det brukes som et argument at ett sted må vi begynne. Men det som er hele clouet i denne saken, er jo nettopp at vi har en begrenset aldersgruppe, fra 0 til 24 måneder, der man har muligheten til å kunne gi dette tilbudet til alle, men man unnlater å gjøre det. Det er derfor jeg ber statsråden nok en gang om å vurdere om ikke alle i denne aldersgruppen bør få dette tilbudet. Det er en begrenset gruppe med barn, man vil ha full oversikt over antall doser man har behov for, og dermed må jeg si at det er det ingen problemer med å få til dersom viljen er til stede.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2006-04-06:
I del 2 av denne saken, som omhandler pneumokokkvaksine, kommer man til problemstillingene knyttet til de økte pensjonskostnadene i de regionale helseforetakene. Alle har tilkjennegitt at man er enig i at man måtte skyve på denne problemstillingen, for dersom man skulle la dette også ligge inne i balansekravet, ville det ha medført så store utfordringer for de enkelte foretakene at det ville ha gått på helsen løs en rekke forskjellige steder. Problemet er bare at vi allerede nå får en rekke meldinger inn til Stortinget knyttet til innsparinger som går ut over pasientbehandlingen. Ja, vi har fått signaler fra flere steder: Haukeland Universitetssjukehus har sagt at det er mulig de må stenge en avdeling, og vi ser at St. Olavs Hospital og andre nå må treffe tiltak som går ut over pasientbehandlingen. Dette er ikke forsvarlig, og jeg tar statsråden på alvor når hun tidligere har sagt at man vil komme tilbake til dette i revidert nasjonalbudsjett, knyttet til økte bevilgninger. Jeg ser fram til den saken, for jeg forventer at man mener alvor når man sier at disse innsparingene ikke skal gå ut over pasientbehandlingen. Problemet er bare at revidert nasjonalbudsjett ikke blir behandlet før til sommeren. Disse foretakene arbeider nå med sine budsjetter, og de har ennå ikke fått noe signal knyttet til hvor langt ned man må gå når det gjelder innsparingene som vi har varslet. Det som er det verste i saken, er at man sier ingenting om hvordan man har tenkt å løse problemet. Vi har et milliardbeløp som nå bare svirrer i luften. Statsråden og Regjeringen har ikke sagt noe om hvordan man har tenkt å løse denne problemstillingen. De sier bare at man ikke kan ta det inn i balansekravet, og det har de full støtte for. Men man bør snart komme tilbake og også si noe om hvordan man har tenkt å løse disse problemene, fordi foretakene vet at summene ligger der. Spørsmålet er på hvilket tidspunkt disse pengene skal hentes inn, og det må nå bli slutt på at man seigpiner de regionale helseforetakene ved at de ikke får noen klare signaler om hvordan de skal forholde seg til dette. Jeg ser fram til at statsråden forhåpentligvis nå kan gi et svar i denne salen på hvordan man har tenkt å dekke inn dette. Er det ved økte tilleggsbevilgninger? Er det ved at man skal skyve på dette og la det gå over år, slik at foretakene må stramme inn enda mer år for år? Eller hvordan har man tenkt å løse dette? Jeg håper at statsråden kan gi et godt svar, slik at vi i hvert fall vet hva vi har å forholde oss til. Det har vært mangelvare foreløpig.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2006-04-06:
Statsråden har nå også redegjort for situasjonen i de enkelte regionale helseforetakene. Det var en interessant gjennomgang, for blant de helseforetakene som hun framhevet hadde problemer og utfordringer, er to blant de underfinansierte foretakene, altså Helse Vest og Helse Midt-Norge. Man har varslet at man vil komme tilbake for å få rettet opp noe av den skjevfordelingen. Det kunne ha vært interessant å høre når man kan forvente å få den saken tilbake. Det står også i Soria Moria-erklæringen at man skal gjøre noe med skjevfordelingen, så vidt jeg har forstått, og at man vil gjøre det raskere enn det det ble lagt opp til. Da håper og forventer jeg at statsråden vil omtale dette i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Det skal bli interessant å se. Ellers vil jeg også få lov til å knytte en kommentar til et innlegg fra Jan Bøhler tidligere i debatten om alt det fantastiske Regjeringen har fått til, bl.a. når det gjelder finansiering i sykehussektoren. Han nevnte de 2,9 milliarder kr som man hadde overført til St. Olavs Hospital, men det er ingen nye penger. Det er bare det at man utbetaler over ett år det som man opprinnelig skulle betale ut over flere år. Så det er ikke noen hokuspokusløsning denne regjeringen har kommet på. Det som er hokuspokus, er måten å gjøre det på. Man tok det innenfor budsjettrevideringen fra i fjor, og så unnlot man å vente denne ene lille måneden med å finansiere dette gjennom statsbudsjettet. Så det som var det nye, var den kreative måten å finansiere det på, der man selv hevder handlingsregelen og bruk av den i alle mulige sammenhenger. Når det gjaldt dette nå, hoppet man ut av den debatten, og så tok man det innenfor salderingen av fjorårets budsjett. Det er det som er det såkalte kreative, ikke det at man har kommet med mer penger til helsevesenet.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2006-04-06:
Innledningsvis vil også jeg få lov til å gi honnør til interpellanten for en god interpellasjon, og ikke minst for at man åpner for å komme med denne typen innspill som dette er i ferd med å kunne bli. Men jeg har faktisk også lyst til å gi honnør til statsråden, som allerede i Aftenposten onsdag 5. april går ut og sier at hun er positiv til flere tiltak, og som også sier at vold mot eldre kommer til å være et av punktene i omsorgsmeldingen, som kommer i juni. Det har statsråden også sagt her i dag, og det setter jeg stor pris på. Det viser at statsråden tar dette innover seg som det store samfunnsproblemet det faktisk er. Her er det nok en rekke tiltak som bør vurderes, og jeg skal ikke foregripe den debatten som vil måtte komme i forbindelse med omsorgsmeldingen. Statsråden har allerede invitert alle partigruppene – jeg har også vært til stede på statsrådens kontor – og vi har begynt å diskutere en del av det som må komme. For å komme med noen få innspill, uten å trekke debatten ut i langdrag: Jeg tror vi må ta innover oss at i de aller fleste av disse voldsepisodene er det nære familierelasjoner. I veldig mange er det det. Det er også det som gjør at man ikke anmelder. Den utenforstående volden er det lettere å ha et forhold til, for da har man det justismessige, og man har ikke de begrensningene som ligger i det familiære. Jeg tror at den største utfordringen har vi der. Jeg vil også minne om at vi i sin tid fremmet et forslag om oppsøkende hjemmesykepleie, som nok ville vært et viktig tiltak i denne typen saker. Da kommer man inn på de eldre. Man har i utgangspunktet et annet oppdrag, så man får ikke det forholdet at man kommer for å sjekke ut hvorvidt de har vært utsatt for det ene eller det andre – det er en del av den forebyggende situasjonen. Videre er det også viktig at kommunene, når de stadig sender nye folk inn i de eldres hjem – det kommer stadig nye ansikter inn – tenker på at det vanskeliggjør å få opparbeidet et tillitsforhold mellom den eldre og den som kommer inn, slik at man faktisk kan begynne å snakke sammen og avdekke en del av de problemstillingene som er der. Videre er det viktig at man får til den dialogen for å kunne iverksette de riktige tiltakene, slik at man føler den tryggheten i eget hjem som man er helt avhengig av å ha. Her er det en rekke forskjellige tiltak som bør vurderes. Når det gjelder trygghetsalarm, er det veldig viktig at den alltid er til stede for dem som har behov for det. Når det gjelder vold i nære familiære relasjoner, møter en akkurat den samme problemstillingen. Hvis man ikke ønsker å anmelde fordi voldsutøveren er i familien, vil det også sette begrensninger for hvorvidt man bruker trygghetsalarmen, nettopp med samme begrunnelse. Man er redd for hva slags spørsmål som kommer knyttet til utløsning av alarmen. Jeg håper at vi fokuserer på dette, og at det blir en betydelig del av omsorgsmeldingen som kommer, og ser fram til den debatten. Jeg vil igjen takke både statsråden og interpellanten for de signalene som her er gitt.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2006-04-06:
Det meste er vel egentlig sagt i denne saken. Jeg har likevel lyst til å dvele litt ved Fremskrittspartiets merknad. Det er en stor reform vi snakker om, og det haster med å få den på plass. Kjøreplanen er stram. Det er alle enige om. Dagens sak om tilleggsbevilgning for 2006 skyldes ikke feilberegninger i budsjettet, slik Fremskrittspartiet prøver å framstille det som. Det skyldes det tempoet reformen gjennomføres i. Når Fremskrittspartiet sier at «disse medlemmer er sterkt kritisk til at kostnadskalkylene for implementeringen av reformen allerede etter kort tid viser seg å være så feilaktige», er min påstand at det er innholdet i merknaden som er feilaktig. Det stemmer ikke, for det var varslet i budsjettet. Det vet også Fremskrittspartiet. Det er nok å vise til merknadene i budsjettinnstillingen for 2006, der en samlet komite viser til budsjettforslaget på 320 mill. kr og under henvisning til departementets påpekning av behov for tilleggsbevilgning sier følgende: «Det er derfor nødvendig at det i revidert budsjett kommer en avklaring i forhold til økonomi knyttet til NAV-reformen.» Den merknaden var også Fremskrittspartiet med på. Fremskrittspartiet sier ellers at de er motstandere av sendrektighet og byråkrati i forvaltningen. Derfor synes jeg at Fremskrittspartiet heller burde rose en minister som kjører i det tempoet som arbeids- og inkluderingsministeren nå gjør, for faktisk å komme til Stortinget litt utenom tur, til og med før revidert nasjonalbudsjett, slik det var forhåndsvarslet. Det tempoet burde egentlig glede mangt et fremskrittspartihjerte. Så sa Kenneth Svendsen at Fremskrittspartiet kommer tilbake til spørsmålet om statliggjøring av sosialkontorene i neste runde, men det ble likevel berørt av Harald T. Nesvik i hans replikk til statsråden. Igjen må jeg få lov til å si at jeg er litt forundret over Fremskrittspartiet, som med sitt utgangspunkt som motstandere av byråkrati har som svar på det meste at statliggjøring og sentralisering er virkemiddelet. Det har vi sett i eldrepolitikken. Det ser vi nå også på dette området. Statliggjøring av sosialkontorene er på en måte virkemiddelet. Jeg er på min side overbevist om at de brukerne vi her snakker om, er helt avhengige av et levende lokaldemokrati og av aktive lokalpolitikere som er genuint opptatt av at NAV-reformen blir vellykket der ute. Det er de politikerne som er nærmest brukeren, ikke vi.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2006-04-06:
Det å ivareta en forståelse av rettferdighet og likebehandling overfor befolkningen fra Stortinget og denne sal, er veldig viktig. Det vi vedtar, får konsekvenser for store befolkningsgrupper. Rettferdigheten og likebehandlingen i denne saken blir ikke fulgt opp. Blir Regjeringens innstilling i dag vedtatt, er dette et grovt overtramp overfor store deler av befolkningen, overfor barn med foreldre som det vil ramme spesielt, men også overfor alle dagens barn og foreldre generelt som er der ute, for dette er urettferdig. Vi mangler likebehandling. Hvem hjernehinnebetennelse rammer, er faktisk ikke noe Stortinget kan vedta. Det vi derimot vedtar, er i stor grad hvem som ikke blir rammet. For dem som blir rammet, er det tragiske utganger. Vi kan oppleve død, eller vi kan oppleve invalidisering for livstid. Dette er mulige utganger av en smitte. Slik Regjeringen legger opp til, er dette et foreldreansvar for dem som har barn mellom 6 og 24 måneder pr. 1. juli 2006. Regjeringen mener de facto at foreldrenes økonomiske situasjon er den avgjørende faktoren for om barnet blir vaksinert eller ikke. Er dette en likebehandling av innbyggerne våre i Norge? Hvorfor er det slik? Jeg snakker om en gruppe på nesten 90 000 barn som er i alderen 6–24 måneder. Er det slik at pengene veier tyngre enn helsetilbudet vi gir? Det som selskapet som skal levere vaksinene, uttaler, er kort og greit at de kan levere nok vaksiner hvis man ønsker det. Da er det til syvende og sist slik at økonomiske hensyn veier tyngre enn det å gi et rettferdig og riktig helsetilbud for dem dette gjelder. Vi har også en annen side av denne saken. Det er jo normalt sett slik at politikere ikke nødvendigvis er fagfolk. Det er derfor veldig viktig for oss å høre på hva fagfolk sier. Ifølge Statens folkehelseinstitutt rapporteres det om like mange tilfeller av alvorlig systemisk pneumokokksykdom, eller hjernehinnebetennelse, hos barn i alderen 12–24 måneder som hos barn under ett år. Derimot synes alvorlig pneumokokksykdom å avta i gruppen over 24 måneder. Folkehelseinstituttet ber også Regjeringen følge opp med en sterk anbefaling om aktivt å tilby gratis vaksinasjon av KVP-7 til barn i alderen fra to år til skolealder. Ingenting av hva Folkehelseinstituttet tilrår, blir fulgt opp av Regjeringen. Hva skal da denne Regjeringen med fagfolk? Vi får ikke flertall for vårt forslag, og i og med at vi ikke gjør det, vil Fremskrittspartiet subsidiært støtte forslaget fra Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre. På vegne av Fremskrittspartiet fremmer jeg følgende forslag, som også er tatt inn i innstillingen: «Stortinget ber Regjeringen utvide tilbudet om pneumokokkvaksine slik at alle barn under 2 år per 1. juli 2006 blir tilbudt gratis pneumokokkvaksinasjon.»«Stortinget ber Regjeringen å følge opp den sterke anbefalingen fra Folkehelseinstituttet om aktivt å tilby gratis pneumokokkvaksine til barn i alderen fra 2 år og frem til skolealder som har sykdommer som gjør at de er i en risikogruppe, i den perioden det tar å innarbeide full dekning av vaksinasjonsprogrammet.»
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2006-04-06:
Aller først har jeg lyst til å gi representanten Ballo skryt for å ha tatt opp denne saken, for den er av stor viktighet for befolkningen i Finnmark. Det er også slik at jeg synes det er litt artig at en representant for et regjeringsparti tar denne saken opp i Stortinget når man vet at hele verktøykassen og løsningene på problemene faktisk ligger hos den sittende regjering – der Olav Gunnar Ballos parti altså er representert. I Finnmark er det gjort vedtak på vedtak om hva som trengs for å utføre en operativ ambulansetjeneste som ivaretar de ulike hensynene der. Er det slik at vi i dag har et system som fungerer, eller er det slik at det er andre hensyn som gjør at deler av systemet faktisk undergraver andre deler? Er det slik, som man har vært inne på her, må faktisk statsråden komme sammen med det regionale helseforetaket og utarbeide en plan som gir befolkningen i Finnmark en operativ beredskap som ivaretar deres trygghet og sikkerhet. Klare styringslinjer som tilfredsstiller primærhelsetjeneste, lokale myndigheter, sykehus og nivået på 2. og 3. linjetjenesten, må på plass dess fortere dess bedre. Som sagt: Det er Regjeringen som sitter med verktøykassen. Jeg går ut fra at Regjeringen også har penger nok.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2006-04-06:
Aller først vil jeg takke interpellanten for at han har tatt opp dette temaet. Det er veldig viktig og interessant. Dernest må jeg si at jeg opplever det som sørgelig og trist at det første interpellanten gjør, er å henge ut Fremskrittspartiet ved å si at dessverre ble ikke de med på Regjeringens forslag og satsing knyttet opp mot ADHD. Nei, vi gjorde ikke det av den enkle grunn at vi gikk mye lenger. Det er mange måter å si en sannhet på. Utviklingen i Norge, både utviklingen hva angår antall tilfeller av barn og unge som får diagnosen ADHD, og utviklingen innen medisinering, er bekymringsfull. Det nærliggende spørsmålet er: Hvorfor er det slik at vi har en eksplosiv økning i antall mennesker som blir diagnostisert med ADHD – hvorfor og hvordan? Er det slik at vi er blitt sykere over natta, eller skyldes det vår mangel på basisforskning og forståelse av årsakene til problematikken? Når det gjelder medisinering, er det, slik vi ser det, for mange bra. For andre er det helt andre tiltak og oppfølging enn medisin som gir det beste resultat. Men en ting vi også må huske, er: Hva blir resultatet hvis vi hopper bukk over medisineringen? Helsedirektoratet har utarbeidet en veiledning for diagnostisering, men det finnes ingen test i seg selv som bekrefter diagnosen ADHD, ingen blodprøve, røntgen, hjerneskanning eller psykologisk test. Det er også slik at fagmiljøene uttaler seg veldig sprikende om hva som er årsaken til hyperaktive, depressive sosiale handlinger. En av landets fremste forskere på området, Terje Sagvolden, mener ADHD er den mest arvelige psykiatriske eller nevrologiske lidelsen vi har, med andre ord med gener og genforandringer som årsak. Sagvolden peker også på at andre årsaker – oppdragelse, miljø, rusmisbruk, PCB og andre ulike ytre stoffer og påvirkninger – kan utløse/trigge lidelsen. Det man på mange måter ender opp med, er at vår forståelse og kunnskap er for liten. Selv om jeg i prinsippet tror at alle i denne sal helt genuint er både opptatt av og ønsker å skape et samfunn der alle blir gitt noenlunde lik mulighet til å kunne tilpasse seg både fysisk, psykisk og sosialt, er det i dag for mange mennesker som dessverre faller på utsiden av dette, knyttet opp til lite akseptabel sosial holdning og oppførsel. Fremskrittspartiet har i mange år – og når jeg sier mange år, er det slik at allerede i 1996–1997 fremmet Fremskrittspartiet ved John I. Alvheim forslag relatert til ADHD-problematikken – ønsket å få et grunnforskningssenter i Norge som kan forske bredt på ADHD. Dette må komme som et tillegg til dagens spredte forskning. Klarer vi å gjennomføre dette, vil vi bli mye bedre i stand til å møte morgendagens utfordringer gjennom å bygge vår forståelse på forskning, kunnskap og innsikt som vil kunne ivareta de som har ADHD, deres familier og samfunnet for øvrig på en bedre måte i framtiden. Dessverre er det slik at interpellanten og dagens regjering ikke ønsket å få dette forskningssenteret ved forrige budsjettbehandling. Jeg vil da håpe at det ved neste budsjettbehandling kan være en mulighet for å få dette på plass, for vi trenger det – og vi trenger det sårt.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2006-04-06:
Pneumokokkvaksine for barn er en viktig sak. Det viser ikke minst det engasjementet som mange foreldre har vist ved direkte henvendelser til stortingsrepresentanter. Kristelig Folkeparti er enig i å innføre vaksine for barn under to år, slik proposisjonen tilrår. Avgrensingen ved å tilby vaksinen kun for barn født etter 1. januar 2006, var et tema også i høringen i komiteen. Statsråden begrunnet årsakene til denne avgrensingen i høringen og har også senere i brev til Arbeiderpartiets stortingsgruppe gjentatt de viktigste argumentene. Blant annet sier statsråden at en eventuell etterbestilling for at også barn født før 1. januar skal få vaksinen, vil medføre at hele programmet blir skjøvet ut i tid. Kristelig Folkeparti er opptatt av at vaksinasjonsprogrammet kommer i gang så raskt som mulig. Samtidig ser vi behovet for at årskullene født i 2004 og 2005 også burde blitt omfattet av tilbudet om gratis vaksine. Derfor foreslår vi, som nevnt her tidligere, sammen med Høyre og Venstre, at Regjeringen vurderer å utvide vaksinasjonen til disse årskullene i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett for 2006. Selv om denne gruppen da kommer i gang noe senere, er det bedre enn ikke å bli omfattet i det hele tatt eller å måtte kjøpe vaksinen selv. Jeg håper at Regjeringen vil svare positivt på vårt forslag. Så noen ord om den andre saken i St.prp. nr. 39. Etter min mening er det svært uheldig og kritikkverdig at en økning på 1 milliard kr i samlede pensjonskostnader i de regionale helseforetakene forelegges Stortinget på denne måten, nærmest som et apropos til en annen sak. Dette skaper en stor usikkerhet hos ansvarlige helsepolitikere, i alle fall i opposisjonspartiene, omkring den helhetlige økonomiske situasjonen i helseforetakene pr. dags dato. Statsråden har begrunnet årsakene til overskridelsen i brev til undertegnede med «endring i de økonomiske parametrene, for eksempel framtidig avkastning av pensjonsmidlene og framtidig lønnsvekst». Et noe ufullstendig svar, der det nevnes eksempler på endring i et par økonomiske parametere. Det er faktisk vanskelig å forstå at en så stor overskridelse som 1 milliard kr ikke kunne forutses i det hele tatt fra helseforetakenes eller departementets side. Det er et stort behov for at Stortinget så raskt som mulig får en helhetlig oversikt over helseforetakenes økonomiske situasjon, inkludert problemene knyttet til skjevfordeling av grunnfinansieringen mellom ulike helseforetak, der Helse Vest og Helse Midt-Norge spesielt sliter. Jeg har forstått det slik, også på innlegg fra representanter fra regjeringspartiene tidligere i dag, at Regjeringen i revidert nasjonalbudsjett vil gi Stortinget en slik oversikt. Jeg vil be statsråden om å bekrefte dette.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2006-04-06:
Jeg finner grunn til å si at jeg synes det er positivt at statsråden har arbeidet fram pneumokokkvaksinen så raskt. Jeg har ett konkret spørsmål, og det er om Regjeringen i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett vil vurdere det forslaget vi har sammen med Høyre og Venstre om at også årskull født i 2004 og 2005 kan omfattes av tilbudet om gratis pneumokokkvaksine.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2006-04-06:
Dette er en viktig sak. Jeg vil ta en vinkling ut fra forskriften. Ifølge § 16 i forskrift om krav til akuttmedisinske tjenester utenfor sykehus skal ambulanseflytjenesten primært bringe pasienter til et adekvat behandlingstilbud i helsetjenesten under pågående overvåkning og behandling. Denne forskriften trådte i kraft 1. april 2005, og har altså virket i et år. I forskriften stilles det konkrete krav til bedre koordinering, økt kompetanse og tiltak for å øke tilgjengeligheten ved utrykning. Hensikten med forskriften er å bedre kvaliteten på ambulansetjenesten og gjøre den mer likeverdig for hele befolkningen. Denne forskriften bygger bl.a. på en merknad fra en samlet sosialkomite i forbindelse med behandlingen av akuttmeldingen i Stortinget, som også Kristelig Folkeparti i dag står inne for. Jeg har bare lyst til å sitere følgende: «Komiteen vil understreke at den medisinske akuttberedskapen må gi et mest mulig likeverdig tilbud til hele befolkningen. Organiseringen av tjenesten må ta hensyn til at bosettingen i deler av landet er spredt, og at det mange steder er lang avstand til spesialiserte helsetilbud.» For Kristelig Folkeparti er det viktig at den akutte transporttjenesten mellom kommuner og sykehus må være tilgjengelig uansett hvor man bor i landet, og uansett hvordan den skjer – med ambulanse, fly, helikopter eller båt. Dette er en viktig forutsetning for at folk skal føle seg trygge der de bor, og ikke minst en forutsetning for at de fortsetter å bo der. I områder med lange avstander til sykehus kan transportmetoden være avgjørende for liv eller død, hvilket vi har sett i en del tilfeller. Gjentagende tilfeller, som også interpellanten peker på i sitt innlegg, undergraver folks trygghet i forhold til å bo spredt og ha tillit til at man mottar likeverdige helsetjenester, uansett hvor man bor i landet. De regionale helseforetakene og kommunene har ansvaret for å gi befolkningen et tilbud om nødvendige helsetjenester. Helt til sist. I en av sakene vi har hørt om, spekuleres det i om det ligger bedriftsøkonomiske hensyn bak problemene. Jeg håper ikke det, jeg håper at de har oppstått av andre årsaker. Men uansett må årsakene på bordet slik at det kan ryddes opp. Pasientforflytning må ikke ramme akuttberedskapen. Kristelig Folkeparti mener at statsråden virkelig må ta et dypdykk i saken, og det er jo veldig positive signaler fra statsråden at hun har grepet fatt i det. Jeg mener at statsråden om nødvendig bør vurdere å stramme inn forskriften, i alle fall se på ordlyden der, og vurdere om det eventuelt bør gjøres noe her også.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-04-06:
La meg først få kommentere det partikollegaen til representanten Nesvik sa i sitt innlegg, at det Regjeringa nå foreslo, var «et grovt overtramp», og at det var tydelig at de økonomiske hensyn veide mer enn pasienttilbudet. Det tar jeg sterkt avstand fra. Jeg vil minne om at det var denne regjeringa som etter bare noen uker grep fatt i denne saken, og som får dette gjennomført og iverksatt fra 1. juli, slik at det vil være løst for unger født i år, og for all framtid. La det være sagt! Jeg vil også legge til at selv om det er riktig at Fremskrittspartiet har tatt det opp i diverse innstillinger, bare registrerer jeg at det i hvert fall ikke har ført fram i noen forhandlinger med tidligere regjeringspartier slik at det er blitt prioritert så høyt at det er blitt innført. Det er et faktum! Derfor er jeg overrasket over den knallharde kritikken som kommer fra Fremskrittspartiet, når de selv ikke har gjort noe med det når de har hatt muligheten til det. Så er jeg ferdig med det! Så vil jeg si at det er selvfølgelig mulig – hvis en skulle ønske det – også å gi vaksinen til barn opp til to år, men vi får meldinger fra produsenten om at det sannsynligvis vil gi en forskyvning i tid. Det er mulig, selvfølgelig, å bestille ekstra doser. Det koster noe mer penger. Vi har ment at når man innfører nye ordninger, må man starte et sted. Derfor har vi sagt at vi starter med unger født i år, at det løses for all framtid, og så innser jeg at det for noen kan være overgangsutfordringer knyttet til dette, men slik er det alltid når nye ordninger innføres.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-04-06:
Det var mange spørsmål som det er krevende å svare på på så kort tid. For å starte med det første: Når det gjelder at dette ble lagt inn i saken om vaksinen, var det fordi det var den første muligheten jeg hadde til å kunne orientere Stortinget gjennom en sak. Derfor ble det valgt. Når vi gjorde det på den måten og ikke i en egen sak, var det også fordi vi her ikke foreslo å endre de forutsetninger som Stortinget sluttet seg til før jul, at det altså ble holdt utenfor balansekravet. Derfor anså jeg at det ikke var nødvendig med en egen sak. Hadde vi gjort noe annet, enten pålagt at det skulle effektiviseres for en milliard eller lagt på en milliard, ville det vært selvsagt å komme med en egen sak. Det er forklaringa på det. Når det så gjelder hvordan milliarden oppstår, er det flere forklaringer på det. Jeg stilte også spørsmål ved hvordan det var mulig plutselig å få en milliard i fanget. Jeg tror forrige minister ville svart akkurat det samme som jeg nå gjør. Når det så gjelder framtiden, er det altså slik at vi kommer til å komme tilbake i revidert, og i budsjettet for neste år, med å si noe om hva vi tenker når det gjelder utfordringer knyttet til helsevesenet. Det gjelder selvfølgelig både pensjoner, det gjelder underskudd – en er nå i ferd med å innfri balansekravet for inneværende år – og det gjelder pasientbehandling og en rekke andre ting for framtiden.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-04-06:
Nei, vi hadde ikke tenkt det, for vi mener at det forslaget vi har lagt fram, er bra, for å si det på den måten. Jeg gjentar at jeg ser at det er noen utfordringer knyttet til overgangen, altså når det gjelder de mellom 1 og 2 år. Men jeg kan også benytte anledningen til å informere Stortinget om at noen barn som er over 1 år og som er i risikogruppen – da snakker jeg bl.a. om barn som har anatomisk eller funksjonell miltmangel eller hiv-infeksjon – får dekket dette på blå resept. Det er altså slik at selv om hovedregelen er at dette dekkes for barn født fra i år og framover, er det slik at vi har en blåreseptordning for noen av de mest utsatte barna over den aldersgrensen.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-04-06:
Jeg tror jeg skal være veldig forsiktig med å mene noe om hva Stortinget skal konkludere. Jeg forholder meg til det som Stortinget kommer til å beslutte, også i denne saken, når dagen er over.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-04-06:
Alt er mulig, selvfølgelig er det det hvis en er villig til å ta risikoen på at det vil forskyve noe i hele vaksinasjonsopplegget. Det er selvfølgelig også mulig hvis en legger inn mer penger. Men vi har altså valgt å starte et sted, slik det er med alle nye ordninger, med å si at vi starter for unger som er født i år, som kjent, og i alle år framover. Det er et valg. Jeg forholder meg til det Stortinget kommer til å vedta senere i dag. Når det gjelder Fremskrittspartiet og representanten Nesviks grunn til at Fremskrittspartiet ikke har gjort noe mer aktivt med dette før, bortsett fra å omtale det i diverse innstillinger, minner jeg om at vaksinen har vært på det norske markedet siden 2001. Det har vært fullt mulig for alle som har ønsket det, enten en tilhører Fremskrittspartiet, andre partier eller tidligere regjering, å få vedtatt dette. Men jeg konstaterer at ingen har gjort det før det ble en ny regjering, og vi har fått gjort det i løpet av noen få måneder.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-04-06:
Jeg vil tilbakevise at helseforetakene ikke har fått signaler. De har for det første fått det klare signalet at denne regjeringa foreslo 500 mill. kr mer for inneværende år, noe Stortinget sluttet seg til og som betyr at det kan behandles vel 20 000 flere pasienter enn den forrige regjeringa hadde foreslått. Det andre signalet som helseforetakene har fått, er at jeg, slik en statsråd skal gjøre, følger opp Stortingets så vidt jeg husker enstemmige vedtak om at regionene skal gå i balanse i 2006. Det er et veldig klart signal. Det tredje signalet er det vi snakker om her i dag, at pensjonskostnadene skal holdes utenfor balansekravet, som jeg oppfatter det er veldig bred enighet om. Så vil jeg også si at jeg har vært så heldig at jeg har fått være med i politikken lenge, og jeg har jobbet med dette før også, og hvert år på denne tida verserer det ganske mange forslag i media som aldri kommer til å bli realiteter, fordi det pågår prosesser i de enkelte regioner og de enkelte sjukehus. Derfor tror jeg ikke en skal dømme ut fra alle ting som kommer i media, at det kommer til å bli utfallet, for det kommer det ikke til å bli. Jeg minner også om at siden sjukehusreformen ble innført i 2002, har realveksten i denne sektoren i snitt vært på om lag 2 1/2 pst. pr. år, dvs. at helseforetakene hvert år etter reformen har kunnet bruke over 1 milliard kr mer utover lønns- og prisvekst enn året før. Så er det noen utfordringer som er ulike i de ulike regionene, og jeg skal raskt gå gjennom det. Når det gjelder Helse Øst, vil jeg si at de fortsetter den gode trenden. Når det gjelder Helse Sør, vil jeg si at her er det en god utvikling, men det er fremdeles store omstillingsutfordringer. Når det gjelder Helse Vest, synes jeg det er en god utvikling, men det er særlige utfordringer knyttet til Helse Bergen. Når det gjelder Helse Midt-Norge, er det negativ resultatutvikling i 2005, og det er utfordringer særlig knyttet til St. Olavs Hospital, der det ikke ser ut til å ha vært fokusert tilstrekkelig på kostnadskontroll. Når det gjelder Helse Nord, er det negativ resultatutvikling i 2005, krevende geografi og samhandling innad i det enkelte helseforetak. Der det ikke fungerer bra nok, tar jeg dette på stort alvor. Og jeg skal sørge for at det Stortinget har vedtatt, blir iverksatt.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-04-06:
Vi skal ikke ta evalueringa av sjukehusreformen her. Men det jeg i hvert fall har lyst til å slå fast, slik jeg ser bildet, er at vi har fått mer ekspertise, mer samarbeid, mer sparing av penger ved at en nå samarbeider på tvers av fylkesgrensene i mye større grad, og vi har fått et tilbud som på mange områder er bedre for pasientene enn det det var før, og ventetida går ned. Det er beviselig, og det synes jeg man skal legge til grunn. Det er bra, men det betyr ikke at alt er løst. Så er jeg enig med representanten Lønning i det som jeg føler ligger under – det er mulig jeg tar feil, og da får representanten rette meg på det – at penger selvfølgelig er viktig i denne sektoren, og at det må mer penger inn, men penger er ikke alt. Jeg er nok ikke enig i det representanten her sier om at administrasjonskostnadene generelt sett er urimelig høye, men at det er forholdsvis mye å gå på når det gjelder å organisere oss på en enda bedre måte enn det som er tilfellet i dag. Jeg er sikker på at det nesten daglig eller i hvert fall ukentlig vil komme eksempler som viser ganske klart at selv om man pøser inn 2–3–4–5 milliarder kr, så er det slett ikke sikkert at man løser alle de utfordringene som ligger der. Så det er helt klart: penger ja, men det må også etter mine begreper helt andre grep til i tillegg til det. Når det gjelder hovedstadsregionen, har vi nå de siste dagene sett mange eksempler på utfordringer knyttet til den. Jeg kan forsikre om at jeg ikke har falt til ro, heller ikke på dette området. Når det gjelder forholdet mellom Helse Øst og Helse Sør, er det helt klart at vi må ha et våkent øye på at vi organiserer vårt tilbud slik at det er til beste for brukerne. Det er derfor vi er til. Det betyr at her er det ikke på noen måte trukket noen konklusjoner. Det er altfor tidlig. Men jeg kan bekrefte at jeg følger veldig nøye med på dette. Jeg kommer til å undersøke det. Hvis jeg mener det er riktig å gjøre enda mer her, vil jeg selvfølgelig komme til Stortinget med det på en egnet måte.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-04-06:
Jeg kan bekrefte at skeivfordelinga mellom helseregionene skal rettes opp, og raskere enn forutsatt. Jeg kan ikke – og det vet representanten Nesvik – her og nå si når det kommer, men det kommer. Jeg vil også benytte anledningen til å legge til at selv når det blir rettet opp, vil det være flere betydelige utfordringer enn de pengene vi her snakker om, særlig knyttet til Helse Midt-Norge. Så alt er heller ikke løst ved å ta det grepet. Når det gjelder å få beskyldninger om rask saksbehandling og kreativitet, så tar jeg imot kritikk for det meste, jeg. Men det er jo litt merkelig å få det fra Fremskrittspartiet, det må jeg si. Det er uansett et faktum at vi kvitterte ut 2,9 milliarder kr til St. Olavs Hospital før jul. Vi har i tillegg gitt lovnader til den regionen på 140 mill. kr økning i varige beløp, tilsvarende ca. 3 milliarder kr, og vi gav 500 mill. kr mer til sjukehusene enn den forrige regjering. Så det å få kritikk for det må vi vel kanskje også ta med, men jeg synes vel kanskje det er litt urimelig.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-04-06:
Jeg kan bare gjenta at jeg tar saken på største alvor. Jeg hører også det representanten Ballo her sier, og det at Helsetilsynet nå har gått inn i flere av sakene fordi det er påstand om avvik, tilsier jo at det er en utfordrende og til dels alvorlig situasjon. Så hører jeg hva interpellanten sier når det gjelder utfordringen knyttet til primærhelsetjenesten i forhold til AMK-sentralen i Tromsø osv. Det tar jeg med meg. Jeg synes jo det er ille hvis det går på tilliten løs, så det skal jeg undersøke nærmere. Det må ikke herske noen tvil, ei heller fra min side, om at de signaler som blir sendt, selvfølgelig skal bli tatt på alvor. I den grad det er usikkerhet om det og en føler at det er siling, så skal det sjekkes opp, og det skal ordnes opp i.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-04-06:
Jeg finner grunn til bare å gjenta at jeg er svært opptatt av at også befolkningen i Nord-Norge – og i særdeleshet i Finnmark, som det har vært fokusert mye på i denne runden – skal ha tilgang på helsetjenester når man trenger det, og at man skal være trygg på det. Det er selvfølgelig noe annet å ruste opp et helsevesen i Finnmark, med så lange avstander, enn f.eks. i denne byen. Derfor er debatten om ambulansefly så viktig som den faktisk er. Jeg tror nok det er mange årsaker til at situasjonen er som den er. Jeg kan bare orientere litt i forlengelse av det Lønning spurte om: Hvorfor? Jeg tror det er mange grunner, men det jeg har fått opplyst, som jeg tror også er en medvirkende årsak, er at det har vært en arbeidskonflikt ved årsskiftet. Det har vært mange tekniske problemer med flyene, det har vært flyressurser som ikke har vært operative på grunn av mye sjukdom de første månedene, og det har, slik jeg er blitt kjent med, vært mye dårlig vær. Dette er ikke hele forklaringa, men der er en liten del av den. Det unnskylder likevel ikke på noen måte at man ikke kan være trygg på at det tilbudet som gis, er tilstrekkelig. Det er riktig som flere har sagt, at den forskriften som ble fastsatt før denne regjeringa trådte til, klart sier at en skal sørge for transport av pasienter til riktig nivå i helsetjenesten. De oppdragene har økt i antall fordi alvorlig sjuke mennesker i stadig større grad blir overført fra lokalsjukehus til spesialsjukehus, altså universitetssjukehus. Det er også noe som ligger i den forskriften, men det er særdeles viktig at det ikke går på bekostning av tilgjengelighet ved behov for øyeblikkelig hjelp, og det er jo det denne debatten, slik jeg ser det, egentlig dreier seg om. Jeg kan bare forsikre om at det møtet som Helse Nord nå har tillyst at de skal ha med de viktigste aktørene i dette rett over påske, vil jeg selvfølgelig følge opp, se hvilket løp det legges opp til for å forsikre befolkningen om at en skal være tryggere på at hjelpen er der når en trenger det, ikke mange timer etter at en trenger det, og se om de tiltak som blir foreslått, er tilstrekkelige. Er de ikke det, får vi se på andre ting. Jeg hører at representanten Dåvøy og andre mener at en også bør se på forskriften som den regjeringa Dåvøy sjøl var medlem av, da lagde. Jeg er åpen for alt, uten at jeg skal konkludere på forhånd. Men la oss nå gi Helse Nord muligheten til å ha det møtet de har tillyst rett etter påske, og iverksette de tiltak som er varslet. Så skal jeg forsikre om at jeg skal følge det veldig nøye opp.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-04-06:
Jeg kan bare si meg helt enig i alt interpellanten sa nå også. Det er veldig viktig for meg å si at jeg mener det er helt avgjørende at vi greier å få til et samarbeid på tvers av departementsgrensene, på tvers av fagmiljøer, og at en sikrer at det ikke blir en lettvint løsning å gi medisiner. Medisiner er viktig for noen, men medisiner skal aldri gis uten at det også iverksettes andre hjelpetiltak. Der har vi sett ganske mye svikt, og det skal vi følge opp slik at barn og unge, og også voksne for den saks skyld, med ADHD får bedre tilbud i framtida enn det som tilbys i dag.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-04-06:
Også jeg vil takke for en veldig god debatt og veldig mange gode og nyttige innspill, som jeg skal ta med meg i arbeidet videre. Det er viktig at det er et såpass bredt politisk engasjement på et område der veldig mange sliter, barn, ungdommer, foreldre – og også voksne som har fått diagnosen, og voksne som ikke har fått diagnosen, men som åpenbart har problemer. Jeg er også glad for at det ikke er så veldig mange skråsikre meninger om hva som er det beste, og hva som er det riktige. Jeg tror det viktigste nå blir å prøve å finne ut mer, få mer kunnskap og mer forskning – som flere har vært inne på – samle bredt forskermiljøer, departementer og fagmiljøer i alle ledd. Det er viktig at en får flere familietiltak. Derfor er samarbeidet med departementet for det området helt avgjørende. Skolen er nevnt av flere – og skolehelsetjenesten. Lavterskeltilbud er viktig i denne sammenheng, det er det ingen tvil om. Jeg kan videre nevne justissektoren og fengsler – vi snakker her om mange innsatte – og behandlingsdelen innenfor hele helseområdet. Jeg er optimistisk, i den forstand at jeg ikke tror at vi greier å løse dette i morgen eller i overmorgen, men ved at alle nivåer setter seg litt mer sammen, tror jeg det er mulig å komme fram til flere tiltak – til beste for dem vi her snakker om. Jeg vil gjenta at jeg syns forslaget om en konsensuskonferanse er godt. Jeg skal ta det med meg videre for å se på om det kan være en mulig vei. Forhåpentligvis greier vi å komme litt mer til enighet på dette viktige området enn det vi kanskje ser på ulike hold, særlig på forskersiden.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-04-06:
Jeg kan være kort, for jeg er enig i alt interpellanten nå sa. Jeg er også helt enig i at det ikke har vært fokusert nok på det til at det er gode nok tiltak ute i hver enkelt kommune. Utfordringen framover blir å få det på plass, å synliggjøre at dette – dessverre – er et altfor stort problem, og sørge for at kommunene tar det ansvaret de allerede har, i praksis. Da tror jeg at vi trenger mer av Manglerud-modellen eller lignende modeller for å få dette til i praksis.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-04-06:
Jeg synes det har kommet veldig mange gode forslag og innspill, som jeg tar med meg i sluttspurten i den sak som kommer til Stortinget i juni. Flere har nevnt at en må prøve å se på tiltakene i bredest mulig vinkel. Det er ikke bare én ting, men det er mange tiltak, og det er kanskje litt ulikt i noen kommuner også. Så finner jeg grunn til å understreke også det representanten Sundsbø var inne på helt på slutten, for én ting er å ha tiltak overfor dem som allerede er innenfor hjelpeapparatet – og her er det viktig, som bl.a. representanten Bøhler var opptatt av, at vi gir enda mer opplæring, slik at det blir lettere å spørre om den type ting, bidrar til å se signaler osv. – men det er, som representanten Sundsbø var inne på, også veldig viktig å nå dem vi ikke når gjennom apparatet. Det som bl.a. er vist ved Manglerud og Østensjø bydeler i denne byen, er at veldig mange eldre som ikke er en del av hjelpeapparatet, for å si det sånn, ikke vil ha besøk, fordi de skjuler noe, de tør ikke å vise fram at de er slått, osv. Det er en kjempeutfordring hvordan vi også skal greie å nå dem som vi ikke greier å nå gjennom hjelpeapparatet. Men jeg synes det har kommet fram veldig mye nyttig her. Jeg har tro på den oppsøkende virksomhet i vid forstand som flere har vært inne på. Det er også viktig, tror jeg, som denne debatten er et veldig bra bidrag til, å få mer debatt om temaet, slik at flere blir oppmerksomme på problemet. Og jeg vil gjerne bidra til å spre de gode eksempler rundt omkring i landet, for jeg tror det er helt riktig som flere har påpekt, at mange ikke vet om hva som skjer her, eller skjer der, og det er viktig å samle det, slik at flere kan lære av hverandre. Så er jeg, uten å gå inn på alle detaljer, for det var veldig mange bra innspill, en ihuga tilhenger av eldresentre. De tror jeg også i en viss grad kan brukes her, eller andre aktivitetstilbud utover i landet hvor det ikke er egne eldresentre – på sjukehjem eller hvor det nå er. Jeg vil helt til slutt bare si at demensproblematikken også vil bli en del av den saken som kommer i juni, en problematikk som til dels henger sammen med dette, men som i seg sjøl også er en usedvanlig viktig utfordring, da vi ikke har gode nok behandlingstilbud og heller ikke gode nok tilbud for å diagnostisere, og det er en kraftig økning hvert eneste år i antall demente som vi ikke har et godt nok tilbud til. Så takk også fra min side til interpellanten, og for en god debatt.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2006-04-06:
Jeg skal være rask. Jeg vil bare understreke det viktige anliggende som forslagsstillerne understreker i sitt forslag, at det eksisterer et stort behov for etisk refleksjon i pleie- og omsorgssektoren i møtet mellom ansatte, brukere og pårørende. En samlet komite mener at det positive svaret som komiteen har fått fra statsråden, hvor hun sier at hun vil komme tilbake til disse spørsmålene i den bebudede omsorgsmeldingen, ivaretar forslagsstillernes intensjon, og foreslår derfor at dokumentet vedlegges protokollen.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2006-04-06:
Jeg vil takke statsråden for svarinnlegget hennes. Jeg synes det er betryggende at statsråden ser sitt ansvar i denne saken sammen med både kunnskapsministeren og barne- og likestillingsministeren. Jeg er også veldig glad for at en ser at tilbudet rundt omkring både i skoler og når det gjelder familiebehandling, ikke er godt nok. Derfor håper jeg også at det arbeidet som departementene vil gjøre sammen, vil styrke behandlingstilbudet. Det er mange vitnesbyrd om hvordan foreldre til barn med ADHD sliter. Mange ganger sliter det faktisk familien i stykker. Det er vanskelig for oss å forestille oss, om en ikke har sett det på nært hold, hvor store utfordringer en møter. Derfor er det så avgjørende at det blir satt inn tilstrekkelig med hjelpetiltak på flere plan, både i hjemmet og i skolesammenheng – og også om medisinering skulle være nødvendig. Så jeg vil takke for svaret, og sier meg veldig tilfreds med at flere departementer går sammen og tenker ut en strategi på det viktige og økende problemet som vi møter i samfunnet vårt når barn får psykiske lidelser.