Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2010-02-02:
Jeg merker meg at representanten Kristiansen advarer mot å snakke over hodet på folk i nord. Jeg har i grunnen aldri opplevd, når jeg har reist i nord, at denne debatten går over hodet på folk i nord. De er pådrivere for å få denne dagsordenen opp strategisk, politisk og konkret. Folk lever ikke på havet, de lever stort sett livet sitt på land. Derfor vil jeg si at de bekymringsfulle trekk i befolkningsutvikling og demografi som representanten riktig peker på, treffer hele bredden i politikken. Noe av det som gjorde størst inntrykk på meg da vi begynte å jobbe med nordområdene i 2005/2006, var betydningen av at vi klarte å snu kursen i kommuneøkonomien, at det var politisk vilje til å satse på en annen måte. For små kommuner i Finnmark var det avgjørende – mellom en veldig, veldig alvorlig utvikling og noe som så annerledes ut, med mer håp og perspektiver. Her er vi inne på rånerven i hele politikken, og slik skal det være. Jeg er enig med representanten i at ikke noe politikkområde er tjent med å bli for altomfattende. Men når vi snakker om nordområdene og Arktis, er det så store geografiske områder at vi faktisk må ha noen store geografiske, strategiske perspektiver. Verdiskaping er sentralt, energi er helt sentralt. Jeg gjør det på denne måten og refererer til «Nye byggesteiner i nord», som er en grundig gjennomarbeidet rapport – om område etter område, og hvordan Regjeringen tar sikte på å arbeide. Her er verdiskaping og energi helt i sentrum. Så til spørsmålet om EUs arktiske strategi. Den uroen vi hadde, gikk på at man tenkte å gjøre i Arktis som i Antarktis. Mange ledende, tenkende og fornuftige mennesker i EU har vært av den oppfatning at vi kunne bruke antarktisregimet i Arktis. Norge argumenterte da sterkt for at det er fundamentale forskjeller. Antarktistraktaten er helt unik – Antarktis er en stor landmasse midt i et hav, mens Arktis er et hav omkranset av kyststater. Fordi om det er is på toppen av havet, er det ikke noe mindre hav av den grunn – altså, havretten gjelder. Derfor må vi legge det til grunn. Så lenge det ligger i bunnen, er Norge opptatt av alle tiltak som kan bedre bærekraft, miljøbeskyttelse og fornuftig ressursutvikling i Arktis. Hvorvidt en traktat er et hendig virkemiddel, er jeg derimot mer i tvil om. Jeg ser ikke at det er et toneangivende tema i EU-kretser lenger. Det var det, langt på vei, i Europaparlamentet i tidligere faser, men det fikk ikke noen prominent plass i sluttbehandlingen i Europaparlamentet. I rådets egen strategi er den ideen – så vidt jeg har klart å lese meg til – blitt forlatt. Så det jeg ser som utfordringen, er at vi har rammeverket på plass, og så må vi ha politikk og regelverksutvikling på toppen. Det må skje i IMO, det må skje i regionale organer, det må skje i vår evne til å drive søk og redning, kystovervåking, definere regler, i Det Norske Veritas, i Norsk Polarinstitutt, som driver med kompetanseoverføring, i samarbeid med Russland om helse-, miljø- og sikkerhetsstandarder i Barentshavet – en lang, lang rekke slike tiltak. Men grunnlaget ligger på plass. Der har vi en traktat – det er Havrettstraktaten – og jeg tror ikke vi trenger en ny.