trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2013-05-21:
På vegner av rettshavarane har operatøren Statoil Petroleum AS overlevert plan for utbygging og drift av Gina Krog-feltet og plan for anlegg og drift av gassrøyrleidningar for Gina Krog-feltet. Rettshavarane er som nemnt Statoil Petroleum AS, Total E&P Norge AS og Det norske oljeselskap ASA med ulik eigardel i feltet og anlegg for gassrøyr. Gina-Krog-feltet blei påvist i 1974 og ligg om lag 230 km sørvest for Stavanger og 30 km nordvest for Sleipner. Planlagd produksjonsstart er første kvartal 2017 og forventa produksjonsperiode er ca. 16 år. Dette feltet viser kor mange føresetnader som må på plass, og tida det tar å samanstille desse slik at ei utbygging kan stå seg både teknisk og økonomisk. Faktisk har det gått 39 år før PUD-en blir godkjent her i dag. Feltet blir planlagt bygd ut med ei botnfast innretning med brønnar, prosessanlegg for olje og gass og bustadkvarter. Denne innretninga vil vere tilknytt eit skip for lagring av olje, og gassen vil bli frakta i røyrleidning til Sleipner for vidare prosessering. Utvinnbare reservar i Gina Krog-feltet er anslått til 17 millionar standard kubikkmeter olje og kondensat, 3,3 millionar tonn NGL og 12,5 mrd. standard kubikkmeter gass, og utbyggingskostnadene, dei totale investeringane for utbygginga, er av operatøren anslått til 29,1 milliardar 2013-kroner. I samband med dei annonserte endringane i petroleumsskattesystemet skriv statsråden bl.a.: «I forbindelse med behandlingen av PUD vurderer Olje- og energidepartementet om utbyggingsprosjektet er samfunnsøkonomisk lønnsomt. Lønnsomhetsberegningene referert i stortingsproposisjonen for Gina Krog-utbyggingen er av denne grunn beregninger før skatt. Disse beregningene påvirkes ikke av de foreslåtte endringene i petroleumsskatteloven.» Representanten Strøm var inne på kontraktsforholda med omsyn til Ivar Aasen-feltet. Det er likt for Gina Krog-feltet, så dei går eg ikkje nærmare inn på – det er gått gjennom av han. Det er gjennomført konsekvensutgreiing for Gina Krog-feltet, og departementet viser til at ho ikkje har avdekt forhold som tilseier at prosjektet ikkje bør bli gjennomført. Ein samla komité sluttar seg til dette. Rettshavarane i Gina-Krog-feltet skal bidra aktivt i arbeidet med utgreiinga av ei samordna kraft-frå-land-løysing for den sørlege delen av Utsirahøgda. Gina Krog-innretninga er klargjort for kraft frå land og skal kople seg til ei eventuell felles kraftløysing på Utsirahøgda på det tidspunktet denne er på plass, med mindre departementet av særskilte grunnar bestemmer noko anna. Planlagd oppstart for ei slik samordna kraft-frå-land-løysing er 2018. Fram til ei slik løysing eventuelt er på plass, skal Gina Krog-feltet bli dekt av eigenprodusert kraft frå éin gassturbin. Ein samla komité rår til at Stortinget gjer følgjande vedtak: «I Stortinget samtykker i at Olje- og energidepartementet godkjenner plan for utbygging og drift av Gina Krog-feltet. II Stortinget samtykker i at Olje- og energidepartementet gir tillatelse til anlegg og drift av gassrørledninger for Gina Krog-feltet.»
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2013-05-21:
Det er eit faktum at i perioden mellom 1. januar 2004 og 7. september 2009 blei det bygd eit stort tal små-, mini- og mikrokraftverk i Noreg, basert på dei lovnadane som senterpartistatsrådar gav. I heile denne perioden har vi hatt senterpartistatsrådar som har hatt ansvaret for denne sektoren, og det har ikkje vore gjort eit einaste forsøk på å rette opp dette som har vore ein lovnad. Alle desse utbyggjarane oppfatta det som ein lovnad. Alle som sit i opposisjonen, oppfatta det som ein lovnad. Det utgjer ein årsproduksjon på 1,9 TWh med rein, fornybar kraft, noko som i denne salen møter ovasjonar frå bl.a. SV når det er snakk om å få det ut i Nordsjøen. Det er også med på å gjere at vi kan nå klimamåla våre. Når vi høyrer forskjellen på inntekta, skal ein uansett bransje drive veldig godt når det å ha sertifikat eller ikkje utgjer ein differanse på 80 pst. Etter mi oppfatning burde det «trigge» kven som helst, spesielt når ein seier sjølv at ein er audmjuk når det gjeld konsekvensane av dette, og ikkje å gå inn i denne problemstillinga og forsøke å skape litt meir rettferd. Ein har sett at desse grunneigarane og dei som sit på gardar, er i ferd med å kunne miste dei, fordi dei trudde på den regjeringa og den statsråden som sa at ein skulle finne ein måte å gjere det lønnsamt på, og stolte på at dette ville kome på plass. Men dei leid urett. Det blei gitt eit løfte som kunne vore mogleg å få til viss ein gjekk i dialog med svenskane. Eg opplever at det er mogleg å gå i ein dialog med svenskane og prøve å rette opp igjen denne uretten som har vore gjort. Men det er rett og slett ikkje politisk vilje til det, og det synest eg smakar dårleg. Då statsråden sa at ein drøfta andre regime for å oppnå ønskt nybygging, gav han med det også eit signal om at viss ein ikkje får til sertifikatordninga, skal ein i alle fall sjå på andre alternativ. Det har ein altså ikkje gjort. Det er òg ei kjent sak at det i ei rekkje næringar gjennom åra er initiert ulike tiltak både for å gjere dei konkurransedyktige og for å unngå konkursar. Spørsmålet er berre: Korfor vil ikkje ein rette opp denne uretten? Desse som i dag produserer 1,9 TWh, er med på å hjelpe oss og nå dei klimamåla som ein er så veldig opptatt av. Korfor vel ein å oversjå desse? Er det fordi prosjekta er ferdigstilte, og at ein får den straumen eller energien frå dei uansett?
Tor-Arne Strøm (Arbeiderpartiet), 2013-05-21:
Fra representanter for opposisjonen i denne salen, og utenfor salen også, har man stort sett fått høre at mesteparten har vært for sent og for lite. Vi har gjort mye for å øke produksjonen av fornybar energi i Norge, og det er positivt både for klimaet og ikke minst for næringslivet. Jeg skal ta noen av de punktene, både for å minne denne salen og dem som er utenfor denne salen, om hva som har skjedd i disse årene: I perioden 2006–2011 er det satt i drift nye vann- og vindkraftverk med en årlig produksjonskapasitet tilsvarende 5,3 TWh. NVEs konsesjonsbehandlingskapasitet er doblet fra 2005. Fra 2006 til 2011 er det gitt tillatelser til 550 vannkraftprosjekter, som vil gi en årlig produksjon på 4,8 TWh. I perioden 2006–2011 er det gitt endelig konsesjon til 23 vindkraftprosjekter, som vil gi en årlig produksjon på 3,7 TWh. Fra 2006 til 2011 er det gitt konsesjon til 136 fjernvarmeprosjekter med en forventet årlig produksjon på over 4 TWh. Regjeringen har også lagt fram havenergiloven – lov om fornybar energiproduksjon til havs – for en god stund siden. Gjennom det felles elsertifikatmarkedet med Sverige vil det bli utløst 26,4 TWh ny fornybar kraft i våre to land. Halvparten forventes utløst i Norge. Regjeringen har sikret offentlig eierskap – og jeg gjentar: offentlig eierskap – til vannkraften gjennom endringene i industrikonsesjonsloven og vassdragsreguleringsloven. Regjeringen lanserte også i 2008 en strategi for økt utbygging av bioenergi, hvor målet er å doble bruken av bioenergi innen 2020. De samlede bevilgningene til NVE utenom flom- og skredforebygging er økt fra om lag 350 mill. kr i 2005 til om lag 700 mill. kr i 2012. De samlede inntektene til energifondet er økt fra 731 mill. kr i 2005 til 1 836 mill. kr i 2013. Satsingen på energiomleggingstiltak i regi av Enova har gitt gode resultater. I perioden fra 2006 til og med 2011 er det gitt støtte til prosjekter med forventet energiresultat på 113 TWh per år. De er fordelt på: vindkraft fornybar varme industri bygg nye teknologier. Helt til slutt en viktig sak for industrien, og bl.a. er jeg veldig glad for det som kom, med tanke på de industriarbeidsplassene som ligger i Nordland: Høsten 2012 fikk Elkem Salten 350 mill. kr i støtte fra Enova. Dette vil utløse et energiresultat på 300 GWh. Prosjektet vil bidra til at Elkem Salten igangsetter produksjon av 300 GWh per år, ny elektrisitetsproduksjon basert på gjenvinning av egenprodusert høytemperert spillvarme. Så snakker man om at denne regjeringen ikke har levert i løpet av disse årene! Jeg synes at man skal se seg selv i speilet og kanskje innrømme at denne regjeringen har levert veldig mye. Så kan man si at det kanskje kunne vært enda mer, men totalt sett har denne regjeringen levert. Derfor synes jeg også at opposisjonen bør ta en del ting inn over seg. Det kommer verken for sent eller for lite. Det kommer veldig bra, og vi er i gang med en storsatsing bl.a. når det gjelder industri og en del andre prosjekter i dette landet.
Siri A. Meling (Høyre), 2013-05-21:
Som jeg nevnte i mitt innlegg, er vi skeptiske til at det har blitt inngått så store kontraktsmessige forpliktelser før PUD er godkjent i Stortinget, og at vi risikerer kanselleringskostnader dersom Stortinget ikke skulle godkjenne disse PUD-ene. Nå har vi tre tilfeller av dette. For ett år siden behandlet vi Edvard Grieg-utbyggingen, hvor Lundin var operatør. Der opplevde vi ikke denne typen forhåndsinngåelser. Mitt spørsmål til statsråden er: Hvordan ser statsråden på denne problemstillingen fremover? Ser statsråden at der er noen dilemmaer med måten det er gjort på i disse tre PUD-ene?
Siri A. Meling (Høyre), 2013-05-21:
Som jeg nevnte i mitt innlegg, er også Høyre opptatt av elektrifisering, der hvor dette er lønnsomt og mulig. Det er klart at mange ganger må man gjerne se områder og felt i en større sammenheng for å få til lønnsomhet. I dette tilfellet får vi flere utbygginger på kort tid, som til slutt skal munne ut i at et større område skal elektrifiseres. Det er jo fristende å spørre hvorfor man ikke klarte å samordne dette i tid, slik at vi hadde unngått disse improviserte løsningene som bare skal vare ett og to år, og som tar plass og er kostbare sammenliknet med det som er tenkt å skulle være den endelige løsningen.
Siri A. Meling (Høyre), 2013-05-21:
Statsråden understreket hvor viktig forutsigbarhet er for næringen. Det er vi i Høyre helt enig i. Mitt spørsmål til statsråden blir da: Hva med forutsigbarheten for de om lag 150 småkrafteierne som ikke kom med i ordningen, men som ble lovet det – betyr forutsigbarheten for denne gruppen ingenting for statsråden?
Siri A. Meling (Høyre), 2013-05-21:
Under regjeringen Bondevik II skjøt utbygging av småkraftverk fart. Det skyldtes grep som ble tatt bl.a. for å forenkle konsesjonssystemet. Tidligere var det sånn at om det var et Altakraftverk eller et småkraftverk, var det underlagt samme krav til konsesjonssøknad osv. Dette gjorde Bondevik II-regjeringen noe med, og vi fikk fart på småkraftutbyggingen. Bakgrunnen for at det var viktig å få fart på småkraftutbyggingen, var todelt. Det ene var at vi trengte å få opp produksjonen av energi i Norge. På den tiden var ikke Norge selvforsynt med energi eller elektrisitet i et normalår. Det andre hovedargumentet var dette med å gi grunneiere og bønder i distriktene flere ben å stå på gjennom å kunne utnytte småkraft. Da diskusjonen om et grønt sertifikatmarked begynte, var det viktig at denne gode utviklingen innen bygging av småkraftverk ikke skulle stanse opp. Derfor ble disse løftene om en overgangsordning gitt, for at investeringene ikke skulle stanse opp. I tillit til hva et enstemmig storting, på tvers av alle partier, signaliserte, valgte en del investorer i denne perioden å bygge småkraftverk, som nå ikke er omfattet av dette elsertifikatmarkedet. Representanten Sande finner det oppsiktsvekkende at opposisjonen ikke klarer å samle seg om et konkret forslag. Vi har respekt for kompleksiteten i dette markedet. Vi har respekt for at dette er en avtale Norge har inngått med et annet land. Vi har respekt for at det kanskje ikke er mulig å reversere det regjeringen valgte å gjøre da de vedtok, eller la frem, elsertifikatordningen. Men det vi sier, er at vi ønsker et hederlig forsøk på å få det til. For oss handler dette om anstendighet vedrørende løfter som er gitt fra et samlet storting, til bønder og grunneiere rundt omkring i hele Norge. Derfor ønsker en samlet opposisjon å se på mulighetene for å kunne klare å få denne gruppen med i en overgangsordning. Dette er ikke noe vi kan gjøre fra et opposisjonsståsted. Vi trenger å komme inn i regjeringskontorene for å se hvordan dette praktisk kan la seg gjøre. Jeg synes det grenser til arroganse når representanten Sande og statsråden kritiserer opposisjonen for å ta det de kaller for en omkamp. For oss handler dette rett og slett om anstendighet.
Lars Egeland (Sosialistisk Venstreparti), 2013-05-21:
Det er betydelige prosjekter som vi inviteres til å godkjenne i dag – en investering på over 24 mrd. kr for Ivar Aasen-feltet og nesten 30 mrd. kr for Gina Krog-feltet. I den anledning kan en fristes til å bruke Ivar Aasens egne ord i diktet «Dei vil alltid klaga og kyta» – det var visst en egenskap ved nordmannen allerede den gangen. I «Nordmannen» sier han: «Lat no andre om Storleiken kivast, Lat deim bragla med Rikdom og Høgd! Millom Kaksar eg litet kann trivast, Millom Jamningar helst er eg nøgd.» Det var ikke borekaks han mente, Ivar Aasen – det han mente, var at det fantes andre ting som var vel så viktige som rikdom, som rettferdig fordeling og naturressurser, at «der leikade Fisk ned i Kavet» og naturen med «naar Liderna grønka som Hagar», som han sier i diktet. Derfor er det sikkert i Ivar Aasens ånd at feltet skal driftes med rein kraft fra land, altså at Ivar Aasen skal omfattes av elektrifiseringen for hele Utsirahøyden. Det samme gjelder for Gina Krog-feltet, som også blir tilrettelagt for elektrisk kraft. Det har vært reist spørsmål knyttet til elektrifiseringen av Utsirahøyden. Den økte CO2-avgiften som regjeringa innførte i forbindelse med klimameldinga, gjorde denne elektrifiseringen lønnsom. Det beste og aller mest lønnsomme ville sjølsagt vært om utbyggingen av infrastrukturen for elektrisk kraft kom samtidig med de øvrige utbyggingene, av Edvard Grieg, Ivar Aasen og Gina Krog, slik at man slapp investeringer i fossil kraft som skal avløses av elektrisk kraft. Det var vanskelig å få til, fordi en utsettelse av oppstart også vil ha store økonomiske konsekvenser. Det er det vi også ser i diskusjonen om inngåtte forpliktelser på forhånd. Men det står i meldingen og i komiteens merknader at Edvard Grieg og dermed Ivar Aasen samt Gina Krog skal tilknyttes en løsning med elektrisk kraft, med tillegget «med mindre departementet av særskilte grunner bestemmer noe annet». Da er det viktig å understreke at det siste er en formell nødutveg, men at arbeidet med elektrifiseringen går sin gang, og at det ikke vil være mulig for noen av partnerne å stoppe dette arbeidet. Det må være klart at det fra Stortingets side er slik at elektrifiseringen er nødvendig for at Norge skal kunne nå de mål som vi satte oss i klimaforliket, og en forutsetning for at feltene kan bygges ut. Utsirahøyden uten elektrisk kraft ville medføre en økning av Norges klimautslipp med en million tonn CO2 i året, mens vi basert på de siste utslippstallene må kutte minst en million i året. Dersom Utsirahøyden ikke elektrifiseres, må 235 000 nordmenn halvere sine utslipp for å kompensere for økninga fra oljeindustrien. Ivar Aasen og Gina Krog er felt som skal være i drift fram til etter 2030. Det er en tid da Norge har ambisjoner om å være på full fart inn i en karbonnøytral framtid. Nettopp derfor er det viktig at det legges til rette i dag for de riktige investeringene for framtida.
Lars Egeland (Sosialistisk Venstreparti), 2013-05-21:
Jeg har ikke omfattende kommentarer til denne saken. Som representanten Lødemel sa, har det vært en gjenganger i Stortinget. Saken har vært behandlet før, senest i Representantforslag 91 S for 2009–2010. Etter min mening har det ikke inntrådt nye forhold som tilsier at Stortinget nå bør konkludere annerledes enn den gang – annet enn eventuelt at man nå er nærmere valgdatoen enn man var den gangen. Realiteten er at dette er en omkamp som vil koste mye, men som framfor alt ikke vil gi oss mer ny fornybar kraft i forhold til det som var situasjonen da de grønne sertifikatene ble vedtatt i 2011. Jeg tror at bransjen først og fremst er tjent med – ikke en vedvarende debatt om vilkårene for elsertifikatene, men at de blir liggende fast. Det tror jeg også er den viktigste holdningen fra Småkraftforeninga, sjøl om jeg ikke er i tvil om at de kunne ønske seg at ordninga ble utvidet.
Erling Sande (Senterpartiet), 2013-05-21:
Berre kort frå Senterpartiet si side: Vi gjev sjølvsagt vår tilslutning til desse to utbyggingane. Dei er godt beskrivne av saksordførarane, så lat meg berre understreke det som har vore eit grunnleggjande mål for Senterpartiet og også andre parti, heldigvis, i denne sal, nemleg at utbyggingane på sokkelen skal gje ringverknader regionalt på land. Det vil også desse utbyggingane medverke til. Lat meg også kort nemne målet regjeringa har for elektrifisering av den sørlege delen av Utsirahøgda, som er relevant i denne samanhengen – det har jo også saksordførarane beskrive. Det er eit viktig miljømessig grep og bidreg også til å styrkje marknaden for den fornybare energien som vi har ambisjonar om å få fram dei komande åra. Debatten om inngåtte kontraktar før planar for utbygging og drift er godkjende, er ikkje ny. Derfor har komiteen òg tidlegare i innstillingar understreka nettopp at operatøren ber den fulle og heile risikoen ved ein sånn praksis, og at det sjølvsagt ikkje skal ha nokre følgjer for den politiske handsaminga.
Erling Sande (Senterpartiet), 2013-05-21:
Først: «Omkamp» var ikkje mitt ord, sjølv om eg har blitt tillagt det fleire gonger her. Så skjønnar eg at mitt enkle spørsmål altså har påkalla tre innlegg i denne debatten. Kva var spørsmålet? Jo, det var ganske enkelt: Kvifor er det sånn at i ei innstilling på mange sider som det har vore jobba med over fleire veker, har opposisjonen funne plass til ein masse kritikk av regjeringa – som vi kan diskutere innhaldet i – men ikkje på eitt punkt har ein samla seg om å love dei aktørane som ein endåtil har invitert fleire av til denne salen i dag, å leggje desse kraftverka inn i ei overgangsordning, viss ein kjem til makta. «Anstendigheit» nemner representanten Meling. Vel, anstendigheit er at kritikken heng i hop med eit forslag om ein alternativ kurs, eit alternativt forslag. Viss ein ikkje har det, inneber det ikkje etter mitt syn den anstendigheita som representanten Meling viser til.
Erling Sande (Senterpartiet), 2013-05-21:
Klimautfordringane og den beskrivinga som blir gjeve av interpellanten, har ikkje vi i Senterpartiet noko problem med å stille oss bak. I den forstand er debatten viktig, fordi han bidreg til å setje klimautfordringa internasjonalt og nasjonal og internasjonal klimapolitikk på dagsordenen. Så er eg litt einig med statsråden i at slik denne debatten materialiserer seg, kan det verke som om det er stor ueinigheit om desse temaa. Eg trur interpellanten uttrykte seg slik at regjeringa har ingen planar for kva dei skal bruke den nye fornybare energien til. Då synest eg ein går inn i ein maraton i å ramle inn opne dører, for det har ikkje berre regjeringa meint noko om, men det har i høgste grad Stortinget og dei partane som framforhandla klimaforliket, også sagt noko om, nemleg det som vi har snakka om før i dag, elektrifisering på sokkelen. Vi har òg snakka om elektrifisering innanfor transportnæringa, anten det går på å byggje ut jernbane, eller det går på å ha kanskje dei beste rammevilkåra for elbil i Europa – vi skal stimulere til det. Ein legg til rette for vidare satsing på rein industri, og ein skal ha utanlandskablar for å eksportere overskotskraft og òg importere kraft når ein treng det. Så sjølv om eg har den same uroa som interpellanten når det gjeld klimautfordringa, klarer ikkje eg å dele det inntrykket som her blir skapt om at det er veldig stor ueinigheit om dette. Den siste utviklinga er jo faktisk at Framstegspartiet for nokre dagar sidan kunne annonsere at dei òg no trur at klimaendringane er menneskeskapte, så slik sett har ein nådd breiare enn klimaforliket med den verkelegheitsforståinga. Så er eg einig i dei grepa som interpellanten skisserer, og som òg klimaforliket seier noko om – representanten Astrup peikar på dei same. Dette har vi jobba med i det forliket, som berre er eitt år gammalt. Eg er einig, kanskje med eit unntak, der interpellanten kan tolkast slik at han meiner det er feil å prøve å hindre at den fornybare krafta går til auka bruk av oppvarming i husstandar der det er gode alternativ frå nær- og fjernvarme og bioenergi. Slik håpar eg ikkje eg kan oppfatte interpellanten. Der har Senterpartiet ivra sterkt for at der det finst gode alternativ, er det ikkje noko mål å gjeninnfase elektrisitet som oppvarmingskjelde for hushald. Oppsummert deler Senterpartiet uroa for klimautfordringane internasjonalt. Vi har ein stor jobb å gjere nasjonalt. Vi gjorde mykje godt under framlegginga, innføringa og gjennomføringa av klimaforliket, men det er rom for nye forslag og nye idear og å drøfte det. Det skal også vi frå Senterpartiet si side vere konstruktive på.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2013-05-21:
Som jeg var inne på i mitt innlegg, er det valgt en turbin på Gina Krog-feltet ut fra at det sannsynligvis kommer områdeelektrifisering. Men på grunn av sannsynligheten for at det ikke kommer, har man ikke valgt den best tilgjengelige teknologien, men en som forurenser mer. Jeg har egentlig bare et enkelt spørsmål til statsråden: Hvor langt går man inn i tekniske spørsmål til Statoil når det gjelder å velge den best tilgjengelige teknologien? Meg bekjent kan man trekke en parallell til f.eks. Gjøa-plattformen, der man har valgt den best tilgjengelige teknologien parallelt med elektrifiseringen. Her er det snakk om kun ett år fra oppstart til elektrifiseringen skal komme. Hvor kritiske spørsmål har departementet stilt i denne saken?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2013-05-21:
Jeg registrerer at dette er blitt til en slags spørretime med representanten Meling i stedet for en replikkveksling med statsråden, men det får være. Mitt spørsmål er veldig enkelt. Jeg registrerer i statsrådens innlegg at han sier at overgangsordningen er en seier for Senterpartiet. Hva har han da å si til kanskje så mange som 1 000 eiere av de 160–170 kraftverkene, hvorav halvparten sliter med økonomien?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2013-05-21:
Representanten Lødemel sa egentlig det som trengte å bli sagt, men jeg vil bare knytte en liten kommentar til det. Det er ganske enkelt det at det jo er interessant å se at det har vært kraftverk – riktignok under 1 MW – som er blitt inkludert fra 2004 dersom dette er to helt forskjellige ordninger. Vi har alle – iallfall i opposisjonen – vært av den forståelsen at dette har vært den samme ordningen som er blitt utsatt, og som en igjen klarte å få en avtale om. Fra Kristelig Folkepartis side er vi tydelige på at det i hvert fall er vår opplevelse av historien, og vi har vårt ansvar knyttet til de ting Stortinget har gjort før. Vi vet veldig godt at iallfall forståelsen av Stortingets vedtak, merknader og uttalelser blant dem som har valgt å bygge ut, har vært en helt annen enn den posisjonen i dag presenterer. Jeg synes også at det forslaget vi har utarbeidet, er godt. Det er det vi som er i opposisjonen, kan gjøre. Vi kan ikke legge fram tydeligere presiseringer her i dag. Vi viser iallfall viljen vår, og vi er også tydelige på at nei, vi kan heller ikke garantere noe, for det er vi ikke i posisjon til, men vi skal gjøre det vi kan for å prøve å rette det opp.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2013-05-21:
Jeg må vel innrømme at jeg synes dette var et litt overraskende svar. Jeg hadde håpet på en litt mer imøtekommende statsråd, som var villig til å diskutere utfordringene. Men jeg kan igjen prøve å presisere hva som var mitt anliggende med interpellasjonen. Først må jeg bare presisere at jeg ser på kraftoverskudd som en mulighet, absolutt ikke som en fare. Men jeg tror også at det ikke er noe som kommer av seg selv når det gjelder omlegging fra fossil til fornybar energi. Derfor savner jeg større ambisjoner her. Statsråden nevner elektrifisering av norsk sokkel. Først vil jeg bare presisere at jeg sier ikke at det skal elektrifiseres uansett, men jeg ønsker å snu det, slik at en i utgangspunktet skal elektrifisere, og så skal det heller dokumenteres at det er gode grunner for ikke å gjøre det. Det vet jeg at det er eksempler på. Men i dag slipper en for lett unna den tydelige dokumentasjonen for – eller utredningen av – muligheten for elektrifisering. Jeg kan også ta eksemplet om Utsirahøyden, som vi diskuterte tidligere i dag. Det er gjort enorme investeringer på Gina Krog og på Edvard Grieg, der en kunne få til elektrifisering på forhånd – bare fordi statsråden ikke er villig til å garantere at det skal komme. Han har sagt det tydelig. Hadde regjeringen vært tydelig på at det skulle komme, hadde vi sluppet de investeringene, I tillegg kunne en, som jeg var inne på i mitt innlegg tidligere i dag, redusert allerede eksisterende CO2-utslipp gjennom f.eks. kabel til Gudrun. Når det gjelder det andre eksemplet som jeg nevnte i stad, Skrugard/Havis, er det ikke sikkert det er mulig å elektrifisere, men skal det være en mulighet til å ta i bruk kraft der, må infrastruktur på plass i dag. Men jeg opplever ikke at det er ambisjoner der. Skal det skje noe, må en også vise politisk vilje og vise at det er en retning en ønsker for å ta i bruk kraften. Så opplever jeg at når det gjelder investering i fornybar energi, er i alle fall bransjen mye mer spørrende enn det statsråden er til om det fungerer. Hvis det hadde vært en forutsigbar trygghet på pris, nemlig at kraften blir tatt i bruk, tror jeg det hadde blitt flere investeringer her enn f.eks. i Sverige. Min opplevelse er at en griper inn i markedet på tilbudssiden, altså reguleringer, avgifter, belønninger, subsidier, men når en gjør det, må en på den andre siden gå inn og si at det i alle fall må være dyrere å bruke fossil energi enn fornybar. Når det gjelder eksemplet mitt med oljefyr, utfasing der, må det i alle fall være mulig å bruke elektrisitet som oppvarming, dersom det kan erstatte fossil energi. Jeg ser i alle fall ikke på det som noe rødmerket, noe fiendtlig. Så kanskje det bunner litt i at jeg skulle ønske det kom en energimelding, for gjennom den kan en legge tydelige signaler, føringer, på hva en ønsker. Men generelt handler det om at skal en klare å få konvertert fra fossil til fornybar, må en også vise hvor det skal skje, og vise markedet at en har en plan for det.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2013-05-21:
Jeg vil takke for gode innlegg. Jeg velger å oppsummere det slik: Jeg er glad for at Stortinget deler min iver etter å sikre at vi skal få til en konvertering fra fossil til fornybar energi, og at det er en viktig problemstilling som blir reist. Mitt hovedbudskap er egentlig at skal det være noe poeng i dette, eller skal den nye kraften, altså subsidieringen av utbygging av ny fornybar energi, ha en effekt, må vi lykkes med konverteringen nettopp fra fossil til fornybar energi. Min opplevelse er nok litt annerledes enn statsrådens, selv om jeg også selvsagt skal anerkjenne at det skjer ting på feltet. Men jeg opplever ikke at det er store nok ambisjoner, og at det er visjoner nok til å kunne lykkes med konverteringen. Til representanten Sande: Min kommentar var knyttet til det å bruke den nye subsidierte kraften til redusert pris og dermed at flere kunne få oppvarming av oppkjørselen sin på hytta. Jeg regner ikke med at representanten Sande heller mener at det er fornuftig subsidiering å bruke kraften til det. Poenget er at når en velger å gå inn og regulere på den måten som vi har gjort, subsidiere og sikre at det kommer tilbud, mener jeg også at vi kan gå tydeligere inn og redusere også på andre siden, nettopp for å få til en etterspørsel. Da tror jeg at gjennom tydelige visjoner – klart og tydelig – kan vi si at f.eks. Utsirahøyden og elektrifisering av sokkelen kan være en ting, eller det kan være knyttet til konvertering til elbil, og da legge om enda mer på bilavgiften, sånn at det lønner seg å velge de bilene som går på fornybar energi, kontra de som går på fossil. Jeg registrerer at jeg ikke nødvendigvis fikk så mye respons på og utfall av interpellasjonen som jeg hadde håpet, men jeg takker iallfall for de innleggene som var, og som var med og belyste debatten, og iveren etter å få lagt om fra fossil til fornybar energi.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2013-05-21:
Jeg ser at det er tydelige avveininger som er nødt å gjøres i denne typen prosjekter. På den ene siden er behovet for å legge fram – fra departementets og regjeringens side – et så godt og komplett beslutningsgrunnlag for Stortinget som overhodet mulig. Det er også et høyt aktivitetsnivå i leverandørindustrien, som gjør det nødvendig å reservere kapasitet for å kunne få fram prosjektene på tid og kost. Og på den andre siden må det selvsagt veies opp mot de kanselleringskostnadene vi pådrar oss gjennom skattesystemet, når vi godkjenner denne typen kontraktsinngåelser. Jeg vil understreke at Stortinget står helt fritt til å behandle disse forslagene og framleggene slik Stortinget ønsker. Jeg forstår også at det er en uro knyttet til høye kanselleringskostnader, men det er også slik at det å si nei til forslag uansett vil ha følgekostnader og kostnader – i dette tilfellet kanselleringskostnader. Men det vil også ha enorme samfunnsøkonomiske kostnader hvis man skulle velge å gå den andre veien.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2013-05-21:
Jeg synes representanten Ropstad delvis besvarte spørsmålet i sitt eget spørsmål, rett og slett fordi det her er valgt en teknisk løsning der man legger til rette for en elektrifisering som skal komme noe fram i tid. I dette tilfellet er det bare snakk om kort tid – noen måneder. Da er det valgt en minimumsløsning: én turbin, ikke to. Det betyr også at behovet for regularitet er større enn om man hadde hatt to og en eventuell turbin å falle tilbake på. Denne turbinen har høyere regularitet og bedre forhold for driftssikkerhet enn den alternative turbinen ville hatt. Uansett vil gevinsten knyttet til reduserte NOx-utslipp ligge ved realiseringen av kraft fra land-prosjektet, som selvsagt vil medføre at turbinen ikke går i det hele tatt.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2013-05-21:
Forklaringen på det er at feltene ble funnet til ulik tid og av ulike selskaper. Vi kunne selvsagt ønsket at det ikke var slik, men slik er det. I tillegg mener jeg at det arbeidet som departementet og direktoratet har gjort knyttet til å få på plass gode samordnede løsninger, ikke bare når det gjelder kraft fra land, men også når det gjelder hvordan man utvikler eksportløsninger for gass og olje, vil bidra til å realisere betydelige gevinster og verdier for det norske samfunnet. Så det korte svaret er at det er dette man har jobbet fram mot å klare. Det at prosjektene blir realisert på litt ulikt tidspunkt, henger som sagt sammen med at de ble funnet på ulikt tidspunkt, av til dels ulike selskaper. Uansett tror jeg det kan være god fornuft i å ha noe reservekapasitet på kraftproduksjon, i tilfelle det skulle bli behov for det, av en eller annen grunn i framtiden.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2013-05-21:
Først og fremst er både jeg, Senterpartiet og regjeringen glad for og stolt over at vi har klart å videreutvikle hjemfallsinstituttet på et slikt vis at norsk vannkraftproduksjon i sin vesentlighet vil bli beholdt på offentlige, norske hender. Det har vært et strukturelt viktig grep for denne regjeringen. Vi har kjempet dette gjennom, til dels etter motstand fra Fremskrittspartiet og de andre opposisjonspartiene. Nå ser det ut til at det er stabilitet og enighet omkring ordningen og konsolideringsmodellen. Det er jeg svært glad for. Jeg sover godt om natta, selv om utenlandske selskap og eiere investerer i de kraftproduksjonsmulighetene som loven åpner for i Norge, enten det skulle være vindkraft, biokraft og fjernvarme eller småkraft-, mikro- og minikraftverk. Det vesentligste er at vi har klart å ta vare på hoveddelen av det norske arvesølvet for framtiden.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2013-05-21:
Jeg vil legge til det faktum at det opposisjonen og Høyre nå foreslår, er noe som vil føre til massivt lavere lønnsomhet for alle som produserer ny fornybar kraft i Norge, og som kanskje fører mange flere selskaper ut i et økonomisk uføre. Jeg synes også man skal legge seg tungt på hjertet at dette er ordninger der det er viktig med forutsigbarhet og trygge rammer. Det bør denne historien vise svært godt. Da bør det påligge opposisjonen et ekstra tungt ansvar for ikke å legge ytterligere stein til denne byrden. Dette er et tema som gjentatte ganger er tatt opp, og som denne salen har behandlet flere ganger. Nå tas det opp på nytt, og uten å foreslå reelle endringer. Det man lover, er at man skal arbeide for å se på dette sammen med svenskene, men det er etter mitt skjønn ingen forpliktende formuleringer i det forslaget som foreligger fra Høyre og opposisjonen. Det er etter mitt skjønn valgflesk av verste sort, og det setter stabiliteten til en hel og viktig næring på spill.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2013-05-21:
Selvsagt betyr forutsigbarhet veldig mye. Jeg er ydmyk i forhold til dem som mener at man har fattet investeringsbeslutninger på et grunnlag som ikke eksisterte. Det tror jeg er et ansvar som påhviler mange – i siste instans selvsagt også utbyggerne. Faktum er imidlertid at den ordningen det ble lovet overgangsordninger for, ble aldri realisert. Forhandlingene førte ikke fram. Denne salen diskuterte andre ordninger i mellomtiden. Så fikk vi løsningen med Sverige i 2009. Det jeg synes Høyre bør legge seg på hjertet, er i så fall hvordan dette – hvis tallene til Lødemel stemmer, om 1,9 nye TWh i sertifikatordningen – vil påvirke prisbildet på de grønne sertifikatene. Hvorfor vil man redusere utbyggingen av fornybar kraft med nesten 10 pst. til sammen i Norge og Sverige? Hvorfor ønsker man en lavere fornybarandel enn den man ellers ville ha fått? Og hvordan tror man at dette vil påvirke det bildet for dem som nå planlegger å bygge ut for framtiden?
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2013-05-21:
Jeg sa at innføringen av de grønne sertifikatene var en stor seier for Senterpartiet. Det er fordi dette representerer tidenes fornybarsatsing og fornybarutbygging i Norge. Som jeg også sa i mitt innlegg: Dette skjer nå rundt omkring i landet som en konsekvens av elsertifikatordningen, som en konsekvens av et system som produserer stadig flere konsesjoner. Ikke minst er det en konsekvens av at mange dyktige utbyggere og folk står på rundt omkring i landet for å realisere dette. Det er snakk om mange titalls milliarder i investeringer. Det krever forutsigbarhet og trygghet om rammene. Vi kan gi noe av den tryggheten, bl.a. ved å være stødig på hva det er som gjelder i forhold til elsertifikatene og hva som ikke gjelder. Det som her foreslås, vil skape massiv usikkerhet, og vil sannsynligvis være et bidrag til at vi ikke klarer å realisere de ambisiøse målene vi har satt oss. Det ønsker jeg ikke å bidra til. Det staten ikke kan forsikre noen noe om, er lønnsomheten i utbyggingen i kraftmarkedet – det er et privat ansvar.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2013-05-21:
Det er ingen tvil om at Senterpartiet var en sterk pådriver for og svært glad da vi fikk innført ordningen med elsertifikat i lovs form i juni 2011. Fram til da var det mye fram og tilbake. Det ble ført forhandlinger med Sverige som ikke førte fram. Det var ulike andre støtteordninger som ble vurdert av regjeringen, og som også ble vurdert av denne salen – av Stortinget. Det var mange forhandlinger, og det var igjen spørsmål om overgangsordninger. Jeg tror at det denne historien bør lære oss, er at stabilitet og forutsigbarhet er utrolig viktig, og at fram og tilbake er bidrag til det stikk motsatte. Det dette forslaget bidrar til, er å ta opp igjen spørsmål og kamper som er avklart for mange år siden, og skape ny usikkerhet om en ordning som er uhyre viktig for Norge og norske distrikt – og for å nå våre klima- og fornybarmål – uten å servere noen annen løsning enn at man skal se på dette i fellesskap med Sverige. Det er ikke god moral.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2013-05-21:
Først er det en saksopplysning: Det dreier seg om det faktum at alle kraftverk med en installert effekt på inntil 1 MW er med i overgangsordningen – sånn at det ikke skal herske noen tvil om det. Det kunne det være grunnlag for tidligere her. Så tok jeg ordet fordi man sier at dette er et spørsmål om anstendighet, samtidig som man også påstår at man har respekt for kompleksiteten, og at det kanskje ikke er mulig å reversere beslutninger som allerede er tatt. Jeg ser at dette er en debatt som i stor grad dreier seg om en historiebeskrivelse og en historieforståelse. Det som er uomtvistelige faktum, er at den ordningen man først tok initiativ til med Sverige, som man først lovet overgangsordninger for når det gjelder Sverige, ikke ble noe av. Forhandlingene ble avsluttet, de førte ikke fram fordi man ikke ble enige landene imellom. Det har regjeringen fått mye kritikk for. Så diskuterte vi andre ting. Det ble også diskutert andre incitamentsordninger i denne salen, og så lyktes det oss å oppnå enighet i neste omgang igjen med Sverige om et felles sertifikatmarked for å få inn mye ny fornybar kraft. Dette var en stor seier for oss. I den forbindelse ble overgangsordningene fastsatt. Mitt anliggende her og nå er at man kan ha ulike oppfatninger om historien, hva som skjedde, hvem som er lovet hva, men det jeg mener er et ansvar som påligger oss alle, er også å kikke framover. Det opposisjonen er nødt til å finne seg i, er at noen stiller spørsmålet: Hva vil konsekvensen være av at et sånt forslag nå eventuelt blir vedtatt? Hvorfor vil man redusere de norske og svenske fornybar-forpliktelsene med nesten 2 TWh? Er det sånn at vi trenger mindre fornybar kraft i framtiden enn det vi hadde trodd til nå? Hvorfor er det sånn at alle dem som nå søker om utbygging av småkraftverk, minikraftverk, mikrokraftverk og vindkraftverk, skal få en ytterligere usikkerhet knyttet til at sertifikatprisen blir presset enda mer ned? Hvorfor er det sånn at man heller ikke nå skal være sikker på hvilke rammevilkår det er som gjelder i det norsk-svenske sertifikatmarkedet, men at vi tvert imot har en opposisjon som vil sette hele systemet i spill for en næring som skal investere for mange titalls milliarder framover i tid? Nei, jeg tror bare rett og slett at her har man satt platespilleren på «repeat» og gjentatt en gammel slager. Den slageren tror jeg ikke kommer til å nå spesielt langt opp på listene, rett og slett fordi avgjørelsene er tatt, kompleksiteten er stor. Dette er avveininger som er gjort ferdige, og nå tror jeg det er veldig, veldig viktig at vi skaper forutsigbarhet rundt dette, ikke minst for utbyggernes skyld og for landet sin del.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2013-05-21:
Det er mulig at mange av disse spørsmålene kunne vært drøftet i en energimelding. Jeg mener veldig sterkt at det ikke er behov for en slik energimelding, rett og slett fordi denne sal og denne regjering har gitt veldig tydelige svar på alle de spørsmålene som representanten Ropstad tar opp. Til alt overmål har både representanten Ropstad og hans eget parti vært enig i de svarene som har vært gitt, og har vært med på de vedtakene som har blitt fattet. Meg bekjent har ikke Kristelig Folkeparti og representanten Ropstad tenkt å gå imot verken Gina Krog, Ivar Aasen eller Aasta Hansteen, selv om man åpenbart har helt andre forslag og helt andre intensjoner knyttet til hvordan man skal sikre energiforsyningen. Når det gjelder elektrifisering, er det veldig klare ambisjoner fra regjeringens side, og jeg tror vi kommer til å få til en god del, ikke minst på Utsirahøyden. Men det er også slik at bransjen, ikke minst denne bransjen, er nødt til å ha klare og tydelige regler for hva det er som gjelder, og hvilke forutsetninger det er som ligger til grunn for de løsningene som skal velges. Det er samfunnsøkonomiske betraktninger, kapasitet på land og tilgjengelighet av energi, og at de tekniske løsningene er på plass tidsnok. Bare for å ta en kort kommentar til det siste: Det ble sagt at det ikke var ambisjoner knyttet til energiforsyning i nord. Det opplever jeg er en påstand som i alle fall må bero på at man ikke har sjekket opp de faktiske forhold. Det bygges i år ut 420 kV – jeg håper på å kunne gi konsesjon til 420 kV – gjennom Troms og helt opp til Finnmark og Skaidi i løpet av ganske kort tid. Det vil være en av de største investeringene som Statnett noensinne har foretatt i Fastlands-Norge. Men jeg antar, ut fra spørsmålsstillingen, at en konsesjon der i alle fall kan påregne å få Kristelig Folkepartis støtte, rett og slett fordi det betyr framføring av elektrisitet, gode rammevilkår og forsyningssikkerhet også for vår nordligste landsdel. Kort oppsummert: Det er summen av de vedtak og forslag som regjeringen legger fram gjennom budsjett, klimamelding og ulike virkemiddel, som gjør at vi har Europas høyeste fornybarandel. Men vi sikter høyere – vi skal få verdens høyeste fornybarandel. Representanten sa at det ikke er noe som kommer av seg selv. Det er jeg helt enig i. Denne andelen er et resultat av villet politikk. Det er rett og slett slik at de tingene som representanten Ropstad etterlyser, skjer hver eneste dag i regjeringskontorene, i denne salen og rundt forbi i hele Norges land.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2013-05-21:
Hvis det var setningen knyttet til at også statsråden er bekymret for menneskeskapte klimaendringer i verden som skulle være det forløsende, har du fått den nå: Det er selvsagt også jeg. Jeg mener imidlertid at regjeringen og Stortinget har en omfattende og overbyggende politikk som henger på greip, der innfasingen av ny fornybar energi spiller en nøkkelrolle og er helt avgjørende for at vi skal lykkes. Helt avslutningsvis til representanten Astrup: Enova lanserte forrige uke sitt program rettet mot private husholdninger. Også støtte til utfasing av oljefyr er en del av det programmet. Så også den delen av klimaforliket og av regjeringens politikk er nå på plass. Leser man Nasjonal transportplan, vil man også finne ut at både Trønderbanen og Meråkerbanen skal elektrifiseres. Det går i det hele tatt framover.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2013-05-21:
I representantforslaget som vi nå skal behandle, blir regjeringen bedt om å gjennomgå avtalen med Sverige om elsertifikater med sikte på å utarbeide og fremme forslag med de nødvendige lovendringer mv., slik at alle kraftverk med byggestart fra og med 1. januar 2004 og som kvalifiserer til grønne sertifikater fra 2012, skal inkluderes i overgangsordningen. Lov om grønne sertifikater ble vedtatt av Stortinget 15. juni 2011. Den gangen ble det også samtidig med lovbehandlingen behandlet et representantforslag om overgangsordningen for grønne sertifikater. Overgangsordningen som er vedtatt, omfatter alle kraftverk med byggestart etter 7. september 2009. Videre er vannkraftverk med byggestart etter 1. januar 2004 og installert effekt inntil 1 MW omfattet. Det var også en del av ordningen at vindkraftprosjekt som hadde mottatt offentlige tilskudd gjennom Enova, kunne betale tilskuddet tilbake innen 30. april 2012 og bli en del av elsertifikatordningen. Da spørsmålet om overgangsordningen ble behandlet 15. juni 2011, ble det påstått at overgangsordningen var et brudd på løfte som daværende olje- og energiminister Einar Steensnæs ga da grønne sertifikater var tema i 2004. I representantforslaget som vi nå behandler, vises det også til uttalelser fra energi- og miljøkomiteen da Stortinget diskuterte ordningen med grønne sertifikater i 2004. Det er et faktum at den gangen ble det ikke noe av den grønne sertifikatordningen. Så kom regjeringen senere til en ordning med Sverige, og lovforslaget ble som nevnt vedtatt 15. juni 2011. I brev fra olje- og energiministeren til komiteen fra 19. april i år uttalte statsråden bl.a. at det nå er viktig å bevare forutsigbarheten i systemet, og at en ikke er tjent med en vedvarende debatt om vilkår. Komitéflertallet, Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV, er enig i dette og tilrår at representantforslaget ikke bifalles.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2013-05-21:
Interpellanten tar opp et meget viktig tema. Dersom vi som globalt samfunn skal nå våre klimamålsettinger, er det helt sentralt å erstatte mer fossil energiproduksjon med produksjon av fornybar energi og å endre forbruket slik at vi bruker fornybar energi i stedet for fossil energi. Norge har i dag en høy andel fornybar energi, og vi har satt oss ambisiøse mål for å øke andelen fornybar energi enda mer fram til 2020. Norge har det høgste målet om andel fornybar energi innen 2020 under fornybardirektivet, slik også statsråden var inne på. Økt produksjon av elektrisitet fra fornybare energikilder gir nye grønne arbeidsplasser. Det sikrer eksisterende arbeidsplasser gjennom at tilgangen på kraft øker. Det er selvfølgelig bra for klimaet. Det er når vi erstatter bruk av fossil energi med bruk av ren fornybar energi, at de store klimagevinstene kommer. Dette er – som interpellanten også er inne på – viktig både i Norge og i Europa – og for den del i resten av verden. Mange analyser viser at vi går i retning av et kraftoverskudd i Norge. I år med lite nedbør, såkalte tørrår, vil vi likevel ha en knapp forsyningssituasjon. I likhet med statsråden mener jeg at det er lite vi direkte kan gjøre for å sikre at kraften blir tatt i bruk for å erstatte fossil energibruk. Likevel er det ting vi kan gjøre – og gjør – for å bidra til at fornybar kraft erstattes av fossil energi. Det er svært positivt med utbygging av fornybar energi både i Norge og i resten av verden fordi det sikrer at økningen i kraftforbruket tas av fornybare kilder. Vi er en del av det europeiske kvotemarkedet. Det betyr at det er satt tak på utslipp i Europa, og at det settes en pris på utslipp. Tanken er at en utløser de mest lønnsomme tiltakene først. Det betyr også at en reduksjon i utslippene utover det som følger av utslippstaket, kan innebære at utslippene øker et annet sted. Vi ønsker å stramme opp det europeiske kvotesystemet, slik at kvoteprisen stiger. Det vil gi insentiv til flere prosjekter som kan gi reduserte utslipp også i Europa. Når det er sagt, gjennomfører regjeringen også en rekke tiltak i Norge for å bidra til at økt tilgang på kraft går til klimavennlige tiltak. Gjennom satsing på Enova og det nye fondet for klima, fornybar energi og energiomlegging gis det støtte til industriprosjekter, og vi ser at det er tegn til nyetableringer også innen kraftforedlende industri. Kraftkrevende produksjon i Norge basert på vannkraft og ny fornybar energi er bra for klimaet. Videre satser regjeringen på Transnova og tiltak for økt elektrifisering av transportsektoren. Både tog- og biltransport på elektrisitet har en klimagevinst. Vi har i dag diskutert to planer for utbygging og drift for felt som ligger på Utsirahøyden. Elektrifisering av installasjoner skal utredes i hvert enkelt tilfelle, og i de tilfellene der det lønner seg, gir det industrivirksomhet drevet på fornybar energi – en direkte vridning fra fossil energibruk til fornybar energibruk. Vi har gjort mye for å øke produksjonen av fornybar energi. Dette er positivt både for klimaet og for næringslivet.
Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2013-05-21:
Representanter for regjeringen var svært kritiske til Fremskrittspartiet da vi for en tid siden foreslo å selge kraftaksjer på det åpne markedet. Det ble beskrevet som at vi ville selge arvesølvet ut av landet vårt. Nå opplever man at utenlandske investorer kjøper småkraftverk. Disse kraftverkene selges jo fordi økonomien er så dårlig, det uttaler iallfall de som har investert. Så mine spørsmål til statsråden blir derfor: Synes han et slikt salg er helt i orden? Og: Kan ikke salg av småkraftverk også betegnes som salg av arvesølvet vårt?
Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2013-05-21:
Fremskrittspartiet – og antakelig Høyre og Kristelig Folkeparti – mener at regjeringen burde gått i seg selv da de så den urettferdigheten. Jeg kunne nesten brukt en fjellvettregel og si: Det er ingen skam å snu. Man burde sett på hva som kan gjøres. Det er det opposisjonen vil. Vi vil se på muligheten for å rette opp en urettferdighet. Det er ikke moralen som styrer vedtakene i denne salen eller regjeringen, men er ikke statsråden enig i at det moralske svaret på dette bør være: La oss prøve å ordne opp, slik at de 150–170 anleggene som er bygd, også kommer med.