Henning Warloe (Høyre), 2009-12-09:
Mye av debatten omkring satsing, eller manglende satsing, på forskning, dreier seg om penger. Regjeringen mener at deres satsing er historisk høy, og ettersom det er realvekst i budsjettet for 2010, har de for så vidt rett i det. Men særlig oppsiktsvekkende er det ikke at budsjetter vokser. Det skjer hvert år, i alle deler av statsbudsjettet, og i alle departementer. At forskningsbudsjettet de siste fire årene har vokst noe mer enn under Bondevik II regjeringen, er heller ikke så vanvittig imponerende. De siste fire årene har Regjeringen hatt et økonomisk handlingsrom uten sidestykke i norsk historie. Har så dette handlingsrommet først og fremst blitt benyttet til offensiv investering i framtidig kunnskap? Nei, dessverre, det har det ikke. Men hvis vi nå går bort fra pengediskusjonen – og i motsetning til representanten Tor Bremer har vi fantasi til å gjøre det – og ser nærmere på Regjeringens forskningspolitikk, er det også andre ting som bekymrer Høyre. Først og fremst består Regjeringens forskningspolitikk av mye politikk og mindre forskning. De siste årene har Regjeringen festet grepet om forskningsfeltet gjennom flere politiske mål og satsinger, kombinert med svakere finansiering av grunnforskning gjennom frie midler. Frie midler til fri forskning er det rett og slett blitt mindre av. Også forslaget til statsbudsjett for 2010 er gjennomsyret av politisk styringstrang. Det kan se ut som om alle nye friske penger til feltet har en merkelapp, og det kan se ut som om merkelappene er til dels mye større enn pengene som følger med. På denne måten skaper Regjeringen inntrykk av at det satses ambisiøst, men sannheten er at sektorens handlingsrom gradvis utarmes. Dette er én av forklaringene på det mysteriet statsråden har satt ned et eget utvalg for å finne løsningen på: hvordan det kan henge sammen at bevilgningene øker samtidig som universiteter og høyskoler opplever trangere handlingsrom. Å oppklare dette mysteriet blir neppe så vanskelig. Hadde statsråden deltatt på komiteens høringer i forbindelse med statsbudsjettet, kunne hun droppet hele utvalget. Men utvalget har også et annet mandat, nemlig å se på hvorledes det skal bli samsvar mellom virkelighetsforståelsen til departement og sektor, for å referere statsråd Aasland i et intervju i Aftenposten. Her finnes det kun to muligheter, gitt et uforandret budsjett: at en av partene gir seg, og gir den andre rett. Vil statsråden og departementet gjøre det? Neppe. Det vil jo være det samme som å innrømme at eget budsjett er utilstrekkelig. Ligger det et ris bak speilet til sektoren her? Hvis de ikke vil si at budsjettene er gode nok, så skal de? Selv om Høyre mener at dette handlingsrommet er overflødig, tror vi det kan bli noen interessante diskusjoner på utvalgets møter framover. Høyre er opptatt av noen kjøreregler innen forskningspolitikken. Vi må stille kompromissløse krav til kvalitet, og vi må våge å gi frihet til forskningsfeltet, slik at det blir de beste som i konkurranse vinner fram, uavhengig av politiske føringer og målsettinger. Innen kulturpolitikken kalles dette for armlengdes avstand-prinsippet. Det er antakelig et godt prinsipp innen forskningen også. Til slutt noen ord om Høyres alternative budsjett. Vi styrker forskningsfeltet alene med nærmere 400 mill. kr, og vi styrker SkatteFUNN-ordningen i næringslivet med samme beløp. Innen forskningsfeltet prioriterer vi det sektoren ønsker mest, nemlig frie midler – midler til brukerstyrt innovasjonsarenaer, flere stipendiat- og post doc.- stillinger, kvalitetstiltak for Yngre fremragende forskere og Sentre for fremragende forskning. Legg til Høyres styrking av basisbevilgningene og 10 milliarder kr til økt kapital i forskningsfondet, og du får et budsjett som gir sektoren større armslag og muligheter til offensiv satsing. Det er en satsing som i større grad står i forhold til de utfordringene og mulighetene som Norge står overfor, enn det Regjeringens forslag til statsbudsjett gir rom for. Men først og fremst vil jeg fra Høyres side varsle at vi vil sette et sterkere søkelys på Regjeringens trang til politisk styring av forskningsfeltet i denne stortingsperioden.