Siri A. Meling (Høyre), 2004-05-27:
Regjeringen og et bredt flertall av partiene på Stortinget har ved flere anledninger understreket betydningen av å stimulere til økt satsing på mikro-, mini- og småkraftverk, og det er flere grunner til dette. Den ene årsaken er selvfølgelig det faktum at økt kraftproduksjon bidrar til en styrket kraftbalanse. Selv om det ved denne type kraftverk er snakk om produksjon av små kraftmengder for hvert enkelt kraftverk, er det allikevel slik at disse samlet sett utgjør viktige bidrag til en styrket kraftbalanse - det er ikke mange dagene siden vi diskuterte St.meld. nr. 18, Om forsyningssikkerheten for strøm mv., hvor nettopp mål om økt produksjon ble understreket. I Regjeringens tipunktsliste til tiltak for en bedret forsyningssikkerhet var nettopp en styrking av utbygging av mini-, mikro- og småkraftverk et av tiltakene, som også et bredt politisk flertall i Stortinget stilte seg bak. Den andre årsaken er betydningen denne type vannkraftutbygginger har for å sikre et inntektsgrunnlag i distriktene - ofte som et supplement til ordinær gårdsdrift. Problemstillingen i forhold til søknadsprosedyrer for denne type mindre utbygginger har vært at det blir stilt til dels samme krav til søknadsdokumentasjon og omfang som om prosjektet skulle vært på størrelse med en Alta-utbygging. Siden personene bak denne type prosjekter ofte er enkeltpersoner, sier det seg selv at det for mange har vært en vanskelig prosedyre å arbeide seg gjennom de krav som stilles til saksbehandling, og at dette må ses på som en barriere i forhold til etableringer av småskala næringsvirksomhet i distriktene. I Ot.prp. nr. 54, som er til behandling i dag, foreslår Regjeringen lovendringer i industrikonsesjonsloven som skal forenkle saksbehandlingen for utbygging av små vannkraftverk, og jeg er glad for at et flertall stiller seg bak dette forslaget. Endringen vil medføre at nye kraftverk med installert effekt opp til ca. 5 MW ikke lenger vil trenge konsesjon etter industrikonsesjonsloven, men vil behandles av NVE etter vannressursloven. Hensynet til natur og miljø vil fortsatt bli ivaretatt gjennom konsesjonsbehandling etter denne loven. Et mindretall har blåst opp problemstillinger knyttet til hjemfallsinstituttet når det gjelder dette forslaget til lovendring. Jeg vil derfor presisere at lovforslaget ikke innebærer noen endring av hjemfallsreglene, men endrer grensen for hvilke vannfall som skal være konsesjonspliktige etter industrikonsesjonsloven. I dag er mikro- og minikraftverk unntatt fra denne type konsesjonsbehandling, dvs. at utbygginger opp til 1 000 naturhestekrefter ikke blir omfattet av krav om hjemfall. Når et flertall nå ønsker å heve denne grensen opp til 4 000 naturhestekrefter, er det ingen dramatikk i dette, selv om enkelte partier gjør sitt beste for å blåse opp problemstillingen. Denne type utbygginger er helt i nedre ende av skalaen hva angår vannkraftutbygginger. Her er det snakk om små inngrep, som regel helt uten reguleringer, ofte med lokale grunneiere som investorer eller medinvestorer - altså et viktig bidrag til verdiskaping i distriktene. Det har vært bred enighet om at det må bli enklere å etablere mini-, mikro- og småkraftverk. Da er det viktig at man ikke bare snakker om forenklinger, men faktisk foretar de nødvendige lovendringer som vil gi konkrete forenklinger for dem det gjelder. Det gjør Regjeringen og stortingsflertallet med denne lovendringen. Når det gjelder den foreslåtte endringen i vassdragsreguleringsloven, vil denne åpne for at departementet kan godkjenne prosjekter på over 20 000 naturhestekrefter uten å forelegge dette for Stortinget, dersom prosjektet som sådant ikke er kontroversielt. I praksis vil dette ofte være saker som fornyelse av tidligere gitte reguleringskonsesjoner og andre søknader om konsesjon etter industrikonsesjonsloven for tidligere utbygde vannfall. Denne lovendringen vil medføre en forenkling og en rasjonell arbeidsfordeling mellom departement og storting, og jeg er glad for at et flertall stiller seg bak denne lovendringen.