Ola T. Heggem (Senterpartiet), 2003-02-11:
I Ot.prp. nr. 9 for 2002-2003 legger Regjeringen fram forslag om at oppgaver som fylkeskommunen etter gjeldende rett har ansvaret for på barnevernsområdet og familievernsområdet, nå skal bli overført til staten. På barnevernsområdet gjelder det først og fremst ansvaret for etablering og drift av barnevernsinstitusjoner og for rekruttering og formidling av fosterhjem. På familievernsområdet gjelder det ansvaret for å sørge for at familievernstjenesten finnes i fylket. Proposisjonen berører oppgavefordelingen og organiseringen av det framtidige barnevernet. Barnevernet er for øvrig i sin helhet grundig behandlet gjennom komiteens arbeid med St.meld. nr. 40 for 2001-2002. Denne meldingen ble som kjent behandlet i et samlet storting tidligere i dag. Senterpartiet er glad for at man i proposisjonen understreker det lokalpolitiske ansvaret for barnevernet og understreker betydningen av politisk engasjement. Men det er et paradoks at man i meldingen understreker behovet for lokalpolitisk forankring og ansvar i det kommunale barnevernet, men foreslår å fjerne den lokalpolitiske forankringen til det regionale nivået. Senterpartiet mener prinsipielt at andrelinjetjenesten fortsatt burde ha vært et fylkeskommunalt ansvar, og ser det som svært uheldig at den statlige overtakelsen av fylkeskommunenes ansvar på helse- og sosialområdet ikke er blitt behandlet samlet. Det er sterkt kritikkverdig at det legges fram en drøfting av sektor etter sektor, og at dette ikke er samordnet i tid. Men vi ser det som viktig at familievern, barnevern, rusomsorg og psykiatri ses i sammenheng og organiseres på samme nivå. På bakgrunn av at psykiatri og rusomsorg vil være statlig ansvar, slutter Senterpartiet seg til forslaget om statlig overtakelse av barnevern og familievern. Senterpartiet er godt fornøyd med at et flertall i komiteen presiserer at de regionale kontorene skal ha politisk forankring, og at det skal opprettes et råd bestående av politiske representanter. Med bakgrunn i denne flertallsmerknaden forventes det at departementet kommer tilbake med forslag til politisk organisering på regionnivå. Helt i samsvar med Senterpartiets syn går et sterkt ønske om sterkere politisk styring av barnevernet som en rød tråd gjennom flertallets merknader. Hele komiteen, med unntak av regjeringspartienes representanter, ser det som svært viktig at politikere blir representert på alle nivåer i dette arbeidet. Dette gjelder ikke minst i kommunene. Innsikt, informasjon og kunnskap om utfordringer og problemstillinger er helt nødvendig for at lokalpolitikerne skal kunne gjøre nødvendige og riktige prioriteringer. Derfor må barnevernet organiseres på en slik måte i kommunene at ikke bare økonomien styres av politikerne. Dette kjenner jeg godt til og skjønner betydningen av etter mange år i sentrale posisjoner i lokalpolitikken. Noen vil sikkert undre seg over at Senterpartiet ikke støtter Arbeiderpartiet og SV når disse partiene mener at staten må betale kommunenes kostnader til sakkyndige og advokater i de saker som reises for fylkesnemnda. Senterpartiet mener det er viktig å opprettholde det finansielle ansvarsprinsippet i de tjenester kommunen har ansvaret for. Men dette prinsippet forutsetter en akseptabel kommuneøkonomi. Det er faktisk ikke tilfellet i dag, men det er lov å håpe på bedre tider også i den sektoren. Det var også en forutsetning for Senterpartiet for å støtte statlig overtakelse at barne- og familievernet på regionnivå blir organisert som et forvaltningsorgan. Det er faktisk veldig gledelig og oppsiktsvekkende at en enstemmig komite slår fast at en ved en foretaksmodell ville mistet ytterligere politisk støtte og forankring og legitimitet i befolkningen. Jeg tillater meg å spekulere på om Stortinget endelig har tatt lærdom av alle de lukkede prosessene og kulturene som preger helseforetakene. Det er i alle fall godt å registrere at et så klart flertall ser behovet for å oppgradere ombudsrollen i dette viktige arbeidet. Viktig er det også at komiteen ønsker fleksibilitet i regioninndelingen, både når det gjelder antall regioner og muligheten for å etablere kontaktpunkter lokalt i regionene. Regjeringen blir bedt om å vurdere dette på nytt nå og deretter vurdere regioninndelingen løpende i lys av erfaringene man høster med nyorganiseringen. Selv om argumentasjonen når det gjelder det forebyggende arbeidet, først og fremst hører hjemme i behandlingen av stortingsmeldingen, vil jeg også benytte denne anledningen til å peke på viktigheten av en tverrfaglig samordning for å koordinere, målrette og sikre kvaliteten i det forebyggende barne- og familievernet. For å lykkes i dette arbeidet må de enkelte familier kunne henvende seg til ett sted i kommunen, og det må foretas nødvendige lovendringer slik at taushetsplikten i barnevernet ikke skal være til hinder for tverretatlig samarbeid. Kulturer, personressurser og organisering er så forskjellig rundt om i kommunene at dette arbeidet må kunne organiseres på forskjellige måter. Derfor er det rett av Stortinget å nøye seg med å be «Regjeringen om å anmode kommunene å opprette et Samarbeidsorgan for lokale tjenester(SLT) bestående av representanter fra f.eks. barnevern, skole, barnehage, politi, helsevesen, frivillige organisasjoner og politikere». Jeg har stor tro på at dette samarbeidsorganet vil utvikle seg til å bli et viktig organ i det forebyggende arbeidet. (SLT) Til slutt vil jeg påpeke viktigheten av et ryddig oppgjør med fylkeskommunene, med full kompensasjon og rettferdighet med tanke på tidligere prioriteringer.