Tina Bru (Høyre), 2016-06-13:
Det er 17 år siden sist Stortinget behandlet en melding fra regjeringen om energisystemet vårt. Selv var jeg altså bare 13 år gammel forrige gang energipolitikken ble grundig debattert i denne salen. Siden 1999 og den forrige energimeldingen har mobiltelefonen blitt allemannseie, husene våre har fått flere og mer avanserte elektriske apparater samtidig som de er blitt mer energieffektive. Siden år 2000 har det blitt bygd henholdsvis 84 og 47 gigawatt med vind- og solkraft i Europa. Kull, olje og atomkraft har alle gått tilbake. Vi har fått Leaf og Tesla, de første elbilene som har nådd ut til store grupper av kjøpere. Det har altså vært store endringer på energiområdet siden forrige melding til Stortinget om energipolitikken, både i Norge og i verden. Samtidig har bekjempelsen av klimaendringene fått en stadig større plass i vår bevissthet og legger føringer på den politikken som skal være styrende i årene fremover. Ikke minst legger Paris-avtalen, som vi skal diskutere her i denne sal i morgen, betydelige føringer på den norske energi- og klimapolitikken. Alle snakker om det grønne skiftet, men det er når man ser forsyningssikkerhet, klima og næringsutvikling i sammenheng at begrepet får et konkret innhold. Det grønne skiftet i Norge handler ikke først og fremst om en omstilling fra kull til gass eller fornybart i kraftsektoren, slik det gjør i mange andre land i Europa og verden. 99 pst. av all kraftproduksjon i Norge kommer fra vannkraft. I Norge handler derfor det grønne skiftet i større grad om å fase ut fossilbruk i andre sektorer og ta vår fantastiske vannkraft i bruk på nye områder. Ofte hører vi at Norge er bygd på rikdommen fra oljen og gassen vår, men det er egentlig vannkraften som har vært, og er, bærebjelken det moderne Norge ble bygd og industrialisert på. Denne gode tilgangen på fornybar og utslippsfri kraft setter Norge i en unik posisjon til å videreutvikle en industri med lave utslipp og fase ut fossilbruk i andre sektorer. Dette har også vært min første erfaring som saksordfører for en stortingsmelding. Det har vært et krevende arbeid, også fordi energi- og miljøkomiteen har behandlet et stort antall saker denne våren. Jeg vil berømme komiteens medlemmer for det gode arbeidet som er lagt ned, og for at Stortinget i dag kan behandle en innstilling som inneholder brede flertall om mange viktige veivalg. Så skal jeg ikke legge skjul på at det også har vært frustrasjon omkring korte frister og slikt som hører med et stort arbeidspress. Det tolker jeg som et sterkt ønske fra alle partier om å ha en hånd på rattet i prosessen. Det har vært viktig for regjeringspartiene å søke flertall først med våre samarbeidspartier Kristelig Folkeparti og Venstre, noe som er helt i tråd med vår samarbeidsavtale. Dette kan ikke ha vært noen stor overraskelse for noen, men jeg er likevel glad for at komiteen til slutt har avgitt en innstilling som på mange punkter er enstemmig. Stortingsmeldingen og energipolitikken dreier seg først og fremst om hvordan vi skal sikre en stabil forsyning av elektrisitet. Strøm er grunnleggende og kritisk infrastruktur vi alle er fullstendig avhengige av, og som vårt moderne samfunn stanser opp uten. Derfor skulle det bare mangle at meldingen først og fremst tar for seg rammevilkårene for produksjon og distribusjon av elektrisk energi. Så har også energipolitikken fått en annen og større dimensjon som dreier seg om klima og miljø. Dette er tema som er belyst i meldingen, og som vi har løftet frem i komiteens behandling. Resultatet er en helhetlig innstilling som tar for seg forsyningssikkerhet, fornybar energiproduksjon, rammevilkår, spørsmål om vern og bruk og ikke minst klimaaspektet ved energibruken. Norge er en energinasjon. Vannkraften er og skal være ryggraden i energiforsyningen vår og er et konkurransefortrinn for norsk næringsliv. Det er vår plikt å forvalte ressursen som den fornybare energien utgjør, på best mulig måte. Jeg er derfor fornøyd med at det er en enstemmig komité som slutter seg til prinsippet om en dreining i energipolitikken fra å subsidiere produksjon av kjent fornybar energi til å støtte utvikling av ny klima- og miljøteknologi. Dette er viktig for å sikre at norsk fornybar energi skal være lønnsomt, men det er også viktig fordi Norges kanskje viktigste bidrag til reduksjon av klimagasser globalt vil være nettopp utvikling av ny teknologi. I praksis betyr dette at Stortinget i dag vil vedta at elsertifikatordningen ikke skal videreføres for Norges del, og vi gir føringer og signaler på Enovas nye mandat. Det betyr også at komiteen slutter seg til regjeringens forslag om forenklinger i konsesjonsbehandlinger, og flertallet vil også avvikle Samlet plan. Fornybar energi må være lønnsomt for at det skal være bærekraftig. Skal vi lykkes med omstillingen til lavutslippssamfunnet, må det lønne seg å gjøre miljøvennlige valg. Regjeringens melding og flertallets innstilling bygger opp under målet om at økonomisk vekst skal frikobles vekst i utslippene. Innstillingen har fått et tydelig grønt preg, og flertallet har en lang rekke forslag til hvordan vi i større grad skal ta den fornybare energien i bruk til å fase ut fossil energi i alle sektorer. Skal vi gjøre dette på en god måte, forutsetter det god kunnskap. Jeg er derfor tilfreds med at de borgerlige partiene tidlig ble enige om at regjeringen allerede ved statsbudsjettet denne høsten skal synliggjøre og omtale målsettinger for utslippsreduksjoner i ikke-kvotepliktig sektor. Dette arbeidet forutsetter at EU-kommisjonens forslag til innsatsfordeling er lagt frem, og det understreker at norsk klimapolitikk skal være tett knyttet til EU. Særlig viktig blir transportsektoren, som står for den største bruken av fossil energi innenlands med omtrent 54 TWh i 2014. Det kan ikke være tvil om at utfasing av fossil energi til transport blir svært viktig for å nå utslippsmålene vi har satt oss. Derfor foreslo de borgerlige partiene at regjeringen i Nasjonal transportplan for 2018–2029 må fastsette måltall for antall lav- og nullutslippskjøretøy i 2025. Disse måltallene skal følge opp vedtatte klimamål og potensialet som er foreslått av fagetatene. La meg også raskt legge til at innstillingen inneholder en rekke forslag som legger til rette for å ta i bruk hydrogen i større grad, høyere ambisjoner for biodrivstoff og satsinger innenfor grønn skipsfart. Enova er allerede et av de viktigste verktøyene vi har i klimapolitikken. Dette forsterkes ytterligere i meldingen og i flertallets vedtak her i dag. Enovas økonomiske muskler skal styrkes i årene som kommer, og det er helt nødvendig for at de skal kunne klare oppgavene de nå får pålagt. Jeg skal ikke nå forskuttere fremtidige budsjettprosesser, men heller løfte frem flertallets merknad om et nytt prinsipp for finansiering av Enova. Ettersom nevnte elsertifikatordning fases ut, ønsker nemlig flertallet at forbrukernes forpliktelser knyttet til denne ordningen skal motsvares i nettariffen. Som strømkunde skal ikke dette merkes i særlig grad på regningen, og det er altså ingen ny avgift utover det forbrukerne allerede er pålagt. En slik inntekt vil gjøre Enova bedre i stand til å støtte prosjekter både i industrien, i transportsektoren, i bygg og ny innovativ klima- og miljøteknologi. 17 år er lang tid, og utviklingen går raskt. Hva vet jeg, kanskje går saksordføreren for en fremtidig energimelding på ungdomsskolen i dag. Det jeg vet, er at hun eller han vil være en del av et samfunn der energi produseres, distribueres og brukes på måter vi i dag ikke engang har tenkt oss til. Det vil være et samfunn der utslippene av klimagasser er kraftig redusert eller helt borte. Forhåpentligvis har vi i dag vært med og skape grunnlaget for en slik utvikling. Jeg ser frem til debatten.