Bent Høie (Høyre), 2008-04-08:
Det er en stor og viktig sak Odelstinget har til behandling i dag, fordi den berører veldig mange områder som det er et stort engasjement for og en stor diskusjon om. Den berører ikke minst Norges posisjon i verden, og den berører hvilken tradisjon, hvilken linje, Norge skal legge seg på i vesentlige spørsmål. Først er det grunn til å si at det er en veldig bred politisk enighet om det som vi kan kalle hovedspørsmålene knyttet til utlendingsloven. Det er bred enighet om at Norge skal være en nødhavn for de menneskene som har behov for vår beskyttelse, og som kommer til Norge enten som flyktninger som har behov for asyl etter Flyktningkonvensjonen, eller som mennesker som kommer hit og har behov for beskyttelse etter andre internasjonale konvensjoner og menneskerettigheter. Ikke minst skal en også ha en sikkerhetsventil gjennom at mennesker som ikke nødvendigvis har behov for beskyttelse etter disse konvensjonene, men av andre sterke menneskelige hensyn, bør få bli i landet, f.eks. ut fra hvor lenge de har vært her, helsesituasjonen deres og andre forhold. Dette er en del av Norges posisjon i verden, en del av det å ta vårt ansvar for at det finnes en internasjonal lov og en internasjonal rett for det enkelte menneske, noe ikke minst også norske statsborgere er avhengige av når de beveger seg rundt omkring i verden. Og det har å gjøre med hvilken posisjon Norge skal ha internasjonalt i denne type spørsmål. Skal vi heve pekefingeren overfor land som bryter menneskerettighetene, skal vi ha en menneskerettighetsdialog med andre land, må vi også sørge for å ha orden i eget hus. Så dreier det seg om den internasjonale solidariteten som kommer sterkest til uttrykk ved vår andel av kvoteflyktningene, som vi tar fra FNs flyktningleirer - det at vi der har en sammensetning av de kvoteflyktningene vi tar imot som både dreier seg om mennesker som har behov for å komme til Norge for å leve sitt liv, uavhengig av hvilket land de er fra, og ikke minst også om at Norge tar sin andel av dem som har sterkest behov for vår hjelp, nemlig foreldreløse barn, funksjonshemmede og andre, de som har det vanskeligst, i disse leirene. Som det er bred enighet om, dreier det seg også om spørsmål knyttet til familiegjenforening og familieetablering. Som saksordføreren var inne på, er verden i større og større grad preget av at mennesker reiser, jobber, oppholder seg, ferierer over hele verden, og verden er i større og større grad preget av at avstandene er kortere. Det betyr at familiespørsmål knyttet til innvandring blir mer og mer sentrale. Jeg er glad for at en i innstillingen veldig tydelig nå skiller mellom familiegjenforening og familieetablering. En er klar på at når det gjelder familieetablering, har en som herboende et ansvar for selv å sørge for underhold, for å være klar til å ta imot dem som man ønsker å etablere familie med. Det er et skille mellom det og det at en når en er kommet til Norge f.eks. som flyktning, får opphold og selvfølgelig da har rett til å få gjenforening med en familie som allerede er etablert. Det siste spørsmålet dreier seg om arbeidsinnvandring, som ikke i så stor grad er berørt i loven, men som ikke minst blir viktig ved utformingen av forskriftene i framtiden. En må være tydelig på at arbeidsinnvandring tar utgangspunkt i Norges behov, tar utgangspunkt i at der kan lovverket endres, være fleksibelt, skifte, ut fra situasjonen i Norge - selvfølgelig med unntak for dem som er arbeidsinnvandrere fra EØS-området. På alle disse sentrale områdene oppfatter jeg at det er ganske stor politisk enighet. Høyre har en del forslag, både alene og sammen med andre, som er avvikende fra Regjeringens forslag. Det første dreier seg om det såkalte utvidede flyktningbegrepet. Der har Regjeringen valgt å legge seg på en anbefaling gjennom EUs statusdirektiv, der en samler de ulike gruppene som kommer inn under ulike internasjonale konvensjoner, under de samme beskyttelsesgrupper som dem som kommer inn under Flyktningkonvensjonen. Høyre mener at det kanskje kan være riktig en gang i framtiden, men vi mener det er feil å gjøre det nå, på et så tidlig tidspunkt og før veldig mange andre land i EU har gjort dette. Vi mener nok at NOAS har rett i at det utvidede flyktningbegrepet som Regjeringen her legger opp til, vil føre til en økt tilstrømning av personer til Norge som søker beskyttelse, og et økt antall som vil få opphold. Da kommer vi inn på det som kanskje er et av de største dilemmaene knyttet til spørsmålet om utlendingslov. I media kan norsk utlendingspolitikk nesten framstå som en karikatur, der en - hvis en ikke setter seg veldig nøye inn i dette - får et inntrykk av at de som får bli, er slike som mulla Krekar, som egentlig alle vil sende ut, og at de som blir sendt ut, er godt integrerte mennesker som snakker norsk og jobber i sine lokalsamfunn. Det er selvfølgelig ikke et bilde av situasjonen, for dette er de ekstreme unntakene. Men det som dette dreier seg om, er det store spørsmålet om å prøve å sikre at de menneskene i verden som legger ut på den lange reisen til Norge, er de menneskene som faktisk har behov for beskyttelse, og som vil få opphold. Vi må unngå å lage en politikk i Norge og unngå å sende politiske signaler som skaper et inntrykk av at hvis en bare først kommer seg til Norge, og en holder ut, prøver alle mulige måter for å få trenert saksbehandlingen, forfalsker dokumenter, holder dokumenter tilbake, vil en til slutt få opphold. En politikk som bygger opp under dette, er en politikk som ikke minst er skadelig for de menneskene som legger ut på den lange reisen. Vi vet at 80-90 pst. av dem som kommer til Norge og søker om opphold, kommer hit som et resultat av at de har betalt det siste de har og mer enn det, til internasjonale kriminelle organisasjoner som driver med menneskesmugling. Fører vi en politikk som gjør at flere gjør det, fører vi også en politikk som gjør at flere ødelegger de beste årene av sitt liv på norske asylmottak, med falske forhåpninger om at de får bli. Det er det som gjør det så fryktelig vanskelig, for det betyr at skal vi være konsekvente i denne politikken, er vi faktisk nødt til å si nei til opphold til mennesker som de fleste av oss, i møte med de enkelte menneskene, ville synes det hadde vært helt ok fikk bli i Norge. Men det er konsekvensene for alle dem som vil legge ut på den lange reisen, som gjør at vi er nødt til å ha en annen politikk. Høyre går òg inn for et strengere krav til underhold, som jeg mener er mer realistisk enn det Regjeringen har lagt seg på. Jeg synes det er positivt at regjeringspartiene har kommet Høyre i møte i forhold til den modellen, det systemet, men vi mener at beløpet burde vært mer realistisk. Vi mener også at det burde vært en unntaksregel som i noen tilfeller gjorde det mulig å ta hensyn til inntektspotensialet til den som kommer til landet, ikke bare til den som er her. Vi ønsker òg å etablere et såkalt kjæremålsutvalg som i saker knyttet til UNE kan avgjøre sakene raskere og kan ta en avgjørelse når det foreligger nye opplysninger, slik at vi unngår at saker blir behandlet på ny og på ny. Ikke minst har vi en rekke forslag sammen med Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre som dreier seg om arbeidsinnvandring, som vi får rikelig anledning til å komme tilbake til. Disse dreier seg om å få en raskere og bedre behandling når det gjelder dem som kommer innunder spesialistkvoten. Vi har òg forslag til forenklede og forbedrede visumregler. Vi mener faktisk at norsk visumpolitikk i dag både er diskriminerende og integreringshemmende for de menneskene som bor i Norge og som ønsker besøk av sine familier og venner. Med dette tar jeg opp Høyres forslag.