Odd Einar Dørum (Venstre), 2005-06-13:
Et av hovedfunnene i forskningsstiftelsen Fafos levekårsundersøkelse, «Levekår blant innsatte»(2004) (2004) Problemene for denne gruppen er både sammensatte og komplekse, og det finnes ingen enkle og lettvinte løsninger. Jeg vil gi honnør til Kriminalomsorgen og dens samarbeidspartnere for det arbeidet de gjør for rusmiddelmisbrukerne som gjennomfører straff i fengsel. Målet mitt er imidlertid å sette inn tiltak for å hindre at disse kommer i fengsel. Rusmiddelmisbrukerne kommer inn i en ond sirkel som det er vanskelig å bryte. For å finansiere sitt rusmiddelmisbruk begår de kriminelle handlinger, typisk ulike former for vinningskriminalitet. De blir kriminelle og havner i fengsel. Straks de løslates, fortsetter de sin kriminelle aktivitet for å finansiere rusmiddelmisbruket. Jeg ønsker derfor å sette i verk tiltak som tar tak i det som er hovedårsaken til problemet, nemlig rusmiddelmisbruket. Andre land, som Irland og Skottland, kan vise til gode erfaringer med «Drug Court», hvor misbrukerne kan dømmes til behandling istedenfor fengsel. Også vi må tenke nytt på dette området. Jeg kan ikke skjønne annet enn at idégrunnlaget ordningen bygger på, er riktig. Selv om man ikke så langt har dokumentasjonen på de langsiktige effektene, mener jeg evalueringsmaterialet gir tilstrekkelig grunnlag for å prøve ut en «Drug Court»-ordning i Norge, tilpasset våre norske forhold. Justisdepartementet har lang erfaring med bruk av straffereaksjoner som alternativ til ubetinget fengsel. Samfunnstjeneste, promilleprogram og samfunnsstraff er eksempler på dette. Narkotikaprogram med domstolskontroll, som jeg ønsker å kalle den norske ordningen, er imidlertid en straffereaksjon som på mange punkter er annerledes enn de reaksjonene som er prøvd ut tidligere. Narkotikaprogrammet innebærer bl.a. et tettere forvaltningssamarbeid enn det som hittil har vært vanlig under gjennomføring av straff. Dette vil påvirke både faglige og økonomiske valg hos de berørte instansene. Derfor legger jeg opp til en sentral styringsgruppe der berørte departementer deltar. Også for domfelte vil narkotikaprogrammet framstå som annerledes og mer forpliktende enn straffereaksjoner domfelte har erfart tidligere. Derfor må deltakelsen i programmet bygge på samtykke som innebærer at domfelte selv må ønske kontroll over sitt rusmiddelmisbruk og endring i forhold til kriminalitet. Utvelgelsen av deltakerne vil være et kritisk punkt for å lykkes med narkotikaprogrammet. Jeg vil derfor sørge for gode rutiner som skal gi tilfredsstillende grunnlag for avgjørelsen om vedkommende er egnet til å delta. Narkotikaprogram med domstolskontroll er etter mitt syn ikke bare god samfunnsøkonomi, men også en måte å heve livskvaliteten på for en samfunnsgruppe som har det vanskelig nok fra før. Jeg viser her til rapporten fra Fafos undersøkelse om en sterk sammenheng mellom stoffmisbruk, psykiske lidelser og kriminalitet hos innsatte og en generell opphopning av levekårsproblemer. I en slik situasjon mener jeg det må være lov å tenke nytt og utradisjonelt. Hver rusmiddelmisbruker som kan bryte den onde sirkelen, vil være en seier i seg selv og ha stor betydning både for samfunnet og den enkelte misbruker. Jeg går inn for en modell der dommeren som utgangspunkt ikke får andre roller enn den tradisjonelle dommerrollen. Domstolen vil likevel etter mitt syn få en sentral rolle ved gjennomføring av programmet. For det første kan domstolens medvirkning virke mer forpliktende på domfelte og øvrig involverte i programmet. Dessuten er det domstolen som i rettsmøte tar stilling til vilkårsendringer og følger av brudd på vilkår. Disse avgjørelsene vil ha stor betydning for en vellykket gjennomføring av programmet. Det er viktig at dommer med narkotikaprogram blir iverksatt så raskt som mulig. For å sikre dette vil jeg opprette et dagsenter som vil gi et helhetlig tilbud til dem som skal delta i programmet. Senteret vil være base for teamets virksomhet og domfeltes faste møtested når ikke annet er avtalt. For mange vil det være behov for videre behandling og tiltak fra ulike etater, også etter at programmet er avsluttet. Jeg vil derfor sørge for at det utarbeides gode rutiner for samarbeid mellom de ulike instansene for å sikre en slik oppfølging. Jeg ønsker ikke å sette i gang et så omfattende tiltak uten samtidig å sikre at prosjektet blir grundig evaluert i prøveperioden. Jeg vil til slutt uttrykke stor takknemlighet for den brede støtten forslaget som jeg har fremmet om narkotikaprogram, har fått, ikke bare her i Odelstinget, men også fra instanser som er berørt av tiltaket. Jeg tror denne brede støtten vil være en viktig forutsetning for å lykkes i å bryte den onde sirkelen og gi rusmiddelmisbrukere som ønsker det, muligheten til å velge et lovlydig og rusfritt liv. La meg understreke noe jeg har sagt før: Det finnes eksempler i Norge, bl.a. fra Sauda, som jeg har vist til fra denne talerstol, der man ved klokt samarbeid med den lokale tingrett, med lensmann, med lokale næringsdrivende, med kommunen, med utdanningsvesen, med trygdeetat og med Aetat faktisk klarte å bryte en ond sirkel, der en gruppe mennesker med tung stoffbelastning klarte å komme ut av det og kriminalitet samtidig. Vi har altså norske erfaringer som likner på det vi her kaller for narkotikaprogram med domstolskontroll. Det oppstod fordi noen i et lokalsamfunn hadde lyst til å snu en utvikling. Slike kulturer skal vi ta med oss, både for å vise at vi har vært på sporet tidligere, og for å ha det som et oppmuntrende tilrop for dem som skal sette i gang med det forsøket som Odelstinget vil vedta her i kveld.