trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2003-03-26:
Statsråden viste til alt det positive som har skjedd, bl.a. når det gjelder bygging av omsorgsboliger og sykehjemsplasser. Jeg synes det er grunn til å minne om at vi i fjor ved disse tider hadde behov for 9 400 boenheter. Regjeringens svar på det behovet var at det skulle bygges 2 000. Stortingsflertallet plusset på noe, slik at det nå blir bygd 5 000 boenheter med statlig støtte. Men vi i Senterpartiet mente at alle disse 9 400 boenhetene burde bygges, slik at kapasiteten i hvert fall var noe sikrere. Så gjelder det dette med krav til kvalitet og kvalifikasjoner. I en sak som nå ligger i Stortinget, går Regjeringen inn for at man skal fravike faglige krav ved ansettelse av personell i kommunene. Dette er meget betenkelig. Hvis man fraviker dette kravet overfor kommunene, har man i hvert fall ingen mulighet til å stille et slikt krav overfor private aktører når det gjelder pleie- og omsorgstjenesten. Stemmer dette med å skjerpe kravene til kvalitet og kvalifikasjoner i tjenesten? Mener statsråden at private virksomheter som baserer seg på å tjene penger i omsorgssektoren, klarer å drive bedre enn offentlig virksomhet, uten at det går ut over beboere og pleietrengende?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2003-03-26:
Jeg ønsker å stille landbruksministeren følgende spørsmål: «I svært mange kommuner, som f.eks. Åsnes i Hedmark, står det mange gamle skogskoier og seterbuer som da de ble bygd, hadde en viktig funksjon i datidens drift. I dag har disse ikke denne funksjonen, men å få benyttet disse til annen næring/fritid som f.eks. turisme, eller å få fradelt dem fra hovedeiendommen, er svært vanskelig. Ser statsråden at en annen bruk av disse ville gagne distriktene på en svært positiv måte, og vil han i så fall være med på en slik endring?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2003-03-26:
Jeg takker statsråden for et spennende og positivt svar. Jeg skal kun komme med en tilleggskommentar, for jeg synes dette var veldig bra. Som statsråden sier, er det slik at i den tiden det var gammeldags skogs- og jordbruksdrift, var man ofte i skogen fra – la oss si – to til fire uker, og da var det behov for skogskoier. Infrastrukturen var helt annerledes, og man brukte hest istedenfor maskiner. Da var det virkelig behov for dette. Men tiden har gått, utviklingen har skjedd, slik at nå er det et helt annet behov for skogskoier enn det var da. Behovet er altså blitt sterkt redusert. Som sagt: Jeg er veldig fornøyd med svaret fra statsråden, og vil med spenning se fram mot den utviklingen som vil skje her.
Lars Sponheim (Venstre), 2003-03-26:
Med de utviklingstrekk som vi ser i det tradisjonelle jord- og skogbruket, er det naturlig å vurdere en økt satsing på utmarkas muligheter. For å oppnå høyest mulig arealavkastning og en tilfredsstillende utvikling i mange lokalsamfunn er det viktig å se hele ressursgrunnlaget til en eiendom i sammenheng. Jeg vil arbeide for å legge til rette for at aktiviteten og sysselsettingen i norsk utmarksnæring kan økes ved at bygdefolk med tiltakslyst og gode ideer skal få mulighet til å ta i bruk sin kreativitet og gå nye veier. Videre vil jeg arbeide for at det legges opp til et romslig og fleksibelt regelverk som egner seg for å slippe fram dyktige folk som vil utvikle ulike typer tilbud som dagens forbrukere etterspør. Jeg vil framover arbeide for å skape en bredere politisk plattform for utnyttelsen av utmarka og andre tilleggsnæringer i landbruket, dette bl.a. for å unngå at velmenende tiltak fra ett hold ikke kveles av reguleringer fra andre hold. Dette vil også konkret gjelde det denne saken gjelder, muligheten til å utnytte eksisterende bygningsmasse i tilknytning til gårdsbruk i næringsmessig øyemed. Dette vil være en kostnadseffektiv og miljøvennlig måte å utvikle nødvendig overnattingstilbud på for salg av utmarksprodukter som f.eks. jakt og fiske, samtidig som det sikrer at bygningsmassen vedlikeholdes og blir ivaretatt. Også for andre opplevelsestilbud kan det være behov for en beskjeden bebyggelse i utmark. I utgangspunktet bør ressurser som dette ligge til landbrukseiendommen og inngå som en del av det totale næringsgrunnlaget på denne. I dette ligger at det bør foreligge særlige grunner dersom slike ressurser skal fradeles. Dette må imidlertid vurderes konkret, og det kan også tenkes mellomløsninger som går ut på at det gis samtykke til langvarige leiekontrakter. Jeg tror den viktigste utfordringen for å legge bedre til rette for utmarksnæringer er å få samordnet det lovverket som regulerer ressursforvaltningen og utviklingen i utmarka. Det er særlig plan- og bygningsloven som må tilpasses nye behov og gi bedre armslag for dem som vil satse på et fortsatt levebrød i Bygde-Norge etter at inntektene fra både det tradisjonelle jordbruket og vanlig skogsdrift er sterkt redusert. Det må bli en større aksept for at noe bebyggelse i utmarka er nødvendige driftsmidler i et moderne landbruk. Planloven er som kjent nå under revisjon. Landbruksdepartementet vil i denne prosessen være særlig oppmerksom på disse spørsmålene.
Lars Sponheim (Venstre), 2003-03-26:
Jeg kan bekrefte at det også var meningen at det skulle være et spennende og positivt svar, og er i så måte fornøyd med denne dialogen.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-03-26:
Jeg har følgende spørsmål til den ærede helseminister: «Ifølge Aftenposten 18. mars d.å. er kutt i antall stillinger ved Folkehelseinstituttet i ferd med å svekke smittevernberedskapen i landet. Samtidig rapporteres det nå om den nye livsfarlige luftveissykdommen SARS. Kan statsråden bekrefte at vi fortsatt har en god og tilfredsstillende smittevernberedskap i landet?»
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-03-26:
Jeg takker statsråden for svaret, som bekrefter at vi fortsatt har en god og tilfredsstillende smittevernberedskap i landet, også i forhold til epidemien SARS. Dette har for så vidt også Folkehelseinstituttet bekreftet i møte med sosialkomiteen. Selv om epidemien SARS ikke betinger behandling i spesialbygde isolater, kunne jeg tenke meg å spørre helseministeren om hvordan situasjonen er generelt når det gjelder spesialisolat ved norske sykehus. Har vi et tilstrekkelig antall? Og har vi spesialisolat ved alle offentlige sykehus med medisinske avdelinger?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-03-26:
Jeg takker igjen helseministeren for svaret, og jeg registrerer at våre sykehus har for dårlig kapasitet når det gjelder spesialisolat. Det var for så vidt noe jeg visste, men jeg ville ha det bekreftet. Det er veldig viktig at vi får dette på plass så fort som mulig. Noe tilleggsspørsmål har jeg ikke.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-03-26:
Smittevernberedskapen bygger på ansvarsprinsippet i helseberedskapsloven. Den som har ansvaret for en tjeneste under normale forhold, har også ansvaret for beredskap og beredskapsplanlegging. I Aftenposten den 18. mars 2003 ble det opplyst at et kutt i antall stillinger ved Folkehelseinstituttet er i ferd med å svekke smittevernberedskapen i landet. Dette er ikke riktig. Budsjettkuttet i Folkehelseinstituttet vil først og fremst ramme de lavest prioriterte oppgavene i hver enhet. Instituttet vil omdisponere sine ressurser, slik at de viktigste funksjonene til enhver tid vil ha tilstrekkelig personell. Jeg har fått en entydig bekreftelse fra Folkehelseinstituttet om at instituttet er i stand til å sette inn de ressursene som trengs for å møte SARS-helsetrusselen, og jeg kan bekrefte at vi fortsatt har en god og tilfredsstillende smittevernberedskap. Smittevernberedskapen er god i Norge fordi vi bl.a. har et nett av dyktige smittevernleger og helsesøstre i hver kommune og samarbeidende kommunale næringsmiddeltilsynet nett av sykehus med dyktige leger og annet personellet nett av medisinsk mikrobiologiske avdelingeren godt opplyst, sunn og godt vaksinert befolkningen nasjonal rådgivende komite for beredskap mot pandemisk influensa, ledet av Sosial- og helsedirektoratetet nasjonalt smitteverninstitutt med et godt overvåkingssystem, god kompetanse og gode kontakter nasjonalt og internasjonalt Smittevernberedskapen har blitt styrket de siste årene. Sårbarhetsutvalget, miltbrannsakene i USA og Dent-o-sept-saken har ført til større satsing på smittevern. Jeg vil spesielt nevne at en feltepidemiologisk gruppe er etablert ved Folkehelseinstituttet, og at instituttet har investert i nytt avansert laboratorieutstyr for å kunne påvise aktuelle smittestoffer raskere. I tillegg har Folkehelseinstituttet styrket samarbeidet med WHO, EU og nærliggende regioner i Russland.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-03-26:
Det er en kjent sak at situasjonen når det gjelder isolatkapasitet ved norske sykehus, er dårligere enn vi skulle ønske. Det har vært påpekt bl.a. fra Helsetilsynets side. Jeg har i forhold til denne utfordringen fokusert på dette i forbindelse med sykehusinvesteringer generelt og sykehusutbygginger spesielt, slik at vi etter hvert kan få en bedre kapasitet når det gjelder isolater, enn det vi har i dag.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-03-26:
Da har heller ikke statsråden noe tilleggssvar.
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 2003-03-26:
Eg vil stilla følgjande spørsmål til utviklingsministeren: «Landbruk i utviklingsland er viktig for å skaffa innbyggjarane veldstandsvekst og sikker tilgang på mat og å redusera svolt. Til no har under 1 pst. av utviklingshjelpa vorte nytta til å stimulera landbruksutvikling. Vil statsråden bidra til å realisera målsettinga om at inntil 15 pst. av bistanden vert innretta mot utviklingslanda sitt landbruk?»
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 2003-03-26:
Eg takkar for eit positivt svar, som eg tolkar som ei klar støtte til den målsetjinga dette interne utvalet har om å fokusera meir på å få ein høgare støtteandel når det gjeld utviklinga av landbruket. Det er jo kjent at helse, utdanning og kompetanse og andre viktige område har blitt veldig sterkt fokusert på av norsk utviklingshjelp. Men eg føler nok òg at ein bør prioritera slike basale behov som mat for å kunna redusera svolt og ikkje minst fattigdom, som WHO har ei offensiv målsetjing om å halvera på verdsbasis dei neste ti–tolv åra. Eg føler at ein treffer det veldig godt ved å effektivisera og gjera utviklingslanda i stand til å produsera meir av denne maten og energien sjølve. Då er det sikkert at det kjem fram til dei befolkningsgruppene som har bruk for det.
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 2003-03-26:
Eg takkar igjen for svaret. Eg vil i dette andre innlegget mitt etterlysa meir konkrete føremål i denne satsinga. Er det det verkemiddelapparatet som kan vera mest mogleg effektivt, ein vil analysera? Er det rådgiving, forsking, forskingsformidling, låneordningar, tilrettelegging av mekanisering og bruk av pensjonerte ressurspersonar, f.eks. i Noreg, som kan hjelpa med faglege råd som kan vera av stor nytte, ein vil analysera? Det er nokså mange verkemiddel som kan vera disponible på ein relativt avgjerande måte. Noreg som landbruksland har markert seg ved å vera i fyrste rekkje på verdsbasis på mange av desse områda, og eg vil tru at både kapasiteten og kvaliteten er til stades. Vil statsråden tenkja i desse banane?
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2003-03-26:
Landbruk er et sentralt virkemiddel for å nå FNs første tusenårsmål: å halvere andelen ekstremt fattige og sultende innen 2015. Økt satsing på landbruksutvikling i utviklingsland betyr økt vekt på matvaresikkerhet og en vei ut av fattigdommen. For fattige på landsbygda betyr landbruket både mat og inntektsmuligheter. Dette feltet har imidlertid vært altfor lavt prioritert hittil. Det er likevel ikke korrekt at kun 1 pst. av bistanden har gått til landbruksutvikling og matvaresikkerhet. Betydningen av økt satsing på dette feltet er bakgrunnen for at jeg i fjor nedsatte en ekstern, rådgivende gruppe for å komme fram til forslag om hvordan vi kan styrke landbruksutviklingen gjennom utviklingssamarbeidet. Utvalget har nå presentert sin rapport. Forslagene innebærer langt mer enn økt pengebruk, men ett av forslagene er å innføre et mål om at 15 pst. av norsk bistand skal gå til landbruksutvikling. Det er nettopp gjennomført en høring av den rådgivende gruppens rapport. Høringen har omfattet private organisasjoner innen utvikling, miljø og bondenæringen, i tillegg til departementer og NORAD. Jeg har ennå ikke sett alle høringsuttalelsene og har derfor ikke tatt stilling til enkelthetene i rapporten. Retningen har jeg likevel allerede konkludert på. Vi skal bli klarere når det gjelder å fremme landbruksutvikling i vår bistandsplanlegging og i vår dialog med utviklingsland, og vi skal øke innsatsen. Hvor mye og med hvilke konkrete virkemidler vil jeg komme tilbake til når høringsuttalelsene er gjennomgått, og vi har behandlet saken. På Johannesburg-toppmøtet varslet statsministeren en økning i bistandinnsatsen innenfor de såkalte WEHAB-områdene, vann, energi, helse, landbruk og biologisk mangfold, hvorav Norge håndterer helse separat. Det ble lagt opp til 375 mill. kr ekstra de tre neste årene. En økning i landbruksinnsatsen vil også måtte ses i en slik sammenheng. I budsjettproposisjonen for neste år vil Stortinget bli orientert om på hvilken måte Regjeringen vil følge opp rapporten fra den rådgivende gruppen om bistand og landbruk.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2003-03-26:
Det er helt riktig at vårt utgangspunkt er å få til en sterkere satsing, slik også utvalget anbefaler, men vi vil da komme tilbake til hvor mye, og hvorvidt vi vil ha en prosentmålsetting og i dette omfang. Når det gjelder betydningen av dette, er det absolutt ingen tvil. Det har nok dessverre vært slik at hele landbruks- og matvaresikkerhetsfeltet har vært nedprioritert de siste årene, både av nasjonale myndigheter i utviklingslandene og av internasjonale utviklingsaktører. Det er uheldig. Det må vi få analytisk kapasitet til å svare på. Vi spør oss i alle fall om slike faktorer har spilt inn under den sultkatastrofen vi har sett er under oppseiling i det sørlige Afrika og på Afrikas Horn, og om det også er strukturelle årsaker knyttet til manglende landbruksinnsats. Dette vil vi også, sammen med internasjonale aktører, etterprøve og analysere. Det er i hvert fall ingen tvil om at vi fra norsk side har en klar intensjon.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2003-03-26:
Jeg har gjennomgått utvalgets innstilling, og den omfatter i grunnen nesten alle de virkemidler som representanten Gjedrem er inne på. Det gjelder både spesifikke landbruksrelaterte tiltak innenfor rådgivende veiledning og de økonomiske, finansielle ordningene, f.eks. låneordninger og kredittordninger. Det gjelder også styrket kapasitet og kompetanse i det norske systemet, altså personell, for å kunne håndtere dette. Men det er også et forhold som representanten nevnte, som ikke drøftes, og det er mekanisering. Man er ikke opptatt av den delen av virkemidlene. Jeg tror vi har til dels dårlige erfaringer med det i en del land tidligere. Det representanten ikke nevnte, men som er veldig sentralt i utvalgets innstilling, er det å sikre bedre markeder lokalt, regionalt, nasjonalt og internasjonalt for landbruksprodukter. Dette er sterkt knyttet til produksjon og muligheter til vekst i landbruket. Det legger man sterk vekt på, slik at vi vil få en helhetlig innfallsvinkel, og vi vil se på alle disse virkemidlene.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2003-03-26:
I utenriksministerens svar i Stortingets ordinære spørretime 19. mars d.å. på spørsmål fra representanten Bjørlo Lysbakken framgikk det at Norge i samtlige anmodninger til utviklingsland viser til målsettingene for GATS-forhandlingene i mandatet fra WTOs ministerkonferanse i Doha og tjenesteavtalens bestemmelser om hvordan utviklingslandenes interesser skal ivaretas. Det vises bl.a. til GATS´ artikkel IV, der det heter at «utviklingslandenes økende deltakelse i verdenshandelen skal lettes bl.a. ved styrking av kapasiteten i deres innenlandske tjenestesektor og dens effektivitet og konkurranseevne». Dette er en integrert del av Norges anmodninger til utviklingsland, som derfor inneholder et viktig samarbeidselement. Vi legger altså til grunn en annen tilnærming overfor utviklingsland enn overfor industriland. Dette var også begrunnelsen for mitt svar i spørretimen den 5. mars. I tillegg til dette har vi i de bilaterale møtene med Sør-Afrika, hvor anmodningene ble diskutert, invitert Sør-Afrika til dialog og samarbeid. I ettertid har vi registrert at den sørafrikanske utdanningsministeren har uttalt seg kritisk om inkludering av utdanningssektoren i GATS-forhandlingene. Som utenriksministeren sa i den ordinære spørretimen 19. mars, vil Norge, dersom Sør-Afrika i forhandlingene signaliserer at de ikke ønsker å inkludere høyere utdanning – og det er kun høyere utdanning vi her snakker om i forhandlingene – ikke forfølge dette videre. Jeg vil for øvrig igjen understreke det jeg sa i spørretimen den 5. mars, nemlig at det er helt opp til utviklingslandene selv hvorvidt de vil påta seg forpliktelser i tjenesteforhandlingene eller ikke.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2003-03-26:
Som jeg sa i mitt svar nettopp nå, er det to viktige forhold knyttet til Sør-Afrika og anmodningen til utviklingslandene. Det første er referansen til GATS´ artikkel IV, som spesielt omhandler utviklingslandenes deltakelse, og der det er referert til styrking av kapasitet i deres egen tjenestesektor. Det andre forholdet dreier seg om de bilaterale møtene som vi har hatt med utviklingsland og med Sør-Afrika om hvordan denne anmodningen er å forstå. Disse to forholdene innebærer at vi i vår sammenheng har lagt en annen tilnærming til grunn overfor utviklingslandene enn overfor industrilandene. Det sa jeg også, og det var også begrunnelsen for mitt svar i spørretimen den 5. mars.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2003-03-26:
Spørsmålene knyttet til øvrige deler av tjenesteforhandlingene foreslår jeg at representanten Bjørlo Lysbakken stiller til utenriksministeren, som er konstitusjonelt ansvarlig. Akkurat den utviklingsrelevante delen av spørsmålet skal jeg svare på. Det dreier seg ikke om full åpning av utdanningssektoren. Det dreier seg om høyere utdanning, og det dreier seg ikke om privatiseringskrav i forhold til offentlig sektor. Det er ikke snakk om offentlig sektor fra norsk side. Det har jeg understreket overfor representanten Bjørlo Lysbakken før. Jeg skal ikke bruke uparlamentariske uttrykk, men det er fristende å snakke om tungnemhet, siden representanten selv refererte til dette. Dette har vi altså understreket tidligere. Selvfølgelig vil vi i denne sammenheng, når vi inviterer til samarbeid, slik vi gjør med referanse til artikkel IV i GATS-avtalen og det vi har framført i bilaterale møter, forsøke å bidra positivt til utviklingen av utdanningssektoren i Sør-Afrika. Det er det som er intensjonen og bakgrunnen for den norske holdningen. Men, som sagt, dette er igjen helt opp til Sør-Afrika. Hvis de ikke ønsker et slikt samarbeid, er det helt opp til dem. Da vil vi selvfølgelig måtte ta konsekvensen av det.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-26:
Jeg vil gjerne få stille følgende spørsmål til utviklingsministeren: «I Stortingets ordinære spørretime 19. mars d.å. vedgikk utenriksministeren at Norge i WTOs tjenesteforhandlinger har anmodet Sør-Afrika og syv andre utviklingsland om å åpne sin utdanningssektor for utenlandske selskaper. Den sørafrikanske utdanningsministeren har reagert sterkt på det norske kravet. Hvordan samsvarer denne anmodningen med utviklingsministerens uttalelse i ordinær spørretime 5. mars d.å. om at «Norge har generelt ikke stilt ordinære forhandlingskrav til utviklingslandene»?»
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-26:
Jeg takker for svaret. Det er dessverre vanskelig å si noe annet enn at i hvert fall for meg gikk det an å forstå statsråden annerledes for tre uker siden enn det jeg gjør nå ut fra det som ble sagt i dag. Jeg synes det er beklagelig at Regjeringen har lagt seg til en praksis som gjør at det er umulig for opposisjonen på Stortinget å få verifisert de bruddstykker av informasjon vi får fra Regjeringen, og at vi skal være avhengige av å få denne informasjonen, slik som i dette tilfellet, gjennom den politiske debatten i andre land. Jeg har lyst til å spørre utviklingsministeren om det er slik at den anmodningen som altså er levert til Sør-Afrika, og som er bekreftet levert fra norsk regjeringshold, ikke er å forstå som et ordinært forhandlingskrav.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-26:
Jeg takker igjen for svaret. Det er mulig det er jeg som er tungnem, men jeg har fortsatt litt problemer med å forstå forskjellen på de ordinære forhandlingskravene som stilles til noen land, og forhandlingskrav som ikke er fullt så ordinære, som stilles til land som Sør-Afrika. Norge er ett av fire land som har bedt om ubegrenset adgang til utdanningssektoren i Sør-Afrika. En del andre krav som Norge har fremmet, har blitt kjent gjennom lekkasjer til pressen, f.eks. at Norge ønsker liberalisering av telesektoren i Bangladesh og oljesektoren i Angola. Hvis jeg forstår utviklingsministeren rett, må en anta at det som har drevet Norge til dette, ikke er f.eks. at Telenor er tungt inne i Bangladesh og Statoil i Angola, men at det er utviklingshensyn som ligger til grunn. Er det også utviklingshensyn og Norges uegennyttige ønske om å hjelpe Sør-Afrika som ligger bak forslaget om å åpne utdanningssektoren i det landet for frihandel?
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2003-03-26:
Eg vil stilla følgjande spørsmål til olje- og energiministeren: «Ved anlegget på Mongstad er det mange anleggsarbeidarar frå bl.a. Polen som Statoil har ansvaret for under utbygginga. Det vart opplyst i NRK at dei ikkje kjente til kva løner underleverandørane deira gav arbeidstakarane sine, og heller ikkje hadde dei rett på innsyn i desse tilhøva. Desse tilhøva minner om sosial dumping av utanlandske arbeidstakarar. Vil statsråden ta initiativ overfor Statoil for å få openheit i arbeidsvilkåra?»
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2003-03-26:
Eg takkar for svaret, som eg synest er positivt. Det var eit skremmande innslag, vil eg seia, på Dagsrevyen, der arbeidstakarar ikkje ville eller kunne – det veit eg ikkje – seie kva dei hadde i løn, fordi dei følte at her ville det verta represaliar dersom dei sa noko. Statsråden viser her til utlendingsloven, og det er jo det som er problemet, at det ikkje er ei forvaltingsstyresmakt som fører kontroll med at UDI sine vedtak og føresetnader vert følgde. Det er det som er problemet. Norske tillitsvalde som ein normalt har godt kontakt med, kjem heller ikkje i posisjon når det gjeld utanlandsk arbeidskraft, for i dei store prosjekta er det òg utanlandske arbeidsgjevarar, og dei har ikkje norske tillitsvalde. Det er klart at det er vanskeleg å få innsyn, og difor er det heilt nødvendig at Statoil, som er hovudleverandør, veit kva dei betalar.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2003-03-26:
Det som er trist, er at sånne ting skjer i ettertid. Det skal ikkje vera nødvendig at ein må stilla spørsmål når eit så stort, godt selskap som Statoil står for denne utbygginga. Eg er veldig glad for det arbeidet som er gjort av statsråden, som har undersøkt dette, og ikkje minst for at Statoil no seier at dei skal sjå på korleis dei kan sikra selskapet sin rett til innsyn. Men eg vil ha bekrefta frå statsråden at Statoil ikkje berre skal sjå på det, men òg sikra seg at det skal gjerast i framtida, slik at det ikkje vil bli stilt nye spørsmål ved retten for Statoil til å ha innsyn i kontraktar til underleverandørar, for det må eit selskap som Statoil ha.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2003-03-26:
Så vidt jeg har brakt i erfaring, har spørsmålet fra representanten Frøiland utgangspunkt i Statoils prosjekt for bygging av et avsvovlingsanlegg for bensin på Mongstad. Cirka halvparten av dette arbeidet utføres av norske arbeidstakere, mens ca. 7 pst. av arbeidsomfanget er satt ut til arbeidere utenfor EØS-området, nærmere bestemt en gruppe polske arbeidstakere fra et datterselskap til en norsk leverandør. For å ta inn arbeidskraft utenfor EØS-området må arbeiderne i henhold til utlendingsloven ha en arbeidstillatelse i Norge. I utlendingsloven er det en forutsetning for å få godkjent en slik arbeidstillatelse at betingelser og rammer for de ansatte ikke skal «være dårligere enn etter gjeldende tariffavtale, regulativ eller det som ellers er normalt for vedkommende sted og yrke». Statoil opplyser at de i sine kontraktsbetingelser har inntatt disse forhold som krav, og at selskapet har mottatt skriftlig bekreftelse fra hovedkontraktor Aker Kværner om at disse forhold er videreført i inngåtte avtaler med dennes underleverandører. Jeg har videre fått opplyst at kontraktsformatet og bruk av fastpris og enhetspriser for de utførte arbeider normalt begrenser partenes tilgang til lønnsinformasjoner for de aktuelle arbeidstakere. Med bakgrunn i oppmerksomheten rundt denne saken har Aker Kværner som hovedkontraktor fått innhentet ytterligere dokumentasjon fra det aktuelle firma som er underleverandør. Ifølge Statoil bekrefter denne informasjonen at lønnsnivået er satt med basis i aktuelle tariffavtaler, og dette skal være dokumentert ved timelønnsnivå for aktuelle arbeidstakergrupper. Basert på dette underlaget gir Statoil uttrykk for at det så langt de kan se, ikke er påvist noe som underbygger påstanden om sosial dumping. Statoil påpeker videre at det er et uttrykt krav fra selskapet at gjeldende bestemmelser overholdes i all dets virksomhet, og at det samme kravet også gjelder i forhold til deres underleverandører. Jeg har fått signaler om at som et resultat av oppmerksomheten om denne konkrete saken, vurderer nå Statoil tiltak som bedre kan sikre selskapet rett til tilsyn og verifikasjon av bl.a. lønnsvilkårene i forhold til framtidige kontrakter.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2003-03-26:
I denne konkrete saken mener jeg både Statoil og Aker Kværner har foretatt den avklaring som er nødvendig for å forsikre seg om at alle regler vedrørende lønns- og arbeidsvilkår er oppfylt i tråd med utlendingslovens bestemmelser. Generelt er jeg enig med Ranveig Frøiland i at det skal være åpenhet og nødvendig innsikt i arbeidsforhold, slik at en kan holde kontroll med at det er like lønnsvilkår, uansett tilsettingsforhold. Når det gjelder innslaget på Dagsrevyen, kan jeg ikke kommentere det ettersom jeg ikke så det innslaget, men jeg ser ikke bort fra at når en stiller utenlandske arbeidere foran et TV-kamera eller intervjuer utenlandske arbeidere, vil det utløse en frykt for at en gjør noe som er feil i forhold til de forventninger som vertslandet stiller. I hvert fall er jeg glad for at i denne konkrete saken har vi fått den nødvendige avklaring.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2003-03-26:
Jeg vil understreke at Statoil har gjort det som er nødvendig å gjøre i en sak hvor det ble satt spørsmålstegn ved tilsettings- og lønnsforhold for underleverandører, og at de har tatt det ansvaret. Jeg påpeker videre at de som resultat av denne spesielle saken også har iverksatt tiltak, slik at man for ettertiden skal kunne ha enklere prosedyrer og på en ubyråkratisk måte få tilgang til alle opplysninger som vedrører ansattes lønnsvilkår og arbeidsvilkår, og dermed ikke gi grunnlag for tilsvarende oppslag i media.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2003-03-26:
Det er viktig med en energiforsyning som sikrer at det er nok energi i markedet til akseptable priser både for husholdninger, industri og den offentlige forvaltningen. For å oppnå dette er det helt avgjørende at det nå legges opp til en politikk som reduserer sårbarheten i energiforsyningen. Regjeringen har allerede satt i gang arbeid med en melding til Stortinget som trekker opp en strategi for en sikrere energiforsyning. I en slik sammenheng vil det også på bakgrunn av erfaringene vi gjør oss denne vinteren, være viktig å følge opp med både en faglig evaluering og en bred politisk drøfting av situasjonen i kraftmarkedet. Særlig vil det være viktig å utrede om hensynet til forsyningssikkerheten kan ivaretas på en bedre måte enn i dag. I denne sammenheng er det også naturlig å se på om det er behov for justeringer i lovgivningen. Vi er i dag for sårbare for lange perioder med lite nedbør. Dette må rettes opp. Løsningen på vårt sårbarhetsproblem er å satse bredt på alternative energikilder som gjør oss mindre avhengige av vannkraften. I denne sammenheng står omleggingen av energiforbruk og -produksjon sentralt. I en slik bred satsing vil jeg trekke fram fem viktige elementer: 1. Vi må få til en overgang fra elektrisitet til bruk av varme, og vi skal produsere flere kilowattimer fra nye energikilder. Den rike tilgangen på ulike fornybare energikilder byr på mange muligheter til en omlegging av energiproduksjonen. For å få dette til er vi avhengige av at det utvikles et marked for alternative energiløsninger. Her ønsker vi å ha en rolle som tilrettelegger og pådriver.2. Vi må spare energi. Blant annet vil ny teknologi gi oss bedrede muligheter til å bruke energi på en mer fornuftig måte enn tidligere.3. Vi må få til en best mulig utnyttelse av vannkraften vi allerede har bygd ut. Jeg mener det derfor er svært viktig at det legges til rette for å modernisere og oppruste vannkraftanleggene våre. Jeg viser her til representantens spørsmål om Sauda-utbyggingen, som vil bli ferdigbehandlet av Regjeringen forhåpentligvis før påske.4. Vi må utnytte naturgassressursene våre på en fornuftig måte. I gassmeldingen, som behandles i morgen, har Regjeringen lagt fram en langsiktig strategi for en fornuftig bruk av naturgass som kan gi viktige bidrag til en mer fleksibel energiforsyning.5. Vi må også sørge for overføringsforbindelsene, både innenlands og mot utlandet, og at dette ikke skaper unødvendige flaskehalser i kraftflyten. Jeg mener Regjeringens satsingsområder viser at vi ønsker å imøtekomme framtidens krav til energiforsyningen med en omfattende innsats. Det er nødvendig med omfattende tiltak over et bredt felt for å bedre energiforsyningen. Det vil komme både husholdningene og norsk industri til gode.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2003-03-26:
Jeg er nok klar over at uansett hvor mange ganger jeg kommer i Stortinget og forklarer Regjeringens strategi for å bedre energiforsyningen, både for å få mer kraft inn i markedet og for å gjøre den mindre avhengig av vannkraften og dermed mindre sårbar for vekslende nedbørsforhold, så vil ikke representanten Vaksdal uten videre være fornøyd. Det virker som om det er ferdigskrevne replikker på statsrådens svar, og jeg er lite fornøyd med det, for Regjeringen tar faktisk denne situasjonen på alvor. Vi ønsker å bedre situasjonen i kraftmarkedet. Situasjonen i vinter har vist at det er nødvendig å ta skikkelige tak, og det dreier seg ikke bare om vindmøller. Jeg skal ikke gjenta de fem punktene som jeg gikk igjennom, men jeg vil bare vise til at både alternative energikilder, kabling, energisparing og en bedre utnyttelse av vannkraften er elementer i denne sammenheng, og jeg viste også til at Sauda-utbyggingen vil bli vurdert i denne sammenheng.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2003-03-26:
For det første vil jeg si at norsk aluminiumsindustri fremdeles har store konkurransemessige fordeler ved å være i Norge, og jeg antar at vi vil finne den nødvendige kraften til denne viktige industrien også i tiden framover. La meg nå si det. For det andre vil jeg gjerne presisere overfor representanten at Regjeringen ikke ønsker å følge mønsteret fra andre land hva angår klimapolitikk og forurensning, der hvor en slik politikk ikke er i tråd med internasjonale avtaler. Norge har forpliktet seg på Kyotoprotokollens bestemmelser hva angår klimareduksjoner, og jeg anser det som en viktig forpliktelse for en energinasjon som Norge å følge opp dette. Jeg anser at det er fullt mulig å bidra til en forbedret energiforsyning i dette landet uten at man dermed setter seg utover de klimaforpliktelser som Norge har inngått internasjonalt.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2003-03-26:
Vi har som kjent hatt en meget bekymringsfull kraftforsyningssituasjon i vinter. Nå ser det ut som det går bedre, og det er jeg selvfølgelig glad for, sammen med alle dem som er avhengige av en sikker energiforsyning. NVE, som ansvarlig rasjoneringsmyndighet, har intensivert arbeidet med å gjøre de nødvendige forberedelser for likevel å kunne håndtere en eventuell situasjon med rasjonering. Det er deres ansvar. Som sagt ser nå NVE heldigvis en positiv utvikling i kraftsituasjonen og mener at faren for rasjonering er betydelig redusert. Men situasjonen kan fremdeles bli alvorlig, og jeg mener derfor det er nødvendig at det positive beredskapsarbeidet som nå er i gang, blir videreført. Skulle det oppstå en faktisk situasjon hvor forbruket av elektrisk energi er større enn tilgangen, vil det bli nødvendig å gjennomføre rasjonering. I en rasjoneringssituasjon, som jeg understreker er mindre sannsynlig nå enn tidligere, vil det bli aktuelt å gjennomføre tvangsmessige tiltak ved å holde igjen på produksjonen, dvs. spare på vannet i magasinene, og i tillegg kan det bli aktuelt å gjennomføre tiltak for å redusere forbruket. Alt dette skjer for å sikre at balansen i systemet opprettholdes, og at vi har energi til viktige samfunnsformål. Forbruksreduksjoner kan gjennomføres enten gjennom sonevis roterende bortkobling, dvs. at strømmen blir frakoblet i hele eller deler av døgnet, eller at forbrukerne tildeles kvoter. Jeg vil understreke at NVE ikke – jeg sier ikke – har tatt endelig stilling til hvilke av disse forbruksreduserende tiltakene som eventuelt vil bli tatt i bruk. Valget vil bl.a. avhenge av både det aktuelle området og den gitte situasjonen. Ved eventuell tildeling av kvoter til forbrukerne har NVE ikke besluttet at forbruket skal reduseres med 30 pst., og de har heller ikke besluttet at det skal innføres en straffeavgift på 10 kr pr. kWh, slik det framkommer av oppslaget i VG som representanten Hagesæter refererer til. Størrelsen på en eventuell tildelt kvote vil avhenge av nødvendige sparevolumer i de berørte rasjoneringsområder, hvilke typer forbruk og de nødvendige prioriteringer av disse i aktuelle områder og kundenes forbruk, i tillegg til mulighetene for å redusere forbruket. Valg av metode for rasjonering vil være basert på ønsket om å gjennomføre rasjonering til minst mulig ulempe for dem som berøres. I motsetning til sonevis utkobling gir kvoterasjonering kundene selv en mulighet til å prioritere sitt eget forbruk innenfor en tildelt kvote. Jeg vil i den forbindelse minne om at bestemmelsene om rasjonering inngikk i Stortingets behandling av Ot.prp. nr. 56 for 2000-2001.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2003-03-26:
Når det gjelder det svaret som representanten Hagesæter ikke helt hadde fått med seg, vil jeg bare gjenta at det er to typer tiltak som kan være aktuelle. Det er sonevis roterende bortkobling, eller det er kvoter. De to metodene har NVE ikke tatt stilling til. Hypotetiske spørsmål som stilles, synes jeg heller ikke det er nødvendig å svare på. Det er altså ikke slik at det er tatt noen avgjørelse om kvoter og med de priser pr. kWh som det refereres til i oppslaget i VG. Så vil jeg for min del også understreke at i en trengt situasjon må en bruke de midler som er tilgjengelige. Jeg minner om at jeg for min del var positiv til å kunne bruke midlertidige gasskraftverk om nødvendig, for å lette en trang forsyningssituasjon, men at søkerne kom til at dette ikke var økonomisk lønnsomt, og at det derfor heller ikke – før det var en rasjoneringstilstand – var aktuelt for staten å gå inn med støttebeløp.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2003-03-26:
Jeg synes ikke det er fornuftig å diskutere hypotetiske oppstillinger gjennom presseoppslag som ikke baserer seg på konkrete forslag hos rasjoneringsmyndighetene. Jeg har også i Stortinget klart gitt beskjed om at det ikke er aktuelt å subsidiere krafttiltak. Det er heller ikke anledning til å gjøre det. En rasjoneringstilstand gjør dette mulig i tråd med konkurransereglene innenfor EU, men direkte subsidier til kraftproduksjon er ikke i overensstemmelse med EU-regelverket. Men i en rasjoneringstilstand er situasjonen en annen. Vi får bare være fornøyd med at vi ser ut til å kunne klare å komme gjennom denne vinteren uten ytterligere tiltak for å berge kraftsituasjonen. Men jeg er selvfølgelig klar over at det innebærer høye strømregninger enda et kvartal før prisene kommer ned på et mer normalt nivå. Og Regjeringen har også gjennomført viktige tiltak for å hjelpe strømkundene i en slik situasjon.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2003-03-26:
Kjøp av kraftverk er konsesjonspliktig etter industrikonsesjonsloven. Denne loven inneholder regler som innebærer at statsforetak, norske kommuner og fylkeskommuner og selskaper med mer enn 2/3 offentlige eierskap, kan få konsesjon på ubegrenset tid uten hjemfallsvilkår. Norske så vel som utenlandske private aktører kan få konsesjon for inntil 60 år med vilkår om hjemfall til staten ved konsesjonstidens utløp ved kjøp av konsesjonspliktige kraftverk. Dersom det overdras vannfall som ikke tidligere har vært konsesjonsbehandlet, har staten og subsidiært fylkeskommunen der vannfallet ligger, forkjøpsrett. Staten har også forkjøpsrett til eierandeler i selskaper som har konsesjon på ubegrenset tid dersom en overdragelse medfører at den offentlige eierandelen synker under 2/3. Dersom denne forkjøpsretten ikke benyttes, må selskapets tidsubegrensede konsesjon omgjøres til tidsbegrenset. Departementet har som kjent ute til høring et forslag om et eiernøytralt hjemfall som vil likestille offentlig eide kraftverk med privateide med hensyn til konsesjonstid og hjemfall. Dette forslaget har skapt betydelig debatt, og Regjeringen har derfor besluttet å nedsette et offentlig utredningsutvalg som skal vurdere hjemfallsinstituttet. Viktige momenter vil i denne sammenheng være hensynet til langsiktig nasjonal styring og kontroll med vannkraftressursene, verdiskaping og ressursbruk i kraftsektoren. Enhver som ønsker å kjøpe kraftproduksjon eller eierandeler i kraftproduksjon som eventuelt måtte bli solgt som følge av konkurransemyndighetenes pålegg, må forholde seg til gjeldende regler som jeg nå har redegjort for. Som konsesjonsmyndighet må departementet på samme måte behandle eventuelle søknader som måtte komme, i tråd med det gjeldende lovverket. Utover dette er det ikke mulig for konsesjonsmyndigheten å gi noen forhåndstilsagn om en mulig framtidig konsesjonsbehandling.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2003-03-26:
Jeg viser til at dagens bestemmelser, som faktisk nå snart er 100 år gamle, har vist seg meget nyttige i forhold til å sikre nasjonal styring og kontroll og sikre også verdiskaping og ressursbruk under offentlig styring. Det er det viktig å videreføre. Derfor var forslaget om et eiernøytralt hjemfallsinstitutt utformet slik at hovedintensjonen i nåværende regelverk skulle kunne videreføres. Særlig gjelder det det nasjonale eierskapet. Jeg viser til at departementets forslag om 75 års hjemfall uansett ville føre til at staten hadde den nødvendige kontroll med og nødvendige eierskap til vannkraftressursene. Jeg anser for min del vannkraftressursene for å være en viktig nasjonal naturressurs, som vi må behandle med den største varsomhet med hensyn til oppfølging av nasjonal kontroll, og at dette også er ivaretatt av Regjeringens forslag.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2003-03-26:
Jeg vil vise til det jeg sa avslutningsvis i mitt svar til spørreren, nemlig at det ikke er mulig å gi noe forhåndstilsagn når det gjelder en eventuell framtidig konsesjonsbehandling. Men mer generelt vil jeg si at både når det gjelder utbygging av vannkraft, når det gjelder utvikling av aluminiumsindustrien, og når det gjelder utvikling av olje og gass, altså petroleumsvirksomheten, har dette skjedd nettopp fordi vi fikk utenlandsk kapital til å være med på dette viktige industrielle løftet. Det å i enhver sammenheng se utenlandsk kapital som en trussel, det blir feil. Vi har stor nytte av at både utenlandsk kompetanse og kapital arbeider i dette landet. Det er viktig at man beholder nasjonal kontroll og styring. Det er det som er det essensielle.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2003-03-26:
Jeg vil stille følgende spørsmål til olje- og energiministeren: «Hydro må i løpet av få år avgjøre om det skal investeres 6 mrd. kr i nye aluminiumsverk på Karmøy. Strenge miljøkrav gjør at dagens Søderbergteknologi blir utdatert, og uten nyinvesteringer kan 1 000 jobber forsvinne. Energi til forutsigbare og akseptable priser er viktige faktorer i investeringsbeslutningen. Ifølge Norsk Hydro og Alnor Kjemiske Fagforening vil vannkraft fra Sauda være et viktig bidrag. Vil statsråden sikre tilstrekkelig kraftutbygging til å sikre energiforutsetningene Hydro trenger?»
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2003-03-26:
Jeg takker statsråden for svaret, som ikke var særlig oppløftende. Norsk kraftkrevende industri er uten tvil den mest miljøvennlige i verden. Aluminiumsindustrien har i tillegg gjennomført energieffektiviserende tiltak som gjør at man i dag produserer langt mer aluminium pr. kilowatttime enn det som var tilfellet tidligere. Likevel ser man at strenge miljøkrav og mangel på kraft setter arbeidsplasser i fare. Føler ikke Regjeringen og statsråden et ansvar for at man fortsatt skal ha denne type industri i Norge, i hvert fall for å sikre kraftforsyningen til denne viktige industrien? Da nytter det ikke å satse på vindmøller, for det er ikke slik at denne industrien kan skru av produksjonen den dagen det er vindstille.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2003-03-26:
Jeg takker statsråden igjen for svaret. Manglende kraft og strenge miljøkrav er i tillegg til et høyt kostnadsnivå viktige årsaker til at vi nå ser utflagging av produksjon og arbeidsplasser. Vi vet alle at så lenge det er etterspørsel i markedet etter de produkter som vår industri produserer, vil denne produksjonen dukke opp et annet sted dersom produksjonen opphører i Norge. Vi vet i tillegg at de fleste andre land har en helt annen og mer forurensende energiproduksjon enn det vi har. Ser ikke statsråden som følge av dette at norsk gjeldende energi- og miljøpolitikk i realiteten er miljøfiendtlig?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2003-03-26:
Jeg har et spørsmål til olje- og energiministeren, som er overført til næringsministeren, og det lyder som følger: «Statkraft er blitt pålagt å selge sine aksjer i enkelte kraftselskaper. Det er nå på tale å selge deler av disse aksjene til utenlandske bedrifter. Mener statsråden at et varslet salg til utlandet av 20 pst.-andeler av norske kraftverk er i tråd med de intensjoner som lå til grunn da Statkrafts oppkjøpsevne ble styrket i 2001?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2003-03-26:
Stortinget har sagt nei til privatisering av Statkraft, og dagens situasjon på kraftmarkedet tilsier at Stortinget går inn og bruker de styringsmuligheter vi har for å forhindre at kraften selges ut av landet, med de økonomiske konsekvenser dette har fått for vannkraftens egentlige eiere, det norske folk. I stedet krever Regjeringen at Statkraft selger deler av innkjøpte kraftselskap for å beholde 45,4 pst. av aksjene i Agder Energi, og salg til utlandet planlegges gjennomført på en måte som unngår hjemfall og konsesjonsbehandling. I Kristelig Folkepartis merknad fra 2001 står det at Statkrafts eierstruktur og hjemfalls- og konsesjonslovgivningen skal ligge fast. Mener statsråden at dette fortsatt er tilfellet? Dersom andeler tilsvarende 10 milliarder kr selges ut av landet på en slik måte at hjemfallsretten til disse andelene ikke kan gjøres gjeldende?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2003-03-26:
Når fylker og kommuner selger sine kraftselskap, er det et utslag av nød – ikke lyst – til å selge. Situasjonen er på mange måter parallell til den dagens «strømofre» opplever når de kommer på sosialkontoret for å få hjelp med strømregningen. Først må de selge alt de eier, så kan vi snakkes. Slik har det vært for norske kommuner helt siden Bondeviks første regjering. De har ikke hatt penger nok til å oppfylle de forpliktelsene og de påleggene som de har fått. Og mange har ikke sett annen utveg enn å selge det de eier. Det skjer samtidig som landets oljeinntekter spilles bort på internasjonale børser i fritt fall. Har statsråden forståelse for de store deler av folket som mener at de sitter igjen med følelsen av at staten stjeler av folkets eiendom?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-03-26:
Norsk konsesjonslovgivning skiller ikke mellom privateide norske selskaper og selskaper registret i EØS-land. Disse aktørene vil derfor stille likt når det gjelder erverv av norsk kraftproduksjon og erverv av norske kraftverk. Tilsvarende vil konkurransemyndighetene behandle private og offentlige aktører, enten de er norske eller utenlandske, likt. Konkurransemyndighetene har fattet vedtak vedrørende Statkrafts erverv av aksjer i Trondheim Energiverk og i Agder Energi. Disse vedtakene medfører krav om avhending av virksomhet, og da vil også utenlandske selskaper kunne melde sin interesse ved kjøp. Konkurransemyndighetenes behandling og pålegg følger således de ordinære norske lovregler og norsk forvaltningspraksis. Det er ikke konflikt mellom de intensjoner som ble lagt til grunn av Stortinget ved behandlingen av St. prp. nr. 51 for 2000-2001 om tilføring av innskuddskapital og økt låne- og garantiramme for Statkraft SF, og konkurransemyndighetenes vedtak. Jeg tar disse vedtakene til etterretning og viser til at det ved behandling av St. prp. nr. 51 for 2000-2001 ble forutsatt av stortingsflertallet at «Statkrafts oppkjøp i Norge vil bli vurdert av konkurransemyndighetene i hvert enkelt tilfelle». Også øvrige partier, som var i mindretall, forutsatte at konkurransemyndighetene skulle følge konkurransesituasjonen nøye. Det fremgår av Innst. S. nr. 200 for 2000-2001 fra energi- og miljøkomiteen om tilføring av innskuddskapital og økt låne- og garantiramme for Statkraft SF.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-03-26:
For det første har ikke Regjeringen forelagt noen sak for Stortinget om delprivatisering eller privatisering av Statkraft. Det betyr at det ikke er fattet noe vedtak i Stortinget om at man ikke skal privatisere, for det har vi ikke forelagt. Det har vi heller ingen sak på gang om. Så til det som er spørrerens spørsmål, nemlig om salg av deler av Statkrafts portefølje. Dette er ikke en del av det Statkraft har hatt eierskap til over tid. Det var et nyerverv som ble gjort, men som de ikke fikk godkjent av konkurransemyndighetene, og som de følgelig ikke fikk anledning til å kjøpe, og da må selge ut igjen. Beløpet 10 milliarder kr, som ble nevnt, er et mulig estimat på de verdiene, og da er det ifølge industrikonsesjonsloven anledning for selskap i EØS-området til å legge inn bud på det på lik linje med det som gjelder for norske selskap. Det er gammel lovgivning vedtatt av denne forsamling.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-03-26:
Jeg har ingen forståelse for at representanten Bastesen må ty til den type ordbruk for å karakterisere en situasjon. Jeg er helt uenig i analysen og definitivt i konklusjonen. Det er slik at strømprisen som har vært i år, har gjort at svært mange har fått en mye høyere regning enn de fikk i fjor. Men det er uomtvistelig slik at det regimet som gjelder kraft, som dette hus har vedtatt – om ikke enstemmig, så bortimot det – har vært til gunst for norske husholdninger gjennom hele 1990-tallet. Det er ingen kobling mellom strømpris og hvem som er eier av disse selskapene. Det er ingen indikasjoner på at et selskap som er 100 pst. fylkeskommunalt eid, har en annen prispolitikk enn f.eks. et 100 pst. privateid selskap, ei heller der det er et innslag av utenlandsk eierskap. Her er det full konkurranse. Den virker. Det er andre forhold enn eierskap som har bevirket prisen denne vinteren.