trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 2000-06-09:
Jeg viser til debatten i Odelstinget om denne saken. På vegne av Fremskrittspartiet og Høyre vil jeg fremme følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke. Lagtingets anmerkning: §§ 2 og 3 antas å burde lyde:«§ 2. Avgift skal lyde:Departementet kan fastsette forskrift om at det skal betales en avgift av omsetningsverdien ved førstehåndsomsetning og av verdien av eksport av fisk og fiskevarer eller andre marine ressurser, samt varer hvor marine ressurser utgjør en vesentlig del.Departementet gir nærmere bestemmelser om avgiften, herunder plikten til å svare avgift, størrelsen på avgiften, beregning av avgiften, innkreving av avgiften og anvendelse av avgiftsmidlene. Departementet kan fastsette ulik avgiftssats på førstehånds- og eksportleddet.Skyldig avgift er tvangsgrunnlag for utlegg.§ 4. Opplysningsplikt skal lyde:Aktører i førstehåndsomsetningen og eksportører av avgiftsbelagte produkter, plikter å gi de opplysninger som er nødvendige for at forvaltningen skal kunne utføre sine oppgaver etter loven.»» For øvrig vil min gode samarbeidspartner Petter Løvik komme med en korreksjon i teksten her.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 2000-06-09:
Jeg viser til debatten i Odelstinget om denne store, viktige saken, der Fremskrittspartiet og Høyre hadde synspunkter som ikke ble delt av flertallet i Odelstinget. Jeg henviser til diskusjonen der, og vil på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre ta opp følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke. Lagtingets anmerkning: § 14 antas å burde utgå»
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 2000-06-09:
Jeg vil vise til debatten i Odelstinget omkring denne saken, og vil bare knytte to korte kommentarer til dette. Så lenge dette er en gjensidig avtale, mener vi i Fremskrittspartiet prinsipielt at det er viktig at statsborgere har en plikt til å sone i det hjemlandet som vi har inngått en avtale med, når situasjonen krever det. Vi mener, som punkt 2, at det er ingen grunn til at en skal lage et regelverk med rett for en statsborger fra et land til å motsette seg dette. Derfor vil jeg på vegne av Fremskrittspartiet fremme følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke. Lagtingets anmerkning: I§ 12 annet ledd annet punktum antas å burde lyde:«Hvis avtalen bestemmer det, kan overføring likevel skje uten domfeltes samtykke på de vilkår som er angitt i tilleggsprotokoll til overføringskonvensjonen 18. desember 1997 artikkel 2 eller 3, eller dersom fullbyrdingsstaten krever det og domsstaten samtykker i overføring.»§ 12 tredje ledd antas å burde lyde:«Hvis ikke avtalen bestemmer noe annet, kan fortsatt fullbyrding skje uten at det fastsettes ny dom selv om straffen overskrider norske strafferammer for tilsvarende forhold. Annet ledd, annet punktum gjelder tilsvarende.»»
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 2000-06-09:
Jeg vil også henvise til debatten i Odelstinget om dette og bare presisere at Fremskrittspartiet og Høyre er av den formening at vi vil ha en større avtalefrihet når det gjelder tomtefesteavtaler inngått mellom dem det angår. Jeg vil derfor på bakgrunn av vårt syn i denne saken fremme følgende forslag på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre: «Odelstingets vedtak bifalles ikke. Lagtingets anmerkning: Det henstilles til Odelstinget å henlegge lovforslaget.»
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 2000-06-09:
Jeg vil vise til debatten om denne saken i Odelstinget. Jeg tror dette er en sak som også Lagtingets medlemmer har fulgt nøye, både gjennom media og de ulike innspillene som kom da dette lovforslaget før det ble fremmet i Odelstinget, var på høring. Det å senke promillegrensen fra 0,5 til 0,2 har i hvert fall medført at mange ulike aktører har hatt synspunkter på dette, og det er delte meninger om det. Jeg vil på vegne av Fremskrittspartiet sterkt understreke at bilkjøring og alkohol overhodet ikke hører sammen, men vi kan ikke se at det er noen grunn til å endre regelverket og den promillegrensen vi har i dag, på 0,5, til 0,2. Så på bakgrunn av det vil jeg på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre fremme følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke. Lagtingets anmerkning: Det henstilles til Odelstinget å henlegge lovforslaget.» For øvrig kunne jeg ha sagt mye mer om dette, men jeg tviler på at jeg med min argumentasjon her i Lagtinget klarer å snu flertallet, som tross alt var ganske stort i Odelstinget, så jeg skal nøye meg med disse korte kommentarene.
Petter Løvik (Høyre), 2000-06-09:
Eg skal ikkje ta stilling til omgrepet som representanten Kleppe nettopp brukte, god samarbeidspartnar, men berre vise til ein feil som har oppstått i innstillinga på side 2. Der står det i ein merknad frå Høgre, som også Fremskrittspartiet slutta seg til: «Disse medlemmene mener for øvrig at maritim forskning i fremtiden må få en langt større oppmerksomhet og sterkere prioritering fra statens side.» Det er i seg sjølv korrekt, men akkurat i dette tilfellet snakkar vi om den marine forsking og ikkje den maritime. Så med tilslutning frå hr. Kleppe og Fremskrittspartiet håpar eg det kan vere råd å få protokollert akkurat det.
Petter Løvik (Høyre), 2000-06-09:
Eg viser til debatten i Odelstinget om saka og vil på vegner av Høgre og SV fremme følgjande forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke. Lagtingets anmerkning: 1. § 10-10 tredje ledd, nytt tredje punktum antas å burde lyde:«Dersom medlemmet øker arbeidsinnsatsen med mer enn fire timer eller inntekten mer enn 1/104 G per uke, skal rehabiliteringspengene graderes på nytt.»2. § 11-13 nytt femte ledd antas å burde lyde: «Medlemmet kan arbeide i inntil åtte timer pr. meldeperiode før ytelsen graderes fullt ut.»»
Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 2000-06-09:
Som sakens ordfører tillater jeg meg å ta ordet, selv om det er en enstemmig innstilling til denne saken – jeg er veldig glad for at innstillingen er enstemmig. Men et dypdykk i arkivene har vist at pensjonstrygden for sjømenn gjerne også har vært ledsaget av noen ord fra Lagtinget, og når den nå går ut på sin siste reis som offentlig pensjonsordning, og går mot avvikling og over til private pensjonsordninger i 2015, syntes jeg det var riktig å si noen ord i tillegg til innstillingen. Vi gav avkall på det for å få en enstemmig innstilling – det går litt på sjømannstrygdens økonomi. Det er i stor grad lovendringer som har vært foretatt i pensjonstrygden underveis, som har ført til den vanskelige situasjonen som har vært i sjømannspensjonene i veldig mange år. Når vi nå enstemmig har besluttet at staten skal gå inn med 1/3 og sjøfolkene med 2/3 og lage et tillegg som sikrer skikkelige gode pensjonsordninger for dem som seiler til de går av med pensjon, er på en måte ringen sluttet. Vi er tilbake til det som var forutsetningen i 1948, at staten skulle gå inn med et bidrag for å sikre gode, trygge alderdomsår for seilende sjøfolk, som er så viktige for Norge. Jeg er veldig glad for at et enstemmig storting stiller seg bak denne ordningen. Jeg kan bare takke og være glad. Jeg ser at det er sjøfolk til stede på tilhørerbenken i dag. De har vært veldig opptatt av denne ordningen. Så jeg føler at Stortinget nå tar det ansvaret som en på mange måter har unndratt seg i mange år, og jeg er glad for den enstemmige innstillingen. Jeg kan bare anbefale den.
Terje Johansen (Venstre), 2000-06-09:
Jeg vil innledningsvis understreke at det er viktige vedtak som Odelstinget har truffet i forbindelse med denne proposisjonen, med hensyn til økt beskyttelse av vitner og rettspersonale for øvrig i forhold til trusler. Det er viktig å markere at rettssamfunnet er avhengig av at de som fungerer i rettsapparatet, blir beskyttet mest mulig. Men jeg vil gjerne fremheve det punkt der jeg er uenig i Odelstingets beslutning – noe som innebærer at jeg også er uenig med mitt partis stemmegivning der. Det gjelder spørsmålet om adgang til å avgi anonyme vitneprov. Jeg vil gjerne understreke at dette er en vanskelig sak. Det er hva jeg vil kalle et typisk liberalt dilemma. Jeg har full respekt for flertallets syn. Jeg ser alle de gode grunner som foreligger av ytre forhold som gjør at man inntar den holdning som flertallet her har gjort. Men det er et viktig prinsipp dette dreier seg om. Det er kanskje det mest grunnleggende krav til domstolsbehandling som her anfektes, nemlig at man skal ha mulighet til å høre motpartens faktiske påstander og argumenter og ha anledning til å imøtegå disse. Det gjelder ikke minst tiltalte i en straffesak. Etter min oppfatning er dette et av de mest grunnleggende krav til en forsvarlig rettergang. Ved å åpne for anonyme vitneprov er det min oppfatning at faren for gale domfellelser, altså justismord, øker. Det er tragisk for den som dømmes, og det er et stort problem for rettsstaten. Vi har nylig hatt en sak hvor en person som har sonet nærmere fire år, ble frifunnet fordi et vitneprov var uriktig. Og vi husker også alle Liland-saken i en slik sammenheng. Jeg mener at det er et tvilsomt prinsipp å relativisere rettssikkerhet. Det som normalt er uakseptabelt, blir i unntakstilfellene akseptabelt, og det blir akseptabelt i de sakene som kan gi lengst straff. Det jeg gjerne vil framheve her, er at det som i rettslæren kalles det kontradiktoriske prinsipp, nemlig det at begge parter skal høre hverandres argumenter, etter min mening bør være overordnet. Jeg fremmer de forslag som er framsatt av representanten Terje Johansen, og jeg ber om tillatelse til å la være å lese opp alle de endringsforslag jeg har framlagt. Jeg håper det er akseptabelt.
Lisbet Rugtvedt (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-09:
Jeg viser til Odelstingets debatt i denne saken, og vil på vegne av SV sette fram følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke. Lagtingets anmerkning: Ny § 130 a første ledd innledningen, antas å burde lyde:«I saker om overtredelse av straffeloven §§ 132 a, 151 a, 162 annet eller tredje ledd, 192, 229 tredje straffalternativ, 231, 233, 266, 268 jf § 267, § 317 jf § 162 annet eller tredje ledd eller § 317 jf § 268 jf § 267 eller ved overtredelse som nevnt i alkoholloven § 10-1 tredje ledd; eller forsøk på slik forbrytelse kan retten etter begjæring fra Riksadvokaten ved kjennelse bestemme anonym vitneførsel for polititjenestemenn når det om vitnets identitet blir kjent, kan være fare.»»
Erik Dalheim (Arbeiderpartiet), 2000-06-09:
Med henvisning til debatten i Odelstinget vil jeg på vegne av Arbeiderpartiet fremme følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke. Lagtingets anmerkning: § 15 første og andre ledd antas å burde lyde:"Ved feste av tomt til bustadhus og fritidshus, kan kvar av partane krevje den avtalte festeavgifta regulert i samsvar med endringa i pengeverdien i tida sidan festeavtala vart inngått, om ikkje dei tvillaust har avtalt at festeavgifta skal stå uendra. Er festeavgifta tidlegare regulert, er det tidspunktet for forrige regulering og den avgift som då vart lovleg innkrevd, som dannar grunnlaget for reguleringa. Dersom det i avtala er fastsett ein reguleringsmåte som gjev lågare festeavgift enn den som fylgjer av fyrste og andre punktum, gjeld avtala.Ved feste av tomt til anna enn bustadhus og fritidshus kan kvar av partane krevje den avtalte festeavgifta regulert i samsvar med endringa i pengeverdien i tida sidan festeavtala vart inngått, med mindre partane tvillaust har avtalt regulering på annan måte. Vert partane ikkje samde om ny festeavgift og dei ikkje har avtalt eller vert samde om annan avgjerdsmåte, høyrer avgjerda under skjønn.»»
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-03-28:
På vegne av representanten Siv Jensen og meg selv vil jeg fremme forslag om å innføre et eget utenlandsbudsjett i tillegg til det ordinære nasjonal- og statsbudsjett for kjøp av varer og tjenester fra og i utlandet uten innvirkning på norsk innenriksøkonomi.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-03-28:
Bakgrunnen for europaparlaments- og rådsdirektiv 98/27/EF av 19. mai 1998 om nedlegging av forbud med hensyn til vern av forbrukerinteresser er ønsket om å hindre at nettopp vernet ikke skal svekkes ved grenseoverskridende virksomhet. Spesielt er dette når en virksomhet prøver å omgå regelverket ved å utøve en eventuelt ulovlig virksomhet i et annet land enn der bedriften er etablert. En slik omgåing vil dessuten svekke det indre markedet og vil være konkurransevridende. Direktivet vil på denne måten representere en effektivisering av forbrukervernet i EØS-området. Det vil kunne gi mulighet til å reise sak mot en næringsdrivende i hjemlandet for brudd som eventuelt har virkning i et annet medlemsland, hvis dette gjelder brudd på kollektive forbrukerinteresser. Hvert land skal ha domstoler eller forvaltningsstyresmakter som skal ha kompetanse til å gripe inn overfor brudd på regelverket. Disse skal kunne gi påbud om endringer eller stans. Tvangsbøter kan gis for å sikre at påbudet blir etterfulgt. I Norge kan disse være f.eks. Forbrukerombudet, Statens Næringsmiddeltilsyn, Statens legemiddelkontroll, Kredittilsynet eller Konkurransetilsynet. Andre kan være aktuelle for å passe på at direktivet blir fulgt. For at direktivet skal bli gjennomført, er det nødvendig å gjøre noen endringer i de ulike lovene som direktivet får følger for, men dette vil kun dreie seg om prosessuelle endringer. Direktivet vil få følger for markedsføringsloven, legemiddelloven, kringkastingsloven og kredittkjøpsloven. Dette direktivet i EØS-avtalen er et viktig steg i retning av et mer effektivt forbrukervern ved at en utøver ikke skal kunne omgå regelverket ved å prøve å utøve en eventuelt ulovlig virksomhet i et annet land enn der utøveren er etablert. Selve direktivet vil ikke innebære vesentlige kostnader, mens bruken av systemet vil kunne føre med seg visse kostnader. Med dette anbefaler jeg komiteens tilråding.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-03-28:
Kultursamarbeidet med EU er nedfelt i EØS-avtalens protokoll 31 og trådte i kraft 1. juni 1995. Denne protokollen åpner for full deltakelse for EFTA/EØS-landene i EUs kulturprogram og andre aktiviteter på kulturområdet. Norsk deltakelse i programmet nødvendiggjør bevilgningsvedtak og Stortingets samtykke. Kultur ble introdusert som samarbeidsområde i EU ved Maastricht-traktaten i 1992. EU har ingen felles politikk på kulturområdet, men Fellesskapet bidrar til å fremme kulturelt samarbeid mellom medlemsstatene gjennom ulike program og initiativ. Kultur 2000-programmet omfatter hele kulturfeltet, dvs. alle kunstarter, kulturytringer og kulturvern, inklusiv kulturminnevern. Generelt åpner det nye rammeprogrammet for støtte av mer langvarig karakter, og denne støtten til hvert enkelt prosjekt vil kunne øke betydelig sammenlignet med de opprinnelige programmene. Da norsk deltakelse vil bli finansiert over en tidsramme på fem år, må Stortingets samtykke til godkjenning av EØS-komiteens beslutning innhentes, jf. Grunnloven § 26 annet ledd. Samtidig vil Norges deltakelse i EUs kulturprogram med basis i EØS-avtalen gi aktører i norsk kulturliv en unik mulighet til å lede og delta i kunst- og kulturprosjekter med støtte fra EUs kulturprogram. Dermed kan de delta og utvikle seg videre også sammen med andre europeiske utøvere. Men denne avtalen koster også noe økonomisk for Norge. Som tidligere nevnt, er avtalen femårig og vil pr. år være på 6-6,5 mill. norske kroner. Dermed vil jeg anbefale komiteens innstilling.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2000-03-28:
Som det framgår av innstillingen og saksordførerens innlegg, er det ulike syn på denne saken i sosialkomiteen. Arbeiderpartiet kan ikke være med på den liberalisering som Dokument nr. 8:21 legger opp til, og som i innstillingen helhjertet støttes av Fremskrittspartiet og Høyre. Et overordnet mål i Handlingsplan for redusert bruk av rusmiddel, som ble behandlet i Stortinget 1. desember 1998, var bl.a. å få ned alkoholforbruket blant unge og å øke debutalderen for bruk av alkohol. Dette er en målsetting som fortsatt er minst like aktuell for Arbeiderpartiet. Det finnes ikke mange vinprodukter med alkoholstyrke mellom 2,5 og 4,75 volumprosent alkohol. Derimot finnes det andre typer alkoholholdige drikker med denne alkoholstyrken. Jeg vil her nevne rusbrus, som både med hensyn til smak, utseende og markedsføring henvender seg til ungdom. Dersom det tradisjonelle skillet mellom øl og vin blir fjernet, blir det svært vanskelig å finne skiller mellom de ulike produktene med denne alkoholstyrken. Etter min mening vil dette være en utvikling i negativ retning når det gjelder å få ned alkoholforbruket i ungdomsmiljøene. Jeg frykter også at en slik utvikling kan være med på å senke debutalderen for bruk av alkohol. Forslaget som fremmes i innstillingen fra Fremskrittspartiet og Høyre, innebærer en liberalisering som betyr at en rekke nye alkoholholdige produkter kan selges i dagligvarebutikker. Dette vil øke tilgjengeligheten til alkohol, noe som ikke kan sies å være et godt virkemiddel for å nå målene i den vedtatte Handlingsplan for redusert bruk av rusmiddel. EØS-avtalen er brukt som begrunnelse for at denne saken er tatt opp, og for mindretallets forslag i innstillingen. Men det er vel ingen som betviler at Fremskrittspartiet og Høyre er tilhengere av en langt mer liberal alkoholpolitikk enn det vi har i dag. Realiteten er vel at disse to partiene gjerne ønsker at Vinmonopolet ble avviklet, og at alle alkoholtyper blir å finne i dagligvarebutikkenes hyller. Jeg tror ikke at dette er en alkoholpolitikk som vil bidra til å redusere alkoholforbruket i Norge. Jeg til framholde at Norge må stå fast på sin alkoholpolitiske linje og forfekte denne i forhold til EØS-avtalen. Skulle ikke dette bli respektert, må Stortinget ta dette opp i full bredde dersom en slik situasjon mot formodning skulle oppstå. Jeg mener at flertallets holdning i denne innstillingen er helt i tråd med den linjen Stortinget la seg på ved behandlingen av Handlingsplan for redusert bruk av rusmiddel. Denne linjen kan ikke fravikes på en så enkel måte som det mindretallet, Fremskrittspartiet og Høyre, legger opp til ved behandlingen av denne saken.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2000-03-28:
Innlegget mitt i starten av denne debatten falt representanten Nesvik tungt for brystet. Jeg tror det kan tyde på at jeg har truffet rimelig bra med det jeg sa. Jeg har ikke smakt rusbrus, men brus forbinder jeg med noe som er alkoholfritt, og brus får barna fra de er helt små. Jeg tror at nettopp dette appellerer veldig sterkt til de unge, og at farge og smak har veldig stor betydning for hva de tar inn av slike ting. Så at dette ikke har betydning for debutalderen for bruk av alkohol, får ingen meg til å tro. Det faller meg naturlig, med bakgrunn i den reaksjonen som representanten Nesvik kom med, å spørre om det ikke er slik at Fremskrittspartiet ønsker en langt mer liberal alkoholpolitikk. Er det ikke slik at Fremskrittspartiet vil fjerne Vinmonopolet og ha alle typer alkoholholdige drikker i dagligvarebutikkene?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-03-28:
Etter å ha hørt statsrådens innlegg, stiller jeg meg litt undrende til den argumentasjonen som legges frem, for slik som jeg i hvert fall har forstått det, har vi faktisk en aldersgrense når det gjelder kjøp av denne typen produkt. Aldersgrensen for disse produktene er satt til 18 år, dvs. det samme som myndighetsalderen i Norge. Når man snakker om redselen for at man skal få en tidligere debutalder når det gjelder alkohol, tror jeg rett og slett at det ikke er tilfellet. Hvis mindreårige ønsker å få tak i denne typen produkt med samme alkoholstyrke som øl, er det også ulovlig. Det er lovstridig å selge til mindreårige personer i dette landet. Man må sørge for at man har de kontrolltiltakene som skal til, og da blir det jo spennende å høre om denne statsråden, i motsetning til den forrige, kanskje vil sørge for at kontrollører som både skal kontrollere salgssted og skjenkested, i hvert fall skal ha den samme kompetansen som f.eks. innehaverne av skjenkebevillinger når det gjelder alkoholloven. Man bør altså stille krav til den enkelte skjenkekontrollør; han må kunne alkoholloven og ta kunnskapsprøven, slik at han i hvert fall kjenner innholdet i den loven som han skal kontrollere at etterfølges. Jeg tror også at riset bak speilet i mye sterkere grad gjelder for butikkene enn for Vinmonopolet med hensyn til redselen for å miste bevillingen hvis en selger til mindreårige. Jeg har aldri hørt om et vinmonopol som har mistet bevillingen hvis de har drevet med ulovlig salg, men jeg kan gi mange eksempler på f.eks. butikker som har kommet i den situasjonen. Så jeg tror rett og slett ikke på den redselen som sosialministeren har.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-03-28:
Jeg føler et visst behov for å knytte noen kommentarer til innlegget fra representanten fra SV, hr. Ballo, for han sa i sitt innlegg at Fremskrittspartiet har ingen alkoholpolitikk som er kunnskapsbasert – men det har selvfølgelig SV og regjeringspartiet. Så snakket han videre om det som har med kunnskap å gjøre. Men problemet er bare at hele innlegget til representanten Ballo dreide seg om øl. Det er jo akkurat det som er saken her. Vi snakker om hva likebehandling vil medføre for utviklingen, for disse produktene er til salgs i dag. Og jeg vil si til representanten Ballo: Det er ikke forbudte produkter – det er bare at de selges i dag på Vinmonopolet. Representanten Ballo sier videre i innlegget sitt at forbruket av vin øker blant ungdom. Men da viser jo det akkurat det som vi sier, at Vinmonopolet har ikke den strenge kontrollen som man har hevdet i denne sal i dag. Jeg vil utfordre sosialministeren nok en gang på det som jeg var inne på i mitt innlegg, og som nå også representanten Sandberg har tatt opp: Vil man fra Regjeringens side sørge for at det stilles krav til skjenkekontrollører og salgskontrollører i dette landet om den kunnskapsprøven som restaurantnæringen og dagligvarehandelen er pålagt, slik at man i hvert fall vet hva man skal kontrollere, og hvordan man skal gå fram? Og videre: Jeg kommer selv fra en kommune som hadde både øl- og vinmonopol i alle år, inntil for ett år siden. Da fikk man øl i butikkene i min hjemkommune. Jeg må bare si at i hvert fall da jeg vokste opp – jeg holdt på å si at jeg ser i hvert fall på meg selv som en normal person – ventet man kanskje ikke alltid til man var 18 år før man prøvde dette produktet. Men det er aldri noe problem å få tak i alkohol i sånne kommuner. Det enkleste å få tak i i distriktet, er hjemmebrent og smuglersprit, og det er også det billigste. Man må ha det også i tankene i denne sal.
Are Næss (Kristelig Folkeparti), 2000-03-28:
I løpet av fire år i forsvarskomiteen under presidentens myndige ledelse har jeg lært litt om betydningen av repetisjonsøvelser. Men denne typen repetisjonsøvelse som representanten Gundersens forslag innebærer, har jeg liten sans for. Forslaget henviser til EØS-avtalens krav. Men daværende sosialminister Magnhild Meltveit Kleppa har i brev til komiteen påpekt at flertallet av varene i det aktuelle segment, dvs. mellom 2,5 og 4,75 volumprosent alkohol, faller utenom EØS-avtalen. Vi har derfor ikke noen avtalemessige forpliktelser til å likebehandle disse produktene. Dermed bortfaller begrunnelsen for hr. Gundersens forslag. Men når flertallet avviser dette, har det jo også en alkoholpolitisk begrunnelse. Jeg siterer fra innstillingen: «Flertallet ønsker ikke en liberalisering av alkoholpolitikken som medfører at en rekke nye produkter bli solgt i dagligvarehandelen, og som fører til lavere debutalder og høyere alkoholforbruk blant ungdom.» Kristelig Folkeparti er naturligvis en del av dette flertallet, og jeg slutter meg helt til innlegget fra representanten Arnesen. Nå har komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet og Høyre i innstillingen gitt uttrykk for at de har inntrykk av at det først og fremst er pilsnerøl og ikke vin som er særlig populært hos ungdom. Det skal man vel lytte til, for det har sikkert Fremskrittspartiet og Høyre greie på. Men det er mange ungdommer, og kanskje spesielt jenter, som ikke liker ølsmaken. De nye produktene, eksempelvis rusbrus, er beregnet på nettopp disse gruppene, altså vesentlig ungdom. Rusgiftprofitørene ser her et nytt marked av unge mennesker som de ønsker å få et fotfeste blant. Dette fotfestet er Kristelig Folkeparti ikke interessert i å gi, og jeg vil bare nevne at også innen EU diskuteres tiltak for å komme eksempelvis rusbrusomsetningen til livs. Det vil være noe bakvent hvis en i Norge går i liberaliserende retning i alkoholpolitikken, mens en i EU har stadig større syn for problemene med den utbredte tilgjengelighet og det høye forbruk av alkohol. Det kunne være fristende å gå inn i diskusjonen mellom representantene Nesvik og Arnesen, men det skal jeg la ligge. Men når representanten Nesvik gjør denne saken til et testspørsmål om hvorvidt Regjeringen mener alvor med å tilpasse Norge til EU, så er det litt vanskelig å ta representanten på alvor. Uansett hva vi mener om produksjon av øl og vin med volumprosent alkohol mellom 2,50 og 4,75, blir vel dette neppe det helt store og avgjørende spørsmål i forhold til europeisk integrasjon.
Are Næss (Kristelig Folkeparti), 2000-03-28:
Jeg ble noe provosert av Fremskrittspartiets lette artilleri i denne sak. Når det henvises til 18-årsgrensen og med den begrunnelse hevdes at rusbrus ikke representerer noe nytt problem, kan jo Fremskrittspartiet umulig være ukjent med at i tillegg til problemer med å håndheve aldersgrensen, finnes det også 18-åringer som selger, gir og overbringer alkohol til mindreårige. Representanten Sandberg refererer til den såkalte naturlige omgang med alkohol i Danmark. Det er naturligvis et dårlig eksempel, og det er den gamle myten om det dannede borgerskap og dets naturlige omgang med alkohol som skal fremheves som et godt eksempel. Det er dessverre bare slik at det er den såkalte naturlige omgang – og jeg forstår ikke hvorfor man skal ha en naturlig omgang med rusgift – som fører til et betydelig større forbruk av alkohol i Danmark, og et langt høyere skadenivå i Danmark enn i Norge. Dette viser medisinsk forskning. Derimot henviser hr. Kvakkestad til medisinsk forskning når han sier at man ikke kan påstå at vin er mer skadelig enn øl. Og det skal jeg være enig i – det kan sikkert være riktig. Men så sier han «snarere tvert imot». Og hvis han skal belegge dette med medisinsk forskning, er jeg meget interessert i at hr. Kvakkestad fremlegger disse forskningsresultatene som han viser til, for de er rimeligvis ukjente for meg. Så hevdes det at det er en misforståelse at tilgjengeligheten vil øke ved dette nye produktet. Her markedsfører man et nytt produkt som helt opplagt tar sikte på nye kunder, og da spør jeg meg selv om ikke bakgrunnen for dette er at en ønsker større omsetning, mer salg og mer bruk av dette produktet. Jeg antar at dette produktet ikke markedsføres for at det ikke skal bli solgt og ikke skal bli brukt. Og vi vet – det viser også medisinsk forskning – at økt tilgjengelighet fører til økt bruk, økt misbruk og økte skader. Det er det som forskningsresultatene viser i denne sammenheng.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2000-03-28:
Mye er sagt allerede i denne saken, og ikke minst fra liberalistenes side etter representanten Nesviks innlegg. Men jeg må vel også si – for å sitere en litt eldre vise: «Vess svart e svart og kvitt e kvitt», da blir det litt håpløst. Selv om Nesvik var veldig opptatt av både farge og utforming på flasker og forskjellig når det gjaldt denne rusbrusen, syns jeg at det blir en skremmende fremstilling av alkoholpolitiske målsettinger for oss som er restriktive i forhold til dette, slik som representanten Nesvik ordla seg og prøvde å fremstille det hele. Det er ikke et spørsmål her om man har smakt rusbrus eller ikke, og om man måtte kjøpe den for å smake den. I forrige periode var faktisk sosialkomiteen i Stockholm og fikk testet ut denne drikken, og jeg må si at jeg betakker meg for å få den inn i dagligvareforretningen, både som en dagligvare og som en farlig utfordring til en ungdomsgruppe som ønsker å teste ut det meste, og som kanskje kan få en ny innfallsvinkel til rusbruk, en rusbruk som i høyeste grad er uønsket etter min mening, og som er en debut av rusbruk som kan føre andre ting med seg. Jeg trodde at Fremskrittspartiet også var opptatt av at vi skulle prøve å holde rusbruken så lav som mulig. Vi mener at det ikke er noe i veien for innenfor EØS-avtalen å skille disse produktene, det har vi redegjort for i komiteen. Vi sier at det ikke går an å likebehandle de ulike typer øl og vin, og man må også kunne se på alkoholstyrken i de ulike produkter innenfor dette. Vi syns at EØS-avtalen gir grunnlag for å argumentere ut fra alkoholpolitiske og edruskapspolitiske målsettinger, og derfor sier vi nei til dette forslaget fra Fridtjof Frank Gundersen. Vi mener at det er lite ønskelig med en liberalisering av alkoholpolitikken som fører til at en rekke nye produkter blir solgt i dagligvarehandelen, og som fører til en lavere debutalder og et høyere alkoholforbruk blant ungdommen. – Og da skulle det meste være sagt i denne sammenhengen.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2000-03-28:
Jeg er også glad for sosialministerens utsagn og holdninger her i dag. Jeg tror det lover godt for et samarbeid når det gjelder alkoholpolitiske og ruspolitiske saker. Når det gjelder en del av de andre utsagnene, må jeg si at jeg blir noe provosert og også litt oppgitt, som jeg var i forrige innlegg. Når representanten Kvakkestad i god Erasmus Montanus-stil sier at rusbrus er godt, rusbrus bør forbys, og at følgelig god smak bør forbys, blir det en så stor lettvinthet i denne debatten at det er helt håpløst. Jeg synes faktisk at det er det mest forutsigbare i Fremskrittspartiets rolle her – det blir en lettvinthet. Når representanten Per Sandberg snakker om ungdommens forskning på rus – hva han nå legger i det – så sier han at det er på grunn av den restriktive holdningen her, og at man i Danmark har en helt annen holdning og tilnærming til alkohol og til rus. Det er mulig det. Men man må jo ikke i indignasjon og harme snakke om at det skjer noe ulovlig hvis ungdom under 18 år får tak i denne rusbrusen. Det skjer noe ulovlig ganske ofte når det gjelder ungdom og rus, og som det også ble nevnt her, med hjemmebrent, med smuglersprit. Men det er da ikke noe bedre å prøve å åpne for en større tilgjengelighet til rusbrus og andre ting som enda lavere aldersgrupper skal få en større mulighet til å tilegne seg. Og dette at dansk ungdom har et mye mer normalisert forhold til rus og til alkohol – det er mulig det, men da er spørsmålet mitt: Hva har det ført til? Hvor mye mer av helseproblemene i Danmark f.eks. er alkoholrelaterte sykdommer? Det er spørsmål som bør besvares, og også om det er ønskelig at vi skal få en slik situasjon også i Norge.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-03-28:
Representanten Nesvik tror ikke på sosialministerens redsel – og spørsmålet om tro kan en sosialminister forholde seg lite til. Det vi vet, er at salget gjennom Vinmonopolet er det sterkest kontrollerte salget vi har, og at ungdom ønsker å eksperimentere med rus tidligere enn mange av oss i dette samfunnet faktisk vil. Derfor er det viktig for Regjeringen og for Arbeiderpartiet at vi lager kjøreregler som holder debutalderen høyest mulig. Og det er uten tvil langt vanskeligere å kontrollere de mange dagligvareforretninger som selger alt mulig, enn det er å føre kontroll gjennom A/S Vinmonopolet.
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2000-03-28:
Et flertall her står på barrikadene for å hindre at vinprodukter likebehandles med ølprodukter. Hadde det vært på bakgrunn av forskjellig alkoholstyrke eller at vin hadde vært mer helseskadelig enn øl, hadde en kanskje kunnet forstå det. Men her dreier det seg altså om varer med samme alkoholstyrke. Og skal vi tro på den medisinske forskningen, kan en ikke påstå at vin er mer helseskadelig enn øl – snarere tvert imot. Det er også kommet fram i debatten at når det gjelder spørsmålet om rusbrus, er problemet etter sigende at det smaker godt. God smak bør altså forbys, for ellers kan vi risikere at noen kjøper den. Denne argumentasjonen som anføres fra flertallet, kan i beste fall omtales som interessant. Begrunnelsen man bruker, er at EØS-avtalen ikke forbyr forskjellsbehandling, bare begrunnelsen er god nok. Dette er nok i utgangspunktet riktig, men hva er så de gode grunnene? Flertallet har merket seg, står det i innstillingen, at det er svært få vinprodukter med en alkoholstyrke mellom 2,5 og 4,75 volumprosent. Dette kan vel i seg selv neppe være et argument som taler for en forskjellsbehandling. Det at et problem anses for å være lite, må heller tale for en likebehandling, fordi det da ikke kan være noe stort problem. Påstanden om at tilgjengeligheten vil øke, må bygge på en misforståelse. Riktignok vil utvalget kunne øke noe, men antall salgssteder og kontrollen på disse salgsstedene vil være den samme. Følgelig vil det ikke bli noe lettere å få tak i alkohol. Flertallet peker også på at den restriktive politikken overfor produkter i dette segmentet er grunnen til det lave forbruket. Argumentet må da være at det er bedre å ruse seg på øl enn på vinbaserte produkter. Dette kan neppe ha særlig holdepunkter verken i medisinsk forskning eller i annet, og må bygge på et rent ønske om diskriminering. For øvrig ser en at ungdom foretrekker øl, selv om vin er tilgjengelig. Altså burde en ut fra rent alkoholpolitiske betraktninger være mer restriktiv med øl enn med vinprodukter. Det at Sverige foretar en forskjellsbehandling, betyr ikke automatisk at det blir mer riktig av den grunn. Det er uheldig at Norge skal forsøke å balansere på en usikker tolkning i forhold til en internasjonal avtale av stor betydning for Norge. Det er ikke sikkert at dette er en god strategi overfor våre viktige handelspartnere. Det er således bekymringsfullt at et flertall søker tilflukt i argumenter som var kjent for ESA da uttalelsen ble gitt. Altså ble argumentene da veid, men funnet for lette.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-28:
Det var veldig greit å høre sosialministerens redegjørelse. Den fulgte anerkjente alkoholpolitiske linjer, og det synes kunnskapsbasert, det som sosialministeren her sier. På samme måte blir Fremskrittspartiet forutsigbar i sin alkoholpolitikk. Det er jo liberalisering og økt konsum Fremskrittspartiet tar til orde for. Det er da interessant å se på undersøkelser som har vært gjort om endringer i forbruksmønsteret blant ungdom de siste årene. Det er bl.a. gjort en undersøkelse av stiftelsen Bergensklinikkene når det gjaldt forbruksmønsteret blant ungdom i 1991 og i 1999. Det den undersøkelsen viser, er at blant gutter i 8. klasse, eller 7. klasse den gang, hadde under 30 pst. smakt øl i 1991. I 1999 hadde tallet økt til 47 pst. Blant jenter var det 20 pst. som hadde smakt øl i den aldersgruppen i 1991, mens tallet hadde steget til 52 pst. i 1999. Når det gjaldt ukentlig forbruk, med drikking og konsum av øl, gjaldt det ca. 5 pst. av guttene i 1991. I 1999 hadde det steget til 22 pst. Blant jentene registrerte man under 5 pst. i 1991. Det hadde steget til 24 pst. i 1999. Det tyder på at forbruksutviklingen følger tilgangen. Det er heller ikke riktig som Fremskrittspartiet sier her, at det er øl, og ikke vin, som drikkes blant ungdom. Det har vært en økende grad av vindrikking blant ungdom, og det er stort sett øl og vin som drikkes. Fremskrittspartiet må hjertens gjerne fortsette å ha en alkoholpolitikk som overhodet ikke er kunnskapsbasert, men som i all hovedsak er basert på relativt ukvalifiserte synspunkter på hvordan vi skal kunne gjøre noe med alkoholkonsumet her i landet, men der liberaliseringen står i fokus. Det som overrasker meg mer enn at Fremskrittspartiet står for et slikt syn, er at man får Høyre med seg i den typen betraktninger, som det ikke finnes noen forskningsmessig dekning for. Jeg er som sagt glad for at sosialministeren står for et helt annet grunnsyn, og at hun også viser til sammenhengen mellom antall brukere og konsum. Det er helt åpenbart at dersom man hadde gått inn på den linjen som det her legges opp til, ville Norges problemer knyttet til taklingen av alkoholskader ha vært sterkt voksende i årene som kommer.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-28:
Det er Stortinget, altså representanter i denne salen, som har ansvaret for den alkoholpolitikken vi skal ha i Norge. Og det gjør inntrykk når man ut fra undersøkelser ser at man får et tydelig endret forbruksmønster blant ungdomsgrupper, som rekrutterer til framtidig alkoholisme. For det er jo det som er tilfellet. Det betyr ikke at alle i den gruppen nødvendigvis får problemer i omgangen over tid, men flere enn før får det hvis flere drikker mer. Og konklusjonen i rapporten fra Bergen var at det er et klart trekk at flere ungdommer i dag bruker mer alkohol enn for ca. åtte år siden, og at andelen regelmessige brukere er flerdoblet i den perioden. Dessuten er det langt flere i dag enn tidligere som drikker seg beruset. Jeg syntes jeg hørte Sandberg sammenligne med Europa, med Danmark. I Tyskland har man ølautomater på sykehusene for å hindre abstinens blant inneliggende pasienter. Den vanligste presangen man gir i Bayern, er en flaske med vin, også fordi familien vet at hvis man ikke gjør det, vil pasienten få et så betydelig problem med abstinens at han ikke vil klare å forholde seg til den eller bli på sykehuset. Det erkjenner også helsepersonell ved sykehus i Tyskland, og spesielt i Bayern. Så ser vi at vi utvikler oss mer og mer i retning av en kontinental drikkeskikk, og det snakkes som om det er en slags kulturell utvikling i retning av det høykulturelle. Hvorfor skal det ikke være mulig å ta innover seg erkjennelsen av de endringene som skjer når det gjelder alkoholskader i befolkningen? På Island hadde man for en del år siden overhodet ikke sett skrumplever som en konsekvens av et langvarig og intensivt alkoholforbruk. Det endrer seg naturligvis på Island også. Men hvis vi skal ha ansvaret knyttet til hvordan vi skal hindre alkoholskader, må det ligge en viss faglighet i bunnen. Det som Sandberg beskriver, har veldig lite med faglighet å gjøre, for det går ut på at hvis man bare konsumerer litt daglig – mange i befolkningen gjør det – så skulle det være gunstigere enn det drikkemønsteret vi ser i Norge. All forskning viser jo at det forholder seg helt motsatt.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-03-28:
La meg først få lov å si til representanten Ballo vedrørende Fremskrittspartiets forutsigbare alkoholpolitikk: Fremskrittspartiet er forutsigbart i all politikk, og det er det som betegner seriøs politikk. Men det som fikk meg til å ta ordet, var statsrådens frykt for ungdommens lyst til å forske på rus. Jeg tror statsråden her blander sammen forskjellige rusprodukter, for hvis hun ikke gjør det, er det faktisk sånn at statsråden da mistenker utsalgsstedene i dag for å bryte loven. Som representanten Nesvik var inne på, er det altså 18 års grense for å kjøpe de alkoholholdige varene. Hvis det forskningen viser, er at debuten blir lavere og lavere, må det altså være et brudd på loven et eller annet sted. Jeg kan ikke se at det finnes noe forskningsresultat som viser at norsk ungdom har mer lyst til og er mer ivrig etter å forske på rus enn eksempelvis dansk ungdom. Vi ser at dansk ungdom har mye større tilgang på alkohol hele tiden – og har alltid hatt det – og har da kanskje på en måte fått en naturlig omgang med alkohol, i motsetning til ungdommen i Norge, som vokser opp med at alkohol er et forbudt produkt, og at de skal skjermes mot det. Da opplever vi at når ungdommen kommer ut i miljøer der det eksisterer alkohol, så blir det et brutalt møte, og de kommer kanskje skjevt ut. Det kunne vært interessant å høre hva statsråden eksempelvis har å si om den utviklingen vi ser i de områdene der hjemmebrent og smuglervarer dominerer, som f.eks. i Trøndelag. Ungdommen der har jo full tilgang på hjemmebrent og smuglerbrennevin daglig, mens da det å ha tilgang på en flaske vin for en 18-åring altså skal være skrekkelig. Så vil jeg igjen utfordre statsråden, på lik linje med representanten Nesvik, på dette med kontrolltiltak, for det ligger i statsrådens innlegg tvil om at kontrollfunksjonene fungerer. Er da statsråden villig til å se på dette med at de som driver kontrollen, også skal ha kunnskap om hva de skal kontrollere?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2000-01-12:
Jeg vil gjerne stille olje- og energiministeren et spørsmål. Det har vært spekulasjoner om Statoils framtid og om Statoil skal delprivatiseres. Den diskusjonen har spesielt tatt av etter at Statoils styre selv har ønsket en delprivatisering, og ikke minst fordi Stortinget i løpet av våren skal få seg forelagt en sak som går på olje- og energivirksomhetens framtid. Det som det kunne være interessant å få vite fra olje- og energiministeren, er om det som står i Voksenåserklæringen, står fast, der en har forbilledlig klare formuleringer på hvordan dette spørsmålet skal forstås. I Voksenåserklæringen står det følgende: «Statoil må fortsatt ha en sentral posisjon i norsk petroleumsvirksomhet og være et heleid statlig selskap.»– jeg gjentar: «et heleid statlig selskap». Etter hva man forstår av det Regjeringens egne representanter nå har luftet, er man åpen for at dette ikke lenger skal gjelde. Mitt spørsmål er altså veldig konkret: Betyr det at Voksenåserklæringens forbilledlig klare formuleringer på dette punkt står fast, eller fins det her åpning for justering?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2000-01-12:
Dette var ikke spesielt mye å bli klok av. Det er jo riktig at man kan endre standpunkt, men i dette spørsmålet, som er et av de aller viktigste spørsmål om den norske – skal vi si – økonomiens framtid og ikke minst eierskap i en viktig sektor for norsk økonomi, er det altså etter mitt skjønn ikke uten videre gitt at man har anledning til å endre et slikt standpunkt. Hvis man ønsker – eventuelt åpner for – å endre eierskapsstrukturen i Statoil uten å ha sagt det til velgerne, har det en konstitusjonell og i hvert fall en moralsk side. Nå forstår jeg statsråden dit hen at hun ikke her i dag vil si at hun vil endre den, men jeg forstår at hun er åpen for at det kan skje. Og da er mitt spørsmål til olje- og energiministeren: Føler hun en forpliktelse overfor de velgerne som stemte på Senterpartiet og regjeringspartiene under forutsetning av at Statoil fortsatt skulle være et statlig selskap, eller mener hun at det er gitt Regjeringen den fullmakt at man når det gjelder en så stor del av vår formue, et så viktig spørsmål i strukturpolitikken og den økonomiske politikk, uten videre kan legge ut på – skal man si – å endre standpunkt?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2000-01-12:
Som representanten Djupedal er kjent med, og som han siterer fra Voksenåserklæringen, er Regjeringens standpunkt at Statoil skal være et heleid statlig selskap. Det er et standpunkt som Regjeringen har formidlet til Stortinget i flere dokumenter tidligere, og det er Regjeringens standpunkt inntil Regjeringen eventuelt tar et annet standpunkt. Det har Regjeringen så langt ikke gjort. Men det er riktig at det har oppstått en debatt om det framtidige eierskap i Statoil og også om den framtidige organiseringen av det statlige engasjementet i petroleumssektoren.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2000-01-12:
Jeg har referert Regjeringens standpunkt pr. i dag, og har også vist til at det er en debatt om eierskapet i Statoil, og den debatten må kunne pågå en stund til. I alle fall vil Regjeringen – antakelig i slutten av februar – legge fram sin melding omkring disse spørsmålene. Jeg kan se argumenter både for og mot en delprivatisering av og en endring av eierskapet i Statoil. Det representanten Djupedal reiser når det gjelder forholdet til et program og en programforpliktelse, er imidlertid en politisk prinsipielt viktig problemstilling. Jeg er enig i at politiske partiers program er en forpliktelse overfor velgerne. Spørsmålet er om det også avskjærer de politiske partiene fra å diskutere konkrete programposter i løpet av en 4-årsperiode, ikke minst sett i den sammenheng at en i dag står overfor et samfunn i rask endring. Jeg mener at politikken skal spille en vesentlig rolle ved å være den som legger premissene for endringene. Da er spørsmålet: Vil en avskjære politikken fra den muligheten dersom en har et så statisk syn på programforpliktelser som det hr. Djupedal nå legger opp til?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2000-01-12:
Som jeg sa i mitt svar til Djupedal, syns jeg det finnes argumenter både for og mot en delprivatisering av Statoil. Det er nettopp denne avveining av de ulike argumenter som Senterpartiet nå står foran, og som også Regjeringen er nødt til å foreta. Før det har skjedd, vil ikke jeg gå inn i noen realitetsdebatt omkring det spørsmålet Langeland tar opp. Men jeg har igjen lyst til å komme tilbake til det mer prinsipielle spørsmålet her, nemlig: Når vi nå ser at markedsaktørene endrer ting raskt, at spørsmålet om forandringer i samfunnet på grunn av telekommunikasjon, teknologi og data skjer raskt, hvordan skal da politikken respondere på dette? Kan vi si at et program som er vedtatt for fire år, ikke skal kunne diskuteres i partiets organer i løpet av den 4-årsperioden, når vi samtidig ønsker at politikken skal spille en vesentlig rolle ved å være premissleverandør for et marked og for forandringer som skjer i samfunnet? Det er en politisk viktig problemstilling som Senterpartiet blir nødt til å ta innover seg, som Regjeringen blir nødt til å ta innover seg, og som jeg håper også partiene ellers i Stortinget vil ta innover seg.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2000-01-12:
Jeg anser teknologiutviklingen knyttet til CO2-frie gasskraftverk som svært viktig. Det er klart at mye av den nye teknologien knyttet til dette må utvikles av industrien sjøl, men myndighetene kan også bidra ved å spille en rolle. Under budsjettdebatten i Stortinget i høst noterte jeg meg den merknaden fra flertallet som Akselsen nå viser til. Jeg gav også en respons i forhold til denne merknaden, i den forstand at jeg sa at Regjeringen innenfor de rammer som ligger i år 2000-budsjettet, vil be Forskningsrådet om å prioritere forskning på CO2-frie gasskraftverk. Det er nå nedfelt i det tildelingsbrevet som har gått til Forskningsrådet, og er som sådant fulgt opp. En satsing for i år utover rammen for 2000, og som representanten Akselsen og Arbeiderpartiet har sluttet seg til – jeg kan ikke se at det var noe eget forslag fra Arbeiderpartiet om noen økt satsing på CO2-fri gasskraftforskning – vil man komme tilbake til i forbindelse med neste års budsjettbehandling.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2000-01-12:
Mitt svar til representanten Akselsen var i korte trekk at vi har gitt beskjed til Forskningsrådet om at forskningen på CO2-frie gasskraftverk må prioriteres innenfor de rammene vi i dag har. Og det er jo ikke slik i dag at det ikke blir gitt støtte til prosjekter som er knyttet til teknologiutvikling på gasskraftverk. Tvert imot, det blir det. Det prosjektet som refereres i dagens aviser fra Akers side, har fått støtte bl.a. fra statlige myndigheter, noe som er viktig, og som kanskje også vil være mulig i årene framover. Når det gjelder spørsmålet om økte rammer – og jeg ser heller ikke bort fra at vi bør ha en diskusjon om det – er det en diskusjon som hører hjemme i forhold til neste års statsbudsjett. Jeg ser ingen grunn til at vi skal lage motsetninger mellom forskning på fornybare energikilder og på CO2-frie gasskraftverk, for etter min mening er det innenfor dagens forskningsmidler rom for begge deler.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2000-01-12:
Signalet om forskning på CO2-frie gasskraftverk og en prioritering av det innenfor de rammene vi har, det gav jeg til representanten Sanner i budsjettdebatten i fjor høst. Det er synd hvis ikke representanten Sanner den gangen oppfattet det og dermed i dag ser på dette som et nytt signal. Det ble altså gitt for flere måneder siden. Jeg tror at vi skal være oppmerksomme på den problemstillingen som har vært reist fra enkelte om forholdet mellom de fornybare kraftkilder og gasskraft. Vi bør hindre at det blir motsetninger mellom det å utvikle de nye, fornybare kraftkilder og det å få fram en miljøvennlig teknologi knyttet til gasskraft. Jeg er av den oppfatning at vi bør vente på den teknologien. Vi er ikke prinsipielt imot gasskraftverk, men problemet er CO2-utslippene som er knyttet til de gasskraftverkene som i dag er under planlegging. Får man fram en teknologi som fjerner miljøproblemene, dvs. forurensningen, vil debatten stilles i et annet lys. Ellers har jeg merket meg at det fra forskerhold og fra selskapshold er ulike perspektiver når det gjelder tidshorisonten for dette.