Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2007-12-07:
Jeg synes at dagens budsjettdebatt illustrerer at Regjeringen støtter sin miljøpolitikk på to hovedpilarer, tvang og avgift. Gulrøtter og positive incitamenter er det langt mellom, pisk og tvang hagler det med. Fremskrittspartiets har ikke tiltro til at miljøet og det biologiske mangfoldet i Norge kan ivaretas med ensidig fokus på denne typen virkemidler. Jeg vil begynne med å minne om at norsk industri, det være seg tradisjonell vannkraftforedlende industri på land eller oljeindustrien, er renest i verden, både i forhold til utslipp av CO2 og andre miljøfarlige substanser. Norsk miljøteknologi er verdensledende, og norske teknologiløsninger implementeres i norsk industri og eksporteres til industri i utlandet i stor skala. Noe av årsaken til at norsk industri framstår som svært miljøvennlig, er selvfølgelig tilgangen på ren elektrisk vannkraft. Et annet forhold som bidrar til stor verdiskaping, er den nye industrien, industri som er mer miljøvennlig enn den industrien den erstatter. I framtiden vet vi at Regjeringens politikk vil sørge for at det ikke vil bli etablert ny industri i Norge, fordi det ikke vil bli tildelt klimakvoter på linje med annen industri. Dette vil i hvert fall gjelde fram til 2009, når vi kan få på plass en ny og mer miljøprogressiv borgerlig regjering. Men det er ikke bare en ny industri som i et miljøperspektiv bør ivaretas. REC og de spinn-offene REC-systemets gründer, Alf Bjørseth, har laget, har blitt rost opp i skyene av regjeringspartiene. Det er grunn til å minne om at REC-eventyret i stor grad er basert på gammel smelteverks- og materialteknologi fra Elkem-systemet, finansiert av vannkraftpenger fra de store kraftutbyggingene. Det kan ikke være mye tvil om at dersom denne regjeringen skulle lagt grunnlaget for REC-eventyret, hadde eventyret endt opp som et mareritt, i likhet med Soria Moria-erklæringen. Det er imidlertid ikke bare særnorske klimakvoter norsk industri er utsatt for. I fjor innførte flertallet en såkalt miljøavgift for utslipp av NOx på 15 kr pr. kg. Enkelte arbeidsplasser i fiskeriene blir straffet med 60 000 kr i avgift på grunn av Regjeringens NOx-avgift. For fiskeriene innebærer dette en reduksjon i lotten til fiskerne på 30 000 kr. Løftene fra posisjonen, med Senterpartiet i spissen, var at det i løpet av noen få måneder skulle innføres et såkalt frivillig miljøfond, et tiltak som skulle medføre at kostnadene for de rammede fabrikkene, fiskefartøyene og fraktfartøyene skulle reduseres fra 15 kr pr. utsluppet kg til mellom 3 kr og 5 kr pr. kg. Til tross for at en rekke senterpartitopper fortsatt uttaler seg i motsatt retning, er en slik ordning ennå ikke på plass. Det har altså ikke tatt et par måneder, men allerede et år uten at løsningen er på plass. Dette er et glimrende eksempel på, som jeg startet med, at Regjeringens hovedvirkemiddel i miljøpolitikken er økte avgifter, og ikke noe mer enn det. Så hadde Regjeringen tenkt å bruke rundt 250–300 mill. kr av de vel 1 600 mill. kr fra NOx-avgiften til miljøtiltak. Da vil jeg på vegne av Fremskrittspartiet gi uttrykk for at dersom Regjeringen generelt, og Senterpartiet spesielt, skal sitte igjen med et fnugg av miljøtroverdighet, må den delen av de innkrevde 1 600 mill. kr som er innbetalt i NOx-avgift av aktørene som slutter seg til fondsordningene, og som ikke allerede er brukt til NOx-reduserende tiltak, overføres til NOx-fondets styre. Fremskrittspartiet legger til grunn for sin politikk at norsk industri skal og må være verdensledende på miljøteknologi og miljøinnovasjon. En viktig forutsetning jeg vil minne om for å få til det, er at norsk industri faktisk må gis vilkår som gjør at den klarer å overleve i Norge. Svaret er med andre ord ikke å gi bedriftene rammevilkår som er så dårlige at de knekker nakken eller flyttes til utlandet. Svaret er en aktiv energi-, forsknings- og næringspolitikk som sammen med strengt miljøregelverk kan støtte opp under opprettholdelsen av ren, norsk vannkraftforedlende industri også i dette århundret. Laksen er et eksempel på en art som er under press i Norge. Det er mange årsaksfaktorer som påvirker laksen negativt, bl.a. vannkraftutbygging. Samtidig viser ny kunnskap at elver utmerket godt kan kraftutbygges uten at det går ut over laksebestanden, og at allerede utbygde elver kan gjøres langt mer laksevennlige og dermed kraftig styrke laksestammene i enkelte elver, samtidig som det produseres mer kraft i de samme elvene. Jeg finner grunn til å trekke fram de endringene som ble gjort i Altaelva etter at Norsk institutt for naturforvaltning hadde kartlagt årsaken til at laksen hadde forsvunnet fra de øverste delene av vassdraget etter kraftutbygging. Endringen man gjorde etter det, medførte både at kraftproduksjonen økte og at laksen reetablerte seg i øvre deler av Altavassdraget. I lys av dette var det ikke med så liten grad av vantro Fremskrittspartiet leste Regjeringens budsjettforslag, som ikke la opp til videre drift på NINAs forskningsstasjon på Ims i Rogaland. I denne saken vil jeg gi honnør til regjeringspartienes medlemmer i energi- og miljøkomiteen for at de ikke ville akseptere nedleggelsen av stasjonen og sammen med Fremskrittspartiet satte av de nødvendige midlene, slik at den kan drives også i 2008. Villaksen er imidlertid ikke bare truet av kraftutbygging, den er også utsatt for en rekke trusler. En av disse truslene er forsuring, både fra landbruket og fra sur nedbør. Kalking har vært en av de mest vellykkede forvaltningstiltakene som har vært gjennomført overfor noen art noensinne i Norge. I en rekke elver på Sør- og Vestlandet er laksebestandene reetablert etter kalking. Jeg vil berømme denne regjeringen for at den i år ikke kutter i kalkingsbevilgningene, som tradisjonen har vært for bortimot alle tidligere regjeringer. Men ved å bevilge for 2008 det samme beløpet som ble bevilget i 2006, har Regjeringen likevel i realiteten redusert bevilgningene til dette formålet – færre elver kan kalkes, og de gjenværende elvene som ikke er kalket ennå, må vente lenger. Fremskrittspartiet har derfor satt av 7 mill. kr mer, som grovt sett ville innebære at kalkingsaktiviteten kunne blitt holdt på 2006-nivået. Men det er bare én trussel mot villaksen som har potensial til å utrydde atlantisk laks som viltlevende art i Norge. Det er lakseparasitten Gyrodactylus salaris. Direktoratet for naturforvaltnings handlingsplan for bekjempelse av gyro legger opp til et bevilgningsnivå på rundt 30 mill. kr årlig i en tiårsperiode. Dette nivået forutsetter imidlertid ikke bruk av aluminium, men rotenon som hovedbekjempelsesmiddel. Bruk av aluminium gjør at gyrobekjempelsen blir fire–fem ganger mer kostbar enn ved bruk av rotenon. Bevilgningsnivået kan ikke sies å være i nærheten av å være tilfredsstillende med tanke på å oppnå målet om utryddelse av gyro i løpet av kommende tiårsperiode. Det synes jeg er trist. Jeg vil også minne om at aluminium ikke i ett eneste tilfelle har medført endelig friskmelding, og at det således riktignok fortsatt må anses for å være et spennende prosjekt, men like fullt et forsøksprosjekt, og slik vil det være inntil man endelig kan dokumentere friskmelding etter behandling med aluminium. Jeg vil vise til forslaget fra en samlet opposisjon om framleggelse av en stortingsmelding om hvordan bekjempelsen av gyro er tenkt gjennomført. Regjeringspartiene har kunngjort at de vil stemme imot, noe som jeg mener viser at Regjeringen – inkludert SV, som tidligere har kjempet sammen med Fremskrittspartiet for dette – ikke har troverdighet i spørsmålet om bevaring av villaksen. De vil ikke engang ha debatt om spørsmålet. Dette illustreres også, mener jeg, ved at elva Driva – uansatt hva vi vedtar i denne sal – vil bli den siste elva i Norge som blir ferdigbehandlet for gyro. Heller ikke i 2008 ønsker Regjeringen å bygge en sperre i elva Driva og utsetter dermed ferdigstillelsen når det gjelder gyrobekjempelse, med enda et år, uansett hva bevilgningsnivået vil være i det påfølgende år. Jeg viser her til Fremskrittspartiets budsjett, hvor vi har satt av de nødvendige 40 mill. kr til laksesperre i elva Driva i 2008. Så til vrakpant. Fremskrittspartiet er positiv til at Regjeringen har valgt å utvide ordningen med vrakpant. Jeg vil allikevel understreke at ordningen både av miljøhensyn og av trafikksikkerhetsmessige årsaker burde ha blitt utvidet. Jeg viser til at Fremskrittspartiet har styrket denne posten med 334 mill. kr, som er departementets antatte kostnad for en vrakpantordning som omfatter alle biler. Dette ville være et viktig miljøtiltak ved at det hadde fornyet den norske bilparken, slik at de eldste bilene, med de største utslippene av både NOx, svovel, CO2 og partikler, hadde blitt byttet ut til fordel for mer moderne og rentgående biler. Dette ville hatt positiv effekt både på klimaet og lokale forurensingsproblemer. Så vil jeg si helt kort på slutten at Fremskrittspartiet støtter ambisjonen om å stoppe reduksjonen i artsmangfoldet innen 2010. Vi stiller oss imidlertid sterkt tvilende til om passivt arealvern alene er den riktige veien å gå. Jeg vil peke på at de store verneområdene i høyfjellet i henhold til nasjonalparkplanen i all hovedsak er ferdigstilt, og at nytt vern i stor grad vil måtte gjennomføres i mer produktive områder, særlig i skogsområder. Mange arter har sin biotop i tilknytning til skogen og i stor grad i tilknytning til landområder, plantefelt og ungskog. Dermed er det ikke åpenbart at ytterligere vern vil redde disse artene.