Mudassar Kapur (Høyre), 2015-06-09:
Jeg vil starte med å takke både Kristelig Folkeparti og Venstre for godt samarbeid i forbindelse med denne saken. Vi skal i dag vedta den største flyttingen av makt og oppgaver fra stat til kommune på mange tiår. Med denne flyttingen av nye oppgaver til kommunene går vi fra sentralisering og detaljstyring til desentralisering og maktspredning. Vi mener at flere oppgaver nærmere innbyggerne gjør at kommunene kan yte bedre, helhetlige og mer individuelt tilrettelagte tjenester. Samtidig trenger enkelte partier å innse at verden har gått videre spesielt de siste tiårene, nå som det begynner å nærme seg en hel generasjon siden vi hadde den forrige kommunereformen. Landet har endret seg. Folk bosetter seg annerledes. Hva betyr dette i praksis? Jo, flere og flere mennesker velger å flytte til byene. Det er grunnleggende positivt. Vår jobb som politikere må da være å sørge for at disse menneskene kan skape seg en god framtid og leve ut sine drømmer. Høyre vil jobbe for levende byer som bidrar til å skape muligheter for sine innbyggere. Byene er attraktive steder å bo og arbeide, og en stadig større del av befolkningen flytter dit. Men derfor er det også viktig at vi setter byene i stand til å møte disse utfordringene. Det gjør vi gjennom å gi dem mer makt når vi i dag vedtar dagens oppgavemelding. Høyres utgangspunkt er en politikk som setter enkeltmennesket i stand til å skape en god framtid for seg selv og menneskene rundt seg. Vi tror at den beste måten å gjøre det på er gjennom en god skole, utdanning, god byutvikling og en politikk som trygger arbeidsplassene. Hvis byene skal kunne være drivkraft for vekst i sin region, må de også få verktøyene. La meg ta to eksempler på viktige oppgaver vi nå legger til rette for at de store byene kan jobbe med. Det er videregående skole, og det er kollektivtransport. Med Høyre i regjering får nå de største byene for første gang et tydelig signal om at vi ønsker initiativ velkommen, der byer ønsker å være forsøkskommuner for å overta ansvaret for videregående skoler. Vi tror at de største byene kan gi elevene et enda bedre tilbud når de får mulighet til å se hele skoleforløpet i sammenheng. Bedre oppfølging og tilrettelegging for enkeltpersoner og mindre «drop-out» i skolen vil være noen av resultatene slike forsøksordninger kan vise. Derfor er vi positive. Vi ønsker byer velkommen til å søke, men vi oppfordrer dem også til å bli større i enkelte sammenhenger. Det er ingen tvil om at den typen forsøksordninger skal være knyttet opp til klare forutsetninger om samarbeid og likeverdige skoletilbud for alle elever i fylket. Jeg er sikker på at de vil høste de samme erfaringene som vi har i Oslo. Vi løfter rett og slett den enkelte elev. Vi løfter lærerne, og vi løfter hele skolen. Når det gjelder kollektivtransport, ser vi at de største byene gjentatte ganger har gitt et signal om at de kan lage et enda bedre kollektivtilbud dersom de får dette ansvaret. Det vil gi dem en bedre mulighet til å tenke helhetlig byutvikling, helhetlig arealutvikling hvor infrastruktur, kollektivtransport og boligbygging henger sammen og lokalpolitikerne kan bestemme over dette selv. Jeg regner selvfølgelig med, som vi også forutsetter, at det inngås et samarbeid med det øvrige fylket for å sikre et helhetlig tilbud der også. Så vil jeg bruke det siste minuttet mitt til å snakke om noe viktig som kunne ha skjedd i denne salen, men som det nye stortingsflertallet nå hindrer. Jeg trodde at jeg hadde hørt det verste innen kommunereform da Senterpartiets representanter fra enkelte byer og kommuner foreslo å dele Oslo kommune opp i 15 nye kommuner. Da tenkte jeg at nå kan det ikke bli verre. Det har det ikke blitt, det må jeg si. Men vi har fått en sterk andreplass. Vi kan lese et forslag fra Arbeiderpartiet som lyder som følger: «Stortinget ber regjeringen utrede særskilt etablering av et regionalt folkevalgt nivå i hovedstadsområdet. Målet er å slå sammen minimum Oslo og Akershus fylkeskommune, eventuelt også større deler av hovedstadsområdet.» Større deler av hovedstadsområdet – hvis Oslo og Akershus er minimum, da snakker vi litt Buskerud, litt Østfold, litt Vestfold også. Det vet vi ikke noe om, men heldigvis har vi et stortingsflertall som vil sørge for at den typen tvangssammenslåing av fylker ikke finner sted – heldigvis.