Erna Solberg (Høyre), 2008-11-27:
Etter å ha lyttet til det forutgående replikkordskiftet, må jeg si at jeg er litt forbauset over spørsmålene der. Det synes som om regjeringspartiene ikke klarer å oppdage at det har skjedd noe i Norge. Det er den gamle platen – det var ikke en replikk jeg ikke hadde hørt før, kanskje med unntak av Lundteigens kreativitet når det gjaldt å sende budsjettet tilbake. Men det som har skjedd denne høsten, er dramatisk, det er annerledes, og det krever faktisk at norsk politikk på noen områder også oppfører seg annerledes enn å gå inn i det vanlige partipolitiske pingpongspillet. Det er et betydelig antall mennesker som kommer til å miste jobben neste år, og noen av dem kommer til å miste jobben på grunn av valgkamptaktikken til regjeringspartiene. Det er et betydelig antall mennesker som kommer til å få problemer med å betale regningene til neste år, fordi de har dårligere økonomi, og fordi det er blitt mer utrygghet. Da synes jeg egentlig at vi skulle hatt noen andre svar enn dem som gis i det vanlige politiske pingpongspillet. Jeg registrerer at da budsjettet ble framlagt, stilte mange seg undrende til at budsjettet ikke hadde mer preg av at vi faktisk kom inn i betydelig vanskeligere situasjoner. Da svarte finansminister Halvorsen: Jeg har en plan – for å sitere Egon Olsen. Den planen er nå sprukket, som enhver Egon Olsen-plan tidligere har gjort. Budsjettet holder ikke for å møte de utfordringer norske familier, norske arbeidsplasser og det norske samfunnet står overfor til neste år. Noen ganger skulle vi tatt oss sammen og sagt at noe er viktigere enn annet. Jeg er glad for at de fire opposisjonspartiene er enige om noen hovedtrekk som man er nødt til å gjøre mer med. Vi er enige om å reversere skatteskjerpelsene til Regjeringen. Noen ganger mener jeg at det bare er dumt å øke formuesskatten, men noen ganger er det veldig dumt å øke formuesskatten. Dette er tilfellet nå, for i et samfunn som bærer preg av mer pessimisme, som bærer preg av mindre investeringsvilje, som bærer preg av at folk blir sagt opp, og hvor det ikke er nok penger til at bedriftene får lånt til investeringsprosjektene sine, er det grunnleggende dumt å fortelle alle små og store næringsdrivende og alle familieeide bedrifter at vi egentlig synes at de skal betale mer, og at istedenfor at det er penger til investeringene deres gjennom egenkapitalen, skal vi hente penger inn til statskassen. Men det gjør altså Regjeringen med dette budsjettet. Det er åpenbart blitt overordnet alt annet, for nå har finansministeren gang på gang sagt at ikke noe skal gjøres. Så skal det gjøres litt, men det skal i alle fall ikke gjøres noe med fordelingsprofilen, les: Det skal ikke gjøres noe med formuesskatten. Dette er dumt. Det er dumt fordi det bidrar til pessimisme. Det bidrar til mer passivitet. Det bidrar til at de som skal skape arbeidsplassene, kommer til å si opp folk i stedet for å ansette flere. Derfor skaper Regjeringen mer arbeidsledighet med det budsjettet som er kommet. Gårsdagens opplevelse, det at vi etter syv uker med budsjettbehandlinger på Stortinget, får beskjed om at vi skal endre dette budsjettet i januar/februar, så det er ikke så viktig hva som blir vedtatt i morgen, synes jeg er en ganske sterk provokasjon fra Regjeringen. Vi har hatt innspill om at vi burde diskutere om det var behov for å gjøre endringer. Vi har ønsket en dialog, slik at vi skulle kunne snakke om ikke bare hva slags tiltak, men også om hvilken timing vi ville ha for nye endringer. Men man har altså stått fast på at dette har det ikke vært behov for, vi skal se på, og vi skal følge med. Det kom ikke et konkret tiltak i går, bare en beskjed om at nå kommer det noe nytt, som da setter alt i denne debatten og alt som er beslutningsgrunnlag i dag, til side. La meg si noe om hva som bør være i den pakken som skal komme, og som bør komme lenge før januar måned. Det er behov for å øke lånerammene til kommunene for å bygge, for hvis man skal gjøre noe med arbeidsledigheten i bygg og anlegg til våren, holder det ikke å gi et signal i februar. De signalene som gis i februar, kommer ikke til å utløse en eneste arbeidsplass før i oktober neste år, med anbudsprosjekter og annet. Det andre vi bør kunne gjøre nå, er å ta det som vi har ligget etter med av idrettsanlegg som venter på å bli bygd fordi tippemidlene ikke har vært store nok til å kunne bidra. Det kan vi ta i et engangsjafs, så kan vi hjelpe til med det. Så bør Regjeringen ta vekk sin private allergi mot OPS-prosjekter og sørge for at vi massivt setter i gang med veibygging i tiden fremover. Det ville bidratt til at færre ble arbeidsledige.