Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2013-11-28:
Jeg skal velge å ta et positivt utgangspunkt i denne debatten. Mye av diskusjonen i Stortinget blir ofte preget av partipolitiske uenigheter og skillelinjer – ofte har man ikke en følelse av å bringe en sak framover. Aller først har jeg lyst til å ønske næringsministeren velkommen til interpellasjonsdebatt i Stortinget. Jeg er veldig glad for at det er denne typen tema som er reist som et av de første debattemaer til interpellasjon i dette Stortinget. Når jeg velger å ta et positivt utgangspunkt, er det først og fremst fordi jeg mener at en negativ debatt rundt dette – utviklingen av Innlandet, utviklingen av de to store fylkene Hedmark og Oppland – gror det egentlig svært lite av. Det er en negativ politisk debatt. Det gror også svært lite av å beskrive situasjonen i Innlandet med kun negative fortegn, fordi dette blir feil. Det er også en debatteknikk som gjør sitt til at man ikke får øye på alle de mulighetene man har for å bringe næringsliv, aktivitet, kompetanse og vekst inn i et område av landet som trenger mer av det. La meg dvele litt ved noen av de utfordringene som innlandsfylkene møter, og som jeg mener fortjener en fokusering nasjonalt. Vi ser en situasjon – det har vært slik over tid – hvor veksten er for lav. Vi ser en situasjon hvor man i for liten grad har ønsket befolkningsvekst, selv om man i mange av kommunene nå opplever positiv utvikling. Vi ser en utfordring når det gjelder hvordan kompetansen er sammensatt, og hvor god kompetansen er, selv om det på flere av områdene, som jeg skal komme tilbake til, faktisk opplever at vi har kompetanse som ligger i beste klasse – og også i nasjonal front. Vi ser dessuten at vi har en situasjon hvor mye av det som skal danne grunnlaget for veksten, er sårbart – først og fremst fordi man sliter med en betydelig utfordring inn mot det å beholde kompetanse, og man sliter med en utfordring inn mot det kostnadsnivået som er etablert i Norge. Dette er kanskje først og fremst godt bevist gjennom en del av de nedlegginger vi har hatt av veldig bra virksomhet i Innlandet. Jeg nevner eksempelvis Nycomed Pharmas legemiddelvirksomhet på Elverum, som er et godt eksempel på at kostnadsnivået ikke gjør det lønnsomt å kjøre en produksjonslinje som har vært veldig bra – i Innlandet og i Norge – og som i så måte finner annen ledig overskuddskapasitet i konsernets internasjonale anlegg, særlig i Tyskland og Polen. Dette krever av oss at vi er helt avhengig av å ha en samlet tilnærming til de utfordringene vi nå ser reise seg i Innlandet. Jeg er positiv til de mulighetene vi har i Innlandet, først og fremst fordi vi har en kompetanse på mange viktige nøkkelområder som ligger i nasjonal front – som jeg sa i stad – men også fordi vi ser at ressursbasen for å skape vekst, absolutt er til stede. Det bringer meg over på det som etter min mening gjør dette spørsmålet til et nasjonalt anliggende, fordi vi trenger alternativer til vekst og alternativer til virksomhet i skyggen av en sterk oljeøkonomi. Vi trenger alternativer for framtida når vi, med all formodning, vil se en reduksjon i oljerettet aktivitet. Da trenger vi flere bein å stå på som nasjon. Der har man nettopp i disse to fylkene – også i andre fylker, men særlig i disse to – en ressursbase knyttet til jordbruk og skogbruk som egentlig bare venter på å bli høstet. Det er en ressursbase man ikke kan si man har i mange andre områder og i mange andre typer virksomhet, men som er et åpenbart konkurransefortrinn for oss. Det er en nasjonal utfordring å løfte dette, ikke bare fordi vi økonomisk trenger andre bein å stå på, men det er en nasjonal utfordring fordi det representerer en type økonomi som nasjonene skriker etter, og som Norge også bør skrike etter: en fornybar økonomi, utvikling av fornybar energi, utvikling av bioøkonomi – som kan bidra til at vi ikke bare får vekst, mer velstand, mer å leve av og mer å jobbe for, men at vi får en vekst og velstand som også er grønn, og som bidrar til at vi møter de krevende klimamålene som vi har satt oss, og som også verden rundt oss setter. Det å kunne nyttiggjøre jord og skog i mye større grad enn vi gjør i dag, bidrar til positive utslag i klimaregnskapet. Vi binder CO2på en mye mer effektiv måte ved bl.a. å få et skogbruk som gjør sitt til at vi kan drive ut mer på en mer effektiv måte, skape f.eks. fornybar energi og samtidig skape grunnlaget for en skog som vokser, og som er frisk og kan gjøre nytten sin – også på rot. I et slikt perspektiv mener jeg det initiativet som bl.a. regjeringen Stoltenberg tok, var veldig viktig. Det manifesterte seg veldig tydelig gjennom å nedsette et utvalg som skulle se på disse utfordringene. Det er avgjort viktig at vi nå får en samlet og bred nasjonal tilnærming til hvordan vi kan gripe fatt i disse næringene i en annen takt og en annen størrelsesorden enn det vi historisk sett har gjort. Tiden er inne for det. Dette fordrer at vi ikke bare skal ha politisk strategi i partier og politiske møter, men at vi må bringe det inn i regjeringsapparatet og i Stortinget. Det er bakgrunnen for interpellasjonen. Jeg skal i mitt innlegg særlig dvele ved jordbruket og skogbruket. Jeg kommer kanskje tilbake til noen andre forhold også. Vi ser at vi står overfor betydelige utfordringer for å kunne nyttiggjøre oss jord- og skogbruket i større grad enn vi gjør i dag. Jeg tror ikke dette er noen lettvinn marsj, og jeg mener vi skal vokte oss vel for å si at det er den eller den politiske konstellasjonen som eventuelt er skyld i at man ikke har utviklet dette i større grad enn man har gjort i dag. Jeg tror dette helt klart er betinget av både internasjonal økonomi og av hvordan vi har innrettet den norske økonomien med en veldig sterk avhengighet av oljen. Men vi ser en betydelig utfordring i å kunne øke produksjonen og å kunne høste mer fra både jord og skog. Der melder det seg mange aktuelle politiske spørsmål som jeg mener man skal ha en overordnet samlet tilnærming til. Den debatten vi nettopp forlot, brakte bare ett element inn i dette: altså hva slags tollvern vi har. Til våren vil vi få utfordringer når det gjelder hva slags budsjettstøtte vi skal gi bl.a. til jordbruket gjennom jordbruksavtalen, og det har selvfølgelig – som vi behandler i budsjettene som kommer – stor betydning at vi får rettet inn forsknings- og innovasjonsinnsats mot disse områdene. Det er viktig at vi ikke kutter på de områdene hvor vi ser at vi har mulighet for å vokse. For eksempel når det gjelder den trebaserte innovasjonen – som når vi utnytter skogen til energiskaping, energiflis og hva det måtte være – ser vi at vi står overfor mange små og store saker som i sum betyr veldig mye for Innlandets satsing. Det er bakgrunnen for at jeg interpellerer. Jeg vet at det kommer talere etter meg som kommer til å reise også andre spørsmål. Tida strekker ikke til for at jeg kan gå igjennom alle, men jeg ønsker at man også fra den nye regjeringas side skal gjøre denne delen av landet til et strategisk satsingsområde og ha en nasjonal tilnærming til det. I så måte skal jeg love at man i hvert fall fra vårt parti og fra vår benk vil bli møtt med stor velvilje for å kunne utvikle disse områdene videre.