Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-11-28:
Det er to overordnede målsettinger for fiskeriforvaltningen, nemlig økologisk bærekraft og stabilitet. De senere årene har det heldigvis vært økende fokus på og økende debatt omkring fiskerisamarbeidet med andre land, særlig Russland, og i den sammenhengen spesielt forvaltningen av norsk-arktisk torsk. Det synes jeg er svært positivt ettersom det gir uttrykk for den viktige posisjonen som fiskerisektoren i dag har i det norske samfunnet. Samtidig er det jo viktig at vi ikke bare ser bakover, men også ser fremover. Jeg skal være den første til å innrømme at dette ikke er noen enkel diskusjon. Det skyldes bl.a. at vi har et begrepsapparat som ikke er tydelig og klart nok, og det er derfor vanskelig å etablere en klar, felles forståelse av sammenhenger og ansvarsdelingen mellom biologisk rådgivning, forvaltningsmessige utfordringer og politiske mål. Jeg synes således det blir feil å hevde, slik stortingsrepresentantene Elvik og Sørensen gjør, at forvaltningen «av de norsk-russiske fellesbestandene kan i dag ikke sies å være økologisk eller økonomisk bærekraftig.» En bærekraftig forvaltning av ressursene har vært, er og vil fortsatt være et helt sentralt mål for Regjeringen i de fiskeriforhandlingene vi fører med andre land. Dette har da også vært slått fast flere ganger overfor Stortinget, og i så måte er det ingen endringer i den politikken som denne regjeringen fører i forhold til tidligere regjeringer og fiskeriministrer. Skal næringen kunne realisere sitt fulle potensial og være livskraftig og en bærebjelke i norsk økonomi etter at oljealderen tar slutt, er vi nødt til å legge bærekraft til grunn. Det gjøres også. Men samtidig må dette overordnede hensynet, bærekraft, også ivareta næringens behov for størst mulig forutsigbarhet og stabilitet, nettopp for å oppnå både økologisk og økonomisk bærekraft. Dette har vi i Norge klart bedre enn de fleste fiskerinasjoner. Dette med utnevnelse til delegasjonene til de fiskeriforhandlinger Norge deltar i, har vært tatt opp. Det vil fra min side ligge til grunn en balansert vurdering basert i hovedsak på at de berørte partene skal være representert, at delegasjonen må ha en håndterlig størrelse, og at de forhandlingstaktiske hensyn må ivaretas. Jeg viser i den sammenhengen til bl.a. representanten Kristiansens innlegg og vil si følgende: Hvem som skal anses som «berørte parter», er noe som må vurderes på selvstendig grunnlag fra år til år. Under årets fiskeriforhandlinger med Russland hadde man f.eks. for første gang invitert en representant for fylkesordførerne med i den norske delegasjonen. Forut for forhandlingene hadde jeg også for første gang invitert miljøvernorganisasjonene og fylkesordførerne til hvert sitt brede dialog- og orienteringsmøte. Jeg deler komiteens bekymring, slik også representanten Arnesen understreket i sitt innlegg, over situasjonen for flere bunnfiskarter i Nordsjøen, og da spesielt torsk. Om man ikke har kommet like langt som i nord, er det likevel riktig å si at fiskerisamarbeidet med EU de senere årene har gått i riktig retning, men samtidig er det viktig at vi tar innover oss at EU disponerer 87 pst. av torskeressursen, mens vi bare har 13 pst. Norge og EU har som følge av krisen i torskebestanden som kjent tidligere inngått egne avtaler om forbedring av beskatningsmønsteret i Nordsjøen, og i den sammenheng inngår også en rekke tekniske reguleringstiltak. Det er for tidlig å si noe om den fulle effekten av det, men det er ikke tvil om at dette bidrar til gjenoppbygging. I den sammenhengen er det, som flere har pekt på, et kjempeproblem knyttet til utkast av fisk. Der er situasjonen uforandret fra i fjor til i år, og det er et av de mest uløste problemene i fiskerisamarbeidet med EU. Jeg kan garantere at vi fra norsk side i fortsettelsen, akkurat som til nå, i alle relevante fora i omgang med EU vil hevde og mene at utkastpåbud strider fullstendig mot alle fornuftige forvaltningsprinsipper. Komiteen ber i innstillingen om at vi vurderer innholdet i fremtidige stortingsmeldinger. I den sammenhengen vil jeg vise til, hvilket komiteen sikkert er klar over, at en god del av den informasjonen som etterspørres, er lett tilgjengelige rapporter fra Det internasjonale havforskningsrådet. Det både komiteen og jeg nok må stille spørsmål om, er hvor omfangsrik vi vil gjøre stortingsmeldingen. Vil det være tilstrekkelig at vi gir klarere henvisninger til hvor opplysningene finnes, om de relevante data. Men fra min side har jeg lagt til grunn den anbefaling og det bud som kom fra Stortinget – jeg var selv i næringskomiteen på det tidspunkt – om hva meldingen skulle inneholde, nemlig være mest mulig faktaorientert og ha en objektiv fremstilling av fiskeriforhandlinger vi fører med andre land, og gjennomføringen av fisket i henhold til de avtalene som disse forhandlingene munner ut i, uavhengig av hvilken regjering som måtte sitte ved bordet. Gitt disse spørsmålenes svært komplekse natur tror jeg at forsøk på å gi meldingen et normativt innhold i tillegg til det beskrivende er vanskelig å oppnå, men vi skal etter beste evne forsøke å ivareta de vurderinger som komiteen ber meg å gjøre.(Presidenten klubber.) Det var det jeg rakk så langt. Jeg kan kommentere mer hvis det blir anledning til det senere. (Presidenten klubber.)