Trine Skei Grande (Venstre), 2016-05-24:
Gode politikere er i stand til å vurdere hvilke utfordringer et land står overfor, lage lover for å møte de utfordringene og være villig til å endre for å ta vare på verdiene i dem. Derfor er jeg ikke en konservativ politiker, derfor tror jeg at man av og til må endre ting for å ta vare på noe, og derfor tror jeg at man også må kunne endre Grunnloven for å ta vare på noen verdier. Det har alltid vært vårt utgangspunkt. Jeg fikk ikke sjekket dette – nå hørtes det ut på fra Lundteigen som om vi hadde hoppet etter Høyre og Fremskrittspartiet, men jeg tror at vi har ment dette i denne sal i 20 år. De fleste gangene jeg har vært med på å diskutere det, har også Høyre og Fremskrittspartiet vært kritiske til Venstres forslag om å endre dette i loven, men sånn er det som oftest: Vi er først med å foreslå ting – og sakte, men sikkert går det inn. For Venstre er det enkeltmennesket som er utgangspunktet for politikken, det er «Folk først» som er vårt slagord. For oss er det viktig at hvert enkelt menneske skal ha like rettigheter. Derfor var det fascinerende å høre representanten Bård Vegar Solhjells innlegg, jeg tror jeg var enig i nesten alt han sa om kampen for universelle rettigheter, kampen for at alle skal ha like store muligheter i det norske samfunnet. Men han faller på hoppkanten når han mener at noen rettigheter er det arv som skal bestemme. Noen rettigheter er det arven og genene som bestemmer at man skal ha. Andre er ikke født med de rettighetene og skal heller ikke ha mulighetene. Har man ikke genene som tilsier at man har en bonde i slekta, skal man heller ikke få lov til å drive jord. Det er det som er utgangspunktet og konklusjonen i det som representanten Solhjell sa. Jeg synes at det er en underlig logikk, som ikke hører hjemme i dag. Hadde det vært sånn at det bare var jord som var utgangspunkt for makt i det norske samfunnet, hadde jeg vært med på mye av Lundteigens argumentasjon – hvis det bare var det å eie jord. Men dette samfunnet har utviklet seg, det er mange andre bakgrunner for å utøve makt i et samfunn enn det å eie jord. Jeg vet at det er mange av dem som eier jord, som føler seg ganske langt fra makta. Men da man laget odelsloven, var utgangspunktet at tilgangen på jord var makt. Da laget man en lov som nettopp førte til maktspredning. Nå befinner den loven seg i et samfunn der makt tar utgangspunkt i helt andre ting enn bare jord. Da er den loven faktisk sementerende for at noen familier skal ha fortrinn med hensyn til gleden av å være bonde. Det er bare avgjort av genene, Og det har aldri Venstre stått for i denne sal. Arbeiderpartiet sier liketil at da de selv satt i regjering, diskuterte de om de kanskje skulle gå inn for å oppheve hele loven, mens de nå med stor bravur – med en annen regjering – sier at det er helt uaktuelt. I Venstre er vi såpass prinsipielle at grunnlovsendringer mener vi det samme om samme hvem som sitter i regjering. Vi har hatt en fantastisk produksjonsvekst i norsk landbruk, men vi har også en helt utrolig stor nedgang i antall bruk, og det er veldig mange som legges brakk. Det er selvsagt sånn at veldig mange føler seg presset til at odel må gå i arv. Det er helt tydelig at jeg og representanten Per Olaf Lundteigen har frekventert litt forskjellige kjøkkenbord. Jeg kommer fra husmannsslekt, jeg kommer fra et område der det også er mange små gårder. Jeg har sett mange ungdommer som føler seg presset til å overta noe som ikke passer inn i deres liv, mens mange som har lyst, ikke får muligheten fordi de ikke har genene og ikke har det trykket fra odelsretten hengende over seg – som det forventes at de skal fullføre. Det er viktig å regulere jordbrukseiendommer, regulere omsetningen av jordbrukseiendommer, det er viktig å spre makt også innenfor det området, men utfordringen i dag handler om å få mest mulig jord i drift. Det at mest mulig jord skal drives, burde vært målet i denne salen, ikke at arv skal være utgangspunkt for fordeling av goder i et samfunn. Det er så mange som ikke slippes inn. Det er så mange som tenker at grunnen til å gå på landbruksskole er kanskje å finne noen som har disse genetiske fortrinnene det er å ha tilgang på jord – for å kunne få muligheten til å leve ut drømmen sin. Det er ikke Rema-Reitan vi kjemper for, vi kjemper for alle de ungdommene som faktisk har lyst til å drive landbruk, som har lyst til å utvikle jord de får tilgang til for å produsere mat til verden rundt seg. Det er de som i dag får nei på grunn av denne loven. Så må jeg si at jeg er litt skremt over analysen av hva som er utfordringer i Europa. Etter Murens fall var det nærmest en forståelse for at de liberale verdiene i Europa hadde vunnet. Nå ser vi mørke skyer i mange land, bl.a. det landet som vi har offisielt statsbesøk fra nå. Vi ser det i Østerrike, vi så det i Ungarn, og vi ser også i land rundt oss at gamle tiders store helter vokser opp i form av sultaner, konger og keisere. I Østerrike var det i går nære på at disse verdiene skulle vinne fram. Det er dette vi kjemper imot. Vi kjemper imot de brune ekstremistene, vi kjemper imot nasjonalistene som bare dyrker seg selv og sitt eget, som dyrker seg bakover i historien på en måte som gjør at de faktisk ønsker å påvirke norske museers omtaler av landenes historie. De gjør om historien og drømmer seg tilbake til tsarer og sultaner. Det er det som er utfordringen i Europa i dag – det er ikke at man kjemper for liberale ideer, og det er ikke at man kjemper for at arv faktisk ikke skal bestemme hvilke framtidsmuligheter man skal ha i det norske samfunnet. Det er faktisk en kamp for at hvert enkelt menneske skal ha sin verdi og sin frihet uavhengig av hvor man kommer fra og hvilke gener man har. Dette er frihetskampen i Europa i dag. Det er det vi må kjempe for, ikke kampen mot at vi faktisk handler med hverandre, kampen mot at vi faktisk beveger oss som frie mennesker i Europa. Det er så bakvendt taklet, de utfordringene vi nå står overfor, at jeg ikke skjønner hvordan det er mulig. Det er nettopp nå liberalismen blir presset i Europa, det er nettopp nå enkeltmennesker blir presset i Europa. Å dra fram det som en utfordring for at noen skal ha et fortrinn på grunn av arv – å komme inn i en næring man har lyst til å jobbe i i Norge – det skjønner ikke jeg. Det er i hvert fall veldig bakvendt i forhold til alle analyser man kan ha når man kikker ut over valgene som Europa nå står overfor.