trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2021-02-25:
Det er ikkje slik at fordi SV står aleine om dette forslaget i dag, er ikkje Stortinget opptatt av at det skal koma fleire logopedar til kommunane. Det slår jo ein samla komité fast i innstillinga til saka. Det er veldig viktig å understreka frå talarstolen at Stortinget har vore tydeleg på at det er behov for å få fleire logopedar til kommunane. Så er ein ueinige om måten det skal skje på. Når det gjeld SVs forslag, som går på lovfesting, er det slik at i ein stor kommune som Oslo oppfyller ein lova ved at det er ein kommunal logoped tilgjengeleg her. Det seier jo ikkje noko om at ein får logopedar i tråd med behovet. Vi peiker på ein annan måte å gjera dette på, som dreier seg om økonomiske ordningar og å sjå på endringar av andre lovar, og vi baserer oss på konkrete forslag frå Helsedirektoratet, som har gått gjennom dette og kome med fleire tiltak på både kort og lang sikt. Eg kan ikkje vera med på ei framstilling om at dersom ein er imot ei lovfesting, bryr ein seg ikkje om at det skal koma fleire logopedar til kommunane, for det er faktisk ikkje sant. Det er ei utfordring med SVs forslag, og det er at viss ein skal lovfesta logopedar, kva da med helsefagarbeidarane? Dei er ikkje lovfesta i dag. Er helsefagarbeidarar mindre viktige, mindre verde, enn logopedar? Det vert jo håplaust å gå inn i ein sånn diskusjon, for viss ein skal utvida stadig, må ein ha inn mange fleire, og det vert òg problematisk. Først og fremst trur vi ikkje at det er denne måten ein sikrar fleire logopedar til kommunane på. Eg meiner at ein må få fortgang i oppfølginga av rapporten frå Helsedirektoratet – det er vegen å gå i denne saka.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2021-02-25:
Dei norske fjordane våre er trekkplaster for turistar i inn- og utland. Vi har verdsarvområde med utspring i Nærøyfjorden og Geiranger. Men med turisme kjem også auka klimaavtrykk. Dette er sårbare område som vi ynskjer å vareta, men det må gjerast på ein måte som gjer at vi varetek og vidareutviklar arbeidsplassane og verdiskapinga som er i områda. Sidan cruiseskipa ikkje kan gå inn i Nærøyfjorden og turistane vert frakta dit med nullutsleppsbåtar alt i dag, skulle ein tru at problemet var løyst. Men for dei som ikkje er lokalkjende, vil eg påpeika at Nærøyfjorden er ein arm av Aurlandsfjorden, og Aurlandsfjorden er også under paraplyen verdsarvfjord. Så når cruiseskipa går inn til Flåm, er dei i ein verdsarvfjord, og krava om nullutslepp vil gjelda. Flåm har søkt og fått støtte til landstraum for cruiseskip, og dette kan vera oppe og gå alt i 2023. Då vil hovudutfordringa for lokalbefolkninga i Flåm, nemleg utsleppa som cruiseskipa har når dei legg til kai, vera borte. Tilbodet om landstraum kjem ikkje i nabobygdene. Difor har fleirtalet sagt at ein skal sikra bygging av landstraum i Flåm, og så må statsråden koma tilbake med tiltaka for at cruisetrafikken på Aurlandsfjorden vert varetekne og landstraum realisert. Det som skjer viss ein ikkje let cruiseskipa gå inn i Aurlandsfjorden, er nemleg at skipa legg til i ein annan fjord, i hamner utan landstraum. Og bussar turistane til Flåm, får ein ikkje ned totalutsleppa. Eg vil nemna at sumaren 2020 gjekk utsleppa opp i Flåm utan cruisetrafikk, av di turistane kom dit på andre måtar, med bil og buss. Flåm har nemleg lukkast med turisme, fått utvida sesongen og fått ringverknader ved å vera framoverlente og finna grøne løysingar, og dei ynskjer absolutt å få ned utsleppa. Difor er vedtaket om lokal involvering og forankring veldig viktig for utvikling av ein reinare fjord i Nærøyfjorden. Det som skal sikrast frå regjeringa si side, er at cruiseskipa fortsatt kan gå inn Aurlandsfjorden for å leggja til kai og få landstraum der også i framtida. Så skal det vera nullutsleppsbåtar som i dag, frå Flåm og inn til Nærøyfjorden. Summert opp er det tre viktige element i fleirtalsløysinga for å sikra arbeidsplassane i Flåm, sikra verdiskapinga, få etablert landstraum og samtidig få utsleppsreduksjon: Premissen for fleirtalsvedtaket er å leggja til rette for cruiseturisme i verdsarvfjordane også i framtida. Gruvedrifta får halda fram med å frakta gods på fjorden. Lokalmiljøet skal koplast på løysinga.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2021-02-25:
I omstilling mot lavere klimaavtrykk er det helt avgjørende å sette realistiske mål, men det er vel så viktig at vi klarer å følge opp politikken vår, se konsekvensene av den og ha dialog med dem som blir berørt. Jeg må berømme saksordfører Åsunn Lyngedal, for dette har vært en krevende sak, som flere har vært inne på. Det er ulike dilemmaer som står opp mot hverandre, men jeg mener at man har funnet fram til gode løsninger som er framoverlent. Jeg kjenner best til Flåm. De har over tid utviklet et bærekraftig reiseliv. Der går det et vakkert grønt tog, de har begrenset antall cruiseanløp, de har nå satset på ladeinfrastruktur, og ikke minst – i samme fylke, og det er vel hjemfylket til statsråden også – har Brødrene Aa både utviklet og bygget nullutslippsskipet som går fra Flåm til Gudvangen, som er i Nærøyfjorden. Det er helt avgjørende at vi har levende bygder, og da trenger vi et aktivt næringsliv. Arbeiderpartiet forventer at statsråden løser de utfordringene som man nå får i form av vedtak senere i dag. Det gjelder også gruvedriften, for det er lav etterspørsel etter såkalt grønn bulktransport fra og til Europa, og det må vi ta inn over oss. Det er effektivt når de har én type transport opp og én type transport ut til Europa, for det reduserer også miljøavtrykket. Ellers – i hvert fall når vi ser på det som har stått i Bergens Tidende – har denne gruvedriften virkelig satset på en miljøprofil i selve produksjonen. Det de produserer, blir også brukt i miljøisolasjon nede i Europa. Men når det gjelder verdensarvfjordene, må jeg si at jeg har litt vondt av Flåm. Det er flott å ha verdensarvfjordene i sin nærhet, men når de representerer 14 pst. av cruiseanløpene, burde man kanskje forvente at man gradvis stilte litt strengere krav til resten av cruisehavnene. Slik kunne man virkelig få satt litt trykk på cruisenæringen – for vi må ikke havne der at de som er mest framoverlente, taper i kampen for utviklingen av et grønt reiseliv – sånn at flere båter anløper andre havner i Sognefjorden enn Flåm, som har vært i bresjen for det arbeidet vi har sett fram til nå. Avslutningsvis er det helt avgjørende at vi har både folk og bedrifter med oss på det omstillingsarbeidet og de endringene som vi nå må gjennom. Det opplever jeg at vi har med det kompromisset som vi har fått til i denne saken.
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2021-02-25:
La meg innledningsvis takke forslagsstillerne for å løfte et svært viktig tema. Rusavhengige fortjener bedre behandling – det er det ikke noe tvil om. Selv om mye er gjort, gjenstår det en stor jobb, og den rusreformen som kommer til behandling i Stortinget i løpet av denne sesjonen, vil understreke dette. Generelt vil jeg si at jeg er umåtelig stolt av den reformen som regjeringen har lagt fram, og det er vel uunngåelig ikke å komme inn på den i løpet av denne debatten. Avstigmatisering av rusavhengige, som etter mitt skjønn er satsplanken for å skape bedre forhold for denne utsatte pasientgruppen, griper selvsagt inn i både behandlingsopplegg, boforhold og rehabilitering. Vi står foran et historisk paradigmeskifte i ruspolitikken. Med det legger vi moralisme, straff og fordømmelse til side og møter de rusavhengige med hjelp, omsorg og nestekjærlighet. Det blir det ikke minst bedre og mer relevant behandling av – uten tvil. Tilbake til forslagene vi diskuterer her i dag: De peker på mange utfordringer på områder der det allerede er igangsatt mye arbeid. Rusfeltet har hatt en særskilt opptrapping på over 2,4 mrd. kr over fem år. Opptrappingsplanen for rusfeltet er bygd på tre viktige bein, som alle må være like sterke: forebygging, behandling og ettervern. Følgeevalueringen fra Fafo viser framgang, men også utfordringer. Nettopp derfor blir vi aldri ferdig med å diskutere dette temaet før rusavhengige får samme status i vårt helsevesen som andre pasientgrupper. Dagens debatt er en forsmak på konfliktlinjene og graden av vilje til å legge om en ruspolitikk som langt på vei gjennom 60 år har spilt fallitt i Norge. For å understreke dette er det nok å vise til den sørgelige statistikken for overdosedødsfall, der Norge er blant verstingene i Europa. Rusavhengige vil trenge ulik oppfølging på ulike nivåer. Noen vil trenge tett og langvarig oppfølging, andre vil trenge mindre. Jeg setter min lit til det gode arbeidet som spesialisthelsetjenesten og kommunene sammen utfører gjennom ACT- og FACT-team – tverrfaglige team rettet mot pasienter med stort behov for oppfølging på mange ulike områder. Slike team må vi ha på plass flere av. Når vi over mange år har bygget vår behandlingspolitikk på forebygging og oppfølging i kommunene, blir det viktig med et tett samarbeid med en fleksibel spesialisthelsetjeneste. Det er bra og riktig at personer med alvorlige psykiske lidelser og rusavhengighet er en prioritert pasientgruppe i de nye helsefellesskapene, som har som mål å få til en enda større grad av samvirke mellom sykehus og kommuner. Etter hvert kommer jeg tilbake til vedtak i saken, i et senere innlegg.
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2021-02-25:
Jeg har lyst til å kommentere representanten Mørlands innlegg veldig kort, for jeg opplever vel at vår angivelige uenighet på dette feltet er litt overdrevet. Når jeg leser bl.a. Arbeiderpartiets utkast til partiprogram, er det egentlig svært lite som skiller regjeringens forslag fra det, og det er jeg veldig glad for. Det fremmes altså to forslag til vedtak i dag som ser ut til å få flertall – gode forslag fremmet i beste hensikt, men som ikke kommer til å få regjeringspartienes støtte. Det er to grunner til det. For det første er det temmelig prematurt å plukke ut deler av dette store temaet uten å se dem i sammenheng med behandlingen av rusreformproposisjonen. For det andre er det i alle fall for meg åpenbart at forslagene dreier seg om forhold i kommunene. De dreier seg om bevilgningssaker som må sees i budsjettsammenheng, og dessuten står og faller det med oppfølgingen og viljen ikke minst i kommunal sektor. Den vet vi har vært så ymse, selv om regjeringen har avsatt betydelige summer til denne behandlingsgruppen gjennom kommunebudsjettet, noe også representanten Kjønaas Kjos var inne på. Vi må se nærmere på dette, men vedtaket i dag er rett og slett ikke godt nok, for å si det på den måten. Det er mye av utviklingen med hensyn til behandlingen av rusavhengige som går i riktig retning, og som jeg synes vi skal glede oss over. Boforholdene er blitt bedre for rusavhengige. Ja, bare siden 2016 er det blitt 900 flere boliger til personer med rusproblematikk og psykiske lidelser. Jeg har på nært hold sett hvordan min egen hjemkommune har nytt godt av denne opptrappingsplanen. Nå blir det viktig å følge opp den nye strategien med sosial boligpolitikk, «Alle trenger et nytt hjem – nasjonal strategi for en sosial boligpolitikk 2021–2024». Vi lykkes ikke med en bedre rusbehandling om vi ikke lykkes med boligpolitikken, et sikret livsopphold og meningsfylte aktiviteter. Det grunnleggende må være på plass. Avslutningsvis vil jeg understreke at det er uakseptabelt at mennesker med alvorlige psykiske lidelser og rusmiddelproblemer har 15–20 års kortere forventet levealder enn den øvrige befolkningen – ja, kanskje enda mer. Det bringer meg tilbake til rusreformen. At vi nå kan få til noe sammen på feltet, er jeg skikkelig håpefull til, ikke minst fordi det største opposisjonspartiet har en stolt arv å ivareta etter Thorvald Stoltenberg og hans datter Nini. Det er en arv som føyer seg inn i historiske milepæler fra Venstres og Odd Einar Dørums politikk på begynnelsen av forrige tiår til Høyres landsmøtevedtak i 2017. Det er ikke noe mer gledelig enn at vi får et bredest mulig flertall bak den kommende reformen, og etter å ha hørt debatten så langt er jeg relativt optimistisk i så måte.
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2021-02-25:
Jeg synes dette var et hyggelig ordskifte med representanten Mørland, det må jeg bare si. Det kommer nok en behandlingsreform på toppen av det vi står oppe i, det er helt åpenbart at det må følge, og det tror jeg de fleste er enige om her i salen. Jo, jeg har lest Arbeiderpartiets partiprogram. Jeg er meget interessert i det, i motsetning til en ordfører i mitt valgdistrikt som ikke hadde lest det da han gikk i debatt med statsråden her i forrige uke. Jeg synes det er viktig. Rusreformen er kunnskapsbasert og har som overordnet mål å hjelpe noen av samfunnets mest sårbare. I Venstre er vi opptatt av å rette inn innsatsen der den trengs mest, slik at alle opplever økt frihet og like muligheter. Men slik har ikke samfunnet behandlet mennesker med rusproblemer. Systemet har fungert mot sin hensikt for dem. De har ikke blitt sett, ikke fått hjelp, og dermed selvfølgelig ikke fått de mulighetene de fortjener til å skape seg et godt og fritt liv. Rusreformutvalgets 416-siders lange rapport er grunnlaget for rusreformen. Den slår fast at straff ikke fungerer. Straff øker terskelen særlig for å søke hjelp, og det gjelder både tungt rusavhengige og ungdom som har havnet i en kinkig situasjon for første gang. Det siste glemmer mange som er engasjert i denne reformen. Dette er også en reform som er rettet spesielt mot ungdommen for bl.a. å stanse rekruttering. Narkotika skal fortsatt være ulovlig. Nå kan vi rette mer av politi- og domstolressursene inn mot bakmennene og dem som tjener penger på narkotikaomsetning og ødelagte liv. Vi legaliserer altså ikke. Det er nødvendig å si det, selv om noen hevder at det er det vi holder på med. Jeg er glad for at mange offentlige tjenestemenn deltar i denne debatten, men jeg synes en forutsetning bør være krav til etterrettelighet. I Finnmark har vi sett et eksempel på en jurist og politimester som hevder at rusreformen handler om lovliggjøring av narkotika. Dette skaper et uheldig debattklima rundt en reform som har som overordnet mål å redde liv. En med denne bakgrunnen har alle forutsetninger for å vite forskjellen mellom avkriminalisering og legalisering. Hun bør bruke sin posisjon til å hjelpe folk med å forstå hva en rusreform vil innebære, ikke til å oppkonstruere usannheter. Jeg varsler her og nå et skriftlig spørsmål til justisministeren om akkurat dette. I samme gate går lederen for landsgruppen for helsesykepleiere. Hun sier i en debatt med statsråden at det de føler skjer, er at de har fått beskjed om at de skal hjelpe unge som har problem med narkotika, men samtidig fratas de verktøykassen de har til å hjelpe dem. Litt sjokkskadet av denne påstanden må jeg spørre: Når ble straff en del av innholdet i den verktøykassen som helsearbeidere har til rådighet? Finnes det noe eksempel på en vellykket behandlingsmåte som baserer seg på straff? Neppe.
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2021-02-25:
Jeg føler meg tvunget til å si et par ord om den forrige debatten, for det dreide seg altså om å se sammenhengen mellom rusbehandling og lovbehandling. Jeg synes det er temmelig oppsiktsvekkende at representanten Toppe ikke ser dette, og at hun ikke ser at dette har å gjøre med den pågående debatten. Alt henger sammen med alt, som en klok statsminister en gang har sagt, og det er bare å gjenta det og pugge det til neste gang. Vi havner i samme gate, for regjeringspartiene ville gjerne sett disse to debattene sammen. Det ville altså ikke forslagsstillerne. Det synes jeg egentlig er litt trist – vi kunne fått en bedre debatt. Tidlig innsats er på mange måter Venstres adelsmerke i helse- og sosialpolitikken. Nå er det ikke alt som kan forebygges innen psykisk helse, men en god del kan det. Jeg liker å tro på en nokså banal hypotese, nemlig at folk som har det godt, ikke vil ruse seg ødeleggende, og at mennesker som er glad i seg selv, ikke vil påføre seg selv en så skadelig rusadferd at de må legge seg inn til rusbehandling. Har man det godt med seg selv, blir man ikke destruktiv. Mennesker som har det godt, velger ofte å spre det gode til både seg selv og andre. Rus er siste utvei og en ren overlevelsesstrategi for mange. Det er mange som har sagt at heroinen har reddet deres liv. Rus skaper psykisk lidelse på samme måte som psykisk lidelse for mange skaper rus. Det bringer meg til forebygging og tidlig innsats. Vi må få familier til å fungere, og vi må jobbe systematisk mot mobbing og utenforskap, i både barnehage, skole og arbeidsliv. Vi vet at det aller mest forebyggende vi kan gjøre, er å skape trygge og livslange relasjoner mellom mennesker, helst fra barnet blir født. Satsingen i kommunene for å redusere utenforskap er historisk god. Det er etablert en opptrappingsplan på rusfeltet mot familievold og for å styrke barn og unges psykiske helse. I tillegg har skolehelsetjenesten og helsestasjonene fått en historisk opptrapping de siste årene, på hele 1,4 mrd. kr, og i det siste har kommunene fått over 16 000 nye stillinger i helse- og omsorgssektoren. Vi har laget handlingsplaner for å redusere selvmord og har jobbet systematisk for å heve kvaliteten i barnevernet. Det er innført en rekke moderasjonsordninger i barnehage og skole. Venstre i regjering har sørget for rause tilskuddsordninger som skal komme dem som trenger det mest, til gode. Dette er en lang investering som vil vise positive resultater i mange år framover. Men vi er langt fra ferdige. Den økonomisk forpliktende opptrappingsplanen for barn og unges psykiske helse skal følge oss i mange år framover, og Venstre har forventninger til og vil jobbe for at det skal og må settes nuller bak beløpene vi bevilger til tidlig innsats. Spørsmålet er ikke om vi har råd til dette. Svaret er at vi ikke har råd til å la det være.
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2021-02-25:
Jeg er lei for at jeg trekker ut tiden her, det begynner å bli sent på dagen, men jeg har lyst til å dele noen erfaringer fra en kommune hvor jeg har bodd i de siste tolv årene, altså Færder kommune. Der er det delt boplikt, altså at halve kommunen har boplikt og halve ikke har det, etter sammenslåingen mellom Nøtterøy og Tjøme. Det fungerer ganske bra. Men det er grunn til noen nyanser her, synes jeg, for det er helt åpenbart at hvis hensikten er å styrke bosettingen og aktiviteten i et område, er det veldig tvilsomt om det er boplikt som er det beste argumentet for å få til det. Jeg tror at da må vi ta næringsutvikling på mye større alvor og få folk til å bo der av andre årsaker enn lave boligpriser. Det har vært boplikt på Tjøme, der jeg bor, i mange tiår, og det har vært utrolig mye krangel om det i kommunen. Jeg har vært med på krangler i kommunestyret, og jeg har vært med på krangler ute i lokalsamfunnet, og det er ikke måte på hva slags debatt dette fører med seg. Boplikt er jo ikke noe alfa og omega, for det er altså mange, mange huller i boplikten, som fører til at jeg er blitt mer og mer skeptisk til dette. Det dreier seg bl.a. om arv, som jo er helt greit. Vårt hus, som en eiendomsmegler anslår har hatt en prisøkning på 30 pst., kan jeg avhende til min sønn, og han kan bo der helt uten å oppfylle kravet til boplikt. Det er én side ved det. En annen side er at mange velger å bo i Oslo og kjøpe seg et hus i mitt område og melde flytting, og sånn sett bruke stedet som en hytte, men altså ha folkeregistrert bosted i kommunen. Det er også et hull i lovgivningen som gjør at dette faller litt fra hverandre. Men jeg er selvfølgelig helt enig i at dette må være kommunalt bestemt. Jeg stoler såpass på de folkene som bor rundt meg, at dette klarer vi å finne ut av selv. Så er Veierland et godt eksempel. De opphevet boplikten i 2012 – og resultatet? Jo, boligprisene har stått stille. Det har blitt flere fastboende. Det er også verdt å ta med seg inn i denne debatten. Og i fritidsboligen bor det folk nå hele tiden og har hjemmekontor der. Så det går an å se dette på en litt mer nyansert måte enn jeg synes mange har framstilt det her i dag.
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2021-02-25:
Jeg må replisere til representanten Lundteigen at han er en glimrende representant for et parti som har gjort seg opp en mening om hva Venstre mener, og som ikke hører på argumenter som blir lagt fram, som kanskje strider mot det han har av fordommer. «Don’t confuse me with facts» er det noe som heter. Men jeg må jo vise til at til tross for boplikten øker ikke folketallet i vår del av min kommune. Det bekymrer meg – det bekymrer meg mye – men jeg tror altså ikke at boplikten er det aller sterkeste virkemiddelet for å få økt bosetning. Når det er sagt, gjentar jeg at jeg mener at kommunen skal bestemme dette. Det er innbyggerne som må ta stilling til dette, og det trodde jeg faktisk også var god Senterparti-politikk.
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2021-02-25:
Arbeiderpartiet ønsker rusreformen velkommen. Det er på tide at rusavhengige møtes med hjelp framfor straff. Men for at hjelp ikke skal bli bare et honnørord, må vi også være opptatt av innholdet i hjelpen. Det er bakgrunnen for at Arbeiderpartiet har fremmet dette representantforslaget om at rusavhengige fortjener bedre behandling. Parallelt med den juridiske rusreformen bør det etter vårt syn også jobbes med en behandlingsreform. Vi vet f.eks. at de som har vært inne til behandling og skal tilbake igjen til kommunene sine, er særlig sårbare. Derfor har vi konkrete forslag om å styrke ettervernet. Dessverre stemmer regjeringspartiene dem ned i dag, men vi har fått klare tilbakemeldinger, f.eks. fra Rusmisbrukernes interesseorganisasjon, RIO, om at dette er viktig, og fram til Kristelig Folkeparti gikk inn i regjering, var de også enige med oss i at dette er riktig. Så har vi tatt opp den somatiske helsen. Alt henger sammen med alt, har tidligere politikere sagt. Slik er det også på rusfeltet. Bedre somatisk helse gir også bedre levekår for dem som er rusavhengige. Vi har prøvd å løfte LAR i forslaget vårt. Vi må styrke den individuelle retten til tilpasset oppfølging for denne gruppen, og vi må også sørge for at man med tanke på dem som i dag ikke har god nok nytte av dagens muligheter for legemidler, er åpen og positiv til å ta inn nye legemidler, som kan gi god hjelp til flere. Så må jeg si at det kanskje viktigste forslaget er det litt underlig at kun SV støtter oss i – et forslag om at rusreformen må følges av en behandlingsreform. Regjeringspartiene og Fremskrittspartiet stemmer det ned. Men kanskje enda mer skuffende er det at «du, min venn» Senterpartiet stemmer dette ned, samtidig som de prøver å fri til oss i media om et samarbeid rundt rusreformen. Det er heldigvis også noen lyspunkter i komiteens behandling av dette representantforslaget, for det ser ut til å bli flertall for to tiltak. Det at personer som har vært inne til behandling og har kommet seg ut av rus, skal slippe å komme tilbake igjen til et botilbud der det fortsatt pågår aktiv rus, kan være helt avgjørende for at man lykkes i rehabiliteringen. Det at vi vil forbedre finansieringsordningen for heldøgns omsorgs- og rehabiliteringstilbud innen rusfeltet for dem som i dag ikke er en del av spesialisthelsetjenesten, kan gi bedre muligheter for et bredere tilbud som treffer flere, f.eks. innenfor medikamentell rehabilitering. Vi er nødt til å styrke forebygging og oppfølging, skal rusreformen bli vellykket. Dessverre er ikke regjeringspartiene interessert i å bli med på dette i dag. Men det er lov å tenke seg om en gang til, for det fortjener de som nå står i utfordringer med rus og har et akutt behov for hjelp og oppfølging. Reformen bør også handle om den delen. Med det tar jeg opp de forslagene som Arbeiderpartiet er en del av.
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2021-02-25:
Jeg er glad for at det er bred enighet rundt spørsmålet om rusavhengige som trenger hjelp framfor straff. Men så er utfordringen å fylle hjelp framfor straff med et innhold som faktisk utgjør en forskjell. Da er mitt spørsmål: Hvorfor deler ikke helseministeren Arbeiderpartiets syn om at man da samtidig også har et behov for å løfte behandlingstilbudet? Spørsmålet om forebygging og behandling er ikke egentlig omtalt noe særlig i forbindelse med regjeringens rusreform. Kunne det ikke vært klokt både for å berolige bekymrede foreldre og for faktisk å vise vilje til å bruke og investere mer penger i selve hjelpetilbudet, at dette hadde fått en mer sentral posisjon av regjeringspartiene?
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2021-02-25:
Jeg vil bare understreke at den opptrappingsplanen for rusfeltet er Arbeiderpartiet for. Vi mener den har gode målsettinger i seg. Samtidig er den ikke nok i seg selv. Jeg synes det er synd når vi hører helseministeren si at på grunn av arbeidsfordelingen mellom spesialisthelsetjenesten og kommunene ble spørsmålet om integrert ettervern for vanskelig å følge opp. Jeg tror mange rusavhengige taper på at regjeringen ikke fulgte opp det flertallsvedtaket i Stortinget. Jeg har et spørsmål til helseministeren i forbindelse med at man i rusreformen peker på at kommunene skal ta på seg en vesentlig større oppgave i oppfølgingen av dem som blir tatt for narkotika til eget bruk. Er det sånn at helseministeren oppfatter at disse kommunene i dag er i stand til å sørge for den oppfølgingen, med tanke på både økonomiske ressurser og kanskje ikke minst personell som har kompetanse til å følge opp disse? Hvis ikke, hva vil helseministeren konkret gjøre for å sørge for at kommunene faktisk klarer å ta den rollen?
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2021-02-25:
For det første er det veldig hyggelig å registrere Venstres interesse for Arbeiderpartiets partiprogram. Så tror jeg vi selv, i eget parti, primært skal ta rollen med å følge opp og tolke det partiprogrammet. Jeg kan ellers minne Grimstad om at han bør ta kontakt med førstekandidaten til Venstre i Agder, som har en helt annen type oppfatning enn det Grimstad har. I så måte synes jeg kanskje Grimstads tilnærming er mer konstruktiv enn det en ser Venstre-politikere enkelte plasser nå er ute med i forbindelse med rusreformen. Så mente Grimstad at det var for prematurt å plukke ut deler av det som Arbeiderpartiet nå har foreslått i dette representantforslaget, om at rusavhengige fortjener bedre behandling. Jeg vil snu på det og si at det er på overtid at regjeringspartiene også erkjenner at rusreformen hadde trengt en behandlingsdel som fulgte med de juridiske endringene vi ser, og nå får til behandling i Stortinget. Dette avhenger av at vi også faktisk tar tak i behandlingsdelen. Jeg er skuffet når Grimstad peker på at viljen i kommunal sektor er så ymse, at det skulle være en av forklaringene på at man ikke har lyktes godt nok med opptrappingen her. Det kan skyldes at jeg i mange år var kommunepolitiker og vet hvilke utfordringer man satt i som kommunepolitiker. Det var i hvert fall ikke noe oljefond i Åmli kommune. Det var beinharde prioriteringer. Jeg mener at opptrappingsplanen for rus har mye for seg, men den har også en stor svakhet i at det man i hovedsak gjorde fra regjeringens side, egentlig var å sende gode ønsker med noen rammebevilgninger. Det er klart at i en utfordrende økonomisk situasjon for kommunene er det tøffe prioriteringer. Det har vi sett også nå i forbindelse med evalueringen av opptrappingsplanen for habilitering og rehabilitering, at det gir noen utfordringer når man bruker disse pengene i flere settinger for å vise handlekraft fra regjeringen. Jeg er overbevist om at de aller, aller fleste kommunene har en stor vilje til og et ønske om å gjøre noe for denne gruppen, og så er utfordringen stort sett hvor langt de økonomiske musklene strekker til i så måte. Så jeg er skuffet over at ikke regjeringspartiene er med oss i det prinsipielle, nemlig det at vi trenger en behandlingsreform. Én ting er at man ikke går inn i enkeltforslagene, men den overordnede tanken om at vi nå også trenger en behandlingsreform, burde det være enkelt å ta stilling til, den er definitivt ikke prematur, som Grimstad var inne på. Til slutt, til Senterpartiet: Jeg er glad for å høre at de nå er med oss på det forslaget – hvis jeg oppfattet det riktig – som går på en behandlingsreform. Det viser at vi i hvert fall har en samlet venstreside i opposisjonen som er opptatt av at dette må løftes, parallelt med at vi skal ta en god diskusjon og runde vedrørende de juridiske delene av rusreformen.
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2021-02-25:
Vi er inne i en tid da psykisk helsevern er en av de aller viktigste sakene vi kan befatte oss med. Allerede før koronaen var dette en av de store samfunnsutfordringene som rammet den enkelte hardt. Slike utfordringer forsterkes i en tid da det er mye isolasjon og ensomhet. Derfor har Arbeiderpartiet den siste tiden jobbet hardt for å få på plass en krisepakke også for psykisk helse, for dette handler i ytterste konsekvens om å redde liv. Vi er i en situasjon der Norge opplever svært høye selvmordstall. De siste tallene fra 2019 er 650. Og tallene går ikke ned. Regjeringen lovte et løft gjennom den gylne regel, der man skulle satse minst like mye på psykisk helse som på somatikken. Den har de ikke innfridd. Helseministeren har sågar vært sur på sin egen regel, eller rettere sagt på manglende oppfølging av sin egen regel. Vi må styrke forebyggingen, vi må styrke skolehelsetjenesten, og vi må ha lavterskel psykisk helsetilbud som ikke krever en henvisning. Men når saksordfører Bekkevold fra Kristelig Folkeparti problematiserer om det er å gå baklengs inn i framtiden når man ønsker å stoppe nedbyggingen, er jeg helt uenig. For vi må ikke glemme at det også er de som har behov for et mer omfattende oppfølgingstilbud enn det kommuner eller enkelttimer med psykolog kan gi. Bare de siste 20 årene har over 2 500 døgnplasser innen psykisk helsevern blitt lagt ned – over 500 på denne helseministerens vakt. Konsekvensen av det har vi fått mange historier om. Sandviken sykehus i Bergen fortalte om hundretalls korridorpasienter fordi alternativet var verre. I Østfold legger de pasienter på møterom og kontorer. NRK har avdekket at annenhver dag tar en pasient i psykiatrien sitt eget liv. Noe av grunnen er bl.a. pasienter som ønsker en døgnplass, men som ikke får det, eller andre som skrives ut for tidlig. Nylig fortalte TV 2 historien om Morten som ble drept av politiet få timer etter at han var skrevet ut fra en psykiatrisk klinikk. Vi må lære av disse historiene. Derfor er jeg glad for at Arbeiderpartiet og resten av opposisjonen nå sørger for en umiddelbar stans i den videre nedbyggingen av døgnplasser i psykiatrien samt gjennomgang av både utskrivingspraksis og eventuelle behov for en oppbygging noen steder i psykiatrien. Hvorfor regjeringspartiene med en saksordfører fra Kristelig Folkeparti stemmer imot disse forslagene og vil fortsette nedbyggingen av døgnplasser i psykiatrien, er for meg en gåte. Jeg er i alle fall ikke i tvil om at det nå er på tide å ta politiske grep, slik at folk som er i sin største livskrise, ikke blir møtt med et «Beklager, fullt»-skilt. Det er ingen motsetning mellom å ta vare på døgnplassene i psykiatrien og samtidig jobbe for lavterskel helsetilbud uten behov for henvisning. Jeg tar med det opp de forslagene Arbeiderpartiet er en del av.
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2021-02-25:
Jeg er glad for at det er bred politisk enighet om satsing på lavterskeltilbud og tiltak som ACT- og FACT-team, men regjeringen og regjeringspartiene ser altså ut til å ønske å fortsette nedbyggingen av døgnplasser i psykiatrien og mener at opposisjonen nå går baklengs inn i framtiden. Det har fått meg til å tenke på Buddha, ikke fordi helseministeren ligner, men fordi Buddha til slutt skal ha klart seg på ett riskorn om dagen. Jeg vet ikke om helseministeren har Buddha som forbilde, men jeg håper virkelig ikke at Høie og regjeringspartiene har et mål om at vi til slutt skal klare oss med én sengeplass i psykiatrien. Det tror jeg i så fall ville være en katastrofe. Er helseministeren fornøyd med det tilbudet som i dag gis til alvorlig psykisk syke? Finnes det for helseministeren ikke noen grense for hvor mange døgnplasser i psykiatrien som kan kuttes?
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2021-02-25:
Det er for så vidt positivt at helseministeren ikke er skråsikker i denne saken, men har satt i gang et utredningsarbeid. Men mens vi har jobbet med denne saken, har vi fått flere henvendelser fra folk rundt om i landet fordi det er plasser som nå er i ferd med å bli lagt ned. Det bekymrer meg at vi ikke er trygge på at vi har den kapasiteten vi trenger, samtidig som det nå legges ned plasser både i Innlandet og i Møre og Romsdal. Kanskje burde helseministeren ha stoppet de nedleggelsene på eget initiativ, før man har utredningen klar og vet mer om hvor mye som trengs av den typen døgnplasser. Men jeg har lyst til å utfordre helseministeren når det gjelder dem som har særlige utfordringer med kombinasjonen rus og psykisk helse. Blant annet fra Vennesla kommune i Agder har vi fått alarmerende meldinger om at dette av og til er personer som faller mellom alle stoler, som kommunen ikke er i stand til å følge opp, som ikke hører hjemme i fengselet, og som heller ikke psykiatrien klarer å gi et godt nok tilbud. Hva vil helseministeren gjøre spesifikt og konkret for denne gruppen, slik at vi skal klare å følge dem opp bedre, og at de skal slippe å falle mellom alle stoler?
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2021-02-25:
Jeg takker for svaret. Jeg skjønner at vi f.eks. ikke har et ubegrenset antall fagpersoner som kan jobbe på dette feltet, at det er en begrensning. Men det er bare et par uker siden vi var i denne salen og representanter fra både Høyre og Venstre påsto at sykehusene nå vasser i penger. Vi skjønner at det ikke bare er både–og, men i hvert fall har vi i Arbeiderpartiet den tilnærmingen at også folk som trenger psykiske helsetjenester, er veldig forskjellige, og at vi sannsynligvis har kuttet for mye i døgnplasser. Derfor vil jeg utfordre helseministeren, hvis det er sånn at sykehusene nå har god økonomi, på om det ikke er mulig å klare å styrke de forebyggende sidene, lavterskelsidene, ambulante team? Vi hadde nylig en debatt om krisepakker i Stortinget, der Arbeiderpartiet bl.a. var veldig opptatt av at vi nå også trenger en krisepakke for psykisk helse, for vi ser at den psykiske helsen til mange har blitt verre under koronaen. Dette er en tid for å bruke de ressursene vi har, for å unngå at vi får noen etterdønninger som går på psykisk helse den dagen vi kommer ut av koronaen. Da er dette en tid for også å satse på lavterskeltilbud og stoppe nedbyggingen.
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2021-02-25:
Jeg registrerer at både Bekkevold og Grimstad ender litt opp i rusreformen også i denne saken. Rusreformen er viktig, men det er også utrolig viktig at ikke rusreformen kommer til å drukne alle de andre sidene for de gruppene vi snakker om her, som har sammensatte utfordringer når det gjelder rus og psykisk helse. I så måte var for så vidt påminnelsen fra Toppe i hennes siste innlegg på sin plass. Jeg oppfattet ikke egentlig å få noe veldig godt svar fra Høie i replikkordskiftet: Hva gjør vi med dem som har sammensatte rus- og psykiske lidelser? I alle fall i Agder er det kommuner som roper høyt varsku, fordi de ikke klarer å følge opp disse pasientene, disse personene på en god nok måte. Det handler ikke om manglende vilje, men det handler om at man rett og slett ikke har den verktøykassa fullt ut ute i kommunene til å ta vare på noen av de aller mest sårbare i landet. I dag ser det ut til å bli flertall for et forslag om at man skal gjennomgå kapasiteten innenfor psykiatrien og se på behovene der. Jeg håper at helseministeren, i forlengelsen eventuelt av et sånt oppdrag fra Stortinget, frivillig vil se på om det også kan innebære at man går igjennom og ser om vi kan finne bedre løsninger for dem som sliter med både rus- og psykiatriutfordringer, som ikke passer inn i fengsler, som kommunene i dag ikke følger godt nok opp, og som psykiatrien kanskje heller ikke har godt nok tilpasset tilbud for. For det er klart at om det ikke er så mange personer det er snakk om, er det utrolig viktig at også disse får et tilbud som er tilpasset. Så kan man tenke at antallet personer ikke er så stort, men antallet som blir berørt av at de ikke får et godt nok tilbud, er ganske betydelig. For vi har pårørende, familie, venner og også nærmiljøet som i en del tilfeller kjenner på de utfordringene, at det går personer rundt som ikke får en oppfølging som er god nok, med de helsemessige konsekvensene det har for vedkommende, og at det av og til, i noen tilfeller, også går ut over og utfordrer livskvaliteten til dem som er rundt. Dette er en gruppe som Senterpartiet, egentlig veldig positivt, i dag har satt på dagsordenen, og som jeg håper helseministeren vil følge opp i forlengelsen av de bestillingene som Stortinget sannsynligvis kommer til å ende opp med å gi i ettermiddag, når vi skal votere i denne saken.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2021-02-25:
Først vil jeg understreke viktigheten av den enigheten som Høyre, Venstre, Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet inngikk før valget i 2013, nettopp å gjennomføre en opptrappingsplan for rusfeltet. Opptrappingsplanen er tilført 2,4 mrd. kr, og aldri tidligere har rusfeltet fått mer oppmerksomhet eller prioritet enn de siste årene. Likevel må jeg også si at jeg er litt skuffet over at ikke alle kommuner synes dette er viktig og derfor ikke har brukt de økte midlene eller fulgt opp Stortingets vedtak til å styrke rustilbudene. Personer med rusutfordringer har lover, forskrifter, retningslinjer og veiledere i ryggen. Hovedutfordringen er etterlevelsen. Stortinget har gjennom årtier pekt på manglende oppfølging som den største svikten i systemet. Den enkelte legger ned svært mye arbeid og smerte i sin tilfriskning og fortjener en bedre oppfølging for å kunne stå i det å leve uten rus. Det er frustrerende å være vitne til glippsonene mellom stat og kommune. Derfor har Fremskrittspartiet gjentatte ganger fremmet forslag om en statlig finansiering av hele behandlingskjeden. Det kan ikke understrekes nok hvor viktig det er at personer som har kommet seg ut av rusavhengighet, både har et sted å bo, har meningsfulle aktiviteter og er sikret livsopphold. Husbanken har siden 2016 bidratt med over 900 nye boliger til personer med rusproblematikk og psykiske lidelser, og evaluering av innsatsen viser at bosituasjonen har blitt bedre i løpet av disse årene. Fremskrittspartiet er med på å fremme et forslag hvor vi ber regjeringen sørge for at personer som har kommet ut av aktiv rus, sikres et botilbud der man ikke plasseres sammen med personer som fortsatt er i aktiv rus. Egentlig er det utrolig at det er nødvendig å be regjeringen om å tydeliggjøre dette overfor kommunene, men slik er det. Vi har hørt utallige historier om folk som har jobbet hardt for å nå målet om rusfrihet, bare for å oppdage at etter endt behandling er det kommunen har å tilby, en bolig sammen med andre som lever i aktiv rus. Vi har såpass mye kunnskap nå at vi burde vite at slik kan vi ikke behandle mennesker. Det finnes flere heldøgns omsorgs- og rehabiliteringsplasser som har gode resultater, til tross for at de ikke er godkjent innen spesialisthelsetjenesten. Personer som ønsker et slikt tilbud, er avhengig av at deres kommune er villig til å ta kostnaden. De medikamentellfrie døgninstitusjonene under denne gruppen ble gitt en særskilt pott på over 60 mill. kr. De institusjonene som driver med medikamentell døgnrehabilitering, har ikke fått noen øremerkning fra den samme potten. Det er nødvendig å sørge for mer likebehandling innenfor dette området, og vi er med på å fremme forslag om det. Jeg tar herved opp forslaget fra Fremskrittspartiet.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2021-02-25:
Rundt 6 500 personer i Norge har sammensatte rus- og psykiatrilidelser, og disse har behov for sammensatte tjenester. Landsomfattende tilsyn viser at flere opplever svikt i tjenestene eller får ikke god nok hjelp. Etter et år med et nedstengt samfunn er det av ulike grunner åpenbart at dette tallet vil stige, noe vi dessverre allerede begynner å ane konturene av. Da TV 2 for en to–tre uker siden spurte meg hva jeg tenkte måtte gjøres for å møte denne utfordringen, var mitt umiddelbare svar til journalisten at nå må vi ta en pause. Nå må vi ta en pause i nedlegginger og omlegginger av heldøgnsplasser, og vi trenger å få en oppdatering på det faktiske behovet. Vanligvis har Stortinget respekt for de faglige begrunnelsene for endringer. Men det er problematisk at vi blir fortalt fra faglig hold at det ikke er døgnplasser som mangler, mens pårørende og alvorlig syke forteller at det er nesten umulig å få denne hjelpen. Vi fremmer derfor forslag om å ta en pause når det gjelder endringer innen heldøgnsplasser. Fremskrittspartiet mener at tilbudet innen psykisk helse generelt må fortsette å styrkes. Samtidig er det viktigere å vise handling fremfor å be om enda en handlingsplan. Det er mye som tyder på at kapasiteten i dag er for liten, og da må det opprettes nye plasser, og vi må kjøpe flere plasser hos private aktører, noe budsjettforlikene har lagt til rette for. Det tredje punktet jeg tok opp med journalisten, var utskrivningspraksis. Det er et sterkt behov for å gjennomgå utskrivningspraksisen innenfor rus og psykisk helsevern. En ting er at mange uten særlig forvarsel, mot fastlegens anbefaling og uten et skikkelig opplegg i kommunen, ble utskrevet da pandemien slo innover landet vårt. Mye av det som skjedde da, var i mine øyne helt uakseptabelt og satte folk i livsfare. Opp igjennom årene har jeg møtt mennesker eller lest om mennesker og saker hvor utskrivning har endt i tragedie eller selvmord kort tid etter utskrivning. Her må vi bli bedre. Derfor fremmer Fremskrittspartiet et forslag om å få en slik gjennomgang, og er glad for at dette gjennom komitéarbeidet har fått bred støtte. Overgangene mellom ulike deler av tjenesten er et sårbart punkt. Dagens pakkeforløp har et eget kapittel med beskrivelse av avslutning av behandling og informasjon om risiko og skriftlige planer, og pakkeforløpene gir en tydelig anbefaling om at fastlege og henviser bør informeres om selvmordsrisiko og voldsrisikovurderinger og eventuelle igangsatte tiltak. Det foreligger tydelige anbefalinger til både primær- og spesialisthelsetjenesten om varsling og informasjon ved overganger mellom tjenestene, og det er helt avgjørende at helseforetakene og kommunene følger opp disse anbefalingene.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2021-02-25:
Jeg må innrømme at det har skjedd en glipp her. Jeg har glemt at jeg er saksordfører og har gjort avtale om andre som skal ta ordet, så jeg vil på vegne av komiteen bare anbefale komiteens tilråding i saken, og så regner jeg med at de forskjellige vil legge frem sitt syn.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2021-02-25:
Jeg registrerer at flertallet fremmer forslag om at regjeringen skal påse at de som har måttet gjennomgå et irreversibelt steriliseringsinngrep i forbindelse med endring av kjønn, får grundig behandling i de generelle erstatningsordningene som i dag finnes. Fremskrittspartiet støtter ikke dette forslaget, da rettferdsordningen er Stortingets egen ordning, og regjeringen kan ikke, ifølge justisministeren, mene noe om hvordan arbeidet i det utvalget skal utøves. Men det er også slik at vi mener det har vært viktig og riktig å gi personer med kjønnsinkongruens et tilbud, både før den nye loven trådte i kraft, og etter. Harry Benjamin Ressurssenter har med sine 21 års erfaring en unik kunnskap om denne pasientgruppen. Flere i denne organisasjonen har egen erfaring med behandlingen siden 1980-tallet. For svært mange som de har møtt, har behandlingen vært eksistensiell og svært viktig, med både hormonell og kirurgisk behandling. Det har vært avgjørende å få korrigert kroppen så godt det har vært mulig, for å kunne leve helt og fullt som det kjønn man grunnleggende opplever seg som. De sier at det å beskrive at disse personene har blitt utsatt for overgrep, er svært problematisk. Mange de har vært i kontakt med, opplever det som særdeles vanskelig at den behandlingen de har opplevd som livsnødvendig, blir sammenlignet med et overgrep. Martin har brukt det meste av livet på å få lov til å leve som mann, kunne vi lese på NRKs nettsider den 20. februar. Martin forteller om mange vanskelige år på veien fra å se ut som en liten jente til å bli en voksen mann. For å få behandling må man gjennom grundige undersøkelser. Flere forteller om en tung prosess og at de ikke føler seg trodd. Man må bevise at man er trans nok for å få behandling, sier Martin. Jeg kjenner flere som har opplevd det samme som Martin, og de som opp gjennom årene har klaget på tilbudet ved Rikshospitalet, har aldri klaget på at de har følt seg presset, snarere tvert imot. Det de har klaget på, er den ekstremt krevende prosessen det har vært å få overbevist sykehuset om at dette er det de virkelig ønsker. Vi er derfor ikke klar for å felle en dom over den jobben som Rikshospitalet har utført gjennom mange, mange år. Det er nå snart fem år siden lovendringen trådte i kraft. Fremskrittspartiet støttet loven og står fortsatt bak den. Samtidig kommer det innimellom påstander om utilsiktede konsekvenser, noe som også skjedde på en høring i justiskomiteen i fjor høst. Fremskrittspartiet synes det er uheldig at slike påstander får leve sitt eget liv, og mener at alle parter hadde vært tjent med at loven ble evaluert, og vi fremmer forslag om det. Når det gjelder forslaget om å innføre en tredje kjønnskategori, henviser vi til partiprogramprosessen i Fremskrittspartiet. Jeg tar opp det forslaget som Fremskrittspartiet står bak.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2021-02-25:
Allerede før jeg kom inn på Stortinget for snart 16 år siden, eksisterte kritikken mot å plassere barn og unge på sykehjem. Den gangen var jeg lokalpolitiker, og jeg spurte ordføreren om vi hadde noen unge på sykehjem i vår kommune. Svaret jeg fikk, var at det hadde vi ikke. Da var det en mor som tok kontakt med meg, og hun kunne fortelle at hennes sønn på 20 år mot sin vilje var plassert på sykehjem. Jeg dro den gangen bort på sykehjemmet og snakket med gutten, og jeg klarte etter en lang fight å få ham flyttet til et omsorgssenter for ungdom. Siden den gangen har denne problemstillingen vært veldig viktig for meg. Jeg må innrømme at jeg synes det er håpløst at en sak det er tverrpolitisk enighet om, og som har versert så lenge, ikke ser ut til å skape varig endring. Det er åpenbart at det ikke lenger er nok med gode tanker og intensjoner fra Stortingets side. Her må et forbud i loven til. På grunn av litt kluss i avgivelsen av saken fremmer jeg på vegne av SV og Fremskrittspartiet et løst forslag om nettopp det. Jeg er ikke enig i at staten har dyttet mer utgifter over på kommunene når det gjelder ressurskrevende tjenester. Overføringene fra staten til kommunene har økt kraftig de siste årene. Både kommunene og staten har fått økte utgifter på grunn av flere brukere og en økning i priser og lønninger. I budsjettenigheten for 2021 mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet vedtok vi å endre grensen for når små kommuner med høye utgifter til ressurskrevende tjenester kan motta tilskudd. Grensen for innbyggerbegrensningen ble endret til 3 200 innbyggere, og rammen ble økt til 55 mill. kr. Vi støtter likevel forslaget til vedtak om å be regjeringen foreta en gjennomgang av ordningen for å sikre at alle relevante kostnader kommunen har med ordningen, regnes med som grunnlag for den kommunale egenandelen. Vi støtter også forslaget til vedtak om å be regjeringen utrede og legge frem et trinn to i toppfinansieringsordningen med en makssum per innbygger. Jeg anbefaler herved komiteens tilråding, og jeg tar opp det løse forslaget som Fremskrittspartiet er en del av.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2021-02-25:
Det er feil. Fremskrittspartiet er ikke med på det.