Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2007-06-19:
Verden står overfor dramatiske klimaendringer. Dersom vi skal lykkes i å redusere utslippene til et bærekraftig nivå, er vi nødt til å finne framtidsrettede og effektive løsninger på alle nivåer i samfunnet. Et av de aller viktigste tiltakene som vi politikere kan gjøre, er å lage rammer for næringslivet som sikrer at forståelse for miljøproblemet og fokusering på miljøløsningene ligger til grunn i all planlegging og investering. Innføringen av et kvotesystem er ett av flere viktige virkemiddel for å sikre dette. Kvotesystemet som Regjeringen har foreslått, er i all hovedsak en videreføring av det tidlige kvotesystemet i prøveperioden 2005–2007. Ved innføringen av kvotesystemet som er foreslått i denne endringen av lov om klimakvoter, vil ordningen utvides til å gjelde flere virksomheter, og det norske kvotemarkedet vil bli tilknyttet EUs kvotemarked. Kvotesystemet vil fra 2008 omfatte om lag 40 pst. av norske klimautslipp. Prinsippet som kvotesystemet er bygd på, er slik at når det skapes et marked for utslippskutt, vil klimagassreduksjonene bli gjennomført der det er rimeligst. De ulike virksomhetene vil derfor få et økonomisk incentiv til å finne de beste tekniske og praktiske løsningene for å redusere sine utslipp av klimagasser. Regjeringen har foreslått at energiutslipp får tildelt kvoter tilsvarende 87 pst. av gjennomsnittsutslippene i 1998–2001. Kvotepliktige prosessutslipp tildeles vederlagsfrie kvoter tilsvarende 100 pst. av gjennomsnittsutslippene. Denne måten å fordele de vederlagsfrie kvotene på er valgt fordi det i større grad finnes tekniske og praktiske løsninger for å redusere utslippene fra energiproduksjon enn fra prosessutslipp. Dermed kan vi sikre at systemet tar hensyn til at det er enklere å redusere utslipp fra energibruk der det finnes løsninger som energieffektivisering og overgang til fornybar energi, enn å redusere utslippene fra prosessen, som ofte vil bety at man må redusere produksjonen. Det er foreslått ikke å dele ut vederlagsfrie kvoter til petroleumsvirksomheten offshore. Samtidig er det foreslått at virksomheten offshore skal få redusert sine kostnader med hensyn til CO2-avgift til et nivå tilsvarende det som industrien får ved kjøp av klimakvoter. Senterpartiet er av den klare oppfatning at denne reduksjonen av CO2-avgift skal baseres på de utgifter som virksomheten offshore kan dokumentere at den reelt har hatt ved kjøp av kvoter. Det vil være avgjørende for å sikre at de økonomiske incentivene til å redusere utslipp fra virksomheten offshore opprettholdes. EU har i sitt system valgt å definere alle reduksjoner som oppfylles gjennom kvotesystemet, som innenlandske tiltak, og har satt en grense for hvor stor andel av kvotene den enkelte virksomhet kjøper som kan komme fra det internasjonale kvotemarkedet. Norge har valgt å likestille de tiltak som blir gjennomført gjennom EUs kvotemarked og det internasjonale kvotemarkedet. Samtidig har vi definert alle reduksjoner som gjennomføres ved hjelp av disse mekanismene som internasjonale tiltak. Når denne definisjonen av innenlandske og utenlandske tiltak ligger til grunn, er det ikke naturlig å opprette en grense for stor andel av kvotene norske virksomheter har mulighet for å kjøpe i det internasjonale marked. Norge har derfor bedt om å få et unntak fra denne regelen som begrenser kjøp av internasjonale kvoter. Under utarbeidelsen av nye, omfattende virkemidler som skal være med på å styre samfunnsutviklingen, blir man naturlig nok stilt overfor flere dilemma. Det er i slike situasjoner ikke mulig å imøtekomme alle hensyn, som noen i denne sal prøver å få til i denne saken. Det er heller ikke ønskelig å imøtekomme alle hensyn. Hele utgangspunktet for utarbeidelse av et klimakvotesystem er å skape en endring, å kutte klimaforurensingen. Men vi er også klar over at det alltid vil være noen uheldige utfall av å utarbeide generelle regler. Noen av disse utfallene ville vi gjerne ha vært foruten. Samtidig mener vi at totaliteten i det systemet som i dag er foreslått, er godt nok til at vi vil anbefale Stortinget å slutte seg til det. Det har også vært viktig for Senterpartiet å sikre at denne loven blir behandlet av Stortinget tidsnok til at norsk næringsliv skal kunne delta i systemet på linje med næringslivet i EU fra den dagen systemet skal innføres. Det har derfor vært viktig å fremme en totalløsning nå som sikrer at loven kan tre i kraft så snart som mulig. Det har vært reist kritikk mot gjennomføringen av tiltak i mindre utviklede land og måten systemet for disse mekanismene er utformet på. Senterpartiet mener at det er viktig at rike land tar størstedelen av sine framtidige utslippsforpliktelser i eget land. Samtidig vil de fleksible mekanismene, når de brukes riktig, kunne gi en mest mulig kostnadseffektiv gjennomføring av klimaforpliktelsene og samtidig sikre utvikling og begrensning av utslipp fra fattigere land. Norge har i de internasjonale klimaforhandlingene hatt en offensiv rolle i å sikre at det utarbeides gode og strenge regler for hvilke prosjekter som godkjennes i disse internasjonale systemene. Disse mekanismene ligger til grunn for utformingen av Kyoto-avtalen og kommer til å være en viktig del av gjennomføringen av forpliktelsene. Norge skal derfor fortsatt ha en offensiv rolle i å sikre at disse reglene blir strengest mulig.