trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Henrik Asheim (Høyre), 2019-02-07:
Jeg tror egentlig vi i denne saken – og det har gjenspeilet seg i den behandlingen vi har hatt i finanskomiteen om dette – diskuterer to ting. Det ene er prinsippet om å legge inn pensjon fra første krone i offentlig tjenestepensjon. Det andre er prosessen for hvordan vi gjør denne typen endringer i pensjonssystemet vårt. Jeg skal ikke ta meg den friheten å snakke på vegne av Senterpartiet, men jeg kan i hvert fall snakke på vegne av regjeringspartiene når vi sier at det er viktig hvordan trepartssamarbeidet behandles også fra Stortinget. Trepartssamarbeidet er noe av det beste med den norske modellen. Det er en ordning som skaper tillit mellom arbeidsgiver og arbeidstaker. Det har ført til en veldig ansvarlig, skikkelig og ordentlig fagbevegelse, men også en arbeidsgiverside som har møtt fagbevegelsen i deres krav. Man har respektert hverandre. Derfor var det slik at da oljeprisfallet kom, var det partene sammen med regjeringen som ble enige om å utvide permitteringsregelverket. Det er også trepartssamarbeidet som har skapt frontfagmodellen. Når man nå diskuterer pensjon fra første krone, kan det – slik jeg helt riktig har blitt gjengitt av flere representanter, og som jeg har sagt i dag – godt hende at det er et prinsipp som vi kommer til å innføre i Norge, og det kan finnes gode argumenter for å gjøre det. Men når dette har vært ett av tre hovedtemaer mellom partene nylig, når arbeidsgiversiden i den forhandlingen har gått med på økt kronetillegg for de laveste lønningene, som altså er en økt kostnad for f.eks. handelsnæringen, arbeidsintensive næringer og landbruket, som leier inn mye arbeidskraft i perioder, er spørsmålet: Skal vi da etterpå ta en omkamp på det tredje kravet, som har en kostnad på rundt 3 mrd. kr – her er tallene litt ulike, men rundt 3 mrd. kr – på vegne av den ene parten, selv om den andre parten er uenig? Vi har en omfordelende folketrygd i Norge, og så har vi den offentlige tjenestepensjonen. Og for regjeringspartiene handler dette vel så mye om at skal vi gjøre denne typen endringer, med så store økte kostnader for den ene parten i trepartssamarbeidet, må det gjøres i samarbeid og ses i en helhet i et oppgjør. Det er det vi argumenterer for. Jeg registrerer at Arbeiderparti-representanter har kalt dette for å sende det ut på en ørkenvandring eller å trenere saken eller at det er en skinnprosess. Trepartssamarbeidet er ikke en ørkenvandring eller en skinnprosess, det er et respektfullt arbeid mellom arbeidstakerne, arbeidsgiverne og staten. Og hvis vi skal respektere det, må vi også respektere det i denne typen saker. Man kan jo stille seg spørsmålet til opposisjonen: Hvordan ville de reagert hvis det var motsatt – hvis noen foreslo å gjennomføre et krav som NHO hadde hatt, men som LO hadde stoppet i forhandlingene?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-02-07:
Det er stilt spørsmål ved Senterpartiet sitt engasjement for forslaget om pensjon frå første krone. Det treng ein ikkje stilla spørsmål om. Skiljelinjene i denne saka går ikkje mellom Senterpartiet og Arbeiderpartiet, SV og andre parti, men mellom regjeringspartia og opposisjonen. Senterpartiet støttar ikkje det lause forslaget frå regjeringspartia om å setja ned eit partsamansett utval for å vurdera pensjon frå første krone. Eg ber Arbeidarpartiet og SV om å lesa forslaget frå Senterpartiet litt meir raust, frå hjartet sitt. Forslaget vårt er å be regjeringa fremja forslag som gjennomfører prinsippet om pensjon frå første krone. Vi ber altså ikkje om ei vurdering, men om å fremja forslag som gjennomfører prinsippet om pensjon frå første krone. Denne endringa skal førebuast av eit partssamansett utval som varetar det prinsippet. Vi slår altså fast prinsippet om pensjon frå første krone, og det er sant, slik saksordføraren sa, at Senterpartiet førehandskonkluderer på kva eit partsamansett utval skal verta einige om og tilrå. Det skal førebu korleis prinsippet om pensjon frå første krone skal gjennomførast. Vi utset det ikkje for ei nye ørkenvandring, som nokon hevdar, vi trenerer det ikkje, vi skuvar ikkje på forslaget. Det er det regjeringspartia som gjer. Senterpartiet vil slå fast prinsippet i dag. Vi stiller oss ikkje utanfor. Det er det regjeringspartia som gjer. Og vi bidreg sjølvsagt ikkje, saman med regjeringspartia, til å stoppa rettane til arbeidsfolk, som òg er vorte sagt. Det får vera grenser. At Arbeidarpartiet og til dels SV vel å gå til veldig harde angrep på Senterpartiet i denne saka, synest eg faktisk er uheldig. Her må ein vita kven som er vener og fiendar. Ein skal altså ikkje tvila på Senterpartiet sitt syn; det synest eg forslaget vårt er veldig tydeleg på. Vi ønskjer å retta opp denne historiske urettferda, og vi vil at Stortinget skal slå fast det prinsippet i dag.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2019-02-07:
Vi diskuterer en svært viktig sak: hvordan folk skal kunne få en verdig og trygg alderdom, og hvordan vi som samfunn skal sørge for at det er forutsigbarhet for arbeidstakere i alle deler av norsk arbeidsliv. Når vi i Senterpartiet har hatt en litt lang historie når det gjelder pensjon, er det fordi vi var med i den pensjonskommisjonen som i 2004 la grunnlaget for at man innførte obligatorisk tjenestepensjon i privat sektor. Det var et klokt og viktig grep, som ble gjennomført av den rød-grønne regjeringen. I det regelverket som er i dag, er det flere skranker for å få obligatorisk tjenestepensjon – både alder, hvor høy stillingsandel man har, at man har stått i jobben i tolv måneder, og at opptjeningen er over 1G. Så vet vi at i andre deler av pensjonslovgivningen er det flere andre skranker for hvem som får pensjonsopptjening. Det er et faktum. Når vi har konkludert sånn som vi har gjort, er det nettopp for at man skal ta inn over seg det faktum som foreligger, at forslaget fra Arbeiderpartiet – og …(presidenten hoster) (presidenten hoster) Det er derfor vi skriver i vårt forslag at vi helt tydelig er for at vi skal gjennomføre prinsippet om pensjon fra første krone. Det står helt tydelig, og det er ikke mulig å misforstå hvis man leser det. Så sier vi at når man skal gjennomføre prinsippet om pensjon fra første krone, skal det forberedes av et partssammensatt utvalg som ivaretar dette prinsippet, akkurat som da Dag Terje Andersen var statsråd. Da satte den rød-grønne regjeringen ned et partssammensatt utvalg – ledet av Dag Terje Andersen – for å se på forbedringer i offentlig tjenestepensjon og i AFP-ordningen, akkurat som da LO i 2010 ba om at man skulle gå igjennom pensjonsordningen, og ba om et partssammensatt utvalg. Det er den kloke modellen: at man lytter til fagbevegelsen, at man lytter til arbeidsgiverne, og at staten, ved statsråden, er med for å se på hvordan vi kan finne den gode løsningen, slik at man tar bort de ulike skrankene i dag, og slik at det reelt sett blir pensjon fra første krone. Det som er problemet med Arbeiderpartiets retorikk, er at det virker som om de ønsker å lage falske motsetninger mellom Senterpartiet og dem selv, fordi sakens retorikk er viktigere enn sakens innhold. For oss er det sakens innhold som er det viktige, at en skal ta bort de ulike skrankene som ligger i pensjonsopptjeningen, og at det skal gjøres i samarbeid med partene. Det er en klok strategi, ikke en uklok strategi.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2019-02-07:
For meg er det viktig at vi klarer å innføre pensjon fra første krone. Men det virker noen ganger som at det for noen i denne debatten ikke er viktigst å innføre pensjon fra første krone, men å prøve å så tvil om andre partiers standpunkt. Da blir det jo et politisk spill, og politiske spill tjener ingen. Det ikke minst Rigmor Aasrud, Dag Terje Andersen og alle som har hatt delvis ansvar for dette feltet, eller helt ansvar for det i regjering, vet, er at det er mange lover som blir berørt. Hvis man skulle tolket ting i verste mening, kunne man sagt at Arbeiderpartiets forslag bare handler om punktet om 1 G. Det er det som faktisk står i vedtaket. Men jeg velger jo å tro at det ikke er det Arbeiderpartiet har tenkt, men at man har tenkt at man skal endre en rekke skranker, for det er flere skranker som ligger igjen, for at mange av dem som i dag har dårlig pensjonsopptjening, skal få bedre pensjonsopptjening. Når man leser vårt forslag nr. 2, er det helt tydelig at vi skal gjennomføre prinsippet om pensjon fra første krone. Vi skriver «prinsippet» nettopp fordi dette handler om mer enn bare 1 G-skranken. Det er også mange andre skranker. Og det skal forberedes av et partssammensatt utvalg som ivaretar dette prinsippet. Det er en klar bestilling til regjeringen og en klar bestilling til partene at det skal gjennomføres, men vi tror det er klokt at partene faktisk er med på å utforme måten det gjøres på. Neste forslag fra oss er at det må gjøres på en måte som gjør at administrasjonskostnadene blir lave, sånn at det reelt sett blir sånn at de som innbetaler et lite pensjonsbeløp, får reelle utbetalinger. Hvis dette gjøres på en dårlig måte, en uklok måte, blir det innbetalinger, og så går mye bort i kostnader til gebyrer og administrasjonskostnader. Det er forunderlig at Arbeiderpartiet så aktivt velger å misforstå det. Da handler det jo om en valgtaktisk greie i stedet for å ha et engasjement for norske arbeidstakere. Det er det vi har, og vi ønsker å gjøre forbedringer. Vi ser at det som Senterpartiet, Arbeiderpartiet og SV innførte i regjering, ikke var godt nok, og vi vil gjøre det bedre. Vi mener også at det er en klok norsk tradisjon at vi faktisk tar med oss partene på det. Sånn som obligatorisk tjenestepensjon fungerer dag, vet vi at det er for store kostnader med å klare å forvalte de små beløpene. Her blir det mange småbeløp, og hvis dette ikke gjøres på en klok måte, blir det ikke bedre reelt sett for den karen eller den dama når de går av med pensjon når de er noen og seksti år. Poenget må jo være at de reelt sett skal få litt bedre kjøpekraft enn de har med dagens system. Derfor skjønner jeg ikke hvorfor Arbeiderpartiet ikke heller kan glede seg over at det er flere partier som ønsker prinsippet. Vi synes vi har et mer gjennomtenkt forslag som går lenger enn det som foreligger fra Arbeiderpartiet og SV.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2019-02-07:
SV og Rødt ønsker å gjeninnføre «dødsskatten», eller arveavgiften, som vel er det formelle og riktige ordet. Dette handler om at når man arvet, måtte man betale en skatt, noe som Fremskrittspartiet kjempet imot i mange år. Derfor er det veldig gledelig at man sørget for at denne skatten ble borte fra 1. januar 2014. Det er interessant å lese begrunnelsen for hvorfor SV og Rødt ønsker å gjeninnføre «dødsskatten», arveskatten, og jeg synes det er mye hummer og kanari i argumentasjonen rundt hvorfor man skal gjøre dette. Ett av partiene argumenterer med og drar fram vekst i formue og familiedynastier – at skatt på arv er viktig for å bekjempe forskjeller i makt og formue, og at mange arver disse pengene. Men det er også mange som skaper disse verdiene selv, og som overlater dem til neste generasjon på en bra måte – man har ikke hatt penger, men man har klart å skape dem. En av dem er en av Norges rikeste, Olav Thon. Han er en sånn person som ikke hadde mye penger, men som har klart å skape noe som er fantastisk bra, som gir muligheter, og som jeg mener at man bør få lov til å disponere og kunne gi bort. Det som også er spesielt her, er at mange vanlige folk ble rammet av arveavgiften. Det var vanlige folk som ikke kunne beholde boligen de arvet. Man måtte selge fordi man måtte betale arveavgift til staten. Man har sett eksempler på at studenter som arvet etter mammaen eller pappaen sin som gikk bort, måtte selge boligen de hadde fått, fordi de ikke hadde penger til å betale arveavgift. Dette er en veldig dårlig løsning, og derfor er jeg veldig glad i dag. Det var en veldig fin dag 1. januar 2014, og det er en veldig god dag i dag, når et stort flertall sier nei til SV og Rødts forslag om å gjeninnføre arveavgiften. Det er jeg veldig godt fornøyd med og veldig glad for. Jeg tenker at det behøver ikke sies så veldig mye mer. Dette er bare en gledens dag, når vi sørger for at vi ikke gjeninnfører en usosial og dårlig ting som denne regjeringen har klart å bli kvitt. Og det er jo gledelig å se at Arbeiderpartiet, som har vært veldig tilhenger av og forkjemper for avgiften, i dag sørger for å være enige med regjeringspartiene i at vi ikke skal gjøre det nå. Men jeg er bekymret, og det betyr at denne regjeringen må fortsette hvis man skal sørge for at arveavgiften ikke kommer tilbake.
Kari-Anne Jønnes (Høyre), 2019-02-07:
Landets rikeste bidrar til fellesskapet. I underkant av 14 pst. av befolkningen yter 40 pst. av skatteinntektene. 50 pst. av befolkningen står for 15 pst. av skatteinntektene. De resterende 50 pst. står dermed for 85 pst. av skatteinntektene. Derfor er det galt å si at de som har mest, ikke bidrar mest. En gjeninnføring av arveavgiften i en eller annen form, også med, etter SVs syn, et solid bunnfradrag, er i stor grad en skatt på norske arbeidsplasser. Arveavgiften vil skape usikkerhet ved generasjonsskifter. Vi må ikke glemme at brorparten av arbeidsplassene i det private næringslivet er i små og mellomstore bedrifter. Mange av dem er familieeide selskaper. SV pleier å være opptatt av å ta hele landet i bruk. Veldig mange av bedriftene som vil bli rammet aller hardest, ligger der de trengs aller mest – i de små kommunene med få arbeidsplasser i det private næringslivet. Vi er helt nødt til å sikre forutsigbare og trygge vilkår for næringslivet. Verdiene må skapes før de kan brukes. Det går godt i Norge nå, men tiden er definitivt ikke inne for å stikke kjepper i hjulene ved å gjeninnføre arveavgiften – ikke i noen form. Det er også viktig å huske på at det er betalt skatt av formuen underveis ettersom den har blitt opptjent. Noen har jobbet for den mens den har blitt skapt. Noen har jobbet hardt for å skape egen og andres arbeidsplasser og via dette bidratt til fellesskapet.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2001-05-28:
Jeg foreslår Magnhild Meltveit Kleppa.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2001-05-28:
Jeg har to spørsmål til representanten Svarstad Haugland som kanskje kan ha betydning også for framtidig behandling av denne saken. Det ene gjelder det som står på side 23 i innstillingen. Der skriver Kristelig Folkeparti og Venstre at de «ønsker å avvikle inntektsskatt på bolig av normal standard». Jeg lurer på om det er mulig å få en definisjon av hva det betyr, om det innebærer at man ønsker å avvikle all inntektsbeskatning, eller om man vil, som det står her, avvikle inntektsbeskatning på bolig av normal standard. Dernest er det også av interesse å få redegjort litt for ikke bare takseringssystemet, som vi riktignok har til behandling i dag, men også for nivået på framtidig beskatning. De tre skatteartene fordeler seg jo etter Regjeringens forslag med 2,8 milliarder kr på den kommunale eiendomsskatten, 1,66 milliarder kr på inntektsbeskatning og 1,47 milliarder kr på formuesbeskatning. To av de tre skatteartene går Kristelig Folkeparti i likhet med Senterpartiet inn for å opprettholde, uten at det sies noe i innstillingen om nivået på bunnfradraget og slikt i forhold til forsikringstaksten. Det kunne være interessant å få redegjort for hva slags nivå Kristelig Folkeparti tenker seg å ha på den framtidige boligbeskatningen.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2001-05-28:
Det er for så vidt mye det kunne være interessant å stille spørsmål om i forhold til behandlingen av takseringsgrunnlaget for boligskatt. På samme måte som representanten Britt Hildeng synes også jeg det er synd at vi pr. i dag ikke har klart å bli enige om et opplegg som er rettferdig, og som gir forutsigbarhet for folk flest. Det overrasker meg at Arbeiderpartiet, både fra Regjeringens og fra komiteens side, i dag argumenterer så sterkt mot et opplegg som man argumenterte like sterkt for så kort tid som fire år tilbake. Mitt spørsmål gjelder imidlertid et forhold som ble ganske grundig omtalt i innstillingen fra 1997, der komiteen sa: «Kvadratmeterpris settes til en andel av produksjonskostnadene.»Og videre:« … alle takster kan justeres med jevne mellomrom i forhold til byggekostnadsindeksen. Flertallet understreker » – i 1997 – «at hvis det foretas oppjusteringer av takstgrunnlaget i Stortinget, skal bunnfradragene i kroner automatisk justeres tilsvarende.» I proposisjonen bruker Regjeringen ganske mye tid på å omtale hvordan kvadratmetersatsen skal oppjusteres. Det skal skje automatisk hvert år, og det skal rapporteres til Stortinget, slik at Stortinget vet hva som blir lagt til grunn for boligskatten. Man har altså detaljert beskrevet behovet for å øke kvadratmetersatsen, mens man ikke har omtalt justeringen av bunnfradraget med ett ord. Hvis dette betyr det jeg har grunn til å tro at det betyr, vil Regjeringens forslag medføre at over tid vil stadig flere boligeiere måtte betale skatt. Tar man utgangspunkt i byggekostnadsindeksen for 1990 og framskriver den, vil forslaget, hvis man tolker det bokstavelig, medføre at boliger på 75 m2 allerede i 1994 vil bli gjenstand for boligbeskatning. Kan representanten Hildeng klargjøre hva som er Arbeiderpartiets syn i forhold til disse spørsmålene?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2001-05-28:
Representanten Brende sa i en replikkordveksling tidligere i dag at Arbeiderpartiet kunne ha fremmet det forslaget man var enig med Senterpartiet om i 1997, da ville man fått det vedtatt. Det er et interessant utsagn, for i motsetning til i 1997 har ikke Arbeiderpartiet og Senterpartiet flertall alene i denne sal. Mitt spørsmål til Per-Kristian Foss er da: Hvorfor vil ikke Høyre bidra til et flertall for et skatteletteforslag som man for en gangs skyld kunne få flertall for? Det forslaget er nemlig fremmet i innstillingen og kunne altså ha gitt en skattelette på 3,7 milliarder kr, noe som ville innebære at ni av ti boligeiere ville slippe boligbeskatning. Dernest er det altså ikke slik at Høyre ønsker å fjerne hele boligbeskatningen. Høyre ønsker ikke å fjerne den frivillige kommunale eiendomsskatten, og Høyre vil også da ha behov for et takseringssystem i forhold til kommunal eiendomsskatt på linje med de øvrige partiene som ønsker å beholde den. Man kunne altså ha fått et godt takseringsgrunnlag, som ville ha gitt fritak for ni av ti boliger både i forhold til eiendomsskatt, i forhold til formuesskatt og i forhold til inntektsbeskatning. Når Høyre for en gangs skyld har mulighet til å få gjennomslag for et skatteletteforslag, viker man altså unna og velger å stå fast på sine prinsipper, i stedet for å sørge for flertall i denne salen. Mitt spørsmål blir da: Hvorfor velger man å sette seg på sidelinjen også denne gang? Er det fordi man har skatteletteforslagene mest til internt bruk i eget program? Eller ønsker man å få gjennomført skatteletteforslagene når en fremmer dem? Så et spørsmål til: Hva ønsker Høyre å gjøre med rentefradrag og leieinntekter på bolig når man skal avvikle inntektsbeskatningen?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2001-05-28:
Jeg registrerer på nytt at Høyre har gjort dette veldig enkelt for seg selv. Man er for kommunal eiendomsskatt og sier at det skal være en frivillig skatt. Enhver skatt krever et takseringssystem; også Høyre vil derfor være avhengig av et takseringssystem i sitt framtidige skatteopplegg. Dagens system for taksering i forhold til eiendomsskatt er ikke noe mer rettferdig enn andre takseringssystemer. Det varierer fra kommune til kommune og gir svært urettferdige utslag. Høyre har faktisk hatt mulighet til å gå offensivt inn i drøftinger med tanke på å få til et opplegg for taksering som Høyre kunne ha forsvart i forhold til de skattearter man faktisk ønsker å beholde, og som i sum utgjør 2,8 milliarder kr. Hvis Høyre hadde valgt en slik offensiv tilnærming til et av sine skatteletteforslag, tror jeg faktisk at det kunne ha vært rimelig stor mulighet til å få støtte fra de øvrige partiene i sentrum, slik at man hadde kunnet bli enig om et opplegg som ville frita folk flest fra boligbeskatning. Jeg registrerer at Høyre ikke har brukt den muligheten, og mitt utsagn om at Høyre er uten troverdighet når det gjelder den type løfter, står fast fordi man nå to ganger har frasagt seg muligheten til å gå inn i drøftinger med tanke på å komme fram til et opplegg. Man har ikke engang spurt om det kunne være aktuelt å velge andre takseringssystemer enn det man var enig om i 1997, det Børge Brende velger å kalle Lundteigen-modellen, som er en god modell for taksering av størrelsen på bolig, en modell som er oversiktlig, hvor man kan forholde seg til utvendig areal, og hvor det vil være unødvendig å rapportere endringer av areal inn til myndighetene. Så til forslaget fra Høyre om en såkalt sikkerhetsventil: Det er et forslag som det ikke skal voteres over her i dag. Det vil bli oversendt Stortinget og votert over i Stortinget. Vi vil klargjøre vår stemmegivning når forslaget kommer til votering i Stortinget.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2001-05-28:
Det er ikke snakk om å komme som en reddende engel når det gjelder Senterpartiets takseringsmodell. Det det er snakk om, er faktisk at Høyre kunne ha gjort to ting. Man kunne både ha fått gjennomslag for et av sine egne skatteletteforslag, en sterk reduksjon av boligskatten med hele 3,7 milliarder kr dersom man hadde valgt å gå inn i den debatten, og man kunne faktisk ha gjort mange av landets huseiere en tjeneste ved å skaffe et enkelt, oversiktlig og rettferdig takseringssystem, samtidig som folk flest altså hadde fått en lavere skatt. Så: Hvorfor går ikke vi inn for helt og holdent å avvikle inntektsskatten på bolig? Av den enkle grunn at vi opprettholder skatt etter evne-prinsippet, av den enkle grunn at vi faktisk ønsker å skattlegge de største og dyreste boligene – ikke hjemmet til folk flest, men de største og dyreste boligene skal fortsatt skattlegges. Vi har altså et system – i motsetning til mange andre land – der man har fradrag for gjeldsrenter, og der man skattefritt kan leie ut halve boligen. Det innebærer altså at hvis man ikke har fordelsbeskatning på de store, dyre boligene som etter hvert dukker opp rundt omkring – boliger som går langt ut over det vanlige folk har behov for, og som i veldig mange sammenhenger blir et rent spekulasjonsobjekt – ja, så subsidierer man både en uvettig ressursbruk og en uvettig energibruk, og man opprettholder fradragsordninger som etter min oppfatning gir en urettferdig og uheldig sosial profil. Derfor ønsker vi å opprettholde inntektsbeskatningen for dem med de aller største boligene. Det er satt en grense som gjør at det med vårt system reelt sett også bare er for de aller største boligene man vil måtte betale inntektsskatt. Men ikke bare inntektsskatt, også formueskatt og kommunal eiendomsskatt vil bare bli gjort gjeldende for de største boligene med vårt takseringssystem.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2001-05-28:
Jeg trodde faktisk jeg hadde svart på det. Som jeg sa i en av de forrige replikkrundene: Dersom det hadde vært mulig å etablere et flertall for et takseringssystem i tråd med det vi ønsker, tror jeg det skulle vært mulig å få med sentrum. Det var liten hensikt å få med bare Kristelig Folkeparti og Venstre dersom det ikke var mulig å få med også Høyre og Fremskrittspartiet, for det er faktisk fortsatt nødvendig for å danne flertall i denne sal. Jeg hadde gjerne sett at vi hadde klart å komme fram til et opplegg i samarbeid med Arbeiderpartiet, som på mange måter hadde vært det mest naturlige. Men det er klart at også der har det vært problematisk å komme fram til enighet, i og med at SV og vi har signalisert, også utad, det motsatte utgangspunkt for de drøftinger vi skulle inn i. Det går jeg ut fra at representanten Djupedal kommer tilbake til i sitt innlegg. SV har ikke gitt uttrykk for at de vil gå så langt i skattelette som det vi har gitt uttrykk for, og vi er i en annen situasjon enn i 1997. Men det er helt klart at det som burde vært gjort, er at Arbeiderpartiet hadde stått fast på det de argumenterte sterkt for i 1997, da man sa at folk flest ikke skulle betale boligskatt, da man sa at man ikke ønsket et detaljert opplegg som gjorde det nødvendig å melde endringer i boareal til myndighetene hvert eneste år, og da man ønsket å skjerme eldre boliger fra beskatning. Da hadde det faktisk vært større mulighet for å klare å etablere et flertall for et rettferdig takseringssystem.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2001-05-28:
Representanten Signe Øye begynte replikken sin med å sitera frå Dagens Næringsliv, som sa at vi hadde låg bustadskatt i Noreg i forhold til andre land. Eg trur det er dumt å samanlikna bustadskatten i Noreg med andre land, for vi veit at familiar i Noreg i langt større grad enn i mange andre land, eig sine eigne bustader. Vi veit òg at kostnadene med å skaffa seg eigen bustad, iallfall i store delar av Noreg, er veldig høge, og å legga ekstra skatt på det er noko vi ynskjer å kjempa mot. Spørsmålet var om vi subsidiært skulle støtta noko, noko som var litt betre enn dagens system. Det har vi faktisk drøfta. Men som eg sa i innlegget mitt, vurderte vi det ikkje som føremålstenleg å støtta noko som berre er halvvegs godt, for då hadde vi faktisk støtta eit nytt system, som ein i neste omgang kunne bygd på for å legga nye skattar på dei same bustadene. Difor vil vi heller subsidiært støtta forslaget frå Høgre, Venstre og Framstegspartiet, som tar av dei verste toppane når det gjeld uretten i forhold til det systemet vi har i dag. Og så håper vi på å få eit fleirtal i Stortinget i neste periode som går saman med oss for å få bort heile fordelsskattlegginga av eigen bustad, som er målsettinga vår. Vi meiner faktisk at å støtta subsidiært noko som er halvgodt, er verre, fordi vi då vedtar eit system som i neste omgang kan føra til at vi får endå større skattlegging av dei som eig sin eigen bustad.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2001-05-28:
Svaret til Øystein Djupedal er: Nei, eg ser i grunnen ikkje på det som vanskeleg. Dersom ein les merknadene til Kristeleg Folkeparti og Venstre, står det ein del om forsikringstakst. Og dersom det er nokre eigarar som ikkje har forsikringstakst på bustadene sine, så er dei veldig få. Dei måtte vi eventuelt pålegga å få ein slik takst som grunnlag for eit takseringssystem. Men eg trur det ville vera veldig få hus som ikkje hadde forsikringstakst, fordi dei fleste som investerer i bustader, er opptatt av at dersom bustaden brenn ned, må ein ha midlar til å bygga den opp igjen. Eg trur ikkje det er noko særleg større problem å seia at alle bustader skal ha ein forsikringstakst, enn å seia at ein no skal begynna å taksera husa på nytt igjen, slik opplegget frå Regjeringa, som SV støttar, er. Forskjellen der er minimal, slik eg vurderer det. Den største forskjellen er faktisk at storparten av arbeidet allereie er gjort når det gjeld vårt forslag, for dei aller fleste bustadene i Noreg i dag har ein forsikringstakst. Det som òg ligg i merknadene våre, er at når det gjeld husforsikring, skal den dekka kostnaden ved å bygga opp huset i same standard som det var, dersom det eventuelt skulle brenna ned eller bli skada på annan måte, og difor er det eit godt grunnlag. Dei fleste ynskjer då å forsikra husa sine slik at dei har høve til å bygga dei opp dersom noko skulle skje. Og om ein ser at det er store avvik, kan ein be om å få ein ny takst, som viser den reelle verdien av husa. Vi har no bedt Regjeringa om å gå igjennom dette forslaget, og så får vi sjå. Om dette forslaget hadde blitt vedtatt, hadde vi fått ei betre utgreiing av forslaget enn det vi legg på bordet i dag. Dette er forslaget frå oss, og det må sjølvsagt utgreiast, slik Regjeringa no i lange tider har utgreidd det forslaget som vi i dag har til handsaming.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2001-05-28:
Når det gjeld den fyrste merknaden som representanten Enoksen refererte til på side 23, hadde for så vidt representanten funne svaret om han hadde lese heile merknaden, for det står der at vi «ønsker å avvikle inntektsskatt på bolig av normal standard, med andre ord at fordelsbeskatning av egen bolig skal avvikles over en 4-5 årsperiode». Desse bustadene vil jo framleis få formuesskatt, men vi ynskjer å ta vekk heile fordelsskattlegginga av eigen bustad. Det utgjer ca. 2,5 milliardar kr i inntekt, og det har vi sagt at vi ynskjer å fjerna i løpet av neste stortingsperiode. Det blir vel eigentleg ein fireårsperiode vi snakkar om. Når det elles gjeld forslaget som vi legg fram saman med Venstre, så er det ein del ting vi ynskjer skal utgreiast. Som vi òg seier i forslaget: Vi «ber Regjeringen fremme forslag til et nytt system», og då må ein gå inn på det som går på botnfrådrag. Vi tenkjer oss eit relativt høgt botnfrådrag. Sist foreslo vi eit botnfrådrag på vel 1 mill. kr, og kva det skal bli neste gong, har vi ikkje bestemt oss for. Men grunnen til at vi ikkje fremjar ein konkret sum, er at vi ynskjer at Regjeringa skal jobba vidare med dette, og så får vi bestemma oss for ein konkret sum. Som sagt, ca. 1 mill. kr foreslo vi sist, og då vil eg jo tru at vi må heva den summen ein god del. Kor mykje har vi altså ikkje bestemt oss for. Men ein del av dette, og det som går på brann- og fullverdiforsikringstakst, vil då kunna utgreiast i det forslaget som Regjeringa i neste omgang skulle ha lagt fram dersom vårt forslag hadde fått fleirtal.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2001-05-28:
Representanten Hildeng gav ei skildring av situasjonen som eg trur dei fleste som er her i salen, kan stilla seg bak. Ho kom med fleire døme på uheldige og urettferdige situasjonar slik ordninga fungerer i dag. Det var òg grunnen til at eit fleirtal i Stortinget påla Regjeringa å koma tilbake med denne saka allereie i vår, for at ein då skulle kunna rydda opp i dei mest uheldige utslaga. Representanten sa vidare at det forslaget som Regjeringa har lagt fram, er basert på det kompromisset Senterpartiet og Arbeidarpartiet hadde i 1997, og så nemnde representanten ein del av dei punkta som det sannsynlegvis er semje om i dag, og som det òg var semje om i 1997. Men eitt punkt gløymde representanten å nemna og det var storleiken på bustaden – når bustadskatten skulle slå inn. Slik eg har forstått det, er det eit av hovudankepunkta frå Senterpartiet si side at bustadskatten slår inn på eit for lågt tal når det gjeld kvadratmeter for bustaden. Eg føler her at Arbeidarpartiet faktisk ikkje har vist godt politisk handverk. For spørsmålet må bli: Vil eigentleg Arbeidarpartiet at det skal skje endringar her, eller vil dei berre legga fram noko som ikkje får fleirtal, for at bustadskatten skal vera slik den er? Hadde ein vilja få fram semje, burde Regjeringa ha lagt fram eit forslag som låg nærare det som var vedtaket frå 1997. Når representanten seier at dei har følt eit sterkt ansvar og har lagt vinn på å koma fram til kompromiss, så er det snakk om, slik det framgår i media, 10 m2 eller 5 m2 eller kva det måtte vera. Eg synest faktisk ikkje det viser vilje til å koma fram til eit kompromiss i det heile. Kvifor har ikkje Arbeidarpartiet eller Regjeringa lagt fram eit forslag som dei visste kunne fått fleirtal? For dei hadde trass i alt eit vedtak å gå ut frå frå behandlinga i 1997.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2001-05-28:
«Knapt noe land har så lav skatt på bolig og eiendom som Norge», skriver Dagens Næringsliv den 27. mars i år. Likevel vil Arbeiderpartiet senke dagens boligskatt med 1,5 milliarder kr, og forslaget innebærer altså nesten en halvering av inntektsskatten. Men det vil ikke Kristelig Folkeparti være med på. Det vi i dag behandler, er forslag til et nytt takseringssystem. Dagens system er for tilfeldig og urettferdig og er overmodent for utskifting. Det er Kristelig Folkeparti enig i, for i innstillingen skriver de at de er bekymret over den ulike praktiseringen av verdsettelsen av boliger, og at det ville være hensiktsmessig med mest mulig like retningslinjer for verdifastsettelse i hele landet. Det er Arbeiderpartiet helt enig i. Derfor har vi også fremmet et helt nytt takseringssystem som ivaretar dette. Det vil Kristelig Folkeparti ikke støtte. Kristelig Folkeparti vil avvikle inntektsskatten for alle boliger over en periode. Arbeiderpartiet vil ha svært lav boligskatt på vanlige boliger, men mener at svært store boliger bør betale. Kristelig Folkeparti vil ha et takseringssystem som legger forsikringstaksten til grunn. Dette forslaget får ikke flertall i dag, i og med at det bare støttes av Kristelig Folkeparti og Venstre. Det ville da vært rimelig at Kristelig Folkeparti subsidiært støttet forslaget fra Arbeiderpartiet og SV, som går inn for en halvering av inntektsskatten for boliger, som gjør at nesten 60 pst. av boligene i Norge i dag slipper boligskatt. Da må jeg spørre: Er dette å ta ansvar overfor de mange boligeierne som ville ha sluppet skatt, slik at man hadde fjernet den urettferdigheten som er i dag? Eller er det slik at Kristelig Folkeparti egentlig ikke ønsker å få vedtatt en slik skattelettelse og halvering av inntektsskatten som det nå legges opp til?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-28:
Representanten Valgerd Svarstad Haugland sier at dagens system er tilfeldig og urettferdig, og det er det i sannhet. Derfor er det nødvendig å få et takseringsgrunnlag som er mer rettferdig og mindre tilfeldig enn det systemet vi har i dag. Kristelig Folkepartis svar på dette er noe man kaller forsikringstakst. Dette begrepet blir dårlig definert i Kristelig Folkepartis egne merknader. Men la meg bare tillate meg å stille et par spørsmål: Skal det bety at man skal ha tvungen forsikring, at enhver boligeier skal tvinges til å ha en forsikring? Hvis boligeieren ønsker å gamble på at hans hus ikke brenner, kan boligeieren i dag fritt velge ikke å forsikre det, og i det tilfellet eksisterer det ingen forsikringstakst. Hvis boligeieren ønsker å ha lavere forsikringstakst enn det som er boligens faktiske verdi, betyr det at boligeieren sammen med sitt forsikringsselskap heller ikke skal ha den muligheten? Eller betyr det at den samme boligen, fra landsende til landsende, vil ha forskjellig forsikringstakst, alt etter hvor mye det vil koste å gjenreise en tilsvarende bolig etter fullverdiforsikring? Det er klart at det er mye billigere å gjenreise en bolig av tilsvarende kvalitet hvor som helst i landet enn det f.eks. er i Oslo vest. Det betyr altså at forsikringstakst som begrep er en ganske tøyelig strikk. Hvis man skal legge en forsikringstakst til grunn for et nytt takseringssystem, vil ikke det bety at man i utgangspunktet opprettholder de samme forskjellene og urettferdighetene som Kristelig Folkeparti er opptatt av å fjerne? Betyr det at man i forlengelsen av dette – hvis man hadde sett for seg at dette forslaget fikk flertall – skulle pålegge alle landets boligeiere en tvungen forsikring og en tvungen forsikringstakst, sannsynligvis fastsatt av en offentlig godkjent myndighet, fordi taksten selvfølgelig ikke skal være helt opp til boligeieren å forsvare? Ser ikke Kristelig Folkeparti at det de egentlig foreslår, er et system som ikke er operativt? Det ville ha vært minst like byråkratisk og selvfølgelig nesten like urettferdig som dagens system. Det var mine spørsmål.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-28:
Høyre er i sin alminnelighet opptatt av det man kaller særnorske skatter og avgifter, og dette er en såkalt særnorsk skatt, ved at den er vesentlig lavere enn i nesten alle sammenliknbare land. Det betyr at det har vært en ønsket og villet utvikling at skatt på bolig skal være lav i Norge. Det er det faktisk et flertall i Stortinget som over tid har ønsket, mens man i nesten alle andre sammenliknbare land har vesentlig tyngre beskatning av bolig og eiendom. I USA f.eks. er det opp til fire ganger så hard beskatning som i Norge. Det betyr at det særnorske her faktisk er motsatt, men jeg legger merke til at heller ikke det er godt nok for Høyre. Det man ønsker, er nemlig å fjerne en beskatningsform vi har hatt i Norge siden 1882, da man avviklet matrikkelskatten. Siden da har det faktisk vært skatt på bolig i Norge. Men det er også slik at dette systemet, som er utviklet over tid, har vært meget urettferdig. Det systemet som SV og Arbeiderpartiet står bak, ville medført at det store gross av norske boligeiere ikke ville betalt boligskatt, og det er også ønsket fra SVs side. Hvis man ser på side 72 i innstillingen, vil man se at det faktisk er så mye som 71 pst. som ville fått en reduksjon i boligskatten, kanskje ingen skatt overhodet. Så ville det vært noen som ikke ville fått noen endring, og noen få ville fått en økning. Men hvis en ser på hvem som hadde fått økning, en skjerpelse i beskatningen, ville det vært husholdningsinntekter over 1 mill. kr. De øvrige ville fått lettelser eller ingen endring. Det betyr at boligbeskatningen slik vi nå definerer den, ville vært en sosialt utjevnende skatt, men jeg er jo innforstått med at Høyre ikke er opptatt av hva som er sosialt og hva som er utjevnende. Det er faktisk slik at mer skatt på bolig i det opplegget som SV og Arbeiderpartiet – Senterpartiet ble dessverre ikke med helt til slutt – har framforhandlet, hadde vært et riktig sosialt grep, ved at de største boligene måtte betale noe mer, mens det store gross av norske boligeiere helt hadde sluppet beskatning. Jeg skjønner at dette er en fremmed tanke for Høyre, men også under Høyres regjeringstid var det slik at man ønsket beskatning av boliger – det har vi hatt i Norge siden 1882.
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2001-05-28:
Jeg må først si at det er en merkelig ansvarsfraskrivelse jeg opplever fra Kristelig Folkepartis side. Først er de med på å pålegge Regjeringen å fremme et forslag, så bidrar man ikke i forhold til å finne fram til noe som kan være en løsning. Kristelig Folkeparti bør ta det ansvaret som også ligger i det å pålegge Regjeringen å fremme et forslag med en veldig knapp tidsfrist. Og det er klart at det forslaget som ble fremmet, er bygd på det kompromisset som vi kom fram til i 1997. Men i det kompromisset og i den proposisjonen er det også veldig klart understreket at man måtte komme tilbake til beregninger og vurderinger i forhold til hvordan dette ville slå ut. Derfor har man bl.a. når det gjelder hvordan man skal måle boarealet, lagt til grunn norsk standard, som er et kjent begrep, hvor man påviste at målemetoden som lå i det opprinnelige forslaget fra Stortinget, var vanskelig å gjennomføre. Videre sier representanten at hun er overrasket over at det er så stor forskjell mellom Senterpartiet og Arbeiderpartiet. Men hvis en legger Arbeiderpartiets målemetode til grunn, som er et netto boareal, så er 110 m2 ikke veldig langt fra et utvendig mål på 150 m2. En må se på de størrelsene i sammenheng, og se på metodene i sammenheng, da vil en få et mer riktig bilde.
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2001-05-28:
Representanten Brende glemmer sin egen og Høyres historie når det gjelder økning i boligbeskatningen. Da Høyre hadde regjeringsmakt på 1980-tallet, ble boligskatten økt hvert eneste år. I et skatteforlik gikk de sammen med Kristelig Folkeparti om å øke boligbeskatningen. Så Høyre bør gjøre opp i eget hus. Det Arbeiderpartiet sier, er at når denne økningen blir så urettferdig, er det fordi takseringssystemet er så urettferdig. Det må en gjøre noe med. Og det har vi forsøkt å gjøre med det forslaget som ble behandlet i Gro Harlem Brundtlands regjeringstid, og som nå er blitt fremmet av denne regjeringen. Arbeiderpartiet er konsekvent i å forsøke å få til et rettferdig takseringssystem, men har ikke fått flertall for det. Høyre viser til stadighet bare én side av sin boligskattepolitikk. I Oslo holdt de fanen høyt når det gjaldt å avvikle eiendomsskatten. Det skulle gi den enkelte fantastiske friheter og fantastiske inntektsmuligheter. Da eiendomsskatten ble avviklet, fikk de som bodde på Grünerløkka, 50 kr i året i skattelette, de som bodde på Lambertseter, fikk 127 kr, og de som bodde i Oslo vest, fikk 5 000 kr.(Presidenten klubber.) Men de som virkelig har tapt på dette, er Oslo kommune og dens innbyggere, som nå ser hvordan hovedstaden forfaller, og hvordan sosialklienter blir kastet på gaten(presidenten klubber) fordi en skrur opp husleiene i de kommunale boliggårdene. Det er den andre siden av Høyres boligskattepolitikk. (Presidenten klubber.) (presidenten klubber)
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2001-05-28:
Jeg er enig med representanten Odd Roger Enoksen. Jeg tror at vi på mange måter har sammenfallende syn når det gjelder profilen på boligpolitikken. Det er også klart uttrykt i innstillingen at det er et ønske – på samme måte som ved skattekompromisset i 1997 – om at vanlige boliger ikke skal ha inntektsbeskatning. Det var et felles ønske, og det er det som ligger til grunn for Regjeringens forslag. Hva «vanlig bolig» er, er vesentlig oppgradert i det forslaget som nå ligger der fra Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti. Det er riktig at oppjustering av produksjonskostnadene vil skje årlig ut fra en vurdering. Det samme står i innstillingen når det gjelder bunnfradraget; det skal være en del av budsjettbehandlingen hvert år. På den måten settes det en politisk lupe på dette, og når man har nedfelt de prinsippene og de målsettingene en har når det gjelder profilen på boligbeskatningen, vil det nettopp sikre at en for en bolig av vanlig standard fortsatt slipper å betale inntektsskatt. Det en derimot vil ha som utgangspunkt, er at særlig de boliger og fritidsboliger som ofte brukes i spekulerings- og investeringsøyemed, nok vil komme til å oppleve en sterkere beskatning enn hva tilfellet er i dag.
Børge Brende (Høyre), 2001-05-28:
Det er de som hevder at Arbeiderpartiet ikke er til å stole på når det gjelder boligskatt. Det er faktisk ikke riktig, for ved enhver anledning Arbeiderpartiet har ansvar eller har innflytelse over boligskatten, så løper de fra de tidligere inngåtte avtaler og øker boligskatten. Hvis representanten Britt Hildeng og Arbeiderpartiet virkelig synes at boligskatten er så urettferdig, så burde man selvsagt ha stemt for Høyres forslag her i dag om å avvikle hele fordelsbeskatningen av det å bo i egen bolig, en skatt som utskrives til folk uavhengig av om de har belånt huset til langt over pipa. Men hva er Arbeiderpartiets merittliste her? I 1997 ble Arbeiderpartiet enig med Senterpartiet om at boliger under 150 m2 skulle unntas for boligskatt. Regjeringen fremla da forslag om at det var boliger under 85 m2 som skulle unntas. Man har da i løpet av fire år løpt fra den avtalen man hadde inngått, og har nå gått opp til 110 m2. I 1997 sa også Arbeiderpartiet at man ikke skulle øke takstgrunnlaget fordi like boliger ble behandlet ulikt. Hva har Arbeiderpartiet gjort de to siste årene? De har økt boligskatten med 25 pst., selv om de sa at de ikke skulle øke denne boligskatten fordi den var så urettferdig. Derfor blir det krokodilletårer når Arbeiderpartiet her i salen nå sier at man synes at dagens boligbeskatning er så urettferdig. Hvorfor er dagens boligbeskatning så urettferdig? Jo, det er fordi Arbeiderpartiet har villet det, og de bevisst har gjennomført en politikk som har økt skatten for folk flest gjennom boliger. Og når vi fremmet forslag om en sikkerhetsventil i februar, om at det skal være en rettferdig behandling, da stemte man imot. Det Arbeiderpartiet kunne ha gjort, var å fremme den avtalen man hadde med Senterpartiet i 1997, om at alle boliger under 150 m2 skulle være fritatt, det hadde man fått igjennom. Arbeiderpartiet vil ikke få denne saken igjennom i Stortinget. Så mitt spørsmål til representanten Hildeng blir: Hvorfor skal vi stole på Arbeiderpartiet denne gangen i boligskatten? Kommer Arbeiderpartiet ikke også neste gang til å løpe fra løftene sine som partiet gjorde i 1997, og som partiet har gjort hvert år ved å øke boligskatten for folk flest?
Børge Brende (Høyre), 2001-05-28:
Først må jeg si at jeg forstår at representanten Enoksen er skuffet over at Arbeiderpartiet ikke vedstår seg den avtalen som Senterpartiet og Arbeiderpartiet inngikk våren 1997. Da var man faktisk enig om at boliger under 150 m2 skulle fritas. Den såkalte Lundteigen-modellen hadde betydelige svakheter den gang, og den har det fortsatt. Derfor valgte vi å ikke stemme for den i 1997, og da kan man heller ikke forvente at vi skal stemme for en slik modell i dag, ettersom vi er for en avvikling av fordelsbeskatningen. Til det siste som representanten Enoksen redegjorde for, nemlig stemmegivningen – den subsidiære sådanne: Jeg ble litt overrasket – hvis Enoksen er slik å forstå – over at Senterpartiet har bestemt seg for å ikke stemme for en sikkerhetsventil i dagens system. Hvis det nå ikke blir noe vedtak her i salen, vil det jo være rart hvis ikke Senterpartiet kan bidra sammen med de andre ikke-sosialistiske partiene til iallfall å lage en regel slik at ingen skal ha en boligtakst som overstiger 30 pst. av markedsverdi. Så bruker Enoksen mye tid i innlegget sitt på å si at han er veldig overrasket over at Fremskrittspartiet og Høyre, som aldri har vært for Lundteigen-modellen verken i 1997 eller nå, ikke støtter Lundteigen-modellen. Men det interessante er jo at representanten ikke nevner sine venner i sentrum med ett ord. Det er ikke bare Høyre og Fremskrittspartiet som synes at Lundteigen-modellen har sine svakheter. Det er faktisk slik at sentrumspartiene, altså Kristelig Folkeparti og Venstre, heller ikke følger Senterpartiet her. Jeg forstår at det er vondt. Men hvorfor nevnte ikke da Enoksen disse partiene med ett ord? Han har ikke engang greid å få støtte fra dem, for også de forstår at et nytt byråkratisk system som det Enoksen har lagt opp til, vil koste 350 mill. kr å gjennomføre, og det er unødvendig. Enoksen appellerer til Høyre og Fremskrittspartiet om å stemme for en byråkratisk Lundteigen-modell. Men da blir mitt spørsmål: Hvorfor kan ikke Enoksen og Senterpartiet gå sammen med sentrumspartiene og Høyre og Fremskrittspartiet og avvikle hele skatten når det nesten ikke er noen som skal betale den, og når det for de få som skal betale, blir så mye byråkrati at vinningen nesten går opp i spinningen?
Børge Brende (Høyre), 2001-05-28:
Først to ord om den kommunale eiendomsskatten: Tidligere her i debatten er Høyre blitt kritisert, bl.a. av Arbeiderpartiet, for at vi der vi har flertall, har avviklet eiendomsskatten. Det er Høyres linje. Men vi er da for kommunalt selvstyre, og jeg trodde faktisk også Senterpartiet var det. Akkurat når det gjelder eiendomsskatten, mener vi det må være opp til kommunene selv å avgjøre det. Der Høyre har innflytelse, stemmer vi som oftest for en nedtrapping av den kommunale eiendomsskatten, fordi det også er en skatt på bolig, på folks hjem, som vi er mot. Men jeg synes ikke helt jeg fikk svar fra representanten Enoksen på hvorfor han forventer at Høyre og Fremskrittspartiet skal komme som en reddende engel når det gjelder Lundteigen og Enoksens boligtakseringssystem, når han ikke engang har greid å overtale sine nære venner i sentrum, Kristelig Folkeparti og Venstre, til å stemme for det. Poenget er at Venstre og Kristelig Folkeparti også har sagt at dette systemet er for byråkratisk, for innfløkt. Og hvis det er slik at nesten alle boliger skal unntas etter Senterpartiets modell, hvorfor er det da ikke slik at også Enoksen kan gå sammen med de andre ikke-sosialistiske partiene? Han har her i dag en unik mulighet til å få avviklet hele fordelsbeskatningen ved å bo i egen bolig, altså husleien til staten. Det er det som er Senterpartiets utfordring. Hvorfor går man ikke da sammen med sentrum, Høyre og Fremskrittspartiet for å få avviklet denne skatten?