Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2008-10-06:
En svensk forsker skrev for noen år siden at det går bedre med bygder som har mange åpne homofile. Det er ikke fordi homofile er flinke til å starte blomsterforretninger og designforretninger. Nei, det handler om holdningene i disse samfunnene. Undersøkelser forteller oss at det går bra der hvor det er mangfold. Mangfold er lønnsomt. Diskriminering er dårlig samfunnsøkonomi fordi vi ikke tar alle kreftene i bruk. Det var utgangspunktet for arbeiderbevegelsen da vi skapte et samfunn hvor arbeidergutten skulle ha de samme mulighetene som direktørsønnen. Det var grunnlaget for kvinnekampen. Og vi vet at kvinners yrkesdeltakelse er en av hovedårsakene til det velstandsnivået vi har i Norge. Det må være utgangspunktet for vårt arbeid for et universelt utformet samfunn, hvor mennesker med nedsatt funksjonsevne skal få bedre mulighet til å delta. Derfor er vi stolte av den nye diskriminerings- og tilgjengelighetsloven. Vi skal bruke erfaringene i arbeidet mot kvinnediskriminering i vårt arbeid mot diskriminering av personer med nedsatt funksjonsevne og etniske minoriteter. Det er for mange mennesker med etnisk minoritetsbakgrunn som blir systematisk undervurdert på arbeidsmarkedet. Da vi innførte en plikt i staten til å innkalle én person med etnisk minoritetsbakgrunn på intervju, fikk 22 pst. jobben. Positiv forskjellsbehandling må til dersom vi skal ta alle samfunnets ressurser i bruk. Arbeidsløsheten er nå halvert blant innvandrere. Den har gått fra 9,2 pst. i 2005 til 4 pst. i dag. Og nedgangen er størst blant afrikanere. Vi som er opptatt av familieverdier, må ha respekt for alle typer familier. Derfor var det med glede jeg konstaterte at Høybråten hadde Donna i «Mamma Mia!» som rammen for sitt innlegg her i dag. Det er som kjent ikke en familie med mor, far og barn, men derimot en familie med én mor og tre alternative fedre. Det viser jo at samfunnet går fremover, og jeg er glad for at toleransen har inntatt alle partier i denne salen. Men vi må også ha respekt for homofile familier, og det vil vi vel kanskje se for alle partier om noen år. Derfor er vi stolte av den nye ekteskapskloven. For alle familier er likestilling veien til tryggere oppvekstvilkår for våre barn. Blant dem som oppgir å ha jevnere fordeling av husarbeid, er det færre skilsmisser, og det fødes flere barn. Mangel på likestilling er en trussel mot familien. Trygghet og stabilitet i familien ivaretas best med jevnere fordeling av arbeidsoppgaver i hjemmet. Derfor er dette et politisk mål. Men vi må være forsiktige med å forherlige. For mange er livet i familien ikke så lett. For når sosiale nettverk med storfamilien blir borte, blir familien enda mer sårbar - helt til det eksploderer når barna blir ungdommer. Mange av de barna som har vokst opp med alkoholisme, vold eller annet misbruk, sier selv senere i livet at de prøvde å fortelle det til noen, men de som skulle forstå, forsto ikke, eller det var kanskje for tøft for de voksne å innse. I et velferdssamfunn må vi bry oss mer om andres unger. Vi må ta et oppgjør med norsk høflighetskultur, hvor vi sier til oss selv at det har ikke vi noe med når vi ser klare tegn på at unger lider. Vi må melde fra. Hadde flere leger turt å spørre om alkoholbruk under svangerskapet, kunne antall barn med alkoholskader vært redusert. Hadde flere førskolelærere, lærere og SFO-ansatte meldt fra, kunne tiltakene kommet tidligere. Og hadde vi grepet inn like ofte overfor omsorgssvikt i familier med minoritetsbakgrunn, ville flere minoritetsbarn sluppet å oppleve at de får mindre beskyttelse enn barn med norske foreldre. For omsorgssvikt kan ikke kulturforklares. Vi har startet et arbeid med å samordne hjelpetjenestene for utsatte barn og unge. Barn og unge skal slippe å fortelle samme historie til helsesøster, lege, lærer, spesialpedagog, sosionom, barnevernspedagog, psykolog og psykiater. De skal slippe å forholde seg til ulike fagetatstradisjoner, ulike hjelpere som ikke snakker sammen. Derfor er en av velferdssamfunnets viktigste oppgaver i framtiden å sørge for at vi samordner velferdstiltakene. Derfor trengte vi NAV-reformen. Derfor trenger vi bedre samarbeid mellom helsetjenester lokalt og sykehusene. Og derfor trenger vi tilsvarende samordningsreformer for utsatte barn og unge.