Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2001-11-01:
Når det gjelder fastlegging av stortingsrepresentantenes lønn, er det slik at ingen andre forsamlinger enn Stortinget selv kan ta endelig stilling til det. Slik er konstitusjonen, slik skal det være – og vi må være voksne nok til å kunne håndtere en slik situasjon. Det vil alltid være slik at det er noen her i salen som mener det er for lite – og noen mener det er akkurat passe, mens andre mener det er altfor mye. Sånn vil det også være ute i samfunnet. Det er helt rimelig at det vil være mange oppfatninger om hva som er riktig og hva som er feil lønn for landets fremste politiske tillitsvalgte. Stortinget tok derfor for noen år siden det grep å oppnevne representanter med stor autoritet og stor tillit i samfunnet som skulle foreta en kontinuerlig gjennomgang av lønnsutviklingen i samfunnet – både den alminnelige og på ledernivå – og komme med forslag for Stortinget om hvordan stortingsrepresentantenes, statsrådenes og statsministerens lønn skulle reguleres. På den måten ville vi få – og vi har fått – en uhildet gruppe som fremmer forslag for Stortinget om hvordan dette skal være. Det har vært tradisjon for – det bør det også være – at Stortinget da følger den tilråding som kommer fra denne kommisjonen. Skulle det ikke være slik at man fulgte den tilrådingen, måtte man ta skrittet fullt ut og nedlegge kommisjonen og gå tilbake til gamle tider, med en vurdering og en innstilling fra Presidentskapet. Det vil ikke være å foretrekke. Vi får da en innstilling fra lønnskommisjonen der den foretar en faktisk gjennomgang av situasjonen for ulike lønnstakergrupper og konkluderer. Jeg ser av innstillingen at kommisjonen har lagt seriøse og ordentlige, men også langsiktige, vurderinger til grunn for sin innstilling. Jeg skal ikke gå inn i, ei heller legge opp til, noen diskusjon om beløpenes størrelse, men bare si at Stortingets presidentskap har sluttet seg til lønnskommisjonens forslag og anbefaler Stortinget å gjøre vedtak i samsvar med lønnskommisjonens innstilling – både for stortingsrepresentanter, for statsråder og for statsminister. Så er det slik at det i innstillingen til denne saken er brakt inn et annet spørsmål enn det rene lønnsspørsmålet. Det er Presidentskapets medlem Ågot Valle som mener – det må åpenbart være slik å forstå – at man bør koble lønnsspørsmålet til pensjonsspørsmålet. Det vil jeg sterkt anbefale at man ikke gjør. Jeg vil anbefale at Stortinget her og nå tar stilling til lønnsspørsmålet, som man er invitert til, og at man ikke gir seg inn i en diskusjon, verken på prinsipielt eller på praktisk grunnlag, om Stortingets pensjonsordning. Vi har andre fora og andre muligheter for å diskutere det. Jeg vil derfor anbefale Stortinget at man ikke stemmer for det forslaget fra et mindretall av Presidentskapet som framgår av innstillingen. Det gjelder for så vidt også det forslaget som er framlagt av Senterpartiet, som jeg ser er utdelt på representantenes bord. Med dette vil jeg anbefale Presidentskapets tilråding når det gjelder lønn for stortingsrepresentanter, regjeringsmedlemmer og statsminister. Jeg tillater meg også å si at Stortingets presidentskap på selvstendig grunnlag har hatt en vurdering av lønn for høyesterettsjustitiarius og høyesterettsdommere. Vi har hatt samtaler med høyesterettsjustitiarius og har på bakgrunn av de samtalene hatt en diskusjon om lønnsutviklingen i Høyesterett. På bakgrunn av den diskusjonen har vi fremmet et enstemmig forslag for Stortinget om regulering av lønn for høyesterettsjustitiarius og høyesterettsdommere, hvilket jeg herved tar opp og anbefaler.