Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2008-11-13:
Jeg vil også først takke interpellanten for å ha tatt opp et viktig og interessant spørsmål, om hvordan vi i Norge kan følge opp Paris-erklæringen, Accra-konferansen og forberede oss til Doha-konferansen. Dernest vil jeg understreke betydningen av å opprettholde en høy kvalitet på bistanden. For å sikre en bred politisk oppslutning om relativt høye bistandsbevilgninger også i framtiden er det viktig å vise til effektivitet og konkrete resultater. I en tid med store økninger i bistandsbudsjettet er det ekstra krevende for oss å sørge for at kvaliteten holder følge med kvantiteten. Generelt mener jeg derfor at bevilgningene til kvalitetssikring og evaluering bør øke i takt med veksten i bistandsbudsjettet. Venstre har derfor i neste års statsbudsjett foreslått å øke bevilgningene til evaluering og kvalitetssikring, herunder 20 mill. kr til Norad og 20 mill. kr til forskning, kompetanseheving og evaluering. Disse midlene skal øremerkes uavhengig kvalitetssikring og evaluering. Siktemålet er å lære av feil og mangler knyttet til igangsatte eller avsluttende bistandsprosjekter. Denne lærdommen skal på en systematisk måte inngå i beslutningsgrunnlaget for framtidig bistand. Videre skal bevilgningene brukes til å videreutvikle nye tilnærminger og metoder for evaluering og kvalitetssikring, både på nasjonalt nivå og i samarbeid med andre likesinnede giverland. Metodologi og indikatorer for evaluering er her sentrale stikkord, sammen med uavhengighet. Det vil si at uavhengige instanser bør stå for evalueringene, uten at vi dermed skal bidra til å lage en boom innen den etablerte konsulentbransjen, Jeg mener her at mottaker av bistanden i større grad bør trekkes med i evalueringene. Det har også statsråden vært innom i dag. Det er de som skal leve med resultatene av prosjektene, og de vet best om de virker eller ikke. Jeg er enig med interpellanten i at hvis vi skal bruke mottakerlandenes systemer for evaluering, er det viktig å sikre systemenes kvalitet. Samtidig er jeg sikker på at det ikke bare er de som har noe å lære av oss. Det er trolig også en hel del vi kan lære av dem. Et problem jeg har lyst til å trekke fram, er at en del av de norske bistandsmidlene kanaliseres via multilaterale organisasjoner som FN. De er i besittelse av kompetanse som vi ikke har, og kan dermed bruke midlene på en mer effektiv måte enn vi kan. De har videre sine egne systemer for evaluering og kvalitetssikring, og de er gjennomgående blitt vurdert til ikke å være så gode som ønskelig. Når vi kanaliserer bistandsmidler gjennom slike kanaler, mister vi dermed i realiteten mye av kontrollen over pengene. Jeg mener derfor at vi, sammen med andre viktige giverland, bør se nærmere på systemene for evaluering og kvalitetssikring i FN og andre organisasjoner med sikte på å foreslå forbedringer. Jeg synes det er positivt at Norad er kommet med sin første årsrapport om evaluering av norsk bistand. Inntrykket jeg sitter igjen med, er at det gjøres mye bra arbeid, men at det også er mye som kan gjøres bedre. Rapporten tar utgangspunkt i noen evalueringer som trolig har en generell verdi, men de kan ikke forventes å fange opp alt. Man kan derfor fort miste helheten av syne. Det er her nærliggende å skue til Sverige. Den svenske riksrevisjonen evaluerte nylig Norads søsterorganisasjon, Sida. Konklusjonen var at denne har rutiner som ikke holder mål, dessverre. Feil og misbruk har ikke blitt fanget opp i Sidas kontrollrutiner. I Danmark og Sverige har man tatt inn over seg at antallet mottakerland, antallet mottakerorganisasjoner og antallet evalueringsinstanser er for høyt. Dette mener jeg er noe vi bør se på også her i Norge. Vi gir bistand til godt over 100 land. Noen land får mye, andre får lite. For meg synes det klart at med en slik spredning på bistanden blir det vanskelig å opprettholde ikke bare fokus, men også kvalitet. Dette er noe også OECD har påpekt overfor Norge. Å operere under vidt forskjellige forhold i alle verdenshjørner er en krevende øvelse som de færreste er forunt å klare. Hvis man vil for mye, ender man ofte opp med ikke å få til noe som helst. Norge bør nok ikke ta mål av seg til å bli et mini-FN.