Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2009-01-13:
Først vil jeg benytte sjansen til å rose representanten Dagrun Eriksen for et stort og viktig engasjement for studentenes trivsel og helse. Representanten har tidligere satt fokus på psykisk helse i en interpellasjon her i Stortinget. Å være student er en midlertidig livssituasjon. Mange står på spranget inn i voksenlivet, med fast jobb, rekkehus, folkevogn og alt det andre som følger med. For mange er nok det å være student først og fremst forbundet med frihet. Til en viss grad styrer man tiden sin selv. Ønsker man å jobbe utover natten og sove utover dagen, er det ingen som nekter en det. Mange møter nok virkeligheten i døren i april–mai når eksamenstiden nærmer seg med stormskritt. For de fleste er studietiden en periode man ser tilbake på som forbundet med glede, fest og moro, selv om mange nok minnes dager og uker med nudler og ketchup etter at de siste restene av lån og stipend ble brukt opp på litervis med øl og vin på studentkroa. Men for andre kan livet bli snudd opp ned over natta som følge av en alvorlig sykdom eller ulykke. Bare det siste året er jeg blitt kontaktet av flere som er kommet opp i slike situasjoner. Det viser for det første at vi har gode sikkerhetsnett i utdanningsstøtteordningen, fordi folk forventer at det ligger løsninger for akkurat dem der. I mange tilfeller gjør det også det. Men for det andre viser det at det trengs en gjennomgang av alle ordninger forbundet med sykdom midt i studietiden. De tilfellene som jeg har hørt om, har vært endringer i funksjonsevnen i forbindelse med f.eks. en trafikkulykke. For dem som er nær en bachelor- eller en mastergrad, og som har hatt planer om å gå ut i jobb bare et halvår etter ulykken, føles det urettferdig å sitte igjen med uføretrygd regnet ut fra inntekten som student, spesielt hvis de tidligere har vært ute i jobb og har startet på en videreutdanning. Målet med utdanningsstøtten gjennom Lånekassen er å gi alle lik rett til utdanning uavhengig av funksjonsdyktighet. I dag finnes det mange tiltak for at studenter som blir syke, skal kunne gjennomføre utdanningen. For å nevne noen kan det gis støtte utover det maksimale antallet år som gjelder, altså utover åtte år, og studenter som blir forsinket i utdanningen på grunn av sykdom, kan få forlenget perioden med støtte til forsinkelse utover den generelle grensen på ett år. Studenter som blir syke, kan også få omgjort lån til stipend for den perioden de har fått sykestipend. Når livet blir snudd opp ned, kan systemet føles urettferdig og vanskelig å sette seg inn i, noe som er fullt forståelig. Det kan være vanskelig å finne fram i jungelen av regelverk som overlapper hverandre, og som krysser hverandre – som ordningene innenfor folketrygden og det spesielle regelverket for studenter. Interpellanten fokuserte i spørsmålet sitt på ordninger som gjelder for studenter over 26 år som ikke faller inn under kriteriene for rehabiliteringspenger, midlertidig uføretrygd eller attføring dersom de blir syke i løpet av studietiden. Dette vil jeg be statsråden se spesielt på. Ifølge levekårsundersøkelen fra 2005 er gjennomsnittsalderen for studenter nå på 28 år. Alderssammensetningen av dem som mottar støtte fra Lånekassen, har endret seg de siste ti årene. Aldersgruppen studenter under 25 år er noe redusert, mens aldersgruppen studenter over 30 år har økt. Dette viser at studenter er en sammensatt gruppe med mange forskjellige behov. Det finnes manglende fleksibilitet og anvendelse av skjønn i enkelte saker i arbeidet til Lånekassen. Men som statsråden sa, vil det i en forvaltning som Lånekassen, med et forutsigbart og enkelt regelverk som skal forvaltes effektivt, og der alle skal behandles likt og rettferdig, være vanskelig å utøve skjønn. I Norge har vi sikkerhetsnett som fanger opp innbyggerne våre hvis noe skulle gå galt. Dette mener jeg er noe av det viktigste i den norske velferdsmodellen. Spesielt når det gjelder de svakeste, bør vi være på vakt og sikre at ingen faller mellom to stoler. Regelverket for studenters rettigheter ved sykdom er sammensatt. Jeg ser klart utfordringer i dagens system knyttet til de problemstillingene interpellanten tar opp, og jeg vil be statsråden om å se nærmere på dette.