Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-02-07:
Seksuelle overgrep mot barn er kriminalitet hvor det nok er en stor forskjell mellom det faktiske antall lovbrudd som begås hvert år, og antallet registrerte tilfeller. Av ulike årsaker velger mange barn å tie med sine opplevelser. Dette er en svært bekymringsfull situasjon, fordi handlingene retter seg mot de minste og mest sårbare blant oss. En effektiv og forbedret innsats fra politiets side rettet mot seksuelle overgrep mot barn kan trolig føre til at flere ofre blir trygge nok til å anmelde forholdet. Slik kan vi avhjelpe en traumatisk og vanskelig livssituasjon for de mange som blir utsatt for overgrep. Dessuten kan det bidra til at overgripere, gjennom straffeforfølgelse og domfellelse, i større utstrekning enn i dag settes ut av stand til å begå nye forbrytelser. Politiet representerer i flere sammenhenger en av våre viktigste sosiale institusjoner som håndterer mennesker i en vanskelig livssituasjon. For mange vil kontakten med politiet fungere som en døråpner til andre deler av hjelpeapparatet. Dette gjelder ikke minst i forhold til barn og har sammenheng med de formaliserte samarbeidsrutiner som eksisterer mellom politiet og barnevernsmyndighetene. Slik sett vil en effektiv etterforskning av seksuelle overgrep mot barn både være viktig i forhold til den alminnelige kriminalitetsbekjempelsen, i forhold til å avdekke overgriperen i den enkelte sak og for å hjelpe den som har vært utsatt for overgrepet. Flere utredninger har pekt på at man fortsatt kan gjøre forbedringer på dette området. Saker om seksuelle overgrep mot barn reiser spesielle problemstillinger sammenliknet med andre typer forbrytelser. Som få andre områder stiller denne type saker politiet overfor særlige krav til kompetanse. Politiet har ikke bare behov for generell kunnskap om etterforskning av seksuelle overgrep, men også behov for innsikt i de særlige problemstillinger som reises når små barn skal avhøres. Kompetansebehovet øker dessuten når funksjonshemmede eller fremmedspråklige barn er involvert. I overgrepssaker er det også viktig at politiet knytter til seg ekstern fagkompetanse på en måte som sikrer korrekt og god ansvarsdeling mellom politiet og behandlingsapparatet. Selv om det er gjort mye de siste årene, bl.a. ved at opplæringstilbudet ved Politihøgskolen er forbedret, er ikke dette alene tilstrekkelig til å gi behandlingen av denne type kriminalsaker det nødvendige løftet. Det var derfor et viktig initiativ som ble tatt da Stortinget i forbindelse med trontaledebatten i oktober 2000 bad daværende regjering utrede muligheten for å etablere en sentral kunnskapsbase med kompetanse på seksuelle overgrep mot barn. Siden Stortinget tok dette viktige initiativet, har politireformen blitt vedtatt, og iverksettelsen er igangsatt. Politireformen med store politidistrikt gir et bedre grunnlag for å bygge opp og beholde spisskompetanse på dette området. Straffbare forhold som blir forøvet i Norge, skjer i et politidistrikt. Det er her politiets hovedinnsats skal gjøres under ledelse av den stedlige politimester. Man må derfor ha stor oppmerksomhet på tiltak som retter seg mot politidistriktene også på det området vi behandler i dag. På den annen side har norsk politi alltid hatt oppfordring til og muligheter for å hente bistand til etterforskning av særlig kompliserte og omfattende saker ved Kriminalpolitisentralen, Kripos. Dette gjelder også for saker om seksuelle overgrep mot barn. Som sentralt bistandsorgan kan Kripos yte bistand til den etterforskning som et politidistrikt har igangsatt. Dette vil alltid innebære en betydelig kvalitativ og kvantitativ hjelp for det lokale politiet. En styrking av politiets innsats på dette feltet må derfor balansere mellom tiltak både rettet mot politiet i sin alminnelighet og en styrking av Kripos som et sentralt kompetanseorgan. Forslaget om å styrke Kripos med hospitanter gir institusjonen bedre bemanningsmessige muligheter til å bistå det lokale politiet ved etterforskningen av seksuelle overgrep mot barn. Samtidig legger det grunnlag for økt kompetanse i politidistriktene når personellet vender tilbake etter hospiteringsperioden. Slik sett har man tatt et grep som både styrker det sentrale og det lokale nivået. Forslaget innebærer også at man skal etablere en kunnskapsbase ved Kripos. Denne vil omfatte personell av ulike fagprofesjoner som politiet kan knytte til seg i forbindelse med behandlingen av seksuelle overgrepssaker. Når politiet vet hvor de skal hente informasjon om ekstern kompetanse, vil det også være lettere å gjøre bruk av den. Det må legges vekt på å utvikle denne kunnskapsbasen gjennom jevnlig kunnskapsutveksling, nettverkssamlinger og gjensidige opplæringstiltak. La meg til slutt kommentere at jeg selvfølgelig har merket meg at komiteen er opptatt av at dette skal gjennomføres i praksis. Det er slik at når man skal bygge opp en spisskompetanse, må man jo bygge den opp. Det er veldig mange måter å gjøre det på. Det er sluttresultatet som er det helt avgjørende, og det avgjørende er at det i hvert politidistrikt er kompetanse som gjør at man kan håndtere disse spørsmålene. Det vil nok på mange måter være naturlig å se på den kompetansen som man skal bygge opp når det gjelder familievold og seksualisert vold, spesielt dette med barn, i en sammenheng. Det er forhold som er kompliserte og utfordrende, som flere av talerne har vært inne på. Jeg har merket meg de praktiske bekymringer – for å si det på den måten – som komiteen har gitt uttrykk for, og vil selvfølgelig på nødvendig måte følge opp dette i mitt videre arbeid med saken.