Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 1999-01-19:
I et brev til partene i arbeidslivet datert 14. april 1998 gjentar statsminister Kjell Magne Bondevik noen presiseringer som han gav på et møte et par uker tidligere. Om finansiering av livsopphold skriver statsminister Bondevik bl.a. at det offentliges bidrag bør baseres på fiansieringsordningene i Statens lånekasse for Utdanning, som imidlertid bedre må tilpasses voksnes behov. Da St.meld. nr. 42 for 1997-98 ble lagt fram den 28. mai 1998, var ikke Regjeringa kommet noe særlig lenger enn det; igjen pekes det på behovet for en gjennomgang av regelverket i Lånekassa for å stimulere voksne til kompetanseutvikling. Så, mens komiteen hadde stortingsmeldinga til behandling, satte Regjeringa i august ned et utvalg ledet av Inger Johanne Pettersen, som skulle gjøre nettopp den jobben. Utvalget hadde en stor oppgave foran seg, og under tre måneder å gjøre jobben på. Riktignok fikk utvalget utsatt fristen, men ble likevel ferdig i god tid før utdanningskomiteen avgav sin innstilling. Når dette utvalget hadde så kort tid på seg, skulle man tro at det var et arbeid som hastet. Spesielt med tanke på at Regjeringa og regjeringspartiene i flere sammenhenger har påpekt at støtte gjennom Lånekassa skal være et av de viktigste bidragene fra det offentlige i denne reformen, skulle man tro at Regjeringa hadde til hensikt å legge fram for Stortinget en egen sak om studiefinansiering knyttet til etter- og videreutdanningsreformen. Men til tross for hastverket Regjeringa påla Pettersen-utvalget, til tross for at Regjeringa sier den mener staten skal bidra gjennom studiefinansiering, så har regjeringspartiene fått med seg Høyre og Fremskrittspartiet i å forvente at Regjeringa kommer tilbake til dette i forbindelse med en brei gjennomgang av studiefinansieringsspørsmål. En brei gjennomgang? Det må i tilfelle bli etter at Aamodt-utvalget, som skal foreta en brei gjennomgang av regelverket, har lagt fram sin innstilling og departementet har utarbeidet en stortingsmelding, med høringer og høringsfrister og alt som hører til. Det vil etter litt kjapp hoderegning bety at Stortinget tidligst kan behandle dette høsten 2000, og da snakker vi raskt om revidert budsjett våren 2001 før det i det hele tatt kan bli snakk om bevilgninger på dette området. Det er etter Arbeiderpartiets syn nødvendig med en raskere behandling enn som så, og vi har også fremmet forslag der vi sammen med SV ber Regjeringa snarest legge fram en egen sak om studiefinansiering i forbindelse med etter- og videreutdanningsreformen. En enstemmig komite understreker sterkt behovet for en etter- og videreutdanningsreform. En enstemmig komite legger til grunn at arbeidslivets parter, slik de sjøl har skissert, avsetter midler i lønnsoppgjøret til etter- og videreutdanning. Men når det kommer til det området som Regjeringa sjøl sier skal være basisen for det offentliges bidrag, da velger altså regjeringspartiene å skyve det ut i det blå. Når regjeringspartiene heller ikke kan være med på å gi voksne uten videregående opplæring en individuell rett, tegner det seg raskt et bilde av en handlingslammet politikk med fine ord, men der man har lite konkret å komme med. Også når det gjelder realkompetanse, er det lite futt i Regjeringa, som flere har vært inne på, men på dette området er det heldigvis et flertall i Stortinget som slår fast det viktige prisnippet om at realkompetanse skal være likeverdig med formell kompetanse ved opptak til etter- og videreutdanning. Flere talere fra Arbeiderpartiet vil komme inn på dette i denne debatten, men jeg nevner det også fordi det har betydning for studiefinansieringa. For mange av de voksne som ønsker å ta utdanning, har jo realkompetanse og trenger dermed ikke støtte i like lang tid som ordinære elever og studenter. Det må også tas med i betraktninga når de ulike forslagene til endring av studiefinansieringa vurderes. Målet om en etter- og videreutdanningsreform som gjør arbeidslivet i stand til å møte internasjonale utfordringer, som gir den enkelte større trygghet i sin daglige arbeidssituasjon, og som er et viktig virkemiddel for å utjevne ulikheter i samfunnet, ligger fast. Men sjøl om komiteen på flere områder har gjort viktige presiseringer i forhold til det som Regjeringa har lagt fram, har vi ennå ikke i arbeidet med denne stortingsmeldinga kommet så langt som det etter Arbeiderpartiets syn er ønskelig. Jeg håper likevel fremdeles at Regjeringa og statsråd Lilletun er innstilt på å bringe oss videre i arbeidet, slik at etter- og videreutdanningsreformen kan bli den store reformen den har potensial for å bli.