Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2007-11-08:
Departementet legger i Ot.prp. nr. 67 fram et forslag om å lovfeste et vern av den akademiske frihet. Begrepet «frihet» har en sentral betydning i dagens samfunn. I Fremskrittspartiets politiske program er frihet en av bærebjelkene. Fremskrittspartiet er et parti som bygger på en liberalistisk ideologi og tanken om at ethvert individ er unikt. Vi har tro på markedets frie aktører som får utfolde seg innenfor et minimum av spilleregler, og vi har tro på at det Adam Smith beskrev som «markedets usynlige hånd», vil sørge for at helheten blir ivaretatt. Frihetsbegrepet har mange fasetter. Det er et stort spenn fra «Peace and love»-generasjonen som i 1968 stod for fri sex og fri dop og sang «A simple song of freedom», fram til dagens situasjon i Afghanistan og «Enduring Freedom». Det finnes mange frihetsbegreper, slik som ytringsfrihet, religionsfrihet, frihet fra nød, frihet fra frykt, økonomisk frihet, tankefrihet, kunstnerisk frihet, frihetskamp og ikke minst individets frihet. For at begrepet frihet skal ha en mening, er en nødt til å se den sammenhengen det er mellom visjon og hindring. Frihet vil ikke kunne eksistere uten at det også finnes ufrihet. Siden opplysningstiden har filosofenes arbeid med frihetsbegrepet tilstrebet at den enes frihet ikke skulle forårsake den andres ufrihet. Forskere og kunstnere har gjennom den friheten de er tildelt, et spesielt ansvar, men også denne refleksjonen kan være truet. Det er ikke frihet hvis en kan si hva en vil bare dersom det trekker publikum og selger reklameplass i avisen eller på tv. Det er ikke frihet hvis de universitetsansatte er frie til å skrive hva de vil, under forutsetning av at det gir uttelling i universitetets produksjons- og belønningssystemer. Og det er absolutt ikke frihet hvis forskerne må underbygge oppdragsgiverens ønske om resultat. Individuell akademisk frihet er lovregulert i mange land. I Finland og Tyskland er det grunnlovfestet, mens det i mange andre land, som bl.a. Sverige og Irland, er beskyttet i spesiallovgivning. I Norge har vi ikke hatt noen egen lov som sikrer og verner om den akademiske frihet, men vi må si at vi har hatt en ulovfestet rett. Det lovforslaget vi i dag behandler, vil endre på det. Utvalget som har vært ledet av professor Arild Underdal, har gjort et godt stykke arbeid og gitt oss en grundig vurdering av ulike forhold knyttet til akademisk frihet. Lovforslaget slår i all vesentlighet fast det som er en ulovfestet rett i dag. Med en stadig større andel ekstern finansiering og oppdragsforskning ved våre universiteter og høyskoler vil en lovfesting etter vårt syn kunne føre til en ytterligere bevisstgjøring av institusjonene. Det er viktig å minne om at frihet gjerne er noe en ønsker seg sterkest når en ikke har det. I forhold til grunnforskningen vil bevisstheten om den enkelte forskers akademiske frihet være av stor viktighet. Et av punktene høringsinstanser har bemerket, er kravet om at forskning skal bygge på anerkjente prinsipper. For komiteen har det derfor vært nødvendig å understreke departementets syn om at dette dreier seg om at arbeidet skal utføres med skikkelighet, og at det ikke på noen måte er snakk om begrensninger i forhold til det å kunne tenke nytt, utradisjonelt og gjerne «politisk ukorrekt». Et annet tema som har vært belyst, er forholdet mellom institusjonene, altså arbeidsgiver og den enkelte ansatte forsker. Det er viktig å understreke at institusjonenes generelle instruksjonsrett ikke fjernes, men det legges en begrensning slik at den ansatte er fri til å velge metode, noe som etter vår mening er viktig for å hindre at vi får forhåndsbestemte konklusjoner. Det er viktig å få formidlet prinsippet om akademisk frihet til studentene, ikke minst for å skape en forståelse av hva som ligger i begrepet, og gjennom det kunne stimulere studentene til forskning. Komiteen har derfor et endringsforslag til forslaget fra departementet som etter Fremskrittspartiets oppfatning er viktig for å gi forståelse av hva som ligger i begrepet akademisk frihet. Vi får da synliggjort at et forskningsresultat ikke nødvendigvis er den endelige fasit eller sannhet, og på den måten skaper vi kritiske og engasjerte studenter som har vilje til forskning, og som har lært seg om yrkesetikk slik at de kan dra nytte av den akademiske frihet. Lovforslaget gjelder for universiteter og høyskoler, men vi skal huske på at om lag 70 pst. av den samlede forskningsinnsats i Norge utføres innenfor organisasjoner som ikke dekkes av denne loven. Det gjelder bedrifter, forskningsinstitutter, helseforetak og andre kunnskapsinstitusjoner. Nå er det store forskjeller mellom den forsknings- og utviklingsvirksomhet som en bedrift driver for å utvikle egne produkter eller produksjonsprosesser, og den forskning et universitet eller en høyskole driver som et ledd i en mer generell utvikling av ny kunnskap. Universiteter og høyskoler har et særlig ansvar for grunnforskning og forskerutdanning, som nettopp har mer allmenn kunnskapsutvikling og kompetanseoppbygging som formål. Forskjeller i virksomhetens art kan ha betydning for hvilke prinsipper som bør legges til grunn for styring, ledelse og organisering. De premisser og resonnementer som legges til grunn ved vurderingen av universiteter og høyskoler, kan ikke automatisk gjøres gjeldende for alle andre organisasjoner som driver forskning. Når det er sagt, er det etter Fremskrittspartiets mening et viktig prinsipp som bør gjelde all vitenskapelig søking etter sann kunnskap og forståelse, uavhengig av hvor den finner sted, og det er vern om den enkelte forskers og lærers faglige integritet. For å kunne holde dette prinsippet i hevd er det etter Fremskrittspartiets mening av vesentlig betydning at den enkelte forsker og lærer får vernet og har mulighet til å utøve sin akademiske frihet – en frihet under ansvar.