Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-07:
Innledningsvis vil jeg også gi en honnør til norske veteraner. Jeg er stolt av at vi har så mange mennesker som er villige til å ofre sin sikkerhet og sitt liv for Norge. Det er i stor grad min generasjon som har tjenestegjort og tjenestegjør i Afghanistan. Jeg kjenner selv flere som har tjenestegjort. Når 8 000 nordmenn har kommet og kommer hjem fra Afghanistan, forutsetter ikke det bare at man har ordninger og de formelle tingene vi ofte diskuterer i denne salen, på plass, men det forutsetter også en forståelse og erkjennelse av krigens realiteter, i offentligheten og blant alle norske partier. Det håper jeg vi alle kan bidra til. I de siste ti årene har veldig mange land tatt steget over til demokrati, og mange mennesker er løftet ut av fattigdom. Men veldig mye gjenstår før verden er et trygt og rettferdig sted for alle. I kjølvannet av den arabiske våren har en tragisk borgerkrig brutt ut i Syria, der den ekstreme voldsbruken til Assad-regimet og kamper i hele landet har ført hundretusenvis av mennesker på flukt. Jeg så også Redd Barnas utspill i dag og er rystet over det jeg så. Væpnede konflikter ødelegger fortsatt millioner av menneskeliv, og det er ikke alltid noe lett svar for verdenssamfunnet på hvordan man kan stoppe voldsbruken, verken i Kongo, der M23 nærmest herjer fritt, eller andre steder. Det er ikke bare krig som hindrer frihet og trygghet for alle verdens folk. Med den økonomiske krisen har vi i Europa fått et mye tettere møte med ulikhetens pris enn det vestlige land kanskje har vært vant til. Vi ser konsekvensene av grov skjevfordeling og tøylesløs kapitalisme, nemlig at det er vanlige mennesker som må betale prisen. Det er store lønnskutt, svekkede pensjoner, massiv arbeidsløshet og en spiral mot bunnen, med kutt som gjør det vanskeligere å få hjulene i gang igjen. Vi skal ikke tro at det bare er oljen som gjør at vi har greid oss bra i Norge gjennom krisen så langt. Det er også fordi vi har bygd et samfunn der fordeling er et mål i seg selv. Høy yrkesdeltakelse for kvinner, høy sysselsettingsgrad og en sterk fagbevegelse er noen av de aller viktigste forutsetningene for vår velstand i Norge. For det finnes nok av land i verden som er veldig rike på naturressurser, men som likevel har en fattig befolkning og en urettferdig, korrupt samfunnsordning. Økonomisk vekst er ikke alene nok for en god utvikling. Derfor ser vi veldig fram til at utviklingsministeren legger fram sin fordelingsmelding for utviklingspolitikken. Der vil fordeling, likestilling, kamp mot korrupsjon og skatteparadiser og arbeidet for et sterkt sivilsamfunn og fagbevegelse stå i sentrum. Dette står i motsetning til høyresidens utviklingspolitikk, der kuttene til våre prosjekter i nærmest sagt alle andre land enn i Afrika er direkte oppsiktsvekkende. Høyres foreslåtte fjerning av 1 pst.-målet for bistanden, den snevre definisjonen av utvikling og store kutt i sivilsamfunnet er en åpenbar tilnærming til Fremskrittspartiet og dårlig nytt for norsk utviklingspolitikk. Forrige uke stemte Norge for oppgradert status for Palestina i FN. Det er helt i tråd med Norges støtte til det palestinske statsbyggingsprosjektet. Da valgte to partier i Norge, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti, å plassere seg sammen med Canada, USA. Tsjekkia, Marshalløyene, Palau, Nauru, Panama og Mikronesia, mot et helt overveldende flertall av verdens land. Jeg er veldig glad for at Høyre sluttet opp om den rød-grønne linjen, men jeg er bekymret for at en eventuell borgerlig regjering vil ødelegge Norges rolle overfor palestinerne og israelerne i Midtøsten, med ukritisk støtte til Israels okkupasjon og bosettingspolitikk og en isolasjonslinje overfor Palestina som ikke er egnet til noe annet enn å styrke ekstreme miljøer og svekke håpet om en fredelig og rettferdig forhandlingsløsning og en fri, palestinsk stat. Utenrikspolitikk dreier seg ikke bare om norske interesser og politikk, men også om å skrive historie. Ved våre valg på den internasjonale arenaen plasserer vi oss inn i verdenshistorien. Med dobling av bistanden har vi plassert oss på rett side av historien. Når vi strammer inn regelverket for våpeneksport og styrker vår innsats mot atomvåpen, plasserer vi oss på rett side av verdenshistorien. Vår stemmegiving i FN, f.eks. for kvinners seksuelle og reproduktive rettigheter, eller for palestinerne, plasserer oss på rett side av historien. Summen av de borgerliges forslag i salen, de borgerliges utspill i media og erfaringene fra utenrikspolitikken fra forrige gang de borgerlige styrte, setter meg i tvil om vi vil fortsette å kunne være like stolte over Norges rolle internasjonalt ved et regjeringsskifte.