Shahbaz Tariq (Arbeiderpartiet), 2001-02-22:
St.meld. nr. 14 for 1999-2000, Idrettslivet i endring, er en viktig melding som setter søkelyset på idrettens mange roller i det norske samfunnet, alt fra idretten som en viktig sosial faktor i nærmiljøet til at idretten er en viktig brikke i det helsemessig forebyggende arbeidet. For Arbeiderpartiet er det derfor viktig å poengtere den brede og viktige funksjonen som idretten har i vårt samfunn. Innenfor dette brede spekteret som jeg nevnte, har vi i Arbeiderpartiet valgt å fokusere ekstra sterkt på barn, unge og breddeidretten. Dette gjør vi fordi vi mener at disse gruppene står svakest, også når idrettens midler skal fordeles. Samtidig er vi bevisste på den rollen som idretten har, spesielt blant barn og ungdom, fordi vi er klar over at mange av de idealene som barn i dag strekker seg etter, ikke vil være oppnåelig for de fleste av dem. Derfor opplever man at mange ungdommer faller fra. Dette skyldes deres egne forventninger, men ikke minst de eksterne forventningene som stilles fra ledere og foreldre. For oss i Arbeiderpartiet er det derfor viktig å feste et grep om de verdier som breddeidretten representerer, og fokusere på de sidene ved idretten som ikke bare er dominert av helter og doping. Jeg vil i tillegg til det jeg nå har sagt, fokusere på idrettens viktige rolle i kampen for å skape felles arenaer for alle. Personer med etnisk minoritetsbakgrunn i Norge er aktive i det norske samfunnet, også i idretten. Vi kjenner til Norges Idrettsforbunds prosjekter i våre storbyer, der man synliggjør verdien av idretten som en felles arena i vårt flerkulturelle samfunn. Vi har dessverre gjennom den siste tids hendelser sett at rasismen i det norske samfunnet er kommet til overflaten. Dette viser at vi ikke bare kan bekjempe slike holdninger med ord, men at vi også trenger handlinger som kan være forebyggende og bekjempende. Jeg mener at inkluderingsprosessene som foregår i de to fotballklubbene Vard i Haugesund og Vålerenga i Oslo, er to gode eksempler på slike tiltak, hvor man jobber etter målrettede planer og har høstet svært positive resultater i kampen mot rasisme. Jeg er veldig glad for at komiteen presiserer i en merknad til meldingen at idretten ikke bare skal legge til rette for at våre nye landsmenn skal kunne delta og integreres innenfor de tradisjonelle idrettsgrener. Det presiseres også at det er viktig at man verdsetter den idrettskultur og de idrettsgrener som våre nye landsmenn bringer med seg. Komiteen gir videre uttrykk for at en må vektlegge å sikre disse idrettsanleggene og ressurser for aktivisering. I Oslo og andre store byer vet vi at cricket og landhockey er kommet for å bli, men vi mangler fremdeles baner og relevante fasiliteter. Arbeiderpartiet mener det er viktig å støtte det mangfoldige og frivillige arbeidet som gjøres innenfor idretten. Det er mange ildsjeler som jobber gratis hver kveld for å støtte opp om det frivillige barne- og ungdomsarbeidet. Derfor er det svært uheldig det vi har fått vite gjennom media, at Oslo kommune prioriterte voksne fremfor barn da de gjenåpnet en idrettshall etter en vannskade. Med det mener jeg ikke at man ikke skal vektlegge voksenidretten, men jeg mener at det ikke er akseptabelt at betalingsdyktige medlemmer i et bedriftsidrettslag blir foretrukket fremfor barn. Som et skrekkeksempel på dette vil jeg tillate meg å bruke min egen hjemkommune Oslo. Kanskje representanten Anne Enger Lahnstein ikke liker det, men det er et faktum at det borgerlige flertallet i Oslo bystyre, bestående av Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre, påla friluftsetaten å ta inn 4 mill. kr i 2001. Dette gjør at man må kaste ut de som ikke kan betale 400 kr pr. time for leie av hallen. En slik politikk er selvsagt ikke å satse på barn og unge – tvert imot. Helt til slutt: Jeg er veldig tilfreds med at idrettsmeldingen fastslår at storbysatsingen og Storbyprosjektet skal fortsette. Storbyprosjektet er en målrettet og solidarisk innsats mot svake grupper i samfunnet, slik at idrettens gleder kan nytes av alle.