trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2005-05-31:
Det går an å ombestemme seg, sa statsråden når det gjelder integreringstilskudd i forbindelse med familiegjenforening med personer som har fått opphold på humanitært grunnlag. Og det har Arbeiderpartiet gjort, fordi vi sa da den saken var oppe til behandling sist, at vi ville følge saken nøye, og vi ser nå at dette var uheldig. Departementet har nylig lagt fram nye tall som viser at det sannsynligvis er langt flere enn tidligere antatt som oppholder seg i utlandet i hele eller deler av oppveksten. Mens departementet kategorisk har avvist Human Rights Service sine tall, anslår den norske ambassaden i Pakistan ut fra antall passutstedelser at det oppholder seg 3 000 – 4 000 norske statsborgere i Pakistan til enhver tid, og at et flertall av disse er barn. Betyr det at Regjeringen nå vil vurdere nye tiltak ut fra de nye tallene?
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2005-05-31:
Når det gjelder statsrådens spørsmål om viljeserklæring, er det riktig at det vi mener og viser til, er det Utlendingslovutvalget har gått inn for. Så da er det kanskje avklart. Noen få punkter i forhold til debatten. Først til representanten Holmberg, som sier at det er en begrepsforvirring når Arbeiderpartiet foreslår et introduksjonsprogram for religiøse forkynnere. Vi har ikke ment at dette skulle være det samme programmet som dagens introduksjonsprogram, men vi har ment at Regjeringen skulle komme tilbake med et program som passet for disse. Det blir også pussig når den samme representanten sier at det er kommet flere henvendelser i forbindelse med tvangsekteskap, og at det er en positiv trend. Det må jo være en negativ trend. Det betyr at til tross for opplysningsveien og loven har vi ikke lyktes i å nå fram, og tvangsekteskap skjer fortsatt. Så til representanten Holmås. Han sier at Arbeiderpartiet ikke er positiv til økt innvandring. Det er jo ikke korrekt. Vi har bl.a. gått inn for en økning når det gjelder FNs kvoteflyktninger opp til 1 500 pr. år. Det vi er mer restriktive til, er økt arbeidsinnvandring fra land utenfor EØS inntil vi ser hvordan virkningene av EØS-utvidelsene slår ut. Men det er en sak som ikke er tatt opp her. Arbeiderpartiet har sammen med SV og Senterpartiet fremmet et forslag som er omdelt i salen, om at barnevernet skal overta omsorgsansvaret for enslige mindreårige asylsøkere. Det har Fremskrittspartiet gått inn for lenge. Nå viser det seg at de har snudd i denne saken og ikke lenger mener det samme. Det viser igjen at Fremskrittspartiet ikke er til å stole på. Det ser nå ut til at vi kommer til å tape denne saken i dag.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2005-05-31:
I Dokument nr. 8:27 for 2004-2005 foreslår Arbeiderpartiet et introduksjonsprogram for utlendinger som har arbeid i Norge som religiøse forkynnere. Arbeiderpartiet ønsker at plikten til opplæring av religiøse ledere også skal gjelde nordiske borgere og personer med EØS/EFTA-tillatelser. Dette forekommer meg noe underlig. Kan Arbeiderpartiet fortelle hvordan partiet vil håndtere dette ut fra EØS-avtalen og prinsippet om de fire friheter?
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2005-05-31:
I løpet av denne fireåresperioden har det vært gjort en rekke ulike tiltak på innvandringsfeltet. Vi hadde en periode tidligere hvor mye var ustrukturert. Vi har en kommunalminister som har tatt grep og fått oversikt og orden på dette feltet. Vi har innført en rekke nye tiltak, deriblant – som Arbeiderpartiet nå framhever – har vi snevret inn personkretsen i forhold til familiegjenforening. Det er ikke urimelig at vi kan betrakte denne innsnevringen av personkretsen på lik linje med arbeidsinnvandrere. De som kommer, må i løpet av de første tre årene ha fått språkkunnskaper og kommet seg ut i arbeid, og de vil da ha muligheten til å være selvforsørgende og ta imot familien sin. Dette må være den overordnede og viktigste målsettingen i vår integreringspolitikk. Utover tre år blir familiegjenforeningen imøtekommet på vanlig måte. Jeg vil … Da tror jeg tiden er ute.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2005-05-31:
Det er mye som skal sies på ett minutt! Hele grunnlaget for meldingen og for vårt flerkulturelle samfunn er nettopp det som Per Sandberg hevdet, at det skal være like rettigheter, muligheter og plikter, og det framhevet jeg også i mitt innlegg. Hvordan oppnår vi disse målsettingene? Jo, det gjør vi ved alle de tiltak som er iverksatt, og de konkrete handlingene vi foretar ute i kommunene og fra Stortingets side. Vi kan starte med et område som skole. Det er full likebehandling av alle i den norske grunnskolen i forhold til ressurser og opplæring. De kan gå ut i arbeidslivet – vår målsetting er jo at det skal være full likestilling, og at det ikke skal være diskriminering i arbeidslivet. Det er klart at dette er utfordringer som ikke kan løses over natten, og derfor ser vi at det må settes inn tiltak. Det kan hende at ytterligere tiltak må iverksettes i framtiden. Hva gjør vi i forhold til kjønnslemlestelse og tvangsekteskap? Lovverket vårt er i orden. Vi vet at vi ikke har mange dommer på disse områdene, men de begynner å komme. Dette er eksempler på at vi er i et samfunn som endrer seg raskt, og vi må hele tiden jobbe politisk i forhold til den samfunnsutviklingen vi står overfor.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2005-05-31:
Jeg er noe usikker på om representanten sikter til at vi har fjernet tilbudet om morsmålsundervisning i barneskolen, eller om han mener at vi skal gi alle elever i skolen tilbud om opplæring i sitt eget morsmål som et annet fremmedspråk. Det er veldig mange språk som blir talt ute i befolkningen, og som er elevenes morsmål – vi kan vel snakke om nær innpå et par hundre ulike språk. Det sier seg selv at det er lite naturlig at skoleverket kan klare en slik utfordring. De største språkene kan komme som tilbud om fremmedspråk, men vi må være realistiske. Det er vel noe av det som er problemet i forhold til SVs politikk. SV vil mye godt, og de har mange ressurser, men det er ikke alltid realistisk å få alle de gode intensjonene gjennomført.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2005-05-31:
Samfunnet er i kontinuerlig endring. Det har det vært til nå, og det vil det fortsatt være. Derfor sa jeg i mitt innlegg at tiltak vil være nødvendig også i framtiden. Jeg tror Per Sandberg bevisst har misforstått dette. Verden er altså ikke svart/hvit, og den er ikke stillestående. Fører vi en politikk som er svart eller hvit, tror jeg at vi er konfliktskapende. Regjeringen velger en annen vei å gå. Vi har tiltak som iverksettes, vi jobber med holdninger, og vi har respekt for enkeltmennesket. Man må ha forståelse for at ting tar tid. Mange av flyktningene kommer fra andre kulturer. De har en helt annen bakgrunn enn oss, og må derfor også behandles med respekt og forståelse. Det er bakgrunnen for hele meldingen, det er bunnplanken i meldingen. Men Fremskrittspartiet kjører en hardere linje. Ser ikke Fremskrittspartiet at det kan være en konfliktskapende linje?
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2005-05-31:
SV er i en merknad kritisk til at innvandrergrupper og organisasjoner bistår elever med leksehjelp. Frivilligheten og frivillighetsarbeid har lange og gode tradisjoner i Norge. Faktisk hadde vi ikke klart oss uten. Medmenneskelighet og empati kjennetegner det frivillige arbeidet. I Oslo driver Røde Kors med leksehjelp både på skoler og i andre lokaler. Dette er vellykket, det er positivt arbeid. Jeg må nesten få lov til å spørre SV: Hva er det som er så galt med dette?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2005-05-31:
Det er en ting jeg er helt enig med saksordfører i, og det er det saksordfører påpekte da hun sa at det var like viktig det som faktisk ikke står i meldingen. Da kan mitt første spørsmål til saksordfører og Arbeiderpartiet være: Hva er det som ikke står i meldingen, som Arbeiderpartiet føler de har fått inn i innstillingen i etterkant? Jeg ser ikke at Arbeiderpartiet på noen måte har vært noen pådriver. Mitt andre spørsmål er til Arbeiderpartiets og representanten Øyes påstander om at det er en omfattende diskriminering i norsk arbeidsliv. Jeg benekter ikke at det finnes diskriminering. Det gjelder etniske nordmenn – unge, gamle, funksjonshemmede – og sannsynligvis også noen innvandrere. Men det jeg vil utfordre representanten Øye i forhold til, er: Hvor finnes det dokumentasjon på at det er en omfattende diskriminering av innvandrere i det norske arbeidsliv?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2005-05-31:
Representanten Holmberg var ganske klar i sitt innlegg på at man må fokusere på like rettigheter, like muligheter og like plikter. Det synspunktet deler vi. Mitt første spørsmål er: Hva foretar denne regjeringen seg for å oppfylle disse tre målene, hva gjør Regjeringen for å fokusere på at like rettigheter, like muligheter og like plikter skal være den avgjørende målsettingen? Så hører jeg at representanten også er klar og tydelig på at Regjeringen – og Høyre – overhodet ikke aksepterer kulturell og religiøs utøvelse som medfører skade for tredje part. Vi er nå i en situasjon der mange norske unge jenter og gutter blir utsatt for både kjønnslemlestelse og tvangsekteskap. Det er ikke nok å si at dette er forbudt ved lov. Mitt spørsmål er: Hva vil Høyre konkret gjøre utover det at Regjeringen – og Høyre – nå ønsker å drive ytterligere opplysning?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2005-05-31:
Representanten Øye er inne på et område hvor Fremskrittspartiet faktisk har skapt bevegelse for en innstramming. Vi stiller krav om forsørgelse, der vi fortsatt mener at det er litt å gå på når det gjelder familiegjenforening med ektefelle. Det vet jeg er ett av områdene som også Regjeringen har til vurdering. Når det gjelder øvrige innstramminger i forhold til familiegjenforeningspolitikken og ekteskap, burde det ikke være ukjent for representanten Øye at vi ønsker en 24-års-grense, at vi ønsker forbud mot ekteskap mellom fettere og kusiner, og at vi ønsker krav til egen bolig. Den innstrammingen har vi aldri lagt skjul på, og den er nødvendig. Når det gjelder de 1 000 som vi har programfestet, kommer det av at det rett og slett er nødvendig å gjennomføre en slik innstramming fordi vi ikke greier å absorbere den typen innvandring som har vært de siste årene. Nå må vi konsentrere oss om å legge til rette for integrering av dem som er i Norge, istedenfor å bruke mange ressurser på å ta imot nye som må integreres i det norske samfunnet.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2005-05-31:
Det som skaper konflikt i et samfunn, er at en tar mennesker for gitt. Når en tar mennesker for gitt, vil en på sikt skape konflikter, ikke bare mellom etniske nordmenn og innvandrere, men også mellom innvandrerne selv. Det er det som har vært det farefulle ved utviklingen i Norge, at man har tatt de menneskene som har kommet til Norge, for gitt. Jeg er helt sikker på at hvis man hadde utfordret de innvandrerne som har kommet til Norge, med disse kravene som vi ønsker å stille, hadde de mangfoldig sagt ja. Ikke noen mennesker ønsker å bli tatt for gitt, de ønsker å bli stilt krav til. Mennesker ønsker å bli utfordret! La oss bare ta ett eksempel. Mange i denne salen tror at kvotering av innvandrere er løsningen, kanskje også representanten Holmberg, for alt jeg vet. Hvis vi stiller spørsmålet til innvandreren selv, om han ønsker å bli kvotert inn i det norske samfunnet, vil vi få et mangfoldig nei som svar. De vil være på samme arena og i samme konkurranse som etniske nordmenn, og da må vi sørge for det.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2005-05-31:
Det er mulig at en trønder er litt treg, men jeg forstår fortsatt ikke hva representanten Andersen er ute etter når det er snakk om en kvoteordning for etnisk norske menn. Jeg har iallfall ikke nevnt noen kvoteordning her. Det er mulig at SV ønsker en kvote der også, som de ønsker for resten av befolkningen, at den skal begrenses innenfor en viss ramme. Jeg tror jeg redegjorde ganske klart for våre innstramminger når det gjelder familiegjenforeningspolitikk, og særlig når det gjelder ektefeller. Det vil da også ramme etniske nordmenn. Jeg har til og med gått så langt som å si at etniske nordmenn som tar ektefeller fra utlandet, og som for øvrig utøver vold, bør i et register, slik at vi slipper den utviklingen. Når det gjelder barnehage og språkopplæring, er det virkelig slik at vi skal ha særtiltak, at vi skal etablere barnehager for å lære innvandrerbarn norsk? Hvor meningsløst går det an at et forslag er? Norskopplæring for små barn er selvfølgelig foreldrenes ansvar! Det kan ikke være slik at det offentlige skal gå inn umiddelbart etter at en innvandrerfamilie har fått et barn, og lære dette barnet norsk. Det er foreldrenes ansvar, og det står vi fast ved.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2005-05-31:
Det er to ting som jeg ønsker å utfordre representanten Stenersen på. Det gjelder særlig opplæring av religiøse ledere. Vi har inngått et forlik med regjeringspartiene her, og i det forliket står det at opplæringen skal avsluttes med en eksamen som må bestås. Ut fra det skulle man kanskje tro at opplæringen skulle være obligatorisk. Det henger jo sammen med en eksamen. Men vi har et forslag her som jeg registrerer at verken Kristelig Folkeparti eller Regjeringen ønsker å støtte. Jeg vil gjerne ha et svar på hvorfor det er så vanskelig for Kristelig Folkeparti å støtte det forliket som vi har inngått. Det er mulig jeg mistet sammenhengen her, men jeg synes å høre at representanten Stenersen ønsker å bruke veldig mange ressurser på å kartlegge innvandrernes kompetanse, for raskest mulig å få godkjent fagkrets. Det ligger det faktisk også et forslag om på bordet i dag, som jeg ikke har registrert at regjeringspartiene eller Kristelig Folkeparti slutter seg til. Hva kan årsaken være til det?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2005-05-31:
Nå er jo Venstre verken Norges eller verdens største parti, men jeg registrerte at representanten var inne på at Fremskrittspartiet var det eneste partiet som stod alene i spørsmål om dette med diskriminering, innstramming i innvandringspolitikken, krav til integrering osv. Da vi vedtok den nye diskrimineringsloven den 19. april, hadde vi støtte fra sterke institusjoner som menneskerettighetsforkjempere, statsadvokater, Justisdepartementet osv. I tillegg ser vi en utvikling hvor Europa, EU, faktisk går i retning av Fremskrittspartiet. Da synes jeg det er litt påfallende at Venstre holder fast på at det er Fremskrittspartiet i Norge som er på feil kurs, når vi ser at resten av Europa er i bevegelse i retning oss. Kan det være at Venstre er litt naiv, og at Fremskrittspartiet faktisk har rett på enkelte områder?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2005-05-31:
Svarene på de spørsmålene som statsråden stiller, er jo klinkende klare. Ja, det er feil, hvis den type praksis medfører at man får svære problemer på integrasjonssiden. Og det burde flere ha oppdaget. Så er statsråden inne på det samme som Venstre, at Fremskrittspartiet står alene i hele verden i forhold til innstramminger både når det gjelder innvandring og integrering. Vi synes det er trist. Men det statsråden glemmer, er at denne regjeringen har vært den regjeringen som har beveget seg raskest mulig i vår retning – hvis det går an å si raskest mulig når det går veldig sakte. Men av tre–fire tiltak som Regjeringen har gjennomført, er majoriteten i tråd med forslag som Fremskrittspartiet har fremmet tidligere. Jeg registrerer også at statsråden og Regjeringen nå er interessert i å stramme inn i forhold til økonomiske sanksjoner vedrørende barnetrygden når barn tas ut av landet. Da er det interessert å spørre statsråden: Kunne statsråden også tenke seg å gjøre det for litt eldre barn? Vi har drop- out blant ungdom mellom 15 og 17 år. Kan det også være en sanksjonsmulighet å bruke barnetrygden i den sammenheng?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-31:
I forbindelse med behandlingen av saken om morsmålsopplæring og tospråklig fagopplæring stod Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet sammen mot Regjeringens forslag til innstramminger av retten til nettopp morsmålsopplæring og tospråklig fagopplæring. Grunnen til det var at internasjonale undersøkelser, bl.a. av Thomas og Collier, viste at den beste måten å sikre både funksjonsdyktighet, i denne sammenheng på norsk, og funksjonell tospråklighet på er gjennom å gi morsmålsopplæring minst fram til sjuende klassetrinn. Det er en forutsetning, eller i hvert fall et godt hjelpemiddel, for å lære seg bedre norsk. I tillegg er det en rett vi mener folk burde ha, samt at det vil gjøre at de som funksjonelt tospråklige vil bli en god ressurs for samfunnet. Når vi har tatt dette opp nå, har ikke Arbeiderpartiet blitt med på merknadene. Har Arbeiderpartiet snudd i synet på morsmålsopplæring og tospråklig fagopplæring?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-31:
Det var et flertall på Stortinget som i forbindelse med meldingen om kultur og læring innførte obligatorisk annet fremmedspråk i grunnskolen på grunn av at utviklingen i verden, der vi treffes og handler, gjør det viktig at folk lærer flere språk. Samtidig vil ikke flertallet på Stortinget benytte den ressursen som unger som vokser opp i hjem med flere morsmål – eller bare ett annet morsmål – enn norsk, er. Det er altså slik at unger vokser opp med mødre eller fedre fra Russland – som er et av G8-landene – fra India – som er den åttende største industrinasjonen – de vokser opp med arabisktalende foreldre og med foreldre som snakker spansk – et språk som vi prøver å si at en skal begynne å lære på ungdomsskolen isteden. Så nevner også Kari Lise Holmberg prosjektet med gratis barnehager i Oslo indre øst, men regjeringspartiene går jo imot å videreføre denne ordningen når vi fremmer forslag om det. Hva er det som gjør at Kari Lise Holmberg ikke vil bruke den ressursen som vi allerede ser i norske hjem, ved å gi gratis morsmålsopplæring til alle?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-31:
Det er selvfølgelig fordi vi ikke synes det er en spesielt god idé. Vi er ikke sikre på at dette vil sørge for å få ungene tilbake til de norske skolene. Vi har mye mer tro på å gå inn i en dialog med foreldrene, være inne i forkant og snakke om hele problemstillingen. I de tilfellene der vi faktisk mener at dette går ut over de ungene det er snakk om, har vi foreslått å opprette en avdeling i barnevernet som kan ta seg av de tilfellene der ungen befinner seg i utlandet, eller der man har mistanke om at det skjer. Det går jo Arbeiderpartiet imot. Hvis man mener at dette er veldig viktig, burde man sørge for å koble inn barnevernet og eventuelt politiet i slike saker i stedet for bare å stoppe barnetrygden og si: Se her, nå har vi løst problemet. Vi mener det ville være mye viktigere å komme i kontakt med foreldrene og ungene gjennom å ha en slik type ordning i forhold til barnevernet i stedet for bare å kutte barnetrygden.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-31:
Nei, vet du hva, nå ble jeg litt overrasket her. Hvis det stemmer at vi er med i en merknad der vi er mot leksehjelp, må det være en feil. Det er klart at leksehjelp er kjempebra! Vi synes det er veldig viktig å støtte organisasjoner som driver med leksehjelp, og andre organisasjoner som driver med morsmålsopplæring. I forhold til morsmålsopplæring, som vil være en viktig ressurs, er det slik at det går Regjeringen imot fordi de synes det er en dårlig idé. Vi synes leksehjelp er bra. Jeg var på Tøyen skole som praktiserer et opplegg der de bevisst har satset på tospråklige lærere som er inne, og som i mye større grad er bedre i stand til å gi en skikkelig opplæring og tospråklig fagopplæring til elevene. De har også en ordning der de organiserer og hjelper folk i forhold til leksehjelp. Der bidrar foreldre, og der bidrar organisasjoner på en kjempegod måte. Jeg synes Kari Lise Holmberg skulle stikke opp på Tøyen skole, for det de vet, er at når de satser på tospråklig fagopplæring og tospråklige lærere, kommer de mye lettere i kontakt med foreldrene. Derfor burde Kari Lise Holmberg være for det.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-31:
Siste taler snakker mye om barn og ungdoms muligheter – om etterkommernes muligheter. De skal ha like muligheter i det norske samfunn som alle andre. Det er vel og bra. Men hva er det da som gjør at Kristelig Folkeparti er imot forslaget fra Fremskrittspartiet, SV og Senterpartiet om å opprette en egen avdeling i barnevernet som skal gripe fatt i saker der man ikke vet hvor barna er, men har mistanke om at de kanskje befinner seg i utlandet, nettopp for å gi dem en skikkelig oppfølging? Hvis man ønsker å gi alle barn like muligheter, hva er det som gjør at Kristelig Folkeparti fortsatt, på tross av de rapporter som har kommet fra Redd Barna og andre, blånekter for at barn som er enslige mindreårige asylsøkere, skal ha de samme rettigheter og den samme muligheten til å bli tatt hånd om av barnevernet, og at barnevernet skal ha det overordnede ansvaret for dem istedenfor Utlendingsdirektoratet?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-31:
Trine Skei Grande bor i indre Oslo, hun bor i Gamlebyen. Mitt spørsmål til Trine Skei Grande er: Hvorfor i all verden er det slik at Venstre, for jeg antar at Venstre slutter seg til resten av det Regjeringen gjør, går imot å videreføre det prosjektet i indre Oslo øst som gav barn med minoritetsbakgrunn en enestående mulighet til å lære seg norsk før de begynte på skolen? Så snakker hun også om arbeidsinnvandring. Jeg er jo enig med Venstre i forhold til prinsippet om mer arbeidsinnvandring fra områder utenfor EU. Men hvorfor er det sånn at alle de signalene som Regjeringen har sendt ut i løpet av denne perioden, har gått i motsatt retning? Vi har fjernet norskopplæringen for arbeidsinnvandrere, og Regjeringen har ikke vært med på å utvide ordningen med arbeidsinnvandring utenfor EØS-området. I tillegg har de ikke vært med på å sørge for egne integreringstiltak, slik vi har foreslått, for innvandrere, arbeidsinnvandrere eller andre som ikke er flyktninger.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-31:
Jeg tenkte jeg skulle gi Trine Skei Grande muligheten til å svare på spørsmålet mitt om arbeidsinnvandring, siden det eneste hun klarte å trekke opp da hun sa at de hadde mange tiltak for arbeidsinnvandring, var tiltak som gjelder flyktninger. Det blir jo litt tamt, hvis man egentlig ønsker mer arbeidsinnvandring. I tillegg vil jeg be Trine Skei Grande se seg rundt når hun går hjem i ettermiddag, og ta seg en tur innom Gamlebyen skole – hvis hun gjør det fra tid til annen. Det er ikke sånn at det ikke lenger går minoritetsspråklige elever på Gamlebyen skole, og at alle sammen har flyttet til Groruddalen. Både i Gamlebyen og på Tøyen ligger tross alt andelen minoritetsspråklige elever på 80–90 pst., og man kan fint finne klasser der hvor det bare går elever med minoritetsbakgrunn. Spørsmålet mitt er: Når Trine Skei Grande vet at et tiltak virker, hva er det som gjør at hun sier at dette tiltaket kunne vært brukt flere steder, og det burde vi lære av, men istedenfor å bruke dette flere steder, så kutter vi det helt ut, for det er det lureste?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-31:
Jeg vil gjerne legge inn en liten protest og insistere på at vi skjønner hva som er meldingens fokus. Vårt poeng er bare at hvis vi skal ta på alvor at Regjeringen mener noe med målsettingen om å gi like muligheter for etterkommerne, er det viktigst å gripe fatt i de tingene som kan gi like muligheter. Da mener vi at det viktigste er norsk og tospråklig fagopplæring. Vi mener det er et av de aller viktigste tiltakene. Hvorfor vil ikke Solberg gripe fatt i den språkressursen som minoritetselevene representerer, som ligger der som en uutnyttet og diskreditert ressurs, og si at det ville vært fantastisk om flere mennesker som vokste opp, ble funksjonelt tospråklige og kunne ha store språk som arabisk, hindi og panjabi, hva som helst, som sin base? Hvorfor lytter ikke Regjeringen til internasjonal forskning som sier at morsmålsopplæring og tospråklig fagopplæring er en forutsetning for like muligheter?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-31:
Jeg tar ordet for å ta opp et par problemstillinger. Men først: På side 34 i innstillingen, under punkt 11.2, er vi ved en inkurie, som det heter, ikke med i komiteens flertall. Det er veldig dumt, for der skulle vi vært med. Det var faktisk jeg som skrev merknaden, så jeg vil gjerne være med på den. Det er et perspektiv som jeg ikke fikk tid til å komme innom i stad, nemlig stillingen til de grunnleggende menneskerettighetene. Det er altså slik at retten til å velge hvem man skal gifte seg med, er en grunnleggende menneskerett. Regjeringen har satt i gang handlingsplaner, og det har vært fokusert på dette, spesielt i én situasjon. Men så ser man at etter en tid dabber oppmerksomheten litt av. Man hadde f.eks. i Oslo et bokollektiv som krisesenteret i Oslo hadde hånd om, der man hadde mulighet til å ta hånd om folk, og som var besøkt. Det ble lagt ned i det Høyre-styrte Oslo, på tross av at behovet uomtvistelig fantes og tilbudet var godt brukt. Det er slikt som får en til å lure på om det er slik at tiltakene kommer når det er mye oppmerksomhet, og ikke når den ikke lenger er der. I tillegg vil jeg si at jeg synes det er flott at et flertall i komiteen går inn for at det i utlendingsloven skal lovfestes en viljeserklæring i forbindelse med giftermål og familiegjenforening. Det er noe som Utlendingslovutvalget har kommet med, og et flertall i Stortinget syntes det var positivt at vi skulle få i gang arbeidet med det så fort som mulig. En annen problemstilling gjelder kjønnslemlestelse. Dette er jo et internasjonalt fenomen og problem, som på en måte er omfattet av de grunnleggende menneskerettighetene når det gjelder helse. Det er samtidig noe som tas opp av mennesker det angår, over hele verden. Hvis en unge kom inn til en lege, og man fikk mistanke om at foreldrene hadde tatt ut det ene øyet på ungen, ville man uten tvil tatt kontakt med barnevernet, og uten tvil ville man tatt kontakt med politiet og andre myndigheter om dette, fordi det hadde vært snakk om grov barnemishandling. Situasjonen synes å være en helt annen blant ganske mye helsepersonell og blant ganske mange mennesker som jobber i det offentlige byråkratiet og ellers i samfunnet, hvis man oppdager kjønnslemlestelse. Det er et kjempeproblem. SV mener at dette er noe vi er nødt til å gripe fatt i på en voldsom måte, for ellers kommer vi om noen år til å høre protestene fra dem som er blitt utsatt for kjønnslemlestelse: Hvorfor i all verden var dere ikke på banen og kom med mer konkrete tiltak?
Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2005-05-31:
Høgre går imot forslaget frå Arbeidarpartiet, SV og Senterpartiet om utviding av personkretsen som har rett til introduksjonsprogram, til også å gjelde personar som kjem hit på familiegjenforeining. Det er snakk om kontakt med personar som har fått opphald på humanitært grunnlag. Vi har fått klare meldingar om at det er svært vanskeleg for einslege asylsøkjarar å bli busette i mange av kommunane. Får ein ikkje til ei nyordning, misser gjerne kommunane integreringstilskottet, og dessutan misser kommunane ekstratilskottet for eldre, for dei som har stort behov for hjelp f.eks. på grunn av psykiske vanskar. Spørsmålet mitt må derfor bli: Korleis har Høgre tenkt å løyse dei problema som eg her har vist til?
Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2005-05-31:
Regjeringa uttalar i den stortingsmeldinga som vi no debatterer, at det må satsast på etterkommarane av førstegongsinnvandrarar, men det blir skissert andre mål for dei enn for foreldregenerasjonen. Arbeidarpartiet meiner at dette er eit kunstig skilje. Barns oppvekstvilkår er tett knytte til foreldras vilkår, f.eks. språkleg kompetanse, utdanning og økonomisk sjølvstende. Når Regjeringa likevel vel å gjere som ho gjer, burde det tilseie at ein innfører gratis kjernetid i barnehagar for 4- og 5-åringane i område og skulekretsar med mange minoritetsspråklege personar. Vi har fremma forslag om dette. Kristeleg Folkeparti har ikkje villa støtte det, sjølv om det er ei veldig treffsikker ordning. Spørsmålet mitt er derfor: Korfor avviser Kristeleg Folkeparti å bruke ressursar på eit viktig tiltak for denne gruppa av barn?
Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2005-05-31:
Arbeidarpartiet er ueinig i den analysen som ligg til grunn for stortingsmeldinga, og som i altfor stor grad legg ansvaret for barns oppvekstvilkår på foreldra. Etter vårt syn glimrar den offentlege innsatsen for utjamning med sitt fråvær. Det burde ha vore lagt sterk vekt på å hjelpe personar som har dårlege føresetnader for å meistre utfordringane i kvardagen. Ifølgje Regjeringa skal dei store sosiale forskjellane som eksisterer i dag, bli løyste ved ei generell satsing på utdanning. I saka om rett og plikt til norskopplæring gjekk Regjeringa imot at lengebuande innvandrarar, i mange tilfelle mødrer, skal ha rett til gratis norskopplæring. Spørsmålet til statsråden blir derfor: Korleis skal då barna til desse mødrene få like moglegheiter i utdanningssystemet?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-31:
Jeg tror at hvis man stiller det spørsmålet til innvandrere, vil man få like forskjellige svar som man får av nordmenn, for innvandrere er nemlig minst like forskjellige som oss. Slik bør de også bli behandlet, ikke slik som Fremskrittspartiet vil, i én sekk, der det bare fokuseres på problemer. Jeg vil også utfordre Fremskrittspartiet når det gjelder kvoteordning for norske menn som ønsker å gifte seg med kvinner fra utlandet. Han gav ikke noe svar på det spørsmålet Arbeiderpartiet stilte. Til slutt: Når det gjelder et av de temaene Sandberg tok opp, nemlig drop-outs i videregående skole, er et av problemene for disse barna at de ikke har fått anerkjennelse for at de trenger å lære sitt eget språk, som jo kunne være et annetspråk. Det er kjempefint at mange i Norge behersker urdu og arabisk – i en moderne verden. Et annet problem er at de ikke har fått et tilbud i barnehagen, der de kunne ha lært seg norsk. Isteden vil Fremskrittspartiet straffe foreldre som beviselig har et annet morsmål hjemme, og ikke gi disse barna rettigheter til barnehageplass, noe som faktisk kunne ha lært dem norsk. Hvordan i all verden får Fremskrittspartiet dette til å henge sammen?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-31:
Det burde være en selvfølge at vi ikke gjør forskjell på våre barn og andres barn når det gjelder å nyte godt av den kvaliteten som barnevernet representerer. Litt om det langsiktige arbeidet med integreringspolitikken. SV er opptatt av at det til nå på en måte har vært mange skippertak. Men det er liksom noe man gjør, for nå kommer det mange, og så er liksom den jobben ferdig. Det er veldig viktig at det ikke er slik i hele den offentlige forvaltning. Statsråden nevnte i stad vietnamesere som aldri har lært norsk, og som trenger hjelp av eldreomsorgen. Det er jo slik at når vi blir gamle, glemmer vi det vi har lært sist. Det betyr at sjøl om vi er flinke og lærer folk norsk, og de er flinke og lærer seg norsk, kan det godt hende at det språket blir borte når de blir gamle. Når man trenger hjelp av hjemmesykepleien eller kommer på sykehjem, har man bare morsmålet igjen. Det er en utfordring som kommunene må ta innover seg. Jeg tror at mange kommuner er nødt til å samarbeide om disse tiltakene hvis de skal få dette til. Til slutt om kjønnslemlestelse. Det er noe veldig rart med kroppen. Alle deler av kroppen skal få hjelp av helsevesenet og bli undersøkt når en er på helsestasjonen med et barn – bare ikke jentenes kjønnsorgan. Men jentenes kjønnsorgan kan faktisk bli utsatt for overgrep, og det kan bli utsatt for skade, akkurat som andre deler av kroppen. Også mange norske jentebarn blir utsatt for overgrep fra sine nærmeste – dessverre er det slik. Dette kunne blitt oppdaget hvis vi fikk et naturlig forhold til at legen undersøkte også denne kroppsdelen hos jentebarn og hos kvinner. Det henger igjen også i Norge: Når vi snakker om dette, blir det litt vanskelig. Nei, denne delen av kroppen må legen ikke se på, fordi det blir problematisk for oss. Når helsepersonell – og vi – har slike holdninger, fortsetter dette å være et større problem enn det er. Jeg vil appellere til alle nå om å forklare meg hva som er forskjellen på denne og alle andre kroppsdeler som skal sjekkes. Jeg så en helsesøster bli intervjuet om dette på TV. Hun sa at det ville bli veldig vanskelig hvis hun skulle be et lite jentebarn om å legge seg ned og spre bena fordi mor og far kanskje hadde gjort noe galt med henne. Unnskyld meg! Når leger og annet helsepersonell titter inn i ørene på barn, sier de ikke: Jeg må få lov til å se inn i øret ditt fordi mor og far kanskje har gjort noe galt med det. Det er jo ikke slik dette skal håndteres. Hele kroppen er naturlig, og det er like naturlig at man har en helseundersøkelse av den delen av kroppen som av andre deler av kroppen. Jeg synes faktisk at jentebarns kropper fortjener det. Det fortjener norske jentebarn – alle jentebarn fortjener det.
Ruth Stenersen (Kristelig Folkeparti), 2005-05-31:
Jeg er enig med representanten Reidar Sandal i at barn er avhengig av foreldrene. Når det gjelder gratis kjernetid i barnehager, viser jeg til at dette storting har vedtatt en annen barnehageprioritering. Det satses på full dekning og lavere pris. Det er en rekordsatsing på barnehager som kanskje ikke når den gruppen som trenger det aller mest.
Ruth Stenersen (Kristelig Folkeparti), 2005-05-31:
Det forslaget som regjeringspartiene var med på i lag med Fremskrittspartiet, står fast, og det ligger i meldingen. Vi synes ikke det er nødvendig å ha det samme forslaget to ganger. Når det gjelder kompetanse og opplæring, er det viktig raskt å få folk ut i arbeid. Jeg tror at den samordningen som nå skjer mellom Aetat og trygdekontor og sosialkontor, vil bidra til at alle kommer raskere inn i kvalifiseringstiltak og ut i arbeid.
Ruth Stenersen (Kristelig Folkeparti), 2005-05-31:
Det er riktig at Kristelig Folkeparti ikke støtter SV, Senterpartiet og Fremskrittspartiets forslag om at barnevernet skal ta hånd om alle barn som kommer til Norge i asyl. Det har vært gjort mange forbedringer de siste årene på dette området. Asylmottak har fått barnevernfaglig kompetanse. Barnevernet skal behandle enhver melding som gjelder bekymring for et barn som er i mottak. Da plikter barnevernet innen en uke å behandle meldingen og eventuelt sette inn tiltak for å hjelpe dette barnet. På dette området er det gjort mange framskritt, men det er klart at vi nok bør forbedre det enda mer. Vi ønsker ikke at asylbarn skal rett over på barnevernsinstitusjoner, fordi det er kartlegging som skal til, og mange ulike ting, som å oppspore foreldrene, som vi mener at UDI er bedre til enn barnevernet.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-05-31:
Fyrst nokre ord om to tema som komiteen har teke tak i, nettopp fordi dei er eit resultat av kulturforskjellar og krev ein spesiell dialog og spesielle tiltak. Fyrst tvangsekteskap og så kjønnslemlesting. Eg er òg nøgd med at eit breitt fleirtal no går inn for det som Utlendingslovutvalet har føreskrive, nemleg ei viljeserklæring. Men det er no slik at skal ein kunna førebyggja endå meir, er det svært viktig å sikra ein så god dialog som mogleg med dei miljøa dette gjeld. Det er ikkje mindre viktig når vi kjem til det svært vanskelege og alvorlege temaet kjønnslemlesting. Det er ei kriminell handling og eit internasjonalt dilemma. Eg har merka meg at statsråden har harselert noko over at ho må følgja opp eit vedtak frå komiteen om ei utgreiing av om klinisk observasjon av kjønnsorgan skal bli ein del av helsekontrollane. Lat meg der streka under at det som er avgjerande viktig i ei slik utgreiing, er å få fram både dei synspunkta helsepersonell måtte ha på dette, dei erfaringane dei har så langt, og ein tett dialog med innvandrarmiljøet sjølv, dei som dette vedkjem, slik at dei har moglegheit til å komma med innspel. Og då nyttar det ikkje berre å senda ut på høyring eit eller anna. Det er faktisk viktig med oppsøkjande verksemd. Det viktigaste vi kan gjera i forhold til inkludering og deltaking, er vel å føra ein aktiv næringspolitikk, inklusiv å dyrka fram fleire gründerar og ha fokus på språk og på utdanning, på ein kommuneøkonomi som sikrar ein god skule, og òg på ein politikk for utjamning for å sikra dei gruppene som i dag er overrepresenterte blant dei med låg inntekt. Og så til slutt når det gjeld møteplassar: Eg er overraska over at Erna Solberg så kategorisk avviser det arbeidet som dei mange innvandrarorganisasjonane gjer. Dei har ein spesiell ståplass. Dei skulle hatt moglegheit til å utvida arbeidet sitt, og då treng dei meir midlar.
Trine Skei Grande (Venstre), 2005-05-31:
Det stemmer helt, det som Heikki Holmås sier om min bopel. Det betyr at indre Oslo øst er en del av byen som jeg mener å kjenne ganske godt. Vi har hatt en god integreringspolitikk fordi mange av innvandrerne våre har vært samlet i Oslo sentrum. Det betyr at mange av oss har måttet forholde oss annerledes til innvandrerbefolkningen enn i mange andre europeiske og også nordiske storbyer. Men det som skjer nå, er en stor utflytting fra indre Oslo øst når det gjelder denne delen av befolkningen vår. De flytter fra de tradisjonelle bydelene, der vi har hatt et virkemiddelapparat, til andre bydeler. Derfor må vi tenke nye virkemiddel. Derfor må vi tenke f.eks. på å overføre alle ideene på de gode skolene i indre øst, som har jobbet med akkurat minoritetsbefolkningen, til de nye skolene, der vi ser at vi får en større andel med minoritetsbakgrunn. Det betyr at vi ikke kan blåholde på alle de gamle virkemidlene. Vi må tenke ut noen nye. Jeg skulle gjerne ha snakket mer om arbeidsinnvandring, men vi har gjennomført ganske mange reformer, integreringsprogram o.l., som jeg tror vi vil ha stor glede av i tida framover.
Trine Skei Grande (Venstre), 2005-05-31:
Venstre har bare to representanter i denne salen. Det er omtrent like mange som partilederen til Per Sandberg hadde i denne salen da han begynte som partileder, og han er fortsatt partileder. Det er fine forbilder for oss andre. Det som Fremskrittspartiet skal ha skryt for, er at Fremskrittspartiet av og til har hatt evnen til å peke på problemer. Problemet er at Fremskrittspartiet aldri har hatt evnen til å dra løsninger opp av lomma, fordi løsningene alltid blir store grep som skal ramme alle, og store grep som ikke tar innover seg den variasjon som egentlig fins i befolkningen. Det er en stigmatisering av grupper istedenfor virkelig å gå inn og løse problematikken. Jeg har jobbet mye med tvangsekteskapsproblematikk. Fremskrittspartiet skal ha mye skryt for at de har satt fingeren på det, men det å finne løsningene er de ikke like gode til. Det som skjer i Europa, som vi kanskje skal klare å komme oss unna, er den høyrebølgen som Per Sandberg viser til. Vi har faktisk ikke hatt en naiv politikk. Vi har dratt fram problemstillinger. Det er faktisk snakk om at politikere har dratt fram problemstillinger i denne sal lenge, mens man i et land som f.eks. Nederland har dysset dem ned.
Trine Skei Grande (Venstre), 2005-05-31:
Jeg er ofte på Gamlebyen skole. Det er en fantastisk skole, med en fantastisk rektor. Hvis jeg hadde hatt noen barn å bidra med, skulle jeg gjerne ha sendt dem til den skolen. Men den minoritetsspråklige andelen går ned. Det som imidlertid er interessant, er at elevene ved Gamlebyen skole, en skole med så mange minoritetsspråklige elever, er blant de beste i byen til å lese. Og hvorfor er de det? Jo, fordi de har hatt dyktige lærere som har laget gode prosjekter, og som har funnet akkurat de riktige arbeidsmetodene for å jobbe med disse barna. Vi hører på radioen i dag at ti måneder er altfor lite for mottaksklasser – som er én nyhet – men når jeg reiser til de dyktige skolene, de er gode på dette, møter jeg elever som snakker norsk flytende etter åtte måneder. Jeg mener at hvis vi ikke klarer å se den faglige utviklinga og utviklinga av de nye metodene blant lærere, og ikke klarer å overføre det til de nye skolene, da klamrer vi oss til gamle virkemidler, og så klarer vi ikke å utvikle nye. Når det gjelder arbeidsinnvandring, tror jeg nok at jeg og Heikki Holmås kommer til å få diskutere det mye i valgkampen, for der har også SV noen svin på skogen jeg gjerne skulle ha tatt opp.
Erna Solberg (Høyre), 2005-05-31:
Jeg er fortsatt av den oppfatning at vi ikke kan gå god for Human Rights Service sine tall. Vi har fått bedre tall, men vi er opptatt av at vi har for dårlig tallgrunnlag, sånn at vi er nødt til å få bedre rutiner for å vurdere hvor mange det gjelder. Så kommer det vanskelige spørsmålet: Hvor langt skal vi gå inn i frihetsutøvelsen til foreldrene? Er det feil hvis en mor reiser og tar barna sine med seg og er to år i hjemlandet fordi hennes mor er alvorlig syk og døende, eller fordi andre i familien trenger det? Er det feil hvis noen velger å si at de lever i en internasjonal, globalisert verden, og at deres barn skal gå på en annen skole, en skole som internasjonalt kanskje har høyere standard enn mange av de norske skolene? Det er også et vanskelig spørsmål. Dette er spørsmål vi nettopp diskuterer for å finne ut hvilke grenser det er. Min holdning er at det er forferdelig viktig å jobbe med foreldre til barn i minoritetsgrupper i Norge og fortelle dem at de gir sine barn et langsiktig dårligere integreringsgrunnlag hvis de har lange opphold i utlandet og på den måten ikke blir en del av det norske samfunnet.
Erna Solberg (Høyre), 2005-05-31:
Jeg er ikke enig i beskrivelsen. Det er slik at av de tiltakene som er gjennomført under denne Regjeringen, har halvparten aldri vært foreslått av Fremskrittspartiet, og den andre halvparten har vært foreslått i former som har vært helt annerledes enn det som er vedtatt av Stortinget, og det vi faktisk har gjennomført. Men på noen områder var det før denne regjeringen tiltrådte, enighet mellom Høyre og Fremskrittspartiet om noen endringer. Vi var i fellesskap for et forsørgelseskrav, vi var for rett og plikt til norskopplæring på et tidligere tidspunkt, og jeg registrerer at det er flere som har beveget seg i den retning. Når det gjelder spørsmålet om å bruke barnetrygden, må vi ha et lovverk som er ens for alle. Jeg husker noen av dem jeg gikk på skole med, som aldri fikk tatt videregående opplæring. Jeg er ganske overbevist om at om foreldrene deres hadde mistet penger, hadde ikke de barna gått på skolen. For det var ikke foreldrenes økonomi eller økonomiske instrumenter som avgjorde om de barna kom på skolen, de hadde andre problemer. Jeg tror vi må begynne et annet sted, med f.eks. en bedre norskopplæring.
Erna Solberg (Høyre), 2005-05-31:
Internasjonal forskning er omdiskutert når det gjelder spørsmålet om hvor mye morsmålsopplæring som skal til for at man reelt sett har ekstragevinster av det. Det er jo nettopp det stortingsflertallet har gjort for lenge siden, lenge før denne perioden, ved å si at vi skal gi morsmålsopplæring slik at man kan fungere og lære seg norsk, slik at man har begrepsforståelsen og er funksjonelt dyktig på det. Å gi det som en rettighet blir noe helt annet. Jeg vet det, for jeg har vært skolepolitiker og sett hva man kan oppleve: f.eks. en norsk-italiensk familie, der hele familien hadde fullstendig funksjon på norsk, hvor barnet rettighetsmessig ble tatt ut av mattetimer fordi han skulle ha italiensktimer – for å lære seg å kommunisere med sine besteforeldre. Det er ikke en statlig oppgave. Men vi er derimot opptatt av at når man får annet fremmedspråk inn, vil det være mulighet for å la morsmålet bli sertifisert for eksamen som annet fremmedspråk. Vi er altså opptatt av morsmålsopplæring som en funksjonell støtte til å lære å bruke begreper og lære norsk.
Erna Solberg (Høyre), 2005-05-31:
Jeg mener at frivillige organisasjoner og lag har mange flere muligheter enn de 20 millionene til å få finansiert sitt frivillighetsarbeid overfor minoriteter og andre. Det er nemlig ingen frivillighetsfinansieringsordninger som ekskluderer prosjekter som er knyttet til mer mangfold. Det er nemlig fullt mulig for idrettsorganisasjonene i dette landet å benytte den store mengden tippemidler de har, til å stimulere til aktivitet som også inkluderer minoritetsbarn. Det er feil hvis vi oppfatter det slik at de eneste møteplassene som finansieres i vårt samfunn, er de som finansieres med disse 20 millionene som gjelder spesielle tiltak og spesielle ordninger. Når 8 pst. av befolkningen er innvandrere og etterkommere av innvandrere, er det slik at alle frivillighetsmidlene, alt det vi legger inn, også skal inkludere minoritetsbefolkningen i Norge. Da er det opp til kreativiteten hos de forskjellige organisasjonene.
Erna Solberg (Høyre), 2005-05-31:
Det er ikke riktig at de ikke har mulighet til å ta norskutdanning. I de neste fem årene vil det være en overgangsordning for rett og plikt til norskopplæring som gjør at alle de som ikke har tatt ut sine rettigheter og gjort sin plikt, bør starte på det. Grunnen til at vi har gjort det, er at vi er opptatt av at det skal være et tettere press tidlig i prosessen, slik at man ikke venter og venter. Problemet i dag er jo at man sitter og venter og venter. Man sier: Når jeg har fått mitt tredje barn, kan jeg begynne å lære norsk, for da skal jeg tenke på å begynne å jobbe. En av hovedgrunnene til at vi er opptatt av at dette skal skje tidlig i fasen, er et ønske om å kunne skape det mykere presset. Så er det ikke riktig det som sies av representanten, at vi mener at dette bare er foreldrenes ansvar. Men det er foreldrenes ansvar å ta ansvar for sine barn, også i minoritetsbefolkningen – som det er for norske foreldre. Da må vi ruste foreldrerollen til å kunne klare det. Derfor har vi særskilte tiltak for å styrke foreldrerollen. Derfor legger vi opp til å følge opp tiltak også overfor de mest utsatte foreldregruppene, slik at de kan mestre måten å fungere på i det norske samfunnet. Derfor har vi faktisk etniske forskjeller i de tiltakene vi gjør, når vi ser på de mest utsatte gruppene. Mye av fattigdomssatsingen vår går nemlig ikke ut på en generell, men en spesifikk tilnærming.