Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-02:
Det er vel begrenset hvor mye nytt jeg kan klare å bringe inn i debatten om skatteopplegget for 2009, nå som vi straks nærmer oss midnatt. Men jeg vil gjerne ha noen kommentarer og gi en debattglad komité muligheten til å komme med de replikkene som de sikkert har lyst til å rette til meg en sen kveldstime. Bare en liten kommentar når det gjelder Karmøy. Jeg har ikke sett at Hydro på Karmøy har begrunnet den manglende nyinvesteringen i kraftregimet, men at det er verdensmarkedet som har gjort at den bedriften og flere andre bedrifter nå kommer til å ha betydelige utfordringer framover. For oss er det viktig at vi klarer å ta to grep i forbindelse med skatteoppleggene, og i løpet av fire år har vi tatt betydelige grep når det gjelder rettferdig fordeling, og når det gjelder en mer miljørettet skattepolitikk. Det er det som også preger denne finansdebatten i dag. La meg ta utgangspunkt i det som dreier seg om rettferdig fordeling, fordi min veldig klare oppfatning er at særlig i krisetider er det utrolig viktig at folk ser at skattebyrdene fordeles etter evne. Vi har hatt mange svakheter i det norske skattesystemet. Vi har hatt mange huller som de absolutt rikeste kunne benytte seg av, og det er viktige deler av de hullene som tettes ved de endringene som nå forslås, og som blir vedtatt senere i dag. Det gjelder særlig formuesskatten og arveavgiften. Hvis man skal bedrive rettferdig fordeling, må man gjøre det med utgangspunkt i at særlig kapital og inntekter fra kapital er skjevt fordelt i den norske befolkningen. En kan ikke bare drive fordelingspolitikk gjennom inntektsbeskatningen. De som egentlig sier det best, er Høyre i sitt eget debatthefte, som det er referert til før her i dag. Det viser svakheten ved å drive fordelingspolitikk bare gjennom inntektsskatten, for de sier selv at hvis man fjerner hele formuesskatten, slik som Høyre vil, vil man ha nullskattytere i et betydelig omfang, og det vil altså være de rikeste som ikke bidrar. Det tror jeg utfordrer en grunnleggende holdning i det norske samfunnet, nemlig at man skal fordele byrder når man fordeler goder. Derfor er det viktig å ta utgangspunkt i at vi i hele denne regjeringsperioden har holdt oss til det vi sa til velgerne før valget, nemlig at vi skulle gjeninnføre det skattenivået som var i 2004. Dette skatteopplegget skjerper ikke beskatningen. Dette skatteopplegget driver omfordeling, og i disse årene har vi gjennomført en betydelig omfordeling når det gjelder formuesskatten. Det betyr at 400 000 som betalte formuesskatt i 2005, nå slipper å betale formuesskatt. Det er i stor grad pensjonister – halvparten av dem er pensjonister med nedbetalte hus og noen kroner i banken. Og det er 500 000 utover det som har fått lavere formuesskatt. I klartekst betyr jo det at de med moderate bankinnskudd nå får redusert formuesskatt. Vi gjennomfører også en utvidelse av boligspareordningen for ungdom. Det betyr at flere kan spare i bank. Det er ikke noen dårlig næringspolitikk i disse tider. Det er viktig at folk har penger i banken, for bankene låner ut disse pengene til bedrifter som ikke først og fremst sliter med dårlig egenkapitaldekning i disse tider, for de har økt sin egenkapitaldekning meget betydelig, men de sliter med å få lån. Så disse sparepengene – til vanlige mennesker og vanlige pensjonister – er arbeidende kapital. De ligger ikke i et hvelv i gulvet i banken. De lånes videre ut og kan nå være med på å styrke aktiviteten. Vi senker maksgrensen for verdsetting av næringseiendom fra 80 pst. til 60 pst. av markedsverdi. Det gir en lavere formuesskatt for nybygg. Det er viktig å merke seg det fordi nybygg normalt er verdsatt til oppunder det som er dagens maksimalgrense, gjerne 70–75 pst. av markedsverdi. Isolert sett trekker det i retning av at vi demper, men ikke forsterker nedgangen i byggeaktivitet. Det er altså et strukturpolitisk grep som også er godt tilpasset denne situasjonen. Vi fjerner 80 pst.-regelen, og i 2006 gav 80 pst.-regelen en rabatt i forhold til skatt på over 800 mill. kr. Halvparten av denne skatteletten gikk til de hundre mest formuende menneskene i Norge. Det er altså meget god og målrettet fordelingspolitikk å ta bort 80 pst.-regelen, og jeg er helt sikker på at mange ikke har hatt noen forståelse for hvorfor den var der, og det er viktig å fjerne den. Når det så gjelder arveavgiften, er det også der et betydelig omfordelingsgrep. Jeg synes at veldig mange av debattantene i salen glemmer alle de små næringsdrivende som vil nyte godt av og være blant de 90–95 pst. som får en reduksjon i arveavgiften. Når vi samtidig har sørget for å utvide ordningen med rentefrie avdrag fra sju til tolv år, betyr det at 0,8 pst. av arveavgiftsgrunnlaget kan betales årlig, og de aller fleste vil håndtere det helt greit i forhold til sin situasjon. Statsbudsjettet inneholder også flere andre tiltak som er positive for næringslivet, f.eks. innfører vi en egen avskrivningssats for tekniske installasjoner i bygg. Det dreier seg f.eks. om heiser eller andre tiltak som er viktige for tilgjengeligheten for bevegelseshemmede. Det kan dreie seg om viktige miljøinvesteringer, som ventilasjonsanlegg, sanitæranlegg osv. Dette er ordninger som næringslivet har etterspurt, og som i dagens situasjon nettopp oppmuntrer til den typen investeringer, som også vil ha en positiv virkning på arbeidsmarkedet. Sammen med veldig mange viktige tiltak på utgiftssiden er profilen i forhold til næringslivet god i dette opplegget, og som jeg var inne på innledningsvis, er egenkapitalsituasjonen i norsk næringsliv kraftig forbedret i løpet av de siste årene. Det er mer målrettet i forhold til det som er dagens situasjon og utfordringer for næringslivet, å sørge for at de tiltakene vi skal sette i gang, er med på å gi små og store bedrifter flere oppdrag og mulighet til å avsette tjenester eller varer. Det er jo derfor det statsbudsjettet som nå er lagt fram, inneholder mange tiltak for nettopp det, for det er ikke offentlig sektor som pusser opp skolebygg. Det er heller ikke offentlig sektor som pusser opp svømmebassenger eller kirkebygg. Det er det små og mellomstore – og kanskje også store – private bedrifter rundt omkring i det ganske land som gjør, og det er der deres hovedutfordring kommer til å ligge videre framover i langt større grad enn på egenkapitalsiden. Så til miljøprofilen. Vi har i flere runder gjennomført betydelige endringer når det gjelder grønne skatter, men særlig når det gjelder anskaffelse av bil. Gjennom de grepene vi har gjort med endringer i engangsavgiften på bil, vil det være betydelig merkbare endringer med hensyn til hvordan bilparken er satt sammen framover. Det er den typen endringer som en bitte liten del av EUs krisepakke inneholder. Det er jo fint å snakke pent om en liten del av EUs tenkte krisepakke, så får vi se hvordan det går med den. Men det er av veldig stor betydning at man bruker skatte- og avgiftssystemet på en slik måte at en etterspør den mest miljøvennlige teknologien, for i et land som Norge kommer mange, uansett hvor mye vi satser på jernbanen og kollektivtrafikk, til å være avhengige av en privatbil. Så til skattenivået: Vi har altså holdt oss til det skattenivået som vi gjennomførte i 2004. Nå spekuleres det mye rundt hva en mulig tiltakspakke inneholder over nyttår. I den sammenhengen har jeg sagt at jeg ikke utelukker at man også ser på skatt. Jeg utelukker selvsagt at vi endrer fordelingsprofilen i budsjettet, og at vi gjør noe med formuesskatten eller arveavgiften, men vi kan ikke utelukke at det kan være skattegrep som må vurderes. Slik situasjonen ser ut i dag, ser jeg langt flere forslag innenfor det som vil dreie seg om bevilgninger over offentlige budsjetter, og som umiddelbart vil ha sysselsettingseffekt for de bransjene som er mest utsatt ved overgangen fra en høykonjunktur til en lavkonjunktur.