trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-10-10:
«Forskjellene i Norge blir mindre.» Bakgrunnen for at Bergens Tidende nyleg hadde ei slik overskrift, var Statistisk sentralbyrå sin inntektsstatistikk for 1999. Rådgjevaren som kommenterte saka frå Statistisk sentralbyrå, sa at hovudårsaka til dette er auka minstepensjon frå 1998. Senterpartiet var ein pådrivar for auka minstepensjon. Høgre avviste saman med Arbeidarpartiet dette forslaget våren 1997. Eg vil gje honnør til Høgre for at dei snudde hausten 1997, støtta sentrumsregjeringa og sytte for eit vedtak som faktisk gav auka inntekt for meir enn 300 000 enkeltpersonar i dette landet. Utjamningsmeldinga set søkjelyset på ytterlegare tiltak. Ein av strategiane er arbeid til fleire av dei som i dag er utanfor arbeidslivet. Ein annan strategi er betre offentlege tenester. Det er i kommunane folk bur. Rammene for kommunane er avgjerande for innsatsen for eit betre oppvekstmiljø, for ein god skule, for støttetimar og for kultur- og omsorgstilbod. Korleis vil Jan Petersen møta alle dei Høgre-ordførarane som i desse dagar bed om auka rammer for å unngå vedtak om nye kutt i tilbodet til skule, omsorg og førebyggjande opplegg? Er verkeleg svaret det han var inne på i sitt innlegg, mindre folkestyre og meir marknad? Kva for grupper i folket er det som vil vinna på det?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2000-10-10:
Når man hører Høyres leders beskrivelse av hvordan vilkårene er for norsk næringsliv, kan man – enkelte ganger i hvert fall – få inntrykk av at man bor i Bangladesh eller i hvert fall i et helt annet land. Man skulle ikke tro at det finnes vilkår for å drive næringsvirksomhet i Norge. Men hva er realiteten? Den er selvfølgelig at norsk næringsliv faktisk går bedre enn noensinne. Med få unntak er det store overskudd i det private norske næringsliv. Det gir ut større aksjeutbytte enn noensinne, og på toppen av alt er det heldigvis relativt full sysselsysselsetting. Det betyr at når man hører Høyres omsorg knyttet til næringslivet, tror jeg de beskriver en virkelighet de færreste næringslivsledere kjenner igjen, for realiteten er den at norsk næringsliv har rygg til å bære større kostnader enn det noen i dag gjør. Men det var ikke mitt hovedanliggende til Høyres leder. Det har vært mye snakk om Høyres garderobe her i dag, og Høyre har åpenbart nå tatt på seg blådressen og glemt at det finnes flere klær i skapet, for ett viktig punkt snakker Høyres leder overhodet ikke om, og det er miljøpolitikken. Og det er i grunnen merkelig at Høyre ikke berører det, for en av de borgerlige dyder er nemlig at man skal ta ansvar for egne handlinger og ta ansvar for kommende generasjoner. På mange viktige felt har Høyre nå valgt å kjøre fram storslegga i miljøpolitikken. Man har valgt å alliere seg med Arbeiderpartiet når det gjelder å slippe ut 2 mill. tonn CO2 uten at man skal betale for det. Man har nå valgt å gå inn på en avgiftslette på bensin, man har valgt å si at samferdsel, altså mer veibygging, er de viktige spørsmålene. Spørsmålet er egentlig: Hvis Høyre ønsker å fremstå som et ansvarlig konservativt parti, burde ikke Høyre begynne å få tak i sine grønne nikkers og være mer opptatt av det som kalles generasjonsregnskap, ikke bare i økonomisk forstand, men også i økologisk forstand? Et konservativt parti kan ikke drive og springe etter Carl I. Hagen i så viktige spørsmål.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-10-10:
La meg få oppklare en åpenbar misforståelse. Representanten Petersen har i flere sammenhenger gitt det inntrykk at jeg har gitt uttrykk for et ønske om å redusere sysselsettingen i norsk næringsliv. Det har jeg selvsagt ikke. Det er vekst i sysselsettingen i Norge. Det blir vekst også neste år, både i offentlig og i privat sektor, i forhold til de anslag som Regjeringen har lagt fram. Til tross for konjunkturavgiften er det altså anslag om en sysselsettingsvekst. Det jeg har gitt uttrykk for, er det nokså selvsagte forhold at gitt at alle andre forhold er holdt konstant og man innfører en avgift på privat sektor, vil sysselsettingen bli lavere enn det den ellers ville ha vært – og i dette tilfellet vil altså sysselsettingsveksten bli lavere enn det den ellers ville ha vært – det er ikke et aktivt ønske fra Regjeringens side om en lavere sysselsetting.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-10-10:
Senterpartiets leder kom i sitt innlegg inn på momsreformen. Vi vet alle at Senterpartiet lenge har hatt redusert matmoms, harmonisering med svensk nivå, som en flaggsak. For tiden vurderer også Fremskrittspartiet å redusere matmomsen. Vi synes nå at Norge er i en økonomisk situasjon som kan gjøre at Kari og Ola nordmann får lavere matvarepriser. Vi kan altså være enig med Senterpartiet i at den momskompensasjonen som Regjeringen har foreslått, som tilsvarer en momsreduksjon på 5 pst., blir for knuslete. I Østfold, grensehandelsfylket framfor noe, som jeg kommer fra, ler man av det som Regjeringen har foreslått. Sveriges grense vil fortsatt være en eneste lang handledisk og Strømstad et klondyke. Det som er problemet i denne situasjonen, er at bonden har foretatt et kutt på primærprisene på matvarer, men det kommer ikke forbrukerne til gode. Vi har hatt tre byråer som har vurdert dette nå i det siste, og de blir ikke enige om hvem som tar ut en ublu fortjeneste. I 1993 fikk vi en momsutredning, en NOU, som vurderte differensiering av momsen. De fant at den ville ha veldig små fordelingsvirkninger, og det ville bety et stort kontrollapparat. Hvis nå Senterpartiet fikk med seg et flertall på en skikkelig reduksjon av matmomsen, hvordan ville da dette partiet sikre at det kom forbrukerne til gode og dermed gjøre norsk landbruk og matvareproduksjon mer konkurransedyktig?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2000-10-10:
Det er jo interessant at det kan synes som om Øystein Hedstrøm og Odd Roger Enoksen finner hverandre i skjæringspunktet mellom grensehandel og landbrukspolitikk. Det er vel de 6 milliardene Hedstrøm skal kutte i landbruksoverføringer, som skal brukes til den reduserte momsen, så det spørs om det regnestykket går opp. Odd Roger Enoksen sa i sin replikkveksling med Hill-Marta Solberg at budsjettsamarbeidet høsten 1999 var et skritt på vei tilbake til regjeringsmakt for Arbeiderpartiet. Det underlige er jo at ikke Senterpartiet så det høsten 1999. Arbeiderpartiet så det nok. Nå er det sånn at Senterpartiet har en retorikk som er veldig rettet mot distriktene. Det som kanskje er litt synd for Senterpartiet, er at de så ensidig har satset på en næring i distriktene hvor antall årsverk reduseres med 2 500 pr. år, og der frigjøres det jo – for så vidt prisverdig – arbeidskraft som kan brukes alternativt ute i distriktene, hvis ikke den døren som er på gløtt for konjunkturavgift, blir stående slik for lenge. Men det var i en replikk som Enoksen hadde tidligere i dag etter innlegget fra Hill-Marta Solberg, han harselerte over at det i statsbudsjettet for i år er ført opp 165 mill. kr i utvidet aksjekapital til IT Fornebu, som er anslaget i forhold til alternativ anvendelse i distriktene. Her sentraliserer man det i de mest pressede områdene. Det som da er interessant å se, og det som er mitt spørsmål, er: Kan Enoksen garantere at han ikke kommer til å stemme for den kapitalutvidelsen, bruke 165 mill. kr på Fornebu?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2000-10-10:
Det var jo en interessant iakttakelse representanten Brørby hadde gjort, hun hadde et inntrykk av at det var en partileder for et stort parti i et stort land. Nå tror jeg på ingen måte at Sponheim ønsker å skape et slikt inntrykk, men jeg kan ikke heller si han anstrenger seg svært for å drive det tilbake. Men han gikk gjennom en del av disse vimplene fra Bondevik-regjeringens tid, og jeg må også gi ham rett i at mye er gode intensjoner, en del ble gjort, og en del mer kunne sikkert ha blitt gjort, det ser jeg på ingen måte bort fra. I en tidligere replikkveksling i dag sa Enoksen at man var klar over i regjeringen Bondevik høsten 1999 at å inngå et budsjettforlik med Arbeiderpartiet på en måte ville kunne være et slags første skritt på avvikling av sitt eget regime. Og gitt at også Sponheim så dette, må jeg si man handlet svært ufornuftig, og ikke bare ufornuftig, men i realiteten la til grunn at det faktisk ville bli ført en politikk i ettertid som ville være til skade for norsk næringsliv, som han nå har snakket om. For vi vet hva resultatet ble av dette budsjettforliket, det er fire rentehevinger, mens virkningen av de to foregående budsjettene, som Sponheim og resten av regjeringen med god grunn gikk rundt og skrøt av, var at alt som skulle gå opp, gikk opp, og alt som skulle ned, gikk ned. Mitt spørsmål til Sponheim er: Så han dette, og hvordan kunne Sponheim, hvis han så det Enoksen så, være med på et budsjettforlik høsten 1999 hvor valget av partner i realiteten var å skrive under egen dødsattest? Hvordan kunne han være med på å svekke Bondevik-regjeringens mulighet til å fortsette? Det er jo det Enoksen sier, man så at valget av partner ville innebære en svekket mulighet for å overleve. Hvordan kunne man da, gitt de resultatene man hadde sett av de to foregående års budsjett, velge det som fremstod som minst attraktivt?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-10-10:
Senterpartiets leiar seier at Arbeidarpartiet sin miljøpolitikk ligg på eit botnnivå, med gasskraftsaka som ei hovudsak. Det er SV heilt samd i. Problemet vårt blir: Kva bli Senterpartiet sin miljøprofil i forhandlingane framover? Kva slags posisjonar vil dei innta? Det er grunn til å spørja om det, ikkje minst med utgangspunkt i reaksjonen til Senterpartiets eigen leiar. Då det kom nokre svære vogntog ut på vegane og det var nokon som snakka i store bokstavar, så ville han redusera dieselavgifta og bensinavgifta. Det uttalte han på skikkeleg populistisk vis. Så spørsmålet er altså: Kor har me Senterpartiet? Er det slik at dei går for auka biltrafikk, meir gods på veg, mindre på bane? Er det det som blir Senterpartiets profil i forhandlingane, så er ikkje det god miljøpolitikk. Og som representanten Enoksen veit, er det ikkje bensinpris og dieselavgift som er problemet. Problemet er prisen på kollektivtilbodet. I 1970 kosta ein liter bensin 1,25 kr, og det kosta òg bussbilletten. I dag kostar ein liter bensin 10-11 kr, mens bussbilletten kostar 20 kr. Det har altså skjedd ei klår forskjellsbehandling over lang tid på dette området. Det er det som er utfordringa. Spørsmålet til Senterpartiet blir: Vil representanten Enoksen spela på lag med alle ungdomsorganisasjonane i Noreg minus FpU, og saman med SV syta for at det ikkje er spørsmålet om høge bensin- og dieselavgifter som er problemet? Det er nemleg å syta for at ein gjer noko med kollektivtilbodet. Kor har me Senterpartiet der?
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2000-10-10:
Det skal nok mye til for at vi i løpet av disse to dagene blir enige om historien knyttet til gasskraftverk og den forrige Regjeringens avgang. Det er likevel en realitet at det som det ble stilt kabinettsspørsmål om – jeg tror for øvrig det var første gang at en regjering gikk av ikke på Regjeringens forslag, men på grunnlag av et forslag som var lagt fram i Stortinget, en ganske spesiell form for kabinettsspørsmål egentlig – handlet om endring av forurensningsloven. Det var det det handlet om den gang. Men vi kommer nok fremdeles til å være uenige om konsekvensen av gasskraftverk. Vi mener altså at det er bedre å redusere importen av dansk kullkraft og svensk kjernekraft, og heller ha gasskraftverk i Norge og utvikle det som en næring. Det gir renere miljø, men det er ikke sikkert det gir så gode retoriske poenger. Jeg vil likevel heller ta tak i det som jeg syntes var veldig positivt i representanten Enoksens innlegg. Det ble sagt i en replikk her tidligere at representanten Enoksen var enig i behovet for å dempe aktiviteten, som en kommentar til konjunkturavgiften. Han vil gjøre det på en annen måte, ja vel, men vi synes det er et vesentlig punkt hvis vi er enige om at vi skal flytte aktivitet fra privat sektor, som nå går så det uler, og noe over på uløste oppgaver i offentlig sektor, helse og eldreomsorg. Det tar jeg som et veldig bra tegn. Jeg tar det også som et veldig bra tegn at representanten Enoksen hittil ikke har kommentert representanten Solbergs innlegg når det gjelder kommuneøkonomi. Jeg tar det som en bekreftelse på det vi har sagt, at når det gjelder kommuneøkonomiforslaget, har det blitt veldig godt mottatt, og det er veldig bra hvis særlig sentrumspartiene er enige i det. Ja, for det opplegget som er lagt fram, er faktisk så godt at vi ikke bare har holdt det vi lovet i mai, men til alt overmål har holdt det sentrumspartiene lovet når det gjaldt kommuneøkonomi, i mai. Det er vel første gangen at sentrumspartienes løfter når det gjelder kommuneøkonomien, blir holdt, og de blir holdt av oss. Jeg tar det som et positivt signal at det hittil ikke er kommentert.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2000-10-10:
Representanten Halvorsen var så vennlig at hun avla meg en visitt i sitt innlegg. For øvrig synes jeg innlegget er positivt, fordi det tar opp mange store, framtidsrettede spørsmål. Når det gjelder det hun refererte til om at jeg skulle være troende, må det bero på en misforståelse, i hvert fall når det gjelder spørsmålet om gasskraftverk. Det er ikke slik at vi som mener det er riktig å bygge gasskraftverk i Norge i stedet for å importere kullkraft og kjernekraft, gjør det bare med utgangspunkt i tro. Tvert imot, vi vet veldig godt – altså det vet vi – at vi importerer slik kraft i dag. Vi bygger det på en faktisk kunnskap. Derfor vil vi gjerne erstatte det med noe som i hvert fall er noe mindre forurensende, og derfor gikk flere av oss inn for at vi skulle bygge ut det vi tidligere hadde sagt vi skulle bygge ut i Øvre Otta. Det er rein kraft til erstatning for forurenset utenlandsk kraft. Akkurat det spørsmålet er ikke et spørsmål om å tro, det er et spørsmål om å vite. For øvrig framkom det i den forrige runden hvor vi diskuterte dette, at både SFT, SINTEF og andre organer hadde utredet konsekvensene av å bygge gasskraftverk i Norge og pekt på at det sannsynligvis ville få ned utslippene. Det er nå gjort om igjen i denne runden. Olje- og energidepartementet har brukt både Frisch-senteret og Statistisk sentralbyrå, og de konkluderer med det samme, nemlig at det vil gi reduksjon. Det som går på bensinavgiftene i distriktene er heller ikke et trosspørsmål. Jeg har sett at Transportøkonomisk institutt teoretiserer om at statistisk sett er folk som bor rundt byene, like mye avhengige av bil som folk som bor i distriktene, men det blir jo å snu saken helt på hodet. Realiteten er at de som bor ute i distriktene, har færre alternativ å velge i stedet for bil. Derfor synes vi det er riktig å sette ned bensinprisen. Vi kan ikke fortsette å la folk i distriktene betale dyr bensin, og bruke som argument at trikken i Oslo går sjelden for at folk i Engerdal og Trysil skal betale dyr bensin.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2000-10-10:
Det kunne vore artig å ha spunne vidare på dette med han som etter å ha møtt Kristin Halvorsen visste at jomfrufødselen hadde skjedd. Men eg skal la det vere. Kristin Halvorsen sa at ho hadde mykje på hjartet som ho ikkje fekk tid til å seie noko om, men eg skal utfordre ho på eit område, nemleg om forslag nr. 6, som SV stemde imot sist dette blei fremja i Stortinget. Eg kjem nettopp frå FN, der eg har vore i fire veker. Eit av dei interessante tema vi var borti, blei teke opp i ein film og i ein paneldebatt der vi var til stades, nemleg æresdrap. Det blei også knytt opp mot omskjering. Då kunne det vore interessant å få vite om det var ein glipp at SV stemde imot forslaget i fjor, når vi no har fått dokumentert at både æresdrap og omskjering går føre seg blant norske statsborgarar. Om ikkje det går føre seg i Noreg, så går det føre seg i alle fall blant norske statsborgarar. Er SV nå villige til å vere med på å få gjort noko med ein ukultur som etter vårt skjønn i alle fall ikkje kan aksepterast i Noreg?
Bent Høie (Høyre), 2000-10-10:
Rundt omkring i landet sliter mange små og mellomstore bedrifter med å overleve. Ofte er dette kvinnearbeidsplasser som på tross av spesielt høye kostnader og ofte vanskelig beliggenhet klorer seg fast. SV har ved flere anledninger understreket viktigheten av å dreie skattene og avgiftene fra arbeidskraft. I partiets arbeidsprogram for denne perioden går de inn for å redusere arbeidsgiveravgiften. Samtidig slår partiet fast at det totale avgiftsnivået for industri og næringsliv i hovedsak ikke bør økes. Selv om våre parti er uenige når det gjelder beskatning av kapitalen, så ser jeg her at vi kan være enige i at det ikke er fornuftig å øke avgiften på arbeidskraft. En slik endring vil jo bare ramme spesielt de bedriftene som har mange ansatte, men som ikke har en sterk kapitalbase, nettopp den type bedrifter som jeg nevnte innledningsvis. Å øke avgiften på arbeidshender vil jo ramme alle likt, uavhengig av lønnsomheten. Vil SV stå fast på sin programformulering i resten av denne stortingsperioden, og dermed gå imot Regjeringens forslag om en konjunkturavgift, som i realiteten er en økning av arbeidsgiveravgiften på 1,5 pst. Og hvilken avgift vil SV kjempe for å redusere for å kompensere for økningen i elavgiften, som de sannsynligvis er for?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2000-10-10:
SV og LO-leder Yngve Hågensen var blant dem som var mest begeistret da statsbudsjettet ble lagt fram. Og det er forståelig, for i økonomisk politikk tar Arbeiderpartiet mange skritt mot SV og bort fra sentrum. Men det er uforståelig at SV har vært med og dekket over mange av de dårlige fordelingsgrepene som tas i dette budsjettet. Det er nemlig slik at mange svake grupper og mange små grupper opplever dramatiske kutt, og det er grupper som ikke har sterke organisasjoner bak seg eller lederen sittende i Arbeiderpartiets sentralstyre. Kutt i adopsjonsstøtten er ett eksempel på dårlig fordelingspolitikk, og det fins mange andre for den som studerer et budsjett som har hatt som hovedmål å bidra til billigere brennevin. Jeg er også av dem som mener at konjunkturavgiften er dårlig fordelingspolitikk, fordi den rammer hele landet – alle bedrifter, uavhengig av om de går godt eller dårlig. Og det bidrar til svekking bl.a. av distriktene og til sentralisering. Og jeg opplevde langt på vei det svaret som Kristin Halvorsen gav til Høie, som en innrømmelse av at dette er et dårlig grep. Virkningene er i alle fall dramatiske. I sitt innlegg hadde Kristin Halvorsen et massivt oppgjør med Arbeiderpartiets miljøpolitikk. Det er det grunn til. Dag for dag har Arbeiderpartiet bidratt til å dra miljøpolitikken i dårlig retning etter at de overtok. Og mitt spørsmål til SV-lederen er: Er det ikke slik at regjeringsskiftet var en ulykke for norsk miljøpolitikk?
Lars Sponheim (Venstre), 2000-10-10:
La meg si til den første invitasjonen, at jeg tror jeg er leder for et stort parti i et stort land: Jeg tror det er mer riktig å si at jeg vet jeg er leder for et parti som står for en stor ideologi i mulighetenes land. Og det er det jeg prøver å utforme og gi uttrykk for en politikk for. Jeg er opptatt av at vi skal ha en reell omfordeling, men jeg godtar ikke denne gammeldagse, sosialdemokratiske tanken om at skal man gjøre noe for fellesskapet, som Venstre er for, så skal man trakke ned næringslivet, som skal skape inntekter til det samme fellesskapet. Det er denne kombinasjonen sosialdemokratiet alltid står fast i. Men poenget er at skal man ha en sterk fellesskapssektor som tar vare på de svakeste i samfunnet – og vi har mange uløste oppgaver, boliger for ungdom, mange som tjener for lite, osv. – ja, så må vi ha en sterk inntektsside i samfunnet. Det er en klar forutsetning. Det går kanskje an på kort sikt å flytte noen penger, på lang sikt er dette ikke bra for de fattigste. Derfor må vi kunne kombinere en sterk fellesskapssektor med en satsing på verdiskaping og næringsliv. Det er borte i det budsjettet som er lagt fram her. Så må det til en reell omfordeling. Men er det det Arbeiderpartiet gjør i sitt forslag? Skatt på aksjeutbytte. Ja, alle de som vi virkelig ønsker å ta, de med de store aksjeutbytter, de kommer til å ha massevis av veier rundt det, og vi kunne sikkert brukt lang tid på å forklare hvordan det kan skje, men dette fører til liten eller ingen reell omfordeling. Regjeringen sier selv at det er på meget uklart grunnlag man anslår de inntektene som ligger her. Og så til konjunkturavgift, som ikke er på noe overskudd, noe man har igjen etter at man har klart å dekke sine kostnader, men som går rett inn i kjernen av kostnadene for mange av de mest marginale bedriftene, nemlig å betale for arbeidskraften. Det bidrar jo til et saneringsprogram der Regjeringen, i alle fall de som har tort å snakke ærlig om dette, har sagt ganske klart fra at de svakeste bedriftene må gi opp for å flytte arbeidskraft over til offentlig sektor. Det er ingen god løsning. Her er det mulig å tenke seg en omfordeling, og vi skal komme tilbake til i budsjettbehandlingen i høst hvordan vi kan få en reell omfordeling der hvor urettferdigheten er stor, mellom lav skatt på kapitalinntekt og skatt på arbeidsinntekt, som er høy.
Lars Sponheim (Venstre), 2000-10-10:
La meg først få kommentere dette postulatet som representanten Vaksdal her framsetter, og som mange med ham de siste årene har gitt uttrykk for, at lite skjedde på næringspolitikkens område. Når vi ser dette statsbudsjettet som kom nå, så tror jeg det er mange som ser at her var det en næringspolitikk som mange nå ønsker seg tilbake til. Og det interessante er f.eks. det som faktisk skjedde under Bondevik-regjeringens tid, nemlig at vi fikk en utflating i en voldsom vekst i skjemaveldet for næringslivet. Mange har hetset om at vi ikke lyktes med å få det ned. Jeg innrømmer at vi ikke lyktes med å få det ned, men vi fikk til en utflating. Nå kan vi se statistikken, og den viser hvordan landene rundt oss, som har akkurat samme utvikling, har hatt en formidabel økning de årene hvor vi klarte å få dette til å flate ut. Det har altså skjedd noe oppsiktsvekkende som internasjonalt har blitt lagt merke til. Dette er en investering som ble gjort av Bondeviks regjering, og dette er noe vi er spente på om dagens regjering er i stand til å vedlikeholde, eller om vi går inn i den samme gale skjemakarusellen som landene rundt oss i Nord-Europa er inne i. Det tror jeg nok mange i næringslivet nå opplever, når de ser det statsbudsjettet som har kommet fram fra en regjering som ikke fører en næringsvennlig politikk. Ja, Venstre kommer i budsjettbehandlingen i høst til å slåss mot denne økte arbeidsgiveravgiften. Det er det motsatte av det vi har stått for i alle år, nemlig en omlegging fra røde skatter til grønne skatter, nemlig å skattlegge det som er uheldig og som vi bør bruke mindre av i det norske samfunn. Derfor kommer vi til å slåss mot konjunkturavgiften. Men det er noe grunnleggende annerledes enn den styringsskattleggingen som vi må gjøre i miljøets ærend. Venstre står nemlig for en god næringspolitikk, som mange ønsker i dette landet, og vi står for en god miljøpolitikk, som mange ønsker, men som Fremskrittspartiet ikke står for; de står for det dramatisk motsatte av det Venstre står for. Så vi vil bruke avgiftssystemet for å stimulere bedriftene til å produsere miljøvennlig, til å ha miljøvennlig atferd, ikke for å konfiskere pengene, men for å gi dem tilbake på andre områder som stimulerer en miljøvennlig produksjon. Derfor er det fornuftig – og det er en av de få tingene som jeg kan si virkelig er fornuftig av det Regjeringen har foreslått – å legge ut på en økning av elavgiften. Elavgiften må opp i Norge for å stimulere alternative energikilder.
Lars Sponheim (Venstre), 2000-10-10:
Det kunne vært sagt mye om de vurderinger som ble gjort i den forrige regjering i fjor høst, gitt de opsjoner og de muligheter som lå foran regjeringen framover. Om ikke jeg vil bruke de samme ordene som min gode kollega Enoksen har brukt, så vil jeg vel si at også fra mitt ståsted visste vi vel at vi beveget oss inn i et noe mer usikkert farvann etter at vi inngikk budsjettforlik med dem som var mest lystne på taburettene, om ikke noe annet, når det gjaldt regjeringsmakt, nemlig Arbeiderpartiet. Men vi hadde nok ikke forestillinger om at Høyre var så ivrige på å få lagt fram et slikt budsjett som vi nå har fått lagt fram med hensyn til næringsliv og skatteøkninger, at de var opptatt av – så ivrige som vi opplevde dem utover våren – å få skiftet regjering. Og når vi nå har en trontaledebatt som oppsummerer et halvt år med ny regjering, som var en konsekvens av Høyres stemmegivning her i salen, så bør både Høyre og folk flest som følger en debatt som denne, tenke gjennom at den situasjonen vi er i, var det ikke mulig for Arbeiderpartiet å få til alene, det var helt avhengig av den aktive hjelp som Høyre bidrog med for å få denne regjeringen. Og de som rundt omkring i Norge nå er fortvilet over økt arbeidsgiveravgift, over skatt på aksjeutbytte og veldig mye annet som feier nyskaping ut av Norge, bør kunne sende en liten tanke også til Høyres representanter i denne sal, som aktivt bidrog til at det er et ganske tungt budsjettgrunnlag å starte på for å lage et budsjett for landet. Det er nok historien det siste året som førte til den situasjonen vi er i nå, noe noen av oss så kunne skje, men som vi ikke trodde at Høyre faktisk ville være med på.
Lars Sponheim (Venstre), 2000-10-10:
Det må være lov å bruke den motoren en har, for å kanalisere det engasjement en måtte ha, og da må representanten Reikvam få karakterisere det som han vil. Nei, det er mange ennå uskapte arbeidsplasser vi skal leve av. Og hva trenger disse i dag ufødte bedriftene? Jo, de kommer til å trenge kapital. Hva gjør Arbeiderpartiet med sitt budsjettforslag? Jo, de sier at har du sparekapital, skal skattesystemet være sånn at den sparekapitalen ikke skal gå til bedriftene, men gå til kapitalinnskudd eller noe annet fordi det gir lavere beskatning. Det er det som faktisk skjer med dette forslaget om skatt på aksjeutbytte, som SV jubler over. Det gjør at ingen vil plassere sparekapitalen sin i disse nye bedriftene som kommer, og det er de svake bedriftene de første årene som sliter mest, bl.a. med arbeidskraftkostnadene. Hva gjør man med denne konjunkturavgiften? Jo, man setter faktisk inn et nådestøt mot de bedriftene som ikke er født ennå, og som skal leve en to-tre-fire-fem år uten å klare å levere overskudd. Og de kommer ikke til å få kapital. Så er jeg enig i at vi må ha en grønn miljøpolitikk, og det skal vi gjerne samarbeide med SV om. Men det er i hvert fall ikke grønn politikk å bidra til at kollektivtrafikk blir dyrere og bruk av privatbil blir billigere. Summen av disse to virkningene er en usedvanlig reaksjonær miljøpolitikk. Men det er noe som er helt avgjørende, og jeg vil gjerne bruke noen sekunder på å si det. Det avfødtes et veldig interessant postulat her på onsdag av finansministeren. Jeg tror noen kalte det for «Schjøttens lov», nemlig at det interessante var hvor mye det var plass til i glasset og ikke hva som var igjen på flaska. Jeg er meget enig med finansministeren i det. Men det kan også overføres på CO2-regnskapet. Glasset er fullt, vi skal redusere det, men på fredag pøste den samme finansministeren CO2 opp i det glasset. Masse må ut, og da blir det ikke som i sommer, da norske bileiere irriterte seg over bensinpumpene og drev valgkamppropaganda for Hagen; vi kommer til å oppleve stopp på pumpene, og der kommer det en lapp hvor det står «Kyoto-forpliktelsene» og «kvoter». Det er betalingen for gasskraftvedtakene, som det norske folk ikke har fått høre om ennå. Og da kommer bileierne til å reagere.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2000-10-10:
Av og til når jeg hører på representanten Sponheim, får jeg en bestemt følelse av at han tror han er leder av et stort parti i et svært land, men virkeligheten er annerledes. Da Stortinget i vår behandlet økonomien til kommunene, sa sentrumspartiene, riktignok uten Venstre: «… en må prioritere å løse de viktigste velferdsoppgavene framfor å øke privat forbruk hos de med høyest inntekt og formue.» Og videre: «Dette kan gjøres ved å omfordele fra andre sektorer … ved å øke skattene på store kapitalinntekter.» Ser en på Venstres utkast til program, ser det ut for at Venstre støtter dette når de sier: «Å hjelpe dem som har minst til et bedre liv, er viktigere enn å flytte på penger mellom det store flertallet som allerede lever i materiell velstand.» Det er nettopp dette første Arbeiderpartiet gjør i sitt opplegg for utviklingen av Norge. Derfor blir det igjen litt vanskelig for meg å vite hva Venstre egentlig vil når Venstres leder nå bruker mye energi på å angripe Regjeringens mål for et bedre Norge. Og det er særlig inntektssiden, skatter og avgifter, Venstres leder angriper. Dette blir også veldig rart fordi det er særlig det som har slektskap med forslag fra den tidligere sentrumsregjeringen, hvor Sponheim selv var med. Mitt spørsmål blir da: Ser ikke representanten Sponheim behovet for en konjunkturavgift – som er inndragning av privat forbruk, som kan virke rentedempende i dagens økonomiske situasjon for landet? Han var jo selv opptatt av å gi valgfrihet. Lavere rente er jo å gi valgfrihet både for enkeltmennesker og næringslivet. Og en del av forslagene til Arbeiderpartiet vil nettopp kunne gi den virkningen. Så mitt spørsmål til Sponheim er da: Tror han på dette?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2000-10-10:
Partiet Venstre, med parlamentarisk leder Lars Sponheim i spissen, har i lang tid hevdet at de vil legge forholdene bedre til rette for næringslivet generelt og for småbedriftene spesielt, noe vi også fikk høre noen få, men vakre ord om i representanten Sponheims innlegg her i dag. Vi så dessverre lite til dette da Venstre var i regjering, der representanten Sponheim også satt som nærings- og handelsminister. Nå er jo situasjonen den at Venstre er tilbake i opposisjon, så nå er det kanskje lettere å vise at en mener noe med det en sier i festtaler og på annen måte om å legge forholdene bedre til rette for næringslivet. Jeg vil derfor utfordre representanten Sponheim på følgende: Vil Venstre allerede nå forplikte seg til å gå imot den foreslåtte konjunkturavgiften og elavgiften for næringslivet? Og: Vil representanten Sponheim støtte Fremskrittspartiets forslag om en reduksjon i diesel- og bensinavgiften og være med og bidra til en rask behandling av forslaget, slik at både næringslivet og folk flest får drivstoffpriser de kan leve med?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-18:
På vegne av Magnhild Meltveit Kleppa og meg sjøl vil jeg sette fram forslag om snarest å klargjøre de langsiktige virkningene EFTA-domstolens vedtak av 20. mai 1999 vil få for den differensierte arbeidsgiveravgiften og norsk distriktspolitikk, og forberedelse av arbeidet med en notifikasjon slik at geografisk differensiering og støttenivå i distriktspolitikken beholdes etter 2003.
Kirsti Kolle Grøndahl (Arbeiderpartiet), 2000-12-18:
Bare en kort begrunnelse for at dette forslaget kommer opp. I denne høstsesjonen har det i halvparten av de ordinære spørretimene vært nødvendig for presidenten å benytte adgangen etter forretningsordenen til å begrense oppfølgingsspørsmål til ett for at sakene på dagsordenen skulle kunne avsluttes i løpet av den reglementsmessige tiden for formiddagens møte. Presidentskapet finner denne situasjonen utilfredstillende og går etter samråd med gruppelederne inn for følgende midlertidige tiltak: 1. Presidentskapet foreslår en endring av forretningsordenen som går ut på at en representant kan stille ett spørsmål i den ordinære spørretimen mot nå to spørsmål. Vi foreslår ingen endringer av regelen om at en representant hver uke kan stille sammenlagt to spørsmål til skriftlig besvarelse og i ordinær spørretime. 2. De samme talerstolene som brukes under den muntlige spørretimen, vil også bli brukt under den ordinære spørretimen. Man bruker altså talerstolene på gulvet under hele spørretimen på onsdag. Denne talerstolen som jeg nå benytter, vil altså ikke bli brukt i den ordinære spørretimen. Disse tiltakene vil bli gjort gjeldende allerede fra den første spørretimen over nyttår for en prøveperiode inntil påsken 2001. Ordningen vil så bli evaluert for eventuelt å komme inn som fast ordning i forretningsordenen. Presidentskapet ber om tilslutning til denne ordningen.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2000-12-18:
Innst. S. nr. 93 er en innstilling fra energi- og miljøkomiteen angående kraftutveksling mellom Norge og Danmark. Som kjent ble energiloven vedtatt i begynnelsen av 1990-tallet og gjort gjeldende fra 1992. Den medførte, som kjent, at en fikk avregulering av elmarkedet også i Norden, og ikke bare i Norge. Det vi i dag kan konstatere, er at det vedtaket som ble gjort i Stortinget på begynnelsen av 1990-tallet når det gjelder elmarkedet, har vært veldig vellykket, og det fremstår i dag som en modell for den videre avregulering som vi nå ser i Europa. I denne innstillingen legger en opp til at kraftutvekslingen mellom Norge og Danmark over Skagerrak-kabelen skal bygge på de samme prinsippene som i dag gjelder for utveksling av kraft mellom Norge, Sverige og Finland. Det er avgjørende for et fungerende nordisk elmarked at overføringskapasiteten mellom landene gjøres tilgjengelig for markedsaktørene på like vilkår. Det som nå skjer ved det vedtaket vi gjør i dag, er åpningen av Skagerrak-kabelen som gir adgang for tredje part. Det vil være en utvidelse, og det blir et mer effektivt kraftmarked i Norden. Gjøres ikke denne kabelen tilgjengelig for markedet nå, vil det være et tilbakeskritt sett i forhold til det som var intensjonene i energiloven og vedtakene som ble fattet i begynnelsen på 1990-tallet. Komiteen har vært opptatt av denne kabelen og fordelingen av kostnadene her. Men jeg vil vise til innstillingen om at kostnadene og tapene ved kabelanleggene vil bli dekket av sentralnettordningen. En er opptatt av hvordan denne økningen vil slå ut for kundene i sentralnettet. En vil peke på at omleggingen skjer samtidig med endringene i fordelingen av sentralnettariffen der forbrukerne får økt sin andel fra 50 pst. til 60 pst. Komiteen ser imidlertid at forbrukerne vil kunne tjene på at Skagerrak-kabelen åpnes, hovedsakelig fordi prisbufferen som i dag begrenser kraftutvekslingen, forsvinner. På denne måten vil kraftmarkedet bli mer effektivt og fungere bedre for alle parter. Alle partier, unntatt SV, slutter seg til denne innstillingen, og dette skulle da stå på et solid politisk grunnlag.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-18:
9. mars i år gjekk sentrumsregjeringa av på gasskraftsaka. I heile sin argumentasjon la den nåverande statsministeren særleg vekt på at norske gasskraftverk ville koma til erstatning for import av sterkt forureinande kolkraft – først blei danske kolkraftverk brukte i argumentasjonen, men for å gjera det endå verre, kopla ein òg inn polske kolkraftverk som ei skremsle. SV og sentrumspartia har i etterkant prøvd å få dokumentasjon på at auka utslepp i Noreg frå gasskraftverk likevel ville redusera utsleppa totalt i Europa. Denne dokumentasjonen ser ut til å la venta på seg. For å unngå den motsette dokumentasjonen, har SFT blitt knebla av Regjeringa. Etter vedtak i samband med budsjettet utgreier ein nå moglegheita for å pålegga leveransar av ei viss mengd kraft frå nye fornybare energikjelder. Dette for å stimulera til utbygging av alternative energikjelder i Noreg. Dette er eit forslag som òg SV har slutta seg til. Kvifor kan ein ikkje gjera det same når det gjeld import og kjøp av kraft? Me er alle kjende med at produksjon frå slike kjelder utgjer ei monaleg mengd av kraftproduksjonen bl.a. i Danmark. Nå er det langt frå noko underskot i kraftbalansen i Noreg. Men om den situasjonen nokon gong skal oppstå med tyngd, ville det vera uheldig om Noreg medverka til å starta opp sterkt forureinande kolkraftverk i Danmark. Då må heller Noreg gjennom regelverket medverka til at det er den alternative, fornybare energien som får betre vekstvilkår i andre land. Det er derfor underleg at ikkje noko parti støttar SVs forslag om å utgreia dette. Eg tar opp forslaget.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-18:
Det er berre eitt område i denne saka som skapar litt hovudbry. Det er tempoet dette skal skje i. Eg vil då utfordra dei andre partia til å slutta opp om SV sitt forslag. Grunnen til det er at alle parti, kanskje med unntak av Framstegspartiet, ønskjer å redusera SO2-utsleppa. Alle parti er einige om at det skal vurderast om det skal opprettast eit fond som i større grad målrettar innsatsen på SO2-avgifta. Det blir altså berre eit spørsmål om kor raskt me kan koma i gang med tiltaka, som alle er einige om er nødvendige, men det er altså berre eitt forslag som seier noko om framdrifta. Det er sjølvsagt fullt mogleg å klara å legga fram forslag til tiltak allereie i revidert nasjonalbudsjett. Då er det rart at me ikkje her i dag kan koma i gang med prosessen, som ikkje berre ivaretar Gøteborg-protokollens intensjon, men òg medverkar til konkrete miljøforbetringar så raskt som mogleg. Eg vil ta opp forslaget frå Sosialistisk Venstreparti.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-18:
Eg ønskjer at statsråden skal koma litt inn på dei faktiske forholda knytte til klimaproblemet. Som eg sa i innlegget mitt, opplever eg at Arbeidarpartiet i sin praktiske politikk følgjer opp Framstegspartiets filosofi om at det ikkje eksisterer noko klimaproblem. Dette illustrerer eg ved at Arbeidarpartiet, som går inn for eit visst tal gasskraftverk – eg veit ikkje kor mange – berre gjev fullmakt til det. Ein vil nå få ein sterk auke i privatbilismen, og ein vil få meir trafikk på vegane ved at ein flytter trafikken frå bane til veg. Og så har ein nå det siste eksemplet, der statsråden gir Esso løyve til å fakla 150 000 m3 gass. Er det slik at det eksisterer eit klimaproblem, og er dei eksempla eg nemnde, eit uttrykk for at Arbeidarpartiet tar klimaproblemet på alvor? Punkt 2 er knytt til kva slags funksjonar Statens forurensingstilsyn, SFT, og Oljedirektoratet skal ha når Arbeidarpartiet sit i regjeringsposisjon. Me opplevde jo at SFT vart instruert i gasskraftsaka, og etter Dagbladet får Oljedirektoratet ikkje medhald frå statsråden når det kjem med sine faglege tilrådingar. Kva slags funksjon skal desse fagorgana ha etter statsråden si meining?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-18:
Som ein av forslagsstillarane synest eg det er veldig positivt at både energi- og miljøkomiteen og kommunalkomiteen meiner at det må fokuserast sterkare på denne problematikken, og at ein må syta for at det blir ei grundig behandling av dette i Stortinget. Det er òg positivt at statsråden melder tilbake at dette ønskjer også ho. Så SV har ein god dag i dag, for så vidt. Det er kjekt, for det har ofte vore strevsamt, må eg seia, å samarbeida med fagforeiningane som jobbar i forhold til Nordsjøen, og å oppleva diskusjonen her i Stortinget som dreier seg om korleis ein skal bruka dei pengane ein har tent i Nordsjøen, ikkje noko i det heile, iallfall lite, om helse-, miljø- og tryggleiksaspekt knytte til dei folka som faktisk sørgjer for at ein har nokre pengar å bruka i dette landet. Det er på tide at me får større fokus på dette. At Stortinget er samrøystes, og at statsråden òg sluttar seg til det, synest eg er viktig. Lat meg òg få presisera ein ting. Eg veit at det er ein del prosjekt som statsråden held på med, og som er i gang. Det er veldig viktig for meg å få seia at sjølvsagt må ingen av desse stansast, men ein må gå vidare med det ein held på med. Her må ein prioritera tryggleik og ikkje venta på meldinga, for å seia det sånn. Så har eg til slutt lyst til å utfordra statsråden når det gjeld dette med å etablera t.d. eit tryggleiksdirektorat, der ein samlar alle kontroll- og tilsynsfunksjonane, alt som har med tryggleik å gjera inn i eitt hus, for å seia det sånn. Kunne statsråden filosofera litt over det, om ho ikkje har bestemte meiningar om det? For noko av det eg har erfart i arbeidet med denne saka, er at det er veldig mange kokkar som har noko med forskjellige ting å gjera på norsk sokkel, så det ligg ei utfordring der. Med desse orda ser eg fram til at det kjem ei eiga stortingsmelding om tryggleik offshore.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2000-12-18:
Det er særdeles viktig at vi hele tiden fokuserer på rammebetingelsene for olje- og gassvirksomheten, som er en av våre aller viktigste næringer, og som tilfører landet store inntekter. Etter en tid med høye oljepriser og høye dollarkurser har vi de siste uker hatt en reduksjon i oljeprisen, men det er iallfall foreløpig ikke dramatisk. Det er imidlertid viktig at vi har rammevilkår som gjør norsk sokkel mer robust for svingningene i oljeprisene. Vi husker alle hva som skjedde sist vi hadde en kraftig nedgang i prisene. En rekke utbyggingsprosjekter ble utsatt eller skrinlagt, og dette fikk dramatiske konsekvenser for leverandørindustrien med både permitteringer og oppsigelser. Dette igjen medførte oppsplitting av kompetansemiljøer det hadde tatt flere tiår å bygge opp. Vi vil alltid ha noen svingninger i utbyggingstakten på sokkelen, men det må være et mål å unngå den dramatiske svikten vi hadde for kort tid siden. Det ligger en rekke fornuftige tiltak i den meldingen vi i dag behandler som vil bedre norsk sokkels konkurransekraft, men dette alene er ikke nok. Jeg ser også fram til en gjennomgang av sokkelens skatteregime, der vi etter vårt syn først og fremst må fjerne bruttoskattene på sokkelen, i tillegg til å lage et skatteregime som i større grad deler økonomiske oppsider og nedsider. Dette er nok det viktigste tiltaket for å styrke norsk sokkels konkurransekraft, slik at bransjen i større grad tåler svingningene i oljeprisene. I meldingen legges det opp til et annet og mer mangfoldig aktørbilde på sokkelen, og dette ser vi på som svært positivt. Ved å slippe til selskaper som i større grad er spesialisert på nisje- og haleproduksjon, vil en også få til en langt bedre utnyttelse av våre petroleumsressurser. Fremskrittspartiet ser også svært positivt på at det legges opp til en forenkling av søknadsdokumentasjonen, og vi er spesielt tilfreds med at det åpnes for gruppesøknader, noe som vi har tatt til orde for ved flere anledninger tidligere. Vi vil ta til orde for at anbudsprinsippet legges til grunn ved tildeling av konsesjoner. Dette vil legge bedre til rette for likebehandling og konkurranse på sokkelen, og kan i tillegg styrke norske selskapers muligheter når det skal satses internasjonalt. Det er også viktig at man i oljesektoren har forsvarlige bestemmelser innenfor området helse, miljø og sikkerhet, og at vi har effektiv kontroll og tilsyn med at sikkerhetsbestemmelsene blir fulgt. Vi har dessverre fått diverse signaler om at det av og til har gått litt fort i svingene. Jeg er derfor tilfreds med at det skal utarbeides en egen melding til Stortinget som skal fokusere på helse, miljø og sikkerhetsmessige aspekter ved arbeidet på sokkelen. Jeg vil med dette ta opp forslagene nr. 1 og 2, på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre samt forslag nr. 3, på vegne av Fremskrittspartiet.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2000-12-18:
Fremskrittspartiet har i dag fremmet et forslag om at auksjonsprinsippet skal legges til grunn ved tildeling av konsesjoner, men det ser dessverre ikke ut som vi oppnår flertall for dette, iallfall ikke i denne omgang. Jeg vil derfor spørre statsråden: Har Olje- og energidepartementet vurdert å ta i bruk anbudsprinsippet ved tildeling av konsesjoner? Og ser ikke statsråden at konkurranse på like vilkår på norsk sokkel også kan virke positivt når norske selskaper skal konkurrere internasjonalt?
Bent Høie (Høyre), 2000-12-18:
I forhold til Demo 2000 var vår bekymring at halve merknader ofte gir hele sannheten. Derfor var spørsmålet fra Hilde Frafjord Johnson bra i forhold til at det var offensivt, men svaret fra statsråden burde i så måte vært like offensivt. Og det oppfatter jeg ikke at det var, så vi er fortsatt bekymret, men håper at en her tar med signaler om at dette er en sak som Stortinget er opptatt av. Mitt spørsmål til statsråden gjelder NOU 2000: 18. I mitt innlegg kom jeg med en utfordring i forhold til når vi får en avklaring av hva som er Regjeringens standpunkt i forhold til dette spørsmålet. Statsråden har sikkert, på lik linje med Høyre og andre, oppfattet at dette er et spørsmål som næringen er svært opptatt av å få en avklaring på. Komiteens leder, Tore Nordtun, fra Arbeiderpartiet, har nærmest bedt Oljeindustriens Landsforening, OLF, gå i takt i denne saken, men det må jo være svært vanskelig å gå i takt når Regjeringen ikke engang har satt melodien. Derfor er det nødvendig nå å få vite: Når kommer denne saken? Når kommer Regjeringens standpunkt? Det neste er: Vil statsråden i forhold til denne saken følge opp de klare og gode intensjoner som ligger i denne meldingen, og ikke minst følge opp den gode analysen som statsråden selv kom med i dag i sitt innlegg i forhold til konkurransesituasjonen når det gjelder investeringer på norsk sokkel i forhold til andre områder. Vil statsråden i denne saken gjøre en ekstra innsats for å nå fram i forhold til sin kollega i Finansdepartementet?
John Dale (Senterpartiet), 2000-12-18:
Eg vil igjen fokusera på dei nye fullmaktene Regjeringa har skaffa seg i utbyggingssaker på sokkelen. Etter innlegg her i salen kunne det forventast at statsråden i innlegget sitt hadde presentert nærare dei argumenta som talar for den omlegginga som her skjer, for slike argument har me sett lite av i St.meld. nr. 39 for 1999-2000. Dessutan vil eg spørja statsråden om han synest det er ukomplisert at det på denne måten vert ført makt frå Stortinget til Regjeringa. I staden for å kopla Stortinget sterkare inn i den oljepolitiske vedtaksprosessen skjer det motsette her. Korleis vurderer statsråden denne situasjonen?
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2000-12-18:
Alt frå dag ein i norsk oljepolitikk har det vore viktig å ha konkurranse på norsk sokkel, ein kombinasjon mellom utanlandske og norske selskap, mellom statlege og private selskap. Samstundes har det vore viktig å ha styring med utviklinga. Derfor har ein lagt opp til ein konsesjonspolitikk, ein konsesjonspolitikk som fram til no har gjeve dei resultata som ein har ønskt seg. Det er sjølvsagt slik at ein fleire gonger – vil eg tru – har vurdert andre måtar å gjera dette på, inkludert auksjonsprinsippet. Men eg har ikkje sett nokon grunn for å endra politikken på dette området. Det er sjølvsagt viktig at dei som får moglegheit til å driva aktivitet på norsk sokkel, gjer det på ein måte som gjev avkastning òg for den norske staten, som er eigar av desse ressursane. Men me har meint at den beste måten å få denne avkastinga på, har vore gjennom skattesystemet og ikkje ved å selja delane ein for ein. Me meiner altså at me har hatt eit system som har fungert bra. Det vidareutviklar me no, ved bl.a. å opna for gruppesøknader og den typen ting. Når det gjeld spørsmålet om likestilling med andre område i verda der ein driv denne typen aktivitet, er det, som eg er kjend med, svært få område som baserer politikken sin på at ein berre sel ut konsesjonar etter eit auksjonsprinsipp. Det er i all hovudsak heilt andre typar lisenstildeling ein har. Mange av dei liknar på den me opererer med i Noreg.