trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-06-02:
En god del myr i Norge er dyrket opp. Den har vært dyrket i mange år, og det er noen som mener å tro at sjøl om en myr har vært endret gjennom oppdyrking og dyrking i mange år, kan den få tilbake sin opprinnelige biologiske rolle dersom menneskene setter i verk tiltak for det. Er statsråden enig i et slikt forsøk på faglig begrunnelse?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-06-02:
Som flere har vært inne på, er myr et resultat av mange hundre års – ja, sikkert tusen års – aktivitet ut fra spesielle geologiske og klimatiske forhold. Det er da litt spesielt om en mener at sånne arealer, som har vært grunnleggende endret gjennom stor påvirkning av mennesker – gjennom grøfting og gjennom gjødsling og det hele – kan settes tilbake til en tilstand som var resultatet av hundre år. Hvor er det vitenskapelige grunnlaget for slike forestillinger, som er kommet fram i salen her i dag?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-06-02:
Myrene i Norge har vært brukt av gårdbrukere og andre i hundrevis av år, og kjennskapet til myrenes ulike egenskaper har medført en form for klassifisering. Den første vi kjenner til som publiserte et klassifiseringssystem i Norge for myr, var Peter C. Asbjørnsen i 1856 og 1868. Asbjørnsens myrsystem ble fulgt opp og endret, som av Aasulv Løddesøl i 1948, Myrene i næringslivets tjeneste. I dag er ennå en stor del av grasmyrene en viktig ressurs gjennom utmarksbeite. Det er en lang og stolt historie om bruk av myr. Vi fikk Det norske myrselskap, som ble stiftet 11. desember 1902, og som hadde som formål «tilgodegjørelse av landets myrer». Ny Jord ble fra 1915 navnet på den organisasjonen som arbeidet mest for bureising på udyrket jord. Fram til midten av 1930-tallet hadde selskapet formidlet statstilskudd til over 10 000 bureisingsbruk, og det var dyrket over 180 000 dekar jord. Statens naturvernråd gikk i 1966 inn for å få utarbeidet en landsplan for myrreservater i Norge. I den forbindelse skisserte formannen i rådet, professor Olav Gjærevoll, en målsetting for landsplanen: «Myrene utgjør overalt en viktig del av det norske landskapet. Myrvegetasjonens sammensetning varierer atskillig etter høyde over havet, geografisk beliggenhet og geologisk underlag. En landsplan for myrreservater må derfor ta sikte på fange inn så mange myrtyper som mulig over det hele land.» Verneplanarbeidet startet i 1969, og i Sør-Norge var det Vitenskapsmuseet i Trondheim ved professor Asbjørn Moen som hadde det faglige ansvaret for de fylkesvise planene. Verneplanprosessen i fylkene har pågått i 40 år, og kun Finnmark gjenstår. De viktigste vernekriteriene har vært representativitet og interessante økosystemer. Verneplanen for myr var antageligvis den best gjennomførte og mest helhetlige av alle tematiske verneplaner for ulike naturtyper i Norge og ble gjennomført helt etter vitenskapelige prinsipper. Selvfølgelig kan det være behov for noen suppleringer, særlig gjelder dette lavlands-rikmyrer, men det er langt viktigere å prioritere andre naturtyper som ikke har blitt vernet på tilsvarende måte. Vern etter naturmangfoldloven skal være strengt og ha et klart formål. Dette skal være faglig basert vern – bygd på vitenskapelige prinsipper – og styrt etter strenge kriterier og prioriteringer. Å opprette verneområder er i prinsippet å ta arealer ut av produksjon. Disse områdene skal være juvelene i norsk natur. Derfor skal vi ikke verne mer enn vi klarer å ta hånd om. Riksrevisjonen kom i 2006 med rapporten Riksrevisjonens undersøkelse av myndighetenes arbeid med kartlegging og overvåking av biologisk mangfold og forvaltning av verneområder. Det som kom fram der, var: «Riksrevisjonen kan ikke se at denne ambisjonen er oppnådd for myndighetenes arbeid på de to reviderte områdene.» Derfor er konklusjonen: Det er mer formålstjenlig å gjennomføre de påpekninger Riksrevisjonens rapport viste til, enn å starte en ny verneplan for myr. Det er også situasjonen i dag.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-06-02:
Senterpartiet er veldig interessert i et helhetlig perspektiv. Et helhetlig perspektiv må bl.a. bygge på to pilarer: det vitenskapelige grunnlaget om arter og naturtyper – det må vi ha klart for oss – og klimaperspektivet, hvor også fotosyntesen inngår – hvor også fotosyntesen inngår. Men først til behovet for å starte en ny verneplan for myr. At det ikke er behov for det, har jeg lyst til å illustrere med et lite poeng: Aurstadmåsan, som er nevnt i forslaget, er et naturreservat som ble opprettet så tidlig som i 1981. I Asbjørn Moens rapport fra 1976 står det følgende: «Det nordlige element av Aurstadmosan og det nordlige av Grenimosan synes i dag å representere de fineste gjenværende konsentriske høgmyrer i Norge. Aurstadmosan er noe påvirka av nevnte grøft, men til tross for dette å være mest verneverdig. Dette pga. den fine utforming.» Restaureringen av denne myra startet først i 2015, 34 år senere, på oppdrag av Klima- og miljødepartementet – som ønsker restaurering av myr, slik at det både blir et godt klimatiltak og gir bedring i økologisk status for lokalitetene som restaureres. Her ser vi behovet for å gjøre jobben for det som allerede er naturreservater. I innstillinga står det: «Komiteens flertall, medlemmene fra Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Venstre, Sosialistisk Venstreparti og Miljøpartiet De Grønne, mener videre at dyrket myr med tykt torvlag som fortsatt kan dyrkes i lang tid fremover, bør vurderes restaurert tilbake til myr når jorda har behov for ny grøfting.» Dette forslaget ville fått dramatiske konsekvenser om det hadde blitt vedtatt. Hvem tror at det er mulig å restaurere ei myr som har vært fulldyrket, tilbake til et fungerende økosystem? Myr defineres som et landområde med torv og vegetasjon av fuktighetskrevende og/eller fuktighetstolererende planter som gjennom ufullstendig nedbryting danner og akkumulerer ny torv. Man kan alltid diskutere om det var riktig å gjøre om alle disse myrområdene til fulldyrket mark i sin tid, og flere av de mest verneverdige og representative myrtypene ble tapt på 1970-tallet, men når myrområdene er omgjort til fulldyrket mark, er det for sent. Frostadheia på Smøla er et bureisersamfunn med 36 bureisingsbruk anlagt i tidsrommet 1930–1983. Her ligger 42 pst. av den fulldyrkede jorda i Smøla kommune. Det er brukt på en god måte. Det ble etablert et murmuseum i 1995, med daværende ordfører Iver Nordseth fra Venstre i spissen. Jeg hadde håpet at Nordseth kunne oppleve denne debatten og komme med sine forslag til det som skjer. Forskriftene omkring dette er i dag fullgode. Det som er viktig, er at vi får et vern basert på vitenskapelig grunnlag og igjen en respekt for fotosyntesen, for en aktiv fotosyntese er det som fanger CO2, og det bør snart representantene for flertallspartiene ta inn over seg.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2015-06-02:
Jeg vil takke statsråden for et godt innlegg. Jeg synes hun på en god måte beskrev hvorfor det er så viktig å gjøre noe med luftkvaliteten, og hvilke alvorlige konsekvenser det har at man ikke følger opp. Hun beskrev også på en god måte hvorfor den forrige regjeringen satte i gang dette arbeidet med å se på verdiene for svevestøv. Så kom rapporten til statsråden, men den kom for over et år siden, og vi er allerede i dag på etterskudd med oppfølgingen av rapporten. Det er for meg uforståelig hvorfor så entydige faglige råd har blitt liggende på statsrådens bord så lenge – i alle fall med de alvorlige konsekvensene, som statsråden selv beskriver, av at vi ikke gjør noe for luftkvaliteten. Statsministeren var i spørretimen for to uker siden. Da svarte hun at grunnen til at dette tok lang tid, var at man ikke helt visste hvilke tiltak man skulle iverksette. Men rapporten beskriver det som jeg antar statsråden er godt kjent med. Derfor er mitt spørsmål til klima- og miljøministeren hvorfor det har tatt så lang tid – at vi allerede er på etterskudd med oppfølgingen av denne rapporten, som hun altså har hatt liggende i over et år.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-06-02:
For regjeringen har det vært ønskelig å se arbeidet med grenseverdier i sammenheng med det pågående arbeidet med oppfølging av ESAs sak mot Norge. Det er en sak denne regjeringen arvet fra forrige regjering. Den har vi diskutert mange ganger i Stortinget, vi har hatt mange gode diskusjoner rundt det å utvikle nye virkemidler. Vi ønsket å se de to sakene i sammenheng, og det er ikke uvanlig at det kan ta noe tid å behandle en noe komplisert sak på en god måte.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-06-02:
Som vi har diskutert flere ganger før i denne salen når vi har snakket om luftkvalitet, er det kommunene som er forurensningsmyndighet, og som har ansvar for å sørge for at de nødvendige tiltak iverksettes. Men det er også statens oppgave å gi kommunene tilstrekkelig med virkemidler i verktøykassen til at dette blir ivaretatt. Det er viktig at det er kommunene selv som velger hvilke verktøy de ønsker å bruke. Nå har regjeringen sagt at vi ønsker å sette nye grenseverdier, noe som er ganske førende for hva kommunene, anleggseierne og staten må gjøre for å få dette på plass. Noe har vi, som representanten Elvestuen sa, tatt opp i den andre saken om luftkvalitet, mer kommer i denne saken, og rapporten er ganske tydelig på hva som bør gjøres for å nå de grenseverdiene regjeringen har fastsatt, og hva Stortinget ytterligere strammer inn.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-06-02:
Nå er samferdselsmyndighetene gitt et oppdrag med å utrede forbud mot dieselbiler, og om dette kan ivaretas, for å se på om det vesentlig er personbiler utenfor næringsvirksomhet som det kanskje er viktig å konsentrere seg om i første omgang. Flere av disse sakene er til utredning, og vi er nå bedt om – som vi skal gjøre – å komme tilbake til Stortinget med en ny sak, slik at det Stortinget nå har vedtatt, og hva regjeringen har sagt, blir ivaretatt. Jeg tror det er viktig at vi synliggjør hva som i dag finnes av verktøy i verktøykassen for kommunene. Så må vi se om dette er nok i lys av de nye grenseverdiene – og også for den pågående saken vi har med ESA.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-06-02:
Vi har ment at det aller viktigste vi kan gjøre, er å stramme inn grenseverdien og fastsette en juridisk bindende, ny grenseverdi, men ambisjonen på sikt er helt klar, at luftkvaliteten i norske kommuner skal være trygg for alle. Det er det målet vi arbeider mot. Det er derfor vi ønsker et tett samarbeid med kommunene for å gi kommunene de virkemidlene de selv trenger for å ivareta det. For oss er det viktig å ha kommunene med på laget, hvor de selv velger de virkemidlene de ønsker å bruke. Målet er helt tydelig, men det aller viktigste vi nå kan gjøre, er å stramme inn grenseverdien. Derfor var det det regjeringen nå gikk inn for.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-06-02:
Vi ser ikke bort fra ny kunnskap. Det er nettopp ny kunnskap om hvor farlig luften er for helse, som gjør at hele Stortinget og regjeringen er opptatt av å bedre luftkvaliteten. Målet er helt tydelig for alle: Luftkvaliteten i norske kommuner skal være trygg for alle. Denne regjeringen arvet en ESA-sak om luftkvalitet, som vi jobber mye med, og så strammer vi nå inn på grenseverdiene og fastsetter en juridisk bindende, ny grenseverdi som er helt klart styrende for kommunene, for hva kommunene må gjøre, og staten skal bidra til å få nye virkemidler, slik at vi sammen klarer å få bedre luftkvalitet.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-06-02:
Etablering av gruvevirksomhet vurderes etter flere regelverk som skal sikre at ulike hensyn ivaretas. Regelverkene sikrer også at sakene blir godt utredet, og at demokratiske prosesser ivaretas. Det er kommunene som er ansvarlige for at arealplanleggingen skjer i tråd med plan- og bygningsloven, og at planer for virksomhet blir tilstrekkelig konsekvensutredet. Dersom arealplan vedtas, må miljømyndighetene vurdere om tillatelse skal gis etter forurensningsloven, og hvilke vilkår som skal fastsettes for å ivareta miljøhensynene. Jeg mener det er positivt med engasjement i hvordan saker om etablering av gruvevirksomhet best mulig kan behandles for å sikre at alle ulike hensyn ivaretas, ikke minst miljøhensynene. Jeg er tilfreds med at flertallet i komiteen mener at det regelverket mineralnæringen omfattes av, sikrer grundige og faglige vurderinger, og at regjeringen fortsatt bør ha ansvaret for at saksbehandling i disse sakene ivaretas på en tilfredsstillende måte. Komiteens flertall har også understreket at miljøfaglige råd må være grunnlaget for de politiske konklusjoner som foretas, og at bærekraftig utvikling er rammen om enhver konklusjon. Jeg er glad for denne presisering fra komiteen, som vi har fulgt opp i de beslutninger vi har fattet når det gjelder gruvevirksomhet i Engebøfjell. Det er få prosjekter som har vært så grundig utredet av fagmiljøene for å minske usikkerhet som denne saken, uten at fullstendig enighet i alle fagmiljøer er oppnådd. Jeg kan forsikre komiteen om at det vil stilles strenge miljøkrav til de enkelte tillatelser som gis, og at miljø- og ressurssituasjonen skal overvåkes nøye der tillatelser blir gitt. Jeg kan også forsikre om at det vil bli gjennomført nødvendige reaksjoner dersom vilkår ikke overholdes. Komiteens flertall foreslår at regjeringen ved nye søknader om mineralsk virksomhet skal stille krav om at ulike alternativer for deponiløsning konsekvensutredes, dette for at alle relevante faglige vurderinger framkommer før beslutning tas. Jeg kan forsikre Stortinget om at regjeringen også vil være opptatt av at alle relevante faglige vurderinger framkommer. I den forbindelse vil jeg også vise til den plikt kommunene har til å sørge for at det blir gjennomført konsekvensutredninger i forbindelse med planforslag etter plan- og bygningsloven. Det framgår av dette regelverket at konsekvensutredninger skal redegjøre for vurderte alternativer i plansaker, og også at relevante og realistiske alternativer skal konsekvensutredes. Jeg mener dette gir et godt grunnlag for bl.a. å påse at kommunene vurderer alternativer til sjødeponi i gruvesaker, og at alternativer konsekvensutredes der disse anses som relevante og realistiske. Jeg har merket meg at flertallet foreslår vedtak om at regjeringen bør igangsette arbeidet med å utrede mulighetene for å redusere deponeringsbehovet ved framtidig utvinning av mineralressurser. Jeg mener dette er en viktig problemstilling. Jeg stiller også vilkår i tillatelsen til gruvevirksomhet i Engebøfjell om at bedriften kontinuerlig skal arbeide med å redusere mengden masser som må deponeres, gjennom å finne alternativ anvendelse.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-06-02:
Det er kommunene som er planmyndighet etter plan- og bygningsloven, og som vedtar planprogram og vurderer konsekvensutredninger for større mineraluttak og om de er tilfredsstillende. Så er det viktig at staten stiller krav om deponiløsninger. En har også i tillatelsen i Engebøfjell stilt krav om at en skal minimalisere behovet for deponi. Så har det vært en lang og grundig prosess i Engebø-saken, hvor det ikke har framkommet på noe tidspunkt at et landdeponi ville være mer miljøfaglig å anbefale enn et sjødeponi. Men det er viktig når vi har mineralnæring i Norge, at staten også går inn og i samspill med bedriftene ser om det er mulig å minimalisere behovet for å deponere gruveavfall.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-06-02:
Det er jo kommunene som er planmyndighet etter plan- og bygningsloven, og som vedtar planprogrammet og vurderer om konsekvensutredninger for større mineraluttak er tilfredsstillende. Statlige etater deltar også i arbeidet med planprosessene og konsekvensutredninger. Jeg mener at det regelverket ivaretar på en god måte behovet for at relevante faglige vurderinger framkommer før beslutning fattes. Men så ser en jo nå hva Stortinget kommer til å vedta her. Da mener jeg at regjeringen må komme nærmere tilbake til det forslaget og se hvordan dette også skal følges opp i praksis.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-06-02:
Nå dreier jo denne saken seg om noe annet enn Repparfjorden, men som en del av regjeringens arbeid når det gjelder både Førdefjorden og Repparfjorden, går vi inn og vurderer sakene i lys av EUs vanndirektiv.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-06-02:
Jeg mener fremdeles at det er grunnlag for å si at denne saken har vært grundig utredet. Det har vært en lang saksbehandlingstid helt fra Naustdal og Askvoll kommuner vedtok sitt plangrunnlag, og de kravene til nye spørsmål som forrige regjering stilte rundt sjødeponi. Det har vært avklart mange problemstillinger underveis i dette. Så har vi behandlet saken etter plan- og bygningsloven, etter mineralloven og etter forurensingsloven, men til syvende og sist er det regjeringen som så har fattet sitt vedtak i lys av de anbefalinger som vi har fått underveis. Men jeg mener at man vel sjelden kan se en sak som har vært så grundig utredet, stilt så mange krav til, også nå når det gjelder utslippstillatelsen, stilt så strenge miljøkrav til som her er gjort, også til overvåkning av sjømattrygghet.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-06-02:
Jeg mener det er viktig å se nærmere på om det er mulig å redusere deponeringsbehovet i framtiden, og jeg har sagt jeg vil komme tilbake til Stortinget om det. I utslippstillatelsen til Nordic Mining har jeg nettopp stilt et vilkår om at bedriften kontinuerlig skal arbeide for å redusere masser som må deponeres, gjennom å finne alternativ anvendelse. Men så vet vi at ved utvinning av de fleste typer mineralforekomster vil det være betydelige overskuddsmasser, så også i framtiden vil det være nødvendig å vurdere gode deponeringsløsninger for gruveavgang. Men som sagt: I den utslippstillatelsen som vi har gitt, har vi stilt et vilkår om å arbeide kontinuerlig for å redusere massene som må deponeres, gjennom å finne alternativ anvendelse.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-06-02:
Regjeringen har jobbet lenge med denne saken, og det er foretatt avveininger, det er lyttet til gode, faglige råd, og det er stilt de strengeste miljøkrav som noensinne er stilt til et sjødeponi. Det skal overvåkes. Det nå å gi et svar på hvor den grensen går, er ikke relevant. Utslippstillatelsen er gitt ut fra de opplysningene vi hadde da vi ga utslippstillatelsen, og det er viktig for oss å følge opp at utslippstillatelsen blir fulgt opp, at det blir overvåket, og at det blir ivaretatt. De vurderingene ble foretatt da vi besluttet i saken og ga utslippstillatelsen 17. april.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2015-06-02:
Eg må seie at eg synest denne debatten begynner å ta uverdige former når ein skuldar andre for usanningar og løgn. Saka gjeld omlegging av avgifter, som førte til at alle som vurderte bilskifte, såg at premieringa på avgiftssida gjorde at ein fekk ei brå omlegging av bruk av diesel framfor bensin. Det blei sett på av det norske folket som ei anbefaling om å gå over til diesel. At ein no spring frå det, og forklaringane er meir eller mindre gode, registrerer vi. Så fekk vi eit spørsmål om vi ville anbefale at ein gjekk vekk ifrå diesel. Det denne regjeringa gjer, er å vere tydeleg i arbeidet sitt som ein no sit og jobbar konkret med på at ein vil premiere ustleppsreduksjonar. Vi vil vere tydelege på at vi vil premiere reduksjon av skadelege utslepp. Det er målet vårt.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2015-06-02:
Jeg er glad for to elementer i statsrådens innlegg til Stortinget nå. Det ene er at jeg oppfatter det slik at dette med konsekvensutredninger, og at en gjennom Stortingets vedtak må stille krav om at de ulike deponiløsningene konsekvensutredes i hvert enkelt tilfelle, er en styrke for framtidig behandling av denne type saker. Kan statsråden bekrefte det, og dernest redegjøre litt for Stortinget for hvordan statsråden vurderer mulighetene for at også staten på et mer aktivt nivå kan delta i forhold knyttet til å redusere behovet for deponering ved at en kan bruke gruveavgangsmassene på en bedre måte og en mer miljøriktig måte?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2015-06-02:
Jeg fikk egentlig ikke noe veldig klart svar på det med konsekvensutredninger i forbindelse med framtidig mineralsk aktivitet i Norge. Kan statsråden svare ja eller nei på: Er det naturlig at en bør konsekvensutrede de ulike deponiløsningene ut fra de vurderingene og de betraktningene hun selv nå tar i tilknytning til de erfaringene en har fra de to omtalte sakene, henholdsvis i Førdefjorden og Repparfjorden? Burde det ikke vært naturlig at en stilte krav om konsekvensutredning på et tidligere tidspunkt, og at det kanskje lå i tilknytning til mineralloven?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2015-06-02:
Aller først har jeg lyst til å bemerke til Venstre, som sier at vi dekker oss bak jusen: Jeg føler ikke at verken Senterpartiet eller Arbeiderpartiet dekker seg bak jusen. Vi har vært veldig tydelige på at vi har laget et rammeverk og et lovverk som en må forholde seg til i denne saken. Da kan jeg si at det bør være et problem for Venstre, som gjentatte ganger i miljø- og natursaker er imot regjeringen, at det nettopp er Venstre og Kristelig Folkeparti som er regjeringens parlamentariske grunnlag. Så til Jan-Henrik Fredriksen, som sier at vi skroter mineralstrategien: overhodet ikke! Fredriksen kan umulig ha lest mineralstrategien og de påpekninger som står om at alle deponiløsningene for ethvert mineralprosjekt skal grundig utredes. Er det noe debatten her i dag handler om, er det nettopp om hvorvidt det er grundige utredninger som ligger til grunn for regjeringens beslutning. Statsråden påstår det, men Stortinget diskuterer det. Det er høyst legitimt å sette fram et forslag om at en i framtiden, med nye prosesser, må ha konsekvensutredet de ulike alternativene for deponiløsning. Det som er forunderlig, er at det er regjeringspartiene som stemmer imot det. Det er forunderlig. Det er også veldig forunderlig at de stemmer imot et forslag til vedtak som har til hensikt å begrense det som er miljøutfordringene med deponering av gruveavgang. Det er høyst bemerkelsesverdig at regjeringspartiene ikke er med på de to forslagene til vedtak. Man kan stille spørsmål om hvorfor i all verden de ikke er det. Statsråden behøver ikke komme tilbake til Stortinget med de forslagene. Det er bare å begynne å jobbe med dem. Det er tydelig krav i framtiden om konsekvensutredninger for nye prosjekter og nye søknadsprosesser. Det er bare å starte arbeidet med å få redusert deponeringsbehovet for gruveavgang – enkelt og greit. Hvis det går som jeg antar, vil stortingsflertallet bestemme det i dag. Da er det en klar retningslinje for regjeringen. Vi står altså fast på prinsippene som vi ga uttrykk for i mineralstrategien. Det gjør at vi har litt problemer med forslaget som Marit Arnstad og Senterpartiet har satt fram helt på slutten av komitébehandlingen når det gjelder konsekvensutredning for Engebøfjellet, for vi mener at vi faktisk kunne foreslått det selv da vi satt med regjeringsmakt. Vi må erkjenne det. Vi må erkjenne at Erik Solheim stilte spørsmålet om utredning av landdeponi i 2012, og Bård Vegar Solhjell bekreftet at det var uaktuelt i 2013. Den vedkjennelsen tar vi med oss, ikke minst med tanke på at vi ønsker å være forutsigbare overfor denne næringen. Men i ettertid er det ingen tvil om hva stortingsflertallet mener, og jeg synes det er høyst merkverdig at regjeringspartiene ikke er for det.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2015-06-02:
Jeg prøvde å forklare hvorfor vi hadde utfordringer med å gå inn på Senterpartiets forslag som kom helt på tampen av komitébehandlingen av denne innstillingen, og at det kan bryte med den forutsigbarheten som vi også er opptatt av. Vi stilte også dette spørsmålet via Erik Solheim i 2012, og hvor Bård Vegar Solhjell bekreftet at landdeponi var uaktuelt i 2013. Det er det ene forholdet. Så dekker vi oss ikke bak noe på noen som helst måte. Vi har i tillegg kommet med et tilleggsforslag i dag, et løst forslag, hvor vi er veldig tydelige på det grunnlaget som må ligge til grunn for regjeringens beslutninger, og som et flertall i komiteen faktisk er enige om i merknader. Men vi mener det er så vesentlig at Stortinget faktisk vedtar dette som et grunnleggende prinsipp for det regjeringen skal gjøre i fortsettelsen når det gjelder denne typen saker. Så jeg mener at Arbeiderpartiet er veldig tydelige, og i motsetning til andre er vi kanskje også veldig forutsigbare.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2015-06-02:
Saka om mineralutvinning i Engebøfjellet har vore handsama av offentlege myndigheiter heilt frå 2007. Regjeringa har teke ei modig og klok avgjerd om å godkjenne reguleringsplan og utsleppsløyve for gruvedrift i Engebøfjellet og har med dette lagt til rette for eit industrieventyr i Sunnfjord og Sogn og Fjordane. Vi i Høgre er klare på at vi ønskjer ei ny næringsutvikling som kan skape verdiar, og som kan finansiere velferdssamfunnet vårt etter kvart som inntektene frå oljenæringa minkar. Mineralutvinninga i Engebøfjellet vil kunne skape 300 arbeidsplassar i Sogn og Fjordane og totalt 500 arbeidsplassar nasjonalt. Det skal investerast 2 mrd. kr i gruvedrifta. Prosjektet vil gje eit bidrag til norsk verdiskaping på om lag 500 mill. kr per år dei 50 åra ein reknar at gruvedrifta skal vare. Sogn og Fjordane treng desse arbeidsplassane, og verda treng rutil frå førekomstane i Engebø. Det vi ser i denne saka, er eit forsøk på omkamp og trenering frå partia som ikkje ønskjer gruvedrift og sjødeponi i Førdefjorden. Det er tragisk å sjå at Senterpartiet har hengt seg på dette, og at dei er villige til å ofre eit av dei største industrieventyra i Sogn og Fjordane for billige og populistiske standpunkt. Då tidlegare statsråd Bård Vegar Solhjell bad om ny informasjon i 2013, bad han ikkje om å få greidd ut alternative deponiløysingar. Det gjorde heller ikkje Senterpartiet, som då sat i regjering. Her er lista over Solhjell sine nye krav om utgreiingar i 2013: Dokumentasjon av sirkulasjonsmønsteret i fjorden og risiko for partikkelspreiing under og etter deponering. Ytterlegare kartlegging av eventuelle gyteområde for fisk og av truga, nær truga og verdifulle artar og naturtypar i deponiområdet. Bedrifta skal oversende ein meir spesifisert plan for deponering av avgangsmassar basert på nærare undersøkingar og vurderingar av korleis utsleppet bør arrangerast for å minimere risiko for spreiing av finpartiklar. Ei utgreiing av bore- og sprengingsmønsteret bedrifta vil nytte, kva lydtrykknivå som vil følgje av dette(…) (…) Kvifor sette ikkje Solhjell og Senterpartiet krav om utgreiing av landdeponi då dei hadde sjansen til det? Svaret er vel så enkelt som at det allereie hadde blitt greidd ut – og forkasta. Eg vil gje ros til regjeringa for eit svært grundig og omfattande utgreiingsarbeid. Regjeringa har teke ei klok og modig avgjerd i Engebø-saka. Både Nordic Mining, Naustdal kommune og Askvoll kommune vil leggje til rette for opne og gode prosessar i det vidare arbeidet med å starte opp gruvedrift i Engebøfjellet. Eg er trygg på at når gruvedrifta startar om tre–fire år, vil dette bli eit stort industrieventyr, basert på trygge miljømessige vilkår.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2015-06-02:
Eg vil berre minne om at representanten Solhjell kunne ha avgjort denne saka i 2013. Eg meiner regjeringa har gjort eit svært omfattande og grundig arbeid det siste året og har kome fram til ein god konklusjon. Deponiområdet i Førdefjorden dekkjer berre 3 km2, noko som er 5 pst. av Førdefjorden. I dette området er fjorden 300–350 meter djup, og deponiet vil strekkje seg om lag 150 meter opp frå botnen. Det betyr at det blir mellom 100 og 200 meter med tilnærma rein sjø over deponiet. Når gruvedrifta er ferdig, vil vegetasjonen på botnen av fjorden vekse fram att. Erfaringane frå andre gruver med sjødeponi viser at livet på botnen også kjem tilbake. Vidare blir det slege fast i miljøutgreiingane at det er liten risiko for partikkelspreiing frå det planlagde sjødeponiet. Utgreiingane som vart tinga av den førre regjeringa, stadfester at risikoen for partikkelspreiing er låg. Det er derfor liten risiko for at deponiet vil påverke artar som lever utanfor deponiområdet, som t.d. laks, kysttorsk og ål. Det er også liten risiko for skader på nærliggjande oppdrettsanlegg. Det er heller ikkje utslepp av eit slikt omfang at det skader livet i Førdefjorden. Utsleppa inneheld ikkje miljøgifter. Det har aldri blitt sett strengare krav til eit sjødeponi enn for Engebø-prosjektet, og det vil bli oppretta eit overvakingsprogram som vil ha ei streng overvaking av utslepp. Dette vil varsle om avvik ved spreiing og innhald av gruveavfallet – om det er i tråd med utsleppsløyvet. I tillegg er det klare grenser for kjemikaliebruk. Bryt ein utsleppsløyvet, står bedriftene overfor dei strenge sanksjonane som ligg i forureiningslova. Eitt av dei argumenta som motstandarane av gruvedrift og sjødeponi nyttar, er at sjødeponiet vil gå ut over raudlista fiskesortar, t.d. pigghå, blålange og kysttorsk. Pigghå finst over heile verda, men den ein finn i Nordaustatlanteren, blir rekna som ein eigen bestand. Den har eigne leveområde langs heile norskekysten. Pigghå er kategorisert som «kritisk trua» på den norske raudlista først og fremst på grunn av overfiske. Stans av fiske er derfor det viktigaste tiltaket for denne arten. Blålange er kategorisert som «sterkt trua» på den norske raudlista på grunn av overfiske. Det er ifølgje Miljødirektoratet kjende førekomstar av blålange i andre fjordar til samanliknbare djupneforhold i heile området frå Boknafjorden til Trondheimsfjorden. Kysttorsk er utbreidd langs heile kysten av Noreg. Overfiske er den viktigaste årsaka til bestandsnedgang også for denne fiskesorten. Felles for alle desse fiskesortane er at dei er raudlista på grunn av overfiske. Å hevde at 3 km2 med deponi i Førdefjorden skal ha noko som helst å seie for overleving av desse fiskesortane, er direkte feil etter mitt syn.
Gunhild Berge Stang (Venstre), 2015-06-02:
Då eg som lokalpolitikar i 2011 var med og behandla reguleringsplanen for Engebø-prosjektet i Førdefjorden, var det store ubesvarte spørsmål knytte til konsekvensane av sjødeponi. Nokre etterlyste meir kunnskap om miljøkonsekvensane og ville ha utgreiing av landdeponi, og nokre var villige til å ta sjansen uansett konsekvensar. Dei fekk fleirtal. Etter denne avgjerda har det kome til vesentlege nye opplysningar både frå tilleggsundersøkingane som vart sette i verk av dåverande miljøvernminister, frå Miljødirektoratet og ikkje minst frå ei samla sjømat- og reiselivsnæring. Undersøkingane viser at eit stort fleirtal av folket i regionen ønskjer å lytte til frårådingane om sjødeponi. Det er difor gode grunnar til å tru at lokaldemokratiet i 2015 vil seie noko anna enn i 2011, om det får sjansen. Det er eit stort feilgrep i prosessen at landdeponi ikkje har vore skikkeleg utgreidd. Vi veit ikkje kva landdeponi vil innebere av arbeidsplassar, og vi veit heller ikkje kva det vil innebere av miljøkonsekvensar. Vi veit berre at sjødeponi truleg er den rimelegaste løysinga, og det er ei løysing som gjer det umogleg å nytte restavfallet til andre føremål i framtida. Det blir no sagt ja til at eit fjell skal hoggast ned, og berre 3–4 pst. av det skal nyttast. Resten skal i Førdefjorden, som attpåtil er nasjonal laksefjord. Samspelet mellom politisk vilje og næringslivet sin kompetanse er det som gjev innovasjon, nye miljøløysingar og lønsame og attraktive arbeidsplassar i framtida. Venstre seier ikkje nei til gruvedrift, og vi har no moglegheit til å seie ja til ei gruvedrift der produktet ikkje berre er rutil, men der innovasjon i miljøteknologi knytt til avfallshandtering i bergverksindustri kan bli like interessant. Går vi rett på den enklaste og rimelegaste løysinga med dumping i fjordane, må vi også gå ut frå at samfunnslønsemda i prosjektet er høgst diskutabel, når vi veit at her står store næringsinteresser i motsetnad til ønsket om sjødeponiet. Sjømatnæringa, representert ved bedrifter som omset for 16 mrd. kr, stadfestar det. Lakseeksportørar kan allereie varsle om negative reaksjonar frå kundane på regjeringa sitt vedtak om sjødeponi. Vi er no i ferd med å gjere eit vedtak som skriv seg inn i historia blant dei største miljøskandalane i moderne tid, utan eingong å vite kva andre moglegheiter vi har. Uavhengig av kvar vi står når det gjeld vilje til å ta risiko som rammar naturen til fordel for næringsverksemd, må vi kunne einast om at når vi står framfor omfattande problematiske tiltak, som attpåtil både Fiskeridirektoratet og Miljødirektoratet rår frå på fagleg grunnlag, må iallfall alle andre alternativ til deponi utgreiast først.
Odd Henriksen (Høyre), 2015-06-02:
Denne saken har en lang historie, og den har en særdeles lang saksbehandlingstid. På et eller annet tidspunkt er det nødvendig at vi får saken fra saksbehandling til endelig avgjørelse, i respekt for dem som i denne saken har søkt om tillatelse, og i respekt for dem som eventuelt kommer til å søke om tillatelse, og ønsker å følge Stortingets mineralstrategi og starte virksomhet i Norge. Mindretallets forslag om å foreta en ny konsekvensutredning er etter mitt skjønn nokså forunderlig. I denne saken er reguleringsplanen endelig vedtatt og kan ikke påklages. Det er vurdert at tillatelse ikke strider mot nasjonale eller vesentlige regionale interesser. Dersom forslaget om alternativ deponeringsløsning nå skal konsekvensutredes etter plan- og bygningsloven, innebærer det i realiteten at beslutningen må omgjøres, til skade for dem vedtaket retter seg mot. Jeg tviler på om det er rettslig grunnlag for å gjøre det. For meg blir det svært underlig med et forslag i denne saken hvor man skal pålegge forvaltningen å omgjøre sitt eget vedtak, når vedtaket er fattet i henhold til de lover og regler som Stortinget har vedtatt. Hvis man er uenig i tolkningen av reglene, har vi et domstolsapparat som er klar til å ta imot saken, hvis det skulle være nødvendig. I denne og de kommende sakene vi skal behandle, tror jeg det er et gyllent og godt prinsipp at Stortinget vedtar lover, mens regjeringens oppgave er å styre på grunnlag av de lover og regler som Stortinget vedtar. Det andre som gjør forslaget litt merkelig, er at en tidligere miljøvernminister, som vi har hørt, har fått avklart at landdeponi ikke er noe alternativ. Jeg tror vi alle sammen er enige om at gruvedrift normalt medfører store naturinngrep. Derfor er det viktig at vi har gode og strenge regler for å kunne gi tillatelse til gruvedrift. Vi har strenge regler. Ja, vi har i tillegg en helt ny minerallov og en helt ny, gjennomarbeidet mineralmelding vedtatt i denne sal. De beslutningene som har kommet i denne saken, er bygd på dagens gode og gjennomarbeidede regelverk Jeg vet ikke om det er god latin å spekulere, men jeg undrer meg på om mindretallet ikke ønsker gruvedrift i det hele tatt. Da er det bedre å forby det enn å drive obstruksjon gjennom en uendelig saksbehandling. Så til slutt: Fra opposisjonen har vi flere ganger hørt at vi må få flere bein å stå på, og vi må komme med tiltak, spesielt når vi har en økende arbeidsledighet, og en oljeindustri som sliter. Skal vi skape nye arbeidsplasser, spesielt i områder som har store utfordringer, må vi legge til rette for at vi kan ta våre ressurser i bruk. Denne virksomheten vil gi svært mange nye arbeidsplasser i et distrikt som har stort behov for det. Når virksomheten i tillegg har kommet seg gjennom et av verdens strengeste regelverk når det gjelder miljøkrav, er det rett og rimelig at vi gir dem tillatelse til drift.
Kjell-Idar Juvik (Arbeiderpartiet), 2015-06-02:
Jeg registrerer at statsråd Solvik-Olsen gjerne ville prate om infrastrukturen og lite om de ansatte. Under Stoltenberg II-regjeringen ble sosial dumping satt på dagsordenen flere ganger, med flere handlingsplaner mot sosial dumping. I Sundvolden-erklæringen har den nye regjeringen flotte formuleringer der de sier noe om dette: «Selv om norsk arbeidsliv i all hovedsak preges av ryddige og ordentlige forhold, er noen bransjer preget av sosial dumping og uakseptable lønns- og arbeidsvilkår. Dette er uakseptabelt, både for arbeidstakerne som rammes og for konkurrerende bedrifter som følger loven. Regjeringen vil derfor fortsette arbeidet mot sosial dumping.» Jeg regner med at dette også må gjelde luftfarten. Jeg lurer på om statsråden har lest boka «Fritt fall». Iallfall burde han ha gjort det, hvis han ikke har gjort det. Mitt spørsmål til statsråden er: Er han enig i at situasjonen når det gjelder sosial dumping i luftfarten, gir grunn til bekymring? Og hvis ja: Hvilket initiativ vil han ta for å sikre ryddige lønns- og arbeidsforhold og likeverdige konkurranseforhold i denne bransjen?
Kjell-Idar Juvik (Arbeiderpartiet), 2015-06-02:
Jeg registrerer at ministeren heller ikke i replikkordskiftet ønsker å bruke noe særlig tid på det som går på de ansatte, med unntak av at han har sendt et brev og har hatt kontakt med EU. Spørsmålet mitt var: Er ministeren bekymret for situasjonen i luftfarten? I hvert fall registrerte jeg at de var veldig bekymret, de som sto utenfor her i desember. De brukte ganske sterke ord og sa at nå gikk det på flysikkerheten, altså sikkerheten til innbyggerne våre som flyr hver dag. Da lurer jeg på om det er sånn at vi kan føle oss trygge selv om det ikke blir gjort vedtak i dag. Jeg la merke til at ministeren for så vidt sa det fra talerstolen i stad, men det kan være greit å få bekreftet at han er enig i bekymringene og vil komme med en melding til høsten om problemstillingene i denne bransjen.
Kjell-Idar Juvik (Arbeiderpartiet), 2015-06-02:
Som saksordfører vil jeg starte med å takke for debatten. Jeg konkluderer med at selv om det ikke blir fattet et positivt vedtak i dag om en melding, ligger det en lovnad fra ministeren om at det vil komme en melding til Stortinget, og det er vi fornøyd med. Så er jeg enig i at det med flysikkerhet, det å dra det kortet, skal man være varsom med overfor brukerne. Det er selvfølgelig noe man ikke skal gjøre i tide og utide. Men i innlegget mitt i hvert fall viste jeg til at det kortet ble dratt av de ansatte selv og av dem som representerte dem, og det syns jeg man må ta på alvor når man velger å bruke den benevnelsen. Da er det fordi man ønsker den oppmerksomheten – og som de husker, de som fikk brevet, så startet det brevet med følgende: «Pan-pan, pan-pan, pan-pan». Det er et internasjonalt radioanrop der et luftfartøy melder om en unormal og potensielt farlig situasjon og trenger lytterens oppmerksomhet. Det var det de forsøkte å si oss med den markeringen, det er det de har sagt til oss i møter vi har hatt med dem, det er det vi har kunnet lese i den boka. Og det er mye mer enn bare flysikkerhet. Det går på arbeidstakeres rettigheter, og jeg er glad for at vi også løfter det opp. Men jeg må si at jeg er litt skuffet over at ministeren heller ikke denne gangen i en debatt om sosial dumping og den biten, vil bruke tida si på det temaet.
Kjell-Idar Juvik (Arbeiderpartiet), 2015-06-02:
Jeg tar opp forslagene fra Arbeiderpartiet og Senterpartiet, president.
Kjell-Idar Juvik (Arbeiderpartiet), 2015-06-02:
Først er jeg jo glad for at man ser ut til å få en løsning når det gjelder de tingene som er tatt opp. Så forstår jeg at ministeren har behov for å vise til handling, men det er jo litt påfallende at det kommer en pressemelding dagen før med en sånn bestilling og ikke lenge før, hvis det er sånn at man har jobbet med dette i snart to år. Jeg har også lyst til å si at det å møte velgerne, det gjør vi hver dag, det har vi gjort, og det vil vi fortsatt gjøre, så jeg synes den replikken fra Fremskrittspartiet var unødvendig. Men jeg har et spørsmål, og det går på den bestillingen som nå er sendt til Vegdirektoratet, spesielt når det gjelder PKK, som det har vært snakket mye om, men for så vidt også om det andre. Da lurer vi selvfølgelig på: Når gikk denne bestillingen fra statsråden? Og ikke minst, noe som kanskje er enda viktigere: Når kan vi forvente en avklaring, sånn at statsråden kan legge fram en sak – hvis det skal legges fram en sak for Stortinget – slik at man iallfall får en løsning?
Kjell-Idar Juvik (Arbeiderpartiet), 2015-06-02:
Bakgrunnen for spørsmålet mitt er egentlig bare at jeg ville vise noe, med hensyn til påståtte handlinger og gjennomføringskraft. Det er riktig som det ble sagt av representanten Orten, at det har blitt stilt skriftlige spørsmål. Jeg har også registrert dem når det gjelder konkret om PKK. Det viste jeg også til da jeg stilte spørsmålet mitt i oktober. Men i svarbrevet sier ministeren at han ser noen problemstillinger ved det som han må få sjekket ut, det er anledning til å gjøre noen endringer, men han skal sette dette til utredning. Det er tross alt en god stund siden med hensyn til akkurat den saken, bare for å få vist at man kanskje forventet at dette hadde vært avklart allerede. Jeg synes jo det er litt påfallende at denne saken kommer akkurat idet Arbeiderpartiet har tatt det opp. Men spørsmålet mitt til det er: Når ble bestillingen sendt med hensyn til PKK? Dette egentlig for å vise hvordan ministeren har jobbet med denne saken.
Kjell-Idar Juvik (Arbeiderpartiet), 2015-06-02:
Nå skulle jeg egentlig ikke ha tatt flere replikker, men jeg må nesten gjøre det når det er åpenbare feil. Ministeren sier at den forrige regjeringen ikke gjorde noe med det. I svaret på de skriftlige spørsmålene sist ble det jo vist til at EU holdt på å se på PKK eller EU-kontrollene generelt, de reglene der, det kjenner jeg veldig godt til. Jeg kommer fra bransjen. Der skulle man se på helheten når det gjelder om det skulle kreves f.eks. årlige kontroller av alle kjøretøy, og man ventet på den avklaringen. Det svaret ligger der, og det svaret kjenner ministeren til. Men jeg registrerer i hvert fall at i det svaret som kom på mitt skriftlige spørsmål, sto det ingenting om at man drev og jobbet med denne saken, men at man skulle sette den til utredning. Man la nå det ligge, med tanke på hvem som er først eller sist. Jeg har i hvert fall et konkret spørsmål som jeg håper statsråden kanskje kunne være enda tydeligere på. Kan vi forvente at disse spørsmålene, i hvert fall de fire som ligger i pressemeldingen, kan få sin avklaring og være klare til årsskiftet?
Kjell-Idar Juvik (Arbeiderpartiet), 2015-06-02:
Krav om alkolås, spesielt i sammenheng med skoletransport, har vært tatt opp i flere sammenhenger tidligere, noe jeg også nevnte i innlegget mitt. Det er også sånn at alle partiene har stilt seg positivt til dette, med unntak av Fremskrittspartiet. Det viser at det er stor politisk enighet – som sagt med unntak av ministerens parti – om å ta i bruk alkolås for å redusere kjøring i ruspåvirket tilstand, i hvert fall et påbud. Hva som er grunnen til at Fremskrittspartiet ikke vil ta i bruk virkemidler som man vet har effekt, kan man jo spekulere på, men vi ser dette når det gjelder nei til flere streknings-ATK-er, som man vet har en reduserende effekt på opptil 50 pst., og vi ser det i alkolåsdebatten. Jeg mener også at det er tydelig at frivillighetslinjen ikke er nok, og mitt spørsmål til statsråden er da: Er statsråden positiv til å innføre et krav om alkolås i skolebusser i hvert fall, og eventuelt i alle kjøretøy som driver med personbefraktning mot vederlag?
Kjell-Idar Juvik (Arbeiderpartiet), 2015-06-02:
Forslaget i dag ber om en enstemmig utredning og om å få saken tilbake til høsten, men skal man legge til grunn det som er sagt tidligere, og som også er sagt i debatten i dag, av representanten Åse Michaelsen, er det ganske tydelig at Fremskrittspartiet ikke vil være med på en påbudslinje. De vil fortsatt ha gulrot og en frivillighetslinje. Jeg forstår jo at ministeren må forholde seg til det vedtaket som Stortinget gjør. Jeg registrerer også at det er stor enighet i denne salen om å innføre alkolås i alle fall i all skolebarntrafikk, og så vil man se på det andre. Når det gjelder framdriften, forstår jeg at det tar lengre tid når man skal utvide utredningen. Har ministeren vurdert en framdrift der man deler dette i to faser – at man kan ta stilling til det med skolebusser først, og så eventuelt i fase 2 ta en videre utvidelse?
Torill Eidsheim (Høyre), 2015-06-02:
Det er lett å ta luftfarten som ein sjølvfølgje. Men først når flya står på bakken, forstår vi kor avhengige vi er av ein velfungerande luftfart. Vi har fått nokre påminningar om at det å fly ikkje er eit luksusgode som vi fint kan klare oss utan. I 2010 – under oskekrisa – var ikkje luftfarten si rolle i eit moderne land som Noreg til å misforstå. Utan luftfart stansa Noreg! Avregulering og globalisering av marknaden for lufttransport stiller nye krav til aktørane, både myndigheiter og selskap. Behovet for å sikre norske selskap gode rammevilkår og like vilkår for konkurrentane må balanserast mot behovet for å sikre rettane til dei tilsette. Samferdselsdepartementet er i ferd med å avslutte arbeidet med ein rapport om konkurranse og globalisering i sivil luftfart generelt, og utfordringane dette skaper for norsk luftfart spesielt. Rapporten er planlagd lagd fram våren 2015, og han vil då bli send på offentleg høyring. Framfor å ta stilling til spørsmålet om ei eiga stortingsmelding om luftfart no synest det mykje meir hensiktsmessig å ta dette etter høyringa, slik at vi får med både kommentarar og viktige innspel. Behovet for luftfart vil fortsetje å auke i framtida, noko som vil krevje kraftige investeringar. Vi har eit stort ansvar for å gjere norsk luftfart berekraftig, og eg ser fram til det vidare arbeidet i lys av kommentarar og dei innspela som kjem etter høyringa om globaliseringsrapporten.
Torill Eidsheim (Høyre), 2015-06-02:
Som saksordførar vil eg først få lov til å minne om at det er ein samla komité som står bak dette vedtaket. Den pågåande utgreiinga har blitt varsla utvida av ministeren til å gjelde all persontransport mot vederlag. Det er bra, og det er viktig. Komiteen si innstilling er å avvente konklusjonen når det gjeld tiltak, til den interne rapporten er på plass, og når det gjeld arbeidet i EU, må det følgjast tett. Prosessen der er faktisk i gang, og i morgon er det eit møte i EU-parlamentet med norsk deltakar. Det er interessant og viktig at Noreg er delaktig i påverknaden av både sertifiseringa og avtaleverket. Eg ser veldig fram til resultatet av den utgreiinga vi har gåande i Vegdirektoratet, og ikkje minst til at regjeringa då fremjar eit forslag om korleis alkolås best kan innfasast i køyretøy som driv med persontransport på veg.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2015-06-02:
Luftfartsbransjen er i dag en bransje som står overfor større endringer, ikke minst økt globalisering og avregulering. Gamle strukturer brytes opp, nye finner sammen, og nye utfordringer står i kø. Dette er et krevende område å manøvrere i for alle – for aktører, kunder og ansatte – og ikke minst innen det politiske systemet. Vi vet at EU-kommisjonen ser på ansettelsesforholdene innen luftfarten og tar sikte på å legge fram en luftfartspakke mot slutten av året, og Norge er veldig avhengig av en samkjøring med resten av Europa. Jeg vil rose samferdselsministeren som har tatt dette initiativet overfor Brussel, for nettopp å se på hva vi kan gjøre sammen. Og så vet vi, som flere har nevnt, at Samferdselsdepartementet nå jobber med en rapport om konkurranse og globalisering i sivil luftfart generelt, og ikke minst med de utfordringene dette skaper for norsk luftfart. For oss er det viktig å se dette området i en mye bredere sammenheng, og ikke minst avvente denne rapporten fra departementet. Behovet for å sikre norske selskap gode rammebetingelser og like vilkår som konkurrentene må balanseres mot behovet for å sikre de ansattes rettigheter. Hele dette området er ikke svart-hvitt. Det er liten tvil om at vi også må legge grunnlaget for en sikker og bærekraftig næring hvor de norske aktørene får mulighet til å konkurrere på like vilkår som andre aktører. Luftfartsbransjen i Norge må ikke bli akterutseilt og heller ikke bli behandlet som en vernet bransje. Alt dette vil vi få informasjon og kunnskap om når rapporten ligger på bordet. Uansett ønsker vi vel alle at flest mulig norske arbeidsplasser blir beholdt innen bransjen, men at vi også må fornye oss for å takle den økte globaliseringen, er det ingen tvil om.