Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2011-04-04:
Storebror, eller «Big Brother», er den angivelige diktator i George Orwells roman «1984». Boken handler om den fiktive, totalitære staten Oceania, som har utviklet den perfekte mekanisme for kontroll og undertrykkelse av borgerne. Den er skrevet i tidsrommet mellom erfaringer fra annen verdenskrig og den kalde krigens redsel. I det samfunn som beskrives av Orwell, er alle og enhver overvåket av myndighetene. «Storebror» er allesteds nærværende. «Big Brother» følger med til og med inn i livets mest intime sfærer. Befolkningen blir hele tiden minnet om dette ved hjelp av slagordet «Storebror ser deg». Et avsnitt fra boken lyder slik: «Selvsagt var det umulig å vite om en ble iakttatt i et bestemt øyeblikk. En kunne bare gjette seg til hvor ofte og etter hvilket system Tankepolitiet tappet en individuell linje. Det var til og med tenkelig at det voktet alle og enhver hele tiden. Men i hvertfall kunne det tappe ens linje når som helst det ønsket det. En måtte leve – en levde takket være en vane som ble et instinkt – under den forutsetning at hver lyd en laget ble hørt, og hver bevegelse gransket, unntatt i mørke.» Dette ble skrevet i 1949. Datalagringsdirektivet – og la oss holde oss til fakta – pålegger alle teleselskaper å lagre hvem du ringer til, hvor du ringer fra, når du ringer, hvor lenge du snakker, hvem du sender SMS til, hvor mottakeren befinner seg, når du er på Internett – hvor lenge – og hvem du sender e-post til, alt sammen av gode grunner, i den gode hensikts tjeneste, nyttig for kriminalitetsbekjempelsen. Datalagringsdirektivet betyr at alle innbyggerne i Norge i praksis blir fulgt i alle sine bevegelser i disse mediene. Man kan kalle det overvåkning eller ikke, men dette er et faktum. Derfor er Kristelig Folkeparti imot å gjøre datalagringsdirektivet til norsk lov. Virkemidlene som følger av dette direktivet, er ikke forholdsmessige. Derfor er også direktivet nylig erklært grunnlovsstridig i Tsjekkia. Den rumenske implementeringen ble erklært grunnlovsstridig i 2009, og implementeringen ble reversert. Det samme skjedde i Tyskland i 2010. I Sverige har vi, som vi har hørt tidligere i debatten, sett at implementeringen har gått i stå. Det er et stort paradoks at Arbeiderpartiet og Høyre er så ivrige etter å gjennomføre et direktiv som i sin nåværende form neppe noensinne kommer til å bli innført i samtlige EU-land. Hvorfor i all verden skal det da haste så fælt med å få det gjennomført i Norge? Kristelig Folkeparti er kritisk til ordninger som rokker ved enkeltmenneskers frihet til å kommunisere fritt uten å bli overvåket. Datalagringsdirektivet innskrenker personvernet og ytringsfriheten. Med direktivet går man fra en situasjon hvor man overvåker på mistanke, til å betrakte alle som potensielle lovbrytere. Det er en stor prinsipiell forskjell fra sånn det er i dag. Det er ikke et funksjonelt spørsmål, slik representanten Solhjell ganske riktig påpekte, det er et verdispørsmål. Framveksten av informasjonssamfunnet og utviklingen av stadig ny teknologi krever at vi har en tydelig og prinsipiell holdning til dette spørsmålet, nemlig: Hva er mennesket verd, og hva er den enkelte borgers rettigheter? Hvordan forholder vi oss til en informasjonsflyt som mer og mer utfordrer enkeltindividets rett til privatliv? Et samfunn er basert på tillit mellom myndighet og borgere. De virkemidlene som følger av datalagringsdirektivet, er av en slik karakter at de bidrar til å svekke denne tilliten mellom stat og borger, selv om jeg må si at flertallet har gjort oppriktige forsøk på å bøte på skaden i den pakken de har lagt fram. Datatilsynet karakteriserer loven som enda et skritt inn i overvåkningssamfunnet. Flertallet i denne sal rokker ved enkeltmenneskets frihet til å kommunisere fritt uten å bli overvåket. Personvernet og ytringsfriheten trues. Det innføres et prinsipp der alle er skyldige inntil det motsatte kan bekreftes. I kampen mot kriminalitet og terror innføres uforholdsmessige tiltak, som i ytterste konsekvens bidrar til en tillitskrise mellom stat og borger. Vi vet at hensynet til personvern må avveies mot behovet for effektiv bekjempelse av kriminalitet. I mange saker vil det være gode grunner for å innføre strengere kontroll. Hensyn må alltid avveies. Men dersom vi ikke har et bevisst forhold til de grunnleggende prinsippene vi avveier imot, så vil vi nesten umerkelig skli bort fra de grunnleggende prinsippene om menneskets verd og borgernes frihet, for det vil alltid kunne anføres argumenter om nytteverdi. Hvert enkelt skritt trenger ikke være dramatisk, men det blir en demontering av personvernet ut fra prinsippet «tar du den, så tar du den».