Inger S. Enger (Senterpartiet), 2007-06-07:
Stortinget skal nå behandle Dokument nr. 8:80, fra Fremskrittspartiet, om å gjennomføre folkeavstemning om forholdet mellom stat og kirke samtidig med kommunevalget i 2007. Forslaget ble kjent for komiteen i mai. Vi følte at tida var knapp, men valgte likevel å behandle dette dokumentet. Nå er det en kjent sak at det er ulike meninger mellom partiene som utgjør flertallet i denne saken, når det gjelder folkeavstemning i forholdet mellom stat og kirke. Ellers kan det sies at både lokale og nasjonale folkeavstemninger utgjør en viktig del av det politiske systemet i Norge. Allerede i 1892 innførte Stortinget det lokale folkeavstemningsinstituttet i forbindelse med valg av språk – dansknorsk eller landsmål – i skolen. Siden 1905 har det vært seks nasjonale folkeavstemninger, og bare siden 1970 har det funnet sted over 500 lokale folkeavstemninger – om språk, alkohol, kommunegrenser og navn. Alle slike avstemninger – både før og nå – er rådgivende. Det er representative politiske organ, altså som kommunestyrer og nasjonalforsamlingen, som har beslutningsmonopol. Med andre ord: Valgte politikere får siste ordet. Tilbake til denne konkrete saken. Her har hele komiteen, unntatt forslagsstillerne, samla seg om ikke å gå inn for forslaget. Bakgrunnen for å avvise dette kan nok være noe ulik, men et samla flertall – altså alle unntatt Fremskrittspartiet – uttaler at uavhengig av holdning til bruk av folkeavstemningsinstituttet i forbindelse med dette saksforholdet mener flertallet det verken vil være praktisk gjennomførbart eller tilstrekkelig tid til å gi velgerne et tilfredsstillende beslutningsgrunnlag, å skulle tillyse folkeavstemning allerede i september i inneværende år. Det er det forslaget som framsettes i representantforslaget. På et seinere tidspunkt la Fremskrittspartiet fram nok et forslag – det var ønsket om en folkeavstemning om forholdet stat–kirke «på egnet tidspunkt». Flertallet ønsker ikke å gå inn for et slikt forslag, der det vesentligste – nemlig sjølve saksforholdet – ikke er klarlagt ennå. Forholdet mellom stat og kirke er ikke et så presist tema at man kan tillyse folkeavstemning på det. Så går jeg over til Senterpartiets synspunkt. I saksdokumentet er det vist til en uttalelse i Aftenposten hvor jeg uttaler at stat–kirke-saken er egnet til folkeavstemning. Det er rett. Senterpartiet har ved flere anledninger tatt til orde for at en rådgivende folkeavstemning knyttet til spørsmålet om en videreføring eller avvikling av dagens kirkeordning kan være bra. Slik sett er vi på linje med dem som står bak representantforslaget vi debatterer her i dag. Forslaget speiler en del vurderinger, meninger og standpunkt som Senterpartiet deler og kan slutte seg til. Vi mener det er spesielt viktig å lodde folkeviljen i saker som innebærer vesentlige endringer i konstitusjonelle forhold, noe statskirkeordningen definitivt kan gjøre, som tidligere nevnt. Men i denne saken avventer vi en stortingsmelding med tydeligere beslutningsgrunnlag. Senterpartiet har et landsmøtevedtak som innebærer at vi ønsker folkeavstemning dersom bånda mellom stat og kirke klippes over, mens endringer innenfor nåværende kirkeordning ikke vil kreve folkeavstemning, etter Senterpartiets mening. Derfor står vi i denne saken bak flertallets merknader. For å presisere: Senterpartiet ønsker å se an den videre prosessen i stat–kirke-debatten og forbeholde oss retten og muligheten til å ta initiativ til å avvikle en rådgivende folkeavstemning i denne saken på et seinere tidspunkt. Vi avventer altså en tydeliggjøring av sakens handlingsalternativer fra Regjeringas side. Like fullt: Det er mye som taler for at det nettopp i saker som dette kan være fornuftig – og ikke minst kan det bidra til et mer levende folkestyre – med en folkeavstemning.