Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-06-14:
Jeg syns ikke dette er en trist dag. Jeg syns tvert imot, som statsråd Kosmo sa, at det er en veldig lykkelig dag. Det er en kjempereform som kommer til å bli vedtatt her i Stortinget senere i kveld, hvor vi faktisk tar et kjempekrafttak for å delegere makt og myndighet til lokale og regionale nivå, hvilket jeg mener er helt riktig å gjøre. For Regjeringa er et av hovedmålene med denne store reformen å få en mer effektiv utnyttelse av de ressurser vi har til disposisjon, større brukervennlighet og styrking av det lokale folkestyret. En rettesnor for dette arbeidet er å få til en forenkling gjennom å klargjøre rollene til kommunene, fylkeskommunene og staten. Det vil også bidra til effektivisering ved å unngå så mye dobbeladministrasjon og kompetansestrid som vi ser tendenser til i dag. Det vil føre til en tydeligere og mer hensiktsmessig rollefordeling mellom de ulike forvaltningsnivåene. Et hovedelement i denne reformen er å desentralisere oppgaver og myndighet til primærkommunene. Ved å gi kommunene flere oppgaver bidrar vi til å styrke kommunenes stilling i forvaltninga. Ved å gjøre dette flytter vi samtidig ansvaret for beslutning og oppgaveløsning nærmest mulig dem det gjelder. Det er de lokale myndighetene som har best kunnskap om lokale behov, og som dermed også har best forutsetninger for å bruke ressursene effektivt. I stortingsmeldinga foreslår Regjeringa å desentralisere oppgaver til kommunene først og fremst innen miljøvern og landbruk. De respektive departementer er i gang med prosesser for å konkretisere mer hvilke oppgaver som er aktuelle å overføre. I tillegg vil andre departementer vurdere oppgaver på deres områder som også kan løses i kommunene. Samtidig som vi gir kommunene flere oppgaver, må vi også gi dem mer handlingsrom. Sterk statlig styring har svekket mulighetene til å finne gode lokale løsninger tilpasset behovene i hvert enkelt lokalsamfunn, derfor må vi fortsette å redusere den statlige detaljstyringa på mange områder, slik Regjeringa har tatt til orde for, og som et flertall i Stortinget har sluttet seg til. Vi presenterer også foreløpige resultater av en bred gjennomgang av regelverket rettet mot kommunesektoren. Her foreslås en betydelig opprydding i kravene til kommunale handlingsplaner, til ulike typer kompetansekrav og til bemanningsnormer. Vi har som kjent også foreslått vesentlige reduksjoner i oppgavebyrden knyttet til rapportering fra kommunesektoren til staten, for å nevne noe. Et annet sentralt punkt er at vi legger til rette for at fylkeskommunen kan framstå som den viktigste regionale utviklingsaktøren. I dag har fylkeskommunen ansvaret for den brede samfunnsutviklinga i fylket, men den har ikke tilstrekkelige virkemidler for å ivareta dette ansvaret. Hvis denne utviklingsrollen skal bli reell, vil det etter vårt syn forutsette at fylkeskommunen får større myndighet over de beslutninger som har direkte betydning for den regionale utviklinga. Regjeringa foreslår derfor å styrke fylkeskommunens regionale utviklingsansvar gjennom å gi fylkesplanen en generelt forpliktende virkning, legge beslutninger i innsigelsessaker til fylkeskommunen, styrke fylkeskommunens ansvar for regional samferdsel, og la fylkeskommunene overta ansvaret for miljøvernoppgavene og landbruksoppgavene på regionalt nivå, med unntak av klagebehandling og lovlighetskontroll. Dette mener jeg vil legge grunnlaget for gode regionale helhetsløsninger. Regjeringa har som kjent ikke foreslått endringer i fylkesinndelinga. Det er i samsvar med prinsippene om kommunalt selvstyre, og at lokal handlefrihet skal ligge til grunn for den statlige styringa av kommunesektoren. En reduksjon i antall fylker bør skje gjennom frivillige prosesser, men vi stimulerer gjennom økonomi og gjennom faglig bistand. Forslaget om å integrere fylkeslegen og Statens utdanningskontor i fylkesmannsembetet vil også gi en ryddigere organisering av den regionale statsforvaltning, bidra til å bedre samordninga av statens styring av kommunesektoren og også gi innsparingsmuligheter gjennom en felles administrasjon. Gjennom denne reformen ønsker vi som sagt å desentralisere mye mer til kommunene, og også til fylkeskommunene. Men jeg vil også understreke at for at fylkeskommunene skal evne å fylle den demokratiske rolle de er tiltenkt, er det avgjørende at de har alminnelig tillit i befolkninga. Det er ikke alene avhengig av de rammebetingelser fylkeskommunen fungerer innenfor, derfor vil det også i stor grad være avhengig av fylkeskommunens egen innsats for å synliggjøre de regionalpolitiske problemstillingene overfor sine innbyggere.