Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2013-03-18:
Jeg vil først takke saksordføreren for et godt arbeid med innstillingen og kanskje en enda større takk for å ha koordinert og arbeidet frem de grunnlovsforslagene som er en konsekvens av Menneskerettighetsutvalgets innstilling. Der har det vært en ganske stor koordinerings- og samordningsjobb som saksordføreren har ledet på en god måte, selv om det er enkeltrepresentanter i komiteen som står bak de ulike forslagene. Jeg deler også i hovedsak synet som saksordføreren og for så vidt også siste taler ga uttrykk for, med ett unntak hva gjelder siste taler: Han kom i skade for å si at Grunnloven eies av Stortinget. Etter Fremskrittspartiets syn eies den av folket, og så får vi representere folket når vi skal vedta Grunnloven. Poenget med Grunnloven er at dette er vårt fundament som nasjon og det fundamentet eies, etter vår oppfatning, av folket. Menneskerettighetsutvalgets arbeid har vært svært omfattende, og det danner grunnlaget for de fleste forslagene som er fremmet om grunnlovsendringer på menneskerettighetsområdet i denne perioden. Behandlingen av de enkelte forslag vil som begge de foregående har vært inne på, bli behandlet i neste stortingsperiode. Jeg skal ikke gå inn på de enkelte forslagene, men gi noen generelle betraktninger. Det er tverrpolitisk enighet om at menneskerettighetene skal gjenspeile oss som samfunn, og i en egen menneskerettighetslov har vi som lovgivere gitt menneskerettighetene forrang over nasjonal øvrig lovgivning ved motstrid. Allerede i dag er menneskerettighetene sikret et slags eget lovnivå mellom ordinær lov og grunnlov. Det rettslige utgangspunket for menneskerettighetene i Norge er altså allerede meget sterkt. Menneskerettighetsutvalget skulle så se nærmere på om enkelte menneskerettigheter likevel burde finne sin naturlige plass i Grunnloven. Det arbeidet utvalget har nedlagt, er antakelig i overkant av det som var utgangspunktet ved nedsettelsen av utvalget. Men det har samtidig gitt og bidratt til et grunnlag for debatt om menneskerettighetenes plassering som vi neppe har sett noen gang tidligere, og det er bra. Utgangspunktet for debatten er altså et land som allerede står i fremste rekke for å rettsliggjøre sine forpliktelser etter menneskerettighetene. Vi skal i neste periode vurdere å gå fra å være blant de aller beste i klassen til å bli enda bedre. Ambisjoner er viktig, men vi må sette det perspektivet i en litt større sammenheng. Etter min mening er ikke spørsmålet egentlig hvordan menneskerettighetene skal sikres enda bedre rettslig status, men spørsmålet er: Hva slags grunnlov vil vi ha? Selv vil jeg ha en grunnlov som gir rettigheter, sikrer borgerne friheter, og som er relevant i folks liv. Det er mange politiske programerklæringer i Grunnloven allerede, men jeg frykter at vi risikerer å blåse enda mer luft inn i Grunnloven med det som resultat at den ikke vil ha noen reell betydning for borgerne lenger. Dersom en grunnlovfester sosiale rettigheter i enda større omfang, som er utvalgets forslag, lager en på en måte et slags nasjonalt partiprogram fremfor å tydeliggjøre rettigheter og plikter for borgerne. Det er foreløpig ingen som kan ta med seg et partiprogram til domstolene for å sikre en rettighet oppfylt. Jeg mener at en bør kunne bruke Grunnloven for å sikre konkrete rettigheter. Jeg sier «jeg», for Fremskrittspartiet som sådan har ikke behandlet de ulike menneskerettighetsforslagene ennå. Det er noe den neste stortingsgruppen skal ta stilling til. Grunnloven er et rettslig dokument, ikke bare et overordnet politisk manifest for nasjonen. Etter min oppfatning er det viktig at Grunnloven skal samle styrke på sin vei mot 200-årsjubileet, ikke risikere en svekkelse ved å bli fylt opp med flere luftige programerklæringer, hvilket noen av de forslagene som kommer til behandling i neste periode, bærer preg av. Dersom en adopterer hele innstillingen fra Menneskerettighetsutvalget, mener jeg en risikerer akkurat det, å svekke Grunnloven både som politisk og rettslig fundament. Derfor er jeg veldig glad for at det er fremmet en rekke ulike endringsforslag til Grunnloven til behandling i neste periode, for da får vi tid til å debattere hva slags grunnlov vi vil ha og deretter ta stilling til hvordan menneskerettighetene skal få sin naturlige plass i den. Der har Menneskerettighetsutvalgets innstilling en veldig viktig rolle. De forslagene som fremmes, har bred støtte på veldig mange områder, samtidig som det er stor uenighet på en del andre områder. Etter min oppfatning går det et klart skille mellom det å sikre borgernes rett til frihet, ytring og fravær av innblanding på den ene siden, og til å grunnlovfeste statens plikt til å yte dem goder på fellesskapets regning på den andre siden. I et slikt bilde må vi vurdere om politiske erklæringer styrker Grunnloven vår og gjør den mer relevant i folks liv, eller om vi på den måten lufter ut den resterende rollen Grunnloven har i folks liv. Jeg tror det er viktig at fortsettelsen av denne debatten ikke blir fremstilt som om noen er for menneskerettigheter, mens andre er imot. Vi er alle i denne sal, formoder jeg, for menneskerettighetene – et enstemmig storting gjorde det klart i 1999 gjennom menneskerettighetsloven. Sånn skal det fortsatt være. Vi må imidlertid tåle en skikkelig debatt om hvordan Grunnloven skal se ut i fremtiden, uten å falle for fristelsen til å karakterisere hverandre som å være mer eller mindre for menneskerettighetene. Så er det naturligvis slik at partiene ikke har tatt stilling til disse forslagene, og hvordan innretningen skal bli i neste stortingsperiode. Det er en jobb som det neste Stortinget må ta, og jeg er trygg på at den jobben blir gjort grundig. Jeg vil også understreke viktigheten av at kontroll- og konstitusjonskomiteen som da skal behandle disse grunnlovsendringsforslagene, ser dette i sammenheng og kanskje i et litt større perspektiv i forkant. Der er jo, uten sammenligning for øvrig, en del av de seminarene som presidentskapet har arrangert i forbindelse med 200-årsjubileet et veldig viktig bidrag til å øke oppmerksomheten rundt Grunnloven og Grunnloven som et viktig fundament for det samfunnet vi lever i, og skal bidra til styringen av. Det er viktig at vi på alle mulige måter forsøker å bidra til mer diskusjon om Grunnloven. Menneskerettighetsutvalgets forslag er et godt bidrag i den diskusjonen, som bør være fri, og jeg er helt overbevist om at det neste storting vil fatte mange gode beslutninger når det gjelder Grunnloven.