Odd Einar Dørum (Venstre), 2007-12-13:
Et lands forskning er grunnleggende for allmenndannelsen i landet, den er grunnleggende for demokrati, den er grunnleggende for kulturforståelsen og for innovasjon, og den er grunnleggende for det levende og det ufødte næringsliv. Den er helt avgjørende for den store og drastiske klimautfordring som vi nå står overfor. Dette er Venstres utgangspunkt for å forstå forskningens betydning både for å bygge sivilisasjon og for å bygge næringsliv. Venstre er glad for at vi fikk en deling av Kunnskapsdepartementet. Venstre hadde et slikt forslag, som ble møtt med en viss taushet, men vi konstaterer at forslaget vant fram. Vi synes det er bra at Regjeringen har fått en egen forskningsminister, men da blir vårt syn, og det vil jeg starte med, at det forplikter desto mer. Det er også blitt slik at nye ministere ikke har ført til endring av politikk. Ut fra Venstres standpunkt er det forstemmende å se at den rød-grønne regjeringen så til de grader nedprioriterer forskningen. Andre talere har pekt på at man har fått eventyrlige 130 milliarder kr mer til rådighet de siste to årene. Det å øke prosentfordelingen noe til forskning er ingen stor øvelse. Det er evnen til å prioritere som er det avgjørende. I denne diskusjonen om hva man vil prioritere, og hvordan man vil prioritere, er det bare å konstatere at to partiledere – statsministeren og finansministeren – er fraværende i debatten. Vi har faktisk kommet i den situasjon at landets nye forskningsminister drar rundt på åpne møter og ber om en slags støtte for å kunne få gjennomslag hos finansministeren i regjering. Den måten å uttrykke seg på, lover ikke godt for det mandatet som forskningspolitikken har fått i Regjeringen. Det lover ikke godt for den prioritering det har fått. Det forteller veldig mye mer om at en representant for partiet SV prøver å få støtte når man ikke får det på indre bane. Det er slik når det gjelder utfordringene innen forskning, at det er nettopp i gode tider man har mulighet til å satse og bør satse. Venstre har gjort det i vårt budsjett. Vi har laget et budsjett som vanlig innenfor de ansvarlige rammer som de fleste partier er enige om. Innenfor de rammene viser vi hvordan det er mulig i 2010 å få en forskningssatsing på 1 pst. av bruttonasjonalproduktet over offentlige budsjetter. I vårt budsjett er økningen på forskning og høyere utdanning på 1,2 milliarder kr utover Regjeringens forslag. Vi foreslår også å styrke forskningsfondet med 34 milliarder kr, slik at fondet har en samlet kapital på 100 milliarder kr. En slik økning ville med en fondsavkastning på 5 pst. gitt 1,7 milliarder kr i økt forskningsinnsats i 2009. Venstre må ta til etterretning at regjeringspartiene ikke vil flytte på mer enn 27 mill. kr innenfor rammen, og har stemt ned Venstres forslag. Dette bekrefter etter Venstres oppfatning den manglende viljen, men viktigere enn det evnen til å prioritere. De viktigste grepene i det budsjettet vi har lagt fram, er å reversere basiskuttet på universiteter og høyskoler fullt ut og korrigere det for generell økonomisk vekst. Dette betyr 286 mill. kr. Vi ønsker å styrke rekrutteringen med 175 stipendiater utover det de rød-grønne i Regjeringens forslag gjør. Vi bruker også det vi skal for å nullstille kuttet fra i fjor når det gjelder stipendiater, når de ikke prioriterer en eneste ny stipendiat. Vi foreslår også midler til 100 flere postdoc-stillinger. Norges forskningsråd har kommet i den situasjon at rådets råd ikke blir hørt på. I tillegg er rådet detaljstyrt, og rammen er kuttet. Venstres svar på dette er å styrke Norges forskningsråds rammer med 200 mill. kr, særlig med vekt på klima, og å gi Forskningsrådet det handlingsrommet som Regjeringen forsøker å fjerne. Når det gjelder utstyrsetterslep, som er formidabelt i universitets- og høyskolesektoren, foreslår vi 200 mill. kr. Vi går også inn på basisfinansieringen i instituttsektoren med 40 mill. kr, vi styrker den næringsrettede forskningen på brukerstyrt innovasjonsarena og FoU-kontrakter med 75 mill. kr, og vi utvider og forbedrer SkatteFUNN-ordningen, som Regjeringen har strammet inn. Hvis vi nå ser på hva som skaper det reelle handlingsrommet innenfor forskning og den akademiske verden, vet vi at det er tre tiltak som gir handlingsrom. Det er for det første basisbevilgningen. Kutter man basisbevilgningen, får man slike pinefulle situasjoner som jeg tok opp i en replikk til representanten Lena Jensen tidligere i dag. Det andre er at hvis man bruker avkastningen av fondet fullt ut og finansierer løpende utgifter, f.eks. EUs rammeprogram, bruker man ikke fondet til å skape noen frihetsmarginer. Og hvis man i tillegg detaljstyrer Forskningsrådet og sørger for at Forskningsrådets budsjett ikke styrkes, har man fjernet de tre viktigste grepene for at det skal være frihetsmarginer ved å styrke forskningen i Norge. Dette skjer samtidig med at vi har hatt Kvalitetsreformen til evaluering. Vi er opptatt av å få en større frihetsmargin for forskningen. Det knytter seg til å gjenopprette kuttet på basis. Det gjelder å gå tilbake til de spillereglene de fleste var enige om i sin tid da vi behandlet forskningsmeldingen, nemlig at avkastningen av fondet blir til såkornkapital og frie satsinger for framtiden. Vi er opptatt av at Forskningsrådet får tilbake sin frihet, og vi er også for den saks skyld opptatt av at instituttsektoren får en helhetlig finansiering, som gjør at i hvert fall Regjeringen etter Venstres mening kan vurdere å se på Forskningsrådets forslag når det gjelder å sikre instituttsektoren. Når det så gjelder forskningen, hviler den på at vi har en god offentlig skole, en god grunnskole. PISA-debatten har aktualisert debatten om kvaliteten på norsk skole. Mye er bra i skolen. Det er jeg den første til å si, men det er selvfølgelig utrolig langt fra bra når vi faller etter på helt grunnleggende ferdigheter. Alle er enige om det. I denne sammenheng er Venstre glad for at vår nye kunnskapsminister vil satse på læreren, sørge for at lærerne får en god utdannelse og en god videreutdanning. Så langt er dette blitt uttrykksmåter i politikk som gleder en Venstre-representants hjerte. Men hvis dette er uttrykksmåter som blinker i én retning, blinker handlingene i en annen retning. For pengene følger jo den medisin som representanten Huitfeldt i sin tid doserte, nemlig at man må bruke pengene på en gratis midttime på SFO og på fem timer ekstra for å få til en heldagsskole framfor å bruke pengene på å reformere lærerutdanningen, framfor å bruke pengene på en systematisk videreutdanning og framfor å bruke pengene på rekruttering av lærere. Her er prioriteringen svært tydelig. Honnørordene er på plass, innsikten bak honnørordene velger jeg å tro også er der, men prioriteringen er slik at på dette punktet er det Arbeiderpartiets lov som har slått igjennom i Regjeringen, og ikke kunnskapsministerens tenkning. Det er da en pengebruk som ikke styrker systematisk etter- og videreutdanning, det er en pengebruk som ikke styrker rekrutteringen av lærere. Og så er det helt reelle prioriteringer. Venstre har i sitt budsjett helt bevisst sagt at vi velger ikke frukt og grønt framfor friske bygninger, vi velger ikke fem timer ekstra i skolen framfor rekrutteringsplaner for lærere og framfor det å få til en start på en systematisk videreutdanning for lærere. Vi foretar et valg innenfor de rammene som vi har til rådighet. Våre konkrete forslag er da å utvide allmennlærerutdanningen til fem år, sørge for at den får et forbedret, annet innhold, med en stor tetthet til yrkesfeltet, profesjonsrettet og spesialisert i forhold til de ulike trinnene som man underviser på innenfor grunnskolen. Vi er for seniortiltak for å ta vare på gode lærere som vi har, vi er for å etablere særskilte pedagogiske kvalifiseringsstipend for å rekruttere mennesker fra andre yrker, og vi er for en systematisk videreutdanning, som vi har kalt for et lærerløft, og som i vårt naboland Sverige nå gjennomføres fra 1. januar neste år som en systematisk videreutdanning for svenske lærere. Når det gjelder andre deler av utdanningspolitikken, er vi, selv om barnehagene ligger innenfor en annen ramme, glad for at det satses på barnehager. Men vi mener at vi også her må vektlegge kvalitet, og vi foreslår til sammen 50 mill. kr til kompetanseheving, rekruttering og forskning i barnehager – det er en del av helheten vår. Når det gjelder skolefritidsordningen, er den kommunal, men vi er opptatt av kvaliteten på ordningen. Derfor fremmer vi et forslag, nr. 36, som jeg herved også tar opp, som går ut på at man ber Regjeringen legge til rette for at kommunene kan sørge for at vi får rammer for skolefritidsordningen som kan sikre kvaliteten. Så til slutt noen andre betraktninger. Dette budsjettet dekker svært mange områder, også Den norske kirke. Venstre er svært, svært kritisk til den måten som Regjeringen håndterer avkastningen fra Opplysningsvesenets fond på. Det har vi gitt uttrykk for i tidligere debatter, og jeg synes det er helt riktig å gjenta det også her i dag. Det er ikke mange fond i Norge hvor avkastningen er grunnlovsregulert. Det er den, og oppe i det hele har vi hatt en tomtefestelov som er testet i domstolene opp mot grunnlovsbestemmelser. Men Regjeringen synes ikke å lytte til domstolenes ettertenksomhet med hensyn til grunnlovsbestemmelser når det gjelder Regjeringens vilje til å lage en tomtefesteinstruks som prøver å overkjøre grunnlovsbestemmelser. Vi har vært svært kritiske til dette i komiteinnstillingen i dag, og jeg synes det er riktig å gjenta kritikken. Det er også veldig rart når man tenker på den folkekirken som statsråd Giske er veldig opptatt av å sikre, i hvert fall inntil man kommer til en bred debatt i Stortinget, at de viktige midlene som skal til for å sikre strukturene til kirkelige fellesråd, kuttes. Etter Venstres oppfatning kuttes de for å gjøre noe som saklig sett er positivt, nemlig å sikre trosopplæringen. Det er bra at trosopplæringsreformen føres videre, men det er ikke bra at den finansieres ved å kutte på det som går til kirkelige fellesråd. Så til slutt: Den sittende regjering er i den situasjonen at den kommer etter når det gjelder forskningspolitikken, akkurat som på klimapolitikken, hvor den utfordres av en blå-grønn koalisjon, nemlig Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti. En har ingen offensiv vilje til å satse på forskningspolitikken. Tvert imot prøver en bare å bortforklare og unnskylde seg med at det var mye verre i forfjor. Det er et dårlig utgangspunkt når det gjelder kampen for framtiden.