Morten Lund (Senterpartiet), 2004-12-17:
75 mill. kr er et bittelite beløp sammenlignet med 12 900 mill. kr, men det er de 75 millioner kronene som jeg synes er det mest gledelige tallet i denne innstillingen. Og det er da en bevilgning på et punkt som ikke er nevnt i proposisjonen i det hele tatt, nemlig situasjonen i Finnmark, men som også regjeringspartiene har kommet til er viktig nok. Det er flott at Stortinget har evne til å reagere fort når det virkelig trengs, og det synes nå å være full enighet om at situasjonen i mange av kystsamfunnene våre er dramatisk. 75 mill. kr er neppe nok, men det viser en god vilje. Senterpartiet mener mulighetene er gode for å skape nye arbeidsplasser og trygge det som finnes i Finnmark. Vi står sammen med Arbeiderpartiet og SV om å ville bevilge 150 mill. kr i denne omgangen. Så har vi også en langt mer detaljert beskrivelse av situasjonen og av mulige mottiltak mot det som har skjedd. Det er ikke detaljstyring, men det er rett og slett varsel om en ny politikk som kommer til å bli gjennomført den dagen det er en ny regjering som sitter der. Senterpartiets Dokument nr. 8-forslag vil gi Stortinget anledning til å drøfte dagens situasjon i Finnmark enda grundigere, og ikke minst dette: Hvordan kan staten bidra på en bedre måte og på et tidligere tidspunkt, slik at vi ikke trenger sterke nødrop for å utløse nødvendige bevilgninger og interesse fra Stortinget? Jeg skal ikke repetere Senterpartiets forslag her, men bare understreke at det er Finnmarks naturgitte rikdommer og Norges kapitalstyrke som må danne grunnlaget for nye tiltak og ny framgang i Finnmark, og ikke minst for Finnmarks befolkning. Det er også gledelig at regjeringspartiene sammen med Fremskrittspartiet bevilger 75 mill. kr til dette formålet uten å nevne handlingsregelen med ett eneste ord. Så over til de store tallene som proposisjonen nevner – 12 900 mill. kr. Det gikk noen få timer fra finansdebattens alvorlige kritikk mot påstått uansvarlig og samfunnsfarlig bruk av tre–fire flere oljemilliarder enn Regjeringens forslag for 2005 til vi fikk en enkel konstatering av et merforbruk på 13 ekstra oljemilliarder i 2004. Sånn sett ble nysalderingen for året 2004 nøyaktig som for 2002 og 2003. Da var det også et merforbruk som var et tosifret milliardbeløp. Det er overraskende og skuffende at Regjeringen har så dårlig oversikt og styring. Det er underlig at Finansdepartementet ikke er i stand til å gjøre rede for veksten i det strukturelle oljekorrigerte underskuddet som handlingsregelen forholder seg til, og at man ikke svarer med ett ord på om merforbruket som nå konstateres, har virkning på rente/kronekurs og prisstigning. Man skulle også tro at departementet kunne legge fram en grundig analyse av årsakene til at selskapsskatten reduseres med 10 pst. fra ett år til det neste. Svaret ligger nok i Regjeringens egen politikk og virkningen av den fra 2002 og 2003, men det vil departementet ikke si noe om. Det er synd at så store milliardbeløp i de siste tre år er brukt til å reparere skadene av en feilslått økonomisk politikk – milliarder som kunne ha vært brukt til å stimulere nyskaping og verdiskaping i vid forstand. En halvering av arbeidsledigheten kunne ha vært mulig. Det ville ha betydd store milliardbeløp i sparte dagpenger og uføretrygd, og skattesvikten, som vi nå har snakket om, kunne ha vært unngått. Senterpartiet foreslår å kompensere kommunesektoren for hele den skattesvikten på 3,4 milliarder kr som er konstatert for 2004. Situasjonen krever det. Det er positivt at Arbeiderpartiet og SV er enig med oss. De begrunnelser som brukes av regjeringspartiene og Fremskrittspartiet for å kompensere 2/3 av skattesvikten, er verdt å merke seg. De må vel bety at kommunene i framtiden vil bli kompensert dersom renten blir høyere enn forventet, dersom lønnsoppgjøret blir dyrere og prisstigningen større enn beregnet. Dette er nytt. Jeg viser da til flertallets begrunnelse i innstillingen og her i debatten. Det som her sies, er at hvis det kan påvises lavere rente, f.eks., er det staten som skal ha gevinsten. Men hvis skattesvikten kommer, er det kommunesektoren som har risikoen. Flertallet antyder i et forslag at kommunesektoren får resten av 2004-inntektene etter juni 2005. Vi støtter dette valgkampforslaget. Men det innebærer at de samme pengene loves bort tre ganger. Det er positivt at det nå er enighet om at ingen kommuner skal tape én krone på momskompensasjonsordningen, og det er fint at et flertall i finanskomiteen imøtekommer kravet fra styret i Kommunenes Sentralforbund om at avvik mellom refusjon og trekk i rammetilskudd skal kunne balanseføres. Det avviket synes å utgjøre betydelige beløp i enkelte kommuner dette første året. Denne muligheten for å unngå kutt i tjenestetilbud må det informeres raskt om.