Kari Økland (Kristelig Folkeparti), 2001-06-05:
Beslutningsprosessen bak valget av Gardermoen som hovedflyplass har vært lang, sammensatt og kronglete. Det har også gått lang tid, hele tre år, siden komiteen fikk Riksrevisjonens undersøkelse om hovedflyplassen og Gardermobanen til behandling. Forhåpentligvis kan vi i dag med bakgrunn i også Mydske-utvalgets rapport, åpne høringer og Smith-kommisjonens rapport sette endelig punktum for denne omfattende saken som fikk en del uheldige konsekvenser, miljømessig så vel som økonomisk. Stortingets vedtak om utbygging av hovedflyplassen og Gardermobanen baserte seg på at prosjektene skulle være bedriftsøkonomisk lønnsomme, og at de ikke skulle representere en reell kostnad for staten. Det er bred enighet om at selve hovedflyplassutbyggingen er gjennomført på en tilfredsstillende måte, særlig sett i forhold til prosjektets størrelse og kompleksitet. Det var visse innkjøringsproblemer etter åpningen i oktober 1998. Det viste seg at systemet for avising var underdimensjonert, og at det oppstod problemer med tanke på kjemikaliebruk som innebar forurensingsfare for grunnvannet. Svakhetene er i hovedsak knyttet til Gardermobanen. Flere kostnadselementer, slik som grunnervervskostnader, merverdiavgift og forsikringspremie, ble ikke tatt med i beregningen. Tidspress og lite erfaring i bygging av høyhastighetsbaner skulle tilsi stor grad av usikkerhet ved prosjektet. NSBs hovedrapport gir imidlertid inntrykk av at prosjektets usikkerhet er lav, og at inntektssiden er forsiktig vurdert. Først i St.prp. nr. 1 for 1997-1998 opplyses det at det er usikkerhet knyttet til flytogets inntekter. I ettertid har departementet erkjent at omtalen av usikkerhet kunne fått større plass. Til tross for at det ble lagt mye arbeid i transportanalysen for tilbringertjenesten, kan det reises flere innvendinger mot den. Betalingsvillighet og konkurransesituasjon ble ikke tilstrekkelig analysert. At konsesjon for bussdrift til Gardermoen ikke ble gitt før oktober 1998, er etter Mydske-utvalgets mening ingen unnskyldning for ikke å analysere alternativet buss og tog på parallelle strekninger. Neglisjeringen av denne mulighet har åpenbart ført til at markedsposisjonen til togalternativet er blitt overvurdert og ledet til overoptimistiske anslag på den bedriftsøkonomiske lønnsomheten. Verifiseringsgruppen pekte på dette problemet allerede våren 1992. Men i St.prp. nr. 90 for 1991-1992 nevnes ikke verifiseringsgruppens arbeid og heller ikke dens konklusjoner. Transportanalysen vurderte heller ikke fordelingen på de ulike togalternativene. Mydske-utvalget konkluderer med at de fleste forhold som har bidratt til at Gardermobanen ikke har blitt så lønnsom som forutsatt, burde ha vært avdekket på planstadiet. Hadde den bedriftsøkonomiske lønnsomheten blitt som beskrevet, ville dette ha vært et av de få jernbaneprosjektene i historien som kunne forrente investeringer i både rullende materiell og kjørevei gjennom billettinntektene. Etter Mydske-utvalgets oppfatning burde det ha ringt noen varselklokker hos utrederne og kvalitetssikrerne da en slik konklusjon ble trukket. Mydske-utvalget gir likevel utbyggingen av Gardermobanen i hovedsak positiv karakter. Unntak er Romeriksporten og problemene i østmarka. Her er både prosjektering og gjennomføringen av arbeidet kritikkverdig når det gjelder både de tekniske, miljømessige og økonomiske forhold. Erfaringene fra arbeidene med Romeriksporten tilsier at naturmiljøet må gis større oppmerksomhet. Det tok altfor lang tid før administrasjonen i NSB Gardermobanen reagerte med tiltak mot setningsskadene som oppstod på Hellerud. Mydske-utvalget understreker at den manglende bedriftsøkonomiske lønnsomhet ikke først og fremst skyldes overskridelsene på grunn av Romeriksporten. Intet tyder på at Gardermobanen ville oppnå lønnsomhet selv uten overskridelsene knyttet til Romeriksporten. Undersøkelsene og granskingene rundt denne saken har vært omfattende og tid- og kostnadskrevende. Man kan gjerne spørre om alt har vært nødvendig. Jeg tror det har det. Det har vært fremsatt alvorlige påstander, beskyldninger og spekulasjoner. Disse har det vært viktig å få klarhet i. Granskingskommisjonens rapport avklarer i stor grad de mange problemstillinger som lå til grunn for oppnevningen av kommisjonen, og komiteflertallet mener det ligger til rette for at man med de foreliggende innstillinger kan sette sluttstrek for Gardermo-saken i Stortinget. Komiteen slutter seg til den kritikken som er fremkommet fra både Riksrevisjonen og Mydske-utvalget, men til tross for at beslutningsgrunnlaget på enkelte punkt var mangelfullt og lønnsomhetsprognosene var for optimistiske, har komiteflertallet ikke behov for å gå videre med denne saken.