Odd Einar Dørum (Venstre), 2001-04-23:
Saken handler om asyl- og flyktningpolitikk og et Dokument nr. 8-forslag framsatt av undertegnede på vegne av Venstre. Men før jeg går inn på disse forhold, vil jeg si noe om det som jeg oppfatter at en rekke talere har berørt, nemlig integrering. Det som undrer meg i stadig stigende grad, er i hvor liten grad man i debatten om integrering vektlegger den normale, vanlige norske skolen. Dette sier jeg fordi jeg i disse dager har gjennomgått og besøkt samtlige videregående skoler i Oslo, og da får man faktisk et ganske betydelig innblikk i hvordan det ser ut i en by hvor 30 pst. av elevene i grunnskolen har minoritetsbakgrunn, og hvor man har høye prosentandeler også i videregående skole. Jeg har også selv som politiker i ulike roller sittet på integreringskonferanser hvor det er sosialarbeidere, sosiologer, forskere, byråkrater og lærere som er flyktningkonsulenter, men i liten grad skolefolk som er i skolen. Jeg vil på det sterkeste med henvendelse til alle i salen, men spesielt til statsråden, understreke dette poenget. Hvis man ikke fanger opp normalskolens situasjon, og det gjelder kanskje spesielt i de byene som har utfordringene, først og fremst Oslo, men også byer som Drammen og Kristiansand, for å nevne noen, tror jeg man vil mislykkes med mye. Så er det i innstillingen sagt mye klokt om andre forhold, som jeg ikke skal gå inn på. Når det så gjelder komiteinnstillingen, vil jeg først ta opp det som går på forvaltningssystemet. Det er åpenbart for alle at det jobber under et voldsomt trykk, og at det har så mange forventninger knyttet til seg at det blir umulig å løse alle oppgavene. Jeg er tilfreds med at statsråden har satt i gang et arbeid for å gjennomgå dette, og at hun tar det på alvor. Det har hun lovet før, og jeg tar bare til etterretning at hun følger opp. Jeg har nok likevel den samme utålmodighet som den som har kommet til uttrykk fra mindretallet i deres forslag, og som er framført av representanten Erna Solberg, som går ut på at når det gjelder å rydde opp, må det kunne gå an å sortere det man kan gjøre på kort sikt, og det man kan gjøre på noe lengre sikt, og lage en tidsplan for dette og spesielt se på restansespørsmålene innenfor en tidsramme. Jeg tillater meg å uttrykk meg slik, for med noe erfaring ikke bare fra dette feltet, men også fra andre felt, tror jeg at det å forplikte seg på den måten er nødvendig for å få et resultat. Når det så gjelder de forhold som er fremmet i komiteen som går på barns situasjon, er jeg glad for at de er styrket. Jeg synes det er svært positivt. Jeg er også glad for at det nå ikke lenger er noen skyggeboksing eller noen uenighet omkring noe så banalt, elementært, viktig og enkelt som at inngangsnøkkelen ikke til norsk kultur, men til borgerlige og sivile politiske rettigheter i dette landet, er å mestre språket. Det er klinkende klart uttrykt i meldingen, og komiteen har sluttet seg til det. Kunsten er da å følge det opp, og det var også derfor jeg nevnte skolen så sterkt som jeg gjorde. Da er det ikke nok bare å tenke på kursene, det er ikke nok bare å tenke på kursene for de kvinnene som trenger det, men skolen blir alfa og omega. Den siste delen av innlegget skal jeg knytte til det Dokument nr. 8-forslaget som jeg har fremmet, og hvor jeg med stor glede konstaterer at i praksis har komiteens flertall innstilt på at man skal ha en gjennomgang av lovgivning, praksis og regelverk. Og saksordføreren sa jo til å begynne med at man forutsatte at dette hadde et sterkere trykk på seg enn den generelle gjennomgangen av utlendingsloven. Det støtter selvfølgelig Venstre. Jeg hadde håpet at flertallet hadde fremmet det i praksis moratorieforslaget som lå som premisser i mitt Dokument nr. 8-forslag, og som mindretallet fra de to sentrumspartiene, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet, og SV har fremmet. Når jeg har det synet, er det fordi jeg gjennom nærkontakt med et utall av asylsaker i mange år, har kommet fram til at vi på mange måter er blitt flinkere med mange typer saker. Men de saker hvor jeg har fått en mer og mer uggen følelse, gjelder de som knytter seg til disse kvinnene. Jeg er klar over at vi her også har saker hvor folk begynner å appellere til at vi er litt snille i hjertet alle sammen, og gjerne prøver å lure oss. Men jeg har hatt så mye nærkontakt med mange eksempler på saker hvor det er helt umulig for meg å tilbakeføre eksemplene til at de forsøker å lure oss. Jeg opplever på mange måter at vi kanskje er i den situasjonen som vi var i for noen år siden, da vi nesten systematisk ikke godtok at kristne kunne forfølges. Så godtok vi det, men var samtidig fullt oppmerksom på at det ikke var nok å være kristen og si at man kom fra Midtøsten, for da kunne vi slippe inn fem millioner med det samme. Men vi beveget oss inn i landskapet. Jeg føler at når det gjelder kvinner som er forfulgt, er vi i samme situasjon. Vi er ikke gode nok til å fange opp dem som er utsatt for reell forfølgelse. Derfor skulle jeg ønske at et stortingsflertall hadde støttet moratorieforslaget som lå i mitt Dokument nr. 8-forslag, og som i dag er tatt opp av Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og SV. Til slutt vil jeg bare på vegne av Venstre si at vi støtter de forslag som er fremmet på vegne av de to sentrumspartiene, Høyre og SV for noen forslags vedkommende, og mindretallsforslagene som er fremmet av Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og SV for andre forslags vedkommende. Når det så gjelder de ulike forslag som gir uttrykk for at vi både har Fremskrittspartiet og et parti som ligger til høyre for Fremskrittspartiet, er det unødvendig å tilføye at vi bastant går imot dem.