Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2018-03-06:
Som samfunn har Norge kommet et godt stykke på vei i arbeidet med å beskytte barn og ungdom mot vold, seksuelle overgrep og mobbing. Vi tillater ikke at foreldre skader sine barn, og vi gir kollektivt uttrykk for sorg og forferdelse når vi hører om barn som utsettes for omfattende krenkelser og overgrep. De aller fleste foreldre i Norge setter barnet i sentrum. Til tross for dette er vold og seksuelle overgrep i eller utenfor familien fortsatt en del av mange barns hverdag og oppvekst. Mange barn og unge lever med daglige fysiske, psykiske og seksuelle overgrep. Dette er litt ekstra aktuelt i dag, for det ble på morgenen i dag lagt fram en rapport fra Barneombudet, hvor sikkert flere i denne salen var til stede, som viser at 30 pst. av alle barn har opplevd å bli utsatt for vold i eget hjem. Én av fem norske kvinner oppgir å ha blitt utsatt for seksuelle overgrep i barndommen, og hvert år bor det 1 500 barn på krisesenter i Norge. Vi er ikke i mål. Temaet er svært tabubelagt og forbundet med fortielse, skyld og skam. Vold og overgrep påfører barna smerter og skader og i noen tilfeller skader som varer livet ut. Vold og seksuelle overgrep skjer i hjemmet, på skolen, der barn arbeider, og der barn bor. Disse barna har rett på hjelp og beskyttelse, men mange av dem blir aldri sett, fordi de voksne ikke orker å tro det verste. «Jeg tror det ikke før jeg får se det», synger Lillebjørn Nilsen. Og slik tenker vi som regel. Vi vil helst se det for å tro det. Når det gjelder vold og seksuelle overgrep mot barn, er det sjelden vi ser at det skjer. Vold mot barn er et av Norges mest underkommuniserte samfunnsproblemer. Titusener av barn i Norge utsettes for vold, seksuelle overgrep og omsorgssvikt i løpet av oppveksten. Noen av disse barna vokser opp uten at voksne er klar over at overgrepene skjer, eller bidrar til at barna får beskyttelse og hjelp. Andre igjen opplever at voksne vet hva de utsettes for – uten at dette fører til at de får hjelp, eller at volden tar slutt. Omfattende forskning viser også hvor alvorlig det kan være å bli utsatt for vold, enten det er å oppleve vold mot en av foreldrene, eller selv å bli utsatt for direkte vold, seksuelle overgrep eller mobbing. Det kan føre til omfattende kognitive, sosiale, psykiske og fysiske problemer både på kort og lang sikt. Vold mot barn og unge er en folkehelseutfordring. Hjemmet og familien er den arenaen der barn skal ha det trygt. Samtidig er hjemmet det stedet hvor vold mot barn foregår i det skjulte og over lang tid uten at det oppdages. Spedbarn og småbarn er en særlig utsatt gruppe. Enhver form for vold, overgrep og krenkende handlinger kan gi svært uheldige konsekvenser for barnets vekst, utvikling, helse og livskvalitet. SV støtter lovforslaget som her fremmes, men vi mener at det ikke går langt nok. I høringsrunden kom det kritiske bemerkninger til både prosessen og selve forslagene. Eksempelvis pekes det på – som det også er blitt sagt fra talerstolen – at høringsfristen har vært for kort, at lovforslaget ikke er grundig utredet, samt at barnets rett til medvirkning ikke har blitt tilstrekkelig belyst i lovforslaget. Dette er uheldig og noe regjeringen bør merke seg til neste gang. Flere høringsinstanser, bl.a. Politidirektoratet, Kripos og Stine Sofies Stiftelse, mener at rettens plikt til å vurdere om kontaktforbud skal ilegges, må omfatte flere lovbestemmelser enn de foreslåtte. Det er jeg helt enig i. Av hensyn til barnets rettssikkerhet mener jeg at en slik vurderingsplikt bør omfatte flere volds- og seksuallovbrudd og integritetskrenkelser. Blant annet vil dette være viktig i saker som omhandler negativ sosial kontroll og æresrelatert vold. Stortinget og regjeringen oppfordres med dette til å gripe muligheten til å skjerpe lovverket ytterligere i forbindelse med behandlingen av SVs representantforslag, Dokument 8:120 S, om tiltak mot negativ sosial kontroll og æresrelatert vold. Vi må sørge for at vi har nulltoleranse for vold og seksuelle overgrep mot barn i det norske samfunnet. Det innebærer også en forpliktelse til å forebygge, oppdage og hjelpe voldsutsatte barn. Et sterkt og tydelig lovverk er bare ett av flere viktige virkemidler for å beskytte barn mot vold og overgrep. Men loven alene er ikke nok. Her trengs det et krafttak – med flere offensive tiltak og ikke minst innsats over tid – så langt ser jeg dessverre at det ikke er godt nok prioritert i arbeidet ellers, og det håper jeg vil bli bedre.