Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-05-07:
Først vil jeg få ta opp forslagene fra SV og Senterpartiet, som er omdelt i salen. Den redegjørelsen som Regjeringen er kommet med, har gitt én klar melding: Flytt til byen! Tydeligere kan det knapt sies. Dette er sikkert veldig god Høyre-politikk, men distriktspolitikk er det nå ikke. Folk flytter ikke til byen – tror SV – fordi det er så forferdelig vondt og vanskelig å bo på bygda. Vi tror den viktigste grunnen til at folk flytter, er at de får tusen signaler hver eneste dag om at framtida er et annet sted, og at de må komme seg dit så fort som mulig. Hva tenker folk på når de skal etablere seg? De tenker f.eks. på: Er det gode skoler til barna mine der jeg skal bosette meg? Er det et kulturtilbud der? Er det billige barnehager? Er det noe tilbud til ungdommen? Slike ting tenker folk på når de skal velge hvor de skal bosette seg, eller hvor de skal flytte. Da er det viktig at vi med vår politikk, all politikk, ikke signaliserer at man ikke har tenkt å satse bredt utover hele Norge. Det var en interpellasjonsdebatt i Stortinget for ca. én måned siden der statsministeren var imøtekommende, og mente at det var behov for både en sterkere og en mer moderne distriktspolitikk enn det vi har i dag. Jeg må si at redegjørelsen kom som et skikkelig mageplask etter det. Det var ikke bare det at man ikke hadde noen ny politikk, men bare resirkulert gammel Høyre-politikk å by på, man var også villig til å rasere de gamle virkemidlene før man fikk noen nye på plass. Det skuffer SV enormt. Vi har til og med nå sett i avisen at man tillater å bruke de distriktspolitiske virkemidlene i SIVA til å flytte distriktsarbeidsplasser ut av Norge. Det er SV sterkt uenig i. Regjeringen går for mer markedsstyring. Mer markedsstyring betyr mer sentralisering, og mer sentralisering er stikk i strid med en av de hovedmålsettingene som Regjeringen sjøl har, og som SV er enig i, nemlig at folk sjøl skal få lov til å kunne velge hvor de vil bo, og at det er et politisk ansvar å legge til rette for det. Det står faktisk i innstillingen til distriktsmeldingen fra i fjor vår som en særmerknad fra SV. Nå er det slik at politikken generelt sett gjør det dyrt og vanskelig å reparere skadene slik at folk kan få ta de reelle valgene ut fra egne behov og egne prioriteringer. Regjeringen har forandret bosettingsmålet sterkt. Det har vært sett på til dels som symbolpolitikk, men jeg tror at når Regjeringen nå lanserer at det skal være balansert utvikling i alle landsdeler, er ikke det noe symbol. Jeg tror det er realpolitikk, som Regjeringen har tenkt å gjennomføre. Regjeringen vil styrke de som er sterke. Det er stikk i strid med SVs politikk. SV ønsker å føre en solidarisk politikk, som også støtter de svake, enten det er personer, regioner eller næringer. Distriktspolitikk handler ikke om å få folk til å stimle sammen i Oslo, Bergen, Trondheim eller i Stavanger. Det er latterlig å kalle det for distriktspolitikk. Østerdalen, Lierne og Karasjok er distrikt. De trenger og har nytte av gode byer og regioner, men de kan ikke overleve på det, særlig ikke når all politikk ellers gjør det vanskeligere å være der. Regjeringen sier at de, når de skal se på den direkte næringsstøtten, vil gi mer støtte til de bedriftene som går bra. De vil gi skattelette både til personer og til næringsliv. Det er jo støtte til virksomhet som allerede er på plass, mens SVs politikk går ut på å støtte bedrifter som skal opp og stå, med rådgivning og risikolån. Det er større risiko i distriktene, og det er færre tilbydere av lån til små gründere. Det mener vi er en politikk som er mye mer innovativ og nyskapende enn å gi store skatteletter til bedrifter som allerede går godt. Entreprenørskap er bra. Det er mange uforløste talenter og ideer landet rundt. SV mener at det må være en bred satsing i skolen. Vi vil også rette oppmerksomheten mot innvandrerbefolkningen. Jeg tror det vil være lurt å satse også overfor dem. Veldig mange av dem har en helt annen kultur når det gjelder det å starte egne bedrifter, og burde få hjelp til det, for de har problemer på arbeidsmarkedet ellers. Innovasjon er etter SVs mening ikke skattefritak på aksjeutbytte, slik som Regjeringen synes å tro. Det er ingen empirisk dokumentasjon på sammenhengen mellom skattenivå og økonomisk utvikling. Tvert imot er det slik at man bør gi tilskudd til forskning og utvikling, og man bør støtte alle de Petter Smart-ene som vil opp og stå, mens de sterke miljøene som sjøl har god økonomi, etter SVs mening i større grad bør greie seg sjøl. SV har fremmet forslag om å utrede hvordan politikkomlegging på forskjellige områder virker også på distriktspolitikken. Nå kommer på en måte virkningen av det – jeg tror ikke som julekvelden på kjerringa, men man later som om man ikke helt visste hvordan det slo ut i distriktene. Og det er et problem. Når samferdselspolitikken endres, NSB slankes, Telenor blir AS, og man gir skattelette til de rikeste, som vi vet også klumper seg sammen på enkelte steder, ser vi at alt dette virker både på vår valgfrihet og på hvordan politikken slår ut som helhet. For eksempel: Kan min forretningsidé klare seg på et sted uten bredbånd? For at det skal bli lønnsomt å bygge dette ut over hele landet, må staten inn og sikre at de lønnsomme forretningsideene som fins rundt omkring i hele landet, kan komme opp og stå, og at infrastrukturen er på plass, slik som f.eks. bredbånd. Jeg tror heller ikke at skolene rundt omkring i Norges land blir gode nok hvis de ikke får knytte seg opp mot et bredbåndsnett, noe som vil gi like muligheter for skole og utdanning over hele landet. Det må ikke bare sikres lik tilgang, men også lik pris. Den bit for bit-politikken som vi fører nå, der vi ikke ser helheten i politikken, har vært meget skadelig. Det blir slik at ikke bare skal hver bygd være lønnsom for seg, men hvert posthus, hver telefonkiosk og hvert menneske skal tydeligvis være lønnsom hver for seg. Ingen av enhetene ser ut til å ha ansvar for helheten lenger, ikke for noe annet enn seg sjøl og sin egen virksomhet. Statlige fristilte virksomheter er faktisk like ille. Det virker som om de ikke snakker med hverandre, og som om de blir bedt om å konkurrere istedenfor å samarbeide, og da blir ikke løsningen til beste for distriktene. Skolen er den viktigste foredler av vår største og viktigste verdi: barn og unge. Det er for liten kontakt mellom skolen og næringslivet, sier statsråden. Ja og amen, sier SV. Skolen er sultefôret og må knipe på småpenger, noe som gjør at skolen nå har måttet velge å slutte å reise på bedriftsbesøk; bussbilletten er for dyr. Elevene er kanskje av gårde to–tre ganger i løpet av tiårig skolegang, og det er ille. Hvis man vil rette på dette, må man jo sørge for at skolene har råd til å reise ut og besøke både bedrifter og institusjoner, enten det er kultur eller f.eks. gamlehjem i nærmiljøet. SV har foreslått at hver elev skal ha 1 000 kr pr. år for å komme seg ut av skolestua, nettopp for å oppnå noe av det Regjeringen nå sier er viktig, nemlig at elevene får nær kontakt, god kontakt, med næringslivet i løpet av skolegangen sin. Til slutt vil jeg si litt om bioenergi, for bioenergi nevner også statsråden, uten at det blir noe mer konkret ut av det. Bioenergi er en stor ressurs for innlandet og en viktig miljøvennlig energikilde. På dette området hadde det vært svært viktig å få i gang mange prosjekter, for det betyr både energitilførsel, som mange mener at man trenger, og det betyr sårt tiltrengte miljøvennlige arbeidsplasser i distriktene. Dette dreier seg ikke bare om tilskudd for å få slike ting i gang og et incitament til å bruke i offentlig virksomhet, men det dreier seg om å få på plass et avgiftsregime som gjør at man kan være konkurransedyktig ved å være miljøvennlig også på energisektoren. Også der kunne Regjeringen bidra mer for å få til både god miljøpolitikk og god distriktspolitikk.