Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2010-06-14:
Aktivitetsnivået i Europarådets parlamentarikerforsamling var også i 2009 høyt, og den norske delegasjonen deltok aktivt under samlingene både i Strasbourg og i de ulike komiteer. Også fjoråret var dessverre preget av konflikten mellom to medlemsland, Georgia og Russland. Dette blir også temaet i Monitoring Committee i Strasbourg neste uke. Det som imidlertid skapte mest oppmerksomhet i pressen, spesielt her til lands, var valget av ny generalsekretær. Kampanjen for å få Thorbjørn Jagland valgt som ny generalsekretær var meget godt og profesjonelt organisert, og den norske delegasjonen til parlamentarikerforsamlingen deltok svært aktivt i dette arbeidet. Alle partier i Stortinget støttet Jaglands kandidatur, noe som ble lagt merke til over hele Europa. European Democratic Group, eller EDG, der Fremskrittspartiet er medlem, var den eneste gruppen som enstemmig støttet Thorbjørn Jagland som ny generalsekretær. Men Jagland fikk også bred støtte i de andre politiske gruppene, og ble til slutt valgt med ⅔ av stemmene. En slik tillitserklæring fra parlamentarikerforsamlingen er nok god å ha med seg når Jagland nå skal i gang med det viktige arbeidet med å fornye og effektivisere organisasjonen. Planen for å få gjennomført dette arbeidet ble svært godt mottatt fra politisk hold i Europarådet, men jeg er ikke overbevist om at den ble like godt mottatt i det etter hvert oppsvulmede byråkratiet. Det er derfor svært viktig at både parlamentarikerforsamlingen og andre fora i Europarådet følger nøye med og støtter opp om det viktige og nødvendige arbeidet med effektivisering og fornying. Jeg har i snart fem år vært Norges medlem i Europarådets Committee on Legal Affairs and Human Rights. Denne komiteen har menneskerettigheter som sitt hovedområde og har hovedansvaret for Menneskerettighetsdomstolen i Strasbourg. Vi kjenner til alle de problemene domstolen har hatt og fortsatt har med altfor mange saker som ligger i kø og ikke blir behandlet. Jeg har ikke helt ferske tall, men for kort tid siden var det 116 000 saker i kø, og tallet er stigende. Protokoll 14 var et viktig redskap for å fornye domstolen og for å få ned de lange køene. Russlands manglende ratifikasjon av protokollen var et stort problem som vår komité hadde sterkt fokus på. Komiteen hadde dette på dagsordenen i hvert eneste møte over flere år, der vi bl.a. inviterte kolleger fra den russiske Duma, og vi foretok også reiser til Moskva for å påvirke utfallet av situasjonen. Jeg tok flere ganger dette opp med utenriksministeren, og jeg vil gi ham honnør for å ha tatt denne viktige problemstillingen opp med sin russiske kollega og bidratt til å finne en løsning. Russlands ratifikasjon er nå på plass, og vi arbeider videre med ytterligere forenklinger gjennom den såkalte Interlaken-prosessen. Hovedutfordringen er så tidlig som mulig å få avvist åpenbart grunnløse saker, slik at domstolen kan konsentrere seg om det som er viktig. Vår politiske gruppe, EDG, skal i september gjennomføre et seminar her i Oslo der fornyelse av domstolen blir et av flere sentrale tema. Så til noe helt annet, IPU, eller Den Interparlamentariske Union: Etter valget i fjor høst har jeg vært medlem og nestleder i Stortingets delegasjon til IPU, så jeg skal konsentrere meg om hva som har skjedd etter dette. Delegasjonen deltok i påsken på hovedsesjonen i Bangkok, der hovedtemaet var unges deltakelse i demokratiske prosesser, sør–sør-samarbeid og bekjempelse av organisert kriminalitet og terrorisme. Årets hastetema var naturlig nok jordskjelvkatastrofen på Haiti. Jeg har i tillegg hatt gleden av å delta på en svært interessant konferanse om Human Trafficking i London i februar og fulgte dette opp med spørsmål til justisministeren om politisamarbeid i Europa for å bekjempe trafficking, og jeg deltok nylig på ulike IPU-events under NPTs tilsynskonferanse i New York i mai. IPU er ikke basert på noen konvensjon eller traktat, og eventuelle vedtak som fattes, er følgelig heller ikke forpliktende for medlemsstatene. Slik bør det også være. Jeg tror likevel organisasjonen er viktig for å debattere og utveksle meninger og erfaringer om aktuelle politiske tema, og ikke minst viktig når det gjelder bygging av nettverk og gode relasjoner. Det har gjennom mange år foregått et arbeid for å gjøre organisasjonen til en parlamentarikerforsamling for FN, noe som også den norske delegasjonen har støttet. Uten at jeg så langt har gjort meg opp noen kvalifisert oppfatning av dette, kan jeg konstatere at det fortsatt er lang vei å gå før dette eventuelt kan realiseres.