Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2012-11-13:
Representanten Hagebakken er velkommen til Fremskrittspartiets høring om nødnett på torsdag. Nødnettet er et system for kommunikasjon som omfatter mer enn tale. Fremskrittspartiet er urolig for situasjonen knyttet til nødnettutbyggingen i Norge. Det er bakgrunnen for at vi arrangerer åpen høring på torsdag. Det er glimrende at Høyre har reist saken gjennom en interpellasjon i Stortinget, og stiller en rekke spørsmål. Mer viktig er det å få en del av disse besvart, så aller helst hadde vi sett at det var en offentlig høring. Slik det nå er, er det en høring arrangert av Fremskrittspartiet, og vi kan kun invitere deltagere, og vi kan kun invitere statsråden. Vi skulle jo ønske oss muligheten for å bruke litt annet verktøy enn bare invitasjon. Jeg har lyst til å minne om at da landets statsminister kommenterte sin egen orientering til dette stortinget om 22. juli-kommisjonens rapport, brukte han faktisk investering i nødnett som sitt kroneksempel på hva regjeringen vil gjøre for å bedre beredskap og samfunnssikkerhet i Norge. Det er ikke minst på den bakgrunnen vi må ta inn over oss all den uklarhet som i øyeblikket synes å prege situasjonen. Den 9. juni 2011 behandlet Stortinget saken om å fullføre utbygging og drift av nødnettet. Statsråd Giske, som var ansvarlig statsråd, sa: «[…] dette er en løsning som fungerer.» Saksordfører Sønsterud som har hatt ordet her tidligere i debatten, sa: «Brukererfaringene er stort sett positive.» Etterpå har det kommet frem en del andre opplysninger, ikke minst tilbakemelding fra mange brukere om at reaksjonene er nokså blandet. Noen kan ikke, noen tør ikke, noen vil ikke – av litt ulike årsaker – bruke nødnettet. Og ikke alle ser dette som en bedre løsning enn det de hadde før første etappe var ferdig og tatt i bruk. Gjennom media, spesielt Aftenposten, har vi etterpå fått vite at Stortinget ikke visste en del, at vi ikke visste at det skulle lite til for at tidsrammer og kostnader ble overskredet, at det var problemer i innkjøpsprosessen, og at man måtte kunne regne med at tilbydere som ikke fikk kontrakt, kanskje ville saksøke staten. Det er også slik – og så fort som teknologiutviklingen går i Norge, er det kanskje viktig å ta med seg – at hovedspesifikasjonene for dette systemet er rimelig gamle, det er faktisk hovedspesifikasjoner fra det forrige århundre. Det er etterpå blitt tydeligere at Stortinget ikke hadde tilstrekkelig informasjon. Det er etterpå blitt klart at det var svakheter ved den løsningen som ble valgt. Blant den mangelfulle informasjonen Stortinget faktisk har å forholde seg til, er det siste at departementet ikke engang vil opplyse hva en eventuell stopp vil koste. Det er en utrolig holdning fra regjeringen ikke å ville opplyse opposisjonen om hva en stoppordre vil koste. Vi vet også for lite om svakhetene ved nødnettet, og ikke minst vet vi for lite om de muligheter alternativer til både nødnettet som en totalløsning og nødnettet med hjelpeløsninger fra andre kan gi for å bedre samfunnssikkerheten i Norge. Det sentrale spørsmålet til statsråden og til regjeringen blir: Hva vil bli gjort for å sikre at løsningen som gjennomføres, blir en mer brukertjenlig løsning som faktisk øker beredskapen, og som i størst mulig grad tar opp i seg teknologiutviklingen som har skjedd de siste årene og i dette århundret?