Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2013-04-16:
Mange er opptatt av sløsing med mat. I 2011 behandlet Nordisk ministerråd et forslag om tiltak for å redusere matavfallet. Nordisk ministerråd har saken til behandling, og jeg har stilt den svenske ministeren spørsmål om hva som gjøres fra deres side. Det er viktig at vi i de nasjonale parlamenter følger opp forslaget og ser på hvordan vi kan bli bedre. Matsvinn skjer i alle ledd av matvarekjeden, og i alle ledd er det viktig å få til en reduksjon. Verdens matvareproduksjon representerer 30 pst. av klimautslippene, så gevinsten er stor, både miljømessig og økonomisk. Det er viktig å sette realistiske mål som lar seg gjennomføre, og som folk vil være med på og forstår. I Norden kasseres det rundt 456 000 tonn mat i året fra storkjøkken og restauranter. Det tilsvarer en matmengde på 18 kg per år per innbygger. Beregningen baseres på mat som reelt kunne vært spist – altså ikke skyller og dyrebein, som må kastes. Antall kilo avfall er trolig underrapportert. En antar at det kastes enda mer mat – mat som kastes uten å måles, supper og sauser som skylles ned i vasken, og mat som hentes uspist og halvspist fra restaurantene. Totalt anslår Ministerrådet at hoteller, institusjoner og restauranter kaster 840 000 tonn i året i Norden. Det tilsvarer 1,6 millioner tonn CO2-utslipp, eller utslipp fra 800 000 biler. I Norge står vi som forbrukere for over 70 pst. av matsvinnet, og vi kaster 51 kg hver i året. Dette representerer verdier for 18–20 mrd. kr, hvis vi legger sammen tall fra grossister, butikker og andre næringsmiddelprodusenter. Om vi reduserer med 25 pst., betyr det innsparinger for samfunnet på opp til 5 mrd. kr. Undersøkelser viser at det er aldergruppen 19–26 år som kaster mest. Matsvinnet øker med utdannelse og inntekt, og det kastes mest av brød, frukt og grønt og meieri- og kjøttprodukter. Årsakene er ofte holdbarhetstid, pakningsstørrelse, ødelagt emballasje og dårlig planlegging. Store porsjoner på restauranter og institusjoner øker også matsvinnet. Det er absolutt mulig å minske matavfallet, og mange er flinke og har gode ideer. Det kan være det å lage menyer der friske råvarer brukes i ulike retter, rester i supper, sauser og gryter, og det å tilby små porsjoner med prisforskjell. God planlegging av innkjøp og produksjon kan også være gode tiltak. Tiltak kan også være innsamling av matvarer som er i ferd med å gå ut på dato, men som kan brukes til andre formål – som Folkekjøkkenet, der mat lages og gis ut gratis. ForMat, et samarbeidsprosjekt med flere aktører, har utredet en matsentral – et formalisert nettverk mellom organisasjoner og andre som deler ut mat til vanskeligstilte i Oslo. Der leveres overskuddsmat fra dagligvarekjedene og matprodusentene, og det leveres igjen ut til etablerte utdelingssteder eller til nye steder. Et annet eksempel er all maten som gis til IOGT-prosjektet Sammen om nøden, som distribuerer gratis mat til tiltak rundt om i Norge. Daglig får 300 mennesker mat herfra, og fra matlageret i Grimstad sendes det ut over 100 tonn mat hvert år. Dette viser at det er mange muligheter for å inngå avtaler om å overta brukbar mat, og noe som det bør gjøres mer av. En tredjedel av den maten som kastes i utelivsbransjen, kommer fra gjestenes tallerkener. Forskningsgruppen GreeNudge ønsket å se nærmere på dette og foretok en undersøkelse av mat etter gjester på buffetrestauranter. Ideen var inspirert av hypotesen «mindre tallerken – mindre matavfall». De oppdaget at folk ikke spiste mindre, men at det ble mindre å kaste. GreeNudge gjorde i samarbeid med Cicero og Nordic Choice en undersøkelse for å se om det stemte. I juni rapporterte 52 hoteller om sitt matavfall. Deretter fikk sju hoteller buffettallerkener som var av mindre størrelse, mens seks av hotellene satte ut informasjon om matavfall på buffeten. Begge metoder reduserte matavfallet med 7,2 kg per dag, noe som er nesten 20 pst. De mente at en redusert størrelse på tallerkenen, fra 24 cm til 21 cm, hadde størst effekt. Magen blir som kjent mett før øynene. Dersom Nordic Choice hadde redusert tallerkenene på alle hotellene, kunne de spart over 500 tonn matavfall årlig. Hvert kilo koster 50 kr, og gevinsten for alle de 170 hotellene i kjeden kunne kommet opp i 31 mill. kr. Miljøgevinsten på 900 tonn CO2-utslipp i året er det samme som 450 000 biler. Det viser at det er en økonomisk gevinst for bransjen. Flere burde følge det eksempelet. I Danmark ble forsøket gjentatt. Der hadde man en reduksjon på 26 pst. Om en regner dette om til hele bransjen, gir det en besparelse på 10 mrd. kr og 210 000 tonn mat som kan nytes og ikke kastes. Det er konkrete tiltak som enkelt og rimelig kan settes ut i livet i hotell- og restaurantbransjen. Til Tønsberg matavfall kommer det inn 25 000 tonn avfall relatert til mat. Mye er av god kvalitet, men regelverket sier at det må destrueres. Nå hører vi om leverposteibokser som må kastes på grunn av feilmerking, noe som er helt uforståelig, og noe som statsråden bør se på. God mat som kastes – det må være lov å bruke fornuft. Butikkenes iver etter å selge tre for to gjør at mange handler mer enn det som er behovet, og kaster mer, både fordi det er billig, og fordi vi kjøper mer enn vi trenger. At butikkene kaster, kom godt fram i Forbrukerinspektørene, der en så at folkesporten var å gå fra container til container for å finne mat som butikkene hadde kastet – mat som kunne spises. Statsråden fikk smake på det som var laget, noe som så ut til å falle i god smak. Noen butikker velger å sette ned prisen dagen før varene går ut på dato, sånn at folk kan velge en billigere løsning, og at maten blir brukt – lurt! Mange er også flinke til å kildesortere, og i Vestfold, som jeg kjenner best, har vi kildesortert i over 15 år. Kildesortering er en måte å gjøre søpla vår om til verdier igjen. Når alle er flinke til å kildesortere, kan vi nyttiggjøre oss avfallet til produksjon av nye produkter og materialer. Matavfall kan bli til verdifull biogass og biogjødsel. I Vestfold driver vi nyvinning når det gjelder biogass. I tolvkommunesamarbeidet har de i regi av VESAR avfallsselskap utredet muligheten for å bygge et biogassanlegg i Vestfold. Grenland er med i samarbeidet. Avfallet som skal brukes, er både matavfall og slam. Vestfold Bondelag er med på å utvikle og bidrar med lagring og mottak av biogjødsel. Nå jobbes det hardt for å få gjort avtaler med bønder i området. Når det gjelder avsetning av gass, har Telemark fylkeskommune vedtatt at bussene i fylket skal gå på biogass. Vestfold fylkeskommune har vedtatt at de vil legge til rette for bruk av biogass i alle framtidige anbud. Skagerak Naturgass har avtale om salg og distribusjon for å sikre lett tilgjengelighet for flåtekjøretøy, som renovasjonsbiler og busser, i Vestfold og Grenland. Skagerak Naturgass skal legge gassrør fram til biogassanlegget og etablere fyllingsstasjoner for biogass. De skal altså legge til rette for en kostnadseffektiv og miljøvennlig infrastruktur. Får vi til dette, vil vi kunne spare utslipp som tilsvarer et årlig utslipp fra ca. 2 000 biler. I Vestfold er bøndene positive til bruk av biogjødsel, og flere bønder har allerede signert avtale om lagring og mottak. Bonden Dag Erik Kristensen fra Re var en av de første til å signere, og hos ham vil biogjødsel kunne erstatte bruken av kunstgjødsel. På den måten holdes næringsstoffene i et kretsløp, og en tror at det å benytte organisk gjødsel vil bidra til å gi økte kornavlinger. Anlegget vil være det første i sitt slag i Norge med komplett infrastruktur for lagring og bruk av biogjødsel i Vestfold. Vi ser med spenning fram til fortsettelsen. Jeg har nå vært inne på noen gode tiltak, og jeg håper at vi i debatten vil komme fram til enda flere. Jeg tror ikke det er stor politisk uenighet om denne saken. Derfor tror jeg heller det er viktig at vi finner de gode tiltakene sammen, for jeg tror vi alle har et felles mål om å redusere sløsingen med mat.