trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-11-21:
La meg igjen understreke at vi anser den nasjonale koalisjonen for å være en legitim representant for opposisjonen i Syria. Det har utenriksministeren sagt, det sier jeg, og det ligger en anerkjennelse i at vi sier det, og vi mener at det er viktig at den opposisjonen innleder politiske samtaler og at man får en politisk dialog. Norge spiller en mer sentral rolle i andre fredsprosesser og konflikter enn vi gjør i Syria. Det vi gjør her, er å støtte opp om mange land som anstrenger seg for å få til dialog og løsning. Vi har støttet arbeidet FN har gjort, og vi har også hatt en norsk general som har spilt en sentral rolle i disse bestrebelsene. Det at vi ikke spiller en like sentral rolle i konflikten i Syria som vi gjør i andre konflikter, er ikke et uttrykk for at vi ikke er opptatt av konflikten, men jeg tror det er riktig at man har en arbeidsdeling mellom ulike land i ulike konflikter, og at ikke alle land er like sentrale i alle konflikter.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-11-21:
Det Norge gjør er for det første å delta i det internasjonale arbeidet for å løse de konfliktene som gir grunnlag for at Iran spiller den rollen de spiller i konflikter i Midtøsten. For det andre deltar vi i de internasjonale sanksjonene som er iverksatt – bl.a. når det gjelder våpen – mot Iran. Vi er dypt urolige for at Iran, men også andre krefter og makter i regionen, nå bruker ulike konflikter, enten det er i Syria, Gaza eller andre steder i Midtøsten, til å nøre opp under mer våpenbruk og undergrave mulighetene for å få til politiske samtaler. Det er ingen enkle eller raske løsninger, men militær makt er ikke svaret. Politisk dialog må løse det grunnleggende problemet i Israel–Palestina-konflikten, og det er det som før eller siden også skal gi grunnlaget for løsningen av selve konflikten i Midtøsten.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-11-21:
For det første er jeg dypt uenig i representanten Høybråtens beskrivelse av min holdning til f.eks. spørsmålet om fattigdom. Jeg har svart på mange spørsmål, og jeg har vist til at det er et stort og veldig alvorlig sosialt problem at mange mennesker lever med lav inntekt, lever i fattigdom. Jeg har vist til mange tiltak, også tiltak vi skal forsterke og øke når det gjelder å heve levestandarden og inntektene til dem som sliter i Norge: arbeid, integrering, psykiatri, arbeidsmarkedstiltak og økninger i en del stønader innenfor folketrygden. Når det gjelder Syria, sier vi at den nasjonale koalisjonen er én legitim representant, mens andre land sier at det er den eneste legitime representanten. Forskjellen på det er ikke dramatisk, men vår vurdering har vært at det er en uoversiktlig situasjon i Syria. Det er mange opposisjonsgrupper, og vi mener det er tilstrekkelig at vi sier at det er én legitim representant, og ikke at vi sier at det er den eneste legitime representanten.
Bent Høie (Høyre), 2012-11-21:
Jeg synes at norske pasienter har gitt en god diagnose på norsk helsevesen – de er stort sett fornøyd i møtet med den enkelte som jobber i helsevesenet, men de er veldig misfornøyd med organiseringen. Dette prøvde man å gjøre noe med, og vi fikk en NOU som het Pasienten først! Det viktigste virkemiddelet der var å innføre ordningen med pasientansvarlig lege på alle sykehus, som alle pasienter med sammensatte behov skulle få. Etter ti år viste det seg at ingen sykehus hadde gjennomført dette systematisk, og regjeringens svar på det var å endre ordningen til pasientkoordinator. Lege Per Fugelli er den som kanskje har satt de sterkeste ordene på dette, da han som kreftpasient opplevde å måtte forholde seg til 37 leger. Hvor mange år skal det gå før kreftpasienter og andre pasienter i Norge faktisk opplever at sykehusene gjennomfører det Stortinget har vedtatt i lovs form for over ti år siden, nemlig at de skal ha én koordinator som tar ansvar for dem når de er på sykehus?
Bent Høie (Høyre), 2012-11-21:
«Innbyggere i Helse Nord med MS får i praksis konsekvent avslag på søknader om å delta på rehabiliteringsopphold på MS-senteret i Hakadal. Det betyr at innbyggere i en hel landsdel er avskåret fra å få en spesialisert rehabilitering sammen med andre som har samme sykdomserfaring. Mener statsråden at det skal være så store forskjeller mellom regionene?»
Bent Høie (Høyre), 2012-11-21:
I forrige uke mottok jeg 3 741 underskrifter av en MS-pasient som heter Inger Martinussen. Hun er ikke bare MS-pasient, men hun har også doktorgrad i rehabilitering, og er selv blitt nektet å reise til MS-senteret i Hakadal. Det som en ser, er jo at foretakene i større grad prøver å legge om rehabiliteringen til én rehabilitering som passer alle pasienter, mens det fratar en del pasienter med sykdommer muligheten til å få mer spesialisert rehabilitering på institusjoner som har bygget opp mange års kompetanse – f.eks. MS-senteret, som har 35 års kompetanse innenfor MS spesielt. Det andre som det frarøver pasienten, er muligheten for rehabiliteringsopphold sammen med mange pasienter med tilsvarende livserfaring, som har en stor tilleggsverdi. Vil helseministeren gjøre noen grep som sikrer at en tar vare på disse spesifiserte rehabiliteringsinstitusjonene?
Bent Høie (Høyre), 2012-11-21:
Når disse begrensningene ble innført, ble det fra Nordlandssykehuset argumentert for at det var økonomiske grunner til at en strammet inn dette, og at det ikke var faglige grunner. Brukerutvalget i Helse Nord har også enstemmig, i september, anbefalt at Helse Nord igjen kjøper plasser på MS-senteret i Hakadal, sånn at pasienter får muligheten til å reise dit. Men avslutningsvis i hovedsvaret sa statsråden at en vurderte å utvide ordningen med fritt sykehusvalg til også å gjelde rehabilitering. Det tar jeg som et veldig positivt signal. Det er først når pasienten får mulighet til å velge mellom godkjente behandlingsinstitusjoner, at pasientens egen kunnskap både om egen livssituasjon og om de behandlingstilbudene som finnes i landet, settes i sentrum, og at det da er det som får muligheten til å bli førende. Her har en altså en pasient som har doktorgrad i rehabilitering, og som sannsynligvis vet betydelig bedre enn sykehuset hva som er best for henne.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2012-11-21:
Det kan jo være greit å minne om at det vi ofte snakker om, er når mennesker møter systemet – om systemet er til for menneskene eller for seg selv. Det er i hvert fall for Kristelig Folkeparti det viktigste spørsmålet her. Tilbake til dette med byråkrati: Der har regjeringen fått en av sine egne toppbyråkraters beskrivelse av hvordan det fungerer i dag. En av toppene i Kulturdepartementet sier at vi nå har fått et økt fokus på organisasjon og administrasjon, mens vi har fått et redusert fokus på handling – handling som skal komme enkeltmenneskene til gode. Mitt spørsmål er derfor: Har statsministeren lest denne kronikken? Har kronikken gjort inntrykk på ham? Og hvis den har gjort det: Hva er regjeringens svar for å få mer fokus på handling til beste for det enkelte mennesket?
Erna Solberg (Høyre), 2012-11-21:
Etter syv år med rød-grønt styre avviklet kunnskapsministeren på mandag et krisemøte med landets lærerutdanningsinstitusjoner. Bakgrunnen var den svært høye strykprosenten i matematikkeksamen på enkelte lærerutdanninger denne våren. Rundt 50 pst. stryk gir faktisk grunnlag for å si at det er matematikkrise i Norge. Men det er en varslet krise, trenden har vært der lenge. Norsk matematikkråd har en såkalt forkunnskapstest som de har holdt på med i en årrekke. Den viser at andelen studenter som besvarer – og skjønner – den enkle prosentregningsoppgaven, har falt fra 84 pst. i 1984 til 40 pst. i 2011. Dette gir stor grunn for uro, for det er slik at matematikk er grunnleggende viktig. Det er viktig for ingeniørene som skal beregne en bro og sikre at veibyggingen blir god, det er utrolig viktig for sykepleieren som skal dosere ut medisin – vi ser også høye stryktall på medikamentberegning – og det er utrolig viktig for lærere som skal sørge for at kunnskapen går videre. I fjor kom det også en offentliggjøring av en undersøkelse hvor vi scoret lavt på nyutdannede læreres matematikkunnskaper, og sammenhengen ble helt klar: Det vi allerede så i grunnskolen, så vi på lærerutdanningen – vi gjør det dårligere i matematikk. Vi har fått en kjede som er negativt nedovergående på dette feltet. Høyre har foreslått en rekke tiltak: flere undervisningstimer i matematikk, etter- og videreutdanning av lærere, skjerpede opptak til lærerutdanningen, sterkere kompetansekrav til lærere. Alt dette har Arbeiderpartiet og regjeringen stemt ned. Mitt spørsmål til statsministeren er da: Hva har han tenkt å gjøre for å bryte den onde kjeden og løfte matematikkunnskapene i Norge?
Erna Solberg (Høyre), 2012-11-21:
Vi mangler i år ca. 16 000 høyt utdannede IKT-ingeniører i Norge. Vi ser at vi må importere mye kunnskap fordi for få norske ungdommer over tid har lært seg og kan nok matematikk til at de velger, og klarer å gjennomføre, den typen utdanning. Det er en krise. Regjeringen har gjort noen tiltak, men det er lite som tyder på at vi i løpet av de neste 10–15 årene klarer å bryte den negative sirkelen vi er inne i når det gjelder matematikk, med de tiltakene som er laget, bl.a. fordi man ikke er villig til å si klart og tydelig at vi også skal stille kompetansekrav til dem som allerede er lærere. De som er i skolen i dag, må faktisk løfte sin matematikkunnskap. Det har vi foreslått, det har regjeringen gått imot. Hadde vi gjort det, og gjort det vi gjør med løftet for etter- og videreutdanning, kunne vi brutt denne kjeden mye raskere. For det er sånn at hvis du har svettetokter over brøk – som statsministeren selv har innrømmet at han hadde på et tidspunkt – og står som lærer i en 5.-klasse, så har du faktisk et problem. Dette skal altså fortsette med regjeringens tempo.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2012-11-21:
Statsministeren skryter av at man har lagt om lærerutdanningen, men det er jo den nye lærerutdanningen som nå produserer studenter med 50 pst. stryk. Statsministeren var opptatt av å gjøre matematikk mindre mystisk fra grunnskolen av. Vi har nå rapporter som viser at det i matematikk er en tydelig sammenheng mellom resultater fra nasjonale prøver og standpunktkarakterer. Nær 80 pst. av elevene som nådde det laveste mestringsnivået i matematikk ved nasjonal prøve i 8. trinn, gikk ut av grunnskolen med standpunktkarakteren 1 eller 2 i matematikk. Regjeringens tiltak for å hjelpe de svakeste elevene var at Ny GIV settes inn etter jul i 10. klasse. Det mener Høyre er altfor sent. Spørsmålet mitt til statsministeren er: Ser regjeringen alvoret i situasjonen for de svakeste elevene, og vil regjeringen nå endre sin Ny GIV-strategi og sette inn tiltak fra 8. klasse, når vi allerede der vet hvilke elever som virkelig trenger hjelp?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2012-11-21:
Det statsministeren og representanten Solberg har diskutert, er et symptom på en mye større utfordring, nemlig at matematikk, naturfag og teknologifag har vært nedprioritert gjennom mange år, både i samfunnsdebatten og også av flertallet i denne sal. Fremskrittspartiet er bekymret for dette. Det er et stort og skummelt paradoks med tanke på hvor viktige disse fagene er for velferd og verdiskaping i Norge. Når statsministeren sier at han synes det er morsomt med prosentregning og brøk, så har jeg tatt med et mattespørsmål i dag: Da statsministeren kom til makten i 2005, manglet Norge 6 000 ingeniører. Etter sju år med makten mangler Norge 15 000 ingeniører. Hvis denne trenden fortsetter, hvor mange ingeniører vil Norge mangle i 2017?(Munterhet i salen.) (Munterhet i salen.)
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2012-11-21:
Det er ingen tvil om at det er lærerne som er nøkkelen til å få opp mattekunnskapene i landet vårt. Min teori er at vi nå har nådd en spiral. Vi har hatt et lavt nivå i matte i lærerutdanningen. Det resulterer i at vi får dårlige elever, som nå er lærerstudenter, og som stryker i matte. Det betyr at den viktigste innsatsfaktoren nå ikke er de hurtigtiltakene man kan gjøre i lærerutdanningen – det er langsiktige tiltak. De kortsiktige tiltakene er å få de lærerne som i dag er ute i skolen, til å bli gode og trygge i mattekunnskap. Statsministeren sa i et tidligere svar at vi hadde hatt en betydelig satsing på etter- og videreutdanning. Da kan jeg hilse fra Utdanningsforbundet i Vest-Agder og si at de opplever ikke det. Selv om det er gjort noen endringer i den ordningen, er det fortsatt et mye større behov – og en lyst – hos lærere til å ta etter- og videreutdanning enn det man klarer å få til. Vil regjeringen nå få en plikt, og en rett, til etter- og videreutdanning, som gjør at vi får fart på dette, og at det blir en betydelig satsing?
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-11-21:
Vi er veldig enige om tilstanden til mattefaget i norsk skole. Vi er nok veldig uenige om hvorvidt det har skjedd en stor opptrapping av etter- og videreutdanning. Det er på helt det samme nivået som det var under forrige regjering, og det ble startet under forrige regjering. Vi er veldig enig i retorikken – at det er viktig at lærerne våre kan faget de formidler. Men når Jens Stoltenberg lover å gjøre noe for matte i neste periode, så lover han flere mattetimer til en pris av 1,2 mrd. kr. Jeg mener at han heller burde ha lovet å bruke dem på å få bedre og flere lærere inn i de timene vi allerede har. Så hvorfor er det sånn at statsministeren skjønner problemstillinga, han skjønner hva som trengs, men han forskriver feil resept? Vi trenger ikke flere timer, vi trenger mye bedre innhold i de timene vi har. Vi trenger flere lærere, og vi trenger gode lærere som kan formidle gleden over matematikk og hvor fantastisk det faget er – ikke flere timer med lærere vi ikke har.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-11-21:
Jeg er sikker på at statsministeren kanskje kjenner noen fattige også, men jeg tror ikke han er inhabil når det gjelder å diskutere fattigdom. Da han tiltrådde, skulle han utrydde fattigdommen, avskaffe fattigdom. Etter sju år ved makta er dette det målet som regjeringa er lengst unna. Vi vet at 75 000 barn under 18 år i Norge lever i familier med vedvarende lav inntekt. Jeg syns egentlig det var pinlig da finanskomiteen i går avga sin innstilling, der vi bruker 1 065 mrd. kr i 2013, og vi klarer ikke å kjempe mot fattigdom ved å bruke de midlene. Kristin Halvorsen sa en gang så klokt at dette handler om politisk vilje. Jeg gikk gjennom presseheftet til regjeringa, altså skryteboka, der man framstiller budsjettet for 2013 på alle de beste måtene man sjøl vil, og der finnes ordet fattigdom null ganger. Venstre har foreslått en forpliktende opptrappingsplan f.eks. innenfor sosialhjelp og en rekke andre tiltak. Det mest konkrete som regjeringa står for i dette budsjettet, er at de stemmer mot alle forslagene som Venstre foreslår. Så mitt spørsmål til statsministeren er: Er statsministeren fornøyd med regjeringas innsats med å avskaffe fattigdommen etter å ha sittet med flertallsmakt i sju år?
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-11-21:
Da merker jeg meg at statsministeren ikke er fornøyd, men han er stolt over at antallet fattige barn faktisk har økt. Vi ser at venstresida ofte er monomant opptatt av at all fordeling i samfunnet skal skje gjennom inntektssida i statsbudsjettet, der alle fornuftige lettelser blir stoppet fordi de kanskje slår feil ut, mens man ikke i det hele tatt er opptatt av hvordan man bruker utgiftssida for å nå akkurat dem som trenger det mest. Det gjelder å differensiere barnetrygd, barnehagepriser, SFO, utstyrsstipend, alle de tilskuddene vi har – det kunne vi ha styrt mot dem som absolutt trenger det mest. Venstre vil også bruke utgiftssida for å bekjempe fattigdom. Vi har lagt fram modeller i vårt alternative budsjett som viser at en enslig forsørger f.eks. i min bydel, med rundt 300 000 kr i inntekt og to barn, ville kunne fått 2 000 kr mer å rutte med hvis vi hadde vært villig til å bruke disse virkemidlene for å nå dem som trenger det mest. Hvorfor vil ikke statsministeren være med på et sånt løft?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2012-11-21:
Statsministeren og eg har hatt ei litt motsett utvikling. Det var først etter at eg blei partileiar at eg blei sveitt i nevane av å sjå brøk og prosenttal. Eg har eit viktig spørsmål til statsministeren. Me ønskjer å ta vare på likeverd og menneskeverd. Det har vore brei politisk einigheit om å verne om nettopp likeverdet for å unngå at menneske blir handelsvare. Regjeringa har vore tydeleg. Regjeringa har rådd norske statsborgarar frå å nytte surrogati i utlandet, og statsrådar frå denne regjeringa har òg stilt spørsmål ved om ikkje surrogati er ei form for menneskehandel. Men einigheita gjeld ikkje berre surrogati. Bioteknologilova i dag har vern om mange typar av assistert befruktning, mot kloning, mot val av eigenskapar ved barn, mot kjønnstesting av foster, mot ulike genetiske undersøkingar og genterapi. Likevel har eg behov for å stille spørsmålet: Kva er no regjeringa sitt syn? Helsedepartementet har sendt ut på høyring eit forslag om at bioteknologilovas straffansvar ikkje skal gjelde for privatpersonar. Det vil seie at surrogati, val av eigenskapar ved barn og kjønnstesting blir lovleg for privatpersonar. I høyringsforslaget er det ikkje eit einaste ord som viser at regjeringa har nokon innvendingar mot surrogati, kjønnstesting eller val av eigenskapar ved barn. På ein stor og vaksande global marknad sel fattige kvinner tilgang til sin eigen kropp. Kjøparane er rike menneske frå vår del av verda. Spørsmålet mitt til statsministeren er veldig enkelt: Er regjeringa imot surrogati eller ikkje?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2012-11-21:
Eg stiller ikkje spørsmål ved om surrogati skal vere lovleg i Noreg, eller om det skal vere lovleg for norske statsborgarar å gjere det i utlandet. Eg stiller spørsmål ved surrogati i seg sjølv. Der forstår eg statsministeren, og han har opptredd veldig ryddig i denne typen saker. Men dette er spørsmålet: Kva meiner me om surrogati? Det må statsministeren ha ei meining om. Dette har vore eit område der regjeringa har vore veldig tydeleg, dei har vore imot surrogati. Det som no er spesielt, er at regjeringa har kome med eit høyringsnotat der ein seier at privatpersonar i Noreg kan gjere dette lovleg i utlandet. Men kva er haldninga til surrogati? Er det noko som regjeringa ønskjer å kjempe imot? Ønskjer regjeringa at det skal bli fleire og fleire som får utført nettopp surrogati i utlandet? Eit så viktig verdispørsmål må jo regjeringa ha teke eit standpunkt til.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2012-11-21:
Vi har forventninger om at statsministeren har klare syn på de viktigste verdispørsmålene om menneskesyn som er aktuelle i vår tid. Det er ikke spørsmål man er eller kan være inhabil i forhold til. Kristelig Folkeparti har vært vant til å se på venstresiden som nær alliert i kampen mot utnyttelse av kvinner og i kampen for likestilling både nasjonalt og globalt. Derfor må vi stille spørsmålet enda en gang: Er regjeringen for surrogati, eller er regjeringen imot surrogati?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2012-11-21:
«Helsedepartementet har sendt på høring endringer i bestemmelsene om straffeansvar i bioteknologiloven. Dette gjelder bl.a. spørsmål om surrogati, men også alle andre sentrale temaer som loven omhandler. Hvordan mener statsråden at disse endringene kan bidra til å forebygge utnyttelse av kvinner og krenkelse av barns rettigheter og menneskeverd, og hvilke signaler mener statsråden at høringsnotatet formidler til dette?»
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2012-11-21:
Statsråden sier at det er en presisering av lovverket. Jusprofessor Erling Husabø slår i Vårt Land sist torsdag fast at det er noe langt mer enn det dette dreier seg om. Kristelig Folkeparti tar gjerne en diskusjon om innretningen av straffebestemmelsen i bioteknologiloven. Vi må ta inn over oss at vi snakker om et globalt marked av tjenester som bare fantasien setter grenser for. Da må diskusjonen om straffebestemmelse kanskje reflektere det. Men paradokset her er at man sier at det er vanskelige avveininger. Det er ingenting i høringsnotatet som bærer preg av at dette er vanskelige avveininger. Det er ingen signaler om at man ikke ønsker at nordmenn skal benytte seg av de tilbudene. Derfor må jeg må gjenta spørsmålet til statsråden: Hvordan mener statsråden at disse endringene kan bidra til å forebygge utnyttelse av kvinner og krenkelser av barns rettigheter og menneskeverd? Hvilke signaler mener statsråden at høringsnotatet formidler rundt disse spørsmålene?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2012-11-21:
Jeg takker for svaret. Jeg forundres likevel over den totale mangelen på refleksjon over hva disse ulike problemstillingene innebærer, om hva slags marked vi i praksis snakker om. Spørsmålet som jeg nå har stilt to ganger, er egentlig ganske enkelt: Ønsker regjeringen seg noen som helst slags signaler om hva man mener om at norske borgere reiser ut i verden og beveger seg ut i det markedet – som på den ene siden kan handle om en velorganisert industri, som vi ser i California, som tilbyr surrogattjenester, og på den andre siden kan være vill vest i utviklingsland for nærmest å få tjenester som bare fantasien setter grenser for? Det er ingen tvil om at grensene mellom surrogati og menneskehandel er ytterst uklare. Har regjeringen noen som helst formening om det at norske borgere går ut i det markedet? Har man noen etiske vurderinger som man ønsker å ta med seg når man vurderer straffebestemmelsene i bioteknologiloven?
Borghild Tenden (Venstre), 2012-11-21:
Fattigdom har vært en viktig sak i de to siste valgkampene. I valgkampen i 2009 lovet Jens Stoltenberg på oppfordring fra Venstres daværende leder Lars Sponheim å være med på et tverrpolitisk krafttak for å bekjempe fattigdom i barnefamilier, som statsministeren nå var inne på. Det var et løfte uten reelt innhold. I valgkampen i 2005, dokumentert i filmen Oljeberget, fikk statsministeren spørsmål om hvorfor det er behov for en ny regjering. På det spørsmålet svarte statsministeren at aldri har en regjering brukt mer penger enn den sittende regjering, at allikevel har antallet på fattige barn økt, og det var en god nok grunn til å skifte regjering 12. september 2005. Mitt spørsmål blir da: Gjelder det samme gode argumentet nå ved valget 9. september 2013?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-11-21:
I forrige uke møtte jeg en jente på fem år som bor i Oslo, som er et av de barna som vokser opp i fattigdom, der moren hennes ikke har råd til verken å ta henne med på ferier eller på bursdager. En av de viktigste tingene som bl.a. forskere peker på som årsak til barnefattigdommen, er bl.a. barnetrygden, og at den har stått stille fra år 2000 og frem til i dag. Samtidig ser vi også at mange av de barna lever på sosialhjelp, og det varierer i stor grad rundt omkring i kommunene hvordan dette blir håndtert, og hvilke satser man legger til grunn. Fremskrittspartiet er mer opptatt av å se barna i deres hverdag fremfor å krangle om ulike fattigdomsdefinisjoner. Derfor ønsker jeg å utfordre statsministeren på to ting: Vil regjeringen og statsministeren bli med på å sørge for at barnetrygden følger lønnsutviklingen i fremtiden, og vil statsministeren bli med på å gjøre satsene på sosialhjelp normert, sånn at de blir like over hele landet?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2012-11-21:
Det er jo på mange måter befolkningsøkningen som redder regjeringens fattigdomsstatistikk. For selv om andelen ikke øker veldig mye, øker antallet. Det er uomstridt at det blir flere barn som vokser opp i fattigdom. Jeg er enig med statsministeren i at det er komplisert. Fattigdom i Norge i dag dreier seg ikke bare om at man har dårlig råd. Dårlig råd er ofte et symptom på andre sosiale problemer, f.eks. på at man ikke får hjelp i psykiatrien, som har vært stemoderlig behandlet lenge, at man ikke har en skole som klarer å lære alle å lese og skrive, slik at de har det de trenger for å komme seg ut i livet senere, og at man ikke kommer inn på arbeidsmarkedet. Nettopp på arbeidsmarkedet er det slik at selv om ledigheten i Norge er lav, er det flere som står utenfor arbeidslivet. De vi forsøker å hjelpe inn i arbeidslivet, opplever at på arbeidsmarkedstiltak er det lange køer, lange ventetider. Hva vil statsministeren gjøre med det?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2012-11-21:
Jeg har lest regjeringens statusrapport om handlingsplanen mot fattigdom i budsjettet for 2013, og så langt jeg kan se, er det ingen nye tiltak der for 2013. Tvert imot er flere tiltak avviklet eller under avvikling. Resultatene er mangelfullt dokumentert. Det står mest om hvor mange som har vært på ulike tiltak, men lite om hvorvidt de virket – når vi ser alle tiltakene under ett. Det forundrer meg at regjeringen ikke har satt i gang en virkelig offensiv mot fattigdom. Barnefattigdommen er meget høy – det er vi alle enige om, også statsministeren. Kristelig Folkeparti foreslår i sitt alternative budsjett et nytt barnefradrag i skatten på 5 000 kr per barn. Dette vil bli gitt kontant til dem som er uten arbeid. Dette vil virkelig være et gedigent løft mot barnefattigdom. Kan statsministeren tenke seg å vurdere dette, enten nå eller f.eks. i forbindelse med revidert?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2012-11-21:
Situasjonen i Midtøsten er veldig spent og dramatisk. Den varslede våpenhvilen mellom Israel og Hamas ble ikke iverksatt ved midnatt. Samtidig er det vanskelig å se den enkelte konflikten helt isolert og bare gjennom israelsk/palestinske briller. De enkelte konfliktene i regionen henter innflytelse fra og påvirker andre land i regionen, og ikke minst er risikoen for en smitteeffekt stor i en region der maktbalansen og maktforholdene nå ser helt annerledes ut. Norge inntok en veldig avventende holdning til situasjonen i Libya for halvannet år siden, og i spørretimen så sent som to dager før Sikkerhetsrådet fattet sitt vedtak om flyforbudssone og beskyttelse av sivile, var regjeringa lite villig til å tone flagg da en samlet opposisjon ba om regjeringas mening. I skyggen av det som nå skjer på Gaza og i Israel, fant det den 11. november sted en samling av opposisjonen i Syria – til det nasjonale syriske opposisjonsrådet. På kort tid har Frankrike, Den arabiske liga, EU og – så sent som i går – Storbritannia på ulike måter anerkjent denne opposisjonen. Foreløpig har Norge vært taus. Prosessen med en samling av den syriske opposisjonen har vært etterspurt av det internasjonale samfunnet lenge, fordi det er et veldig viktig skritt i retning av å få på plass et alternativ til dagens meget brutale regime. Det er en eskalering av volden – over 30 000 mennesker er drept – og politiske signaler om støtte har stor betydning for veien videre. Med erfaringene fra den tilbakeholdende innstillinga regjeringa tok i forhold til Libya, vil statsministeren nå sørge for at Norge anerkjenner det nasjonale syriske opposisjonsrådet som en legitim representant for den syriske opposisjonen?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2012-11-21:
Det er helt uomtvistelig at Norge inntok en tilbakeholdende rolle med hensyn til det som skjedde i Sikkerhetsrådet. Kun to dager før var man altså sterkt skeptisk til å innføre en flyforbudssone – det er det bare å gå tilbake i referatene og se. Da vi så først deltok, er det helt riktig at vår innsats og den innsatsen våre soldater gjorde, har fått betydelig og fortjent anerkjennelse. Det er bra at vi klarte å levere et bidrag så raskt som vi gjorde, når vi først bestemte oss for å bidra. Jeg er også glad for at statsministeren nå sier at man hilser velkommen en samling av den syriske opposisjonen. Jeg kunne ønske at regjeringa veldig tydelig gikk enda lengre, og sa at man anerkjenner den som en representant for den syriske opposisjonen, fordi det er et viktig politisk signal. Utenriks- og forsvarskomiteen var for kun kort tid siden i Tyrkia og Hellas, bl.a. besøkte vi en flyktningleir for syriske flyktninger helt mot grensen til Syria. De flyktningene vi snakket med, fortalte selvfølgelig sterke historier, men samtidig var de veldig opptatt av at det internasjonale samfunnet måtte gi dem hjelp til å finne en politisk løsning på situasjonen i Syria.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2012-11-21:
Den brutale borgerkrigen i Syria har ingen vinnere, men listen over tapere blir lengre og lengre for hver eneste dag. Det er likevel grunn til å glede seg over at den syriske opposisjonen nå har samlet seg, og det er grunn til å glede seg over at det er stadig flere som anerkjenner opposisjonen, enten som den eneste eller som en legitim representant for det syriske folk. Jeg deler den foregående spørrerens intensjon her om at Norge kommer sent på banen. Vi var svært sent på banen i forholdet til Libya, hvor den norske regjeringen to dager i forkant av Sikkerhetsrådets resolusjon hadde en negativ holdning. For svært kort tid siden nevnte representanter for denne regjeringen at Norge verken anerkjente eller på annet vis samhandlet offentlig for å anerkjenne den syriske opposisjonen. Så spørsmålet mitt er: Hvordan vil regjeringen nå(presidenten klubber) være med på å arbeide sammen med opposisjonen for et bedre og demokratisk(presidenten klubber igjen) Syria? (presidenten klubber) (presidenten klubber igjen)
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2012-11-21:
Stortinget har i dag opplevd en statsminister som, når det gjelder kampen mot fattigdom, har vært svært tilbakelent, når det gjelder grunnleggende etiske spørsmål som surrogati, har framstått som uten en mening, og som nå, i spørsmålet om en av de mest blodige konflikter verden har sett, og som har pågått i 21 måneder og tatt 30 000 liv, framstår som svært, svært passiv. I går erklærte Storbritannias utenriksminister William Hague at Storbritannia – en av Norges nærmeste allierte – anser den nye koalisjonen av opposisjonsparter i Syria som den eneste legitime representant for opposisjonen. Hva er det den britiske regjeringen vet, som statsminister Stoltenberg ikke vet, siden han ikke kan slutte seg til en slik mer aktiv konklusjon?
Øyvind Halleraker (Høyre), 2012-11-21:
Jeg vil gjerne stille et spørsmål til forsvarsministeren. «Avinor planlegger en helt nødvendig utvidelse av Flesland flyplass. Flyplassen har langt større trafikk enn den er dimensjonert for, og det haster med en fremtidsrettet utbygging. Som et ledd i fornyelsen ønsker man å overta arealer fra Forsvaret som ikke anvendes av disse lenger. Det er oppstått sterk uenighet om betingelsene for overtakelsen, og saken har stått helt stille i 9 måneder. Vil statsråden ta et initiativ for å få løst denne saken?»
Øyvind Halleraker (Høyre), 2012-11-21:
Statsråden nevner at Avinor «må konkurrere i markedet», som det ble sagt. Vel, det er vel heller ikke så veldig mange andre aktører som har mulighet til å benytte arealene som en flyplass faktisk består av. I Norge har vi organisert oss slik at det er Avinor som står for flyplassene. Derfor trekker jeg den fortolkningen i tvil. Men det som er mer alvorlig, er at man i prosessen har en uttalelse fra Forsvarsbygg som sier at det er mangel på forståelse som gjør at de ønsker å bringe saken inn for departementet, og der har saken stått. Da etterlyser jeg politisk handlingsvilje fra de statsrådene som er ansvarlige for dette, for det medfører jo at næringsliv og befolkning lider, og at flyplassen ikke får bygget ut. Og den samme regjeringen ønsker altså å korte ned på planleggingstiden. Her har ett år med unødvendig planleggingstid og kostnader gått med.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2012-11-21:
Selvfølgelig skal vi følge de spilleregler vi selv har vedtatt, men som jeg sa i mitt første oppfølgingsspørsmål, er det elementer i dette som gjør at statsråden kunne grepet inn og forsert disse prosessene, for her har det gått seg fast. Det er også slik at det fra begge sider benyttes betydelige ressurser over offentlige budsjetter – helt unødvendig. Jeg tror folk flest har store problemer med å se at staten mot staten forsinker en nødvendig utbygging av en flyplass. Jeg vil også si at kravet om markedsleie for arealer som ingen andre i markedet kan utnytte, som altså er tre ganger høyere enn det Avinor selv får fra sine andre kommersielle leietakere, i høyeste grad er urimelig. Så jeg oppfordrer igjen statsråden til å bruke sin innflytelse og skjære igjennom, slik at man får gjort noe med denne saken.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-11-21:
Norsk luftfart er i stor grad bygd opp gjennom et tett samspill mellom Luftfartsverket, senere Avinor, og Forsvaret. Avinor AS og Forsvaret har et nært og tett forhold knyttet til driften av mange av landets flyplasser. Forsvaret har historisk vært eier av mange flyplasser i Norge, men behovet for eierskap har blitt betydelig redusert. Store arealer er derfor utrangert, med sikte på avhending. Blant annet gjelder dette arealer på Flesland, herunder såkalte luftfartskritiske arealer, som det kan være aktuelt å overdra direkte til Avinor AS. Avhending av fast eiendom i statlig eie skal skje etter fullmakt fra Stortinget. Avhendingsinstruksen, gitt ved kgl. res. av 19. desember 1997, gir nærmere retningslinjer for avhending av statlig eiendom. Hovedprinsippet i instruksen er at avhending skal skje til markedspris i det åpne markedet. Instruksen har ingen eksplisitte bestemmelser om direktesalg til statseide aksjeselskaper. Samarbeidsavtalen mellom Forsvaret og Avinor AS, om flyplass- og flysikringsvirksomhet, som ble undertegnet i februar 2011, omtaler bl.a. mulig overdragelse av luftfartskritiske arealer fra forsvarssektoren til Avinor AS. I avtalen er partene enige om at slike arealer «skal verdsettes gjennom rettslig avtaleskjønn, dersom en av partene krever det». Et slikt rettslig avtaleskjønn, knyttet til luftfartskritiske arealer på Flesland, oppgis å foreligge i løpet av 2013. Når avtaleskjønnet foreligger, vil regjeringen vurdere behovet for å fremme en eventuell sak om direktesalg for Stortinget. Når det gjelder arealer, som i henhold til den nevnte samarbeidsavtalen, ikke er luftfartskritiske, er utgangspunktet at Avinor, som andre kommersielle aktører, må konkurrere i markedet for å få tilgang til slike. Samarbeidsavtalen av 2011 representerer en viktig milepæl i videreutviklingen av det nære samspillet mellom Forsvaret og Avinor AS. Den mer detaljerte oppfølgingen av avtalen er arbeidskrevende. For å lykkes fullt ut er det samtidig vesentlig at partene følger avtalte spilleregler for å søke avklaringer og enighet. Det nevnte rettslige avtaleskjønnet er også et viktig ledd i dette. Også tvisteløsningsmekanismer er fastslått i samarbeidsavtalen.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-11-21:
Slik jeg har forstått det, har partene de ni månedene dette har vært en diskusjon, bl.a. arbeidet med følgende problemstillinger: utarbeidelse og inngåelse av avtaler om rettslig avtaleskjønn, dokumentasjon av hva som har vært investert på Flesland over NATOs infrastrukturprogram, tolkninger av den tidligere samarbeidsavtalen vedrørende NATO-investeringer samt spørsmål vedrørende takseringsform. Så går jeg ut fra at også representanten Halleraker er enig i at vi er nødt til å følge de spillereglene som Stortinget har laget. Det er veldig viktig at Avinor og Flesland flyplass får tilgang til de luftfartskritiske arealene som faktisk er nødvendige for å utvikle flyplassen, men samtidig må dette skje på en måte og i en form som gjør at vi også oppfyller de kravene til avhending som Stortinget har satt.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-11-21:
Jeg ser veldig godt behovet for at Flesland flyplass får utvikle seg. Like fullt er det slik at det er omfattende takseringsprogram og mange forhold som må på plass i forbindelse med avhendingen, ikke minst for at vi skal oppfylle de kravene som Stortinget har satt til avhending av bl.a. forsvarseiendommer. Det er også sånn at for å dekke det akutte behovet for Flesland flyplass og Avinor er det inngått en leiekontrakt på 25 mål areal på Flesland. Så er vi selvfølgelig opptatt av at dette må skje på en så hurtig og en så god måte som mulig, men det er også sånn at Avinor og Forsvaret er enige om at man skal bruke dette avtaleskjønnet, og at det da skal skje i 2013.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2012-11-21:
«Det er den siste tiden, bl.a. gjennom artikkel i Adresseavisen 14. november 2012, kommet frem at flere pasienter mister tilbud om psykiatrisk behandling i spesialisthelsetjenesten med den begrunnelse at pasientene er behandlingsresistente, dvs. for syke til å tilbys behandling. Mener statsråden at en slik praksis er faglig forsvarlig og innenfor gjeldende regelverk, og hva vil ev. statsråden foreta seg for at ikke pasienter skal oppleve dette?»
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2012-11-21:
Jeg takker for svaret. Vi skal ha forståelse for at pasienter som går inn og ut av psykiatrien, og deres pårørende, føler at det er vanskelig å gå ut med sånne saker, og at man ofte føler seg maktesløs. Derfor er det heller ikke så ofte vi hører om slike saker. Men vi har fått tilbakemelding om flere slike hendelser, og jeg synes det er flott at Frida – som i dette tilfellet – faktisk står frem med sin historie, og at det blir kjent, for Frida, og pasienter som henne, skal ikke bli møtt på den måten av helsevesenet. Pasienter som er motivert for behandling, men som blir betegnet som behandlingsresistente, skal heller ikke oppleve å falle mellom to stoler. Derfor vil jeg stille spørsmålet litt mer konkret: Hva vil helseministeren foreta seg aktivt for at begrepet «behandlingsresistent» skal forsvinne ut av helsevesenet og ikke brukes?
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2012-11-21:
Vi tar det jo på prinsipielt grunnlag nettopp det at pasienter i psykiatrien som er syke, blir møtt med det begrepet. Det oppleves som en voldsom belastning. For eksempel sa moren til jenta i denne saken – og jeg siterer fra avisen: «Hun var for syk til å få behandling nå, kanskje det ville bli aktuelt om et eller halvannet år. Men skal Frida hjem, er det ikke sikkert hun overlever til jul.» På den bakgrunn at flere henvendte seg til oss med at de blir møtt i helsevesenet med «behandlingsresistent», er vi i Høyre glad for at helseministeren vil se på hvordan man kan forhindre at dette skjer. Hvis helseministeren kunne være mer konkret på hvilken måte han vil følge opp på, hadde det vært veldig fint.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-11-21:
Jeg ber om forståelse for at jeg ikke kjenner det konkrete tilfellet som det refereres til, men jeg oppfatter også at representanten stiller spørsmålet mer prinsipielt. Det er også uklart for meg hvorvidt «behandlingsresistent» er et aktivt brukt ord som nærmest skrives inn i journalen til pasienten. Det jeg legger vekt på, og vi kommer også tilbake til det i forbindelse med arbeidet med kvalitet i helsevesenet, er at brukeren, pasienten, skal trekkes mer med i behandlingen og være tettere på for å utforme tilbudene, fordi samhandlingen mellom pasient og de som behandler, er så viktig for kvaliteten. Og som jeg sa i mitt innlegg: Jeg vil mene at ordet «behandlingsresistent» skal være ganske fremmed i norsk helsevesen, for hvorvidt en behandling i denne fasen gir resultater og nytter, er underbygd av det man har av kunnskap. Det kan man stille spørsmål om, men da kan det være andre tilbud pasienten har. Jeg tror jeg skal følge opp det spørsmålet representanten stiller ved å gå etter og se om dette er et begrep som brukes, og hvilke konsekvenser det har om det brukes i spesialisthelsetjenesten.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-11-21:
Jeg tror det kan være tilfeller hvor en pasient kan – for å bruke et ikke-medisinsk begrep – være for syk til å motta en viss type behandling, og at man må være i en viss type tilstand for å motta en viss type behandling. Det er, som jeg sa i mitt svar, ulike faser hvor dette forløper. Samtidig sier jeg at det tyder på at man ikke er i dialog med pasienten – og det er viktig – om man bruker ordet «behandlingsresistent», for hvis man er resistent, tror jeg assosiasjonen går til det at man ikke er mottagelig for noen ting, og er nærmest isolert. Man kan være for syk til å motta en type behandling, men jeg tror jeg skal gjøre det slik at jeg vil spørre meg for i mitt eget departement og system for å få vite om dette er et begrep som brukes, og om det har en konsekvens at det brukes, slik representanten har stilt spørsmål om.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-11-21:
Rehabiliteringstjenester av god kvalitet er viktig, både for den enkelte og for samfunnet, og de skal være tilgjengelige for alle. Det har i de senere år skjedd strukturelle endringer i tjenestetilbudet. Innenfor spesialisthelsetjenesten ytes det i større grad rehabiliteringstjenester som dagopphold og poliklinikk. Rehabilitering gis også som en integrert del av sykehusopphold. De regionale helseforetakene har lagt vekt på å styrke kvaliteten i tilbudet som ytes i de private opptrenings- og rehabiliteringsinstitusjonene. Dette er et av de områdene hvor det er et meget godt samspill mellom offentlige sykehus og private institusjoner. Midler til kjøp av tjenester fra private opptrenings- og rehabiliteringsinstitusjoner har økt, fra om lag 996 mill. kr i 2005 til om lag 1 525 mill. kr i 2011. Rehabilitering innebærer prosesser som involverer mange aktører, også aktører utenom helsetjenesten – som opplæringsetaten og Nav. Rehabiliteringstiltak i kommunen er sentralt og krever ofte samarbeid med spesialisthelsetjenesten. Samhandlingsreformen skal bidra til helhetlige og koordinerte tjenester. Dette er selvsagt helt sentralt i enhver rehabiliteringsprosess. Hvilke rehabiliteringstjenester spesialisthelsetjenesten så yter til pasienter med MS, må selvfølgelig vurderes i hvert enkelt tilfelle. De regionale helseforetakene har ansvar – og det har de alle – for å sørge for at MS-pasienter, som alle andre pasienter, får et godt og relevant tilbud. I Helse Nord er det MS-enheten ved nevrologisk avdeling ved UNN som koordinerer tilbudet til denne pasientgruppen. MS-pasienter får rehabiliteringstilbud ved UNN, og i tillegg er det inngått avtaler med Valnesfjord Helsesportssenter og Rehabiliteringssenteret Nord-Norges Kurbad om tilbud til MS-pasienter. Helseregionene har ansvar for å yte gode og relevante tjenester til befolkningen i den regionen der de har ansvar. Dette gjelder også spesialisert rehabilitering. Vurderingen av om enkeltpasienter bør få tilbud ved det gjeldende senteret, som representanten stiller spørsmål om – MS-senteret i Hakadal – er derfor et spørsmål som må vurderes av faglig kompetent personell i regionen. Jeg ønsker å se nærmere på dagens praksis. Helse- og omsorgsdepartementet vil utrede hvorvidt retten til fritt sykehusvalg også bør utvides til å omfatte private opptrenings- og rehabiliteringsinstitusjoner som har avtale med de regionale helseforetakene. Dette vil vi gjøre i forbindelse med høringsnotat om endringer i pasient- og brukerrettighetsloven og implementering av pasientrettighetsdirektivet. Det er nå ute på høring, og vi venter tilbakemeldinger på det når høringsfristen er over.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-11-21:
Jeg tror at vi med den arbeidsfordelingen vi har, skal legge til grunn at det regionale helseforetaket – her Helse Nord – gjør en vurdering av de faglige ressursene som er til disposisjon i regionen. Det hindrer ikke at vi kan følge opp og stille spørsmål om de vurderingene som er gjort, for eventuelt å forsikre oss om at uro i befolkningen er forstått og godt ivaretatt. Men som jeg sier, har regionen gitt meg en veldig tydelig tilbakemelding på ansvaret som ligger ved UNN og sykehuset der, og de avtalene de har inngått med private rehabiliteringsinstitusjoner. Jeg går ut fra at de da ivaretar det ansvaret de har ved å kunne gi individuelle, tilpassede tilbud om rehabilitering til dem som trenger det. Det er også viktig med det som er av pasientengasjement, som jeg har inntrykk av at alle helseregionene er opptatt av, men jeg vil ikke fra Stortingets talerstol stå og bestemme med hvilke enkeltinstitusjoner regionen skal inngå sine avtaler.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-11-21:
Det siste kan ikke jeg ta stilling til – hvem som vet best. Jeg legger stor vekt på, som jeg sa i det foregående svaret, dialogen mellom helsetjenesten og pasienten. Jeg tror den må styrkes i veldig mange sammenhenger for at vi skal føle at vi har trygghet og deltagelse i behandlingen som kommer oss til gode. Notatet om pasientrettigheter er på høring. Vi får mange innspill på det. Jeg mener prinsipielt at hovedansvaret for prioritering må ligge i det offentlige helsevesenet – må ligge i de vurderingene, den oversikten, det offentlige har. Vi vet at det er et betydelig innslag av private, ideelle og frivillige når det gjelder opptrening og rehabilitering. Derfor er de gode og viktige partnere for oss. Så vil heller ikke jeg stå her og si at det er økonomiske og ikke faglige begrunnelser som ligger til grunn for de vanskelige avveiningene som skal tas av dem som har ansvar for å prioritere, i en situasjon hvor man nok alltid skulle ønske at man hadde mer ressurser til gode formål enn det man har. Men jeg føler meg trygg på at man også i Helse Nord her tar avgjørelser når det gjelder prioritering, som samlet sett er til det beste for pasienten.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-11-21:
Det er riktig som representanten sier: Helse- og omsorgsdepartementet har sendt på høring et forslag om å endre bioteknologilovens straffebestemmelse. La meg si at vi justerer og presiserer den, dette for å tydeliggjøre rekkevidden av straffansvaret og presisere gjeldende rett på området. Forslaget innebærer bl.a. at privatpersoner som oppsøker eller benytter tilbud som etter bioteknologiloven ikke er tillatt i Norge, ikke vil kunne straffes i Norge. Det skal fortsatt være straffbart å tilby, eller utføre, ulike former for assistert befruktning, fosterdiagnostikk og lignende som ikke er tillatt etter bioteknologiloven. Dette er et klart signal for helsepersonell. Jeg mener det er uheldig med uklarhet knyttet til spørsmålet om straffansvar. En lovtekst må være tydelig på hvem som kan straffes. Det har vært en del uklarheter knyttet til hvem som kan straffes for brudd på bioteknologiloven. Allerede i juni 2010 ble dette påpekt av en interdepartemental arbeidsgruppe som anbefalte at straffansvaret ble vurdert i forbindelse med evalueringen av bioteknologiloven. For å tydeliggjøre straffansvaret har vi derfor sendt ut dette høringsforslaget. Forarbeidene til dagens lov indikerer at det ikke var lovgivers intensjon å straffe privatpersoner som benytter seg av tilbud som i Norge ikke er tillatt etter bioteknologiloven. Dette ønsker vi å tydeliggjøre i ny lovtekst. Bioteknologiloven regulerer bare det som skjer i Norge. Selv om surrogati ikke er tillatt i Norge, hindrer det ikke at enkelte drar til utlandet for å benytte seg av dette. På sine hjemmesider har Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet lagt ut informasjon om risikoen ved å benytte surrogatmor i utlandet. Det kan f.eks. være utfordringer knyttet til å få foreldreskap etablert. Jeg mener det vil være urimelig om disse personene skulle straffeforfølges i tillegg. Personer som har benyttet seg av assistert befruktning, er ofte i en sårbar situasjon, med graviditet eller små barn. Det samme kan også være situasjonen for personer som benytter seg av fosterdiagnostikk som ikke er tillatt i Norge. Som nevnt er forslaget på høring. Dette er spørsmål med mange etiske dimensjoner og mange vanskelige avveininger. Jeg vil gå nøye gjennom høringssvarene før jeg legger fram et lovutkast for Stortinget i løpet av våren.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-11-21:
Jeg har lyst til å sitere fra de forarbeidene som ble gjort da loven ble laget. Der ble det bl.a. sagt: «Som det fremgår av Justis- og politidepartementets vurdering kan helsepersonells handlinger i Norge etter omstendighetene være straffbar medvirkning etter bioteknologiloven selv om handlingen det medvirkes til ikke er straffbar i det land der den utføres. Dette gjelder i utgangspunktet også for forskere.» Her er helsepersonells ansvar veldig tydelig presisert. Jeg vil nødig opphøye meg selv til dommer over de valg enkeltpersoner i en stor global verden tar på dette området med den lovgivningen vi har i dag. Som representanten vet, skal vi til våren diskutere evaluering av bioteknologiloven. Der kan det komme forslag om endringer i loven, og da får vi en god grunn til å diskutere hva som er lov, og hva som er ikke lov i Norge, på dette området. Men det har altså ikke vært vår vurdering at vi her skal gå inn med en presisering som gjør det straffbart for personer som gjør ting i utlandet som ikke er lov – etter loven – i Norge. Representanten nevner surrogati, men det kan også gjelde f.eks. assistert befruktning, som skjer for 700 kvinner årlig i vårt naboland.