Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2010-02-02:
Bakgrunnen for denne interpellasjonen er de mange alvorlige bekymringsmeldinger fra jordmødre, leger og brukere og også oppslag i media om situasjonen ved mange av landets fødeavdelinger. Stortingsmeldingen En gledelig begivenhet ble behandlet i Stortinget i fjor. Det ble foretatt betydelige endringer og forbedringer i forhold til Regjeringens opprinnelige forslag, og det var bred enighet om at svangerskaps-, fødsels- og barselomsorgen måtte styrkes for å sikre bedre kvalitet. Det jeg nå etterspør, er oppfølgingen av Stortingets vedtak. Forekomsten av komplikasjoner, skader og dødsfall er svært lav i Norge sammenlignet med mange andre land. Til tross for det er det stort behov for forbedringer. Rapporter viser at det er for liten kapasitet og overfylte fødeavdelinger. Vi får rapporter om nestenulykker, og det er en betydelig økning i avviksmeldinger. Det kom fram på TV 2-nyhetene i går kveld at barn dør i forbindelse med fødsel, og mange får store skader på grunn av feilbehandling. Det er mangel på jordmødre både ved fødeavdelingene og i kommunehelsetjenesten. Det er vikarstafetter og manglende kontinuitet, for dårlig seleksjon til avdelinger med høyere beredskap, for dårlig oppfølging av kvalitetsarbeid, for høyt arbeidspress, for lav bemanning og samtidighetskonflikter på større fødeavdelinger. Denne situasjonen har vært tatt opp i Stortinget flere ganger i løpet av de siste tre–fire årene, uten at det har medført noen nevneverdige forbedringer. Vi hadde imidlertid store forventninger da stortingsmeldingen En gledelig begivenhet kom, ikke minst til at helseministeren skulle følge opp Stortingets vedtak fra i fjor. Det er imidlertid mye som tyder på at så ikke er skjedd, at det ikke er blitt noen bedring – tvert imot. Den Norske jordmorforening har i januar foretatt en gjennomgang og kartlegging av bemanningssituasjonen ved samtlige helseforetak med fødeinstitusjon. Tilbakemeldingene fra fagfolk og tillitsvalgte er nedslående. Det er urovekkende mange helseforetak som har gjennomført, eller planlegger, nedbemanninger eller innsparinger ved fødeavdelingene eller barselavdelingene. Det er et stort forbruk av ufrivillig deltid og vikarer. Faste stillinger holdes ledige ved permisjoner, og det er mange vakante vakter på turnusene. Det er et urovekkende høyt sykefravær ved flere avdelinger. De ansatte har liten eller ingen mulighet for faglig oppdatering i tråd med spesialisthelsetjenesteloven. Mange avdelinger melder fra om en tjeneste de oppfatter som lite brukervennlig og på grensen til det faglig uforsvarlige. Barselomsorgen blir nedprioritert. Mange har meldt at de ikke har tid til å dokumentere avvik. Dette er alvorlig. La meg ta noen eksempler: Ved universitetssykehuset i Akershus, Ahus, ble det før jul fremmet forslag om å redusere antall ansatte med 9,2 stillinger på føde- og barselavdelingen på grunn av pålagte innsparinger i 2010. Tillitsvalgte for jordmødrene og legene reagerte sterkt på dette forslaget. I et brev til styret for Ahus ga de uttrykk for sin bekymring for kvaliteten på tilbudet til gravide, fødende og barselkvinnene, og at de ikke kunne makte en forsvarlig drift ennå et år med en bemanning som ikke er tilpasset mengden fødsler. I 2009 var det 4 681 fødsler – 11,45 pst. flere fødsler enn planlagt. For 2010 er det planlagte fødselstallet 4 500, og det ble altså foreslått reduksjon i bemanningen på både fødeavdelingen og barselavdelingen. Personalet rapporterer om høyt arbeidspress og høyt sykefravær. Flere jordmødre søker seg bort fra avdelingen. Dette ble da endelig oppfattet av ledelsen som bekymringsfullt, og de trakk tilbake nedbemanningen på 3,3 jordmorstillinger, men opprettholder et kutt på 5,5 stillinger ved barselavdelingen. Det får konsekvenser for tilbudet til barselkvinnene. Det er ikke ro nok rundt mor og barn etter fødsel. Barna får ofte morsmelkerstatning fordi det ikke er tid til ammehjelp. Etter fødsel-samtaler blir ikke gjennomført. Ahus har en stor andel fremmedkulturelle fødekvinner, og det krever mer tid og ressurser. De har mer sykelighet, engstelse og språkproblemer, og de har oftere syke barn. Tilrettelegging og samarbeid med kommunehelsetjenesten og tolketjeneste krever tid. Ledelsen sier selv at konsekvensene av den foreslåtte nedbemanningen vil bli at en del ikke lovpålagte oppgaver ved barselavdelingen blir avsluttet – med andre ord blir det et dårligere tilbud, stikk i strid med Stortingets vedtak. Ledelsen er imidlertid av den klare oppfatning at bemanningen ved fødeavdelingen er faglig forsvarlig og i tråd med en bemanningsnorm fra 1997. Med respekt å melde: Det har skjedd mye i fødselsomsorgen siden 1997. Ikke minst er det både i 2001 og 2009 gjort vedtak i Stortinget om at den skal styrkes betydelig, nettopp på bakgrunn av mange uheldige hendelser. Det holder ikke mål å skjule seg bak en bemanningsnorm fra 1997. Nedskjæringene skjer uten at det er foretatt noen konsekvensanalyse. Det bemanningsnormen fra 1997 ikke tar høyde for, er at det ikke bare er én pasient, men to pasienter, nemlig mor og barn, og at fødselsomsorgen faktisk er blitt mer krevende. Fra Oslo universitetssykehus meldes det at det er foreslått nedbemanninger ved fødeavdelingen ved Ullevål for 2010 og 2011 med 6,5 årsverk – dette samtidig som fødselstallet stiger. Fagfolkene sier at dette er et regnestykke som ikke går i hop. Med andre ord vil det gå ut over kvaliteten på fødselshjelpen. Ved fødeavdelingen i Vestfold ble driften ved fødestua nedlagt, og en differensiert fødselsomsorg er fraværende. Bemanningen er redusert med 2,5 årsverk, med samme antall fødsler. Det er færre familierom, og barselkvinner må til tider ligge i korridoren. Sykehuset Innlandet, fødeavdelingen i Elverum, ble sterkt nedbemannet både med jordmødre og barnepleiere i 2008. Resultatet ble sykefravær på opptil 30 pst. i en periode. Fødeavdelingen i Stavanger melder om at grunnbemanningen er marginal, og det er 18 ubesatte stillinger og et økende antall deltidsstillinger. Dette resulterer i en stor sårbarhet ved sykdom, travle vakter, mange ledige vakter, stadig pålegg om ekstravakter og mange innleide jordmødre fra våre naboland. Fødeavdelingen i Bodø er minimalt bemannet. Jordmødrene melder at avdelingen drives med dugnadsånd, og at det er en sterk økning i fødselstallet. Ved fødeavdelingen ved St. Olavs hospital har de spart penger ved å stenge den ene fødeavdelingen deler av døgnet og i perioder i helger. Det har gått hardt ut over ansatte. Nå har de krav om innsparing på nye syv stillinger ved føde-/barselavdelingen i tillegg til poliklinikk. De sliter med lav grunnbemanning, vakante vakter og redusert bemanning i helgene. I tillegg har vi Kongsberg fødeavdeling, som nå er stengt midlertidig på grunn av uheldige hendelser. Den nedbemanningen som nå skjer, er stikk i strid med Stortingets vedtak. Det er uverdig, og det er uforsvarlig. Igjen er det kvinner og barn som blir en salderingspost, og det kan vi ikke akseptere. Jeg vil minne om hva Stortinget sa i 2009: «Komiteen har merket seg at det de senere år på grunn av betydelige omstillingsprosesser i helseforetakene har vært foretatt økonomisk motiverte endringer i fødetilbudet ved en del fødeavdelinger, som har ført til et dårligere tilbud til fødende. Komiteen mener det er uakseptabelt at fødetilbudet svekkes av økonomiske årsaker, og at fødekvinnene opplever mer stress og større utrygghet. Komiteen vil understreke at det må stilles krav til de regionale helseforetakene om at det ikke skal foretas økonomisk motiverte omstillinger som fører til et dårligere fødetilbud.» Klarere kan det vel neppe sies! I tillegg ba et enstemmig storting Regjeringen om å utarbeide nasjonale retningslinjer som sikrer at kvinner i aktiv fødsel har en kvalifisert fødselshjelper til stede, dersom hun ønsker det, for å ivareta hennes trygghet og redusere farene for komplikasjoner. Den nedbemanningen som nå skjer ved de fleste av landets fødeavdelinger, er en utvikling som går i feil retning. Statsråden svarte meg på et spørsmål i spontanspørretimen 16. desember om oppfølging av Stortingets vedtak når det gjaldt nettopp fødselshjelpen, at det er de regionale helseforetakenes ansvar å følge opp. Ja, men når de regionale helseforetakene svikter, må det vel være statsråden som har ansvaret? Når det gjelder Ahus, tok jeg saken opp i et møte som helse- og omsorgskomiteen hadde med Helse SørØst rett før jul, og spesielt med styrelederen i Helse SørØst, Hanne Harlem. Tilbakemeldingen fra henne var at de forholder seg til det departementet gir beskjed om. Det er da nærliggende å spørre om helseministeren ikke har formidlet til de regionale helseforetakene hva Stortinget faktisk har vedtatt, og som Stortinget forventer blir fulgt opp. Eller er det slik at de regionale helseforetakene har fått beskjed, men at de ikke følger opp? Jeg vil gjerne ha svar på om Stortingets klare vedtak om at det ikke skal foretas økonomisk motiverte omstillinger som kan føre til et dårligere fødetilbud, er formidlet til de regionale helseforetakene. Hvis de har fått klar beskjed, hva akter så statsråden å foreta seg? Og hva har hun gjort for å følge opp Stortingets enstemmige vedtak?