trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jan Tore Sanner (Høyre), 2019-12-06:
Nå er det sjelden slik at forskning er entydig. Det hadde vært veldig fint hvis forskning kunne gi oss ett svar. Ofte er det slik at forskningen peker på at det er behov for mer forskning. Jeg mener at de nye læreplanene er et veldig godt svar på de utfordringer vi ser i norsk skole. Jeg mener de vil gi en god overgang fra barnehage til skole. Det vil også gi kommunene en plikt til å sørge for en god overgang. Det er en diskusjon også blant fagfolk om kompetansemål på 2. trinn, eventuelt også på 1. trinn, kan bidra nettopp til å skape en god overgang. Men kompetansemål betyr ikke nødvendigvis at det skal være veldig høye krav, men det kan nettopp være å sørge for at denne overgangen blir myk. Så mener jeg, slik jeg har varslet lenge, og det gjenspeiles også i læreplanene, at de yngste barna kan lære godt gjennom lek. Jeg er glad for at det er tatt godt imot. Samtidig tydeliggjør vi også de grunnleggende ferdighetene i de nye læreplanene, fordi det er viktig at barna lærer å lese, skrive og regne.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2019-12-06:
Det som veier tyngst for meg, er at alle barn og ungdommer får hjelp og støtte, at alle får mulighet til å utvikle sitt potensial, og at de lærer de grunnleggende ferdighetene lese, skrive og regne. Jeg har møtt så mange ungdommer på ungdomstrinnet som forteller historier om at de aldri ble sett. Det ble aldri oppdaget at de hadde utfordringer med å lese, skrive og regne. Når vi har kartleggingsprøver på barnetrinnet, er det nettopp for å kunne fange opp de elevene som sliter, og ha mulighet til å gi dem intensivopplæring, slik at disse elevene mestrer. Når det gjelder kompetansekrav, hadde vi ute i høringen et spørsmål om på hvilket trinn kompetansekravene skal starte. Det er litt ulike syn på det. Noen mener at ved å ha kompetansekrav fra 1. eller 2. trinn kan man bidra til en mykere overgang, andre mener noe annet. Derfor har vi ikke justert dette nå, men det er en viktig diskusjon fremover, slik at vi kan sikre barna en god overgang fra barnehage til skole.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2019-12-06:
La meg først si at jeg mener at det er viktig at vi beholder mangfoldet i barnehagesektoren. Jeg mener det har tjent både barna, familiene og oss som samfunn godt at vi har en kombinasjon av små og store barnehager – kommunale, private og ideelle. Det er mitt utgangspunkt, og det er mitt mål å sikre det gjennom en ny regulering, en mer fremtidsrettet regulering av barnehagene. Så beskrev representanten Fagerås en situasjon i barnehagesektoren i en situasjon hvor kommunene har hatt ansvaret for tilsyn. Utfordringen er de endringene som har skjedd innenfor barnehagesektoren, fra at kommunene ga tilskudd til én privat barnehage i sin kommune og førte tilsyn med den, til at man har fått store konsern som går i flere nivåer, og som er etablert i flere kommuner. Det vi har sett, er at kommuner i liten grad fører tilsyn med økonomien i de private barnehagene. Jeg er helt sikker på at et statlig tilsyn vil ha mer kompetanse til å kunne føre tilsyn med økonomien i barnehagene, og at dette vil være bra både for barnehagene, foreldrene og for oss som samfunn.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2019-12-06:
La meg først takke representanten Tvedt Solberg for å etterlyse enda mer taletid fra Høyre og statsråden om regjeringens gode budsjett. Jeg skal gjøre det, men jeg vil også påpeke at flere har snakket om andelen ukvalifiserte lærere i skolen. La meg være helt tydelig: Vårt klare mål er at alle elever i alle klasserom skal møte kvalifiserte lærere. Derfor er jeg veldig glad for at det siden 2013 har blitt 2 500 flere kvalifiserte lærere i norske klasserom. Det er bra for skolen, og det er ikke minst bra for elevene. Så har vi et budsjett hvor vi har prioritert det viktigste. Vi prioriterer nye læringsressurser for å følge opp fagfornyelsen. Marit Arnstad etterlyser – hva med fylkene? Fylkene har fått finansiering til å bytte ut lærebøker om lag hvert tredje år. Det betyr at fylkene har finansiert behovet for nye læringsressurser. Vi har en satsing på SFO, slik at flere barn fra lavinntektsfamilier kan få et SFO-tilbud. Vi sørger for å løfte yrkesfagene gjennom både utstyrsstipend og mer utstyr. Vi satser på kompetansereformen Lære hele livet, hvor vi nå også får på plass et nytt bransjeprogram. Men det er åpenbart at Arbeiderpartiet synes det er ubehagelig at vi peker på svakhetene i deres kunnskapspolitikk. Sammen med venstresiden ber man egentlig om at vi slår av lyset, når man skal kutte både i nasjonale prøver og i PISA. For oss er det viktig at vi får den kunnskapen og informasjonen som ligger også i de internasjonale sammenligningene. For meg er det viktig å vite at nesten én av fire norske gutter som er 15 år, har problemer med å lese. Det betyr at vi får viktig kunnskap som gjør at vi kan iverksette nødvendige tiltak. Arbeiderpartiet synes åpenbart det er ubehagelig at vi peker på at de ikke har vært for intensivopplæring for 1.–4. klasse i å lese, skrive og regne, og at vi også påpeker at de kutter i videreutdanning i kjernefagene. Dette er viktige debatter som viser noen av de politiske skillelinjene mellom regjeringspartiene og venstresiden i norsk skole. Jeg er sikker på at vi får gode muligheter til å diskutere det også i 2020. La meg avslutte i ånd av at de to statsrådene også har benyttet litt tid til å skrive julekort mens vi hørte på den gode debatten. På vegne av statsråd Nybø og meg selv vil jeg ønske hele utdannings- og forskningskomiteen en riktig god jul. Vi ser frem til nye, viktige debatter på nyåret.
Iselin Nybø (Venstre), 2019-12-06:
Dette mener jeg er et tilfelle der Arbeiderpartiet protesterer for all verden, men er med på ferden. De sier de er imot ABE-reformen, men de reverserer det ikke i sitt alternative budsjett. Nå ønsker de en evaluering av reformen, men det er jo vanskelig å få til noe sånt når de i tillegg kutter ganske dramatisk i byråkratiet vårt, altså de folkene som jobber opp mot høyskolene og universitetene våre. ABE-reformen har vært en viktig reform for hele veien å sørge for at vi bruker offentlige penger, skattebetalernes penger, på en god, effektiv og gjennomtenkt måte. Vi har så langt valgt å fordele det likt utover på våre universiteter og høyskoler. De står sånn sett fritt til å ta kuttene der de ser at det går an å ta de kuttene, men de har på tross av ABE-reformen også hatt realøkning(presidenten klubber) også i neste års budsjett. (presidenten klubber)
Iselin Nybø (Venstre), 2019-12-06:
Kunnskapsdepartementet og jeg er allerede i gang med mye av det som Arbeiderpartiet nå ønsker at vi skal ta initiativ til. Det skjer mye i vår sektor nå, det er helt riktig det som representanten sier; vi har kommet et godt skritt videre på det som handler om åpen forskning. Mobilitetsmeldingen skal legges fram til neste år. Vi er godt i gang med arbeidet med arbeidsrelevansmeldingen. Stortingsmeldingen om kompetansereformen skal legges fram neste år og har stor betydning for vår sektor. Vår sektor er avgjørende for Norges konkurransekraft og utvikling og grønne omstilling i framtiden. Det er krevende, men det er viktig. Derfor har vi store forventninger til vår sektor. Det med rekruttering er virkelig en problemstilling vi tar på alvor, særlig når det gjelder de yngre forskerne. Det handler om alt fra attraktiviteten til yrket, men også midlertidigheten, å få ned midlertidigheten. Her har vi flere prosesser på gang(presidenten klubber) og gjør mye(presidenten klubber igjen) allerede. (presidenten klubber) (presidenten klubber igjen)
Iselin Nybø (Venstre), 2019-12-06:
Det å ha gode og nok lærere er en viktig oppgave i årene som kommer. Derfor har vi tatt noen viktige grep. Vi har hevet karaktergrensen for å komme inn på lærerutdanningen for å gjøre den mer attraktiv. Vi har gjort lærerutdanningen femårig. Vi har lagt til rette for nedskriving av studielån for dem som kommer seg gjennom lærerutdanningen. Vi har også startet et prosjekt nå på de to nordligste universitetene for å kvalifisere de halvstuderte som ikke ble ferdig med den gamle lærerutdanningen. Så her jobber vi på flere områder nettopp for å styrke rekrutteringen til læreryrket. Heldigvis ser vi at tallene er gode, søkertallene til lærerutdanningen er gode. Det er jeg glad for. Det spørsmålet som representanten stiller, retter seg mot Nord universitet. Universitetet har nå selv sagt at de fortsatt skal levere lærere til Helgelandsregionen. Nå skal de gjøre det fra ett studiested, ikke tre – i Mo i Rana.
Iselin Nybø (Venstre), 2019-12-06:
Politihøgskolen skiller seg i ganske stor grad fra våre andre høyskoler på flere punkter. For det første er det en høyskole som utdanner maktapparatet vårt. Våre andre høyskoler utfordrer noen ganger maktapparatet litt mer enn statsråden setter pris på, men sånn er det jo. Det er en stor forskjell som gjør at regjeringen og departementet har en tettere kobling til Politihøgskolen enn vi har i Kunnskapsdepartementet, der vi holder armlengdes avstand. I tillegg er det sånn at våre høyskoler som er under Kunnskapsdepartementet, kan ta opp og ned studietilbud etter hva behovet er. Det kan ikke Politihøgskolen på samme måte, for de utdanner politifolk. De kan ikke flytte studieplasser over til et annet felt. Men den viktigste grunnen er at Stortinget har vedtatt en lov: § 9-2 i universitets- og høyskoleloven sier at det er styrene ved universitetene som skal bestemme den interne organiseringen på alle nivåer, og den bestemmelsen gjelder ikke for Politihøgskolen.
Iselin Nybø (Venstre), 2019-12-06:
Det er en ganske enkel forklaring på disse to tilfellene, og det er rett og slett at vi har et ulikt regelverk som gjelder for Politihøgskolen og for de høyskolene som er underlagt Kunnskapsdepartementet. I 2005 vedtok Stortinget enstemmig universitets- og høyskoleloven § 9-2 fjerde ledd. De har i stortingsmeldingen om struktur i forrige stortingsperiode presisert at det er styret som skal vurdere studiestedstrukturen, og de behandlet en sak tidligere i høst om nettopp Nesna. Forskjellen er at de høyskolene og universitetene som er underlagt Kunnskapsdepartementet, også er underlagt universitets- og høyskoleloven § 9-2 fjerde ledd, som sier at det er styret som skal bestemme over den interne organiseringen på alle nivåer. Den bestemmelsen gjelder ikke for Politihøgskolen.
Iselin Nybø (Venstre), 2019-12-06:
Jeg benytter anledningen til å takke komiteen for en god debatt. Jeg synes representanten Guri Melby gjorde en god jobb nå nettopp i å forklare hvordan situasjonen for forskning og høyere utdanning faktisk er. Denne regjeringen har gjort et betydelig løft, og det er en helt annen drive innenfor forskning og utvikling nå enn det har vært tidligere. Det er også helt nødvendig, for våre universiteter og våre høyskoler spiller en nøkkelrolle når det kommer til å sikre et bærekraftig velferdssamfunn og det grønne skiftet for landet i årene som kommer. Vi opererer i et internasjonalt marked når det kommer til forskning og høyere utdanning. Det er også helt nødvendig, for verden står overfor noen helt formidable utfordringer, der klimakrisen er den største av de alle. Hvis vi ikke jobber sammen på tvers av landegrenser, hvis våre smarte hoder ikke setter seg sammen med andre lands smarte hoder, så lykkes vi ikke. Da klarer vi ikke å løse de store utfordringene som verden står overfor. Det var også grunnen til at jeg tok ordet, for representanten Marit Arnstad fikk det til å høres ut som om det ikke hadde noe å si hva slags tilknytning Norge som land har til Europa. Det er feil, for det har en enorm betydning hva slags tilknytning Norge har til Europa. Forskningsfeltet er et eksempel på det, og jeg mener at brexit er til skrekk og advarsel. Jeg har ikke truffet en eneste person som jobber innenfor forskning og høyere utdanning i Storbritannia, som synes det er en god idé å melde seg ut av det europeiske fellesskapet. Det er ikke sånn at man automatisk får rett til å delta i de rammeprogrammene som EU har. Jeg har personlig brukt ganske mye tid på å drive lobbyvirksomhet overfor mine kolleger i EU, der mitt kronargument har vært at det er EØS-avtalen som sikrer oss retten til å delta i hele bredden av programmene som EU legger fram. Et av de viktigste programmene i årene som kommer, er det nye rammeprogrammet Horisont Europa. Vi føler vi når gjennom med det argumentet der. Det er klart at det er Stortinget som skal ta stilling til om vi skal delta, og om vi er villig til å legge pengene på bordet, men det er EØS-avtalen som sikrer oss retten til å bli med i det programmet. Uten den EØS-avtalen svekker vi vår tilknytning også innenfor forskning og høyere utdanning. Da svekker vi våre muligheter til å bidra til å løse de store problemene og utfordringene som verden står overfor. Så jeg er veldig opptatt av at vi fortsatt må ha et sterkt europeisk samarbeid innenfor forskning.
Iselin Nybø (Venstre), 2019-12-06:
Regjeringen mener det er grunn til å stille høye krav til kvaliteten på private høyskoler som mottar statstilskudd. Alle de statlige institusjonene har i dag en slik institusjonsakkreditering, og de foreslåtte endringene i tilskuddsordningen har som formål å styrke kvaliteten i privat høyere utdanning og i større grad stille like forventninger til private og statlige høyere utdanningsinstitusjoner. Regjeringen foreslår derfor å lovfeste et krav om at private høyskoler må ha institusjonsakkreditering for å kunne motta statstilskudd. Lovforslaget betyr at kravene til å motta statstilskudd for private høyskoler strammes inn sammenlignet med dagens regelverk. Denne endringen har likevel ikke som mål at færre utdanningsinstitusjoner skal inkluderes i tilskuddsordningen, formålet er at kravene for å kunne motta statstilskudd skal settes høyere. Private høyskoler spiller i dag en viktig rolle i høyere utdanning i Norge, og det skal de fortsatt gjøre i framtiden. Dette er institusjoner som bidrar til utdanninger og kunnskap som er viktig for samfunnet, og mange av de private høyskolene har utdanninger som er veldig viktige for velferdsstatens yrker. De private høyskolene representerer et viktig alternativ til de statlige institusjonene. Det er viktig med robuste og solide fagmiljøer i høyere utdanning. Samtidig mener regjeringen at det er viktig å opprettholde mangfoldet i den norske universitets- og høyskolesektoren. Derfor må det legges til rette for kreativitet og nytenkning. Regjeringen foreslår derfor en unntaksordning som åpner opp for at mindre og spesialiserte private institusjoner med viktige utdanningstilbud av høy kvalitet skal kunne få statstilskudd uten å være institusjonsakkreditert. Jeg vil gjerne avslutte med å si at den private høyskolesektoren selv har vært en sterk pådriver for den endringen som regjeringen nå har foreslått, og at forslaget fikk bred støtte i høringen. Jeg er derfor også tilfreds med utdannings- og forskningskomiteens tilråding.
Iselin Nybø (Venstre), 2019-12-06:
Jeg føler et visst behov for å understreke at det er noen store hindringer i dag for at private institusjoner skal komme inn under denne finansieringsordningen. For det skjer nemlig ikke automatisk; det må løftes inn politisk. Rammene må økes, og de må få tilskuddet tildelt av Stortinget gjennom budsjettet. Mange høyskoler har opplevd – og opplever i dag – det som en betydelig hindring. Slik vil det fortsatt være – at det er opp til Stortinget å bestemme hvem som skal motta statstilskuddet. Det jeg kan forsikre representanten om, er at intensjonen bak unntaksbestemmelsen er nettopp det som representanten er bekymret for. Vi ønsker nemlig å sikre at vi fortsatt skal ha et mangfold og en bredde også i den private delen av sektoren.
Iselin Nybø (Venstre), 2019-12-06:
Som jeg også sa i innlegget mitt, er det i stor grad den private delen av sektoren selv som har vært pådrivere for denne endringen, og en av grunnene til det er at de ikke ønsker at det skal bli et A-lag og et B-lag i sektoren. Vi skal ha gode offentlige institusjoner, og vi skal ha gode private institusjoner. Derfor er også de opptatt av at vi skal stille høye krav også til den private delen av sektoren for at de skal motta statstilskudd. Men det er jo akkurat det unntaket som er det konkrete tiltaket for å sikre at vi fortsatt skal kunne ha en bredde i sektoren vår. Det å ha en viss størrelse på en utdanningsinstitusjon kan være viktig nok i seg selv, men det er både utdanninger og institusjoner som ikke har som mål å bli veldig store, nettopp fordi det ikke er behov for å utdanne så mange. Derfor må vi ha et slikt unntak – for at også de skal kunne motta statsstøtte i framtiden.
Iselin Nybø (Venstre), 2019-12-06:
Dette er en skole med et spennende studietilbud. De havnet i dette uføret da de gikk fra å være fagskole – med støtte som fagskole – til å bli en høyskole, en privat høyskole eid av fylkeskommunen. Det er viktig for meg å understreke at det ikke er noe mål for regjeringen at fagskoler skal bli høyskoler. Vi er opptatt av fagskolesektoren og at det skal være gode, solide fagskoler rundt omkring i landet. Men nå har de tatt et valg, de har beveget seg den veien og ønsker å være en høyskole. Da er de en privat høyskole på lik linje med andre private høyskoler og må sånn sett politisk velges – og løftes inn i statsbudsjettet – for å komme inn under en slik ordning. Så spør representanten om et slikt unntak vil være for dem. Jeg kan ikke nå stå og si at de vil få unntak. De må jo søke, og så må den saken saksbehandles, men formålet med unntaksbestemmelsen er at vi fortsatt skal kunne ha mindre høyskoler, som gir oss en bredde i sektoren.
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2019-12-06:
Det er fristende å starte med «Lenge leve troen på at fiender kan bli venner», men det gjør jeg ikke. Allerede budsjettdagen ble det avklart at regjeringen på sjette året foretar et såkalt avbyråkratiserings- og effektiviseringskutt i UH-sektoren. Granavolden-erklæringen lovte å målrette kuttene, men det kjøres altså ostehøvelflatt over det hele. Denne måten å styre på har ikke Arbeiderpartiets støtte. Vi mener at dette er ingen reform, det er bare ganske enkelt uprioritert, urettferdig kutt-politikk som undergraver institusjonenes handlingsrom. Bare to dager etter at ABE-kuttene ble vedtatt i finansdebatten, kritiserte imidlertid Høyres representant Synnes Emblemsvåg disse kuttene og sa at de var lite målrettede, og at det er ingen grunn til å tro at ikke ABE-reformen i sitt sjette år nå begynner å tære på både undervisnings- og forskningsressursene her i landet. Arbeiderpartiet foreslår i dag(presidenten klubber) å vurdere konsekvensene for sektoren, og spørsmålet er om høyreregjeringen er i strid med Høyre på Stortinget, eller om de kommer til å lytte til Synnes Emblemsvåg.(Presidenten klubber igjen.) Spørsmålet var egentlig om Synnes Emblemsvåg er en enslig svale på Stortinget, eller om regjeringen(presidenten klubber igjen) vil evaluere kuttene. (presidenten klubber) (Presidenten klubber igjen.) (presidenten klubber igjen)
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2019-12-06:
ABE-kuttene er blant flere faktorer som er med på å påvirke arbeidssituasjonen til forskere og undervisere på universitetene og høyskolene våre. I akademia pågår det nå parallelt flere tunge endringsprosesser som legger krav og forventninger på de ansatte, f.eks. strukturreform, internasjonalisering, digitaliseringer, arbeidslivsrelevans, åpen publisering. Alt dette er med på å endre forskernes arbeidsbetingelser og selve forskerrollen. Forskerforbundets leder skrev i Khrono i oktober at samtidig som kravene og forventningene til forskerne og underviserne øker i takt med politikernes ambisjoner, er det færre unge som fristes til en forskerkarriere. Vi vet at forskning er nøkkelen til den omstillingen vi skal igjennom, og vi vet at vi ikke kan risikere sviktende rekruttering også her. Så spørsmålet er da: Er statsråden enig i at en utredning kan være et godt utgangspunkt for å forstå og forbedre forskernes arbeidsvilkår og karriereutvikling, og vil statsråden ta initiativet til en sånn(presidenten klubber) kunnskapsstatus? (presidenten klubber)
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2019-12-06:
Studiestøtte er en viktig betingelse for lik rett til utdanning. Norge var tidlig ute med å etablere statlig studiestøtte, og Statens lånekasse har vært en av våre viktigste velferdsordninger etter krigen – både gjennom å bygge ned sosiale klasseskiller og ved å bygge opp landet. «I en liten dal langt mot nord» var jeg den første i familien til å ta høyere utdanning, og det var takket være Lånekassen. Arbeiderpartiet har alltid jobbet for like muligheter. Derfor var vi skeptiske til den innstrammingen i studiestøtten som regjeringen innførte i budsjettet for 2019, som gjaldt konverteringsordningen for studielån. Før endringen ble inntil 40 pst. av lånet omgjort til stipend etter hvert som studentene fikk studiepoeng. Med ny ordning blir 15 pst. av stipendandelen gitt etter fullført grad. Arbeiderpartiet reagerte på at dette ble vedtatt uten tilstrekkelig utredning av konsekvensene for enkeltgrupper, uten å vurdere hva en slik innstramming vil bety for livslang læring, eller hvordan det vil påvirke arbeidslivets kompetansebehov. Vi reagerte også på at regjeringen verken involverte studentorganisasjonene eller andre berørte i beslutningsprosessen. Vi stemte imot stipendkuttet fordi vi fryktet at dette ville straffe studenter som av ulike årsaker ikke fullfører en grad, eller som bytter retning underveis. Vi mener dessuten at denne ordningen vil kunne fungere som et disinsentiv for etter- og videreutdanning, og at det er tvilsomt om innstrammingen har effekt på gjennomføringen i høyere utdanning. Vi foreslo i vårt alternative budsjett for 2019 å tilbakeføre konverteringsordningen i sin helhet med 256 mill. kr. Studentenes organisasjoner mener at konverteringsordningen ikke vil løse årsakene til frafall, og de er bekymret for konsekvensene. Arbeiderpartiet er enig i det, og vi foreslår derfor, sammen med Senterpartiet og SV, å evaluere effektene av konverteringsordningen. Arbeiderpartiet ser det som en politisk oppgave å redusere forskjeller. Kan et krav få mykere form? Vi vil ha en studiestøtte som fortsetter å bidra til det, slik at vi ikke taper talenter og kloke hoder i en tid da kunnskap og kompetanse er viktigere enn noen gang.
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2019-12-06:
Jeg tar ordet for å svare representanten Steffensen. Jeg er glad for at Arbeiderpartiet nå sier at vi i regjering vil avskaffe ABE-reformen. Og så er det ikke sånn at Arbeiderpartiet på Stortinget med ett enkelt budsjett kan rette opp i alle de feilgrepene som høyreregjeringen har gjort. Jeg synes også det er leit at Høyre i regjering ikke er mer villig til å ta de signalene som nå kommer veldig kraftig fra sektoren, på alvor. Man har her på Stortinget i hvert fall én representant i Høyre som har lyttet til disse signalene, og som nå antyder at man i hvert fall bør evaluere og kanskje også på sikt avvikle reformen i universitets- og høyskolesektoren. Jeg vil bare kort og godt oppfordre regjeringspartiene i salen til i hvert fall å forsøke å etterkomme noen av de signalene som kommer utenfra, og i det minste stemme for første trinn i en sånn prosess: stemme for en evaluering av effektene av reformen.
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2019-12-06:
Ved første øyekast virker dette forslaget til lovendring tilforlatelig. I Arbeiderpartiet er vi selvsagt for å stille høye kvalitetskrav til private institusjoner, men etter nærmere vurdering ser vi at denne lovendringen vil kunne få uønskede konsekvenser. Vi kommer derfor til å stemme imot forslaget, for lovendringen innebærer en betydelig begrensning i adgangen til statlig finansiering, og da er vi som lovgivere nødt til å vurdere hva det er vi risikerer å stenge for. Det er grunn til å notere seg, mener vi, at forslaget etter departementets syn vil stimulere til en struktur med færre og sterkere institusjoner i privat høyere utdanning. Lyder det kjent? Det er grunn til å se seg over skulderen og dra helhetlig lærdom av hva strukturendringer i offentlig høyere utdanning har ført med seg. Stortingsmeldingen Konsentrasjon for kvalitet løftet ikke bare kvalitetshensynet, men også behovet for en mangfoldig universitetssektor som bidrar til mobilitet, samarbeid og arbeidsdeling og til å opprettholde faglig spesialisering. – Jeg sa universitetssektor, men jeg mener universitets- og høyskolesektor. Det er, uten å overdrive, ikke hele fasiten fra strukturreformen at den har sikret det differensierte utdanningstilbudet rundt om som Norge trenger. Vi i Arbeiderpartiet ser at den foreslåtte innskjerpingen vil kunne motvirke et ønsket, men allerede svekket mangfold i høyere utdanning. Vi ønsker ikke å ta strukturelle grep som svekker det sammensatte og desentraliserte tilbudet norsk høyere utdanning bør ha, og vi er ikke overbevist om at det foreslåtte unntaket i lovendringen vil være tilstrekkelig til å ivareta et sånt mangfold. Et krav om institusjonsakkreditering kommer til å bli vanskelig å innfri for helt nye og små utdanninger. Et sånt krav kommer til å legge en demper på nyskapende initiativ til utdanningstilbud som typisk oppstår i gründermiljøer, små fagmiljøer, og et sånt krav skaper heller ikke rom for små og spesielle utdanninger på institusjoner som ikke nødvendigvis kan eller vil ta mål av seg til å vokse. Så vi i Arbeiderpartiet mener at det trengs generelt bedre insentiver for en mer sammensatt, mangfoldig høyere utdanning, desentralisert, og vi vil ikke støtte lovfesting av kravet om institusjonsakkreditering.
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2019-12-06:
I lovendringen foreslås det en unntaksbestemmelse der det vil være mulig å søke finansiering ut fra institusjonsakkreditering, så fremt det foreligger «særlige samfunnsmessige behov». Hovedregelen kommer likevel til å bli at institusjoner alltid skal være rammen for privat høyere utdanning. Denne lovendringen vil etter hvert medføre begrensninger i dagens mangfoldige landskap, som også inneholder utdanninger som er nær studentene, nær lokalsamfunnet sitt, studier som ikke har behov for eller ønske om institusjonell vekst. Det jeg vil spørre statsråden om, er om hun kan forsikre oss om at denne, ganske markante, begrensningen gir mulighet for statlig finansiering, som lovforslaget innebærer. Kan hun forsikre oss om at det likevel ikke vil hindre det mangfoldet i høyere utdanning som det er et nasjonalt mål å sikre, slik at vi også i framtiden kan utdanne folk i hele landet til et bredt spekter av yrker?
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2019-12-06:
Da takker jeg statsråden for svaret, og så får Stortinget merke seg den intensjonen. Men hvis statsråden er så sikker på at man med dette ikke innfører en strukturrasjonalisering som svekker mangfoldet i sektoren, vil jeg gjerne høre litt mer om hvordan hun overordnet ser for seg at det kan sikres. For vi har nylig sett at Norge mister mindre utdanningstilbud, f.eks. på Helgelandskysten, selv om det er behov for utdanningen lokalt – og nasjonalt. Jeg er ikke overbevist om at denne regjeringen ser at man har et overordnet samfunnsansvar for å sikre mangfold i sektoren, så jeg vil gjerne høre: Hvilke konkrete tiltak vil statsråden iverksette for å ivareta mangfoldshensynet i høyere utdanning-sektoren?
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2019-12-06:
Om det var ett land i verden som burde sett til at barn ikke var sultne på skolen, så var det Norge. Om en hadde hatt en quiz i FN der de skulle nevne ett land i Europa som ikke hadde skolemat, er jeg helt sikker på at det var ingen av de 200 medlemslandene som hadde kommet på å skrive Norge. I et folkehelseperspektiv betyr det mye om en er sulten eller mett i skolehverdagen. Mat har en sosialiserende effekt, det bidrar til mindre uro, og det virker sosialt utjevnende. Arbeiderpartiet er tydelig: Vi skal ha en universell ordning, der alle barn skal få et skolemåltid, ikke egne ordninger for dem med fattige foresatte, slik vår folkehelseminister har tatt til orde for. Jeg vil ta dere med hjem til Rogaland, først til Hå kommune. De har skolemat. Det er enkel brødmat på langbord med to–tre forskjellige pålegg. Men det mest populære er drikken, for de har hotellmelk, som de kaller det: iskald. Det er klokt og miljøvennlig. Så tar vi båten ut til Utsira. Her kan alle barn mellom 1. og 10. klasse takke for maten hver eneste dag. Ordfører Marte innførte gratis skolemat som et prøveprosjekt fra i fjor høst. Det var en suksess fra dag én – alt fra havregrøt til blomkålsuppe eller torsk fra havet, selvfisket, rett utenfor skolegården. De bor bokstavelig talt midt i matfatet. Og ja, de får av og til hummer til lunsj. Dette er dagens høydepunkt på skolen. Gode matvaner skapes tidlig – i likhet med fysisk aktivitet. Hva er det som gjør at regjeringen kommer haltende etter Stortingets vedtak om én time fysisk aktivitet hver eneste dag? Vi vet at frisk luft gjennom tur og f.eks. ballidrett i hall gir mer aktive og friske unger. Dette i kombinasjon med skolemåltider ville gitt en bedre skolehverdag og lærevillige barn i skolen. En trenger ikke å være rakettforsker for å forstå det. Arbeiderpartiet sier ikke bare «hallelujah» for dette, vi gjør det også, og det vises igjen i våre alternative budsjetter.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2019-12-06:
Med høyreregjeringen er det et faktum at forskjellene mellom folk øker – mellom fattig og rik og mellom bygd og by – og utdanningspolitikken skal jo gi muligheter til alle. I 2025 vil nesten 20 pst. av Norges befolkning, eller over 900 000 mennesker, være over 67 år, og over en kvart million vil være over 80 år. Mange av dem vil ha behov for omsorg fra fellesskapet. Det vil selvsagt være færre arbeidsføre til å utføre denne hjelpen, og i deler av landet vil misforholdet forsterkes av geografiske forskjeller både i alderssammensetning og i tilgang på kvalifisert arbeidskraft. Det er en utvikling vi ikke ser noen plan for å møte fra høyreregjeringen. Vi er langt unna kandidatmålene, særlig for sykepleiere og spesialsykepleiere. Vi mangler 6 000 av dem, og høyreregjeringen ser her egentlig ut til å ha glemt samfunnsoppdraget, nemlig å sikre velferdsstaten. Vi trenger mer kompetanse på områder som representerer de største utfordringene i velferdstjenesten. For Arbeiderpartiet er oppdraget til Stortinget åpenbart. Vi må tilpasse utdanningspolitikken til de behovene som er i samfunnet, slik at framtidens generasjoner får tilgang til like gode tjenester som vi selv har nytt godt av. Utdanning og forskning er nøkkelfaktorer for å videreutvikle helse- og velferdstjenestene og hindre framveksten av nye sosiale skiller. Medarbeidere med riktig kompetanse til tjenestene må være rustet for de utfordringene som møter oss. Høyreregjeringen sørger verken for nok studieplasser rundt om i landet eller for tilstrekkelig utdanningskapasitet på områder som Norge har et kritisk behov for å videreutvikle. I stedet for å skyte inn nok friske midler for å utdanne flere tar regjeringen med den ene hånden og gir med den andre. Nok en gang gjennomføres det et flatt budsjettkutt i universitets- og høyskolesektoren. For Arbeiderpartiets del er dette feil politikk. Vi vil opprette 3 000 nye studieplasser i 2020 innen helse- og sosialfagene, IKT og teknologi – områder der vi vet at vi trenger å utvikle kompetanse for å sikre velferdstjenestene for folk i hele landet. «Voi, voi» – men det er vel allerede sagt i debatten.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-12-06:
Riksrevisjonen har nyleg lagt fram ein rapport om bemanningsutfordringane i helseføretaka. Rapporten viser at helseføretaka har store utfordringar med å rekruttera og behalda helsepersonell. Bemanningsutfordringane er så store at dei tilsette opplever at kvaliteten på pasientbehandlinga er trua. 40 pst. av dei kliniske einingane på sjukehus har utan hell forsøkt å rekruttera nye medarbeidarar dei siste tre månadane. At kvar sjette spesialsjukepleiar og jordmor er over 60 år, viser at rekrutteringsutfordringane ikkje vil gå over av seg sjølv. I ein slik situasjon treng vi meir enn nokon gong ein politikk som sørgjer for lik tilgang til høgare utdanning over heile landet, som gjer at ungdomen som drøymer om å verta sjukepleiar, slepp å måtta reisa «mil etter mil etter mil» for å ta den utdanninga han eller ho ønskjer. I ein slik situasjon er det eit alvorleg feilgrep å sentralisera sjukepleiarutdanningane i nord. Vedtaket om å leggja ned sjukepleiarutdanninga i Sandnessjøen er fatalt ikkje berre for Helgelandssjukehuset, det er like fatalt for kommunane rundt som slit med sjukepleiarmangel. Senterpartiet åtvara tidleg om slike konsekvensar av regjeringas strukturreform for høgare utdanning. Målet for reforma var betre kvalitet gjennom samanslåing, men resultatet er altså sentralisering av studiestader. I nord er sentraliseringa allereie eit dystert faktum. Styret har vedtatt å leggja ned studiestadene i Sandnessjøen og Nesna etter at det har pågått ei nedbygging av desse studiestadene heilt sidan fusjonen var eit faktum. Ein drivar oppi dette er regjeringspartia sin ambisjon om at finansieringa av høgare utdanning i større grad skal basera seg på konkurranse, med auka resultatbasert finansiering. Dette fører til ytterlegare press på dei mindre studieplassane og på viktige profesjonsutdanningar som lærarar, sjukepleiarar og ingeniørar. Senterpartiet vil gjera det mogleg for utdanningsinstitusjonane å utføra sitt viktige samfunnsoppdrag. Vi føreslår i vårt budsjett å innføra særskilde tilskot til desentraliserte utdanningstilbod og tilskot som kan kompensera meirkostnadane ved å driva fleircampusinstitusjonar. Vi føreslår òg fleire rekrutteringsstillingar som er øyremerkte dei institusjonane som har størst behov for å styrkja forskarkompetansen i tråd med akkrediteringskrava. Helsevesenet vårt er heilt avhengig av rekruttering, og da er ein avhengig av desentraliserte, gode utdanningsinstitusjonar. Vi treng ein politikk som gjer at utdanningsinstitusjonane kan vareta samfunnsansvaret sitt. Det skjer ikkje i dag.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-12-06:
Eg skal halda eit innlegg om sidemålsundervisninga. Det er jo ein debatt om dei nye læreplanane. Eg vil ta opp det som står i innstillinga frå Arbeidarpartiet, Senterpartiet og SV, som slår fast at både bokmål og nynorsk har ein lovforankra status som likeverdige og likestilte norske skriftspråk og skal vera integrerte delar av ein språkdelt nasjonal felleskultur. I dag er det slik at det berre er elevar på barnetrinnet som har krav på opplæring i hovudmålet sitt. På ungdomstrinnet er denne retten avgrensa til læremiddel og eksamen på eiga målform. I språkblanda område ser ein at dette ofte fører til at elevar som tidlegare hadde nynorsk som hovudmål på barnetrinnet, skiftar over til bokmål på ungdomstrinnet – altså at det skjer eit språkskifte når ein skiftar skule. Eg er glad for at både Arbeidarpartiet og SV er med oss i Senterpartiet i å slå fast at det er språkpolitisk viktig å halda oppe språkdelt undervisning òg på ungdomstrinnet. Senterpartiet har i sitt budsjett 10 mill. kr til språkdelte klasser på ungdomstrinnet. I 2016 fremja eg på vegner av representantar frå fleire parti – Arbeidarpartiet, SV, Venstre og Kristeleg Folkeparti – eit representantforslag i Stortinget om nettopp å sikra elevar i grunnskulen rett til opplæring i hovudmålet sitt. Noregs Mållag hadde den gongen rekna ut at det var ca. 46 kommunar i Noreg der dette var eit problem. Vi viste i representantforslaget til Odda-modellen. I Odda hadde dei løyst denne utfordringa i mange år, og det er eit språkblanda område. Dei hadde heile tida hatt eigne bokmåls- og nynorskklassar òg på ungdomstrinnet. Det var ein stor suksess. Dei hadde lite overgang og språkbyte, og dei hadde elevar som var trygge språkbrukarar. Dei måtte gå vekk frå denne ordninga på grunn av kommuneøkonomien. Det er ikkje eit lovpålagt krav til kommunar å ha ei slik ordning. Eg saknar ei oppfølging av dette representantforslaget. Det vart gjort eit samrøystes vedtak i Stortinget i samband med dette, der både Høgre og Framstegspartiet gjekk med oss på å be regjeringa greia ut ei endring av opplæringslova. Eg ser at dette òg står i Granavolden-plattforma. Men det vert usett, og utsett og utsett, og det er heller ikkje i dette budsjettet kome ei avklaring. Her vil eg be Kristeleg Folkeparti og Venstre, som var med oss, og som kan skapa fleirtal for dette, å følgja det opp og få ei ordning på det.
Bengt Fasteraune (Senterpartiet), 2019-12-06:
En god start på livet er helt avgjørende for hvordan livet blir, og en god skolehverdag er en god start på livet. Tradisjonell spesialundervisning i Norge blir gitt til over 40 000 elever. Halvparten av dem som gjennomfører spesialundervisningen, er ukvalifisert. Det betyr ikke at de gjør en dårlig jobb, men mange av dem er veldig opptatt av å kunne lære mer og få mer kompetanse i den viktige jobben de gjør hver eneste dag. Mange elever klarer ikke å knekke lesekoden tidsnok og blir ikke mottakelige for annen læring gjennom skoleløpet sitt. Tiltakene som blir satt inn, kommer for sent, og faglige utredninger går ofte for sakte. Elevene blir tatt ut av undervisningen for å gjennomføre eget opplegg, ofte tuftet på et detaljert enkeltvedtak fra PPT. Dette oppleves ofte som stigmatiserende. Ofte er skolehverdagen for mange av disse elevene ikke god. Jeg kommer fra Dovre, som i mange år har gjennomført Dovre-modellen – en modell for tidlig innsats og god oppfølging i klasserommet. Modellen har virket, og skolen på Dovre har blitt klart bedre. Skolen har vært i toppen på KS’ kommunebarometer over flere år, og dette har blitt gjort gjennom en innsats som lærerne absolutt har all min respekt for. Skoledagen har blitt bedre for mange av elevene og spesielt dem som har falt utenfor. Tiltakene som er gjennomført, er ikke kompliserte. De er egentlig ganske enkle, men det må følges opp. Det må følges opp med ressurser, det må følges opp med penger, det må følges opp med mennesker, og det må gis tillit til dem som gjennomfører jobben ute i klasserommene. Lærerne må ha mulighet til videreutdanning. Tradisjonell gjennomføring av PPT-tjeneste må endres betydelig. Tolærersystemet vil gi mulighet for å følge opp den enkelte eleven i klasserommet. Lesekoden, det som er helt avgjørende, må knekkes så tidlig som mulig, og det må gjøres gjennom metodisk innsats. Dovre med Dovre-modellen er valgt som en av pilotkommunene i regjeringens satsing på tidlig innsats. Jeg ber statsråden og dere andre som styrer butikken i det daglige, om å lytte og lære av det de har å si, for de har mye å bidra med.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2019-12-06:
Det å sikre alle en plass i det nye arbeidslivet er, ved siden av klima og økende forskjeller, Norges største utfordring. Da skulle man kanskje forvente at regjeringen var offensiv og fremmet tiltak som sto i stil med hvor store utfordringene er, men nei, det går for tregt, og det skjer altfor lite. Og når det kommer penger, er det småpenger i forhold til det som er behovet der ute. Mange spør seg nå: Har jeg en plass i framtidens arbeidsliv? Er det noen som har bruk for meg? Arbeiderpartiets beskjed er: Ingen skal stå alene i de store utfordringene som Norge står overfor. Arbeidskraften i Norge er kjennetegnet av høy kompetanse, at vi jobber effektivt, og at vi kjapt tar i bruk nye verktøy. Disse klare fortrinnene må vi bevare også i framtiden. Da kan vi ikke overlate hver enkelt til seg selv. Vi kan ikke overlate utviklingen til markedet. Da får vi nye, store klasseskiller, og Norge taper. Arbeiderpartiet kjemper for arbeidstakerne fordi vi må sikre at flere kan stå i jobb lenger, at jobbene gjøres smartere og tjenestene bedre, og at næringslivet og kommunene får tilgang på den kompetansen de trenger. Særlig utfordrende er dette i Distrikts-Norge. I årets alternative budsjett har Arbeiderpartiet derfor lagt inn over 1 mrd. kr til dette, et partsstyrt kompetansefond hvor vi først prioriterer dem med kortest utdanning, tre nye bransjeprogram som prioriterer utsatte bransjer, i første omgang varehandel, transport og maritim sektor, og bedre utdanningstilbud over hele landet. Vi vil gi bedre rettigheter til livslang læring, og vi vil ha en opprydningsaksjon i arbeidslivet fordi innleie, deltid og useriøsitet er det største hinderet for den kompetansehevingen vi trenger, for den investeringen i de ansatte som arbeidslivet trenger. Derfor er det viktigste vi kan gjøre for å redde morgendagens arbeidsliv, å kaste dagens regjering. Regjeringens manglende satsing på kompetanse kan bli deres Waterloo.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2019-12-06:
Som flere talere har vært inne på før meg, står klima høyt på dagsordenen. Vi trenger mer kunnskap skal vi lykkes med å tilpasse oss til å bli et lavutslippssamfunn. Derfor er det ganske urovekkende når Arbeiderpartiet konstaterer at regjeringspartiene velger å redusere midlene til energiforskningsprogrammet CLIMIT. Det er faktisk CLIMIT som har bidratt til å løfte opp de sterke kompetansemiljøene vi har knyttet til karbonfangst. La meg bare presisere: Jeg roser Trondheim, de er best på fangst, men Bergens forskningsmiljø er best på lagring. Det er også litt spesielt at TCM på Mongstad, som mange snakket stygt om ganske lenge, som månelandingsprosjekt osv., nå er blitt verdens fremste forskningssenter på området som gjelder karbonfangst. Men de har bare avtale ut august neste år. Det er litt spesielt når det kommer amerikanere, indere osv. som vil inngå avtale, at de ikke har klart å få på plass en avtale, slik at de klarer å få videreført den forskningen som skjer der. Så det håper vi snart blir avklart. Et annet område der Norge er ledende, er Bjerknessenteret. Det er et tverrfaglig senter, og det er kanskje nødvendig når en skal løfte og forstå hva som skjer innenfor klima, at vi har ulike forskningsområder som samarbeider. Men de er helt avhengige av å ha den grunnforskningen skal de klare å få til den helt nødvendige samhandlingen. De er faktisk de eneste i Norden som er med i de programmene som FNs klimapanel gjennomfører. Derfor er det litt spesielt at de bare har grunnforskning ut 2021. Så det er neste henstilling: Vi håper at man i løpet av 2020 klarer å sikre finansieringen til Bjerknessenteret videre. Så har flere vært inne på Blått kompetansesenter. Norge har en lang kyst, så jeg synes det er bra å nevne at jeg berømmer det som skjer på Sørlandet, men vi har faktisk gode Blått kompetansesentre langs hele kysten, og det er viktig at vi nettopp bygger opp kompetansesentre langs hele kysten, og at vi klarer å støtte opp under dem – de er litt ulike – for å få til samhandling og ta i bruk kysten og ikke minst for at de skal klare å bidra til gode, lønnsomme arbeidsplasser.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2019-12-06:
Tidligere Dovre-ordfører Bengt Fasteraune snakket varmt for Dovre-modellen. Det har han god grunn til. Jeg er veldig glad for at statsråd Sanner så ut til å nikke og være enig med Bengt Fasteraune, og regner med at han følger opp. Så har jeg lyst til å ta opp en ting som vi også kommer tilbake til senere når vi skal behandle meldingen om tidlig innsats. I Oslo brukes det ca. 300 mill. kr på spesialundervisning, særlig norskopplæring, i barneskolen. Det gjelder barn som er født i Oslo – en veldig stor andel av dem – som altså trenger spesialundervisning i norsk når de kommer i skolepliktig alder. Det betyr at vi må gjøre en innsats for å hjelpe disse barna, for jeg er helt enig med Fasteraune i at en god skole og en god oppvekst er grunnlaget for resten av livet. Da må vi sette inn tiltak før skolealder. Ja, jeg vil gå så langt som å si at når man på helsestasjoner opplever kommende foreldre som ikke kan norsk, bør det registreres slik at de etter fødselen kan få hjelp av det man kan kalle integreringsrådgivere, slik at barna vil lære norsk før de begynner på skolen. Vi vet vi har virkemidler. Der hvor foreldre ikke kan norsk og kanskje baserer seg på kontantstøtte, må vi kunne pålegge dem å sende barn i barnehage. Det har vi lovhjemler for nå. Vi kan føye til tiltak i regi av integreringskonsulenter som samarbeider med barnevernet, som også har virkemidler. Vi må ta hensyn til alle barn som fødes i dette landet og som skal bli her, og da kan man ikke sitte passivt og være vitne til at foreldre ikke sørger for at barna deres kan norsk når de begynner på skolen. Det er et foreldreansvar, og jeg vil i hvert fall hevde at det etter barnevernslovgivningen er grov omsorgssvikt hvis foreldrene ikke sørger for det. Men vi kan hjelpe til. Vi kan komme med tilskudd, vi kan komme med råd om hvordan de skal innrette sine liv, hvordan de skal la barna leke med andre norske barn, og om hva som kan gjøres. Jeg håper vi kommer tilbake til dette, for vi har nå i 20–30 år sagt at bare barna kommer i barnehage, så er alt løst. Det er ikke løst. Nå har vi lang erfaring for at også barn som har gått i barnehage, får spesialundervisning i norsk når de begynner på skolen. Det er et dårlig utgangspunkt, og det er også en av årsakene til de leseproblemene som de senere får, og som PISA-undersøkelsen nå har vist. Det gjelder både Norge, Sverige og mange andre land som ikke tar dette alvorlig nok, tidlig nok.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2019-12-06:
Jeg har vært medlem av Oslo bystyre de siste åtte årene, og der diskuterte vi barnehager, prioritering av barnehager og grunnskoler, og fordi Oslo også er et fylke, diskuterte vi ofte videregående skole – det er et kommunalt og et fylkeskommunalt ansvar. Så kom jeg hit til Stortinget og måtte spørre min fraksjonsleder: Har det skjedd noe i senere tid som ikke jeg har oppfattet? Er det ikke lenger fylkeskommunene som driver videregående skoler, og kommuner som driver grunnskoler og barnehager? Jeg fikk bekreftet at det ikke var noen endring. Men denne forsamlingen diskuterer jo som om det var Stortinget som i detalj prioriterte kommunebudsjetter og fylkeskommunale budsjetter. Jeg er vitne til at opposisjonen kritiserer regjeringen. Men etter siste lokalvalg har faktisk både Senterpartiet og Arbeiderpartiet gjort det ganske godt ved valget, så hvis Arbeiderpartiet og Senterpartiet er misfornøyd med hvordan grunnskoler, videregående skoler og barnehager drives i dette land, er det bare å gjøre noe med det, for de har mange steder flertallet og ordførerne, som har ansvaret for å prioritere innenfor kommunebudsjetter og fylkeskommunale budsjetter. De må være veldig irritert på sine egne partimedlemmer og tillitsvalgte i fylkeskommuner og kommuner og tør egentlig ikke å si det som det er. De skal liksom prøve å la det være regjeringspartiene og regjeringen som har ansvaret for at Arbeiderparti-ordførere og Senterparti-ordførere og deres respektive flertall i kommunestyrer ikke makter å prioritere skikkelig. Jeg synes egentlig den ansvarsfraskrivelsen som de bedriver, er en ganske fantastisk opplevelse. Men jeg ser fremover til at vi nå etter hvert får rapporter fra de ulike kommuner og fylkeskommuner – opposisjonspartiene her i Stortinget, som fikk flertall i Kommune-Norge – om at i mange av de kommunene som nå drives av de rød-grønnes flertall, vil alle problemer i barnehager og skoler som man her snakker om, egentlig bli løst, for det er jo en prioriteringsoppgave. Og som Guri Melby også sa: Kommunal og fylkeskommunal økonomi har vokst under denne regjeringen, så man kan ikke skylde på det.