Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2011-06-16:
Når vi diskuterer kommuneøkonomi i Norge og utsikten for den norske velferdsstaten, der kommunene spiller en helt sentral rolle, er det litt forunderlig at man ikke ser dette i et internasjonalt perspektiv – ser på verden rundt oss, ser på Europa, på resten av Europa og de landene som er mest kritisk utsatt, sånn som Hellas. Der er det sånn at du har barbering av de offentlige budsjettene, drastiske kutt. Etterdønningene etter finanskrisen er dramatisk, med skyhøy arbeidsløshet – en ødeleggende arbeidsløshet for ungdomskullene, som hindrer ungdom i å komme inn og få seg sin første jobb, og som dermed antageligvis i mange omganger kommer til permanent å sørge for at de aldri kommer seg inn. Dette er mange land som har prøvd oppskrifter, fra høyre til ytterste høyre. Jo mer høyrevridd landene har vært, jo mindre bra har det gått for en del av dem under år med oppbygging og kutting i skatter, og isteden satsing på privat næringsliv på en måte som ikke har vært bærekraftig. I kontrast til dette står Norge, en fredelig «øy» helt nord i Europa. Vi har den laveste arbeidsløsheten i hele Europa. Vi har hatt stigende sysselsetting i en lang periode. Også i år forventer vi nye arbeidsplasser med flere folk som gjør en jobb. Vi har hatt innvandring fra andre land i Europa for å bidra til den verdiskapingen og velferden. Mange av dem blir værende her når det går dårlig i andre land. Vi har god økonomi i Norge på grunn av at vi har et rød-grønt styre som ikke har skuslet vekk pengene til skattelette, men isteden investert i framtid, i verdiskaping og i velferd. Det kan vi ikke glemme når vi har denne store diskusjonen. I en sånn situasjon er det KS uttrykker at de har forståelse for den veksten i kommuneøkonomien som kommer i Norge. I årene etter finanskrisen kniper vi inn for å sørge for å spare i gode tider, sånn at vi har penger på bok til de dårlige tidene, når de kommer – og vi vet de kommer. Derfor er det godt å se at når vi øker kommunebudsjettene, bidrar det til mer velferd for folk over hele landet. I går kom tall fra Statistisk sentralbyrå som viser at i løpet av de rød-grønnes periode med styre har vi altså fått over 50 000 nye årsverk rundt omkring i kommunene, som har gått til skole, som har gått til utdanning, til barnehage, med den kjempestore barnehagerevolusjonen vi har vært gjennom, til velferd for både ungdom og eldre som trenger det – til omsorg for alle sammen. Det er målsettingen vår: å bruke de store pengene nettopp på omsorg. Det er ingen tvil om at velferdsstaten og satsingen på kommunene er viktig på flere forskjellige måter. Det ene er at det bidrar til å utjevne forskjellene. Velferdsstaten utjevner forskjeller. Istedenfor å satse på mer skattelette, mest til dem som har mest – sånn som Gjermund Hagesæter var inne på når han går for et knallhardt forsvar for å fjerne formuesskatten, som vil gi mest til dem som har mest – står det å satse på velferd for en utjevningspolitikk. Derfor ser vi også at forskjellene synker i Norge, og har gjort det under den rød-grønne regjeringen. Det med at forskjellene blir mindre, er etter min oppfatning det vakreste som er med Norge. Samfunn med små forskjeller er samfunn der mennesker har tillit til hverandre. Det er ikke så vanskelig å forstå, for når forskjellene er små, føler vi oss i samme båt. Da stiller vi opp for hverandre, og når vi stiller opp for hverandre, blir vi kjent og får tillit til hverandre, og så er vi med på en dugnad for fellesskapet, fordi det kommer oss alle til gode. Er det noen i denne salen som tror at dugnad er frivillig? Vi har akkurat en diskusjon om integrering, der ordet «dugnad» står sentralt. Akkurat det ordet har man ikke på alle språk, men alle sammen forstår det å hjelpe hverandre, for det ligger rotfestet i de aller fleste kulturer. Men i borettslaget mitt, der jeg vokste opp, var det sånn at en av naboene mine overbeviste meg om at det fantes et eget rom i helvete for dem som ikke var med på dugnaden. Dugnad er obligatorisk. For mennesker har tillit til hverandre når de kjenner hverandre og vet om hverandre, og folk vet hvem ordføreren i kommunen deres er. Derfor er lokaldemokratiet nettopp viktig for denne tilliten. I Vinje kommune hilser alle på Arne Vinje. Det er kult å være ordfører i Vinje og hete Vinje. Det skulle vært som om jeg het Heikki Oslo når jeg representerte Oslo. Det hadde vært gøy. Det er i Kommune-Norge at det norske fellesskapet bygges og rundt omkring i lokalsamfunnene at dugnaden skjer. Det er det kommuneproposisjonen og kommunevelferden går ut på. Vi driver på til høsten når det skal være valg, og går til valg nettopp på akkurat dette: å skape kommuner som er gode for folk og gode for miljøet. Med oss rød-grønne i førersetet, med SV med en hånd på rattet, skal vi hindre at høyresiden styrer oss i retning av et permanent nedrykk til Adecco-ligaen, og isteden holde oss i eliteserien, akkurat sånn som Brann gjør. Derfor jobber vi for et godt lokaldemokrati. Sentralt i det å drive et godt lokaldemokrati er å ha en god arbeidsgiverpolitikk. Jeg mener at vi som kommunerepresentanter på Stortinget og kommunenes beste dialogpartnere må jobbe for kommunene, der våre lokale folkevalgte skal forpliktes til å jobbe for mer heltid, flere faste stillinger, mot privatisering og mot sosial dumping, for den jobben gjenstår fremdeles i mange kommuner. Det er sånn vi skaper kommuner med god velferd av høy kvalitet. Siden jeg kom på Stortinget første gang, har Oslo passert både 500 000 og 600 000 innbyggere. Misforstå meg rett: Hver eneste ny innbygger i Oslo er hjertelig velkommen. Men helst ville jeg at flere av dem som ønsker det, skal få bo i den kommunen de kommer fra, eller i den kommunen de har lyst til å bo i i resten av landet. Det å satse på god kommuneøkonomi er den beste måten å drive distriktspolitikk på. Det er klart at disse nye arbeidsplassene – over 50 000 nye årsverk, som har kommet rundt omkring i Kommune-Norge de siste årene de rød-grønne har styrt – kommer over hele landet. De kommer ikke bare i Oslo eller i Bergen, slik at folk flytter og blir boende i storbyene. De kommer over hele landet. Vi vet at det er mange damer som jobber i det offentlige. Det å sørge for at det finnes arbeidsplasser både til damer og menn rundt omkring over hele landet, er utrolig viktig. Derfor er god kommuneøkonomi avgjørende for bosetting over hele landet. Det er god næringsutvikling. Jeg var i forrige uke ute i Øygarden utenfor Sotra. Der har mitt favorittselskap – Sway heter de – fått lov til å sette opp verdens største vindmølle, som er en halv gang høyere enn Oslo Plaza. Den som er nabo, er lokal SV-er, Aud Karin Oen. Hun er nærmeste nabo og har stemt for i kommunestyret, men hun har sagt til meg at hvis ikke den vindmøllen er nede etter testperioden på fem år, kommer hun personlig og kaldkveler meg. Det ser jeg ikke på som en dødstrussel, men det viser kombinasjonen – hvordan lokalt engasjement for å støtte opp om næringsutvikling også bidrar til bosetting og utvikling over hele landet. Det er så mye som skjer rundt omkring over hele landet. I nabokommunen til Oslo over vannet, Nesodden, har SV-ordføreren Christian Hintze Holm gått Bellona-bygget, som til nå er et av de husene i landet som er mest energieffektivt, en høy gang med energisparing, ved nettopp å satse på lokal kompetanseoppbygging i næringslivet, ved å stille knallharde krav til hvordan man kan gå foran i å bygge bortimot passive hus, og enda lenger når det gjelder energieffektivisering. Sånn er det når dugnadsånden og det lokale engasjementet er med på å skape de symbolprosjektene som viser at det er mulig å føre en politikk som bidrar både til bedre miljø og næringsutvikling. Selv om det er mange SV-ere som burde nevnes i denne sammenhengen, kan jeg ikke la være å nevne Bergen kommune. Vi i kommunalkomiteen var i Bergen og så på bosssug. Bossug er en fantastisk ting. Det er et avfallssug. Det handler rett og slett om at man bygger opp en infrastruktur for å samle sammen boss. I stedet for å ha alle bilene som kjører rundt, og bosspannene som står rundt omkring over hele byen og er med på å forsøple og skape rotteplage, har Bergen kommune gått foran i å etablere bossug på en skikkelig måte. Paradoksalt nok får Høyre-, Kristelig Folkeparti- og Fremskrittsparti-byrådet sin egen nasjonale politikk midt i ansiktet, fordi de selv var med på å åpne for å pålegge konkurranseutsetting av næringsavfall. Nå ser de at innhenting av næringsavfall og det at mange næringsdrivende ikke har lyst til å være med på det, er med på å gjøre bossug dyrere for alle. Jeg er glad for at regjeringen skal se på denne saken for å fremme satsing på infrastruktur for framtiden. Jeg kan ikke la være å nevne den enorme innsatsen kommunene gjør for å skape gode oppvekstkommuner for folk. Barnehagerevolusjon og god kvalitet er ting som bidrar til at folk trives i kommuner over hele landet.