trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-07:
Etter å ha hørt Ola T. Lånke fikk man en følelse av at det var nekrologen over 2. fremmedspråk han leste. Men det er jo ikke det som er situasjonen. Situasjonen er jo at 2. fremmedspråk skal fortsette som i dag, som et tilvalgsfag. Vi vet at i dag velger gjennomsnittlig rundt 50 pst. av elevene dette som sitt fag over disse tre årene. Jeg regner med at fortsatt vil minst 50 pst., eller kanskje enda flere, velge 2. fremmedspråk, og det ville jo være veldig bra hvis vi greide å stimulere flere til å velge det. Det må ikke tegnes et bilde av at nå blir det slutt på etter- og videreutdanning for lærere osv., og at det blir et dårligere tilbud. Tilbudet innenfor 2. fremmedspråk i norsk skole skal bli bedre. Flere skal få muligheten til å velge det, og lærerne skal få etter- og videreutdanning. Så denne nekrologen som Ola. T. Lånke prøvde lese opp for oss, har rett og slett ikke noe med virkeligheten å gjøre. 2. fremmedspråk skal leve videre, og det skal ha gode vekstvilkår i skolen. Det må det ikke være noen tvil om.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-07:
Det var sosialdemokratiet, den politiske venstresiden og fagbevegelsen som drev gjennom retten til niårig grunnskole på 1960-tallet, og retten til 13-årig videregående skole på 1990-tallet, ut fra den erkjennelsen at kunnskap er makt. Det å fordele kunnskap er grunnleggende viktig. Men når Odd Einar Dørum knytter kunnskap til makt opp mot 2. fremmedspråk, om det skal være obligatorisk eller være frivillig og tilvalgsfag, kortslutter det for meg. Det at en elev velger å fordype seg i andre fag, bruke flere timer på andre fag, er ikke uttrykk for noe annet kunnskapssyn. Det er et uttrykk for at kunnskap er makt. Så det å spille på denne retorikken faller på sin egen urimelighet. Så har jeg et konkret spørsmål til Dørum om morsmålsopplæringen. I forrige periode endret vi loven slik at retten til morsmålsopplæring for elever med minoritetsbakgrunn ble svekket. Kan Dørum være med på å styrke denne retten igjen, nettopp for å styrke språkopplæringen?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2006-03-07:
Hvis representanten Gåsvatn hadde tatt seg tid til å lese Kvalitetsutvalgets innstilling, så ville han kunnet se på side 190 at jeg hadde en særmerknad, sammen med utvalgsmedlem Karlsen, som nettopp dreide seg om frykten for et teoripress på ungdomstrinnet, at vi måtte se dette i en større sammenheng. Dette har vært en viktig del av diskusjonen hele tiden. Det eneste irriterende med dette kompromisset som vi har gått inn i i Regjeringen nå, er at vi ikke kom fram til denne løsningen tidligere. Jeg mener oppriktig at dette forslaget vi nå presenterer, er mye bedre enn det de tre partiene hadde hver for seg før vi kom i regjering.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2006-03-07:
Det er ingen nye, faglige argumenter som har dukket opp. Dette har vært en del av diskusjonen hele tiden, på den ene siden ønsket om mer forpliktende undervisning, og på den andre siden frykten for at dette vil bli for teoretisk for mange elever. De faginstansene som vi bygger på, er bl.a. Institutt for spesialpedagogikk på Blindern, som var inne i de ulike høringsrundene, og også Læringssenteret, den gangen saken var oppe til behandling. Jeg mener at vi i det nye forslaget forener bekymringen for teoripress med økte krav til elevene. Det vil ha mye større kostnad å droppe 2. fremmedspråk og hoppe av undervisningen med det nye forslaget. Dessuten skal det telle ved opptak til videregående opplæring.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2006-03-07:
Ja, det er i høyeste grad forenlig med Arbeiderpartiets tenkning. De som i dag velger faget etter den nye modellen, vil det bli stilt mye større krav til enn det ble før. Jeg mener at vi ivaretar ønsket om mer forpliktende undervisning for det flertallet av elever som kommer til å velge 2. fremmedspråk, i og med at de heller ikke kan hoppe av undervisningen uten konsekvenser, slik mange har gjort til nå. Når det gjelder å sammenligne med andre land, er det mange land som ikke har obligatorisk 2. fremmedspråk. Vi ønsker at flere elever velger dette faget, men det avhenger også av at vi får opp språkkompetansen blant lærerne, slik at det blir flere valgmuligheter.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2006-03-07:
Jeg har deltatt i diskusjonen om obligatorisk 2. fremmedspråk siden 2001 og har aldri vært skråsikker i denne saken. Jeg blir jo litt forundret over denne skråsikkerheten som representanten Lånke framviser. Mitt spørsmål er da som følger: Har det ikke vært drøftet i Kristelig Folkeparti om innføring av obligatorisk 2. fremmedspråk vil ha noen negative konsekvenser for elevene? Mitt andre spørsmål gjelder dette: Slik situasjonen har blitt på mange skoler nå, også på grunn av en dårlig ressurssituasjon, ser vi at planene til mange skoler var kun å innføre obligatorisk tysk. Dette er i strid med forutsetningene for å innføre et obligatorisk fag, fordi elevene ikke har frihet til å velge mellom flere språk. Ser representanten Lånke at det vil ha noen negative konsekvenser å innføre obligatorisk 2. fremmedspråk, når det kun er tysk som er alternativet på veldig, veldig mange skoler?
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2006-03-07:
Representanten Anniken Huitfeldt satt i det regjeringsoppnevnte Kvalitetsutvalget, som i sin tid foreslo å innføre et obligatorisk 2. fremmedspråk, et forslag som ble fulgt opp av Kristin Clemet i den følgende stortingsmeldingen, men som nå ønskes reversert. Hvilke endrede forutsetninger er det som har ført til at representanten Huitfeldt og Arbeiderpartiet nå har endret oppfatning? Var det feil av Kvalitetsutvalget å anbefale å innføre et obligatorisk 2. fremmedspråk?
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2006-03-07:
Jeg er glad for at dette spørsmålet er på dagsordenen, og jeg er glad for at statsråden svarer klart at han vil komme tilbake igjen til Stortinget med saken. Vi vet at problemet er stort. Det er mange som ikke kan fylle ut et offentlig skjema, mange som har dårlig tallforståelse, og så mange som 1,1 mill. nordmenn klarer ikke å lese bruksanvisningen på en medisineske. Dette er alvorlig. Jeg er også glad for den enigheten som kommer til syne her i salen. Det som er litt betenkelig ut fra det vi var med på i behandlingen av statsbudsjettet – som jeg var med på for første gang nå – er at voksenopplæringen er spredt over mange ulike kapitler. Kan statsråden forsikre at man nå legger opp til mer målrettede tiltak, slik at vi klarer å få samlet de ressursene som skal til, og at det blir mer entydig hva man skal satse på?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2006-03-07:
Jeg konstaterer at representanten Anniken Huitfeldt dermed går tilbake på det Arbeiderpartiet var med på i forrige periode, og mener at det var et uklokt standpunkt. Jeg har et spørsmål til representanten. Arbeiderpartiet støttet jo helhjertet opp om et obligatorisk 2. fremmedspråk da saken var oppe i forbindelse med Kunnskapsløftet. To ting har skjedd etter det. Det ene er at Anniken Huitfeldts parti, sammen med Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet har sittet på Soria Moria og forhandlet seg imellom. Det andre som har skjedd, er at vi i komiteen har hatt en åpen høring med meget relevante fagmiljøer og fagpersoner til stede, der konklusjonen var unison: Det finnes ingen faglige argumenter for å si at obligatorisk 2. fremmedspråk er vanskelig for de såkalt teorisvake eller teoritrøtte elevene. Spørsmålet er: Hvilke faglige argumenter – og jeg gjentar: hvilke faglige argumenter – er det som har kommet til Arbeiderpartiet og ikke oss andre som skulle tilsi at Arbeiderpartiet snur helt rundt i forhold til hva det var med på å vedta for kun kort tid siden?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2006-03-07:
Kunnskap er ikke tungt å bære, heller ikke to obligatoriske fremmedspråk. Jeg syns vi har fått en veldig god innsikt gjennom de høringene som representanten også sjøl var med på, som forteller oss at språkkompetanse er enklere å tilegne seg enn mange andre fag, og har man først lært ett språk, er det mye enklere å lære et språk til. Man får altså gode effekter av å lære flere språk. Så jeg deler ikke representantens bekymring for at dette vil være spesielt vanskelig for de såkalt teorisvake elevene. Jeg må også si at jeg blir litt overrasket når jeg nå hører argumentasjonen fra Arbeiderpartiet, for den skiller seg dramatisk fra det vi hørte da vi hadde Kunnskapsløftet oppe til behandling i forrige stortingsperiode. Da var Arbeiderpartiet veldig for tanken om at man skulle ha to obligatoriske fremmedspråk, nettopp for å øke kunnskapen i fremmedspråk og å gi elevene den kompetanse som er viktig for å klare seg i en globalisert verden. Nå går Arbeiderpartiet tydeligvis tilbake på dette. Det har jo skapt bekymring også hos representantens egne partifeller, særlig i Troms.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2006-03-07:
Det skal jeg gjerne gjøre. Jeg syns også det er flott å høre både dikt og sanger på sangernes eget morsmål. Men det er ikke det debatten her dreier seg om. Den dreier seg om hva slags kompetanse vi skal utstyre barn og unge med i en globalisert verden der ting går stadig fortere, og der flerspråklighet er en svært viktig egenskap å beherske. Det jeg henviste til, var et intervju med professor i pedagogikk ved Universitetet i Oslo, Kamil Øzerk, som gav et intervju til nettsiden til Utdanning den 7. november 2005. Han oppfordret kunnskapsminister Øystein Djupedal til å se på denne saken på nytt, fordi han mener at morsmål ikke blir sett på som en kompetanse, men som en svakhet. Han mener bl.a. at man i stedet for å forske på den styrken som de flerspråklige elevene faktisk har, fokuserer på at det er et problem at de ikke lærer norsk godt nok, og at de ikke får noe uttelling for den kompetansen de faktisk har i et annet språk. Jeg vet at Senterpartiet sammen med SV var imot å innføre 2. fremmedspråk i utgangspunktet. Senterpartiet og SV har altså vunnet fram med sitt syn i Soria Moria-erklæringen. Jeg syns likevel det er bekymringsfullt at vi nå skal frata norske barn og unge muligheten til å bli dyktige og kunnskapsrike i flere språk enn ett.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2006-03-07:
Jeg registrerer at statsråden synes det er bra med en innholdsdebatt om skolen. Og jeg må – med all respekt – si at det er på tide at statsråden også begynner å engasjere seg i det, etter en valgkamp som kun har handlet om skolemat, mobiltelefoner og svømmebasseng. Statsråden påstår at forslaget hans er bredt mottatt, med bred støtte. Det er nok ikke riktig. Den høringsrunden som vi hadde i komiteen, indikerer det stikk motsatte, nemlig at det er null støtte til det standpunktet som statsråden nå inntar. Mitt spørsmål gjelder dem som ikke velger fremmedspråk på ungdomsskolen, og som på den måten også får mindre språkopplæring totalt sett – hvis man ser ungdomstrinnet og videregående sammen. Hva har statsråden tenkt å gjøre for at de elevene ikke skal sakke ekstra akterut i forhold til elever som velger to fremmedspråk? Og spørsmål nr. to: Representanten Inger Enger sa at fordypning kan være mange ting, f.eks. å lære forskjellen på store og små bokstaver. Er det det som menes med fordypning i engelsk, norsk og samisk?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2006-03-07:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg syns det er bra at det virker som departementet har en offensiv linje i forhold til det som nå er avslørt. Men likevel syns jeg at det faktisk er grunn til å mene at situasjonen er dramatisk, når nær sagt ingen av sykepleierutdanningene på bachelornivå i Norge får godkjenning. Da er det klart det er alvorlig! Det er alvorlig også fordi mange av de institusjonene som nå sliter, har problemer med å klare å oppfylle kravene innen fristene, bl.a. fordi de fikk kutt i sine overføringer i forbindelse med statsbudsjettet denne høsten. Jeg vil derfor utfordre statsråden på et par ting. Det ene er spørsmålet om den typen diskusjon som handler om akademisering av det som er profesjonsutdanninger, også vil være et element som blir diskutert i forbindelse med evalueringen av Kvalitetsreformen. Det tror jeg kunne være nyttig, rett og slett fordi det kan være ting som tyder på at diskusjonen om 20 pst. førstestillingskompetanse kanskje ikke er like relevant overalt, selv om nivået må være høyt. Derfor kunne det være interessant å ta med i en slik type evaluering. Det andre spørsmålet jeg har vært inne på, og som jeg prøvde å utfordre statsråden på i min interpellasjon, handler om situasjonen spesielt for de private høyskolene som nå har fått et kutt i budsjettet, og som har problemer med å oppfylle kvalitetskravene, rett og slett fordi det koster penger. Som statsråden sier, må de finne pengene innenfor institusjonens egne budsjetter. Når de budsjettene blir mindre, er det klart det blir vanskeligere også å oppfylle de kravene. Det er hyggelig å registrere at statsråden fra SV nå syns det er bra at NOKUT er der, og at NOKUT fungerer, all den tid partiet som nå sitter i regjering, i utgangspunktet ikke ønsket å opprette NOKUT. Dette er altså en statsråd som motsatte seg opprettelsen av NOKUT. Jeg håper at vi ved denne interpellasjonen har klart å sette søkelys på en problemstilling som jeg ikke tror kommer til å forsvinne i nærmeste framtid, og at et samlet storting kan klare å holde bevisstheten på hva vi kan gjøre for å sørge for at Norge har de beste sykepleierutdanningene vi kan få.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2006-03-07:
Jeg skal være kort og først få takke for en interessant debatt, som har belyst noen av problemstillingene vi ønsket å få belyst ved den interpellasjonen vi reiste. I tillegg tror jeg det er viktig at jeg benytter anledningen til å gjenta det ønsket jeg kom med innledningsvis, og som også representanten Dørum fulgte opp, nemlig at det kan være riktig å ta en diskusjon om bl.a. 20 pst.-kravet i forbindelse med evalueringen av kvalitetsreformen, om så bare for å slå fast at det er et riktig og berettiget krav. På den måten kan man få større ro rundt de evalueringene NOKUT gjør – det er veldig viktig for legitimiteten til NOKUT – og man kan få ro rundt sykepleierutdanningene, nettopp fordi denne diskusjonen antageligvis kommer til å bli reist mer enn én gang, når man skal akkreditere og reakkreditere sykepleierutdanninger igjen. Så det hadde vært greit å få slått det fast. For NOKUT har ikke gjort annet enn å akkreditere og reakkreditere og å evaluere i tråd med Stortingets forutsetninger. NOKUT har altså bare gjort det de har fått beskjed om å gjøre. Jeg vil også helt til slutt få gjenta det som flere av representantene har vært inne på i denne debatten, som vi har til gode å høre et svar på, konkret hvordan de private sykepleierutdanningene, som har opplevd kutt gjennom statsbudsjettet høsten 2005, skal kunne klare å opprettholde kvaliteten, og ikke minst imøtekomme de kravene NOKUT stiller for at de skal bli reakkreditert.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2006-03-07:
Jeg vet ikke om Arbeiderpartiet på sine møter lenger alltid synger Internasjonalen, men Arbeiderpartiet er kjent for å være et parti som har sterkt internasjonalt engasjement. Det har hatt mange viktige personer i internasjonale verv, fra Trygve Lie, Gro Harlem Brundtland og Thorvald Stoltenberg. Nå har vi også Gahr Støre som utenriksminister, som også har en veldig sterk internasjonal orientering. Er ikke det at Arbeiderpartiet nå snur, at det har latt seg forlede til et kompromiss med Senterpartiet og SV, et brudd med denne tenkningen? Jeg hører at man her forsøker å framstille det som at man nå endelig har kommet til sannhetens erkjennelse og skjønt hva som er viktig. Men det at man også erkjenner at motivasjonssvikten i ungdomsskolen i stor grad skyldes at det ikke er stilt krav til elevene, betyr jo at når man nå fratar dem dette kravet, vil en god del elever igjen falle utenfor. Er dette forenlig med Arbeiderpartiets tenkning?
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2006-03-07:
Jeg vil vel si det slik at det går an å være usikker selv om man har et sikkert standpunkt, fordi det alltid er avveininger vi står overfor i slike spørsmål. Hvorvidt det har negative konsekvenser, vil tiden vise. Kristelig Folkeparti har – kan jeg forsikre representanten Huitfeldt om – diskutert dette fram og tilbake, og vi har kommet til at det er mer å vinne, langt større fordeler, ved å innføre et obligatorisk 2. språk, av flere grunner, som jeg var inne på i mitt innlegg. Ikke minst gjelder det fordi vi lever i en internasjonal virkelighet, en verden som blir mer og mer preget av trafikk over alle grenser, og vi trenger å kunne kommunisere. Språk er det viktigste verktøyet. Det første vi begynner å lære i livet, er språk og det å kunne meddele oss til andre. Det andre er, som jeg har sagt, den praktiske tilretteleggingen, som jeg tror har veldig mye for seg, og som vil kunne gjøre dette faget mer egnet, slik at vi slipper de negative konsekvensene representanten Huitfeldt er opptatt av.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2006-03-07:
Når jeg hører representanten Rolf Reikvam, kan jeg ikke fri meg for en følelse av at denne nekrologen må ha rot i Reikvams egen bevissthet; at han nå mener det går utforbakke med fremmedspråk, men allikevel føler seg tvunget til å være med på dette. Jeg tror ikke representanten Reikvam vil vedstå seg at det å svekke kravene til faget er med på å gjøre det sterkere, at en vil få elevene til å velge det ved å gi det et mer positivt preg. Vi vet alle – det vet også representanten Reikvam – at alle trenger å ha noen krav over seg for å kunne komme fram i livet. Det har også vært understreket tidligere i debatten. Jeg tror det er slik at dersom en ikke har dette hengende over seg som et krav, at en skal ta dette faget med den praktiske tilretteleggingen som er nødvendig for at det skal bli et godt fag, vil ikke flere velge det. Jeg tror det svekker statusen, og jeg tror at fagets framtid vil bli mørkere. Kanskje er egentlig ikke nekrologen så langt unna.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2006-03-07:
Når jeg hører representanten Enger tale på vegne av Senterpartiet, opplever jeg at partiet framtrer som en varm forsvarer av morsmål. Det er ikke galt. Morsmål er viktig, men man får nærmest inntrykk av at det kun er de morsmålene som snakkes i Norge, som er viktige. Men det finnes mange andre morsmål i verden. Jeg er litt opptatt av Senterpartiets image, for Senterpartiet er kjent for å være et sterkt Nei til EU-parti, og det har kjempet mot europeisk integrasjon. At det nå også sier nei til 2. fremmedspråk, blir vel sterkt. Jeg kjenner mange senterpartimedlemmer som er veldig internasjonalt orientert – og vi har nettopp hørt landbruksministeren snakke om fugleinfluensaens farer over landegrensene her i dag – så jeg vil spørre representanten Enger om hun ikke frykter for at dette forsterker Senterpartiets image av å være et parti som først og fremst kjemper for norske verdier og ikke er opptatt av de internasjonale.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2006-03-07:
«Tilpasset opplæring» er ord som går igjen, nærmest som et mantra. De har vært brukt av flere regjeringer, også av den regjeringen vi har nå. Slik jeg forstår det, er meningen at undervisningen skal tilpasses den enkelte elevs evner og muligheter til å dra nytte av et fag. Jeg ser av innstillingen til dokumentforslaget som vi drøfter nå, at regjeringspartiene bruker «tilpasset opplæring» nærmest som et motargument, mot obligatorisk fremmedspråk. I stedet vil man ha frivillighet. Jeg vil spørre om ikke det er å tilpasse seg vår aller svakeste tilbøyelighet – å velge minste motstands vei. Statsråd Djupedal sier i dag at han vil at mange skal velge 2. fremmedspråk. Da blir mitt spørsmål: Vil det skje, når man i stedet kan velge fordypning i flere andre fag og det skal legges til rette for mer ressurser for å få det til? Vil det i praksis være mulig å legge til rette for en tilpasset opplæring i 2. fremmedspråk, slik at flere velger det?
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2006-03-07:
Jeg tar ikke ordet fordi jeg er uenig i noe av det statsråden har sagt; tvert imot synes jeg dette er en sak hvor vi står veldig nær hverandre, og hvor vi er enige om et felles mål om å legge til rette for en reell bruk av retten til opplæring for voksne. Når jeg tar ordet, er det mer med bakgrunn i innlegget til representanten Rolf Reikvam – som er partifelle av statsråden. Han svingte seg til de store retoriske høyder med tanke på de voksnes opplæringshundreår, nærmest, som man hadde sett for seg etter 2000, etter at denne retten ble innført. Mitt spørsmål til statsråden går på det som har å gjøre med overføringene til kommunene, som også statsråden selv var inne på. Representanten Reikvam sa at det må legges press på kommunene og fylkeskommunene for at de skal bevilge penger, og så skal Regjeringen foreslå mer penger til kommunene. Kan statsråden bekrefte at det nå vil bli lagt et slikt press, og på hvilken måte vil dette bli gjort?
Torfinn Opheim (Arbeiderpartiet), 2006-03-07:
Jeg tror vi er enige om at språkferdigheter, språkforståelse og språkkunnskaper er viktige og ønskelige, men min bekymring er at mange elever som i utgangspunktet sliter, ikke bare vil slite med nok et obligatorisk fag; nok et obligatorisk fag vil også gjøre det totale fagspekteret tungt for eleven. Å tvinge eleven gjennom et slikt løp tror jeg ikke er lurt. Rent retorisk kan jo denne form for tvang minne litt om det som Høyre kalte sosialismens A4-samfunn. Men jeg har muligens misforstått Høyres definisjon av hva som er sosialisme. Mitt spørsmål blir: Har ikke representanten Eriksen noen som helst forståelse for min bekymring for at ikke bare 2. fremmedspråk, men den totale tyngden, kan virke mot sin hensikt?
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2006-03-07:
Som mor til tre barn som vokser opp som tospråklige, har jeg sett fordelen med å kunne språk. Derfor skjønner jeg ikke helt Regjeringen i denne saken. Fra Regjeringens side påpekes viktigheten av å øke lærerkompetansen for å undervise i språkfagene. Men fagmiljøet peker i høringen nettopp på at frivillig 2. språk vil plassere språkfag lenger ned på verdiskalaen av viktige fag. Videre vises det til at hvis det blir obligatorisk, vil nettopp det styrke faget på verdiskalaen. Så hvorfor er det da ikke ønskelig fra Regjeringens side å gi faget den verdien?
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2006-03-07:
Når Senterpartiet er så aldeles opptatt av valgfrihet når det gjelder det 2. fremmedspråket, lurer jeg på hvorfor det da ikke er ønskelig å få valgfrihet når det gjelder sidemål – altså nynorsk – slik at de som ønsker det, kan fordype seg i sitt morsmål.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2006-03-07:
Jeg oppfatter SV som å ha et oppriktig og genuint engasjement for «de svake». Det er i og for seg et uttrykk jeg liker dårlig, for det har lett for å stigmatisere. Men nettopp derfor er det underlig at man ikke går inn for obligatorisk 2. fremmedspråk. Representanten Reikvam har selv vært inne på viktigheten av det. Han får det nesten til å høres ut som om all valgfrihet skal bort i skolen, men det er snarere det motsatte. Forskningen sier at 2. fremmedspråk styrker læringsevnen også i andre fag. Forskningen sier at det styrker elevens følelse av å kunne mestre. Så er det dette med fordypning, som representanten Reikvam er inne på. Det er ikke noe enkelt alternativ, hvis det reelt sett er fordypning man snakker om. Matte og naturfag er det minst like vanskelig å tilegne seg. I lys av det representanten Reikvam sa, undrer det meg at SV ikke har vært mer villig til å lytte til forskningen i denne saken.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2006-03-07:
Jeg tror det er viktig å understreke at all forskning tyder på at samtlige elever ville profittere på et 2. fremmedspråk. Hvis man ser på skolen, er det også ganske entydige signaler om at man trenger stimulans, og man trenger å få pedagogikk inn. Man trenger stimulans av det faglige nivået, og man må gi faget et løft. Representanten Enger sa at det var viktig å motivere flest mulig til å ta 2. fremmedspråk, og det er vi veldig enige i. Men det er jo nettopp det som er poenget. Språk trenger en pedagogisk fornyelse, det har vi hørt ganske entydig gjennom høringene. Faget må bli mer praktisk orientert for at elevene skal velge det – og da er man fort inne i en vond sirkel. Så for å oppnå den fornyelsen hadde faget hatt veldig godt av å bli obligatorisk. Det er ganske underlig at Senterpartiet, i og med at representanten Enger fokuserte på at det er viktig med språkkunnskaper, har landet på et nei.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2006-03-07:
Jeg takker for svaret fra kunnskapsministeren, og ser fram til at det kommer en egen sak. Da får vi ta denne diskusjonen der. Jeg tror mye av det som har kommet fram i debatten om samarbeid med næringslivet, bruk av andre alternative opplæringskilder og slike ting er veldig viktig. Jeg har ikke noen lang historie i Stortinget, men jeg reagerer litt på den selektive hukommelsen til både representanten Reikvam og kunnskapsministeren. Så vidt jeg kan se av gamle dokumenter, har Høyre vært ganske opptatt av opplæring i grunnleggende ferdigheter for dem som har falt utenfor. Jeg står her med noen sitater fra Innst. S. nr. 78 for 1998–99. Men den diskusjonen kan vi sikkert komme tilbake til. Det som er gledelig, er i hvert fall at vi nå er ganske enige om omfanget av problemet, og at det her må settes i gang tiltak som gjør at innholdet i de rettighetene som i og for seg er lovfestet, blir reelle for den enkelte.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2006-03-07:
Bare til en forglemmelse. Under replikken glemte jeg at jeg skulle trekke forslaget, i og med at Djupedal nå har bekreftet at han kommer tilbake med en egen sak om dette.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2006-03-07:
Norsk sykepleierutdanning kan ha blitt malt opp i et hjørne. Noe bør gjøres for å få utdanningen ut i et mer åpent landskap. Som representant fra Hedmark er det hyggelig å konstatere at Høgskolen i Hedmark var en av de tre statlige sykepleierutdanninger som oppnådde godkjent status av NOKUTs egne bedømmelseskomiteer. Dette var en bedømming som var basert på en lang liste – etter det jeg har fått opplyst, totalt ti kvalitetskritiske faktorer. Høgskolen i Hedmark oppnådde allikevel ikke endelig reakkreditering, fordi NOKUTs styre lot ett kvalitetskriterium overstyre alle de andre. Det var kravet om at 20 pst. av lærerne skulle ha førstekompetanse, dvs. doktorgrad eller lignende. Dette reiser flere spørsmål. For det første er det grunn til å stille seg spørsmålet om doktorgrader er så avgjørende for denne type studier. Sykepleie er, forhåpentligvis, fortsatt et nokså praktisk rettet fag. Det er pleie av og omsorg til mennesker vi snakker om. Det er selvfølgelig uomtvistelig at man må ha noen teoretiske kunnskaper, men de praktiske sidene av faget må i stor grad også være i fokus. Det må være grunn til å spørre om doktorgrad er avgjørende for å lære bort disse ferdighetene. Paradoksalt nok vil kravet om 20 pst. førstekompetanse kunne gi dårligere studieoppfølging, mindre tid avsatt til veiledning og dermed en dårligere utdanning, fordi fokus må rettes mot dette ene kvalitetskravet fra NOKUT. For det andre vil det å nå et krav om 20 pst. førstekompetanse innen to år føre til at høyskolene må vie mye ressurser og fristille mye lærerkrefter til å ta etterutdanning. Det er allikevel tvilsomt om målet kan nås. Det tar mer enn to år å oppnå en doktorgrad. Sykepleie er et ungt akademisk fag. Jeg får opplyst fra Høgskolen i Hedmark at det i dagens sykepleierutdanning fremdeles arbeider mange høyskolelærere som ikke har master-/hovedfagsutdanning. Dette er faglig dyktige tilsatte som representerer verdifull praktisk erfaring. De oppnår den beste evalueringen fra studentene, men har en lang vei fram til en eventuell doktorgrad. Det må være grunn til å stille spørsmål knyttet til dette uten at dette svekker den gode og viktige jobben som NOKUT gjør. Er det relevant for en praktisk orientert utdanning som sykepleie å stille et så høyt krav som 20 pst. førstekompetanse blant lærerne? Og avhengig av svaret på dette spørsmålet må en kunne stille spørsmålet om kravet må innfris i løpet av de neste to år. En risikerer her å lamme en hel fagutdanning med krav som ikke mange kan oppnå. Det kan gi oss et marked for kompetanse der institusjonene tvinges inn i en uheldig konkurransesituasjon på grunn av en knapphet som ikke kan fylles på så kort tid. Det tror jeg det er grunn til å vurdere tiltak mot, og jeg tror ikke vi er tjent med å framtvinge en slik situasjon.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2006-03-07:
I den perioden Francis Sejersted kalte sosialdemokratiets gylne øyeblikk i norsk skolepolitikk, var det en underliggende setning som sa: «Kunnskap er makt». Jeg antar at representanten Reikvam deler den oppfatningen. I hvert fall deler jeg den. Så antar jeg at han også legger til grunn at pedagogikken ikke er en tvang som knyttes til en situasjon, men et verktøy som kan brukes i mange forskjellige situasjoner, for å se forskjellige mennesker, som nettopp på den måten kan bli gode til å mestre, og at det er en gjensidig kontrakt mellom lærer og elev. På det grunnlaget har jeg store problemer med å forstå SVs standpunkt, og jeg skal legge til et ytterligere poeng: Jeg kommer fra den kommunen i landet som desidert har den største gruppen av fremmedspråklige – 35 pst. i grunnskolen. Alle vet at en integreringspolitikk som skal lykkes, må gi anerkjennelse og legitimitet. Det å ha et obligatorisk 2. fremmedspråk, som for eksempel kunne ha vært urdu, eller vietnamesisk, ville nettopp gitt denne anerkjennelsen. Hvorfor velger SV, som er et av de partiene som har kjempet for en slik integreringspolitikk, bort denne strategien?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2006-03-07:
Venstre er et liberalt parti, men Venstre er også et sosialliberalt parti. Vi legger til grunn at ut fra et helhetshensyn veier tunge samfunnshensyn mye. Når det gjelder å bygge og holde dette fellesskapet –jeg antar at representanten og jeg har felles – er det viktig at kunnskapsgrunnlaget blir så godt at man kan møte den verden man treffer utenfor Norges grenser, og enda viktigere: at man kan møte den verden man har innenfor Norges grenser. Å inkludere dette fellesskapet, alle de som representerer språklige minoriteter, på en god måte, er å sørge for at den offentlige skolen som vi slåss for, skal bli best mulig. Jeg vil gjerne tilføye at nettopp fordi Arbeiderpartiet og de andre regjeringspartiene har et så restriktivt syn som de har på friskoler, burde de hevet ambisjonsnivået for den offentlige skolen, og sørget for at det skinner av den, og at den blir god. Så jeg føler at man for det første er redd friskolene, og at man, for det andre, ikke sørger for å ha ambisjonene på plass når det gjelder den offentlige skolen.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2006-03-07:
For meg og Venstre er det ikke retorikk å si at kunnskap er makt. Dette tror vi virkelig. En kan gjerne si det med ord fra fanen på Trondheim Katedralskole: «Per ardua ad astra» – gjennom lyset mot stjernene. Det at det tindrer i elevøyne fordi elevene føler at de er legitimert, er det som bygger f.eks. en god offentlig fellesskole. Det trodde jeg representanten Reikvam og jeg hadde felles. For Venstre er en del av strategien å sørge for at man er inkludert i dette fellesskapet ved å gjøre 2. fremmedspråk obligatorisk. Jeg tror at den konstruksjonen som er valgt, med fordypning i tre fag – norsk, engelsk og samisk – eller det å velge valgfritt, vil gi en betydelig dragning mot fordypningselementet, ikke mot 2. fremmedspråk, som regjeringspartiene har argumentert for i denne salen. Jeg tror at tar man med 2. fremmedspråk, med den skoleforskningskompetansen som vi har – for det er kunnskap, å vise respekt for kunnskap – bygger man en offentlig skole som det skinner av, og som blir bra. Jeg vil slåss for at den offentlige skolen skal være bra. Så har vi her skilt veg i forhold til hvordan det skal skje.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2006-03-07:
Bare for ordens skyld: Jeg definerte mitt eget utdanningspolitiske ståsted i hovedinnlegget fordi statsråden i spørretimerunder tidligere har hatt for vane å definere Venstres standspunkt. På den måten er det definert fra talerstolen hva jeg står for, slik at vi kan ha det som et felles utgangspunkt. I innlegget var jeg nettopp opptatt av det samme som statsråden nå har sagt at han er opptatt av: å diskutere innholdet i skolen. Det synes jeg er bra. Der møtes vi. Mitt standpunkt, som jeg har gjort rede for, er at kunnskap er makt, og at den pedagogiske verktøykisten som kan brukes, gir større mulighet for at flere elever kan mestre. Mitt spørsmål blir da: Vil statsråden være villig til å vurdere spesielt hvordan man i landets hovedstad kan møte den utfordringen som handler om et obligatorisk fremmedspråk? Der er det 35 pst. fremmedspråklige, og skolemyndighetene har gjort en stor jobb for nettopp å sørge for at alle skal være med, at det skal være en god nøkkel til integrering. Vil statsråden være åpen for å vurdere det og høre på synspunkter som kommer fra dem som kjenner hvor skoen trykker?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2006-03-07:
Jeg synes det er hyggelig både å kunne si til kolleger i komiteen og til initiativtakerne at dette er en sak hvor alle har kunnet jobbe seg sammen, rett og slett fordi det som beskrives, er så allment uakseptabelt at vi må gjøre noe med det. Vi er alle sammen enige om at vi må ha lovverk, men vi må være ydmyke nok til å se på om vi er gode nok praktisk til å sørge for at mennesker får en sjanse. Det er på det fellesgrunnlaget vi har møttes. Vi har møttes fordi vi vet at noe av det verste som kan skje et menneske, er å bli klientifisert og støtt ut fra arbeidslivet. Derfor er det svært viktig, synes jeg – og Venstre vil gjerne understreke det – når komiteen viser til hvor viktig arbeidsgiversiden er for å skape løsninger. Så slår vi jo som komite tørt fast at det handler om penger. Men så gjør vi noe som jeg synes er helt riktig. I stedet for å si at dette er en sektor innen utdanningspolitikken, sier vi at dette er en del av hele samfunnets politikk. Det er helt nødvendig å se det temaet vi tar opp her, sammen med NAV-reformen, som er under gjennomføring, og som nettopp handler om at mennesker i dette samfunnet skal kunne klare seg. Jeg mener at hvis man utelukkende ser på dette fra et utdanningspolitisk ståsted og utelukkende tenker utdanningsbudsjetter, kan vi risikere å komme i en klemme. Vi kan risikere at den gode hensikt bare blir den gode hensikt. Men nettopp ved å skape samarbeidsformene kan vi få løsninger. La meg ta en analogi, som ikke ligger på dette planet, men som viser hvordan man kan jobbe med ting utradisjonelt, f.eks. lærekandidatordningen som vi har i et fylke som Vestfold. Det er et tett samarbeid mellom fylkeskommunen og Aetat i fylket for å sørge for at de elevene som sliter mest med videregående, rett og slett får en sjanse til å komme ut på en slik måte at de blir vinnere, at de kan mestre. Man tenker utradisjonelt, samarbeidsmessig utradisjonelt, og får gode resultater. På samme måte føler jeg at alle partiene har vært med på det når vi viser til det arbeidet som skjer med NAV-reformen, og til at virkemidler herfra kan ses i sammenheng med det temaet som er tatt opp. I tillegg har Venstre, Høyre og Kristelig Folkeparti understreket studieforbundenes betydning, slik som representanten Lånke nå var inne på. Fra Venstres side venter vi gode og praktiske verktøy når den saken som komiteen har bedt om, kommer, og som vi alle sammen er enige om at vi skal ha, slik at vi kan sørge for at noen av hverdagslivets terskler ikke blir for høye for mennesker som prøver å mestre livet sitt – som har alle hensikter om å mestre det – og som fortjener at samfunnet opptrer ikke byråkratiserende eller vanskelig tilgjengelig, men at man faktisk legger til rette for det. Jeg tillot meg i et innlegg tidligere å snakke om sosialdemokratiets gylne øyeblikk. Det var et stort historisk øyeblikk, ifølge Francis Seiersted. Dette er i hvert fall et lite, gyllent øyeblikk, hvor en fagkomite i Stortinget finner hverandre fordi en sak er så påtrengende at vi har ønske om å finne hverandre.
Gerd Janne Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2006-03-07:
Representanten Dørum sier at kunnskap er makt. Men kan ikke representanten også se at det kan bli avmakt – i en situasjon der 2. fremmedspråk blir gjort obligatorisk? Venstre er et liberalt parti. Hvorfor har representanten Dørum mistet troen på at elever og foreldre kan være med på å ta et valg også når det gjelder 2. fremmedspråk?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-07:
Som representanten utmerket godt vet, er det ulikt syn i fagmiljøene også på dette. Hvis man ser på de høringsuttalelsene som har kommet, vil en se at store deler av dem som har sitt daglige virke i ungdomsskolen, er veldig takknemlige og glade for at det nå åpnes for valgmuligheter. Det finnes flere forskningsundersøkelser som viser dette. Men det er også viktig å huske følgende – og det vil jeg anta gjelder for Fremskrittspartiet som for andre partier: at all politikk er politikk ut fra en helhet av ulike standpunkt. Det betyr at når vi nå legger til rette for større grad av valgfrihet i skolen, ser vi at skolen er takknemlig for at den får denne muligheten. Og vi ser at lærerne støtter dette. Så ser vi også at elevene synes at dette er positivt. Men vi gir ikke valgmulighet på noen annen måte enn at vi gir kvalifiserende valg. Det betyr at for ungdom som ønsker å fordype seg f.eks. i norsk, engelsk eller samisk, vil det også være et veldig krevende valg – også for vårt samfunn og for den enkelte vil det være en god ting. Jeg har veldig vanskelig for å se hvordan det å ha fordypning i engelsk, norsk eller samisk, som også er språkfag, skal være noe reduserende i forhold til kvaliteten i skolen. Tvert imot antok jeg at Fremskrittspartiet var for valg – jeg registrerer nå at de tydeligvis ikke er det.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-07:
De elever som ikke velger 2. fremmedspråk på ungdomsskolen, og som skal ta studieforberedende linje, må da ta igjen dette, noe som betyr at de må ha flere timer i videregående skole – flere av disse fellestimene vil da måtte gå til det språkfaget. Det betyr at de må ta igjen. Og de ungdommene som vet at de ønsker å gå i en studieforberedende studieretning, bør da allerede i ungdomsskolen velge et 2. fremmedspråk; på den måten vil de premieres for det. Vi har hele tiden vært veldig tydelige på at det er en del av det løpet vi her ønsker. Så synes elevene og Skolenes Landsforbund, og også veldig mange enkeltlærere som sender henvendelser til oss – vi ser det også i den offentlige debatten – det er positivt at vi her gir åpning for større grad av valgmulighet i ungdomsskolen. Jeg må si at jeg i denne saken ofte er overrasket over særlig Høyre, som med intensitet argumenterer mot at vi åpner for noe større grad av valgfrihet når det gjelder kvalifiserende fag. Ingen av disse valgene er en lettvinn vei ut. Intensiteten i innleggene fra de borgerlige i dag overrasker meg veldig, simpelthen fordi alle fag er kvalifiserende, og alle fag er krevende.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-07:
Jeg har håp om at mange, sammen med foreldre og lærere, velger 2. fremmedspråk på ungdomsskolen. Det vil elevene ha godt av, det vil vi som samfunn ha godt av, og det vil gjøre 2. fremmedspråk til et motiverende og lærerikt fag, med en praktisk tilnærming som vi har stor tro på. Den fremmedspråklige undervisningen i ungdomsskolen har dessverre ikke vært så praktisk tilrettelagt som den vil bli med de nye læreplanene. Vi har store forhåpninger til dette. Vi ser også at lærerne møter dette med entusiasme, og det er jeg veldig glad for. Ungdommene må gjøre sine valg, men det finnes ikke noen lette valg her. Hvis man velger fordypning i et av de tre alternative fagene som jeg nå har skissert, vil det også telle ved opptak til videregående skole, og man vil få karakterer. Hver enkelt ungdom må sammen med sine nærmeste og sammen med skolen selvfølgelig tenke igjennom hva de ønsker, i hvilken retning de ønsker å gå i livet. Vi gir ungdommene valgmulighet tidlig i livet. Vi tror det er klokt å åpne noe bredere enn det å måtte velge et av de fire opprinnelige fagene, og at man i spesielle tilfeller kan ha morsmålsundervisning i tillegg.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-07:
La meg først replisere til det første som representanten tok opp, dette med Venstres skolepolitiske syn: Det er riktig at jeg har vært forbauset over Venstres omfavnelse av den kommersielle delen av friskolene og den varme støtten partiet har gitt den tidligere regjeringen når det gjelder dette. Nå når Venstre ikke lenger sitter i regjering sammen med Høyre, mener jeg fortsatt det er på tide at partiet finner tilbake til sine historiske røtter – som en varm forsvarer av fellesskolen. Jeg håper at det innlegget Dørum holdt i dag, var en del av tilnærmingen tilbake til det ståstedet som Venstre historisk har hatt, og som vi har hatt felles, nemlig å være forsvarere av fellesskolen. Så til Oslo. La meg si at det her åpnes for at man kan velge andre språk enn de fire som er definert. Det vil i stor grad være et spørsmål om hvordan Oslo kommune tilrettelegger dette for hver enkelt skole. Det er ingenting fra departementet som hindrer det. Det vil være helt opp til kommunen, gjennom lokale vedtak, å legge til rette for at ungdom i de skolene der det vil være spesielt aktuelt, kan velge andre språk.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-07:
Vi er veldig trygge på at det vi gjør, er godt for skolen. Vi gjør dette fordi vi er helt sikre på at elevene i ungdomsskolen vil få en bedre mulighet til å ta et bredere valg, og at det vil styrke deres kompetanse når de skal videre i utdanningsløpet. Hvis vi ikke hadde trodd på dette, ville vi ikke ha gjort det. Vi er helt trygge på at de valgmulighetene vi gir, som er kvalifiserende og krevende, er det som skaper en bedre skole. Jeg er helt enig i at det finnes ulike vurderinger med hensyn til når man skal ha valgmulighet, og når man ikke skal ha det. Det skal være obligatoriske fag i skolen, fag som man ikke skal kunne velge bort, og som er en del av den basiskompetansen borgere som vokser opp i Norge, skal ha. Vi mener at nynorsk – dessverre til fortrengsel for det Fremskrittspartiet mener – er en del av den kulturelle og språklige basisen vårt land bygger på. Og det ønsker vi å videreføre. Vi har ulikt syn på dette, men jeg tror at vi kanskje kan enes om følgende: Det er noen deler ved norsk skole man ikke skal kunne velge bort. 2. fremmedspråk gir en viktig kompetanse som vi ønsker å styrke, men det gjelder også norsk, engelsk og samisk. Det er også viktige kvaliteter ved norsk skole, kvaliteter som styrker skolens kunnskapsbase og gir åpninger for ungdommene når det gjelder det videre utdanningsløpet.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-07:
Det er selvfølgelig en tid for retorikk og en tid for enighet. Jeg er glad for at Høyre nå etter mange år har kommet på at voksnes rettigheter og voksnes kunnskap er en viktig del av dette. Det er nok riktig – jeg prøver å gjenskape virkeligheten her i Stortinget gjennom mange år – at Høyre ikke har vært pådrivere i disse spørsmålene. Men jeg er glad for at Høyre nå i opposisjon har funnet ut at dette er et viktig tema og vil være en del av dette. Det er riktig at vi har 400 000 mennesker som ikke har helt basale ferdigheter, og som i dag er i arbeidslivet. I det øyeblikket disse mister fotfestet i arbeidslivet, vil det være meget krevende for dem å komme tilbake. Vi har nå startet et program for basiskompetanse i arbeidslivet, med en ramme på 24,5 mill. kr for dette året. Vi håper at det vil bidra til et tett samarbeid med bedrifter som gjør at voksne arbeidstakere i en annen situasjon enn en skolesituasjon vil kunne tilegne seg lese-, skrive- og regneferdigheter og digital kunnskap som gjør at de kan opprettholde en tilknytning til arbeidslivet og på den måten være en viktig del av vår verdiskaping og vårt velferdssamfunn. Jeg er glad for at Høyre også nå støtter dette. Det er et nytt standpunkt, men det er aldri for sent å snu.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-07:
Jeg er glad for støtten fra Kristelig Folkeparti. Det var ikke tilfeldig at jeg gav anerkjennelse til tidligere utdanningsminister Lilletun for den jobben han gjorde med Kompetansereformen. Den bidro til å løfte dette politiske temaet ordentlig inn i den offentlige debatten. At oppfølgingen av Kompetansereformen fra mange av oss gjerne skulle vært bedre, og at hele dette perspektivet med voksnes læring fikk en bråstopp i forrige periode, er dessverre en realitet og ikke retorikk. Vi har nå styrket kommuneøkonomien som gjør at det i større grad vil være mulig å legge til rette for voksnes mulighet innenfor det videregående skolesystemet. Vi har dessverre sett at selv om denne rettigheten har vært her og fylkeskommunen plikter å gi et slikt tilbud, har ikke det bestandig vært tilfellet. Mye av dette kan skyldes byråkrati, mye av det kan skyldes manglende bevissthet om rettigheten som voksne har, men noe kan også skyldes økonomi. Nå har vi i hvert fall styrket økonomien, og gjennom det jeg i dag sier fra Stortingets talerstol, vil nok beskjeden om at vi ønsker at de skal ta alvorlig den plikten de har, nå alle fylkesskolekontor. Og så vil vi styrke økonomien til fylkeskommunen og gjøre dette reelt.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-07:
Nei, det kan jeg ikke bekrefte. Voksenopplæringen har mange ulike ansikter. Noe er kompetansegivende, noe er gjennom studieforbundene som både er kompetansegivende og har annen karakter, noe er gjennom fylkeskommunen, som ikke minst tilrettelegger for det tilbudet vi her snakker om. Så har vi det programmet vi har startet, som heter basiskompetanse i arbeidslivet, som administreres av Vox, og som er et samarbeidsprosjekt mellom partene i arbeidslivet og derfor har et eget kapittel og en egen post i statsbudsjettet. Det betyr at det fortsatt vil være slik at vi på mange ulike kapitler og poster har voksenopplæring som tema. Slik tror jeg også Stortinget ønsker det, simpelthen fordi de ulike postene har ulik innretning. Men at vi ønsker å styrke i sin alminnelighet voksnes mulighet til å få anerkjent kunnskap, er en viktig del av vår regjerings grunnlagsdokument, og en viktig del av mitt politiske engasjement. Dette vil vi komme tilbake til i Stortinget ved ulike anledninger.