Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-03-01:
Stortinget behandler mange saker som skal sikre gode helsetjenester til våre innbyggere. Når vi nå i dag behandler enda et forslag om å styrke pasientenes rettigheter i møte med norsk helsevesen, viser dette forskjellene mellom systemtenkerne på venstresiden og dem av oss som er opptatt av individene, pasientene, på den andre siden. Nok en gang viser en samlet opposisjon en alternativ kurs for norsk helsevesen, en kurs som forhåpentligvis blir gjeldende politikk i kongeriket etter 2013. For meg er det et paradoks når en samlet opposisjon foreslår enkle forslag for at pasientene skal få raskere og bedre tilgang til informasjon om hvor lang ventetiden er ventet å være, og ikke minst hvor man kan få raskest behandling. Når en samlet opposisjon i Stortinget støtter en ordning med fritt sykehusvalg, skjønner ikke vi med vår beste vilje hvordan det er mulig å stemme imot et forslag som ville sikret pasientene grundigere informasjon som bakgrunn for å fatte sine valg. Videre er det grunn til å merke seg – som også representanten Dåvøy var innom – at Legeforeningen mener at forslagene som opposisjonen har fremmet, vil kunne bidra til å dempe sosiale ulikheter i helsetjenesten samt bidra til mer lik tilgjengelighet i spesialisthelsetjenesten. At partier som normalt sett hevder at de kjemper for mindre forskjeller, stemmer imot forslag som fagmiljøene opplever vil minske forskjellene blant folk flest, er uforståelig for meg. Er likeverdige helsetjenester, uavhengig av hvor du bor, hva du tjener, og hvem dine foreldre er, bare en floskel? Ikke for Fremskrittspartiet, ikke for opposisjonen og de borgerlige partiene, men for de rød-grønne fremstår det dessverre mer og mer som retorikk og slagord. Jeg har også merket meg at styreleder i Helse Sør-Øst, Bente Mikkelsen, i Aftenposten den 8. september i 2011 uttalte: «Derfor må pasientene si fra til sine behandlere hvis de ikke får en innkalling, eller oppdager at frister ikke blir overholdt.» Uten å drøfte uttalelsens kontekst skal jeg nøye meg med å påpeke at dette viser at systemet ikke fungerer som det skal, og at det er uholdbart at det skal være pasientens ansvar å holde oversikt over, purre på og følge opp helsevesenet, fordi rutiner ikke ivaretas. For øvrig er dette et uttrykk for de samme holdningene som vi registrerer hos dem i helseforetakene som mener at ventelister er ordrereserver – og til en i denne sal som fikk seg til å si at man har lukrative lidelser. Denne type uttalelser sier veldig mye, ja så altfor mye. Fremskrittspartiet vil sette pasientene foran systemene. For oss er systemene et virkemiddel og ikke et mål. Vi håper derfor at helseministeren vil være mer velvillig enn de rød-grønne politikerne på Stortinget har vist seg å være, og på den måten vil bidra til å sikre intensjonene i forslaget gjennom pasientrettighetsloven. Jeg håper på vegne av pasientene at regjeringspartiene gjør det de har gjort flere ganger tidligere, nemlig å fremme forslagene selv etter at de har nedstemt dem i Stortinget. For oss er tilbudet det viktigste, og om regjeringen senere foreslår dette, er det faktisk bra. Men noen har da ikke fått sine pasientrettigheter fordi politisk taktikkeri er viktigere for denne regjeringen enn pasientenes ve og vel. Jeg har lyst til helt på tampen bare å sitere forslagene for å illustrere hva man egentlig sier nei til i dag. Det første forslaget er «a) at pasienten samtidig med fastsettelse av en individuell frist for behandling også gis informasjon om behandlingstid og -sted». Det å få den informasjonen mener de rød-grønne ved å si nei i dag ikke er nødvendig. Videre foreslås det «b) at det helseforetaket som har ansvar for å gi helsehjelpen, også får plikt til å informere HELFO umiddelbart dersom den individuelle behandlingsfristen ikke kan overholdes». Også det er det man sier nei til i dag. To soleklare rettigheter som ville bedret pasientrettighetene i Norge, sier man nei til.