Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-07:
Dokument 8:98 S er et forslag fra representantene Ketil Solvik-Olsen, Henning Skumsvoll, Oskar Jarle Grimstad og Torkil Åmland om å styrke lokal forvaltning av arealer i strandsonen ved å gjøre endringer i kapittel 11 i plan- og bygningsloven om byggeforbud i strandsonen og ved å begrense statlige myndigheters innsigelses- og klageadgang. Det er ikke første gang et slikt forslag er blitt fremmet og behandlet, men Stortinget har ikke tidligere gitt sin tilslutning til lignende forslag. Det har i mange år vært et viktig prinsipp at strandsonen skal være tilgjengelig for alle, og at en trenger verktøy til å stå imot et vedvarende press om å bygge i strandsonen. Det er nok et press som alle vi som enten bor eller oppholder oss mye i kystnære kommuner med fin skjærgård e.l., er veldig godt kjent med, og som er gjenstand for mye politisk diskusjon både på lokalt, regionalt og nasjonalt plan. I Norge har det vært lovfestet byggeforbud i 100-metersbeltet langs sjøen helt siden 1965. I motsetning til den siste tids signaler fra enkelte partier er vi, de rød-grønne partiene, opptatt av at allmenne interesser skal gis fortrinn i dette 100-metersbeltet. Det er grunn til å minne om at det generelle byggeforbudet i 100-metersbeltet har vært gjenstand for bred politisk enighet i lang tid. Det kan dermed ikke være noen overraskelse for høyresiden at ønsket om å ivareta allmennhetens interesser har ført til en innstramming i adgangen til dispensasjon. Saken er egentlig enkel. Folk som ikke eier, skal ha tilgang til sjøen og strendene. Folk som ikke eier, skal kunne ha denne tilgangen uten å føle at de gjør noe galt. Kysten vår må ikke mures igjen av bebyggelse som gjør strandsonen utilgjengelig absolutt overalt. Det er viktig å ivareta. En kan enkelte ganger i denne debatten få et inntrykk av at det ikke er kommunene som har ansvaret for å behandle slike saker, men det er det. At Fremskrittspartiet likevel er overrasket over at fylkesmennene er en medvirkende aktør i dette arbeidet, er derfor litt spesielt. Fylkesmennenes oppgave er å ivareta nasjonale interesser til vårt felles beste i strandsonen. Fremskrittspartiet, som i andre sammenhenger gjerne roper etter mer statlig styring, mer sentral kontroll, har derfor begrenset troverdighet når de på prinsipielt grunnlag kritiserer dagens ordning. Utkastet til retningslinjer om strandsonen har fått mange høringsuttalelser. Her er det mange som har påpekt at inndelingen av områder med stort og mindre press ikke bør følge kommunegrensene. Det er et innspill regjeringen følger opp, og som statsråden også har uttalt er en god innvending. Det samme gjelder innspillene fra de 24 kommunene som uttaler at de er feil plassert i kategorien for kommuner med stort press på arealene. Her har både statsråden og departementet en fornuftig og lyttende holdning, og de skal se nærmere på hver enkelt kommunes sak. Det er i denne sammenheng verdt å minne om at Høyre i regjering ikke praktiserte en slik differensiering. Høyres nåværende iver for liberalisering og privatisering av våre fellesverdier tar seg derfor litt dårlig ut, for vi vet av erfaring at partiet er i stand til så mye bedre. Som det går fram av innstillingen, er flertallet, bestående av de rød-grønne partiene pluss Kristelig Folkeparti, opptatt av arbeidet for å få til en god håndheving av forvaltningen av strandsonen, samtidig som behovet for differensiert forvaltning mellom ulike deler av landet samt differensiering innad i kommunene ivaretas. Derfor anbefaler vi å ikke bifalle forslaget.