Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 1999-12-09:
Vi er over halvveis i denne stortingsperioden, og vi er i den tredje siste uka i dette tiåret. 1990-tallet startet med et sterkt miljøengasjement og stor fokusering på våre miljøproblemer – med Brundtland-kommisjonen, Rio-konferansen og stor optimisme. Men mot slutten av dette tiåret stilnet debatten hen, og vi unge 1990-tallsmiljøvernere sitter frustrert og desillusjonert tilbake. De politiske partienes grønnfarge har bleknet, og sentrumspartiene, som mange av oss satte vår lit til i miljøpolitikken, har foretatt det største hamskiftet av samtlige. Gjennom hele 1990-tallet har sentrumspartiene uttrykt sterk misnøye over Arbeiderpartiets miljøsatsing, og de skapte store forventninger til sin egen innsats. De lovte ved stortingsvalget i 1997 et grønt alternativ til arbeiderpartiregjeringen, hvor de sa nei til fortsatt forbruksvekst, ja til en sterkere satsing på klimatiltak, og de lovte masse nye penger til miljøtiltak. Men sentrumspartiene i regjeringskontorene i snart to og et halvt år har vært en lang skuffelse. Deres motstand mot miljøfiendtlig forbruksvekst er snudd til en løssluppen forbruksfest og en historisk vekst i elektrisitetsforbruket. I den siste rapporten fra Framtiden i våre hender blir Norge rangert på jumboplass i en undersøkelse av ti industrilands miljøinnsats, sammen med USA. Rapporten slakter Bondevik-regjeringens miljøpolitikk. Den slår fast at den norske flytrafikken øker kraftig, søppelvolumet stiger, og klimagassene går i motsatt retning av våre miljøforpliktelser. Sentrumsregjeringens våpendragere i Stortinget, med Gunnar Kvassheim i spissen, prøver i debatten i dag desperat å overbevise oss om at det har blitt en offensiv miljøpolitikk etter regjeringsskiftet. Men faktum er dessverre at det snart er kun den politiske ledelsen i Miljøverndepartementet og en håndfull sentrumspolitikere i Stortinget som har godt nok mikroskop til å se denne offensiven. Ingen andre ser denne miljøoffensiven. Rapporten fra Framtiden i våre hender ser ikke denne miljøoffensiven. Miljøforskerne på NTNU ser ifølge Dagsavisen ikke denne miljøoffensiven. Natur og Ungdom brukte sitt landsmøte i januar i år til å æreskjelle Regjeringen for manglende miljøoffensiv, og Bellonas Frederic Hauge karakteriserer Regjeringens rapport om rikets miljøtilstand som en komplett skandale. Hauge går så langt som til å stille følgende spørsmål i Dagbladet 30. oktober: «Hva skal vi med en feig og miljøfiendtlig miljøvernminister?» Jeg registrerer at miljøvernministeren i en pressemelding fra Venstres pressekontor 11. november irettesetter miljøbevelgelsen for deres kritikk. Jeg vil si det er ganske påfallende når en miljøvernminister mener at miljøbevegelsen bare har én strategi, og det er å spre «edder og galle». Det er ekstra påfallende siden hun og hennes regjeringskamerater fant det helt legitimt å støtte miljøbevegelsen i enhver kritikk mot tidligere arbeiderpartiregjeringer. Men det kanskje mest freidige forsøket på å bortforklare Regjeringens manglende miljøoffensiv kom, som nevnt utallige ganger her i dag, i Dagsavisen i går. Statssekretæren i Miljøverndepartementet skylder på Stortinget. Jeg har lyst til å stille følgende spørsmål: Er det Stortingets skyld at Regjeringen ikke foreslår én krone mer til miljøtiltak enn det arbeiderpartiregjeringene gjorde? Er det Stortingets skyld at Regjeringen legger seg langflat for næringsinteressene i laksesaken? Og er det Stortingets skyld at Regjeringen krangler internt om forvaltningen av ulv? Det eneste jeg kan se er Stortingets skyld, er at Regjeringen nå må legge fram nye tiltak på avfalls- og friluftslivområdet. At det ikke har skjedd noen radikale og store strukturelle endringer i miljøpolitikken med sentrumsregjeringen, er riktig. Men for å yte Regjeringen den fulle rettferdighet, skal de også ha honnør for det de har gjort bra. De har stått standhaftig imot gasskraftverk, de har kjempet hardt mot skytefelt, og de har tatt de første skritt i omleggingen av vår energipolitikk. Jeg mener at noe av det viktigste som har skjedd i budsjettbehandlingen i år, er økningen av elavgiften og tilretteleggingen for å gjøre alternative energikilder mer konkurransedyktige på pris. Dette har skjedd i samarbeid med Arbeiderpartiet. Det er en omlegging til beste for miljøet, som aldri ville ha skjedd i et samarbeid med høyresiden.