trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-02-01:
Det er ikke slik at Regjeringen har som siktemål å kutte i velferdsordningene. Det Regjeringen har som siktemål, er å legge fram en handlingsplan mot fattigdom og tiltak for å få folk i jobb. Det gjøres i forbindelse med budsjettet for 2007. Så er det selvfølgelig slik at vi går igjennom alle velferdsordningene hele tiden, og særlig i forbindelse med budsjettet, fordi vi ønsker at de velferdsordningene vi har, skal virke best mulig. Men det store dilemmaet når man diskuterer dette, er at vi trenger inntektssikring, slik at de som ikke har plass i arbeidsmarkedet, ikke trenger å ligge våken hver eneste natt og grue seg til noen regninger som kanskje kommer. De må også ha overskudd og mulighet til å melde seg på et kurs og tenke at i hvert fall de neste 14 dagene er helt sikret. Å finne sammenhengen mellom det og ordninger som gjør at det lønner seg for hver enkelt å jobbe, er den store utfordringen. For øvrig må jeg si at området rundt børsen er kanskje det stedet i Oslo der kontrastene er størst, for mange av dem som sliter mest, har tilholdssted nettopp rundt børsens porter.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-02-01:
Representanten Sponheim spør, og han vet at han ikke kommer til å få noe svar – men vi kan godt holde på med det et minutts tid. Det er faktisk slik at dette utvalget har lagt fram forslag som det helt og holdent står for selv. Vi skal vurdere enkeltforslagene når vi lager budsjettet. De vurderingene får man ikke før budsjettet for 2007 er lagt fram. Jeg vet egentlig ikke svaret før SVs stortingsgruppe har gått igjennom forslagene og sagt til meg hvilke de vil foreslå. Lars Sponheim vet utmerket godt hva som står i Soria Moria-erklæringen når det gjelder landbrukspolitikken. Jeg kommer ikke til å komme med noen nye signaler nå, og budsjettet kommer som kjent i oktober 2007.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-02-01:
Vi er blant de aller heldigste i verden, for vi nyter godt av at oljeprisen nå er så høy. Men vi vet også at dette er usikre prognoser – vi kan liksom ikke starte den festen nå. Bakgrunnen for at jeg i forrige uke i et foredrag tok opp i en diskusjon hvordan vi skal håndtere handlingsregelen – og jeg la vekt på en del som veldig lite har kommet fram i den økonomiske debatten til nå, nemlig at vi skal bruke oljepenger i tråd med de konjunkturene i den norske økonomien – er nettopp at vi er i den situasjonen at vi har milliarder i inntekter fra oljefondet, som for så vidt godt kunne vært brukt hvis det ikke var fordi det på mange områder i det norske samfunnet ikke er folk til å gjøre jobben, eller på grunn av press på andre vis. Vi ser presstendenser. Alle som f.eks. er ute etter å kjøpe sin første bolig, merker hvor enormt høye boligprisene er, og hvordan dette kan slå inn på økonomien. Vi kommer derfor til å legge fram et balansert budsjett. Men heldigvis er det slik at når oljeprisen er høy, blir 4 pst.-en også høyere.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-02-01:
Jeg er veldig glad for å få dette spørsmålet. Det er mange både skolebarn, foreldre og lærere som lurer på hva som skjer. Sannheten er at vi kan få til både god miljøpolitikk og billigere skolemelk uten å lage et generelt unntak for skolemelken. Men først har jeg lyst til å minne om at forslaget om utvidelse av grunnlaget for miljøavgift på drikkevareemballasje, dvs. et bortfall av fritak for emballasje for melk og juice, ble fremmet i budsjettforslaget fra regjeringen Bondevik, altså representanten Sanners egen regjering. Den forrige regjeringen la ikke fram noe forslag om et generelt unntak for skolemelk. Miljøavgiften på drikkevareemballasje skal prise kostnader ved at drikkevareemballasje havner som søppel i naturen. Den skal stimulere til innsamling og retur av emballasje. Begrunnelsen for å fjerne det tidligere unntaket for melkeprodukter og juice osv. er rett og slett at vi nå forbruker drikkevarer på et annet vis enn før. Vi drikker flere kartonger med melk og juice, og det er lettere at disse havner i naturen. Derfor er det ikke lenger grunnlag for å opprettholde et generelt unntak for disse typene emballasje. Det som er bra med denne avgiften, er at den er gradert etter returandel. Det betyr at emballasje som går inn i godkjente retursystemer, får redusert avgiftssats ved returandel. Det betyr også at hvis man returnerer mer enn 95 pst. av kartongene, faller avgiften helt bort. I dag klarer vi vanlige forbrukere generelt å få returnert ca. 65 pst. Det betyr en avgift på om lag 40 øre pr. enhet for 2006. Men nå er det faktisk slik at skoleelever er langt flinkere enn de fleste av oss til å brette og returnere kartonger. De har antakelig allerede en returprosent, som det heter, på 90–95. Når Statens forurensningstilsyn har bekreftet at de vil behandle skolemelkordningen som et eget retursystem, har miljøbevisste skoleelever alle muligheter til å få til en returprosent på over 95, og dermed slippe avgift helt. Da får vi til tre ting: Vi får billigere skolemelk, mindre søppel og mer miljøbevisste elever. Nå er det altså opp til Tine å organisere et godt retursystem på skolene, slik at vi får til alle disse tre tingene.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-02-01:
Denne ordningen som jeg nå foreslår, som er en god ordning både miljøpolitisk og i forhold til prisen på skolemelk, vil ha akkurat samme effekt som å frita skolemelk for avgift hvis returandelen er over 95 pst. Og det er altså ingen grunn til å tro at skoleelever nå skal bli sløvere enn før i forhold til å brette og returnere melkekartonger på skolene, heller tvert imot, slik at når Tine og SFT får samarbeidet om å få på plass en returordning, og skoleelever landet rundt bretter og leverer melkekartonger, er i realiteten, akkurat som Sanner sier, hele avgiften falt bort. Og jeg er helt sikker på at skoleelever er så miljøbevisste at de får returandelen over 95 pst.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-02-01:
Det som må skje her, er at det inngås en avtale mellom SFT og Tine som gjør at vi kan se at det er et system for retur der vi kan sikre oss at returandelen er 95 pst. eller mer. Det burde være like stor mulighet for andre aktører på dette markedet også. Så det vi kan få til her nå, er nettopp de tre gode nyhetene på én gang: Vi kan hindre at melkekartonger havner i naturen, vi får miljøbevisste elever som læres opp både i dag og i framtiden – og de er allerede mye mer miljøbevisste enn sløve voksne – og vi får til billigere skolemelk. Alle de tre tingene kan vi klare å få til, fordi vi kan få til et eget retursystem og ikke en generell avgiftslette. En generell avgiftslette ville ha ført til at allerede miljøbevisste elever ikke ble belønnet, men heller ble belønnet for ikke å opptre så miljøvennlig som før. Så dette er en god løsning med tre fordeler.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2006-02-01:
Noreg er eit lite land som har eit høgt lønsnivå. Vi har også høge transportkostnader på grunn av at vi ligg eit stykke frå dei sentrale marknadene. Då vil det vere naivt å tru at vi over tid kan halde oppe eit skatte- og avgiftsnivå som ligg atskilleg høgare enn hos våre konkurrentar. Vi ser også at store norske bedrifter etablerer fleire arbeidsplassar i utlandet enn i Noreg. Ein skatteauke, slik Regjeringa og finansministeren har annonsert, vil også akselerere denne utviklinga. Mitt spørsmål: Er finansministeren bekymra for utflagging og for at mange norske bedrifter ekspanderer meir i utlandet enn i Noreg? Dersom finansministeren er bekymra for denne utviklinga: Kva vil finansministeren gjere for å avgrense eller snu denne trenden?
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2006-02-01:
Vi har no ein historisk høg oljepris. Det gjer at vi også får ekstraordinært høge inntekter i statskassa. Kvar dag får vi nesten 1 milliard kr meir i inntekter enn vi har i utgifter. Det burde vere eit godt utgangspunkt og eit godt grunnlag for å gjere kvardagen enklare og tryggare for folk flest, også for dei som sit nedst ved bordet. Ved f.eks. å gi skattelette til dei som har lågast løn, ved å gi avgiftslette, som slår best ut for dei som har lågast inntekt, og ved også å rydde opp i helsestellet og eigendelar, kunne vi betre kvardagen for mange. No ser eg i Finansavisa i førre veke at finansministeren tar til orde for å stramme inn bruken av oljepengar. I staden for å bruke 4 pst. skal ein berre bruke 3 pst. Mitt spørsmål er: Ser finansministeren på desse ekstraordinære inntektene som eit problem eller som ei moglegheit?
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2006-02-01:
Det er gledeleg at skatteinntektene er veksande, for det vitnar om optimisme i næringslivet. Det betyr trygge arbeidsplassar, vekst og velferd, og det vil me skal vara. I skattereforma vart det innført skatt på utbytte. Dette vart litt motvillig akseptert av næringslivet, men den klare føresetnaden var at formuesskatten skulle byggjast ned. Førebels er ikkje det følgt opp. Frå næringslivet si side opplever ein at den – kan vi kalle det – samfunnskontrakten som skattereforma var bygd på, ikkje er oppfylt. For å retta på dette er det eit alternativ å fjerna formuesskatten på såkalla arbeidande kapital i bedriftene. Dette er ikkje berre eit alternativ, men det er faktisk eit godt alternativ. For å sikra at me òg i framtida kan behalda optimismen i næringslivet, med trygge arbeidsplassar, vekst og utvikling, vert mitt spørsmål: Vil finansministeren sjå nærmare på å fjerna formuesskatt på arbeidande kapital?
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2006-02-01:
Eg har følgjande spørsmål: «Wisløff-utvalet si innstilling «Fra stykkevis til helt» og høyringssvara til denne vert no gått gjennom i departementet. I analysen vert det peika på svikt i samhandlinga og at det gjeld alle typar pasientar og i alle overgangar. Me veit at sjuke og pleietrengande eldre vert skrivne raskare ut frå sjukehus og får meir behandling i kommunane. Resultatet er aukande faglege og komplekse utfordringar og eit tenestetilbod under sterkt press. Korleis vil statsråden løysa dette problemet?»
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2006-02-01:
Eg takkar statsråden for svaret. Det er jo kjent at Kristeleg Folkeparti har teke initiativ til eit tverrpolitisk krafttak for eldre. Me er veldig glade for den positive responsen, m.a. frå statsråden, for dette dreier seg om både kapasitet, kvalitet og tid. Ei løysing på problema med manglande samhandling mellom nivåa står òg sentralt i det som Kristeleg Folkeparti har peika på at ein ny eldreplan bør innehalda. Me meiner at det hastar å koma til ei avklåring her. No har statsråden delvis gjeve svar på dette, men eg har likevel lyst til å vera litt meir konkret på sjølve oppfølginga av Wisløff-utvalet. Det peikar på fleire tilnærmingar, men om me tek utgangspunkt i Wisløff-utvalet, tenkjer statsråden dette i tilknyting til ein t.d. ny eldreplan, eller tenkjer ho dette meir separat? Er det mogleg å seia litt om det?
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2006-02-01:
Eg takkar igjen statsråden. Eg har òg lyst til å koma inn på ei litt anna vinkling. Mange kommunar gjer i dag så godt dei kan. I min heimkommune, Fitjar kommune, har dei stått på. Dei tek imot utskrivne pasientar, og dei ønskjer at dei skal bu heime så lenge som mogleg. Men det er klart at dette byr på utfordringar, ikkje minst når det gjeld kvalifisert personale. Og det er vel kanskje ei av dei største utfordringane. Me snakkar om både kompetanseheving og basis- og etterutdanning, og her har me nok eit vell av ulike tilbod som kan og bør nyttast. Eg nemner òg det supplementet som t.d. private sjukepleiarhøgskular er i denne samanhengen. Når Regjeringa her vil rekruttera 10 000 nye årsverk, er jo det interessant. Og det er ikkje likegyldig korleis desse vert rekrutterte – me snakkar faktisk om 20 000 hender. Så kan statsråden lyfta litt på sløret, sjølv om ho var litt usikker på det, når det gjeld korleis ho eigentleg vil sikra den kompetansen som er nødvendig her?
Lars Sponheim (Venstre), 2006-02-01:
Valgkampen fra finansministerens og hennes kompanjongers side handlet om enten mer skattelette eller mer fellesskap. Det var ikke grenser for hvilken skarp retorikk Jens Stoltenberg brukte da jeg hevdet at regjeringen Bondeviks målrettede skattepolitikk på sikt ville føre til økt skatteinngang selv om vi reduserte skattene. «Skatteoppgjør med «voodoo-Lars»» over en hel side i VG var Stoltenbergs angrep, og han kalte det «voodoo-økonomi». Nå vet vi fasiten. Jeg hadde rett. Stoltenberg tok feil. Da må jeg få gi uttrykk for min uro: Jeg frykter at vi med økt kapitalskatt, økt formuesskatt og øvre skatteskjerpelser kombinert med varsler om millionbøter i ervervslov og bruk av statlig eiermakt mot private aksjonærer, kan få skattenedgang framover. Kan finansministeren forsikre oss om at hennes skatteskjerpingspolitikk vil gi fortsatt økt skatteinngang, som under den forrige regjeringen?
Lars Sponheim (Venstre), 2006-02-01:
Når finansministeren ikke dyrker lykken på børsen, er det mye lykke å finne i frigjøringsdokumentet fra SV. Jeg er ganske sikker på at det dokumentet, med et annet opphav, lå i finansministerens skuff fra før – jeg tror det har ligget i de fleste finansministeres skuff. Et av forslagene – som selvsagt opptar meg – er forslaget om å bygge ned landbruksstøtten, som det står ordrett i dette SV-dokumentet. Det er også tatt til orde for tilsvarende frigjøringskamp fra SVs næringspolitiske talskvinne her i Stortinget. Det står i grell kontrast til det som regjeringspartner Senterpartiet mener, for landbruksministeren sier at det ikke lenger skal avvikles ett bruk i Norge. Det betyr at statens tilbud til våren ikke skal ha inn noen effektivisering. Det koster milliarder i pluss. I tillegg er det fra senterpartihold her i Stortinget varslet kronetillegg og ikke prosenttillegg. Vi nærmer oss 1 milliard kr i pluss der også. Selv om finansministeren er retorisk god, vil jeg gjerne ha svar på et spørsmål – for første gang i denne spørretimen: Hvor mye vil SV kutte i overføringene for å lykkes i denne frigjøringskampen?
Svein Flåtten (Høyre), 2006-02-01:
Statsråden har selv levert god dokumentasjon for at lavere skatter for næringslivet gir høyere skatteinntekter. Hun sier at skatteinntektene falt i 2002 og i 2003. Ja, det var fordi det ble gitt betydelige skatteøkninger i 2000! Og dette har et etterslep, på samme måte som vi nå får økte skatteinntekter – så den diskusjonen har hun faktisk avklart ganske bra i dag. Det er helt utmerket. Det som er ganske pussig, er at statsråden mener at det ikke betyr noen ting hva slags betingelser næringslivet har nasjonalt når man skal bygge velferden. Det samme hørte vi fra statsråden i går i en debatt om aktiv næringspolitikk her i Stortinget. Hun inntar en tilbakelent posisjon i forhold til dette, og jeg har en oppfatning av at det er de internasjonale konjunkturer som skal styre. Det blir jo nå forsterket av hennes besøk på børsen.(Presidenten klubber.) Det vil jo være merkelig om det er slik at en statsråd fra SV skal la seg styre av de internasjonale konjunkturer og børsutviklingen på Wall Street. (Presidenten klubber.)
Svein Flåtten (Høyre), 2006-02-01:
Jeg har et spørsmål til miljøvernministeren: «Statssekretær Westhrin varsler i media 22. januar at det kan bli aktuelt å frata kommuner retten til å avgjøre dispensasjonssøknader i strandsonesaker. Statistikk fra fylkene viser at de fleste dispensasjoner er relativt ubetydelige byggetiltak, og andelen innvilgede dispensasjoner sier derfor ikke noe om omfanget av byggetiltak som tillates. Mener statsråden at en slik holdning til kommunene styrker det levende lokaldemokrati som skal være grunnsteinen i folkestyret, slik det formuleres i Soria Moria-erklæringen?»
Svein Flåtten (Høyre), 2006-02-01:
Jeg takker for svaret. Ja, jeg tror det er grunn for opposisjonen til å være opptatt av at Soria Moria-erklæringens punkter om det lokale selvstyret oppfylles. Det som er det vesentlige i mitt spørsmål, er at holdningen fra departementet, slik den kommer til uttrykk i pressen, går på at det er antallet dispensasjonssaker som er innvilget i strandsonen, som ligger til grunn for at man inntar en restriktiv holdning. Kan statsråden forsikre meg om at man også vil sette seg inn i innholdet i sakene, og ikke bare se på et prosentantall, som statssekretær Westhrin har gjort, eller som sivilombudsmannen har gjort, men at man vil se på hvilket innhold det er, slik at ikke det er vindusutskiftninger og bagatellmessige forhold som skal være bakgrunnen for avgjørelsen.
Svein Flåtten (Høyre), 2006-02-01:
Ja, jeg tror det er enighet om at strandsonen ikke skal nedbygges i sentrale områder. Men å føre det dit hen at det er dispensasjonene i seg selv og i sitt antall som utgjør dette, tror jeg er direkte feil når man går inn i statistikken. På Vestfold-kysten, i det fylket jeg kommer fra, er det ikke i noen av kommunene bygget en eneste ny hytte eller et eneste bygg i strandsonen i de senere årene. Men det er en rekke dispensasjonssaker som går på alt fra vindusutskiftninger til mindre bygningsmessige tiltak. I denne statistikken ligger faktisk også noe så prosaisk som de rene fradelinger, altså at et litt større område deles opp. Man kan ikke bygge, men delingen går rett og slett også inn i dispensasjonssakene. Jeg håper at statsråden vil stå ved forsikringen om at man skal gå grundig inn i det som ligger under statistikken, før man tar avgjørelse.
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2006-02-01:
Jeg vil gjerne rette spørsmålet til finansministeren. Vi hører stadig vekk at Regjeringen og finansministeren snakker om en ny kurs i Norge, og man kan jo noen ganger saktens stille spørsmål om hvilken kurs det skal bli. I media kunne vi i forrige uke høre om et internt arbeid i SV, finansministerens eget parti, hvor man har jobbet med å finne fram til aktuelle kutt i statsbudsjettet. Det heter sågar «Arbeidsgruppa for frigjøring av offentlige midler». Mange av de forslagene som fremmes der, er forslag som vi har fremmet tidligere – en del punkter har SV vært skarpt kritisk til. Men så fremmes det en del forslag som kanskje rammer noen av de svakeste i samfunnet. Regjeringen har faktisk uttrykt en politikk om at man skal være opptatt av fattigdom og av dem som har lite fra før. Da er det noe underlig å lese om forslag som f.eks. å kutte i sykelønnen og å øke egenandelene i helsevesenet. Dette er jo et internt arbeid i SV, og det i seg selv er for så vidt ikke noe problem for oss. Men utfordringen blir på mange måter at når dette er et internt arbeid i SV, vil jeg anta at de kanskje har mye lettere for å få innpass for sine ideer på finansministerens kontor enn mange av oss andre. Derfor blir spørsmålet: Hva ser finansministeren for seg med hensyn til oppfølging av disse innspillene? Kan hun nå avklare at dette er innspill man ikke har tenkt å gjøre noe med, eller blir det slik som statssekretæren i Finansdepartementet uttaler, at man går igjennom dette som ideer og innspill, og at vi vil se utslag av det i revidert statsbudsjett?
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2006-02-01:
Jeg takker statsråden for svaret. Det kan bli spennende å se hva man har tenkt å gjøre med egenandelene på fysioterapitjenester. Det jeg var litt inne på i mitt hovedspørsmål, gikk på dette med fattigdom. Vi har hatt mye debatt om det, og jeg vet at statsråden mange ganger har uttalt seg om og er veldig opptatt av kampen mot fattigdom. I Dagbladet for i går kan vi lese at statsråden får følgende spørsmål: «Får du avskaffet fattigdommen?» Og da er svaret: «Det er nesten umulig. Men når vi setter oss så klare mål betyr det at vi gjør alt vi kan for å få det til.» Dette er jo en noe annen tone enn den vi har hørt fra statsråden tidligere, bl.a. i siste valgkamp. Er det slik at man føler at man ikke kan stå inne for det man faktisk sa i valgkampen om den jobben man skal gjøre når det gjelder fattigdom?
Erna Solberg (Høyre), 2006-02-01:
Den arbeidsgruppen som SV har nedsatt, har laget en interessant innstilling. Det er en innstilling som mange av oss kjenner igjen – de vanskelige dilemmaene og diskusjonene om hvordan vi skal frigjøre penger til de viktigste tiltakene, slik at de blir målrettet og når frem til dem som absolutt trenger det mest. Det interessante ved dette er faktisk at utvalget ble nedsatt i 2004, mens Kristin Halvorsen, som partileder, en hel valgkamp ikke ville snakke om vanskelige dilemmaer hvor man måtte prioritere mellom ulike offentlige oppgaver. Tvert imot var Kristin Halvorsens innstendige svar hver eneste gang dette temaet ble tatt opp, at de ikke ville ha alle disse skattelettelsene som vi andre ville ha – derfor hadde de pengene. Når man har nedsatt et utvalg som innrømmer at det vil bli noen vanskelige dilemmaer fremover, synes jeg kanskje at Kristin Halvorsen burde revurdere den valgkampstrategien man hadde – hvor man altså drev med litt falskspill overfor velgerne ved å si at det ikke var vanskelige dilemmaer – at man bør ta selvkritikk når det gjelder den.
Erna Solberg (Høyre), 2006-02-01:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til utenriksministeren: «Utenriksministeren uttalte i Dagsavisen 24. januar at han vil «gjenoppta dialogen med cubanske myndigheter», dvs. med Fidel Castros autoritære regime. Opposisjonen på Cuba vil heretter bli utestengt fra norske 17. mai-mottagelser, dvs. resten av opposisjonen som ikke ennå er fengslet, henrettet eller jaget i eksil. Hvor store forventninger har utenriksministeren til at en dialog, basert på diktat fra Fidel Castro, vil fremme demokratiet på Cuba?»
Erna Solberg (Høyre), 2006-02-01:
Nå er det slik at Fidel Castros regime stilte som diktat for å ha dialog med norske myndigheter at man sluttet å invitere dissidenter til 17. mai-feiringen. Jeg synes derfor det er helt rimelig å si at man nå har valgt å følge det diktatet fra norske myndigheters side. Jeg registrerer også at statsråden i svaret til representanten Vallersnes var veldig prinsipielt opptatt av menneskerettigheter og mente man skulle slå hardt ned på menneskerettighetsbrudd. Jeg mener altså at det er viktig å slå hardt ned også på regimer, selv om venstresiden i Norge har en tendens til å skjønnmale situasjonen på Cuba. Det synes som man har en tendens til å glemme at det har vært en bølge av henrettelser, arrestasjoner, bruk av tortur, dødsstraff, hjernevasking, angiveri og undertrykking, ikke minst av homofile. I fjor gav Norge fem homofile personer fra Cuba asyl i Norge på grunn av den forfølgelsen som skjer, og den er forverret. Derfor synes jeg det er viktig at vi opprettholder et høyt markeringsnivå på menneskerettigheter overfor regimet på Cuba.
Erna Solberg (Høyre), 2006-02-01:
Hvordan en politikkendring skjer gir ofte signaler til dem som har ønsket seg den politikkendringen, om hvilken innflytelse de har og hvilke signaler som er gitt. I denne sammenhengen er bakgrunnen, i alle fall ifølge offentlige media, at Gerd Liv Valla, etter å ha vært på besøk på Cuba og møtt den cubanske fagbevegelsen, som er en integrert del av Castros undertrykkelsesregime – det er ingen fri fagbevegelse på Cuba – tok dette spørsmålet opp med Regjeringen, og så fulgte Regjeringen opp det Gerd Liv Valla sa. Det betyr at den bevegelsen som den norske regjeringen har gjort, leses som at det cubanske regimet gjennom sin kontakt med norske LO har klart å forandre Regjeringens standpunkt. Det oppfattes som en seier for cubanske myndigheter, og som et tap for de opposisjonelle på Cuba. Bekymrer ikke det statsråden?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2006-02-01:
Det var kanskje litt overraskende for meg at finansministeren henter inspirasjon og motivasjon ved besøk på børsen, men jeg skjønner at det har hjulpet – ifølge førstesiden i Dagbladet i går har finansministeren hatt en tøff vinter. Jeg håper hun da også finner motivasjon og inspirasjon til å bekjempe fattigdommen når hun er på besøk på børsen, og at hun kanskje deler det med sin nestleder. Men tilbake til fattigdom og velferdsordninger. Det er ikke bare finansministeren og SV som har vært inne på kutt i velferdsordninger som sykelønn, økte egenandeler i helsevesenet og nedbygging av landbruksstøtten. Det har også arbeids- og sosialministeren vært inne på. Statsråd Bjarne Håkon Hanssen vil gå igjennom alle velferdsordningene. På hvilken måte vil Regjeringen fremme for Stortinget forslag der en går igjennom alle velferdsordningene, med sikte på kutt i disse?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2006-02-01:
«Etniske minoriteter er underrepresentert blant lekdommerne. Det er viktig at meddommer- og lagretteutvalgene er bredt sammensatt både mht. kjønn, alder, etnisitet og sosial bakgrunn. NOU 2002:11 drøfter ulike måter å sikre en bredere sammensetning av meddommer- og lagretteutvalgene på enn i dag. Hvordan vil statsråden sikre flere etniske minoriteter i lekdommerutvalgene?»
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2006-02-01:
Jeg takker for et positivt svar, ikke minst for at det ser ut til at proposisjonen kan fremmes så vidt raskt som statsråden nå gir uttrykk for. Et av de forslagene som ligger i NOU-en, er at man endrer på måten man oppnevner utvalgene på – altså at uttrekket skal skje ved at man bruker folkeregistrene. Nå forstod jeg vel statsråden dit hen at han kanskje ønsker å beholde dagens ordning med at kommunestyrene oppnevner medlemmene. Men er statsråden fremmed for at man bruker folkeregistre som uttrekksmetode for å få et bredere grunnlag? Det vil allikevel ikke hindre at kommunestyrene til syvende og sist er de som utnevner medlemmene som skal bli lekdommere.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2006-02-01:
I like måte – får jeg si da!
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2006-02-01:
«Etter dagens lov er pasienter som mottar hjemmetjenester som ikke omfatter pleie, ikke tilgodesett med subsidierte tannhelsetjenester. I og med at pleie av syke og eldre i stor grad skjer i hjemmet, er det i dag færre som har rett til offentlig finansierte tannhelsetjenester, enn da lov om tannhelsetjenesten ble vedtatt. Hvordan vurderer statsråden tannhelseutvalgets innstilling på dette området, og hva er tidsplanen for oppfølgingen av utvalgets innstilling?»
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2006-02-01:
Jeg takker for svaret. Jeg skjønner at statsråden har mye å arbeide med når hun har fått 104 høringsuttalelser. I tilknytning til det forrige spørsmålet angående den eldreplanen vi ønsker å ha et samarbeid med Regjeringen om, mener vi fra Kristelig Folkepartis side at også tannhelse for eldre er en naturlig del av den planen. Så mitt spørsmål er om også statsråden ser at tannhelsespørsmål er en viktig del av arbeidet med innholdet i en ny eldreplan.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2006-02-01:
I går la det såkalte Gjønnes-utvalget fram innstillingen om forholdet mellom stat og kirke. Jeg går ut fra at det ikke er helt uventet for kultur- og kirkeminister Giske å få et spørsmål om det i dag. Et stort flertall i Stat – kirke-utvalget går inn for en moderat endring av forholdet mellom stat og kirke. Statsråd Giske har understreket at hans hovedmål er å sikre en fortsatt bred, åpen og inkluderende folkekirke. Her er Kristelig Folkeparti helt på bølgelengde med statsråden. Men så har jeg også merket meg at i spørsmålet om en endring av forholdet kirke–stat har Giske nå sagt at han vil være en av de siste som tar standpunkt – litt «mot normalt» til statsråd Giske å være. Vi er vant til at han er ganske raskt ute med standpunkter, men det er sikkert klokt nå. For Kristelig Folkeparti er det særlig viktig å understreke at Kirken må ha ordninger som gjør at den kan være et reelt trossamfunn. Under pressekonferansen i regjeringskvartalet i går i forbindelse med overrekkelsen av utredningen snakket statsråden om statens ansvar for religionsutøvelsen og det å sikre reelle muligheter for religionsutøvelse. Det han sa, var i og for seg greit, men det er kanskje vel så viktig å utfordre statsråden på det han ikke sa noe om, nemlig Kirken som trossamfunn. Et trossamfunn kan defineres som et fellesskap der mennesker deler gudstro. Kirken er noe mer enn en statsetat blant mange, den er noe annet enn Posten og Norges Statsbaner. Jeg tror dette er et spørsmål som for mange vil være svært viktig med tanke på den videre prosess. Spørsmålet mitt er: Hvordan ser statsråden på dette med Kirken som trossamfunn, og hvilken vekt vil han legge på dette i arbeidet med utformingen av det høringsdokumentet som snart skal sendes ut?
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2006-02-01:
Jeg takker statsråden for svaret og er glad for at han slår fast at Kirken skal være et trossamfunn – uten at det ble utdypet noe særlig. Jeg skal ikke forfølge det nå. Jeg går ut fra at vi får mange anledninger til å diskutere det, og vi skal naturligvis også avvente høringsprosessen. Men jeg har lyst til å følge opp dette med den videre prosessen dit. Statsråden sa i går også at den rød-grønne regjeringen kommer til å samarbeide med de andre partiene i Stortinget for å få til en størst mulig tverrpolitisk samling om den løsningen som skal velges, som han sa. Jeg kan forstå at statsråden føler behov for å samarbeide bredt, for i selve Regjeringen spriker det jo nokså mye i dette spørsmålet. Det jeg har lyst til å slå fast, er at Kristelig Folkeparti ønsker å bidra til et bredt samarbeid for å sikre en god og robust løsning for Kirken i framtiden. Jeg har et par spørsmål som oppfølging til statsråden. Jeg vil spørre om han her kan bekrefte at han er interessert i et slikt bredt samarbeid i Stortinget. Videre vil jeg spørre om hvordan han vurderer mulighetene for å få dette til, og hvordan han ser for seg at dette kan gjennomføres.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Det er klart at Kirken er et trossamfunn, og helt siden statskirkeordningen ble innført etter reformasjonen i 1537, har det vært en arbeidsfordeling mellom staten og Kirken, hvor Kirken, selv i enevoldskongenes tid, hadde en ganske stor grad av selvstyre – eller egenrådighet – i de trosspørsmål, de lærespørsmål, som til enhver tid har vært diskutert. Det har vært en utvikling. De senere årene har vi også fått en større rett til utnevnelse av prester osv. Det har vært en gradvis forandring i dette systemet. Og jeg tror vekslende regjeringer har respektert at lærespørsmål f.eks. i forhold til homofili og i forhold til likestilling og den type ting behandles av organ innad i Kirken, men at vi, som samfunnsengasjerte politikere, som engasjerte borgere, selvsagt også har full rett til å delta i de diskusjonene. Når vi nå skal diskutere om vi skal gjøre om kanskje den største reformen i Kirken på disse 470 årene, vil det være helt sentralt for Regjeringen at vi beholder en åpen, inkluderende folkekirke. Det dreier seg om hvordan de vanlige kirkemedlemmene som ikke nødvendigvis deler den store aktiviteten i menighetsråd og gudstjenester hver søndag, også skal føle seg hjemme i denne kirken. Det dreier seg bl.a. om spørsmålet om hvem som skal utnevne biskoper i en slik reformert kirke, og hvordan dette skal være forankret i et demokrati innad i Kirken. Disse spørsmålene legges nå ut til en stor og bred høring. Mellom 2 000 og 3 000 høringsinstanser vil bli bedt om å si sin mening. Regjeringen har ikke konkludert i denne saken, Arbeiderpartiet har ikke konkludert i denne saken, og jeg har heller ikke konkludert. Dette vil vi gjøre på bakgrunn av de høringsuttalelsene vi får, og også – vil jeg si – i nær dialog med opposisjonen. Dette er en sak som ikke egner seg for skarpe partikonflikter, men hvor vi bør få et bredt flertall som flest mulig kan slutte opp om.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
For det første er det ikke bare en sterk vilje til å få til et bredt samarbeid, det er faktisk helt nødvendig. Dersom det kreves grunnlovsendringer for å reformere Kirken, vil vi være nødt til å ha to tredjedels flertall i denne salen. Da sier det seg selv at regjeringspartiene og opposisjonen må finne sammen. Men jeg tror også at for folk flest – ikke bare for dem som av prinsipielle grunner mener at det er galt at en stat bekjenner seg til en religion i sin grunnlov, men også for dem som er opptatt av at vi skal ha en folkekirke som folk føler seg hjemme i, og er bekymret for at endringer kan føre til en mer snever kirke – er det viktig at vi sammen finner fram til varige, solide ordninger. Og jeg ser for meg at det bl.a. foregår ved at regjeringen, før vi legger fram en sak for Stortinget, sonderer terrenget, har en nær dialog med opposisjonspartiene og søker å finne løsninger i det forslaget som vi legger fram, som vi vet er forankret også i opposisjonspartiene. Det tror jeg er en fordel for Kirken, det er en fordel for framtiden for religionsfriheten i Norge, og det viser at det politiske systemet tar slike spørsmål på dypeste alvor.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Regjeringen har ikke avvist et skille, men vi har heller ikke konkludert med at vi ønsker et skille. Jeg synes kanskje det er å vise litt lite respekt for såkalt folk flest at man krever at Regjeringen før man har sendt saken ut på høring, før 2 000–3 000 høringsinstanser har fått uttalt seg, skal komme med en bastant konklusjon, om man skal skille eller ikke skille. Vi ønsker å lytte til dem som skal få lov til å diskutere dette bredt i hele Norge, og så konkludere i slutten av den prosessen, ikke i begynnelsen. Det er å lytte til folk flest. Jeg vil også si at det er helt åpenbart at her er det forskjellige meninger, ikke bare mellom de tre regjeringspartiene og innad i de tre regjeringspartiene, men også mellom de ulike opposisjonspartiene og innad i opposisjonspartiene. Dette er en sak som skjærer tvers gjennom partiene, og derfor er det ekstra utfordrende å finne en løsning. SV har alltid vært skeptisk til statskirken, Senterpartiet er en ganske sterk tilhenger av den. Arbeiderpartiet har sagt på sitt landsmøte at vi hittil har vært for statskirken, men at vi skal ta debatten nå, med åpent sinn, og så konkluderer vi etterpå.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Nøkkelspørsmålet i forhold til en fordeling av oppgaver mellom kirkestatsråd og andre organer i Kirken i dag er utnevningen av biskoper. Noen sier at det må overlates til Kirken selv. Kirkestatsråd er statskirkemedlemmenes medlem i Regjeringen. Det er også et kirkelig organ, slik at det er statskirkemedlemmene som gjør de utnevnelsene. Regjeringen er basert på et flertall i Stortinget utgått av 70 pst. av det norske folk som har deltatt i valg. Kirkemøtet er utgått av menighetsråd eller bispedømmeråd som er basert på 3 pst. valgdeltakelse i menighetsrådsvalg. Jeg mener at dersom man skal flytte en så viktig beslutning som bispeutnevnelser til andre organer i Kirken enn kirkestatsråden, må vi ha en helt annen demokratisk forankring av de organene som skal gjøre de utnevnelsene – ellers risikerer vi at dette kan bli offer for snevre, velorganiserte krefter, og at det vanlige kirkemedlem mister tilhørigheten i sin kirke.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Et av de grepene vi kommer til å gjøre nå i forbindelse med høringen, er at vi istedenfor å sende utredninger kun til bispedømmeråd eller til Kirkerådet kommer til å sende det til samtlige menighetsråd i hele Norge. Vi kommer til å sende det til andre tros- og livssynssamfunn, vi kommer til å sende det til samtlige kommuner i Norge – som jo er eiere av kirkebyggene og har en viktig rolle å spille – slik at vi får debatten ut der folk er, ikke bare i toppen og ledelsen av ulike organisasjoner og institusjoner. Vi vil delta aktivt i en offentlig debatt rundt dette. Det håper vi også opposisjonen vil gjøre, for dette er så viktige spørsmål og betyr så mye for veldig mange i Norge at vi trenger både å bruke tid og å dra med flest mulig. Jeg er glad for de signalene som nå kommer fra opposisjonen, om at man ønsker en bred løsning. Utvalget var også sammensatt av folk fra ulike partier, slik at allerede der har man begynt det arbeidet som man trenger for å få en felles, bred løsning. Jeg er helt enig i målet om en bred folkekirke, som representanten her viser til. Men det kan ikke bare være en overskrift, det må være et reelt innhold, og det er det vi må forsøke å finne.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Regjeringen har ikke tatt stilling til spørsmålet om folkeavstemning. Selv har jeg uttrykt skepsis, fordi folkeavstemning ofte virker mer splittende enn samlende, og også fordi det er vanskelig å finne et eksakt folkeavstemningstema, fordi de ulike elementene i en reform – finansieringsform, styringsform, lovgrunnlag osv. – kan kombineres på ulike måter. Da er det kanskje lettere i en sal med 169 representanter som kan snakke sammen i direkte tale, å finne kompromisser, enn å gjøre det gjennom en folkeavstemning. Men vi har ikke tatt stilling til det ennå. Jeg deler representantens synspunkter om trossamfunn, men jeg har lyst til å understreke én ting: Det finnes ikke A-medlemmer og B-medlemmer i Den norske kirke. Uavhengig av om man er aktivt eller passivt medlem, om man bruker Kirken daglig, hver uke eller bare ved de store anledningene i livet, så er man likeverdige medlemmer. Det må tas vare på også i framtiden. Det er også slik at Den norske kirke har en særstilling i Norge, ikke fordi det står i Grunnloven, men fordi 85 pst. av det norske folk har sluttet seg til den. Den skal likebehandles med andre trossamfunn, men den vil ha en spesiell rolle i det norske samfunnet, rett og slett på grunn av sin størrelse.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Medietilsynet har som sakkyndig organ på området foretatt en grundig vurdering av den aktuelle filmen opp mot gjeldende regelverk. Til tross for enkelte brutale og ubehagelige scener var de sakkyndige enige om at filmen ikke strider mot straffeloven § 382. Jeg har full tillit til at tilsynet besitter den fagkunnskapen og det gode skjønn som er nødvendig for å foreta denne vurderingen. Straffeloven § 382 forbyr grove voldsskildringer i underholdningsøyemed. Bestemmelsen er en rettslig standard, der grensen for hva som er tillatt, vil forandres over tid, i tråd med befolkningens holdninger til slike skildringer. I siste instans vil det være domstolene som slår fast hvor grensen går, men i det daglige er det Medietilsynet som må foreta disse vanskelige vurderingene. Jeg er usikker på hva representanten Molvær Grimstad mener med å vise til styringsdialogen mellom Kultur- og kirkedepartementet og Medietilsynet, men jeg vil understreke at det ikke er kultur- og kirkeministerens eller departementets oppgave å vurdere lovligheten av konkrete filmer eller videogram. Film- og videokontrollen er den eneste ordningen vi har med direkte statlig forhåndssensur av medier. På dette feltet skal vi derfor være svært forsiktige med politisk styring i enkeltsaker.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Det er vel ingen tvil om at vi etter hvert som årene har gått, har flyttet grensene for hva slags skildringer vi godtar i ulike medier på ulike områder, ikke minst hva slags voldsscener vi etter hvert har tilvent oss å se på TV eller på film. Det kan sikkert være delte meninger om dette har vært en heldig eller uheldig utvikling. I forhold til barn og unge er det helt sikkert en uheldig utvikling i hvert fall, og vi skal være oppmerksom på den. Men det må være slik at det er uavhengige instanser, ikke politisk skjønn, som går inn i enkeltsakene og vurderer hvilke filmer som skal tillates, hvilke scener som skal tillates, og hvilke som ikke skal tillates. Jeg tror vi beveger oss inn i et veldig vanskelig farvann dersom vi som politikere skal begynne å gjøre disse vurderingene. Jeg ser ikke for meg at vi skal endre lovformuleringen. Jeg synes den egentlig er ganske dekkende. Det får være domstolene som veier den lovformuleringen opp mot det de mener er den rådende situasjonen i folks holdninger til slike skildringer. Det tror jeg er et solid system, som vi bør ta vare på.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Jeg kjenner ikke begrunnelsen til Medietilsynet for å godkjenne filmen, om det er fordi en mener at voldsscenene er mer lettfordøyelig nå enn de var før, om de mener at dette ikke er i underholdningsøyemed, men i kunstnerisk øyemed, eller om de mener at filmen er så gammel at den ikke har den samme effekten lenger, fordi man så åpenbart ser at dette er fiksjon. Jeg har ingen anelse. Dette er Medietilsynets bord. Dette vil jeg heller ikke gå inn i en diskusjon om. Vi som politikere har et ansvar for å sørge for at i hvert fall barn og unge blir mest mulig beskyttet mot den type inntrykk som kan gjøre skade. Vi har en aldersgrense, og vi har Medietilsynet. Men jeg tror også at en bevisstgjøring og kunnskap om dette, bl.a. gjennom skoleverket og informasjonskampanjer, er et virkemiddel som vi bør benytte. Jeg tror at i dagens moderne medievirkelighet kan ungdom få tak i hva som helst, hvor som helst. Internett har gjort at hele informasjonssamfunnet kommer inn på gutterommet eller jenterommet med et tastetrykk. Jeg tror det bare er ved å bygge holdninger hos den enkelte, og bevisstgjøre den enkelte ungdom, at vi virkelig kan lykkes i dette arbeidet.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Det er ønskelig med en snarlig evaluering av boksituasjonen fordi det kan være behov for justeringer av de konkurranserettslige føringene som ble gitt ved kongelig resolusjon 17. desember 2004 og forskrift om bokomsetning 29. april 2005. Bokklubbsystemet har vært vesentlig i formidlingen av et bredt tilbud kvalitetslitteratur over hele landet. Det kan være at enkelte viktige endringer kan være irreversible hvis vi ikke får justert dem i tide. Derfor er det avgjørende å komme raskt i gang med innsamlingen av objektiv statistikk for bokbransjen som kan legges til grunn for en vurdering av hvordan de nye markedsforholdene ivaretar våre litteraturpolitiske målsettinger. Først på bakgrunn av en evaluering vil det eventuelt være grunnlag for å differensiere rabattsatsene mellom ulike salgskanaler. Det er viktig å være i dialog med aktørene om utviklingen i bransjen, og det har Regjeringen tenkt å være.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Jeg ser for meg at vi må ha to runder med evaluering, én runde i vår, hvor vi på bakgrunn av det vi har opplevd i 2005, får et bilde av hvordan førsteutslaget av de nye rammebetingelsene har vært, og så må vi etter en stund ha en grundigere evaluering, hvor de mer langsiktige virkningene kartlegges. Det er jo også slik selvsagt at bokhøsten varierer. Ett år har man store forfattere og store bestselgere, og andre år er det kanskje litt tynnere med bestselgere og de mest kjente navnene. Derfor er det her variasjoner fra år til år som gjør det litt vanskelig å vurdere bare ett år alene. Likevel er Regjeringens utgangspunkt at vi har hatt en svært vellykket litteraturpolitikk i Norge. Vi er av de mestlesende og mestutgivende land i forhold til både befolkningstall og ikke minst språkområde, så her har vi lyktes. Vi må bare passe på de nye rammebetingelsene som kom delvis etter direktiv fra den forrige regjeringen. Det overrasker meg noe at representanten er litt bekymret for signalene fra Regjeringen, tatt i betraktning at man den gangen nesten gav et direktiv. Da må man være villig til å justere i tide, slik at man ikke risikerer at enkelte ting går tapt for godt. Hvis det viser seg – og jeg sier hvis – at f.eks. bokklubbene innenfor viktige nisjer, som har et skjørt, sårbart marked, er i ferd med å komme under en kritisk grense og dermed kanskje bli nedlagt, kan det hende at vi må se på ordninger som sikrer at disse systemene består. Men der er vi ikke. Vi må få tallene på bordet først.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
La meg først understreke at dersom det skal bli endringer i bransjeavtalen, må det skje ved enighet mellom partene i bransjeavtalen. Vi har ingen planer om en lov eller en forskrift som pålegger bransjen endringer. Men vi mener at dette er et viktig litteraturpolitisk og kulturpolitisk område, hvor vi som engasjerte kulturpolitikere både i regjering og i storting er nødt til å ha en mening og et engasjement. Jeg var kritisk til den forrige regjeringens håndtering av dette av to grunner, delvis fordi det virket som om det var de konkurransepolitiske og ikke de kulturpolitiske målene som var overordnet, og delvis fordi jeg mente at man skulle latt partene forhandle ferdig før man kom med klare direktiv for hvordan en avtale burde se ut. Men det er snøen som falt i fjor. Vi fra opposisjonens side var enige i en del av de endringene som ble gjort, bl.a. fri pris på skolebøker, men andre områder var vi kritiske til. Vi fra vår side vil følge utviklingen nøye, slik at vi kan ta de grepene vi trenger i tide, og derfor trenger vi flere runder med evaluering.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2006-02-01:
Til det siste vil jeg si at vi har jo noen måneders erfaring med hva slags samarbeid Regjeringen legger opp til med opposisjonen i Stortinget. Jeg tror den valgte formen så langt ikke egner seg særlig godt i denne saken iallfall, og jeg håper Regjeringen og statsråden tar det med seg. Gjønnes-utvalgets arbeid har pågått i lang tid, også lenge før Soria Moria-erklæringen ble godkjent av regjeringspartiene, så dette er en debatt som partiene har vært kjent med lenge. Og nå skjer det som har skjedd i mange andre saker, at regjeringspartiene går ut i media og gir en rekke ulike signaler om hva de egentlig mener om dette spørsmålet. Statsråden har selv sagt at han skal være blant de siste som tar stilling til dette. Men man må kunne forvente en prinsipiell avklaring fra Regjeringens side i forhold til om man ønsker et skille eller ikke. Det er klart at det er mange ulike måter å gjennomføre et skille på, og det vil den debatten som statsråden har tatt til orde for, være gjenstand for. Men en må kunne forvente en enhetlig holdning fra Regjeringens side til prinsippet om hvorvidt man ønsker et skille eller ikke. Derfor ønsker jeg å stille dette spørsmålet til statsråden: Er det slik at Regjeringen allerede nå har avvist et skille, eller kommer man til å akseptere og gå inn for et prinsipielt skille?
Inge Lønning (Høyre), 2006-02-01:
I vårt naboland Sverige klarte Riksdagen å fatte et enstemmig vedtak for syv år siden om endrede relasjoner mellom stat og kirke. Jeg tror det er klokt av statsråden at han har som ambisjon å søke en mest mulig samlende politisk løsning – også i Norge. Jeg kan ikke se noen grunn til at det norske politiske system skulle være mer evneløst enn det svenske når det gjelder å få til samlende løsninger på et spørsmål som dette. Men jeg er litt forundret over at statsråden stadig vekk kommer tilbake til formelen «åpen, inkluderende folkekirke». Det er i og for seg en utmerket formel, men statsråder synes å ha den tankegang at det eneste som kan sikre en åpen og inkluderende folkekirke, er politisk styring. Da må jeg spørre: Gitt at praktisk talt alle de oppgaver som Grunnloven pålegger Hans Majestet Kongen, allerede for lengst er delegert til Kirkemøtet og andre kirkelige organer – har statsråden registrert at det har medført at Den norske kirke er blitt trangere og snevrere? Min vurdering er at det som har skjedd, er det stikk motsatte.
Inge Lønning (Høyre), 2006-02-01:
Jeg har følgende spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «Helse Vest har nylig avgjort hvilke private aktører som skal få utføre operasjoner for helseforetaket de neste to årene. Helse Vest har i anbudskonkurransen valgt å se kun på pris, og ser dermed bort fra kvalitet, brukertilfredshet og hvilke typer operasjoner de private aktørene har erfaring med. Mange av tilbyderne har bare fått lov til å utføre enkeltprosedyrer. Mener statsråden at en anbudsrunde der det ensidig legges vekt på pris, og der avtalene gjøres smalest mulig, er til beste for pasientene?»
Inge Lønning (Høyre), 2006-02-01:
Jeg takker statsråden for svaret, og la spesielt merke til at statsråden refererte til det svaret hun har fått fra Helse Vest, om at man ser at det har vært noen svakheter ved den måten man har gjennomført anbudsrunden på, ved at man ikke i tilstrekkelig grad har vektlagt pasientenes, altså brukernes, behov for å få gjennomført behandling på ett sted og på én gang, slik at man kanskje har kommet i skade for å skape en situasjon hvor én og samme bruker må henvende seg til flere ulike fagmiljøer for å få gjennomført behandling. Jeg oppfatter det da slik at statsråden er enig i den innrømmelse som Helse Vest har gjort om at dette er hensyn som skal vektlegges, og som bør vektlegges, når man i fremtiden går ut med anbud.