trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2004-03-05:
Jeg synes utenriksministeren holdt et meget godt innlegg. Han poengterte skatt og skole, og han snakket om rammer for næringslivet – viktige ting. Hvis vi ikke i stor nok grad har fått det med oss i behandlingen, får enhver ta det innover seg. Når vi ser på innstillingen, som også representanten Jagland påpekte, er regjeringspartiene, deriblant Høyre, nå med på å ville utrede mulighetene for nye internasjonale inntektskilder. Karbonskatt har vært nevnt. Føler Høyre-lederen og utenriksministeren at dette er å legge forholdene til rette og gi gode rammebetingelser for næringslivet, og at Høyres hedersbegreper, som skatt og skole, er godt ivaretatt med denne posisjoneringen?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-05:
I mine øyre var dette eit godt «by og land, hand i hand»-innlegg frå leiaren i utanrikskomiteen. Vi har ikkje det store behovet for den politikken i Noreg i dag. Men er det noko verda har behov for, er det nettopp at by og land går i lag og utformar ein felles politikk, slik at dei fattige ikkje nødvendigvis må flytte frå landsbygda og inn til storbyane. Eg har litt lyst til å utfordre leiaren i utanrikskomiteen på kva slags rolle Noreg kan spele i WTO for å avbalansere nettopp dei nyliberalistiske trekka vi ser. I eit fattig land klarer ikkje eingong bøndene å konkurrere på heimemarknaden sin, fordi marknaden er liberalisert så mykje at f.eks. amerikanske bomullsprodusentar, som kvar og ein får opp til 1 mill. kr i støtte, konkurrerer ut lokalproduserte varer.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-05:
Det er vel ingen tvil om at det er behov for eit auka finansieringsgrunnlag for FN. Men i vidareføringa av det har vi det store reformarbeidet som er sett i gang av FN. Noreg er representert ved Gro Harlem Brundtland. Det vi veit om vetoretten, er at tidlegare var det Sovjetunionen som brukte han, nærast ukritisk. Dei seinare åra har tendensen snudd, slik at no er det USA som bruker han. Det er nesten blitt ein tendens at om ein ikkje er einig med FN, så betaler ein heller ikkje. FN har store problem med å få inn kontingenten frå medlemslanda, ikkje minst frå rike medlemsland. Ser ikkje Høgre i det heile, sjølv om ein ikkje vil vere med på å føreslå at vetoretten må reformerast, at det er grunnlag for å rette kritikk mot vetoretten slik som han fungerer i dag?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-05:
I fjor haust var eg så heldig å få vere med i ein FN-delegasjon til New York. Vi gjekk forbi ein kiosk der, og sonen min masa og masa, men så kjøpte eg eit blad som heiter Forbes Magazin til han. Det som var interessant med Forbes Magazin, var at det hadde ei flott oversikt over verdas rikaste personar. Eg trur det var nokre nordmenn nede på 400. plass, eller noko slikt. Bill Gates var på førsteplass, med 45 milliardar dollar i inntekt. Frå dette og over til at vi blei orienterte om FNs reform, FNs budsjett: Vi snakkar om at FN har eit budsjett på 3–4 milliardar dollar. Vi snakkar om at vi gjev lommerusk til FN – den organisasjonen som skal ta vare på verdas utfordringar. Vi snakkar om lommerusk! I denne samanhengen er Tobin-skatt ein idé. Det er eit forslag. Men det er eitt av mange sett verkemiddel for å få inn pengar der det verkeleg trengst. Vi snakkar trass i alt, som eg sa, om lommerusk. Ser vi på kva vi brukar på våpen, er vi oppe i 6 000 milliardar kr.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-05:
Handel er positivt, det er det ingen tvil om. Så kan ein spørje seg om ein eventuell Tobin-skatt eller andre former for skattlegging vil vere til hinder for handel – eg trur ikkje det. Vi har lang tradisjon i Noreg med å regulere handelen – ein kan f.eks. ta ein så enkel ting som at staten har hatt plikt til å kjøpe opp varer, nettopp for at bøndene skulle sleppe å gå med lua i handa på ein marknad for å fallby produkta sine. Det er klart at det som er dei fattige landas krav, er å sleppe til med det dei har aller mest av, nemleg billeg arbeidskraft. Regjeringa ser også at vi må ha nokre reguleringar, slik at det ikkje blir sosial dumping i Noreg. Det er ei avbalansering vi snakkar om her. Dei fattige landa vil jo sjølvsagt kome inn på den norske marknaden med varer, men så viser det seg at det ikkje er så lett for f.eks. MUL-landa å produsere ei vare. Dei har ikkje den vidareforedlingsindustrien som skal til, eller det pakkingssystemet som skal til, for å stille i ein butikk på Karl Johan med ei vare som vi kan kjøpe. Så enkel er ikkje verda. Det er mogleg ho er så enkel for Høgre, men eg veit ikkje om Høgre(presidenten klubbar) (presidenten klubbar)
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-05:
Eg går ut frå at Morten Høglund ikkje minst tenkte på dei såkalla kommunistiske regima, som vi hadde ein god del av for nokre år sidan. Det er ingen tvil om at dei heller ikkje hadde rekna med det store problemet når det gjeld miljø. Dei hadde ikkje teke det med i reknestykket i det heile! Dei rekna også med at vekst låg der som eit naturgjeve vilkår. Men all forsking viser at det ikkje er eit naturgjeve vilkår. All forsking viser også at vi har eit vidt handlingsrom. Vi kan gjere mykje når det gjeld miljøet. Det viser seg at det til og med kan bli skapt arbeidsplassar. Anten det er her i landet eller det er i andre land, har vi enorme utfordringar f.eks. med omsyn til å spare energi. Dette viser at det også kan gje arbeidsplassar, og det gjev vekst, men ein vekst som vi kan balansere i forhold til dei krava vi har innebygde i Kyoto-avtalen.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-05:
Utanriksministeren undra seg på kvifor vi ikkje hadde reagert betre på dette med teletenestene. Mellom anna veit vi kva som har skjedd innafor Bravida. Den tidlegare direktøren der går av med lønn, opsjon og pensjon til saman i millionklassa. Kva har han gjort? Han har fått lønn for strevet. Han har kvitta seg med eit par tusen norske arbeidsplassar. Det er klart at folk er kritiske til det. Når vi er i den situasjonen at det vi eksporterer mest av, faktisk er jobbar, reagerer folk på det. Spørsmålet mitt til utanriksministeren går på kva visjonar han har for korleis vi som land skal tilpasse oss. Kva er det han brenn for i forhold til korleis vi skal tilpasse oss globaliseringa? Vi har ein verdskommisjon for globalisering som har peika ut ein del område som er veldig viktige. Eg skal ramse opp nokre av dei: Det er ein demokratisk og effektiv stat. Det er slikt som berekraftig utvikling og produktive og rettferdige marknader. Eg kunne ha ramsa opp endå fleire område. Men kva er det utanriksministeren brenn for, slik at vi kan oppnå det som er det viktigaste av alt, nemleg å jamne ut skiljet mellom fattig og rik?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-05:
Debatten i dag har vist at vi iallfall stort sett er einige om at karbonskatt for sjøtransport vil vi kunne klare. Det vil ikkje vere noko problem for Noreg eller norsk sjøfartsnæring. Kvifor? Jo, fordi vi har dei kunnskapane som skal til. Det er kunnskap som gjer det mogleg for oss å vere konkurransedyktige på nettopp det. Derfor er det jo synd at vi har norske bru- og maskinoffiserar som jobbar som billettørar i ferjeselskap. Det er ikkje noko gale i det, men det er klart at dei med sine kunnskapar heller skulle ha vore ute i internasjonal sjøtransport. Men der er lønningane så låge at dei faktisk ikkje har råd til det. Skal dei betale husbanklånet/banklånet, har dei ikkje råd til det. For vi veit at det som ligg føre av fleksibilitet, som det så fint heiter, vil seie at lønningane i Noreg skal ned, og at dei internasjonale lønningane kanskje ikkje skal komme opp. Ser vi på dette med nasjonal eigarskap, er det ingen tvil om at det også er viktig i ei globaliseringstid. Det er avbalanseringa der vi må få til, ikkje minst for Noreg, der mykje av verdiskapinga er knytt opp mot naturressursar. Så det er jo slik at sjølv på område der næringslivet nærmast er fullt ut globalisert, som i handelsflåten, ser vi teikn til at dei vel å flagge ut i endå større grad, eller i verste fall sel dei seg ut. Eit av Noregs største reiarlag blei selt for 10 milliardar kr. Vi må leggje opp til ein næringspolitikk for dei som vil drive med næring, ikkje for dei som vil selje seg ut og investere. Ein målretta næringspolitikk vil bidra til å auke den nasjonale konkurransekrafta. Ikkje minst i mange fattige land har globaliseringa ført til at staten har mist si rolle og evne til å skape makroøkonomisk stabilitet og eit sosialt vern for dei fattigaste. Det er i slike statar med eit maktvakuum at grobotnen for såkalla «failed states», som har vært oppe her før i dag, er størst, og der grunnleggjande nasjonale oppgaver av sivil, juridisk og militær kommersiell karakter ikkje fungerer. Det er derfor det er så viktig at vi også i globaliseringa støttar opp under det nasjonale, det å ha moglegheit til lage sin eigen nasjonalstat, slik som vi fekk lov til og blei frie til å gjere. Vi kan ikkje konkurrere dei ut før dei har fått bygd seg opp og er blitt i stand til å konkurrere. Så eg vil runde av med å seie at nestekjærleik har vore nemnt her i debatten, og solidaritet blei nemnt av leiaren her først på dagen. Eg vil leggje til at kan vi få eit fyndord til, eit godt, konservativt fyndord som anstendigheit, inn i globaliseringsprosessane, så har vi komme veldig langt.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-05:
Eg takkar utanriksministeren for svaret. Eg synest utanriksministeren kjem meg i møte på dei fleste utfordringane, men kanskje ikkje sterkt nok. Eg hadde sett at han kunne ha lovt endå meir, sagt det endå meir konkret enn at dette er noko han ser positivt på. Eg skal ikkje forlange at han skal love noko no her i salen, men kunne han i endå større grad konkretisere meir kvar i FN-systemet, kvar innafor OSSE og Europarådet Noreg konkret har tenkt å gjere noko, ikkje minst når vi kjem i dei posisjonane som eg nemnde i hovudinnlegget mitt? Kva slags grep kan vi tenkje oss å få til i dei situasjonane der vi faktisk har leiinga og verkeleg kan ta initiativ? Kan han då gjere meir enn berre å sjå positivt på, og nettopp ta initiativ?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-05:
Eg er glad for dei bidraga som har komme i denne debatten, og eg slår meg iallfall førebels til ro med at Regjeringa seier at dei skal ta opp Tsjetsjenia multilateralt, anten det er i FN, OSSE eller i Europarådet. Så får vi sjå kor konkret dette kan bli på sikt. Eg sa i mitt innlegg at det bør vere ei multilateral løysing på dette. Men vi skal heller ikkje sjå bort frå at vi bilateralt kan finne på å irritere russarane litt med dette. Vi er i god kontakt med russarane, vi har mange saker vi diskuterer med russarane, og då går det også an å nemne denne saka. Eg trur folk flest i Noreg er veldig opprørde og sjokkerte over det som skjer i Tsjetsjenia, og då vil det ikkje skade om både utanriksministeren og andre tek dette opp i bilaterale samtaler når vi møter russarane. Heilt til slutt vil eg seie at vi ikkje skal gløyme at dette også er ein krig blant mange krigar som føregår i skuggen av den store krigen mot terrorisme. Vi skal også ha i mente at stormaktene, Russland eller Kina eller kven det måtte vere, ikkje skal få lov til å halde på i sine bakgardar med slike såkalla småkrigar. Ein må ikkje – viss ein gjev aksept til USA si krigføring på andre område – legitimere små krigar i høve til dei store som føregår. Det bør vi også ha i mente.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2004-03-05:
La meg først understreke at den innstillingen som foreligger her fra utenrikskomiteen, representerer et meget godt stykke arbeid, en viktig politisk basis fra Stortingets side, for å jobbe videre med global fordeling og global rettferdighet. Jeg vil også understreke at det kan vi takke saksordføreren for. Jeg vil spørre representanten Vallersnes om han er enig i at saksordføreren virkelig har gjort noe ut av en stortingsmelding som kanskje ikke var så bra i utgangspunktet. Så sier representanten Vallersnes at alle mennesker må ha en sosial sikkerhet. Det er vi enige i. Men da må jeg spørre om representanten Vallersnes mener og er enig med Arbeiderpartiet i at vi trenger en global velferdsstat med de fordelingsvirkemidler og de mekanismer som vi også har bygd opp vår velferdsstat på. Da må jeg spørre: Hva er det som gjør at Høyre går imot at man forsøker å finne et globalt system for beskatning og inntekter, og at de også går imot et økonomisk og sosialt sikkerhetsråd i FN?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2004-03-05:
WTO-forhandlingene i Cancún brøt sammen fordi de vestlige landene nektet å parkere de såkalte Singapore-temaene, som innebærer ytterligere liberalisering på en rekke områder. Utviklingslandene var klare motstandere av dette. Etter Cancún har en rekke politikere trykket utviklingslandenes opprør til sitt bryst. Men flertallet i denne salen er musestille om det faktum at Norge går rett i strupen på utviklingslandene og aktivt arbeider for å inkludere Singapore-temaene i de videre forhandlingene. Representanten Vallersnes og Høyre, inkludert Unge Høyres leder i en mediedebatt tidligere i dag, ønsker gjennom sin liberalistiske tilnærming å framstå som utviklingslandenes beste venn. Mitt spørsmål til representanten Vallersnes er om dette med å være utviklingslandenes beste venn i denne sammenheng også vil innebære at man legger Singapore-temaene på is og dermed døde for den nye forhandlingsprosessen.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2004-03-05:
Det jeg er helt og fullt enig med representanten Øyangen i, er at eksportsubsidier bør vekk. Det er de som skaper de største problemene for bønder i den tredje verden, og der bør det gjøres langt mer fra den vestlige del av verden. Representanten Gunhild Øyangen, som så mange andre i denne debatten, gjør den feil at hun omtaler gruppen utviklingsland som en enhetlig gruppe. De vet bedre. De vet at det ikke er slik. De vet at gruppen av utviklingsland består av land med svært ulike interesser og med svært ulike krav i WTO-forhandlingene. Senterpartiet er overbevist om at fattigfolk, bønder i den tredje verden, vil være mest tjent med at det utvikles en nasjonal landbrukspolitikk i disse landene som tar hensyn til det enkelte lands utfordringer og behov. Og utfordringene er ulike også for de ulike utviklingslandene, avhengig av hvilket utviklingsnivå de er på.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2004-03-05:
Jeg elsker å holde festtaler, men det er på noen områder det ikke er grunnlag for å gjøre det. Og jeg kommer til å forbeholde meg retten til å holde tordentaler når det gjelder spørsmål knyttet til utjamning mellom fattige og rike. Vi er i en situasjon hvor vi har et globalt økonomisk system, hvor i hvert fall 1,2 milliarder mennesker faller utenfor det som er den velferdsutviklingen som vi andre får ta del i. Det er en utvikling som jeg ikke evner å holde festtaler over. Verken Inge Lønning eller jeg bør si at vi har noen som helst slags rett til å vite hva andre land mener. Det er altså like galt av Inge Lønning å si at alle fattige land ønsker en mest mulig liberal handelspolitikk i verden, som det måtte være galt av meg å si at ingen gjør det. Det jeg tar som utgangspunkt, er at det er svært mange utviklingsland, nettoimportører av mat, som har akkurat de samme interessene som oss.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2004-03-05:
Det som ville være en klok politikk når det gjelder handel med landbruksvarer, handel med mat, er at man skaper et skille mellom produksjon for konsum nasjonalt og produksjon for eksport. Handel med mat er uproblematisk i det øyeblikket et land har gjort sitt ytterste for å brødfø egen befolkning. Det er også et faktum at vi importerer 50 pst. av den maten som vi spiser her i landet. Det er å skape det skillet, som er den konstruktive løsningen til å møte de formidable utfordringene vi i dag har i WTO. Det skillet lå inne i de opprinnelige forhandlingsposisjonene til Norge. Det ser dessverre ut til at de er i ferd med å forsvinne. Det er ikke ett land i verden som er kommet seg ut av sine fattigdomsproblemer ved å eksportere mat. Hvis representanten Høglund kan gi meg ett eksempel på at det faktisk har bidratt på lang sikt at land spesialiserer seg på å eksportere mat, tar jeg imot det eksemplet. Men det finnes ikke.
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2004-03-05:
Det var med en viss undring jeg leste Fremskrittspartiets merknader til globaliseringsmeldingen. Fremskrittspartiet hevder at globaliseringen framstår som ukontrollerbar og kaotisk, og erkjenner at mange føler seg maktesløse. Men så påpekes det at maktesløsheten er bra. Arbeiderpartiet har alltid ment at det er et mål i seg selv å føle at man har kontroll over eget liv. For å oppnå dette er det viktig at mennesket til tider må avgi litt selvråderett til fellesskapet. Dette for at alle, inkludert en selv, skal gjenvinne kontrollen med eget liv. Dette er langt på vei hovedtanken til en av liberalismens forfedre, Thomas Hobbes: Alles kamp mot alle vil selv den sterkeste tape på, sier han. Ser representanten Høglund at politikken Fremskrittspartiet tar til orde for, ikke henger sammen med den liberalistiske ideologi de selv mener de står for?
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2004-03-05:
Ifølge UNDP gir OECD-landene daglig 1 milliard dollar i støtte til landbruket. Det er mer enn seks ganger så mye som de samme landene gir i utviklingshjelp til de fattige landene. 70 pst. av befolkningen i utviklingsland arbeider i landbrukssektoren, men de blir utkonkurrert av de rike lands politikk. Senterpartiet går som eneste parti mot en reduksjon av den interne, handelsvridende støtten og økt markedsadgang for utviklingslandene, som er deres viktigste krav. Som kjent har åpningen for MUL-landene her til lands ikke ført til noen import. Presset fra u-landene øker nå kraftig, og de står mye mer samlet enn før. Og Norge, som et av verdens rikeste land, kommer ikke i samme kategori som utviklingslandene, som Senterpartiet noen ganger synes å tro. Ville det ikke være klokt av Senterpartiet å ta til orde for en omstilling til en mer u-landsvennlig politikk, slik alle andre partier gjør i denne innstillingen?
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2004-03-05:
Det er framforhandlet en ny nordisk konvensjon om trygd mellom Danmark, Finland, Island, Sverige og Norge. Hovedformålet med konvensjonen er å regulere trygderettighetene for personer som bor eller arbeider i ett eller flere nordiske land i løpet av livet og ikke omfattes av EØS-reglene. Videre skal konvensjonen sikre at reguleringen av internordiske trygdespørsmål ikke skal komme i konflikt med EU/EØS-reglene. Dette nordiske samarbeidet har pågått i nærmere 50 år. Konvensjonen omfatter bl.a. helsetjenester, kontantytelser ved sykdom, svangerskap og fødsel eller adopsjon og ytelser ved yrkesskade og arbeidsløshet. Denne konvensjonen er en god illustrasjon på hvor nært de nordiske landene står hverandre, og hvor godt samarbeidet kan fungere. Det er også en enstemmig komite som samtykker i godkjenning av denne konvensjonen.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2004-03-05:
Denne saken markerer begynnelsen, i alle fall begynnelsen på Fremskrittspartiets utenrikspolitikk. Representanten Morten Høglund fremhever i Morgenbladet den 27. februar i år at Fremskrittspartiet nå vil markere seg med en utenrikspolitikk også utenfor Norges grenser. Jeg finner det oppsiktsvekkende at partiet faktisk i 31 år har klart seg uten. Fremskrittspartiets nye utenrikspolitikk fremstår for meg som både selvmotsigende, tilbakeskuende og fullstendig uten forståelse for hva slags problemer og ikke minst muligheter globaliseringen skaper for oss alle. Men positiv er konklusjonen, at globaliseringen er grunnleggende positiv. Det virkelig oppsiktsvekkende er likevel hvordan Fremskrittspartiet karakteriserer organisasjoner som FN, OECD og EU som intet annet enn bokstavkombinasjoner som enkelte ønsker å bruke for å styre verden. Hva er det virkelig Fremskrittspartiet ønsker med disse bokstavkombinasjonene? Hva er det Fremskrittspartiet ønsker med organisasjoner som FN, Verdensbanken og Det internasjonale pengefondet?
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2004-03-05:
For Høyre er en åpen verden der mennesker, varer, tjenester og kapital fritt kan bevege seg, noe grunnleggende positivt. Det er verdt å merke seg, også for venstresiden, at blant 117 utvalgte land i perioden 1970–1989 var veksten tre til seks ganger høyere i de land som hadde liberale handelsregimer, enn i de land som hadde proteksjonistiske. UNDP går så langt som å kalle handelsbarrierer for utviklingsbarrierer. Årlig taper u-land 7 000 milliarder kr fordi de ikke fritt får selge varene sine på det internasjonale markedet. Likevel går SV og deler av venstresiden nå inn for nok et proteksjonistisk regime, nemlig Tobin-skatt. Hvorfor er det slik at SV og venstresiden ønsker å stagge den økonomiske utviklingen, og dermed stagge kampen mot fattigdom? Er det ikke profitt internasjonal handel faktisk har som hovedmål og hovedregime, og dermed å få folk ut av fattigdom?
Kjetil Bjørklund (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-05:
Fremskrittspartiet har ikke for vane å belemre seg med å ha en nasjonal miljøpolitikk, og tar heller ikke til orde for overnasjonale grep for å løse de globale miljøutfordringene. Oppvarmingen av klimaet på kloden er en av disse utfordringene. Pentagon har nå gitt ut en rapport som tar til orde for at klimaendringen er en større trussel enn terrorismen, en nyhet de aller fleste har fått med seg for ganske lang tid siden. Mener representanten Høglund at klimaoppvarmingen er en menneskeskapt utfordring som må løses, og i tilfelle på hvilken måte?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2004-03-05:
SV taler i innstillinga varmt for en skatt på transaksjoner, en såkalt Tobin-skatt. Partiet anser seg altså som en del av organisasjonen Attacs verdigrunnlag. James Tobin sier selv: Jeg tror at mange som har hoppet på Tobin-skattetoget, uansett om det er Attac eller noen andre, ikke forstår de økonomiske og finansielle argumentene for skatten. De er ikke så interessert i den saken som å trekke inn mer penger til sine favorittformål. Han undrer seg videre over antiglobaliseringsbevegelsens bruk av hans navn: Jeg er på sett og vis sjenert av det, ettersom det forbinder meg – mot min vilje – med saker jeg uenig i. Mitt første spørsmål er: Hvordan er det solidarisk for utviklingen i fattige land å låse pengene inne der de allerede er, nemlig i de rike landene? Og spørsmål 2: Hva er SVs svar på James Tobins påpekning?
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2004-03-05:
Denne replikken går innunder kategorien å ta alt i beste meining, og eg vil heilt klart stadfeste det som representanten Blankenborg seier, og det gjeld ikkje berre Kristeleg Folkeparti, men det gjeld faktisk fleirtalet, alle utanom Framstegspartiet. I innstillinga står det: «Flertallet mener det er bra at Regjeringen har en positiv grunnholdning til kreative forslag som kan bidra til å styrke finansieringen av tiltak for å ivareta globale fellesgoder. I likhet med Regjeringen anser ikke flertallet mangelen på mekanismer og ordninger for finansiering av fellesgoder som den største utfordringen. Hovedutfordringen er å mobilisere tilstrekkelig politisk støtte og ressurser som allerede er igangsatt.» Vidare vil fleirtalet opne for å vurdere karbonskatt og andre kreative løysingar. Det går klart fram av innstillinga.(Presidenten klubbar.) (Presidenten klubbar.)
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2004-03-05:
Innhaldet i den replikken fekk meg til å lure på om eg hadde heva stemmen så høgt at representanten Hagen ikkje hørte kva eg sa, for det var jo nøyaktig det eg sa, som han spurde om, at vi måtte gjennomføre MUL-vedtaket vi allereie har gjort. Det er eit langt steg, som denne regjeringa har gjort, å sørgje for at det er dei fattige landa som får nytte av det. Difor set vi i gang system som faktisk fungerer. Det andre er at eg trur på auka handel, og eg trur vi skal opne meir for u-landa. Men fyrst og fremst må vi ta vekk eksportsubsidiane, som verkeleg er den store vestlege imperialismen i forhold til u-landa. Men så: Å tru – og eg skal innrømme at her hadde eg ein viss peikefinger – at det løyser u-landa sine problem utan at vi set i verk andre tiltak, det stemmer ikkje. Dersom vi analyserer kva som har skjedd etter MUL-vedtaket, ser vi at dei einaste som her faktisk har gjort noko, er Landbrukssamvirket. Dei har prøvt å hjelpe til med at det vert ein infrastruktur for fattige bønder i u-land som gjer at dei kan eksportere til Noreg.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2004-03-05:
Det var hyggeleg å kunne medverke til at representanten Lysbakken fekk høyre at vi både kjenner ordet imperialisme, veit kva det er for noko, og alltid har ynskt å slåss imot det. Når det gjeld illegitim gjeld, er det ikkje tvil om at mykje av gjelda som er teken opp av u-land, ikkje burde ha vore teken opp av diktatorar e.l. Men no er det slik at vi har eit internasjonalt system for godkjenning av statar, og vi har internasjonale finansieringsorganisasjonar à la Verdsbanken og andre som følgjer det internasjonale godkjenningssystemet for statar. Dersom ein ut frå ein eigen definisjon skulle begynne å ettergje gjeld, ville vi få betydelege problem i forhold til når land skal take opp gjeld. Så vi vil nok finne land som vi ser ikkje er 100 pst. demokratiske, men som vi må erkjenne er i ein god fase, og det å stoppe låneopptak ville vere ille. Det viser kor kompleks sjølve problemstillinga er. Så eg håpar at vi kan støtte opp om det som er i gang av gjeldslette, og så leite etter nye metodar, men det er ikkje så enkelt som representanten Lysbakken gav uttrykk for.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2004-03-05:
I vår eigen verdsdel, Europa, er det altså slik at mange menneske kvar månad berre forsvinn. Dei vert bortførte. Heilt grunnleggjande basale menneskerettar vert krenkte gjennom tortur og tilfeldig fengsling. For mange er tryggleik i kvardagen ein fjern draum. Interpellanten tek opp ei viktig sak. Ein må ikkje la vere å ta opp slike saker, ein må ha debattar som viser klart at det norske storting følgjer med og har klare meiningar om dei brota som interpellasjonen handlar om. Det er òg viktig at vi har fått eit så godt og klart svar som vi har fått frå utanriksministeren om Noregs syn på realitetane i denne saka. Sjølvsagt er dette ei russisk sak, som må løysast innanfor den ramma, men det er òg nødvendig å peike på kva som må takast vare på. Som utanriksministeren sa: Russland har ein legitim rett til å kjempe mot terrorverksemd. Men kampen mot terror må ikkje verte eit dekke for å setje til side grunnleggjande menneskerettar. Vi kan ikkje late att auga for at russiske militære og andre grupper faktisk nesten utan risiko for straff kan utføre slike overgrep i Tsjetsjenia. Realiteten i Tsjetsjenia er at den væpna konflikten går vidare. Eg har hatt gleda av å møte den politiske journalisten Anna Politkovskaja, som har arbeidd med å dokumentere det som skjer i Tsjetsjenia. Det ho hadde å fortelje, det ho kunne dokumentere, gjorde eit sterkt inntrykk. Det er viktig at ho får oppbakking til å forsetje arbeidet sitt, og det er viktig at vi har kontakt med NGO-ar og grupper i Tsjetsjenia som arbeider for å betre situasjonen. Det hjelper at Europa følgjer med. Vi må vise russiske myndigheiter at den europeiske familien ikkje har gløymt situasjonen der, og at det har ein konsekvens å forsetje som no. Parlamentarikarforsamlinga i Europarådet vedtok i april 2003 ein sterkt formulert resolusjon. Her vert det peika på det at dei russiske styresmaktene ikkje gjer stort når det gjeld å gje borgarane vern mot brot på menneskerettane. Vidare vert det peika på at klimaet med straff-fridom er hovudårsaka til at overgrep frå russiske og tsjetsjenske styrkar førekjem. Eg er glad for at interpellasjonen kom opp, for at det kom eit godt svar frå utanriksministeren, og for at salen her tydeleg seier frå om korleis ein ser på situasjonen.
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 2004-03-05:
Det har vore eit par litt merkelege innslag i debatten. Det eine er diskusjonen om det er best å styre mest mogleg eller minst mogleg. Det interessante er naturlegvis kven som styrer, og korleis ein styrer. Det er Lilletun heilt sikkert samd i. Eg trur også Jon Lilletun er samd i at spørsmålet om Tobin-skatt ikkje er eit spørsmål om Tobin-skatt eller ingenting, men om å vere villig til å diskutere internasjonal global skattlegging for å finansiere f.eks. FN, og ein tillempa Tobin-skatt kan vere ei moglegheit. Andre moglegheiter er også nemnde i innstillinga, og om eg kjenner Kristeleg Folkeparti og Lilletun rett, så meiner Kristeleg Folkeparti og Lilletun at vi bør sjå etter og finne globale skatteordningar for å finansiere FN – og andre internasjonale institusjonar, eventuelt. Lilletun er heller ikkje med i den gruppa som avviser internasjonal global skattlegging til slike formål.
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 2004-03-05:
Eg skal heller ikkje gå inn på konflikten i seg sjølv. Eg trur at den avgrensinga, som både interpellanten og utanriksministeren legg opp til, er realistisk og viktig. Sjølve konflikten er komplisert, og det er ikkje gitt å handtere han i eit enkelt ordskifte som dette. Derimot er det heilt klart at russiske styresmakter har eit klart ansvar når det gjeld den humanitære situasjonen og rettstryggleiken for dei som er i området. Det synest eg også ein skal fokusere på her, og det legg både utanriksministeren og interpellanten opp til. Eg synest det er viktig at det er sporet for den vidare norske handteringa av dette i denne samanhengen. Andre aspekt av dette vil kunne bli tekne opp i ulike samanhengar, men dette er det viktigaste frå dette ordskiftet, etter mitt syn, dvs. å medverke til å forbetre den humanitære situasjonen og medverke til å forbetre rettstryggleiken for dei som er i Tsjetsjenia, dei som er i naboområdet, dei som er i Russland, og også dei som er ute av Russland. Det gjeld for alle, det gjeld særleg for dei som har gjort seg nytte av internasjonale og nasjonale instrument for å gjere sine krav og sine saker kjende, at desse kan kjenne tryggleik for liv og helse. Derfor er ikkje eg så oppteken av kva slags organisasjonar som handterer desse sakene, men av at dei blir handterte. Av dei konkrete punkta som er nemnde her, bør ein medverke til at internasjonale representantar har innsyn i og kan delta i dei prosessane som gjeld dei rettslege sidene av dette, og til at det er eit internasjonalt nærvær som gjer at enkeltpersonar er nokolunde trygge, anten dei er i Tsjetsjenia, Ingusjetia eller i Russland elles, slik at dei fritt kan ta opp og sikre sine personlege rettar. Det krev internasjonalt nærvær, det krev internasjonalt innsyn, og det krev ein vilje frå russiske styresmakter til opne og demokratiske prosessar rundt desse enkeltsakene. Derfor er det viktig, som det vart sagt her, at det ikkje er nokon massedeportasjonar tilbake til Tsjetsjenia frå Ingusjetia eller andre stader, men at ein bidreg til at dette skal vere ein frivillig retur, at dei som er ute av Tsjetsjenia, har rimelege levekår, og at det dermed også, om nødvendig, er internasjonal bistand til desse flyktningane eller internt fordrivne, slik at dei ikkje lir overlast der dei måtte vere. Dei som vender tilbake til Tsjetsjenia, må ha rettstryggleik og naturlegvis rimelege levekår. Eg synest det er viktig at vi fokuserer konkret på dette, og at ein følgjer opp desse heilt konkrete områda. Konklusjonen på dette ordskiftet gjennom den vel grunngjevne interpellasjonen frå representanten Jacobsen bør vere at det blir konkrete resultat og ikkje deklarasjonar om ting som vi vanskeleg kan ha nokon innverknad på.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2004-03-05:
Jeg har det samme problem som Jon Lilletun på akkurat det området, så jeg får følge med tiden her. Jon Lilletun snakket nå om dette med større grad av handel og kjøp av matvarer fra fattige u-land, og at det var litt naivt å tro at det ville løse tingene. Han sa også at vi må ha matvaresikkerhet. Matvaresikkerhet skal vi alltid kontrollere at vi har. Da jeg hørte på Lilletun, minnet det meg om historien om at man går opp med et manuskript, og så står det i manuset et lite notat: dårlig argumentasjon – hev stemmen! Det var nemlig det Jon Lilletun gjorde. Det gjelder det samme for bønder i fattige u-land som for norske, de må ha betalt for sine varer for å kunne få inntekter til å investere og kanskje utvide sin virksomhet. Og når man i disse landene får for dårlig betalt slik at man ikke kan overleve, så går det galt. Jeg vil spørre Lilletun: Ser han ikke at det vil være fornuftig at Norge i langt større grad åpner opp for å kjøpe matvarer fra de fattige u-landene enn det vi gjør i dag, nettopp for å sikre dem inntekter til en naturlig utvidelse av deres virksomhet?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-05:
Det er ikke ofte man hører representanter for Kristelig Folkeparti stå på talerstolen i Stortinget og snakke om imperialismen. Når Lilletun pekte på én form for imperialisme, skal jeg peke på en annen form, og det er u-landsgjelden. Komiteen har i sin innstilling pekt på at det pågår en debatt internasjonalt om hvorvidt deler av u-landsgjelden kan oppfattes som illegitim, fordi den f.eks. er tatt opp av diktatorer eller på åpenbart urettferdige premisser. Vi har også en situasjon der Argentinas president har stanset betalinger av vesentlige deler av landets gjeld til amerikanske banker. Vi vet også at det er mange u-land som har gjeld til Norge. I Norge ble det høsten 2002 opprettet et gjeldstribunal, som har vakt oppsikt også internasjonalt, der deler av u-landenes gjeld til Norge ble bedømt illegitim, og der tribunalet anbefalte at den skulle slettes uten vilkår. Mitt spørsmål er om representanten Lilletun er enig i at deler av u-landsgjelden til Norge kan kalles illegitim, og at slik gjeld bør slettes.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-05:
Det har vært et renn av Høyre-folk på talerstolen, så jeg følte meg kallet til å ta ordet en gang til, særlig etter Ine Marie Eriksens innlegg tidligere i dag. En rekke representanter har nå harselert veldig over disse globaliseringskritiske bevegelsene, som visstnok bare består av hvit middelklasseungdom som stiller seg i veien for de fattige landenes delegater når de skal inn i internasjonale handelsforhandlinger. Det er jo en pussig framstilling av den reelle situasjonen i verden, når vi ser på hvem som utgjør kjernen i disse bevegelsene: Det er de internasjonale småbrukerorganisasjonene som representerer millioner av småbønder fra nettopp fattige land verden over. Det har vært de landløses bevegelser i Sør-Amerika og de kasteløses bevegelser i India, som Ine Marie Eriksen selv snakket om, og det har vært representanter nettopp for de fattigste og de mest undertrykte i u-landene som har stått helt sentralt. Forestillingen om at disse menneskene står på utsiden av globaliseringen og derfor må inkluderes igjen, har vært gjentatt en rekke ganger. Hvis vi ser på f.eks. India, er de 200 millioner kasteløse der en forutsetning for at det kan være så lukrativt med IT-boomen i India og for en rekke internasjonale selskaper å investere der. Man har 200 millioner mennesker som gjør samfunnets drittarbeid gratis og sørger for at det er profitt å hente i andre sektorer. Når representanten Eriksen går gjennom ulike indikatorer for vekst i en verden med fattigdom, er det jo riktig at mange mennesker er blitt løftet ut av fattigdom de siste ti årene. Men man må ha svært mørkeblå briller og litt tunnelsyn for å tolke tallene så ensidig som Ine Marie Eriksen gjør. Hvis man ser på UNDPs tall, ser man at det er flere fattige i verden i dag enn noen gang tidligere, at forskjellene øker på en dramatisk måte, og at de land som har greid å løfte flest ut av fattigdom, nettopp er de land som ikke har ført en typisk liberalistisk økonomisk politikk, men land som India og Kina, som har ført en politikk basert på statlig aktivitet og regulering av viktige økonomiske sektorer. Når man hører Høyres representanter i dag, skulle man tro at dagens frihandelssystem var virkelig frie markeder, der alle – hvis de bare fikk sjansen til å delta – stilte på like vilkår. Flere ganger i dag er Thomas Friedman, som er en amerikansk kommentator fra The New York Times, blitt nevnt. Han har oppsummert markedets usynlige hånd og hvordan den fungerer, på en veldig god måte, som jeg har lyst til å avslutte med: «Den usynlege handa til marknaden kan aldri fungere utan ein usynleg knyttneve. McDonald’s kan ikkje bløme utan McDonnell-Douglas, fabrikanten av F 15. Og den usynlege knyttneven som gjer verda trygg å vere i for teknologien til Silicon Valley, heiter US Army, Air Force, Navy og Marine Corps.» Det synes jeg er godt sagt.
Inge Lønning (Høyre), 2004-03-05:
Senterpartiets leder er ikke glad i festtaler, og i så måte er hun konsekvent, for hun praktiserer hele tiden den motsatte genre, tordentaler. Det er ikke mye festivitas å høre når Senterpartiet beskriver verdens begredelighet, for å si det slik. Men det som slår meg, er at viljen til handling avtar jo nærmere man kommer de forhold man selv har innflytelse over. Det er alltid lett å styre på andres vegne og når det gjelder de forhold som man ikke har innflytelse over, og fortelle hvordan folk burde ha gjort det. Men nå har jo faktisk Senterpartiet en viss innflytelse på norsk næringspolitikk, til og med den mest følsomme delen av norsk næringspolitikk sett fra den fattige del av verdens side. Det er påfallende når Senterpartiets leder mener å vite veldig mye bedre enn u-landene selv hva som tjener deres tarv. Synes ikke Åslaug Haga at u-landene har krav på den samme respekt som andre, nemlig at de får lov å bestemme hva de mener selv?
Trine Skei Grande (Venstre), 2004-03-05:
Det er intet mål å ha USA som den store fienden. Det som var mitt poeng, var at vi trenger demokratiske, internasjonale strukturer. Vi trenger internasjonale avtaler, og som et lite land i verden har vi behov for både demokratiet og strukturene. Nå er vi i en verden der det stort sett fins bare én supermakt. Det å ha en kritisk opposisjon mot den supermakten er sunt også for den supermakten. Da tror jeg også det er viktig at vi som et lite land må kjempe for de internasjonale strukturene, de internasjonale avtalene, slik at det internasjonale demokratiet blir styrket. Det er det absolutt vår oppgave å gjøre. Min kritikk mot Fremskrittspartiet på dette punkt er at de prøver å framstille det som liberal utenrikspolitikk ikke å ønske internasjonale strukturer. Det er det ikke.
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2004-03-05:
Interpellasjonen fra representanten Bjørn Jacobsen tar opp viktige problemstillinger når det gjelder vold, kriminalitet og menneskerettigheter. I dette tilfellet gjelder det Tsjetsjenia, ett av Russlands 32 etniske, selvstyrte områder. Dette området på 10 000 km2, med ca. 800 000 innbyggere, og som ligger i Russland, på nordsiden av Kaukasus, har siden oppløsningen av Sovjetunionen vært i konflikt med føderasjonen, med ønske om løsrivelse og selvstendighet. Det mest dramatiske ble den blodige krigen fra 1994 til 1996, som igjen blusset opp i 1999. Denne krigen er etter min mening ennå ikke avsluttet og har ført til de forhold som interpellasjonen omtaler. Å fordele skyld er ikke enkelt, da det er brudd på menneskerettigheter på begge sider. Det som ikke kan aksepteres, er vold, kriminalitet og terror – for å oppnå det man ønsker. Det gjelder ikke bare dette området, men også mange andre områder i verden. Her er man ved sakens kjerne. Terror begynner å bli måten enkelte tror konflikter kan løses på. Norge må si klart fra at vi tar avstand fra alle overgrep mot uskyldige mennesker. Selv om det er behagelig å stikke hodet i sanden og håpe på at ting går over, har man et ansvar for å påpeke overgrep og bidra til at konflikter løses med fredelige midler. Det gjelder selvsagt begge parter, og en god og varig løsning kan bare oppnås over forhandlingsbordet der man er villig til å ta og gi. Når man er enig om en fredelig løsning, er tiden kommet til at begge parter går sammen om å bekjempe terror og kriminalitet, til beste for alle impliserte. Mitt håp er at den sørgelige situasjonen i Tsjetsjenia snart tar slutt, og at vi som står utenfor konflikten, bidrar til at så skjer. Her kan Norge bidra ved å lytte til begge parter, ta opp problemet i egnede diplomatiske fora og tilby, eventuelt, megling og hjelp. Dette gjelder ikke bare Tsjetsjenia, men også mange andre land der indre konflikter pågår. Terror, vold, kriminalitet og brudd på menneskerettigheter kan aldri aksepteres.
Jan Petersen (Høyre), 2004-03-05:
Det ville være greit om vi holdt oss til de tønnene som det er mulig å ha noe innhold i. Én av dem er spørsmålet om karbonskatten, men det er vel også der det er mulig. Den debatten Jagland snakket om, som jeg husker meget godt, dreide seg ikke minst om Tobin-skatten, som jeg vil fastholde nok er et nostalgisk blikk noen tiår tilbake. Jeg har hatt min nåværende jobb i ca. to og et halvt år. Jeg har ennå til gode å høre den type ideer nevnt i noe forum jeg har vært og snakket i. Det er vel spørsmålet om karbonskatten som i så fall er oppe. Men jeg hører fortsatt at Tobin-skatten skaper en viss form for interesse i denne salen, og det er sikkert helt greit. Men som sagt, jeg har ennå igjen å høre den nevnt andre steder enn her.
Jan Petersen (Høyre), 2004-03-05:
Ja, jeg føler helt klart at våre standpunkter er godt ivaretatt. Min skuffelse går på at denne sentrale problemstillingen praktisk talt ikke er behandlet i innstillingen. Jeg vil minne om at hovedpoenget i det jeg sa, nettopp er at vi her hjemme, nasjonalt, må fatte en del beslutninger for å sette Norge i stand til å håndtere den åpne, internasjonale konkurransen. Det er altså ikke noe alternativ å prøve å gi seg hen til drømmen om annerledeslandet. Vi må ta en del tøffe og nødvendige tak her hjemme. Det er det som står igjen. Det vil ikke ha noe å si om man f.eks. lager en utredning om karbonskatten. Det vil være et helt annet regime. Men det er nettopp det vi må gjøre her hjemme for å være best på en del områder, som er det sentrale i mitt budskap.
Jan Petersen (Høyre), 2004-03-05:
Jeg tror ikke SV kan slippe så lett unna debatten om hva de gjorde med teletjenestene på 1990-tallet. Det nytter ikke bare å si at folk reagerer på et par ubehagelige utslag av globaliseringen. Spørsmålet mitt er: Mener SV virkelig at det i 2004 ville være mulig å forsøke å stå ved de standpunktene som de prøvde å markedsføre i Norge i 1991, 1992 og 1993? Det er det som er spørsmålet. Poenget er at man den gang forsøkte å late som om man kunne lukke øynene for den teknologiske utviklingen som kom. Noe av det viktigste for å greie å håndtere globaliseringen, er å ha viljen til endring og forstå når endringer må foretas. På det punktet må jeg si at SV skjønner sannsynligvis overhodet ingenting, men er mer interessert i å få inn stemmene fra de frustrerte ofrene for globaliseringen. De er der helt åpenbart. Men å ha lederskapet i et land er mer enn å forsøke å cashe inn. Lederskap er nettopp å forsøke å gjøre endringer, slik at landet forblir godt og trygt i mange, mange år fremover.
Jan Petersen (Høyre), 2004-03-05:
Et av hovedpoengene i WTO-forhandlingene er jo nettopp at man skal kreve mindre av utviklingslandene enn hva man skal gjøre av de utviklede landene, det som kalles «special and differential treatment». Det er en holdning som Norge er enig i, og som vi skal arbeide så godt vi kan for å få gjennomført. Man må bare passe seg for at slike ting da ikke ender opp i ren proteksjonisme, som jo vil skape problemer for mange land. Jeg vil da minne om at det er tunge og viktige u-land som nå av alt ønsker å få en markedsadgang. Det er viktig ikke bare å sørge for markedsadgang i den vestlige verden, men vi skal huske på at i sør-sør-handelen ligger det også en betydelig og interessant mulighet for at landene kan løfte seg ut av fattigdommen. Men det er som sagt viktig å huske på at u-landene skal behandles bedre enn i-landene. Og det er derfor at noe av det Senterpartiet skriver, bl.a. om alliansebygging, kanskje er i området for synsing.
Jan Petersen (Høyre), 2004-03-05:
På dette siste punktet har Thorbjørn Jagland helt åpenbart et poeng, om hvordan den internasjonale verden fungerer. Problemet han har, er selvfølgelig at Arbeiderpartiet jo ikke var spesielt tungbedt i denne saken, for å si det mildt, jeg mener faktisk å huske at de var litt i forkant til og med. Så han har faktisk en jobb å gjøre i gruppa også – og det behøver ikke å være det eneste spørsmålet, vi har jo hørt om EU før i dag. Men jeg er for så vidt enig i det han sa, og jeg tror også at vi i Vesten på mange måter anvender retorikk overfor arbeidskraft fra den tredje verden som åpenbart fremstår som lite troverdig i den tredje verden. Dette er en av de viktigste kildene for kapitaloverføring til den tredje verden, og ganske undervurdert, men vi greier altså å anvende argumenter for ikke å ta inn arbeidskraft, som høres ideelt ut for oss, men som ikke oppfattes som det andre steder. Når det gjelder Tobin-skatten, registrerer jeg de tallene Thorbjørn Jagland gav meg, og det gjør det jo enda mer oppsiktsvekkende at det ikke blir mer ut av det.
Jan Petersen (Høyre), 2004-03-05:
Jeg oppfattet det slik at Jacobsen følte seg imøtekommet på de aller fleste punkter, og det setter jeg pris på. Jeg er ikke helt sikker på hva han er ute etter med sitt spørsmål – for vi gjør mer enn å se på tingene! Jeg er enig i at er det noe politikere er gode til, er det å se på ting. Men det dreier seg også om å gjøre noe. Som jeg har antydet, er vi i samarbeid med Europarådet enige om konkrete prosjekter som gjøres på bakken. Vi bruker 25 mill. kr sammen med norske humanitære organisasjoner, som gir en nødvendig hjelp. Vi har tilsagt konkret støtte til et UNESCO-prosjekt. Der kanskje spørsmålet først og fremst reiser seg, er nettopp når det gjelder OSSE, og på det punktet brukte jeg formuleringen at jeg håpet at de kunne få bidra med sin ekspertise. Men der er problemet, som Jacobsen selv sa i sitt hovedinnlegg, at OSSEs muligheter for å arbeide i området har vært begrenset, og at det der har vært en strid mellom OSSE og russerne, hvor vi selvfølgelig har ment at OSSE bør spille en rolle. Det mener vi fortsatt. Der er det ikke mulig å være konkret før de får mulighet for å arbeide. Men på de andre punktene går vi inn og gjør ting. Vi ser ikke bare på det.
Jan Petersen (Høyre), 2004-03-05:
Det er ikke så mye å legge til etter denne debatten, kanskje bare et par bemerkninger for ordens skyld. Det ene er den viktige understrekingen av at dette er en konflikt med, som alle andre slike konflikter, ganske mange forskjellige fasetter. En av de ubehagelige fasettene ved denne konflikten er jo nettopp bruk av terrorisme. Jeg håper Jacobsens innlegg ikke er å forstå på annen måte enn at det er noe det må tas skarpt avstand fra uansett. Det er ikke et legitimt virkemiddel, men det regner jeg med at vi alle sammen er enige om. Når det gjelder det andre som ble sagt – jeg tror det var begrepet «multilateral løsning» – må løsningen være innenfor rammen av den russiske føderasjon, dvs. at det ikke blir reist spørsmål om landets territorielle integritet. Det det vel er spørsmål om, er hvilke kanaler vi skal bruke for å påvirke, for å få frem en løsning på denne konflikten som de forskjellige aktørene kan leve med. Der er jeg enig i at kanalene må være bilaterale, men at det også i bredere fora vil være av betydning å ta opp saken, slik som jeg nevnte i mitt svar.
Morten Lund (Senterpartiet), 2004-03-05:
I Aftenposten den 12. februar omtales en ny forskerrapport fra Universitetet i Oslo. En av konklusjonene er at det ikke finnes eksempel på at økt råvareeksport hjelper bønder i u-land ut av fattigdommen. Forskerne har sett på 23 utviklingsland i Asia, Afrika og Sør-Amerika fra 1980 til 2000. «Dagens industriland vokste seg sterke ved hjelp av tiltak som i dag fordømmes av Verdensbanken og Det internasjonale pengefondet,» skriver disse forskerne. En annen konklusjon er at for at u-landene skal lykkes, må de få lov til å sikre eget marked mot verdensmarkedets jojopriser. De må få lov til å beskytte og støtte egen foredlingsindustri, som i-landene har gjort før, for gevinsten ligger i foredlingen. Det gir jobber. Det gir kompetanse og velferd. Vietnam og Bolivia er nevnt som eksempel på land som har fått dette til. Spørsmålet er: Vil Regjeringen i WTO-forhandlingene bidra til at u-landene kan få gjøre som Bolivia, Vietnam og Norge, og lykkes med å gjøre fattige småbønder mindre fattige?