trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anders B. Werp (Høyre), 2017-06-20:
Først og fremst en kommentar til representanten Kolbergs siste innlegg. Og jeg vil minne om at jeg startet mitt foregående innlegg med en anerkjennelse av både Riksrevisjonens arbeid og komiteens arbeid; jeg slutter meg helt og holdent til det mine partikolleger og regjeringens representanter har sagt i den saken. Men et av mine poeng var at representanten Kolberg i sitt innlegg likestilte det som står i rapporten, som er om 2015, med dagens situasjon. Jeg hørte meget nøye på hva representanten Kolberg sa i sitt timinuttersinnlegg. Det var i all hovedsak – ikke hele innlegget, men i all hovedsak – basert på en nåtidsrefleksjon. Så til representantens begrep «redelighet» – var det vel. Jeg konstaterer at representanten ikke svarer på spørsmålet mitt om hva representanten gjorde med den kunnskapen som forelå allerede i 2013, og hvordan hans egen regjering bidro til å forsinke objektsikringen ved at tre departementer, herunder hans nåværende partileders, ikke leverte innen frist. Aftenposten mente de nevnte departementer brøt sikkerhetsloven. Jeg får ikke svar på hva representanten den gangen gjorde for å følge opp det spørsmålet, som i den samme konteksten, og ut fra det samme temaet i dag, er like viktig, og der representanten bruker meget store ord på å karakterisere andre, hva de gjør og ikke gjør. Med fravær av svar konstaterer jeg, inntil det motsatte er uttalt eller bevist, at representanten ikke gjorde noen ting med det han i dag mener er svært viktig. Vi får høre om han har noe å tilføre saken. Til slutt et litt annet tema som også har vært framtredende i debatten. Det gjelder spørsmålet om åpenhet. Etter åtte år i justiskomiteen har jeg fått en dyp respekt for prosessene rundt dette med lovgivning og oss som lovgivende forsamling og lovgivende kollegium her i Stortinget. Jeg konstaterer at i spørsmålet om hva som skal være åpent tilgjengelig og ikke, konstaterer man med store ord at regjeringen ikke følger sikkerhetsloven, mens på den andre siden, når det gjelder åpenhet, forventer man at regjeringen skal bryte den samme loven. Jeg skjønner det ikke. På den andre siden også: Denne saken dreier seg om sikkerhet, om å styrke nasjonens sikkerhet. Men man bruker altså som argument for at saken skal ha åpen høring, at man skal legge fram etterretningsmessig informasjon av stor sikkerhetspolitisk verdi for dem som ikke er våre venner. Det er to paradoks som vi ikke har fått svar på fra opposisjonen.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2017-06-20:
Først en kommentar til representanten Ander B. Werp om å bryte sikkerhetsloven: Det er en skjønnsmessig vurdering hvordan man gjør det. Det er dét litt av saken her handler om, og hvor opposisjonen er uenig med posisjonen. Jeg har lyst til å starte med å si at i oktober i år kommer det til å være en høytidelig seanse her i salen, hvor det er fullt – de nye representantene sitter her. Det er et høytidelig øyeblikk når kongen bukker for Stortinget, når kongens råd bukker for Stortinget, og når embetsverket bukker for Stortinget. En god del av dem sitter for øvrig nå i diplomatlosjen. Det er en svært symbolsk handling, som viser kjernen i vårt demokrati, nemlig at all makt er i denne sal, og at de som bukker, tjener representantene, dvs. folket. Det betyr også at de vedtak som fattes her, skal følges opp. Det er svært viktig. De skal gjennomføres, og når det så ikke skjer – og det kan skje alle regjeringer, vi vet alle sammen at virkeligheten kan innhente noen hver – må man finne ut hvorfor. Det det handler om, er at Stortinget må få informasjon. Hvorfor skjer det ikke? Er det ikke nok penger? Er det ikke praktisk gjennomførbart? Er det ikke god nok kompetanse? Hva er årsaken til at dette ikke blir gjennomført? Jeg merker selv, som stortingsrepresentant i tolv år, at det som gjør meg ganske hissig, er når den informasjonen ikke når fram til oss og man må lese i Riksrevisjonens rapporter eller i media om hvorfor ting ikke er blitt gjennomført – fordi det ikke mangler penger, eller fordi det mangler penger. Hvorfor har ikke Stortinget da fått beskjed? Det må vi være informert om, slik at vi i tilfelle kan bevilge mer penger – hvilket er relevant i denne saken, fordi det er en av forklaringene på hvorfor objektsikringen ikke er i mål. Dette mener jeg er en svært viktig oppgave for regjeringen. Det er også derfor vi har Riksrevisjonen, og det er derfor vi har vår egen komité her på Stortinget som skal følge opp når så ikke skjer. Konteksten i saken, og det mener jeg også er veldig viktig, er 22. juli. Det er før og etter. Det er derfor det er en temperatur og en nerve i debatten som gjør at ikke minst Arbeiderpartiets representanter blir svært engasjert. For dette var en dypt tragisk hendelse, som rammet særlig oss veldig hardt. Det betyr at også debatten må ses i den konteksten, hvilket betyr at jeg synes eksempler fra før 22. juli er langt mindre relevante enn de fra etter 22. juli.
Hårek Elvenes (Høyre), 2017-06-20:
Jeg ser meg nødsaget til å forlenge debatten, og det skyldes i stor grad representanten Lundteigen. HV er ikke svekket. Representanten Lundteigen forsøker på en bemerkelsesverdig måte å gjøre denne debatten og denne saken til en debatt om Heimevernet. Heimevernet er på 35 000 mann pluss en innsatsstyrke på 3 000 mann. Det er nokså nøyaktig likt det innrapporterte tallet til forsvarssjefen, som viser HVs faktiske størrelse. Så er det ikke bare antall objekt som HV er satt til å sikre, som er det dimensjonerende kriteriet for hvor stort Heimevernet skal være. Dessuten øver Heimevernet langt mer nå. I 2009 øvde ikke innsatsstyrken. Materiellet settes i stand. HV får nye feltvogner. HV får nye våpen – nok om HV. Opposisjonen vil gjerne gjøre denne saken til en syretest på oppfølging av 22. juli-kommisjonens pålegg. Det er i seg selv en ganske drastisk øvelse. Jeg tør minne opposisjonen på at den foregående opposisjonen voktet seg vel for å gjøre 22. juli til en sak som man skulle slå politisk mynt på. Ja, man gikk til valg på økt gjennomføringskraft på beredskapsfeltet, og det har man også vist. Jeg nevner kort: 300 flere mennesker er i stand til å håndtere skarpe situasjoner. Vi får nye politihelikopter. Alle politidistrikter har fått pansrete kjøretøy. Det er opprettet et felles kontraterrorsenter. Politiet har fått økt bevilgningene med 2,4 mill. kr. Slik kunne jeg fortsette og fortsette. Beredskapstroppen er styrket med 40 pst., og bombegruppen er styrket. Det i seg selv forteller at denne regjeringen har vært særdeles opptatt av beredskapsfeltet, og leverer resultat. Så kan man bruke denne saken til å forstørre den totalt ut av sine proporsjoner og ut av sin årsak-virkning-sammenheng og si at dette er det ultimate bevis på at denne regjeringen har sovet på sin vakt på beredskapsfeltet. Det er ikke etterrettelig. Det er en karikering, og det er opposisjonen uverdig, spesielt sett i lys av den saklige, dannede og respektfulle opptreden den foregående opposisjonen hadde etter denne nasjonale tragedien.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2017-06-20:
Det har vært interessant å lytte til debatten. Jeg må si meg enig med saksordføreren i at det er noen ting som står fast etter en debatt som dette. Det ene er at flertallet i stortingssalen bekrefter Riksrevisjonens funn, de står fast på at det er en meget alvorlig kritikk som er rettet mot dagens regjering. Det står også fast etter denne debatten at hemmeligholdet i denne saken gjør at vi i realiteten ikke har fått en åpen drøfting av hele bildet. Vi får bl.a. ikke drøftet de fulle anbefalingene som Riksrevisjonen her har kommet med. Jeg må konstatere at Høyre stadig skuer bakover og vil ikke diskutere hvilket HV vi faktisk trenger i framtida – eller hvilket HV vi bør ha i framtida. Hemmeligholdet i saken fratar oss i realiteten for alvor å gå inn i diskusjonen om hvilke anbefalinger en har når det gjelder HV framover. Men Senterpartiets oppfatning er altså at beredskapen må styrkes, og det krever flere folk. Det krever flere folk som er trent, og som er i stand til å agere raskt, uansett hvor i landet det er. Når Høyre til og med begynner å bruke tidligere forsvarssjefer imot Senterpartiet, er det ikke mye krutt igjen – for å si det slik. Det som står igjen etter denne debatten, er det som representanten Gahr Støre sa: Høyre startet debatten med å love langt bedre beredskap, de avslutter denne stortingsperioden med å få en hard kritikk av beredskapen. De hadde ikke styr på noe av det viktigste vi kunne gjøre når det gjelder beredskap, nemlig også å sikre en rekke viktig objekter i samfunnet. Det er det Stortinget erkjenner i dag, og som også er viktig i tida framover.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2017-06-20:
Det Senterpartiet har ønsket når det gjelder diskusjonen om tida framover og hvordan vi skal bedre beredskapen vedrørende det som regjeringen nå får av sterk kritikk fra Riksrevisjonen, er en åpen debatt om hva som kreves innenfor politiet, om hvilke prioriteringer som gjøres innenfor politiet, men det er også en debatt om framtidas heimevern og hva som trengs der. Vi mener det trengs en oppbygging av Heimevernet, mens Høyre nøyer seg med dagens, eller kanskje en nedbygging, og det er «fair enough». Når statsråden, istedenfor å gå inn i den debatten, trekker fram tidligere forsvarssjefer, er det greit nok for Senterpartiets del. Vi kan også trekke fram tidligere forsvarssjefer som vi mener Høyre lener seg på. Men vi må komme i gang i denne salen med en diskusjon om hvilket heimevern og hvilken landmakt vi faktisk ønsker og trenger i årene framover. Den diskusjonen får vi ikke reell mulighet til å gå inn i i dag, bl.a. på grunn av at statsråden velger de litt enkle svarene, men også fordi hemmeligholdet i denne saka i realiteten gjør det umulig å diskutere hele bildet i saken.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2017-06-20:
Senterpartiet ser sjølsagt veldig fram til diskusjonen om landmakten, som tilfeldigvis kommer etter – og ikke før – valget, og vi kan love forsvarsdebatt i tida framover, både om HV, men også om andre ting. Den debatten tar vi gjerne, fordi det egentlig handler om to ulike skoler innenfor forsvarspolitikken. Høyre lener seg tungt på Diesen-doktrinen når det gjelder Forsvaret. Det gjør ikke Senterpartiet, og det tar vi gjerne en diskusjon om. Men jeg konstaterer at i dag får ikke Senterpartiet, og jeg, engang muligheten til å referere de fulle anbefalingene fra Riksrevisjonen, og får derfor ikke mulighet til å ta noe av den debatten.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2017-06-20:
Det Senterpartiet egentlig ber om gjennom forslaget vi behandler i dag, er det prinsipielle i at frivilligheten ikke skal skatte av dugnaden sin på en måte som verken det offentlige eller kommersielle interesser opplever, nemlig gjennom å måtte betale moms. Dagens debatt er ikke den første gangen Senterpartiet har gitt Stortinget anledning til å kunne utforme en ny politikk på dette området. Vi har en rekke ganger fremmet konkrete forslag til endringer av momskompensasjonsordningen for frivillige organisasjoner. La meg ta en rask oppsummering: I april 2014 fremmet vi et Dokument 8-forslag om å inkludere utgifter til nybygg, påbygg og ombygging for organisasjonseide kulturbygg. Forslaget ble nedstemt. Samme år fremmet vi et forslag om å endre momskompensasjonsordningen for idrettsanlegg ved å gjøre den rettighetsstyrt. Det er nettopp det som er nødvendig på dette området. Den gangen innkasserte frivilligheten en halv seier ved at et enstemmig storting anmodet regjeringen om å vurdere en slik momskompensasjon. Dessverre var regjeringens tilbakemelding på saken negativ i 2016. Stortinget har altså hatt nok av anledninger til å bringe denne saken videre, men dessverre står saken på stedet hvil. Men dersom flertallet virkelig hadde en intensjon om å forbedre rammebetingelsene for den frivillige sektoren, hvorfor har ikke partiene i det minste kunnet være med på å stadfeste et mål når det gjelder denne saken? Hvorfor er det ikke mulig for de øvrige partiene å forsøke både å forbedre modellen og å legge inn skranker for å hindre eventuelle uønskede effekter? Senterpartiet kan ikke forstå dette annerledes enn at dette ikke er en sak som står høyt nok på partienes prioriteringslister. I stedet risikerer idrettslag, speiderforeninger, 4H-klubber, musikkorps, Røde Kors, Norsk Folkehjelp osv. fortsatt en avkorting i sin momskompensasjon og en stor usikkerhet knyttet til den virksomheten de driver. Nok en gang går regjeringen – med stortingsflertallet på slep – seg bort i spissfindigheter og uavklarte definisjoner om spørsmål som skal utredes videre. Men disse spørsmålene kunne en selvsagt ha utredet videre også om Stortinget hadde samlet seg om det målet som Senterpartiet i dag tar til orde for. La meg likevel få lov å uttrykke en takk til representanten Geir Jørgen Bekkevold, som på vegne av Kristelig Folkeparti har en merknad i innstillingen som leder opp mot det forslaget til vedtak komiteen har samlet seg om. Det er en god merknad. Men når det er sagt, er Senterpartiets bekymring at forslaget til vedtak fra komiteen kun betyr å sende saken ut på en ny etappe i den ørkenvandringen som den nå har vært på i over flere år. Jeg tar med dette opp forslagene fra Senterpartiet.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2017-06-20:
Det blir mange pene ord om hva en skal gjøre for frivilligheten, men det hjelper jo ikke så lenge en ikke er villig til å gjøre noe med det som faktisk er en skattlegging av dugnad. Det er ikke slik at det blir mindre frie midler til organisasjonene og frivilligheten om en endret momskompensasjonsordningen. Men det vil bli mindre usikkerhet. Sjøl om en har økt bevilgningen, er også den prosentvise avkortingen økt, og mange organisasjoner lever i stor usikkerhet fra et år til et annet når de bygger et anlegg. Så jeg synes statsråden skal være litt forsiktig med å skyve frivilligheten foran seg og gi inntrykk av at de er fornøyd, for de er langt fra fornøyd med den avkortingen vi har sett de siste årene. Når man bygger en idrettshall i Vuku på dugnad fra lokalbefolkningen og må leve i et år med usikkerheten om det blir 70 pst. eller 80 pst. som blir dekt gjennom momskompensasjonsordningen, fordi den prosentvise avkortingen enten er 30 pst. eller 20 pst., så er det klart at det er et stort problem. Skjønner ikke statsråden det – at det er vanskelig, og at det skaper usikkerhet for de frivillige organisasjonene?
Øyvind Halleraker (Høyre), 2017-06-20:
Jeg må si at jeg med større og større undring har fulgt debatten fra representantene fra Senterpartiets side. Her forsøker man altså å gjøre en svært alvorlig debatt, som vi alle forsøker å lære av, til en debatt om Heimevernet og Heimevernets oppsetting framover og grunnlaget for om vi vet om vi har nok heimevernskapasitet i landet. Det er en måte å omgå den debatten vi egentlig er her for å ta. Nå er det altså ikke slik som representanten Arnstad fikk seg til å si i sitt siste innlegg, at vi «tilfeldigvis» får landmaktutredningen etter valget. Det var et enstemmig storting som ba om å få landmaktutredningen etter valget, i forbindelse med budsjettproposisjonen. Vi har fått et heimevern som har fått en kraftig styrking etter at Senterpartiet gikk ut av regjeringskontorene, både når det gjelder materiell, øving og trening osv. Bare det siste året har vi hatt en budsjettøkning på 191 mill. kr. Så til insinuasjonen som kommer fra Arnstad om at det er Senterpartiets politikk og tenkning rundt dette som er det riktige, at vi andre tenker feil og ikke baserer oss på faglige råd. Jo, vi gjør det, det er nettopp det vi gjør. Da har jeg lyst til å sitere fra høringen, hvor forsvarssjefen ble spurt av møtelederen om Heimevernet hadde de ressurser som skulle til for å ivareta den oppgaven de hadde i objektsikring, og hvor han da svarte: «Det er jeg uenig i. Heimevernet har fått det de trenger. De ønsker seg jo mer. Det er slik det er i systemet vårt. Men Heimevernet har, etter min beste vurdering, fått tilstrekkelig til å gjennomføre den objektsikringen de er pålagt.» Det må vi som fagpolitikere forholde oss til. Vi må også forholde oss til fagmilitære råd vi får i alle andre sammenhenger. Det gjorde vi også med det fagmilitære rådet som vi fikk ved forrige korsvei. Vi la endatil oppå det fagmilitære rådet, med større ressurser i vår langtidsplan.
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2017-06-20:
Eg syner til innstillinga som me har i saka i dag. Der skriv me, og eg sa det òg i innlegget mitt, at i høyringa som me har hatt om denne saka, har både forsvarssjefen og sjef FLO sagt at dette salet var grønt. Er statsråden einig i at ein ikkje kan kalla det for «grønt» etter at me fekk denne rapporten frå Riksrevisjonen?
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2017-06-20:
Som eg sa i innlegget mitt, har det vore mange saker med Forsvaret og forsvarsministeren for oss i kontrollkomiteen. Denne saka er eigentleg berre ei fortsetjing av ei lang sak som me jobbar med. Som eg òg eg sa i innlegget mitt: Eg tenkjer at statsråden har villa rydda opp, og det synest eg er veldig positivt. Ho har sagt at ho har hatt problem med å få ut informasjon om marinefartøya, men det var jo òg ein del av denne saka. Ho har sendt rapporten om dette til Økokrim. Eg veit at Økokrim ikkje har sak på det lenger, men likevel. Når me handsamar denne rapporten i dag, er han knusande, som ein kriminalroman, som riksrevisoren sa det. Har statsråden tillit til sitt eige departement?
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2017-06-20:
Eg har først lyst til å seia at eg synest både stortingspresidenten og visepresidenten sine innlegg var veldig bra. Eg synest det er veldig bra at dei har sett ned den arbeidsgruppa som allereie no tek tak i og begynner å arbeida og sjå på korleis me som storting kan verta betre i fellesskap. Det synest eg er veldig bra. Eg hadde tenkt å problematisera litt rundt det med anskaffingsregelverket, som Riksrevisjonen ser som problematisk at Stortingets administrative leiing ikkje følgde ved utvidinga av avtalen om prosjektering. Her i rapporten ser ein at presidentskapet og Riksrevisjonen er jo nesten einige om at dette ikkje var bra. Men Riksrevisjonen seier jo at dei ser det som avklart at utvidinga av avtalen om prosjektering medførte brot på anskaffingsregelverket. Litt av grunnen til at eg er så oppteken av dette, er at offentleg innkjøps- og anskaffingsregelverk var det første ansvaret eg fekk då eg kom inn på Stortinget. Me forsterka den loven, me laga han endå strengare, me laga det så strengt for kommunane at dei kunne verta innklaga til KOFA og få bot viss dei ikkje følgde det. Og dersom eit anna statleg organ ikkje følgjer det, og det står i ein riksrevisjonsrapport, skriv me veldig skarpe merknader. Så eg er veldig oppteken av det, og då synest det er veldig pinleg at me som storting ikkje då klarte å følgja det regelverket som me sjølve har laga. I VI står det jo då: «Stortinget viser til Riksrevisjonens funn og finner det kritikkverdig at avtalen om prosjektering inngått etter anbud ble utvidet i strid med lov om offentlige anskaffelser.» Og eg må seia at det er jo eigentleg veldig pinleg for oss, synest eg, at me må vedta at me skal følgja anskaffingsregelverket. Det burde ikkje vera nødvendig frå oss, og det synest eg må vera òg ein viktig del at me ser på i det framtidige arbeidet.
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2017-06-20:
Det er ein merkedag. Stortinget skal vedta å setja ned ein kommisjon som skal undersøkja og dokumentera fornorskingspolitikken og den uretten som er gjord mot det kvenske og det samiske folk. Eg vil takka alle som kom på høyringa og fortalde sine historier – sterke historier som rørte noko i alle som høyrde på. Eg har lyst til å sitera Inga Karlsen frå Sametingets eldreråd, då ho sa: «Jeg visste ikke at jeg var mindreverdig og ikke det rette barn av vår felles moder jord, før noen turister spyttet meg i ansiktet og kalte meg for «fysj lappunge». Der og da begynte min barndoms lykkelige selvfølelse å slå sprekker, Fornuften prøvde å glemme denne og andre stygge episoder, men kroppen glemmer ikke. Som barn ble jeg også vitne til at vår kjære mor ble stilt til veggs og drapstruet fordi hun var same og for sin Gudstro.» Det var sterke historier, og me har òg ho frå den kvenske foreininga som fortalde om barn frå internatskulen som vart utsette for vald på grunn av at dei snakka samisk eller kvensk. 49 pst. av samiske kvinner oppgjev å verta utsette for fysisk, psykisk og seksuell vald. Det er ein markant høgare del enn i majoritetsbefolkninga i Noreg. Det var mange historier, og viss eg var i tvil om forslaget før høyringa, var eg iallfall skråsikker etterpå om at her skulle me gå inn for vedtaket. Det er ikkje ei menneskerettsleg plikt å oppretta ein kommisjon, men det er viktig med kunnskap, for i den grad urett ikkje er dokumentert, må det gjerast. Til og med Samisk kyrkjeråd har sagt at dei støttar forslaget, og dei har ikkje berre erkjent at Kyrkja deltok i fornorskinga, men dei har òg forplikta seg til å bidra til at uretten ikkje fortset, ut frå erkjenninga av at forsoninga tek tid. Nokre brukar i denne samanhengen ein argumentasjon som føreset at notida kan isolerast frå historia, f.eks. ved å hevda at samane og kvenane no må tenkja framover i staden for bakover. Spørsmålet om ein granskingskommisjon er ikkje symbolpolitikk, men handlar om å etablera ny kunnskap, som gjer det mogleg å forstå dagens samfunn i Noreg. Det er det fleirtalet i komiteen vil. Dei meiner at hovudmålsetjinga med å oppretta ein kommisjon er nettopp at det skal etablerast ei felles forståing av historia.
Gunnar Bakke (Fremskrittspartiet), 2017-06-20:
Fremskrittspartiet vil påpeke at i gjennomgangen av Riksrevisjonens undersøkelse om Stortingets byggeprosjekt Prinsens gate 26, nytt post- og varemottak og innkjøringstunnel, er det avdekket betydelig mangelfull prosjektledelse, brudd på anskaffelsesreglementet og store budsjettoverskridelser. Fremskrittspartiet støtter Riksrevisjonens hovedkonklusjon, som bl.a. peker på behovet for klargjøring av roller og ansvar mellom organene i Stortinget i administrative saker. Mye tyder på en uheldig praksis, kutyme, som har utviklet seg over flere perioder når det gjelder presidentskapets ivaretakelse av de administrative oppgavene som ikke har tilsvarende hjemmel i Stortingets forretningsorden. I det nevnte byggeprosjekt er Stortinget formelt byggherre, og det er Stortingets administrative ledelse som forvalter Stortingets bygningsmasse og har prosjektlederansvaret. Stortingets presidentskaps hovedoppgave i henhold til forretningsordenens § 7 er å planlegge og styre det parlamentariske arbeidet i Stortinget, påse at de konstitusjonelle regler overholdes, og representere Stortinget i offisielle sammenhenger. Men Stortingets presidentskap styrer i tillegg virksomheten til Stortingets administrasjon ved f.eks. å fatte vedtak om ulike tiltak og prioriteringer og oppgaver. Stortingets presidentskap er dermed en del av Stortingets administrative ledelse slik det i dag praktiseres. Stortinget har ved flere anledninger understreket presidentskapets funksjon som et administrativt organ, men uten rett til å ta politiske avgjørelser. Det mangler formelle og tydelige retningslinjer for hvordan roller og ansvar skal fordeles mellom presidentskap og Stortingets administrasjon. Det kan derfor stilles spørsmål ved om presidentskapet har den nødvendige formelle beslutningsmyndighet utover de fullmakter som er gitt av Stortinget gjennom bestemmelsene i forretningsordenen eller ved spesielle vedtak for det enkelte tilfellet. Riksrevisjonens rapport side 106 første avsnitt siste ledd påpeker: Kontroll- og konstitusjonskomiteen må ta sin del av ansvaret for at kostnadsutviklingen eller prosjektet ikke ble oppfulgt på et tidligere tidspunkt. Dette har kontroll- og konstitusjonskomiteen sluttet seg til. Stortinget i plenum som byggherre har likevel også et selvstendig ansvar for ikke å ha etterspurt mer detaljert informasjon om utbyggingen, slik at avgjørelser kunne vært fattet mer forsvarlig. Stortingets administrative ledelse har ansvar for manglende prosjektledelse, brudd på anskaffelsesreglementet og store budsjettoverskridelser, og Stortingets presidentskap er ansvarlig for Stortingets administrative ledelse. Denne saken avdekker først og fremst en praksis som straks må opphøre, og det er hyggelig å høre at presidentskapets leder har uttrykt at de er godt i gang med dette arbeidet.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-20:
Eg synest det er gode taktar frå statsråden. Eg hadde håpa det skulle vere den innstillinga statsråden hadde, som er forsiktig positiv til det som no blir fleirtalsvedtaket, om å etablere ein slik kommisjon. Dette er ein kommisjon sett ned av Stortinget, så regjeringa har formelt inga særskild rolle i dette arbeidet, difor er det viktig at statsråden involverer seg i dette spørsmålet og deltar i denne saka. Om det er sett punktum for fornorskingspolitikken eller ikkje, er eit spørsmål med ulike modifikasjonar, for konsekvensane av han ser vi framleis i dag. Det er det sanningskommisjonen skal behandle. Sanningskommisjonen vil ikkje vere tilstrekkeleg – det eine store svaret. Det vil også vere andre tiltak som er viktige, og som statsråden har løfta i sine innlegg, bl.a. forsking. Vil det no, etter det statsråden har sagt, kome initiativ frå statsråden om forsking på feltet?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-20:
Enkelte ting kan berre ikkje få vere uimotsagde. Framstegspartiet er vel det einaste partiet her som ikkje har anerkjent samane som urfolk – det einaste partiet her. Blant oss i salen her finst det også representantar frå Framstegspartiet som ønskjer å leggje ned Sametinget. Framstegspartiet er partiet for splitting, for motsetningar, for å etablere «oss» og «dei», og «dei» skal gjerne vere litt svake grupper som ein kan skape dolkestøytlegender av. Det er Framstegspartiet. Sjølvsagt måtte dei ta ordet i ei sak som dette, som handlar om det motsette av det Framstegspartiet representerer. Denne saka handlar om djupe spørsmål for staten Noreg – korleis bevege seg vidare, korleis skape forsoningar, korleis få fram sanninga. Sjølvsagt er det i strid med heile grunnlaget for Framstegspartiet. Det er greitt. Men kom ikkje her og sei at Framstegspartiet ikkje har ei rolle i dette spørsmålet. Det har vore eit parti som har skodd seg på desse motsetningane sidan etableringa.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-20:
Statsråden sier i sitt innlegg at det ville være mer hensiktsmessig med forskningsprosjekter på området fornorskning og virkninger av fornorskningen, men jeg har ikke registrert at regjeringen på noe som helst tidspunkt har tatt initiativ til den typen forskningsprosjekter eller bevilget midler for å få fram mer kunnskap om området og feltet. Statsråden roste likevel initiativet – oppfatter jeg – og også vedtaket vi gjør i dag. Det må jo innebære at statsråden ser at en mer dyptgående pleie og behandling av feltet likevel er nødvendig. Hva tenker statsråden om kommisjonsarbeidet som nå skal settes i gang, og om den kunnskapsmangelen vi har på feltet i Norge i dag?
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-20:
Jeg synes det er spesielt å ta fatt i utfordringene ved å kutte i Sametingets budsjetter. Jeg synes heller ikke at det å ikke ha konsultasjoner på områder der Sametinget hadde forventet det, er god praksis på feltet. Jeg synes likevel det er positivt at statsråden er så tydelig på behovet for mer kunnskap, både for nasjonen som helhet og ikke minst for samiske og kvenske samfunn. Da må jeg spørre om statsråden har gått bort fra forståelsen og logikken i det notatet som kom fra departementet, og om det er slik at statsråden har sett at det likevel ikke var så klokt å overlate til Sametinget å dokumentere virkningene av fornorskningen og storsamfunnets overgrep mot det samiske folk, men at det faktisk er et felles ansvar – som vi med stolthet skal løfte fram i lag.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-20:
Det er positivt å høre at gleden er stor, og at den er noe vi skal framheve i fellesskap, for det er en historisk dag i Stortinget i dag. Jeg vil bare forsikre meg om at statsråden, dersom han er statsråd i sin post også etter valget – uten å mene noe annet enn å ønske godt valg – ser alvoret i og viktigheten av at man har gode rammer for arbeidet som skal gjøres, at det er et arbeid der både mandat, oppdrag og sammensetning må forankres i Sametinget og i Norske Kveners Forbund, at det er et arbeid der arbeidsform er av avgjørende karakter, at det er forankret i de miljøene det gjelder, og som man skal dokumentere virkningene av fornorskingspolitikken i.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-20:
Jeg vil rette en stor takk til saksordføreren, som har manøvrert denne saken på veldig klokt vis, og som har lagt til rette for en prosess jeg tror mange har opplevd seg involvert i. Et menneske som kun bærer med seg sin egen historie, vil alltid være fattigere enn et menneske som bærer fortiden i ryggsekken, fellesskapet i hjertet og framtiden i blikket. Den klokskapen skal vi i dag samle oss om og gi vår nasjon og våre kommende generasjoner, gjennom en bedre kjennskap til vår egen nære historie. Det er klart at for storsamfunnet og for alle som vokser opp i landet vårt i dag, er det avgjørende, men for dem det gjelder – de menneskene som bærer konsekvensene av fornorskningen og uretten som er blitt påført dem, i sin hverdag – er det helt avgjørende. Og når ungdommen under høringen uttrykte så godt at et avklart forhold til sin fortid er avgjørende for troen på sin fremtid, og eldrerådet sa hvor viktig det er å få gjort opp status for den urett som er begått, blir det tydelig at det er et historisk øyeblikk i Stortinget i dag. Hensikten med forslaget er ikke å fordele skyld, men å søke sannhet. Det er avgjørende at vi får dokumentert fornorskingspolitikkens konsekvenser på både samfunnsnivå og individnivå, og at vi får en samlet dokumentasjon av den uretten som er blitt begått mot det samiske folk og det kvenske folk. Mange har spurt om vi trenger en sannhetskommisjon, og om vi trenger å røre ved det vonde. Til det vil jeg si at taushet ofte kan være den tyngste tale. Det er taushet som ligger i frarøvet språk. Det er taushet som ligger i skam. Det er taushet som ligger i at samiske eller kvenske spor i lokalsamfunnet er forsøkt raket over. Selv om det mange steder har vært en stolthet rundt det samiske og en gryende tilbaketaking av språket de siste tiårene, legger tausheten fremdeles et lokk over lokalsamfunnene mange steder, over oppfattelsen av seg selv og over språk, kultur og næringsvirksomhet. Det er viktig å få tatt bort det lokket av taushet som ligger der. Noen ganger er det nødvendig å se tilbake for å kunne se framover med et klokere blikk. Derfor er jeg glad for det historiske vedtaket vi skal gjøre i dag.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-20:
Det er klart at det er noen som gjentatte ganger tar ansvaret for å tilspisse debatten når det er snakk om samiske spørsmål og etnisitet, og det er nettopp partiet Fremskrittspartiet. Det er nettopp partiet Fremskrittspartiet som gjentatte ganger kommer med påstander som at samiske særrettigheter er utbredt, som klarer å bruke ropestemme i spørsmål man burde tatt med lave skuldre, og som er med på å ha virkelig spisse kanter i en debatt som rører ved hvem folk er, og hvordan samfunnet vårt skal se ut. Og det er typisk Fremskrittspartiet å dyrke kunstige motsetninger, for det er ikke sånn at trusselen mot samiske samfunn, mot et blomstrende språk, mot en rik næringsutvikling og mot levende samiske bygder er noen år med kommisjonsarbeid. Da vil jeg heller peke på den trusselen som ligger i virkningen av og konsekvensene av 150 år med fornorskingspolitikk. Da vil jeg heller løfte fram den urett som er begått, den skammen som er påført, og den virkningen vi ser idet folk plutselig oppdager at deres besteforeldre er samer, men ingen har våget å si noe om hva det gjør med mennesker å vite at man er fortiet og fortrengt. Det er jo det det er snakk om. Det er ikke snakk om bare å ha noen år med forskning eller å sammenfatte det som er dokumentert fra før. Det er snakk om et møysommelig arbeid for en forsoning, for en sannhet, for at vi i fellesskap skal gå klokere fram enn det man har gjort i fortiden. Da viser nettopp den skarpe tonen i samepolitiske debatter behovet for at vi står på en felles plattform av kunnskap og situasjonsbeskrivelser, for da tror jeg ikke at tonen ville vært så hard. Jeg tror ikke at språket ville vært så skarpt, og jeg tror heller ikke at samiske krav ville vært mulig å føyse bort som brysomme stemmer, om vi sto i en felles forståelse av den urett som er begått, av konsekvensene av fornorskingspolitikken, og hadde det med oss i den debatten som skal føres om en samisk framtid og politikken for det.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-20:
Jeg vil starte med å takke forslagsstillerne for å reise en viktig sak og å fremme forslag som etter SVs syn vil styrke arbeidet mot vold i nære relasjoner. Vi støtter forslagene fra mindretall og forslaget til vedtak fra komiteen. Vold i nære relasjoner er et alvorlig samfunnsproblem. Det koster samfunnet enorme summer, det koster den enkelte tap av frihet og tap av helse, og det er noe som kan ramme oss alle. Uavhengig av hvor vi kommer fra, og hvilken klassebakgrunn vi har, er det noe man kan utsettes for. Da er det avgjørende at samfunnet klarer å stille opp med trygghet. Det er med stolthet jeg ser på meg selv som en del av kvinnebevegelsen og mitt parti som en del av kvinnebevegelsen, som har jobbet fram krisesentre. Og det er med stolthet jeg ser på den rød-grønne regjeringens arbeid med å lovfeste retten til krisesentertilbud. Så er det avgjørende at man klarer å sikre mennesker ikke bare trygghet for å bryte ut av volden, men også bolig i overgangsfasen – når man skal komme ut av et voldelig forhold – der vi vet at også trusselen er størst, og over i en permanent boligsituasjon. Da er det klart og nødvendig at hjelpeapparatet totalt og Nav er med på å formidle arbeid ut fra den situasjonen den utsatte befinner seg i. Vold mot kvinner er også vold mot barn. Derfor er jeg glad for at barneperspektivet reises i forslaget. Det er klart at SV støtter opp om det. Dette er et område og et politisk felt der det er veldig lett å være enig. Det er så lett å være enig at det noen ganger blir vanskelig å skjønne hvorfor handling skal ta så lang tid. Derfor synes jeg det er positivt at forslagene fremmes i dag, for det er ikke nok å ha et lovverk hvis det ikke følges opp, og det er ikke nok å ha en satsing hvis det ikke merkes eller treffer i hverdagen til dem som er utsatt, og dem det gjelder. Jeg synes det er underlig at komiteen velger ikke å støtte forslagene fra mindretallet, samtidig som det er svært gledelig at en enstemmig komité vil fortsette arbeidet med omvendt voldsalarm. Det er et arbeid SV har prioritert og jobbet for i mange år.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-20:
Omsorg og ivaretakelse av utsatte unger er et av fellesskapets viktigste oppdrag. Unger som utsettes for vold, overgrep eller omsorgssvikt må få tilbud og en trygghet som er stabil, forutsigbar og faglig fundert. Det tror jeg at vi alle kan enes om, det tror jeg er visjoner som deles i denne salen. Derfor er det leit at vi skiller lag på veien videre, for selv om vi alle ønsker å trygge utsatte unger, står SV sørgelig alene om å ville sikre at ressursene vi som samfunn bruker på utsatte unger, nettopp går til omsorg og ivaretakelse og ikke til profitt. Vi står sørgelig alene om å ville forsikre oss om at pengene går til barnevernsbarn og ikke barnevernsbaronene, som sylter verdier ned i skatteparadis. Det er det et skrikende behov for faktisk å gjøre, for statsråden har ved flere anledninger i denne salen innrømt at det ikke finnes noen oversikt over hvor pengene tar veien. Det mener jeg er kritikkverdig. Ikke å ville ta tydelige grep – og det er ingen motsetning i å gjøre flere ting samtidig – er etter mitt syn direkte uansvarlig. Det er uansvarlig fordi vi bør sørge for at skattepengene går til formålet de er satt av til, ikke til skatteparadis, og fordi midlene, ressursene, burde gå til barnevernsbarna, ikke barnevernsbaronene. Innen barnevernet har det de ti siste årene skjedd en konsentrasjon av fem kommersielle aktører. Mens det for få år siden fantes en rekke små tilbydere, er det nå utenlandske eiere som dominerer markedet. For ja, det er et marked, der det hentes ut millioner av kroner i fortjeneste fra barnevernssektoren. Det mangfoldet som ofte hylles når vi diskuterer disse spørsmålene, er i ferd med å forsvinne. Ideelle aktører som har gitt verdifulle bidrag innenfor sektoren, blir skviset og utkonkurrert av kommersielle aktører. Det syns jeg er problematisk, og det viser også at den utviklingen som alle ønsker, og som man nettopp løfter fram i debatter i Stortinget og i offentligheten, er noe helt annet enn det som skjer innenfor sektoren. Jeg setter pris på Senterpartiets klare støtte i saken, og jeg setter pris på at Arbeiderpartiet og Kristelig Folkeparti deler intensjonene, for ingen kan si for sikkert at markedsprinsipper sikrer et bedre tilbud til barnevernsbarn. Jeg tar opp SVs forslag.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-20:
Ingen i denne salen snakker om at det kun skal være offentlige aktører, men SV skiller mellom ideelle og kommersielle, og i dag utkonkurrerer de kommersielle de ideelle, så statsrådens mål om mangfold, som er gjentatt flere ganger, er sterkt truet. Statsråden sa i sitt innlegg at utbyttebegrensning ikke er veien å gå. Da lurer jeg på hvilken vei statsråden mener det er riktig å gå.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-20:
Jeg har noen ord knyttet til utbytteforbud og hvorfor det er ønskelig noen steder og ikke andre. Jeg finner det vanskelig å forstå hvorfor det er greit at man henter ut penger til de mest utsatte ungene i samfunnet i privat profitt. Hvorfor er det greit at man kan det? Hvorfor er det greit at vi har et lovverk som sier at en seksåring i skolen skal skjermes, mens det er greit at en treåring i barnehagen eller en tenåring i barnevernet skal være et spekulasjonsobjekt? Hvorfor er det logisk? Og hvorfor er det akseptabelt? Det synes jeg er et vanskelig resonnement å forstå – hvis målet faktisk er at penger satt av til velferd skal gå til velferd og ikke til profitt, hvis penger satt av til de utsatte ungene, til omsorg eller opplæring skal gå til formålet og ikke ende opp i private lommer. Det ville vært interessant å høre statsrådens tanker om arbeidet som er satt i gang, og hvordan det skal følges opp – om det vil være et behov for å ta grep om det viser seg at en stor andel av pengene, som statsråden ikke har kontroll på hvor går, forsvinner ut til private lommer. Eller er det sånn at det at det er legitimt at man tjener penger på barnevern, ikke skal ha noen grense så lenge konkurransen er såpass hard at det kan være billige tjenester som leveres? For det er jo sånn statsråden argumenterer, at det ikke er et problem at pengene forsvinner ut fra de utsatte ungene, bare man slipper å betale for mye for den tjenesten som leveres. Da vi satt i regjering, erstattet vi anbudsrunder med langsiktige kontrakter. Det var jo ikke fordi kvaliteten kom i andre rekke, det var fordi tryggheten til ungene og kvaliteten, forutsigbarheten og oversikten skulle komme i første rekke. Det er veldig bra at vi ser at vi på rød-grønn side deler visjonene for feltet, og at vi i hvert fall ser at vi skal i samme retning på sikt når det gjelder å sørge for at penger til velferd går til formålet. Det tyder på at vi trenger et regjeringsskifte for at utredningene som er satt i gang, faktisk skal bli fulgt opp på et fornuftig vis.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-20:
Jeg vil også takke for debatten og for tiden som har gått – og for tider vi ser fram til at skal komme. Det var interessant at statsråden i sitt innlegg tok opp medleverturnusen, for nettopp arbeidsforhold er en viktig dimensjon i spørsmålet om hvordan man sparer penger innenfor barnevernssektoren. Vi har grove eksempler på underbemanning, på turnusordninger som ikke bare går på helsen løs for de ansatte, men som også går på kvalitet og faglig forsvarlighet løs. Siden statsråden nå har tegnet seg, lurer jeg på om hun kan svare på hvordan hun ser på alvoret i å spare penger på arbeidsforhold som går på helse og faglighet løs.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2017-06-20:
Det er hyggelig at det er denne historiske saken som blir min siste fra denne talerstolen. Jeg har vokst opp i et miljø der norsk, finsk og samisk var en del av hverdagen – samisk mellom samer, finsk mellom finsk-kvenske innvandrere og norsk mellom oss andre. For oss barn hjemme var finsk voksenspråket som ble brukt når vi ikke skulle forstå hva de snakket om. Etter hvert som vi vokste opp, ble det mindre og mindre innslag av både samisk og finsk i vår hverdag. Vi barn skulle ikke lære finsk og slett ikke samisk i skolen – slik var det bare. I dag forstår mange at man har gått glipp av utrolig mye når man ikke kan snakke eller forstå det språket min far snakket: finsk. Det samme gjelder det samiske. De fleste av oss som var unge på 1960-tallet i Alta, kan ikke snakke eller forstå samisk – et stort paradoks når vi vet at det er et språk som en stor andel av våre innbyggere snakker. Det skulle vi ikke lære, men engelsk skulle vi lære. Det takker jeg for, men i dag skulle jeg ønske at både finsk og samisk hadde stått på timeplanen i vår skolehverdag. Vi kan vel si at vi på en måte ble fornorsket, men i en helt annen grad enn den samiske og kvenske befolkningen. Det er ingen tvil om at både samer, kvener og norskfinner i Norge i flere generasjoner har blitt utsatt for en aktiv og hard fornorskingspolitikk, der målsettingen var å assimilere dem og andre nasjonale minoriteter til å bli norske. Det er åpenbart at fornorskingspolitikken hadde en rekke negative konsekvenser for forholdet mellom folkegruppene i Norge, ikke minst for de mange som kjente det på kroppen i sin hverdag, noe som kom tydelig fram under høringen. Men det er også et stort tap for Norges språk og kulturarv. Vi vet at det finnes mye tilgjengelig kunnskap om fornorskingspolitikken. Det er imidlertid en utfordring at mye av denne kunnskapen bare er kjent blant noen få. Kunnskapen er i mindre grad kjent blant folk flest i storsamfunnet, og det er derfor behov for å gjøre denne kunnskapen bedre kjent – for ikke å gjenta alle «feil i frå i går». Av den årsak mener jeg at det å opprette en kommisjon vil føre til at storsamfunnet i større grad blir kjent med fornorskingspolitikken og hvor ødeleggende den har vært for mange som opplevde overgrep og urett. Økt kunnskap ville være et godt bidrag for å motvirke lignende hendelser i framtiden. Og hvis jeg får lov: Siden dette er min siste opptreden på denne talerstolen, vil jeg benytte anledningen til å takke for meg gjennom åtte år. Jeg har møtt 168 fantastiske kollegaer fra alle partier – og også et godt presidentskap. Og ikke minst vil jeg takke alle ansatte i dette huset, som har bidratt til å gjøre vår hverdag mye bedre.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2017-06-20:
Jeg har ingen intensjon om å forlenge debatten, men det er ingen tvil om at vår historie er entydig når det gjelder overtramp over lang, lang tid. Om vi snakker om for 200 år siden, for 150 år siden, for 100 år siden eller i nyere tid under Arbeiderpartiet, er det ingen tvil om at det har vært overtramp. Det har vært det hele veien. Spørsmålet i dag dreier seg om hvorvidt historien er godt nok dokumentert, eller om vi trenger mer dokumentasjon på overtramp gjennom lang tid. Da er det litt viktig faktisk å lytte til den kanskje mest anerkjente sametingspresidenten noensinne, Ole Henrik Magga. Han tar til orde for at en sannhetskommisjon er overflødig, og at historien er mer enn godt nok dokumentert. Det vi kanskje heller burde være langt mer opptatt av, er den faktiske situasjonen til det samiske språket i dag. Med det regimet vi i dag har i Sametinget, er det et faktum at det blir færre og færre mennesker som snakker og behersker samisk. Det er kanskje en langt større utfordring for oss enn nok en gang å dypdykke i historien, hvor det er en stor risiko for at vi selv nok en gang kan stigmatisere oss i Finnmark, ved nok en gang å sette samers og kveners interesser opp mot hverandre. Det frykter jeg. Jeg håper at det ikke vil skje, men jeg har en frykt for det, for man vet at når ting dreier seg om etnisitet, kan konflikter veldig fort bli spisset.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2017-06-20:
Jeg synes det er litt merkelig at SV og representanten Bergstø velger å angripe Fremskrittspartiet. Fremskrittspartiet var ikke engang stiftet da overgrepene mot den samiske befolkningen fant sted. Selvfølgelig har det skjedd noen overgrep også etter 1976, men det store antallet av overgrep skjedde lenge før den tid. Da fantes det ikke noe fremskrittsparti, så man får finne noen andre enn Fremskrittspartiet å legge skylden på i denne sammenhengen. Jeg ber om det, for historien er uomtvistelig i så måte.
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2017-06-20:
Kjøp av bolig er en stor og viktig investering for de fleste av oss, en investering som de fleste må låne mye til for å få realisert. Heldigvis kan mange skaffe seg egen bolig, men det er også et område som er omfattet av mange utfordringer for både kjøper og selger. Verken selger eller kjøper er så trygge som de kanskje tror, når de kjøper eller eventuelt selger bolig. Forbrukerrådet melder om at rundt 40 pst. av boligkjøperne oppdager feil eller mangler etter overtakelsen som de ikke var kjent med under kjøpet, og hvert femte boligsalg ender i konflikt. Denne situasjonen er en kime til engstelse og bekymring hos begge parter. De fleste av oss har hørt historier om boligoverdragelser der én ble sittende med store omkostninger fordi mangler ikke var kommunisert på riktig måte eller oppfattet rett. I sum er kjøper og selger på mange måter amatører. Dette bidrar til å gjøre kjøp av bolig mer utrygt enn det bør være. Bransjen selv har tatt gode initiativ for å øke tryggheten, og flere aktører mener at det er mulig å forbedre måten dette gjøres på, med for så vidt enkle grep. Stortinget ba regjeringen i 2015 vurdere tiltak som skulle bidra til å trygge boligtransaksjoner for både kjøper og selger, og komme tilbake til Stortinget. Det har ikke regjeringen gjort. Med det som bakgrunn er jeg glad for at et samlet storting stiller seg bak forslag som omfatter forsikringsordningene, reklamasjoner, tilstandsrapporter, autorisasjonsordning, markedsvurdering og tid ved boligkjøp. I sum vil disse forslagene gjøre boligsalg og kjøp tryggere enn det er i dag. Arbeiderpartiet ønsker at konfliktnivået skal ned, og at boligtransaksjoner skal bli tryggere for forbrukerne. Vi mener at det er på høy tid å komme i gang. Regjeringen må nå følge opp.