Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2007-06-05:
Jeg tror at et samlet storting, og det viser vel også denne debatten, er enig om at fiskerinæringen er en av de viktigste næringene vi har i Norge. Det er også en av de mest fremtidsrettede næringer, om ikke den mest fremtidsrettede, som skal gi oss velferd i årene som kommer. Denne næringens internasjonale fokusering gir også Norge betydelig kunnskap og betydelige inntekter. Næringens kunnskap om markeder og kvalitetssikring bidrar til kunnskap som kan benyttes i andre næringer i Norge, både i de som allerede er internasjonalt rettet, og de som er mer nasjonalt rettet. Før stortingsvalget i 2005 var regjeringspartiene, og spesielt Arbeiderpartiet, veldig tydelige på at det skulle føres en mer aktiv næringspolitikk. Det ble sagt at på alle politikkområder skulle den aktive næringspolitikken komme i fokus. Det er ikke noen hemmelighet nå når vi snart er halvgått i denne stortingsperioden, at den aktive næringspolitikken fra denne Regjeringen har uteblitt. Fremskrittspartiet er enig i at det skal føres en mer aktiv næringspolitikk. Der har Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet vært enige, i hvert fall før stortingsvalget. Men i stedet for å føre en aktiv næringspolitikk fører Regjeringen en mer forvirrende næringspolitikk for hele næringslivet. Det er betydelig splid innad i regjeringspartiene som bidrar til dette, men også en uklar næringspolitikk fra Regjeringens side. Det har også i replikkordskifter i dagens debatt blitt vist til en del partiprogramformuleringer til flere av regjeringspartiene, som sier noe annet enn det som er altså Regjeringens politikk i denne saken. Det viser at ett parti i Regjeringen i stor grad overkjører to mindre partnere, og det tror jeg sikkert er lite heldig både for den politikken som kommer, og for forutsigbarheten i næringspolitikken, noe som næringslivet er helt avhengig av. Hva skal man så legge i en aktiv næringspolitikk? Det viktigste i en aktiv næringspolitikk er at staten tar på seg tilretteleggerrollen, at staten er en aktiv partner, og en partner som ikke legger hindringer i veien. Staten skal være en partner som skal fjerne hindre i stedet for å skape nye, en partner som skal redusere byrder i byråkrati og i skatter og avgifter. Dette gjelder også i høyeste grad for den næringen vi debatterer i dag, fiskerinæringen. Dette står i kontrast til hva saksordføreren, Steinar Gullvåg fra Arbeiderpartiet, la vekt på i Regjeringens fiskeripolitikk. Han har uttalt flere ganger at Regjeringens fiskeripolitikk medfører et ideologisk skille. Det er interessant at vi hittil ikke har hørt ordene «ideologisk skille» fra den ansvarlige statsråden på dette området. Ideologi hos venstreradikalere i regjeringspartiene kommer før det som måtte være i næringens interesse. Det er interessant. Det er tydeligvis det som skal være denne regjeringens aktive næringspolitikk. Motstanden mot såkalt privatisering kommer før næringspolitisk forutsigbarhet og sikring av arbeidsplasser i næringen og i distriktene langs kysten. Det er tydeligvis det Steinar Gullvåg mener med et ideologisk skille. I så fall tror jeg mange vil ha seg frabedt dette ideologiske skillet. Man setter en begrensning på eierskap av kvotene på 20 år. Det er nok kanskje et ideologisk skille, men selskaper krever forutsigbarhet. Næringslivet krever forutsigbarhet for dem som ønsker å investere i næringen i et langsiktig perspektiv. Jeg tror konklusjonen på denne debatten er at Regjeringen fører en ideologisk, uforutsigbar politikk på dette området, som den gjør også på en rekke andre næringspolitiske områder.