Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-12-16:
Jeg synes det som kommer fram i replikkordskiftet, er ganske avslørende for regjeringens holdning. Opposisjonen sier jo ikke at andre prosjekter enn Mongstad nødvendigvis er enklere enn Mongstad. Vi sier ikke at det er uten problemer. Det vi spør om, er hvordan regjeringen prinsipielt vil stille seg om det kom en konkurrent som sier: Vi vil ta risikoen ved å bygge et CO2-renseanlegg før dere bygger på Mongstad. Hvordan ville regjeringen stille seg til det? Sett at den da ville si: Jo, vi gir dere finansiering, vi kjøper CO2-en. Vi garanterer for det, hvis dere får til rensing. Får dere det ikke til, får dere ingen inntekter. Da er det jo opp til denne konkurrenten å avgjøre om en vil ta denne risikoen, om en tror på teknologien, og dukker det opp problemer underveis, er det selvsagt konkurrentens utfordring. Det er ikke noe vi trenger å bekymre oss om. Det statsråden her nekter å ta stilling til, er om en skal forholde seg til at det finnes andre ideer i det hele tatt, eller om en bare skal se på sine egne problemer og si at de er så store at ingen andre kan komme før oss, fordi vi nekter å tro at andre har mindre problemer enn oss. Det er jo det statsråden sier, og det vitner om at det er så mye prestisje i dette at en ikke klarer å løfte blikket og se helheten. Det tror jeg skader norsk strategi på dette området mer enn det tjener den. Ja, jeg er fullstendig klar over at det også er interesse for fullskala rensing på Mongstad, men det er ikke gjort et vedtak. Det som er interessant, er like mye norsk vilje til å betale 25 mrd. kr for det, som det er troen på at det faktisk lykkes. Det er bl.a. kommentarer som amerikanerne i USA har om Stephen Chus besøk på Mongstad. Så en kommentar til representanten Serigstad Valen: Regjeringen har en plan på Mongstad. De har ikke en plan for Norge. Det er opposisjonens påstand. Det er derfor vi fremmer dette forslaget. Så er det også feil å skape et inntrykk av at nå er det en del opposisjonspartier som er i fri bevegelse, fra plutselig å være imot alt til plutselig å ville at staten skal finansiere flest mulig. Fremskrittspartiet har hatt et prinsipp hele veien i denne debatten, fra dette begynte å bli et tema i 2002 i klimameldingen der SV i innstillingen sa at CO2-renseteknologi er svært komplisert og var mer negativ enn Arbeiderpartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti, og det har vært at vi må se to parallelle prosjekter. De som får konsesjon for gasskraftverk, skal få det uten forpliktelser om CO2-rensing, for de skal inngå i det samme EU-rammeverket, som betyr at de får CO2-kostnader på linje med sine konkurrenter – ikke mer, ikke mindre. Så skal nå eventuelle statlige krav om CO2-rensing være noe som staten også tar garantiene for å finansiere. Det er jo akkurat det prinsippet regjeringen til slutt endte opp med på Mongstad – og at det skal være så vanskelig å si at det skal gjelde andre steder, forstår jeg ikke, med mindre regjeringen faktisk ikke ønsker konkurranse på Mongstad. Fremskrittspartiet ønsker at det skal være mulig for en aktør å se hva kostnadene og inntektene er med å bygge gasskraftverk, og så skal man gjerne ha krav om CO2-rensing. Men da må vi gjøre som Kristelig Folkeparti har sagt, som Fremskrittspartiets støtter – og dermed er klimaproblematikken ferdig mellom oss to – nemlig at staten tar ansvaret for kostnadene utover CO2-kvotesystemet. Statsministeren har selv sagt at det ikke betyr noe om vi har CO2-rensekrav i Norge, for alt går inn under det europeiske kvotesystemet uansett.