Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2011-02-08:
Når Stortinget i dag ratifiserer avtalen om avgrensing og samarbeid i Barentshavet og Polhavet, settes det endelig punktum for det siste utestående grensespørsmålet mellom Norge og Russland. Derfor er kanskje akkurat dagen i dag den dagen i hele denne stortingsperioden som best fortjener betegnelsen «en historisk dag». Delelinjeavtalen representerer mange ting, men ikke minst er den en bekreftelse på et konstruktivt samarbeid mellom to land i nord som på svært mange måter er forskjellige. Norge og Russland har nok en gang vist at man har klart å komme til enighet i et krevende spørsmål, selv om veien til den avtalen som i dag ligger på bordet, har vært lang. Avtalen mellom Norge og Russland viser at det går an å løse vanskelige utfordringer mellom naboland på en fredelig måte og i tråd med folkeretten. Det er et viktig signal fra vår del av verden. Regjeringen har lagt stor vekt på å videreutvikle det gode naboskapet med Russland. Dette er relasjoner som er bygd opp over lang tid, og der de nordnorske fylkeskommunene og folk-til-folk-samarbeidet har spilt en sentral rolle fra slutten av 1980-tallet. Etableringen av Barentsregionen på begynnelsen av 1990-tallet har banet vei for et stadig tettere samarbeid på stadig nye områder, fra grensepassering, næringsliv og urfolk til delelinjeavtalen, som står på kartet i dag. Avtalen om delelinjen i Barentshavet og Polhavet er med andre ord et resultat av de relasjonene som er bygd opp mellom Norge og Russland over tid. Jeg tror heller ikke at regjeringens aktive nordområdesatsing de fem siste årene har vært til skade for det resultatet man nå har kommet fram til – for å si det sånn. Jeg vil benytte anledningen i dag til å gi utenriksministeren og hans folk honnør for det arbeidet som er nedlagt i forhandlingene om delelinjeavtalen, og også sende en hilsen til tidligere regjeringer som har holdt tak i dette meget møysommelige arbeidet. Den avtalen som nå foreligger, avklarer grensene i hele det tidligere omstridte området. Betydningen av at det dermed skapes klare og forutsigbare rammer for jurisdiksjon og rettshåndhevelse i dette området, kan neppe overvurderes. Det gir nye muligheter for samarbeid og utvikling både innenfor forvaltning og næring, og ikke minst for den nordnorske landsdelen. Under forhandlingene har man vist til den særlige økonomiske betydningen som de levende ressursene i Barentshavet har for begge land og deres kystfiskesamfunn. Videre har det vært vist til betydningen av å sikre partenes respektive fiskemuligheter langs kysten. Samarbeidet mellom Norge og Russland på fiskeriområdet har vært godt gjennom mange tiår. Det er vel faktisk det området der Norge har samarbeidet lengst og tettest med vår nabo i øst, ikke minst gjennom Den blandete norsk-russiske fiskerikommisjon, som har sikret en bærekraftig forvaltning av den store torskebestanden i Barentshavet. Det er slett ingen selvfølge når man ser hvordan fiskeslag etter fiskeslag fiskes ned i resten av verden. Derfor er det av veldig stor betydning at det norsk-russiske fiskerisamarbeidet videreutvikles og videreføres, og det legger jo også avtalen opp til. La meg understreke at nå som avtalen er på plass, åpner også mulighetene seg for petroleumsaktivitet i et nytt område. Det er viktig i seg selv, og det er også viktig at man har fått på plass bestemmelser for hvordan man skal gå fram dersom forekomster strekker seg på tvers av grensen. Det er også grunn til å merke seg at partene legger vekt på viktigheten av en effektiv, ansvarlig og miljøriktig forvaltning av petroleumsressursene. Det er gledelig og historisk at avtalen nå er på plass, og at et samlet storting stiller seg bak den. Det har tatt over en generasjon å få på plass denne avtalen. Nå er det opp til oss og neste generasjon å ta i bruk de mulighetene som denne avtalen gir.