Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2010-12-02:
«Det har aldri vært snakk om kvinners arbeid der de sliter side om side med sine menn på markene. Det er først når arbeidet er interessant eller lønnet, at man diskuterer kvinners plass i arbeidslivet.» – Jeg har glemt den boka der dette står, hjemme, så jeg husker ikke hvem som har sagt det, men jeg vet at det var en av de første kvinnene som kom inn på universitetet i England på 1800-tallet. Og historisk er det ikke sånn at kvinners plass har vært i hjemmet. Min farmor var enke. Hun hadde tre barn, og hun var i arbeidslivet fra mannen døde. Det var ikke snakk om åttetimersdag. Nei, det var 12, 14 og 16 timers arbeidsdag. Sånn har det vært for kvinner i Norge opp gjennom hele historien. De har hatt stor arbeidsbyrde. Arbeidet har i hovedsak vært ulønnet, og det har foregått i hjemmet. Men det har bare vært en liten elite som har kunnet kose seg hjemme, og til og med de hadde ansatt både tjenestejenter og guvernanter for å ivareta omsorgsoppgavene knyttet til barn og syke. Jeg skal gjøre noen betraktninger rundt en del forhold når vi diskuterer likelønn og deltid og heltid. Først skal jeg si litt om myten om turnus. Det svever rundt slike «sannheter» at turnusen betinger at man må gjøre endringer i arbeidstidsordningene for at turnusen på et eller annet slags vis skal gå opp. Det som er grunnlaget for turnus, er at en har nok penger, at en har rett person på rett sted, og at en velger seg et kvalitetsnivå. De tre forholdene er i ulik grad representert rundt omkring på arbeidsplassene i Norge, og det er det som er avgjørende for om en får en turnus eller ikke. Som flere har nevnt her i dag, skjer det i arbeidsforhold der det i hovedsak jobber menn. Der får en det til. Men ikke der kvinner jobber. Det denne saken dreier seg om, tenker jeg, er ikke hvorvidt vi skal snakke om ufrivillig eller frivillig deltid knyttet til kvinneyrker. Jeg synes det å kalle det for frivillig deltid, faktisk er å stadfeste at jo, innenfor kvinneyrkene aksepterer vi at det er forskjell på kvinner og menn. Kvinner skal på en måte få fortsette å jobbe deltid. Det vi etter mitt syn må snakke om, er hvordan vi skal tilrettelegge for at vi kan fortsette med verdiskapingen i Norge – at Norge skal ha muligheter til å bygge ut den velferden vi har, på en god måte. Regjeringen har gjort mange tiltak for å få dette til. Vi gjorde endringer i arbeidsmiljøloven, Prop. 64 L og Innst. 183 L for 2009–2010, der vi tilrettela i enda større grad for at nettopp forholdet mellom det å ha arbeid, omsorgsoppgaver og delta i det sivile samfunn, har fått sterkere plass i lovgivningen. Det er nemlig den verdiskapingen vi bygger på: Alle skal ha et arbeid, og de skal ha muligheter til å jobbe og bidra med det de kan. De demokratiske utfordringene vi står overfor, er formidable. Derfor er det viktig for oss som samfunn at vi klarer å frigjøre de arbeidskraftressursene som ligger latent i kvinnegruppen som i dag er rammet av det som kalles ufrivillig deltid. Så vil jeg snakke litt om kvalitet. Det har ikke vært så mye framme i debatten her i dag. Men jeg kan fortelle at jeg en gang var på besøk på en skruefabrikk. Der spurte jeg om det var deltidsarbeid. Det var bare menn som jobbet der. Det var én som fortalte at han hadde hatt deltidsarbeid, men han måtte slutte med det. Så spurte jeg: Hvorfor det? Jo, fordi det gikk ut over kvaliteten på arbeidet hans. Han hadde fri enten en fredag eller en mandag, og da visste ikke han hvordan dreiingen og alt det praktiske rundt det var – det var ikke skruer, det var store installasjoner til borerigger – og det gikk ut over kvaliteten. Jeg mener at vi må få inn i holdningen vår at utgangspunktet for alt arbeid, uansett om det er i helse- og omsorgstjenesten eller det er i branntjenesten eller det er i privat sektor, er at det er kvaliteten på arbeidet som skal være førende for hvordan vi skal organisere oss. I Agder har vi store utfordringer når det gjelder levekår. En del av det er knyttet til at mange kvinner har ufrivillig deltid. De fanges i en type fattigdom, med dårlig økonomi. Kort skal jeg avslutte med de fire punktene jeg mener bør være med – nå rekker jeg bare et av dem ser jeg, men jeg får tegne meg på nytt. Jeg får ta alle fire etterpå.