Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2008-04-01:
Det har faktisk i lengre tid vært en kjent problemstilling at det er for liten saksbehandlingskapasitet i Norges vassdrags- og energidirektorat i forhold til antall konsesjonssøknader knyttet til småkraft- og vindkraftutbygginger. Dette har resultert i en altfor lang behandlingstid og kø av meldings- og konsesjonssaker i NVE, noe som er blitt et stadig økende problem først og fremst for aktørene i kraftbransjen, men også for Regjeringen og Stortinget, som sliter stadig tyngre med å nå sine energipolitiske målsettinger. Norske myndigheter har i flere år oppmuntret til utbygging av mikro-, mini- og småkraftverk og vindkraftanlegg, men uten at denne oppfordringen har blitt fulgt opp med tilstrekkelige personalressurser hos konsesjonsmyndighetene for å kunne ta unna de mange søknadene fra utbyggerne når de for alvor har begynt å strømme inn. På tross av kjennskap til den sterkt økende søknadspågangen og kapasitetsproblemene i NVE, synes altfor lite å ha blitt gjort for å bedre denne uholdbare tilstanden som skyldes underbemanning i konsesjonsavdelingen i direktoratet. Administrerende direktør i NVE, Agnar Aas, har tydelig påpekt at konsesjonsavdelingen i NVE ikke lenger klarer å holde tritt med den sterkt økende søknadsmengden, og at lang behandlingstid derfor må påregnes. Frustrasjonen over lang behandlingstid grunnet den sterkt økende arbeidsmengden i direktoratet er blitt så stor at selveste direktøren for konsesjonsavdelingen i NVE nylig følte seg tvunget til å si opp sin stilling i protest mot at konsesjonsavdelingen har for lav bemanning, noe som gir uakseptabelt lang behandlingstid for utbyggerne og aktørene i kraftbransjen. Den avgåtte direktøren uttalte at den lange saksbehandlingstiden undergraver hele konsesjonsprosessen og tilliten til konsesjonsmyndighetene. Dette er klar tale som vi må ta til etterretning. Det hører også med til historien at nevnte konsesjonsdirektør faktisk i hele fem år hadde kjempet for en nødvendig økt bemanning i avdelingen, men uten å få gehør for sitt syn. Tallenes tale om den store økningen i antall konsesjonssøknader er klar, for det har de siste årene nærmest vært en eksplosjon i interessen for å bygge ut småskala vannkraftproduksjon samt vindkraft i Norge. Mens det i 2006 var rundt 250 småkraftprosjekter med en samlet produksjonskapasitet på ca. 3 TWh i behandlingskø hos NVE, så økte dette antallet i 2007 til hele 370 prosjekter på i alt ca. 4,1 TWh, som altså nå venter på behandling eller er under behandling i direktoratet. Med en årlig saksbehandlingskapasitet i NVE på ca. 70 småkraftsaker, og med 370 liggende saker, vil det altså kunne ta fem år bare å få unna den eksisterende behandlingskøen. Og i tillegg til de prosjekter som allerede ligger i behandlingskøen, må vi regne med at det vil strømme på med stadig flere nye søknader om småskala vannkraftutbygginger til direktoratet. Vi må huske at det teoretiske kraftpotensialet for mikro-, mini- og småkraftverk er av NVE beregnet til hele 25 TWh, og av dette betydelige potensialet regner man med at hele 10 TWh kan realiseres innenfor økonomisk og teknisk forsvarlige rammer. Vi må altså kunne forvente ytterligere nye søknader fra kraftbransjen på NVEs bord på kanskje rundt 5-6 TWh småskala vannkraftutbygging i årene som kommer. Og uten en betydelig styrking av saksbehandlingskapasiteten hos konsesjonsmyndighetene kan vi altså få en ventetid som kan bli enda flere år lengre enn det den faktisk er i dag. Da kan det virkelig bli kritisk når det gjelder å nå målene om 12 TWh ny fornybar energi innen 2010 eller 30 TWh innen 2016. Dagens situasjon med en altfor lang saksbehandlingstid i NVE for denne type saker, er helt uholdbar, og det er, slik jeg ser det, direkte skandaløst. Hvorfor noe ikke for lengst er blitt gjort, framstår som en ren gåte for meg. Spesielt i en tid der nesten samtlige partier på Stortinget er enige om å øke satsingen på mer ny fornybar energi-produksjon i Norge, kan vi ikke leve med en slik propp i systemet som denne årelange saksbehandlingskøen i direktoratet representerer. I tillegg ligger det også 26 større vannkraftutbygginger på over 10 MW, på i alt 2,4 TWh, i meldings- eller søknadsfasen hos NVE. Til sammen ligger det altså søknader bare innen vannkraft, slik jeg er informert om, på 6-7 TWh hos NVE, og vi vet at dette er svært arbeidskrevende saker. Denne betydelige planlagte nykapasiteten på 6-7 TWh tilsvarer - om alle disse prosjektene blir godkjent - en økning i norsk vannkraftproduksjon på rundt 5 pst., altså tilsvarende ti-tolv Alta-kraftverk. Dette representerer en størrelsesorden når det gjelder kraftproduksjon målt i TWh som vi sårt trenger å få bygd ut i Norge så fort som mulig. Kraftbalansen i Norge og i Norden er blitt stadig strammere de siste 10-15 årene, og behovet for bedre forsyningssikkerhet er påtrengende, samtidig som det er et behov for økt verdiskaping i Distrikts-Norge. Å realisere utbygging av mer vannkraftproduksjon innen småskalasegmentet bidrar i seg selv til, et langt stykke på vei i alle fall, å løse viktige energipolitiske og distriktspolitiske utfordringer vi har i Norge. Når vi er kjent med alle de positive ringvirkningene av å øke kraftproduksjonen i Norge basert på fornybare energikilder, er det paradoksalt at vi ikke klarer å realisere mer kraftutbygging raskt nok, bare fordi vi ikke klarer å øke saksbehandlingskapasiteten hos konsesjonsmyndighetene som altså i dag synes å være nærmest sprengt. Og som om det ikke var nok med de endeløse behandlingskøene for vannkraftutbygginger, har NVE i tillegg ca. 130 vindkraftsaker til behandling, mens saksbehandlingskapasiteten innen vindkraft, så vidt jeg er informert om, er beskjedne tre-fire saker i året. Det kan altså med dagens behandlingskapasitet faktisk ta mer enn 20 år å klare å ta unna bare de vindkraftsøknadene som ligger på bordet til NVE i dag. Underbemanningen i NVEs konsesjonsavdeling er derfor en flaskehals i arbeidet med å bedre forsyningssikkerheten for elektrisk energi i det norske og det nordiske kraftmarkedet. Det er svært bemerkelsesverdig at en slik paradoksal propp i kraftutbyggingen ikke er løst opp for lengst, så lenge som vi har kjent til dette problemet, og når vi ser de betydelige energimessige utfordringene vi er stilt overfor i årene som kommer. Jeg håper derfor i dag på et positivt svar fra statsråden på den problemstilling som jeg tar opp i denne interpellasjonen, slik at vi kan begynne å rydde opp i denne flaskehalsen så fort som mulig og få fart på saksbehandlingen hos konsesjonsmyndighetene i NVE. Jeg vil altså gjerne at statsråden i sitt svar kommer inn på hva hun mener må til. Er det kun omdisponering av mannskapene internt i NVE hun mener er det viktigste? Ser hun en mulighet for - som vi har drøftet i Stortinget tidligere - å delegere konsesjonsmyndighet til kommunene, f.eks. når det gjelder mikro- og minikraftverk og også kanskje de minste småkraftverkene? Og kan statsråden vurdere å innføre tidsfrister for hvor lenge de som melder eller søker inn et prosjekt, skal måtte vente på svar fra konsesjonsmyndighetene? Jeg ser fram til statsrådens svar, og til at hun kommer inn på noen av de problemstillingene jeg her har tatt opp i mitt innlegg.