trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-06-09:
Dersom den politiske situasjonen hadde vore så enkel som representanten Kristin Halvorsen skildrar han, hadde kanskje òg strategiane vore noko enklare å forhalda seg til. Lat meg minna om at Regjeringa seinast hausten 1998, altså for inneverande budsjett, gjorde framlegg om endringar i skattesystemet som ville hatt som fylgje noko omfordeling. Det var det ikkje fleirtal for i Stortinget, og det var Arbeidarpartiet som var fyrst ute og flagga at dei ikkje kom til å gå inn for auka skatt. Vi har fått støtte frå Framstegspartiet og Høgre, stått saman med Framstegspartiet, Høgre og SV, om å auka minstepensjonen. Vi ser no at det var 330 000 som fekk del i den auken. Her kan konstellasjonane altså veksla.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-06-09:
Representanten Øystein Djupedal og eg er einige om at skatt er eit verkemiddel for utjamning. Skatt og måten vi legg opp systema på, kan verka omfordelande. Eg trur òg vi er einige om at konkrete forslag i samband med skatt kjem i dei årlege budsjetta og blir handterte av finansministeren. Eg trur òg representanten Djupedal faktisk har forståing for at når det gjeld konkrete strategiar for korleis vi skal få fleirtal for våre forslag i utjamningsmeldinga, må vi nok fyrst fremja desse forslaga og finna ut korleis dei vil bli mottekne. Tradisjonelt har det sjølvsagt vore slik at Arbeidarpartiet og sentrumspartia og SV har stått saman i lys av våre program for ei omfordeling som her er skissert, men eg har peikt på at her er det overraskingar.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-06-09:
Trygdeoppgjeret er til debatt i Stortinget i neste veke. Det går fram av den saka som Regjeringa har oversendt Stortinget, at vi i år legg fram eit forslag til trygdeoppgjer som er i samsvar med lønnsveksten på 4,5 pst. – vi føreslår 4,5 pst. auka trygd. Så går det også fram, slik Asmund Kristoffersen peika på, at det kan påvisast at det i tidlegare år ikkje alltid har vore like stort samsvar. Det er Asmund Kristoffersen sitt parti som har hatt regjeringsansvaret, og som har ført forhandlingane og stort sett lagt fram den typen forslag for Stortinget, og også fått medhald. Det seier seg sjølv at i knappe budsjett må ein prioritera. Skal ein rydda opp år for år, eller skal ein gå tilbake i forhold til andre trygdeoppgjer, eller prioritera andre oppgåver?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-06-09:
Eg er oppteken av at unge fysisk funksjonshemma får sin eigen bustad utanfor institusjon, og eg er glad for støtte frå Stortinget i det arbeidet. I åra 1996-98 vart den spesielle tilskotsordninga nytta til utflytting av 186 personar. Ei undersøking som eg sjølv tok initiativ til i haust, viser at det pr. 1. januar 1999 framleis var 156 personar under 50 år som ynskte å flytta ut. For Regjeringa er det heilt sentralt at vi når dette målet for alle som ynskjer det, innan år 2005. Det er derfor vi i samband med revidert nasjonalbudsjett føreslår å auka tilskotet til kommunane frå 600 000 kr til 1 mill. kr over tre år for dei som får fyrste gongs tilskot i år og neste år. Nye utflyttingar vil i året etter dette bli fanga opp i den nye tilskotsordninga for tilskot til særleg ressurskrevjande brukarar, som er omtalt i kommuneøkonomiproposisjonen. Forslaget inneber òg midlar til rettleiingsverksemd til fylkesmennene, som administrerer tilskotsordninga. Det vil styrkja kompetansen på utflyttingsspørsmålet i kommunane og slik støtta opp under eitt av hovudmåla i denne meldinga, størst mogleg ansvar på lokalt nivå. Så vil eg òg ta med noko meir når det gjeld tekniske hjelpemiddel. For eg synest det er viktig å understreka at ventetida for å bli tildelt hjelpemiddel i dag i mange tilfelle er altfor lang. Den skal kortast ned, og barn og unge skal spesielt prioriterast i dette arbeidet. Til forslaget om finansiering av utleige av hjelpemiddel frå hjelpemiddelsentralane dekt gjennom Rikstrygdeverket: Eg oppfattar det slik at ein ikkje lenger vil halda oppe eit skilje når det gjeld finansiering av hjelpemiddel, mellom mellombels og varig behov. Eg meiner derfor at det er nødvendig – det reknar eg med at Stortinget òg meiner er nødvendig – å greia ut dei praktiske og økonomiske sidene ved dette og koma tilbake til Stortinget med det. Til slutt: Det er behov for ei drøfting av kva rolle sjukeheimane skal ha i framtida. Og la meg då melda at det er sett i gang eit utgreiingsarbeid på det, som skal vera ferdig tidleg til hausten, og som vil danna grunnlag for ei drøfting av sjukeheimane si framtidige rolle i stortingsmeldinga Omsorg 2000.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-06-09:
Til innstillinga frå komiteen ligg det ved eit svarbrev frå næringsminister Lars Sponheim om korleis saka no blir handtert. I tillegg har òg sosialministeren blitt bedt om, før Lars Sponheim fekk sitt spørsmål, å vurdera det forslaget som er fremma av Fridtjof Frank Gundersen. Der viser eg til Stortingets vedtak 30. november 1998 og seier at arbeidet med privatisering reiser fleire spørsmål som bør sjåast i samanheng, viser til Arcus Produkter sine eigne rettar etter alkohollova og etter lovgjeving under Finansdepartementets ansvarsområde knytt til m.a. brennevin og teknisk sprit. Eg oppfattar komiteen si handtering av denne saka som at ein vil venta på den utgreiinga som Regjeringa vil koma med, som vi begge i breva våre har sagt inneber at det er fleire sider som skal vurderast. Dersom vi tek utgangspunkt i det vedtaket som ligg til grunn frå Stortinget si side den 30. november, er det slik: «Stortinget ber Regjeringen legge frem forslag i 1999 om delprivatisering og om børsnotering av Telenor og salg av aksjene i Arcus AS med dets datterselskaper.» Lat meg svara til dei spørsmåla som er stilte, at eg kan opplysa om at Regjeringa står ved vedtaket om å leggja fram forslag i 1999 om sal av aksjar i Arcus AS, og at eit slikt forslag vil bli lagt fram når saka er ferdig greidd ut. Førebels ligg det føre i dette utgreiingsarbeidet ein rapport frå Nærings- og handelsdepartementet sin rådgivar, Christiania Markets. Som næringsministeren er inne på i sitt brev til komiteen, kan det tenkjast fleire metodar for sal av aksjane. Eg viser òg der til omtalen i revidert nasjonalbudsjett. Etter Christiania Markets sine vurderingar vil det optimale tidspunktet for sal av aksjane i Arcus vera etter at selskapet kan visa truverd med omsyn til inntening samt at uklåre rammevilkår er avklarte. Eg føreset at slik som komiteen i dag behandlar saka, ligg det i det at vi vurderer salet og førebur ei sak i samsvar med det som tidlegare er sagt. I det ligg det alkoholpolitiske vurderingar. Når det gjeld distribusjonsselskapet Vectura, er eineretten i engrosmarknaden der avvikla allereie frå 1. januar 1996, så det er særleg sal av Arcus Produkter, som i dag har eineretten til produksjon av brennevin og dessutan eineretten på området teknisk sprit, ein må sjå nærmare på. Så er det òg, som mange har vore inne på her, reist fleire spørsmål som må sjåast i samanheng med rettar og plikter som fylgjer av avtalar og regelverk under Landbruksdepartementet og under Finansdepartementet. Regjeringa har òg merka seg innspelet frå den norske industriattacheen i Paris, Einar Alme, og forholdet til norsk tradisjon og norsk produksjon. Lat meg frå Regjeringa si side seia at det i denne debatten har kome mange interessante innspel. Det har så langt blitt fremma synspunkt som eg skal syta for blir formidla vidare både til næringsministeren, som formelt handterer denne utgreiinga, og òg til dei andre statsrådane. Så er eg glad for at komiteen ventar til ei eiga sak om dette spørsmålet kjem til Stortinget.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-06-09:
Det er ei spesiell og interessant oppleving å lytta til dei ulike innlegga når eg er her som sosialminister, og sjå dei i lys av ein del debattar som vi har hatt før i denne salen om alkoholpolitiske spørsmål, der eg frå tid til annan har vorte skulda for å visa litt for lite romslegheit i alkoholpolitikken, medan situasjonen i dag er slik at eg er skulda for det motsette. Eg veit ikkje om det er heilt klart for meg om det i denne saka fyrst og fremst er omsynet til alkoholpolitiske vurderingar eller om det er omsynet til poteten og landbruket – eller om det er andre omsyn – som blir tillagt mest vekt. Slik sett synest eg denne debatten nettopp avspeglar det behovet ein har for å greia ut dei ulike sidene nøye. Det skal altså Stortinget få seg førelagt. Til spørsmålet om kva det er som skal seljast, lat meg sitera frå næringsminister Lars Sponheim sitt brev, der han peikar på at det etter hans oppfatning kan vera ulike måtar å fylgja opp Stortinget sitt vedtak på. Han skriv: «- Salg av aksjer til én kjøper. – Salg av Arcus Produkter og Vectura til ulike kjøpere. – Salg av innmat. – Børsnotering av Arcus. – Delprivatisering; del vil si enten: delvis salg av hele konsernet, salg av ett av datterselskapene, eller delvis salg av ett eller begge datterselskapene.» Ei eiga sak vil avklara kva råd Regjeringa gjev her. Så forstår eg at representanten Skogholt oppfatta innlegget mitt som at eg i dag seier noko anna enn det eg sa i spontanspørjetimen den 12. mai i år. Då sa eg: «Eg står bak det forslaget som Regjeringa fremja i haust». Det har eg òg sagt i dag. Eg sa òg at om det skulle dukka opp noko uventa, kan det danna grunnlag for ei ny vurdering. Eg er ikkje kjend med at det så langt har dukka opp noko uventa, men det vil òg få si avklaring i ei samla sak.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 1999-06-09:
I kjølvannet av Helsetilsynets rapport om enkelte forhold i eldreomsorgen er det skapt frykt både hos pårørende og hos eldre selv, og folk føler en redsel for alderdommen. Dette burde være unødvendig, fordi eldreomsorgen i veldig mange kommuner – i de aller fleste kommuner – er god. Hva vil statsråden gjøre for å forhindre at hele omsorgen angripes når enkelttilfeller avdekkes, slik vi har sett?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 1999-06-09:
Jeg tror nok vi alle er klar over at det skal litt mer til enn bare å bry seg for å få til en skikkelig eldreomsorg i Norge. Etter vedtaket om eldrepakken som Stortinget har gått inn for, har man, som tidligere har vært oppe fra denne talerstolen, bl.a. gitt tilskudd til omsorgsboliger og til sykehjemsplasser. Jeg vil spørre statsråden om hun er enig i at hvis vi ikke hurtig får på plass flere sykehjemsplasser i kommunene i dette landet, får vi en boreform og ikke en omsorgsreform.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 1999-06-09:
Pr. i dag er det ingen andre enn Arcus som har lov til å tilvirke eller omdestillere brennevin i Norge. Dette kan ikke være grunnet i alkoholpolitiske årsaker, for når det gjelder salg til forbruker, går det via Vinmonopolet, og ikke via Arcus. Arcus er ikke det samme som Vinmonopolet. Det er et eget selskap. Jeg vil vise til at Stortinget 30. november 1998 vedtok å privatisere Arcus AS med dets datterselskaper. Slik jeg leser dette vedtaket, er det et vedtak om salg av aksjene i Arcus, og ikke en invitasjon til Regjeringen om å utrede videre hva som var ment med selve vedtaket. Fremskrittspartiet vil imidlertid ikke fremme noe eget forslag i denne saken nå utover det som er komiteens innstilling. Vi vil avvente den innstilling som vil komme fra statsråd Lars Sponheim som på svar på komiteens henvendelse av 21. april 1999. Jeg vil imidlertid be om at statsråden i dag redegjør for hva som er Regjeringens syn i denne saken. Det er en kjensgjerning, når man har lest opptil flere artikler om denne saken, om hvorvidt man skal selge Arcus eller ikke, at det har kommet til dels sprikende syn fra enkelte statsråder. Det er på tide at Stortinget nå får oppgitt hva som er Regjeringens syn i denne saken. Man kan ikke lenger holdes på pinebenken, eller i uvisshet om hva som er Regjeringens eller forskjellige statsråders syn. Jeg håper virkelig at statsråden nå kan gi oss svar på dette. Den 13. april i år hadde sosialkomiteen høringer i denne saken. Da hørte jeg ikke noen alkoholpolitiske argument for ikke å gå inn for dette forslaget. Argumentene som ble brukt, var potetavtalen. Det virker som om det er potetavtalen som er det springende punktet i denne saken, og ikke det alkoholpolitiske. Jeg ser derfor virkelig fram til å høre statsrådens mening. Både Arcus selv, fagforeningen ved Arcus og Norske Potetindustrier var inne til høring i komiteen, og det store punktet var nettopp potetavtalen. Det ble bl.a. sagt fra fagforeningen ved Arcus at faren ved å godta dette forslaget var at man gikk vekk fra potetavtalen fordi man kunne spare inntil 10 mill. kr ved å bruke andre leverandører av poteter. Og da kan man ikke lenger bruke alkoholpolitiske argument i denne saken, man må forholde seg til det som er. Jeg vil minne om at komiteen ikke avviser dette forslaget. Jeg vil også minne om det representanten Skogholt sa, at dersom man privatiserer selskapet Arcus, vil man også gå videre og se på saken og vurdere om man da ikke lenger kan opprettholde det monopolet som Arcus har pr. i dag. Til slutt vil jeg be om at statsråden i dag gjør det helt klart og tydelig for oss representantene som jobber med dette, hva som er Regjeringens syn når det gjelder aksjene i Arcus. Skal de selges, slik det står i avtalen og i Stortingets vedtak – det står vitterlig at aksjene i dette selskapet skal selges – eller vil man fortsette med å uttale seg i denne saken fra forskjellig hold og skape usikkerhet om hvorvidt det er deler av selskapet som skal selges, om det er innmaten i selskapet som skal selges – eller hva det er som skal selges? Jeg håper svaret foreligger i dag.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 1999-06-09:
Jeg kan berolige representanten Hernæs med at jeg ikke er ute etter å prøve å ødelegge noe for Løiten-akevitten, det skal jeg i hvert fall garantere. Men det er én ting jeg gjerne vil ha avklart fra statsråden. Jeg antar at når statsråden snakket om en utredning i forbindelse med det næringsmessige, er det selvfølgelig ut fra at et salg av Arcus skal foregå, som hun var inne på i innlegget sitt. Det vil jeg – i og med at statsråden skal ha ordet etter meg – be om en avklaring på. Representanten Skogholt tolket i hvert fall innlegget til statsråden på en slik måte at man skulle selge Arcus. Det håper jeg at jeg også kan gjøre, for da får vi i hvert fall ryddet den biten av veien. Det synes jeg det er på tide at man nå kan få gjort. Eller er det slik at det ikke var det statsråden sa, og at kaoset er fullkomment, at vi stadig kan motta nye signal fra de enkelte statsråder i denne saken? Det er den avklaringen jeg ber statsråden komme med her. Står man ved stortingsvedtaket om at aksjene i Arcus skal selges? Når det gjelder omdestillering og produksjonsbiten, har man monopol. Vectura er utsatt for konkurranse, og det er konkurranse i det markedet. Så dette gjelder salg av Arcus med datterselskaper, dvs. også salg av Vectura. Jeg håper vi kan få en avklaring fra statsråden nå. Vil man selge hele selskapet?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 1999-06-09:
Det brevet som næringsminister Sponheim har sendt til komiteen, er en av grunnene til at jeg lurer på om Regjeringen virkelig vil stå for stortingsvedtaket av 30. november 1998, for vedtaket sier «salg av aksjene i Arcus». Hvis man så går til det nederste punkt i brevet fra statsråd Sponheim, står det: «delvis salg av hele konsernet, salg av ett av datterselskapene, eller delvis salg av ett eller begge datterselskaper.» Det er ikke salg av Arcus, og det er ikke aksjene i Arcus.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 1999-06-09:
Jeg ser meg helt nødt til å stille sosialministeren et spørsmål. Hun var i svaret på forrige oppfølgingsspørsmål inne på heldøgnspleie og hvor viktig det er, og jeg har et hovedspørsmål som går litt i samme gate. Vi ser at kommunene har en presset økonomi, og vi ser at enkelte kommuner faktisk salderer sine budsjetter med eldre, syke, pleietrengende og funksjonshemmede. I Søgne kommune i Vest-Agder har kommunestyret vedtatt at pleietrengende personer som bor i omsorgsboliger, og funksjonshemmede som også får et tilbud fra kommunen, for at man skal få budsjettet til å gå i hop, skal betale 500 kr ekstra i måneden i husleie utover prisreguleringen på 4 pst. Da er mitt spørsmål til sosialministeren om sosialministeren kan finne seg i at Kommune-Norge – og Søgne kommune spesielt, som det her er snakk om – pålegger folk å betale slike summer.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 1999-06-09:
Den Høyre-styrte kommunen Søgne i Vest-Agder er nok et særskilt tilfelle, slik jeg ser det. Her har ingen av de personene som får en ekstrabelastning på 6 000 kr i året, fått en individuell behandling. Man har ikke gått inn på hvilket pensjonsgrunnlag og inntektsgrunnlag hver enkelt har, før prisen på 500 kr ekstra ble fastsatt. Da er mitt naturlige spørsmål om sosialministeren vil sette seg bedre inn i forholdene i Søgne kommune, og påse at den enkelte i hvert fall får en individuell behandling med bakgrunn i den muligheten den enkelte har til å betale disse husleieøkningene som kommunen har begrunnet med de påleggene de har fått, og med at de må saldere sitt budsjett. Og da går de altså på de svakeste av de svake.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 1999-06-09:
Det er ikke for å bistå statsråden i svaret, for det trengs ikke, men jeg blir veldig forundret når jeg hører hvordan Fremskrittspartiet omtaler kommuneøkonomien, når en vet at de gang etter gang foreslår svære kutt i overføringene til kommunene, som også må få betydning for omsorgssektoren. Men det spørsmålet som er tatt opp, er likevel viktig nok. Jeg har registrert at en del kommuner gjør forsøk på å sette en husleie som ikke synes å stå i et rimelig forhold til de kostnader som kommunen har ved boligene etter at staten har gått inn med tilskudd både til investeringer og til drift. Og jeg vil da spørre statsråden: Hvilke begrensninger ser statsråden at det er nødvendig å sette i verk overfor kommunene når det gjelder å få til at kommunene setter en maksimal husleie, og ikke uten videre kan overskride en grense som går utover det som måtte være kommunens utgifter ved disse boligene?
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 1999-06-09:
Diskusjonen om økende forskjeller i en velferdsstat er grunnleggende viktig. Så er det altså slik at en av forskjellene i inntektsgrunnlag og dermed også levekår går mellom dem som har et arbeid, og dem som ikke har arbeid – mellom dem som har et arbeid, og dem som har trygd som inntektskilde. Jeg har merket meg at det er foretatt en konsekvent underregulering av grunnbeløpene i folketrygden, og på sikt må jo dette øke forskjellene mellom nettopp disse gruppene som har arbeid, og dem som er avhengig av trygden som inntektskilde. Og da er mitt spørsmål til sosialministeren: På hvilken måte har Regjeringen tenkt å unngå økte forskjeller mellom trygdede og andre, når en konsekvent, også med henvisning til siste års trygdeoppgjør, underregulerer grunnbeløpet i folketrygden?
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 1999-06-09:
Vi som forslagsstillere fikk den karakteristikk av representanten Ballo at vårt forslag var et «lite gjennomtenkt» forslag. Om mine tanker er uklare, kan så være, det kan jeg ikke selv bedømme. Men det jeg kan si, er at jeg i løpet av mine seks år på Stortinget sjelden har arbeidd så grundig med noe forslag, sammen med andre, som det jeg har gjort med dette forslaget. Det gjelder så vel mine kollegaer i Stortinget som ulike helseprofesjonsgrupper og pasientgrupper. Når det så gjelder spørsmålet om sykmelding og hvor lenge disse gruppene skal få anledning til å sykmelde, har jeg tidligere signalisert at det må finne sin løsning gjennom opplegget for forsøksordningen. Jeg vil understreke at jeg aldri driver noen form for saksbehandling verken gjennom den ene eller den andre avisa, eller andre medier. Så det at en avis måtte ha tillagt meg meninger som jeg ikke har, får stå for avisas regning. Når det så gjelder forsvarlighetskravet, påhviler det alle helsepersonellgrupper som er definert inn under helsepersonelloven og som har fått autorisasjon, et slikt ansvar. Det gjelder så vel leger som kiropraktorer, manuellterapeuter og andre. Jeg siterte også hva helseministeren hadde svart i sitt brev til komiteen om hva som ligger i forsvarlighet. Jeg uttrykte også at jeg deler hans synspunkter fullt ut, og jeg gjentar det nå også. Jeg har grunn til å tro, ut fra praksis, at den oppfatningen også deles av de to gruppene som nå er ment å få utvidet mulighet til å behandle pasienter, med de rettigheter som det da gir. Jeg må si til representanten Ballo: Han foretok en ufattelig og uventet nedvurdering av flere helsepersonellgrupper. Jeg skjønner da ikke hvordan representanten Ballo kan være med på å foreslå at henvisningskravet skal falle bort, når han i et slikt regime faktisk spår pasientenes totale undergang.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 1999-06-09:
Til det springende punkt om sykmelding må jeg understreke det jeg har sagt, og som også andre har sagt, at hvis kiropraktorene og de manuelle terapeutene måtte være i tvil om grunnlaget for sykmelding, forutsetter jeg selvsagt at de innenfor forsvarligshetskravet som de har til sin virksomhet, viser pasienten videre – primært til primærlegen – for en nærmere vurdering, og at pasienten da får sin sykmelding der hvis vedkommende skal ha det. Dette synes jeg er ganske opplagt, og jeg har ikke grunn til å tro noe annet. Nå skal vi altså gjennom et forsøk prøve å avdekke om dette fortsatt vil være praksis, og jeg kan ikke forstå at vi skal avvise et forsøk før en faktisk har utprøvd i kontrollerte former, så langt som vi har gjerdet dette inn, en ordning som kanskje er til beste for pasientene. Det er ikke uten grunn at veldig mange har søkt denne behandlingen.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 1999-06-09:
Saken vi drøfter i dag, reiser etter min mening en grunnleggende debatt om vår alkoholpolitikk og dermed statens mulighet til å legge føringer som kan gi lavere forbruk av alkohol i det norske samfunnet. Regjeringspartiene, Høyre og Fremskrittspartiet har i forbindelse med budsjettet for 1999 vedtatt å privatisere Vinmonopolets produksjons-, import-, engros-, distribusjons- og eksportvirksomhet. Disse virksomhetene utgjør Arcus-gruppen. Med dette har et borgerlig flertall med Regjeringen i spissen etter min mening sparket ett bein under en restriktiv norsk alkoholpolitikk. Selv om landets statsminister, som også er representant for Kristelig Folkeparti, har uttalt at Arcus ikke lenger har noen edruskapspolitisk betydning, deler jeg overhodet ikke denne vurdering. Det har fra borgerlig hold vært hevdet at Arcus skulle ha holdt en aggressiv markedsprofil. Jeg har ikke merket noe til det. Men om dette skulle ha et snev av sannhet, så vil det påtrengende spørsmålet være: Tror noen at et privateid Arcus ikke ville drive etter et rent forretningsmessig prinsipp, dvs. prøve å få mest mulig salg av sine produkter? Uansett hvilken privat eier som måtte komme inn, tror jeg at kapitalens enkle lov vil gjelde: mest mulig avkastning på investert kapital. Etter min mening vil dette legge et svært sterkt press på økt salg og dermed fare for økt forbruk særlig av spritprodukter, noe som vil være stikk i strid med det vi etterstreber i norsk alkoholpolitikk, dvs. en gradvis overgang fra alkoholsterke til alkoholsvake drikkevarer. Jeg har merket meg med bekymring at næringsministeren i sitt brev til Arbeiderpartiets stortingsgruppe om denne saken ville stille et privateid selskap helt fritt i sin forretningsdrift. Dette kan føre til at det ikke lenger vil være aktuelt med norske poteter i spritproduksjonen. Hvis landbruksnæringen taper deler av eller hele leveransen av poteter til spritproduksjonen, vil lønnsomheten på svært mange gårdsbruk forsvinne – med nedlegging som resultat. Det er vel høyst usannsynlig at et privateid selskap vil kjøpe norske råvarer når dette kan kjøpes fra andre land til lavere pris. Et privatisert Arcus vil dermed være et anslag mot vår landbruksnæring. Et ytterligere slag mot norsk alkoholpolitikk vil være muligheten for å få flere produsenter av sprit i Norge. Jeg kan vanskelig forestille meg at vi ved å få et privatisert produksjonsselskap kan opprettholde et produksjonsmonopol, slik det statseide selskapet er i dag. Jeg tror dette raskt står for fall og at en fort får flere spritprodusenter i Norge og dermed ytterligere markedsføringspress overfor også det norske markedet. Regjeringen, Høyre og Fremskrittspartiet har med dette skapt stor usikkerhet om den framtidige alkoholpolitikken, og vanskeliggjort arbeidet med å få redusert alkoholforbruket i Norge.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-06-09:
Representanten Kleppe gjorde slikt et spesialnummer av den Høyre-styrte kommunen Søgne, som er underlagt de samme forskriftene som andre hva gjelder fastsetting av husleie og refusjon av eventuelle bostøtteordninger. Han gjorde et nummer av at det i Søgne ikke skulle foreligge individuelle utleiesatser avhengig av hvilke pensjonsforhold man hadde. Er det ikke slik at det er individuell behandling av alle som søker bostøtteordninger, basert på de inntektene og de utgiftene de har? Er det riktig at det er gjeldende forskrift? Jeg kunne også tenke meg å få sosialministerens uttalelse på om hun ville føle det mer bekvemt å styre med Fremskrittspartiets kommuneopplegg, om det måtte antas at det ville føre til en bedre situasjon for de eldre i Søgne og for så vidt også i andre kommuner, enn med det vedtatte opplegget som foreligger.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-06-09:
Jeg vil få lov å stille kulturministeren et spørsmål om opera. Det er slik at dersom det blir et flertall for Vestbanen, har regjeringspartiene i Stortinget gått inn for at man skal rive en fredet bygning, stasjonsmesterbygningen, og jeg antar at dette er i samsvar og i samspill med kulturministeren. Det som er spesielt ved dette, er at man har en begrunnelse for hvorfor man vil rive stasjonsmesterbygningen, og det er å tjene mer penger ved salg av tomter. Det er ikke noe galt i det å tjene penger, men mitt spørsmål er: Har vi noen gang hatt en kulturminister som aksepterer at en fredet bygning, eid av staten, ofres, rives og området selges for å tjene penger?
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-06-09:
Jeg konstaterer her at statsråden ikke svarer på det jeg spør om. Hun prøver å gli unna, men spørsmålet mitt er ganske enkelt: Støtter hun den begrunnelsen som regjeringspartiene i Stortinget har når det gjelder riving av stasjonsmesterbygningen? En annen, litt underlig ting er at miljøvernministeren har sendt en kulturminnelov til Stortinget. I den kulturminneloven er hovedparolen: La oss ha en dugnad for framtiden når det gjelder vern av kulturminner. Da er det et tankekors for meg at regjeringspartiene og statsråden spriker, og kulturministeren og miljøvernministeren spriker. Hvilken styring har egentlig kulturministeren på denne saken? Hovedspørsmålet mitt, som jeg vil ha svar på, er om kulturministeren støtter argumentasjonen om riving på grunn av økonomisk vinning.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-06-09:
La meg si litt om operasaken. Det er jo slik at vi nå for annen gang har lagt opp til at Stortinget skal behandle forslaget om ny opera i Oslo neste uke. I den sammenheng har det vært lokaliseringsspørsmålet som har vært mest i fokus, fordi alle vet at det i fjor ble konstatert at det var flertall for å bygge opera. Jeg legger derfor stor vekt på at man den 15. juni får vedtatt en plassering av operaen, slik at vi får realisert dette viktige kulturprosjektet. Jeg kan benytte anledningen til å si at jeg er glad for at man i det Bjørvika-forslaget som ligger som innstilling, har tatt med de begrensninger som også ligger i Regjeringens anbefaling av et eventuelt subsidiært standpunkt for Bjørvika. Når det gjelder innstillingen og Vestbane-alternativet, har jeg registrert i debatten at man her har tatt opp igjen spørsmålet om stasjonsmesterbygningen. Jeg vil vise til at i den første proposisjonen som vi la fram i fjor, hadde Regjeringen også åpnet for at man i arkitektkonkurransen kunne se bort fra stasjonsmesterbygningen i ett alternativ, og det er av hensyn til operaen. Det er nemlig slik at stasjonsmesterbygningen legger begrensninger på tomten i forhold til operaen og utformingen av et nytt operahus, både med plassering på tomt og med en åpning mot sjøsiden. Det har vært min begrunnelse for at jeg i den sammenheng åpnet for at man kunne se bort fra stasjonsmesterbygningen. Ellers er dette en vanskelig sak. Det er en sak som innebærer at ulike kulturhensyn kan stå opp mot hverandre.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-06-09:
La meg si til innspillet som kom fra miljøvernministeren: Jeg støtter miljøvernministeren når det gjelder betydningen av å ta vare på kulturminner. Selvsagt gjør jeg det. Miljøvernministeren, som er sjef for kulturminneloven, har også sagt i forbindelse med stasjonsmesterbygningen at her kan man stå overfor en situasjon hvor ett høyverdig kulturformål kan komme i konflikt med et annet høyverdig kulturformål. Jeg begrunner åpningen for å fjerne en fredet bygning, stasjonsmesterbygningen, med hensynet til operabygningen. Det presiserte jeg i mitt første svar til representanten Fossum. Det var også det som var begrunnelsen i den proposisjonen som vi la fram for over et år siden. Når det gjelder spørsmålet om økonomi knyttet til Vestbane-alternativet, regner jeg med at det blir et tema til tirsdag, når denne saken skal opp, og jeg vil ikke gå nærmere inn på det her.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-06-09:
Representanten Helleland bruker her akkurat samme argumentasjon som jeg brukte i mitt svar til Fossum, nemlig at plassering av operaen, det monumentale preget og åpning mot sjøsiden, er et svært viktige hensyn når man skal foreta en så stor investering og satsing på kulturområdet som en opera er. Derfor sier jeg som Guro Fjellanger, at her kan man få to kulturhensyn som går mot hverandre, og da må vi velge. Jeg er åpen for å velge en monumental opera på Vestbanen. Jeg vil også si at det er delte syn på verdien av stasjonsmesterbygningen, selv om den er fredet. Jeg har selvfølgelig stor respekt for fredningsbestemmelsene, og er også kjent med de prosedyrer som eventuelt må til for at man skal kunne oppheve et fredningsvedtak.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-06-09:
Jan Tore Sanner har rett på ett punkt, nemlig at staten har mange funksjoner når det gjelder olje- og gassvirksomheten, som delvis eier av Hydro og som heleier av Statoil, som også har eierinteresser i Saga. Men representanten Sanner tar helt feil når han påstår at det har vært rolleblanding og tabber i forbindelse med vår håndtering av denne konkrete saken. Et isolert sitat fra meg på TV 2-nyhetene kan ikke tolkes som noen form for ikke likebehandling av de eventuelle aktørene og interessentene som vil kunne komme fram i forbindelse med det som nå skjer med Saga. Tvert imot mener jeg at vi som myndighetspersoner og som eiere har holdt en meget klar linje. Jeg har, som generalforsamling og eier i Statoil, bedt styret om å vurdere denne saken på forretningsmessig basis. Jeg har også bedt om å bli orientert i tilfelle endringer. Vi har sett at Elf har kommet med et nytt bud på Saga. Vi forholder oss til det faktum at dette er forretningsmessige spørsmål, som man vurderer på forretningsmessig basis, og det er for så vidt den håndteringen som vi har av dette. Men det kan ikke være slik at vi som har så store eierinteresser – og som myndighetspersoner – ikke generelt skal kunne uttale oss om så viktige oljepolitiske spørsmål som det det her dreier seg om.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-06-09:
Det vil selvfølgelig være slik at vi forholder oss til det regelverket som eksisterer, og da er EØS-avtalen selvfølgelig et viktig regelverk, som vi vil følge og dermed også sikre likebehandling. Det er en feil tolkning – slik jeg oppfatter det – av intervjuet som ble gitt til TV 2 av næringsministeren, når Sanner refererer at det ville være meningsløst av andre å komme med eventuelle bud. Jeg oppfattet at det meningsløse i denne sammenhengen var knyttet til at Statoil faktisk eier 20 pst. av Saga, og derfor også, som eier av Saga, selvfølgelig vil måtte vurdere de bud som kommer på Saga fra annet hold enn fra Hydro. Når det gjelder ESA og overvåkningsorganets årvåkenhet i forhold til hva som skjer i Norge, er det et oppdrag som ESAs bemanning tar meget alvorlig. Vi konstaterer at vi har vært innenfor det regelverket som gjelder i Norge, og det skulle for så vidt bare mangle.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-06-09:
Det er vel ikke overraskende om jeg sier at jeg synes at den solidariske overføringsordningen som bransjen her har påtatt seg, er en utmerket ordning. Ordningen har fungert i svært mange år, og har dannet grunnlaget for et viktig kulturtilbud i mange grisgrendte strøk, nemlig bygdekinoen. Det er stor interesse for privat kinodrift i Norge, og vi ser at vi må gå gjennom de ordningene som finnes. Det er også noe som bransjeorganisasjonen film og kino er opptatt av. Derfor har jeg bebudet at vi i løpet av juni vil sette ned et offentlig utvalg til å vurdere norsk kinopolitikk. Bakgrunnen er restrukturering av kinobransjen og den usikkerhet dette har skapt for det framtidige kinotilbudet i Norge. Det som bør analyseres, er det offentliges rolle i kinopolitikken. Vi har lagt opp til at det her skal fremmes forslag for å sikre en fortsatt geografisk differensiert kinostruktur. Dette er etter min mening kanskje det mest brukte kulturtilbudet, og det er viktig for meg å bidra til at man kan gå gjennom dette nå og sørge for – til tross for endringer som nå kommer – at man kan sikre det som er poenget, nemlig et tilbud i hele landet.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-06-09:
Nå har jeg referert at vi i løpet av juni har planer om å nedsette et utvalg til å gå gjennom hele dette politikkområdet. Hensikten er å sikre bygdekinoen fortsatt framtid. Jeg er ikke enig med Bredvold når det gjelder hans vurdering av at tiden har løpt fra bygdekinoen. Tvert imot tror jeg at det kanskje er en renessanse for bygdekinoen, fordi folk blir lei av å sitte hjemme i sine stuer og se på video og TV, og fordi de har lyst på det mørke roms fellesopplevelser, som kinoen jo representerer.
Trond Helleland (Høyre), 1999-06-09:
Som en del av den alliansen som ønsker Vestbanen, vil jeg understreke at når vi går inn for å oppheve vedtaket om fredning av stasjonsmesterbygningen, er det av hensyn til operaens mulige monumentalitet. Det å kunne åpne operaen mot sjøsiden har vært et viktig argument i så henseende. De økonomiske argumentene er for så vidt ikke så viktige. Mener kulturministeren at det kan være riktig å åpne for en riving av stasjonsmesterbygningen, eventuelt andre bygninger, dersom man står overfor et valg mellom to kulturprosjekt, mellom f.eks. denne bygningen og et kulturprosjekt som operaen, som er et hundreårsprosjekt, som skal være en opera som skal stå i 100 år. Det må være en begrunnelse som etter min mening kan forsvare å oppheve et fredningsvedtak, og som gjør at vi kan få en opera som virkelig kan bli flott, og som kan ha en fasade ut mot sjøsiden.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-09:
Jeg vil gjerne stille et spørsmål til sosialministeren. Jeg vet at sosialministeren i disse dager legger siste hånd på verket i forbindelse med en forskjellsmelding som Stortinget skal få. Den kommer til å vise at forskjellene i Norge har økt. For eksempel er det slik at de ti prosent rikeste i 1986 hadde 50 pst. av alt utbetalt aksjeutbytte i Norge, mens ti år etter, i 1996, hadde de 90 pst. av alt utbetalt aksjeutbytte. I den andre enden er det mange som sliter, og de fattigste i Norge har fått mindre andel av inntekten. Det er tungt å ha dårlig råd i et land der man kan se seg rundt og se at mange har god råd. Det jeg ønsker å spørre sosialministeren om, er følgende: Hva slags strategi vil Regjeringen ha for å skape en allianse på Stortinget som kan bekjempe økte forskjeller? Er sosialministeren fornøyd med en allianse med Høyre og Fremskrittspartiet, som vi nå har prøvd i fire budsjettrunder – to statsbudsjettrunder og to revidert budsjett-runder?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-09:
Sosialministeren vet at nøkkelen til å gjøre noe med de økte forskjellene i Norge ligger i hva slags skattesystem man har. En grunn til at de rikeste har blitt såpass mye rikere, er at aksjeutbyttet ikke beskattes på mottakers hånd. Det er rett og slett slik at hvis man er millionær på aksjeutbytte, betaler man ikke skatt selv av de pengene. Men hvis man er millionær på vanlig lønnsinntekt, betaler man betydelig skatt. Det er en urettferdighet i skattesystemet, som i seg selv er den viktigste grunnen til at forskjellene øker. For å bekjempe forskjellene, for å få gjort noe med dem som sliter mest, trenger vi noen milliarder kroner som kan omfordeles. Da er mitt spørsmål: Er det sammen med Høyre og Fremskrittspartiet en kan klare en slik omfordeling som kan gjøre noe for dem som sliter mest, samtidig som de som virkelig har dratt fra de siste årene, begrenses noe?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-09:
Det er riktig at Regjeringen foreslo en viss tilnærming av skatt på kapital og arbeid. Men det som den saken viste, var jo at Regjeringen ikke står oppreist på et eneste av sine egne forslag. Alle forslag som man kommer til Stortinget med, trekker man så snart man har startet forhandlinger med Høyre og Fremskrittspartiet. Det er jo rent faktisk – og det vil jeg tro sosialministeren vil være enig i – helt umulig å tenke seg at man skal gjennomføre en vesentlig omfordeling av formue og inntekt i Norge med støtte fra de to høyrepartiene man nå lener seg på. I et tidligere ordskifte her var det snakk om hva sosialministeren syntes om en høyrestyrt kommune. Jeg er ikke et øyeblikk i tvil om at sosialministeren helst hadde samarbeidet mot venstre. Det betyr at hvis man skal få gjennomslag for de forslag som ligger i forskjellsmeldingen, som mange nå imøteser med forventning, må jo ministeren ha tenkt igjennom hvordan det skal være mulig å få en faktisk oppfølging av dette. Og hvis man tar for seg bare den lille tingen som Halvorsen var inne på, nemlig beskatning av aksjeutbytte, vil det altså være umulig å få til sammen med høyresiden. Min konkrete utfordring til sosialministeren er da som følger: Hvis man ønsker å få dette igjennom, hvordan har man da tenkt å gjøre det uten å gå mot venstre i Stortinget?
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 1999-06-09:
Jeg har et spørsmål til forsvarsministeren. Vi står nå i en situasjon hvor norske landstyrker sannsynligvis skal inn i Kosovo som en del av en internasjonal fredsopprettende styrke. En enkel operativ vurdering tilsier at dette ikke blir noe enkelt oppdrag. Situasjonen i forhold til partene er høyst usikker, terreng, geografi og klima tilsier at dette kan bli meget vanskelig. I en slik situasjon er det dessverre realistisk og fullt mulig å tenke seg at den norske fredsstyrken, der norske avdelinger inngår, kan komme i en operativ situasjon der lokal bruk av antipersonellminer er den eneste løsning på en taktisk uholdbar situasjon. Norske enheter kan bli en del av dette. Dersom en norsk befalingsmann skulle komme i en slik situasjon at dette er den eneste måten å redde soldaters liv på, kan hun eller han, i henhold til lovverket, straffes med bøter eller fengsel i inntil to år. Føler forsvarsministeren seg bekvem med en slik situasjonsbeskrivelse, som kan bli høyst realistisk?
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 1999-06-09:
Nå er det ganske nøyaktig et år siden denne loven ble vedtatt i dette hus, og det er jo, syns jeg, høyst realistisk og betimelig å spørre statsråden om i hvilken grad hun mener at denne loven skal følges. Det har også noe med rekrutteringsspørsmålet å gjøre. Vi vet jo at det ikke er så enkelt å rekruttere personell til disse oppdragene, så jeg tror at en befalingsmann ville være meget interessert i å vite hvordan han eller hun da kan komme opp i en situasjon, og hvordan de skal komme ut av den. Det vil også bety mye for de familier som eventuelt er igjen hjemme, å vite hvordan soldatenes liv kan beskyttes.
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 1999-06-09:
Mitt spørsmål går til forsvarsministeren og omhandler beredskapen i Nordsjøen. Vi vet at mange land i tillegg til Norge er avhengig av at alt fungerer bra på våre gass- og oljeinstallasjoner. Vi har den samme beredskapen i dag som vi hadde i 1981, men etter den tid er oljeproduksjonen blitt sju ganger større, og vi har nå over 80 installasjonssteder å holde øye med, mens man den gangen hadde ca. ti steder. Justisdepartementet har ansvaret i fredstid, og Forsvarsdepartementet skal ha ansvaret ved kriser og i krig. Det er etter min mening bare Forsvaret som har kompetansen, ressursene og materiellet til å møte en del av disse helt spesielle utfordringene. Forsvarets overkommando har foreslått å styrke Forsvarets spesialkommando. Hva gjør statsråden konkret for å møte disse utfordringene det her er snakk om, og hvordan skal koordineringen av ansvaret foregå?
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 1999-06-09:
Det høres jo bra ut. Men kan vi vente med å få klargjort koordineringsansvaret mellom Justisdepartementet og Forsvarsdepartementet til vi kommer så langt som til å behandle langtidsmeldingen? Det synes jeg virker litt lenge. Under regjeringen Jagland ble det nedsatt et statssekretærutvalg som skulle gå igjennom ansvarsfordeling og koordinering. Er dette arbeidet videreført, og vil vi her i Stortinget få muligheten til å få iallfall noen brikker på plass før vi kommer så langt som til langtidsmeldingen?
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 1999-06-09:
Jeg tror vi må si at det siste haster. Vi aner en kompetansestrid mellom Forsvarsdepartementet og underliggende etater og Justisdepartementet. Og i lys av den problemstilling representanten Rui reiste, er dette et atskillig mer kortsiktig perspektiv enn en prinsipiell styrking av Forsvarets spesialstyrker. Jeg erkjenner at det tar noe lengre tid. Men her går det altså på en temmelig akutt situasjon, hvor vi må konstatere at beredskapen ligger på det samme lave nivå nå som for mange år tilbake, mens oppgavenes alvor er tidoblet. Vi kan i det lange løp ikke håndtere dette i forhold til samarbeidende nasjoner på oljesektoren om vi ikke har en øyeblikkelig gjennomgang av dette. Jeg har grunn til å tro at det arbeidet som ble satt i gang av et statssekretærutvalg under Arbeiderpartiets regjering, ikke er videreført. Og da er spørsmålet: Vil statsråden straks ta initiativ til at dette nå kommer på plass, og at Stortinget får de fornødne tilbakemeldinger om hvordan denne beredskapen skal sikres?
Jan Tore Sanner (Høyre), 1999-06-09:
Mitt spørsmål går til fungerende olje- og energiminister. Staten sitter på alle sider av bordet i petroleumssektoren. Næringsministeren forvalter en majoritetspost i Norsk Hydro. Olje- og energiministeren er generalforsamling i Statoil. Samtidig er staten både kontrollør og konsesjonsgiver for alle selskaper som opererer på norsk sokkel. At det er en åpenbar fare for rolleblanding, har vi sett i prosessen rundt Saga, hvor det er åpenbart at Regjeringen har problemer med å vite helt hvilken hatt man skal ha på hodet. Etter at Hydro og Statoil ble enige om å dele Saga, uttalte olje- og energiministeren til TV 2-nyhetene: «Og så er jeg selvfølgelig tilfreds med at man har kommet frem til et resultat som innebærer at disse viktige verdiene kan forbli på norske hender.» Med andre ord: Man forskutterte den avgjørelsen som Sagas aksjonærer skal ta. Er dette en uttalelse som kan skrives på statsrådens tabbekvote? Kan statsråden nå garantere likebehandling av norske og utenlandske selskaper i prosessen rundt Saga?
Jan Tore Sanner (Høyre), 1999-06-09:
I det samme TV 2-intervjuet uttalte næringsministeren at det ville være ganske meningsløst av andre å prøve å komme med oppkjøpstilbud etter at Statoil og Hydro var blitt enige om den såkalte delingen av Saga. Jeg registrerer at også ESA, EØS" kontrollorgan, har vært bekymret for Regjeringens holdning. Senest i Dagens Næringsliv i dag uttaler Knut Almestad: «… det vakte bekymring da kampen om Saga startet. Da det kunne se ut som norske myndigheter opptrådte på en måte som hindret en av de fire frihetene i EØS-avtalen …» Med andre ord er det ikke bare Høyre som har vært bekymret for manglende likebehandling, men også EØS" kontrollorgan, ESA. Nå er jeg klar over at statsråd Lahnstein ikke er spesielt begeistret for EØS-avtalen, men som statsråd er hun allikevel forpliktet til å opptre i tråd med Norges forpliktelser. Mitt spørsmål vil derfor være om statsråden kan garantere at det ikke vil bli gitt nye politiske føringer, eller en ny politisk innblanding som vil forrykke kravet om likebehandling.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-06-09:
Jeg ønsker å stille kulturminister Lahnstein et spørsmål angående avgifter fra solgte kinobilletter og fra videobransjen, som går til tilskudd til drift av bygdekinoer. Den første kinoforestilling jeg overvar, var på en slik kino. Det var dessverre for mange år siden, og mye har forandret seg siden den gang. Bygdekinoer skulle sikre at folk i grisgrendte strøk fikk mulighet til å se en god film. Dette var opprinnelig et statlig ansvar, men i 1998 kom en ny lov som overdrog dette ansvaret til Kommunale Kinematografers Landsforbund. En av de mange oppgavene Norsk kino- og filmfond ble pålagt, var å kreve inn en lovbestemt avgift på omsetning av film og video. Denne avgiften var på 2,5 pst. og f.eks. videobransjen betaler ca. 17 mill. kr. Synes statsråden det er riktig at kino- og videobransjen er med på sterkt å subsidiere bygdekinoer? Hvis vi skal ha denne ordningen, er ikke det da et statlig ansvar, slik at kino- og videobransjen ikke belastes med dette?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-06-09:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er av den oppfatning at statsråden i hvert fall til en viss grad er enig i at tiden har gått forbi bygdekinoen: Vi er alle sammen svært mobile. De aller fleste av oss har enten parabol eller kabel-TV-anlegg, og nesten alle har video. Noen har også mulighet til å se film gjennom datamaskinen. I tillegg har antall TV-kanaler vokst sterkt de siste årene, og mange av de vanlige bygdekinoene er blitt mye bedre ved at vi har fått både bedre lyd, bilder, sittekomfort og service generelt. Kunne statsråden også se på forskriftene til denne loven, slik hun orienterte oss om, slik at KKL står friere når de skal fordele midler fra fondet til ulike tiltak innenfor film- og videobransjen?