Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 1999-03-11:
Vi er mange som betegner det som skjer i Stortinget i dag, som en historisk begivenhet. Det er gledelig at det også er så bred enighet mellom partiene om et historisk og moralsk oppgjør med behandlingen i Norge av den økonomiske likvidasjon av den jødiske minoritet under den annen verdenskrig. Jeg som vokste opp etter krigen, har lært mye om det grufulle forsøk på jødeutryddelse som fant sted. Den økonomiske siden ved saken fikk imidlertid liten oppmerksomhet. For historiens og vårt folks samvittighets skyld er jeg glad for det vedtak vi i dag skal fatte i landets nasjonalforsamling. For Kristelig Folkeparti handler ikke dette om å kjøpe seg fri fra skyld, aktivt eller passivt pådratt oss som folk under krigen. For oss dreier det seg heller ikke om å dele ut penger for derigjennom å si til dem som omfattes av oppgjøret, at «nå får dere være fornøyde». Nei, det handler om et historisk og moralsk oppgjør med behandlingen i Norge av den økonomiske likvidasjon av den jødiske minoritet under den annen verdenskrig. Selvsagt ligger det i dette både et «unnskyld!» og et «forlat oss vår skyld!» i forhold til holocaust. Men det er primært et oppgjør med den økonomiske likvidasjonen. Derfor gis det historiske og moralske oppgjøret uttrykk gjennom økonomisk bevilgning. Når mennesker likvideres eller utsettes for tortur og systematisk utryddelse, handler det i hvert tilfelle om enkeltmennesker som rammes. Rundt den enkelte befinner det seg familier som lider med og kjenner smerten. For de jødiske familiene skjedde det ofte at en eller ingen overlevde veien til gasskamrene. Når man under siste verdenskrig inndrog eller konfiskerte eiendeler som tilhørte enkeltpersonene vi her omtaler, ja, så er det naturlig at oppgjøret vi vedtar i dag, også har en individuell side. Når flertallet legger seg på en standardisert utbetaling, har det sammenheng med det faktum at bare noen familier ville være i stand til å legge fram en korrekt oversikt over tapene man led. Denne verdifastsettelsen kunne man så f.eks. indeksregulere. Men det ville høyst sannsynlig bære galt av sted med mistenkeliggjøring, urettferdighet og forskjellsbehandling som resultat. Kristelig Folkeparti mener at i en slik sak, med et relativt langt tidsperspektiv og varierende mangel på bevis, er det mest riktig å se alle likt. Dette gjør vi ikke for å bagatellisere eller tilsløre at det var forskjell i verdi og omfang på de eiendeler og den formue som ble fratatt den enkelte. Men erstatningen uttrykker at dette er et erkjentlighetsbeløp og ikke et nøyaktig oppgjør for faktisk dokumenterte tap. Samtidig var det som skjedde under krigen, tiltak rettet mot det jødiske samfunn i Norge som helhet: Jødene skulle utryddes. Heldigvis lyktes man ikke i å oppnå målsettingen, selv om mange som ble drept, ikke hadde gjenlevende arvinger. Med bakgrunn i disse fakta er det naturlig at oppgjøret også har en kollektiv form. Fordelingen av de 450 mill. kr som legges inn i dette historiske og moralske oppgjøret, skjer ut fra økonomiske beregninger og med ønske om at midlene skal tjene til det beste for jødene, til å sikre deres kultur og framtid i Norge. Men det ligger også i fordelingen et ønske om å bidra til nasjonal og internasjonal forståelse for betydningen av den tradisjon og kultur som nazistene ønsket å utrydde. Dette skal skje på ulike måter og med forskjellige virkemidler. Allerede i dag besøker skoleklasser i Trondheim en begynnende historisk samling og dokumentasjon tilknyttet lokalitetene til Det Mosaiske Trossamfund der. Slikt må utbygges og gjøres tilgjengelig for flest mulig, slik at nye generasjoner kan se, reflektere, lære og forstå. Vi vil en framtid med røtter i historien, der fedrenes synder ikke gjentas av barna. Kristelig Folkeparti ønsker at dette historiske og moralske oppgjøret i forhold til den økonomiske likvidasjon av den jødiske minoritet under annen verdenskrig skal bidra til det. Jeg anbefaler med dette komiteens innstilling.