Jan Petersen (Høyre), 2000-10-31:
Bare noen ganske få avsluttende merknader: Den ene dreier seg om EU, fordi jeg har inntrykk av at en del synes at EU-spørsmålet ikke har noe i denne debatten å gjøre. Til det må jeg si at det har det. Poenget er rett og slett at når EU utvikler sitt samarbeid på det sikkerhetspolitiske, forsvarspolitiske og utenrikspolitiske område, vil det ha betydelig virkning for oss, herunder for vårt samarbeid i NATO. Vi er i den situasjonen at jo mer europeerne kommer til å samarbeide, jo svakere vil Norges stemme på denne siden av Atlanteren bli. Derfor har Norge satt seg helt frivillig i en meget vanskelig situasjon, som det selvsagt er fullt legitimt å drøfte også når vi drøfter NATO og de transatlantiske forbindelser. Jeg tror vi må se i øynene at for amerikanerne er det i stor grad sammenfall mellom begrepet Europa og EU, og det betyr at det er EU som politisk tyngdepunkt som i stor grad vil avgjøre hvordan klimaet over Atlanteren vil være. Så dette har i høyeste grad noe i denne debatten å gjøre, og vi må innrømme at de påkoblingsmekanismene som utenriksministeren snakket om, og som jeg håper blir så gode som overhodet mulig, aldri vil være annet enn halvgode løsninger, fordi vi har sagt nei takk til det eneste som vil gi Norge full innflytelse på den europeiske scene. Det betyr at dette er ting som vi bør drøfte. Så har det utviklet seg en debatt om handlefrihet i forhold til denne saken, og da er det to ting jeg har lyst til å understreke først. Det ene er at det er viktig for Norge å ha handlefrihet. I så måte ønskes utenriksministeren lykke til med sitt programarbeid – Høyre har allerede den handlefriheten, det har vi i inneværende stortingsperiodes program – for det er riktig som han sier, at utviklingen kan ta nye og viktige vendinger. Det andre er at det er selvsagt ikke noe poeng å reise EU-saken igjen i den forstand at man søker før det er rimelig sjanse til at resultatet blir et annet – eller sagt på en annen måte, at folket mener noe annet enn før. Det betyr ikke at man ikke skal diskutere hva de fullgode løsningene er. Den type medlemskapsdebatt bør vi ha, men medlemskapsdebatt i den forstand at man skal sende en søknad, bør vi ikke ha før det er fast grunn under føttene, og det tror jeg også vi er enige om. Og det er da jeg undrer meg litt over utenriksministerens premisser. Jeg er enig i at utvidelse er en viktig begivenhet, men det eneste som kan styre Norges politikk, må være hva våre norske nasjonale interesser tilsier. Det betyr f.eks. at hvis den debatten som utenriksministeren nevnte i Island, skulle føre til at islendingene søker, tror jeg faktisk at norske fiskeriinteresser vil være tjent med at vi satte oss meget raskt ned og så på om ikke vi burde gjøre det samme. Jeg vil si at det bør vi gjøre helt uavhengig av om Bulgaria er på vei inn i EU eller ikke. Derfor er de norske nasjonale interessene det eneste som kan styre oss i disse spørsmålene. Ellers har jeg lyst til bare å legge til når det gjelder NATO og utvidelse, at jeg håper at Norge her har en så aktiv holdning som mulig. Utvidelsesprosessen er i ferd med å miste momentum. Jeg tror det er viktig at Norge bidrar til å skaffe momentum tilbake igjen. De to forslagene SV har fremmet, ser jeg fra Høyres side ingen grunn til å stemme for. Det første forslaget gir seg selv, det andre forslaget tror jeg neppe er hensiktsmessig, simpelthen fordi det ikke er mulig å vurdere de rettslige hjemlene uten å vurdere dem i forbindelse med en helt konkret konflikt, og da må man gjøre som i Kosovo-konflikten, måle det opp mot hva bl.a. FN har vedtatt på området. Det er en helt konkret vurdering. Mange har en stor tiltro til såkalte uavhengige juridiske betenkninger, men de kan bare gi oss grunnlagsmateriale. Det vil være de rettslige regler applisert på situasjonen som vil bestemme hva vi gjør, og derfor tror jeg ikke dette forslaget er særlig avgjørende fra eller til.