Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2009-11-27:
Nav-reformen er både en organisatorisk reform og innebærer innføring av nytt innhold. Den organisatoriske tilretteleggingen er i stor grad gjennomført. De er nå i full gang med å gjennomføre store endringer i arbeidsprosesser og virkemidler. Kvalifiseringsprogrammet, nytt tiltaksregelverk og nye regler for oppfølging av sykmeldte, er alt innført. Neste år innføres arbeidsavklaringspenger og rett til arbeidsevnevurderinger, og i 2011 kommer ny alderspensjon. Det gjenstår med andre ord fortsatt mye arbeid før intensjonene med disse store reformene er oppnådd. Det er pr. i dag etablert 444 Nav-kontorer, og ved årsskiftet vil det gjenstå å etablere ti kontorer. I tillegg har Arbeids- og velferdsetaten etablert forvaltningsenheter i alle fylker og fem regionale pensjonsenheter. En stor omstrukturering av tidligere trygdeetat og Aetat er gjennomført. I mange Nav-kontorer er det i dag en mer helhetlig oppfølging av brukerne enn tidligere, bl.a. fordi virkemidlene til kommune og stat ses i sammenheng. Den 1. februar 2010 vil som nevnt oppfølgingen av brukerne og brukernes rettigheter ytterligere styrkes ved at brukerne får rett til arbeidsevnevurdering. Formålet med både de organisatoriske og innholdsmessige omleggingene er å styrke Nav-kontorenes arbeid for å få flere i arbeid og aktivitet. Føringene for gjennomføringen av Nav-reformen ble gitt gjennom Stortingets behandling av St.prp. nr. 46 for 2004–2005 og Ot.prp. nr. 47 i 2005–2006. I de årlige budsjettproposisjonene har Regjeringa orientert Stortinget om gjennomføringen av reformen. I tillegg gav Regjeringa i mars i år gjennom St.prp. nr. 51 for 2008–2009 en mer utfyllende rapportering om gjennomføringen av reformen og de utfordringer som etaten står overfor. Interpellanten viser til hva daværende sosialkomité uttalte om førstelinjetjenesten i sin innstilling til St.prp. nr. 46 for 2004–2005, og stiller spørsmål ved om «føringen om en sterk, myndig og kompetent førstelinjetjeneste er fullt ut ivaretatt i gjennomføringen av Nav-reformen». Før jeg sier noe om hvordan denne gjennomføringen er fulgt opp, vil jeg minne om at regjeringa Bondevik II i stortingsproposisjonen valgte å definere begrepet førstelinjetjenesten til å omfatte mer enn tjenester som ligger i front eller i et mottak. Bakgrunnen for å definere førstelinjetjenesten som noe mer en selve Nav-kontoret var at små kontorer ikke ville kunne dekke hele bredden i den statlige etatens oppgaver i førstelinjen. Nav-kontoret skulle likevel være brukernes fysiske lokale kontaktsted. Stortingsproposisjonen pekte også på at hensynene til effektiv ressursutnyttelse og tilstrekklig kompetanse og kvalitet i saksbehandlingen tilsier at en rekke funksjoner, som ikke krever brukernærhet, ivaretas gjennom regional spesialisering eller oppgavedeling, eller håndteres av landsdekkende enheter. Det har imidlertid hele tiden vært klart at Nav-kontoret skulle være motoren i reformen. For å legge til rette for at Nav-kontorene skal kunne veilede og følge opp den enkelte med sikte på arbeid og aktivitet er andre oppgaver flyttet ut. Oppgaver knyttet til helserefusjoner og til oppgjør for pasienttransport flyttes til henholdsvis Helsedirektoratet og helseforetakene. Den mest omfattende endringen for de lokale kontorene har likevel vært opprettelsen av forvaltningsenheter og spesialenheter for pensjon. Forvaltningsenhetene er etablert både for at Nav-kontoret skal kunne konsentrere seg om å veilede og følge opp brukerne, og for at saksbehandlingen skal bli mer effektiv, ha høyere kvalitet og økt grad av likebehandling. Arbeids- og velferdsdirektoratet har utarbeidet prinsipper for ansvars- og oppgavedeling mellom Nav-kontor og forvaltningsenhet for alle ytelser. Det betyr at ytelser uten aktivitetskrav, bl.a. barnebidrag, foreldrepenger, kontantstøtte og grunn- og hjelpestønad, behandles av forvaltningsenhetene, selv om Nav-kontoret er brukernes kontaktpunkt også for disse ytelsene. ytelser med aktivitetskrav, bl.a. dagpenger, sjukepenger, attføringsytelser, rehabiliteringspenger og uføreytelser, skal Nav-kontoret vurdere brukerens arbeids- og funksjonsevne, herunder også medisinske forhold, mens det er forvaltningsenheten som vurderer øvrige vilkår for ytelsen. Forvaltningsenheten fatter vedtak, sender ut vedtaksbrev til bruker og foretar eventuelle beregninger og utbetalinger. Nav-kontoret har ansvar for oppfølgingen av brukers aktivitet i henhold til oppfølgingsplan. Denne ansvars- og oppgavedelingen krever forskjellig kompetanse i Nav-kontoret og i forvaltningsenheten. I Nav-kontoret er det bl.a. behov for veileder- og oppfølgingskompetanse, samt kompetanse på bl.a. arbeidsmarkedet. I forvaltningsenheten er det viktig å ha god saksbehandlerkompetanse og detaljert kunnskap om regelverket. Arbeidsdelingen mellom Nav-kontor og forvaltningsenheter har imidlertid ikke fungert tilfredsstillende i oppstartfasen. Blant annet er det eksempler på dobbeltarbeid der forvaltningsenheten overprøver Nav-kontorets vurderinger. Direktoratet har derfor besluttet at Nav-kontoret skal fatte vedtak knyttet til arbeidsevnevurderinger når dette innføres. Det vil hindre at forvaltningsenheten overprøver Nav-kontorets vurderinger og vedtak. Innføring av arbeidsevnevurderinger vil føre til at det blir økt oppmerksomhet om Nav-kontorets oppfølging av brukerne. Som jeg nylig redegjorde for i spørretimen, gjennomføres det omfattende opplæring. Direktoratets vurdering er at det ikke hadde vært praktisk mulig å gjennomføre en slik innholdsreform på en god måte uten de organisatoriske endringene som er gjennomført. Jeg vil likevel minne om at uansett hvor godt det planlegges når nye ordninger skal innføres, kan det oppstå overgangsproblemer. Det er en risiko også når vi skal innføre arbeidsavklaringspenger. For eksempel vil en del brukere nå måtte levere meldekort for å få ytelsen sin. Etaten har imidlertid lang erfaring med bruk av meldekort for mottakere av dagpenger og attføringsytelser. Eventuelle overgangsproblemer er imidlertid ikke av en slik karakter at denne viktige delen av reformen bør utsettes ytterligere. Jeg har også forsikret meg om at direktoratet i oppstartsfasen vil fokusere på å sikre at alle får ytelsene de har krav på. Jeg er glad for at det er en løpende debatt om den pågående Nav-reformen og om utviklingen av arbeids- og velferdsforvaltningen. Det gir muligheter til å diskutere de veivalg som er tatt, og om det er riktig å justere kursen. Arbeids- og velferdsdirektoratet skal i valg av organisering balansere kryssende interesser som effektivitet og brukernærhet. Gjennom å sentralisere oppgaveutførelsen for ikke brukernære oppgaver, er det lagt et grunnlag for større effektivitet samtidig som Nav-kontoret kan styrke oppfølgingen av brukerne. Det er viktig å etablere myndige Nav-kontorer som har den rette kompetansen til å følge opp brukerne, i tråd med det som er forutsetningen for reformen. Det er derfor behov for god oppfølgingskompetanse i Nav-kontorene, mens den detaljerte regelverkskompetansen ligger i forvaltningsenheten. Det har vært krevende å gjennomføre endringene, og det tar tid å innføre nye og bedre arbeidsprosesser og virkemidler. Mange brukere har i en periode fått dårligere tjenester, noe som er kritisk for disse. Nå er den organisatoriske rammen på plass. Det vil lette arbeidssituasjonen for de 17 000 ansatte i Arbeids- og velferdsforvaltningen, som har gjort en kjempeinnsats under reformperioden. Det vil gi de ansatte bedre muligheter til å dreie oppmerksomheten mot dem reformen er til for, nemlig brukerne.