Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2011-10-04:
Vi lever i en urolig tid. Statsgjeldsproblematikken internasjonalt smerter oss alle. I mange land ser vi at sysselsettingen avtar dramatisk og ledigheten vokser. Dette utløser utrygghet, frustrasjon, sinne og fortvilelse. Sosiale forskjeller vil forsterkes og konfliktnivået økes i tiden framover. Vi har lav ledighet og god sysselsetting. Over 250 000 nye arbeidsplasser er vokst fram de siste årene, de langt fleste i privat sektor. Dette er et godt eksempel på skaperkraften og den norske viljen. Selv om Norge kan oppleves som en trygg havn, rammes også våre bedrifter av lavere etterspørsel og lavere priser på verdensmarkedet. Det blir derfor spennende å følge finansdebatten i høst. Så vidt jeg kan se, er det ingen andre flertall enn det rød-grønne flertallet som per nå kan føre en finanspolitikk som bidrar til en stabil økonomisk utvikling, og som vektlegger sysselsetting og lav ledighet. Norsk næringsliv kan være trygg på at dagens politiske flertall ikke vil gjennomføre politiske vedtak som setter i gang en negativ rente- og kroneutvikling, og slik sett setter sysselsettingen i fare. Høyre har i debatten trukket fram at Norge har gått noe tilbake på rangeringen av konkurransekraften og bruker fjerning av formuesskatten som et mantra for økt konkurransekraft. Ja, det er riktig at det finnes barometre som viser dette. Men det er grunn til å stille spørsmålet: Hvorfor skjer det? Hovedårsaken er høy lønnsvekst og at veksten ikke i tilstrekkelig grad kompenseres med økt produktivitet, og således svekker konkurransekraften. Vi er derfor opptatt av moderate lønnsoppgjør og lønnsoppgjør som tar konkurranseutsatt sektor på alvor. Men vi vil jo ikke motsette oss den lønnsveksten som skjer mellom ansvarlige sentrale parter i et lønnsoppgjør. Nei, det forsvarer vi – i motsetning til Høyre. Et annet forhold som slår inn, er at Norge har høye skatter og mindre fleksibilitet i arbeidsmarkedet. Ja, vi har høye skatter, og vi har mindre fleksibilitet i arbeidslivet, men det er et resultat av en villet politikk. At vi har høye skatter og god velferd i et velregulert arbeidsliv som tar menneskelige hensyn, er god sosialdemokratisk politikk. Det er ikke noe nytt at Høyre vil i en annen retning enn Arbeiderpartiet. Men det som er nytt, er at Høyre unngår å snakke om de virkelig store konsekvensene av sin egen politikk. Når Høyre er bekymret for konkurransekraften til næringslivet og vil fjerne formuesskatten, da er jeg mer bekymret over Høyre som vil samarbeide med et parti som tilbyr skatte- og avgiftsletter som ligger nær 100 mrd. kr, og som omtaler handlingsregelen som et lite egnet finansielt styringsverktøy, og mener at den representerer en kollektiv politisk ansvarsfraskrivelse. I en slik situasjon vil formuesskatten framstå som en svak bris for norsk næringsliv, i motsetning til den uavklarte økonomiske tornadoen som Høyre tilsynelatende vil innsette som medansvarlig for norsk økonomisk politikk i årene framover. Høyre unngår også i debatten å si at de har løftet inn lokale avtaler mellom arbeidsgiver og arbeidstaker som et løft for norsk næringsliv. Det betyr at Høyre vil at lønnsdannelsen skal skje lokalt hvor likevekten mellom arbeidstaker og arbeidsgiver er svekket i disfavør av vanlige lønnsmottakere. De unngår å si at arbeidstidsordninger bør avtales lokalt i et forhold mellom arbeidstaker og arbeidsgiver. De unngår å si at man for å forbedre rangeringen for konkurransekraft må antall midlertidig ansatte økes vesentlig for å styrke arbeidslivets fleksibilitet. De unngår å si at de vil uthule skattesystemet og redusere legitimiteten om at alle skal bidra i finansieringen av velferdssamfunnet. De unngår å si at Høyre-politikk faktisk river i stykker noen av de viktigste brikkene i den norske modellen, og noe jeg egentlig kan forstå, er akkurat det. For da jeg hørte Høyres parlamentariske leder i dag, kan jeg i beste fall si at hun ikke kan ha skjønt eller forstått begrepet og systemet i «den norske modellen». De unngår å si at deres politikk tilsier at rangeringens mål er det styrende og overskygger behovet for å lage et godt samfunn for mennesker. Høyre-samfunnets ideologi er til syvende og sist et samfunn der det er den sterkestes rett som er det avgjørende for hvordan man får levd sitt liv. Norge er bygget på sosialdemokratiske verdier fordi det slår fast et sterkt fellesskap og trygghet for enkeltmennesket, der arbeidslivet er regulert i forståelsen av at arbeidstakere er mennesker. Dette samfunnet, dette landet har klart seg godt gjennom finanskrisen. Vi kan vise muskler i en situasjon hvor statsgjeldsproblematikken også vil ramme oss. Jeg tror på ingen måte det er grunnlag for å skifte kurs eller mannskap – tvert om. Det ville i så fall være å seile sin skute på grunn.