Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2007-03-07:
Representanten Bredvold fra Fremskrittspartiet stiller et spørsmål som synes å dreie seg om to forhold: Det ene er det problemet som sauenæringa har i deler av landet knyttet til det å drive sauekjøttproduksjon på grunn av rovdyrtap. Det andre er en uttalt bekymring for økt import av sauekjøtt, altså spørsmål knyttet til importvern. Når det gjelder problemet med rovdyr og tap av småfe på utmarksbeite, er det en utfordring som jeg tar meget alvorlig. Stortinget behandlet St.meld. nr. 15 for 2003-2004 og la der rammene for hvilke rovdyrbestander vi skal ha i de ulike deler av landet, og hvordan de skal forvaltes. Det ligger fast. Samtidig ser vi at tap av særlig sau og rein i mange områder og over flere år har ligget på et altfor høyt nivå og gjort det vanskelig for utmarksnæringene i disse områdene, til tross for uttak av rovvilt og forebyggende tiltak parallelt med det. Regjeringa har derfor bestemt at det fra beitesesongen 2007 skal utbetales en økonomisk kompensasjon over Landbruks- og matdepartementets budsjett til dyreeier når det ut fra dyrvernhensyn må vedtas inngripende restriksjoner på bruk av beite på grunn av rovdyr. Dette sikrer dyreeier en kompensasjon i tilfeller der fylkesmannen ikke finner å dekke dette over Miljøverndepartementets budsjett, og det er et bidrag som gjør det mulig for dyreeier å opprettholde produksjon med nødvendige endringer, og slik sett dekke det norske markedet med sauekjøtt. Jeg er bekymret når sauebønder føler at de blir presset ut av næringa på grunn av tragedier som skyldes store tap – som enkelte opplever – av dyr på utmarksbeite til rovdyr. Derfor har også Regjeringa økt innsatsen, slik at det skal være mulig å leve med den doble målsettinga som Stortinget har bestemt. Vi har økt bevilgningene til forebyggende tiltak over Miljøverndepartementets budsjett med 7 mill. kr for inneværende år, og de er nå på 44 mill. kr. Det er en erstatningsordning som forvaltes av Miljøverndepartementet. I den ordninga erstattes ikke bare dokumenterte tap til rovdyr, men også sannsynliggjorte tap. Andelen sannsynliggjorte tap utgjør her omtrent 90 pst. For tap som aksepteres som dokumentert eller sannsynliggjort, er det ingen egenandel på erstatningene. Hele dyrets verdi, med tillegg av følgekostnader, erstattes. Sauebøndene er profesjonelle yrkesutøvere som tar dyrenes velferd på alvor. Hovedproblemet er at dyrene gjennomgår lidelser, og mange av sauebøndene opplever at produksjonen føles meningsløs. Derfor er det så viktig å finne løsninger som gjør det mulig å drive tradisjonelt sauehold basert på utmarksbeiting, samtidig som rovviltpolitikken er en del av rammebetingelsene for næringa. Det jobber jeg med. Så til problemstillinga rundt mulig import av sauekjøtt. At en representant for Fremskrittspartiet uttrykker bekymring for økt import av sauekjøtt, er både overraskende og gledelig. Det er ikke mange ukene siden jeg sjøl var i en debatt med representantens partiformann på Jæren om en del landbrukspolitiske spørsmål. Det ble da uttrykt relativt tydelig fra partiformannen at Fremskrittspartiets mål var å avvikle importvernet for jordbruksvarer. I en slik situasjon vil jo land som New Zealand og Australia, med den sauenæringa og den strukturen de har, relativt lett utkonkurrere det alt vesentlige av det saueholdet som representanten Bredvold er bekymret for. Importvernet er en bærebjelke i landbrukspolitikken for en hjemmemarkedsorientert næring i et høykostland med vanskelige produksjonsforhold. Dersom det er slik å forstå at Fremskrittspartiet etter det møtet og den debatten på Jæren som jeg refererte til, har fått ny innsikt i grunnlaget for den norske landbrukspolitikken og har skiftet standpunkt i denne saken, er det gledelig for meg, og det er gledelig for norske bygder. Dersom partiet ikke har skiftet mening, er nok fortsatt utfordringer fra de på to bein i denne sammenheng en like stor trussel for sauebøndene i Hedmark som ulv og bjørn.