Gunnar Breimo (Arbeiderpartiet), 2001-06-15:
Jeg ble fristet til å si at nå ble det stigning i programmet, men det jeg skal framføre, er litt for alvorlig til det. I dette mitt siste innlegg i Stortinget vil jeg ta opp to forhold. Det første gjelder nybygg ved Høgskolen i Nesna, som flere har vært inne på. Gjennom alle de åtte årene jeg har vært her, har Stortinget uttrykt skriftlig og verbal støtte til dette prosjektet. I dag foreligger et mindretallsforslag om 1 mill. kr i oppstartbevilgning. Jeg har stor forståelse for at det ikke får flertall, så lenge de ikke har de øvrige 99 millionene. En slik framgangsmåte er for lettvint. Det blir bare en demonstrasjon og et slag i luften. Selv om det ikke er noe stort prosjekt, hører en oppstartbevilgning hjemme ved utarbeidelsen av ordinært budsjett. Jeg er imidlertid svært glad for det som lederen i utdanningskomiteen, Ranveig Frøiland, sa i sitt innlegg. Ut fra det håper jeg at Regjeringen i neste års budsjett finner et beløp til oppstart som er så stort at prosjektet kan fullføres så snart som overhodet mulig. Det handler nemlig om en skole som er faglig på topp, men bygningsmessig akterutseilt, samtidig som det nå også begynner å handle om politisk troverdighet. Det siste jeg vil foreta meg fra denne talerstol, er å komme med noe så høytidelig som en liten appell – en appell om å etablere et tverrpolitisk samarbeid for å møte det som lenge har vært samfunnsfiende nr. 1, nemlig problemene knyttet til rusmisbruk. Utviklingen på dette området de siste årene er skremmende, og er et kraftig signal om at samfunnet ikke gjør nok på det forebyggende området. At Norge er på europatoppen når det gjelder overdosedødsfall, er en situasjon vi ikke kan leve med. Med 100 pst. sikkerhet vet vi at over 300 unge mennesker vil dø i løpet av et år. Likevel er dette, med få unntak, et ikke-tema i denne salen. Det er vanskelig å forstå med tanke på alt det engasjement og den glød vi kan legge for dagen i andre saker, som har liten eller minimal samfunnsmessig betydning. Siden jeg sitter i glasshus like mye som alle andre, er dette ikke ment som kritikk, og jeg vil håpe at det nye stortinget ikke henfaller til skyldplassering, noe som skjer altfor ofte. Heller ikke når det gjelder narkotikaproblemer, finnes det noen enkel løsning. Men siden det dreier seg om et problemområde som alle partiene ser og ønsker å gjøre noe med, skulle jeg ønske at Stortinget kunne legge all partipolitisk uenighet til side og ta et krafttak for å snu den eksplosive utviklingen vi nå har sett. Personlig vil jeg foreskrive en storsatsing i grunnskolen som det mest effektive tiltak. Det vil koste penger, men de får samfunnet igjen senere i form av sparte reparasjonskostnader. I grunnskolen treffer vi alle barna. På et tidlig tidspunkt vil vi kunne se hvilke unger som kan komme i faresonen. I et samfunn som vårt bør ikke grunnskolen mangle penger og personell for å ta vare på dem som kan falle utenfor. Rusproblemene er i dag blitt så store at de krever førsteprioritet fra landets fremste politikere. Ingenting bør være viktigere enn å ta vare på barna og ungdommen vår. «Vi er så få her i landet», skrev Nordahl Grieg under siste verdenskrig. Det gjelder fortsatt, så vi har ingen å miste. Med disse ordene sier også jeg takk for meg.