trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ove Trellevik (Høyre), 2018-12-14:
Samfunnet vårt er attraktivt. Likevel er den største utfordringa for Noreg på sikt å sikra velferdssamfunnet. Det handlar om å ta ansvar for innbyggjarane våre og for dei komande generasjonane. Ei blanding av fattigdom, organisert kriminalitet, valdeleg ekstremisme og svake institusjonar og land gjev ofte grobotn for ustabilitet og konflikt i mange land. Klimaendringane bidreg også til at det tradisjonelle jordbruket får stadig nye vanskar. Desse utfordringane må møtast med målretta og koordinert handling og auka nærvær frå dei lokale styresmaktene og verdssamfunnet. Målet om å stabilisera landa og styrkja levekåra for befolkninga vil bidra til mindre migrasjon og mindre behov for asyl. Det nyttar svært lite med SVs politikk – å ta inn fleire til landet vårt. Å kunna søkja asyl er ein personleg rett som må vernast om, men kollektive migrasjonsutfordringar må løysast på andre måtar: Kvinners deltaking i arbeidslivet og samfunnslivet må aukast. Regionale og nasjonale aktørar i land med utfordringar må arbeida for tryggleik og fred. Innsatsen mot terrorfinansiering og kriminelle nettverk må styrkjast. Kampen mot korrupsjon må støttast, og viktige institusjonar som politi og domstolar må styrkjast. Verdiskapinga og sysselsetjinga må aukast, og det gjer vi aller best ved at handelen i verda er fri. Vi treng ikkje ein politikk som støttar opp under ulovleg migrasjon. Vi treng heller ikkje ein politikk der mesteparten av ressursane vert brukt på få emigrantar i nye land, framfor betydeleg større nytte av ressursane i heimlanda. Konsekvensane av ei dårleg regulert innvandring er omfattande. Noreg hadde i fjor ei «befolkningsfornying» der det blei født ca. 60 000 barn, samtidig som 20 555 menneske med ikkje-vestleg opphav fekk opphald. Dei var med andre ord lovlege «innvandrarar» ifølge dagens reglar. Ikkje-vestlige innvandrar som kjem til Noreg, er kostbare. Eit anslag finn vi i NOU 2017: 2, frå det såkalla Brochmann II-utvalet. Der står det at det kostar 94 000 kr per mann og 170 000 kr per kvinne kvart år for dei som kjem frå landområde 3. Dette innvandringsmønsteret vil, dersom det held fram i samsvar med SSBs moderate prognosar, bidra til at norske skattebetalarar får ei byrde på ca. 10 000 ekstra 2013-skattekroner innan 2025. Det er omtrent det same som at kvar einaste nordmann skulle få ein skatteauke på 12,5 pst. Ein føreset då at dette vert ei form for gjennomsnittsberekning av personskatt, basert på at skattytarar over 17 år i gjennomsnitt betalte 103 000 kr i skatt i 2013. Me veit at slike gjennomsnittsberekningar ofte vert feil. Mange er studentar og har ikkje inntekt før seinare, så mange vil nok måtta bidra med mykje meir. Så det er dyrt å vera attraktiv – på så mange område. Difor er det kjekt å sjå at regjeringa sin strenge, men også rettferdige innvandringspolitikk har brei støtte i denne sal, om enn ikkje frå SV. Men det er viktig at vi følgjer med på konsekvensane på sikt.
Ove Trellevik (Høyre), 2018-12-14:
Me har svært mange gode program. Det er klyngeprogram, bedriftsnettverk, bedriftsretta låne- og tilskotsordningar for distrikta, mentor-tenester for gründerar, bioøkonomiordninga, næringshageprogrammet, inkubatorprogrammet, og det går svært godt. Mitt poeng, som eg ikkje fekk heilt godt fram i stad på grunn av tida, er at me no har redusert skattar gjennom fleire periodar. Me ser at til tross for redusert skatt, aukar skatteinntektene til kommunane og til samfunnet. Viss me no skal auka skattane igjen, slik SV eigentleg legg opp til i sine budsjett, ser ikkje SV at det får dramatiske konsekvensar, både for innbyggjarane, som ikkje vert konkurransedyktige med utanlands arbeidskraft, og for næringslivet vårt, som igjen møter høgare barrierar for å selja sine produkt til utlandet? Nok ein gong: Eg er skuffa over SV, som ikkje tek eller ser konsekvensane av den overbodspolitikken dei har.
Ove Trellevik (Høyre), 2018-12-14:
Brochmann II-utvalet sin rapport, som kom i 2017, peikar på det faktum at resultatet og konsekvensane av auka innvandring faktisk er auka forskjellar blant folk flest. Då er det eit paradoks at Senterpartiet føreslår i budsjettet å auka talet på flyktningar. Politikken til SV har konsekvensar på fleire sider.
Ove Trellevik (Høyre), 2018-12-14:
Sentralisering er ikkje eit mål i seg sjølv. Det som er viktig, er at me legg til rette for næringslivet, slik at ein ønskjer både å busetta seg og leva og bu i distrikta. Regjeringa har hatt ein aktiv og god politikk for å styrkja norsk konkurransekraft for næringslivet. Og mykje går bra i Noreg. Den økonomiske veksten er, som eg sa i innlegget mitt, på veg opp, det går godt i distrikta, og arbeidsløysa er på veg ned. Eg er ikkje einig i beskrivinga av at det går dårleg i distrikta – eg opplever ikkje det der eg kjem frå, langs kysten, og heller ikkje i innlandet. Til og med innanfor landbruket opplever me vekst og utvikling. Også innanfor andre sektorar som havbruk, fiskeri og ei rekkje andre næringar er det vekst og utvikling.
Ove Trellevik (Høyre), 2018-12-14:
Det er rett som representanten seier, at kommunesektoren har kome godt ut av regjeringa sin økonomiske politikk i dei fem åra Høgre har vore med i regjering. Det går svært bra ute i Kommune-Noreg. Men som representanten veit – me har begge to vore ordførarar – har me alle opplevd at det har vore krevjande å gjera omstillingar og få fleirtal for det i kommunane. Sjølv om det er gode prosessar på gang, er det det som må til i svært mange tilfelle. Eg har sjølv vore aktiv i omstillingsarbeid i kommunesektoren og har bl.a. vore med på å greia ut både kommunesamanslåing og skulenedlegging, og eg har vore med på positive vedtak i den retninga. Eg vil oppmoda Kommune-Noreg om å sjå på konsekvensen av den politikken dei sjølve fører inn i framtida, for når ein først har teke på seg ei utgift, og ho heng med, ønskjer ein stadig å få nye tiltak inn. Men det er ikkje berekraftig på lang sikt. Difor må kommunane også fokusera på omstilling.
Ove Trellevik (Høyre), 2018-12-14:
Høgre ønskjer ein god skattepolitikk som sikrar dei aller svakaste i samfunnet vårt og vekst og utvikling for samfunnet generelt. Det som er viktig, er at me får vekst og utvikling og dermed får skatteinntekt for å ta vare på dei aller svakaste i samfunnet. Men det er fleire vegar til Rom, som det populært heiter. I budsjettet er det eit forslag frå regjeringa om å redusera skatten frå 7 til 5 promille på bustader og hytter. Samtidig ønskjer me å skjerma inntektene som kjem frå vind- og vasskraft og prosesseringsanlegg. Det kjem eg tilbake til ved eit seinare høve. Når det gjeld eigedomsskatten generelt, vert makstaket føreslått redusert.
Theodor Barndon Helland (Fremskrittspartiet), 2018-12-14:
Innvandring gjør Norge til et mer mangfoldig land. Det er bra. Vår humanitære tradisjon tilsier også at vi skal hjelpe mennesker i nød, men det er ikke uten utfordringer. Det krever at alle deler av samfunnet stiller opp for å sikre god integrering. Det har vært nødvendig å håndtere innvandring og antall asylsøkere, og vi må prioritere å ta imot dem som har et reelt beskyttelsesbehov, rask bosetting av dem som får opphold, og rask retur av dem som ikke får det. Jeg mener debatten om innvandring ofte handler vel så mye om hvordan vi tar imot dem som kommer, som den gjør om hvem som kommer. God integrering er av avgjørende betydning, og jo mer vi satser på god integrering, jo bedre kan vi ta imot dem som skal bosettes i Norge. NTB meldte denne uken at én av fire asylsøkere i år er fra Tyrkia. Av de totalt 2 882 asylsøkerne som er kommet til Norge så langt i år, er 720 fra Tyrkia. Konflikten mellom Erdogan-regimet og Gülen-bevegelsen er bidragsytende til dette. Jeg vil fortelle om en av disse, som har funnet seg til rette i idrettsforeningen jeg selv tilhører, i Kristiansand. Jeg vil gi skryt til hvordan idrettsforeningen, Kristiansand kommune og Norges Fekteforbund har bidratt til at vedkommende har kunnet utøve sin idrett fra første dag i Norge. Alle idretter som er tilsluttet Norges Idrettsforbund, har som mål at alle skal få være med. Det er god integreringspolitikk. På trening kan man lære norsk, få norske venner og bli en del av det norske samfunnet. Det er svært positivt at regjeringen i større grad vil mobilisere sivilsamfunnet for å lykkes bedre med hverdagsintegreringen. I denne sammenheng er idretten og kulturlivet sentrale aktører vi må samarbeide med dersom vi skal lykkes. Med min erfaring fra norsk fekting vil jeg legge til at det kanskje ikke er de typiske vinteridrettene våre som er de mest tilgjengelige for flyktninger eller asylsøkere. Det er i møte med den interessen og evnen for idrett mange allerede har, at integreringen går raskest. Vi må derfor også legge til rette for å beholde et mangfold av ulike idretter innenfor den organiserte idrettsparaplyen.
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2018-12-14:
I Aftenposten i 2016 sto det en kronikk med følgende oppfordring: «Kjære jente som lever i glasshus: Det er ingen skam å være fri! Motstanderne dine vil si at du er blitt for vestlig. Men om det er synonymt med å være fri, så er jeg vestlig – og stolt av det.» Det sa Sofia Srour, en av forfatterne av boken «Skamløs». NRK-profilen Noman Mubashir har stått fram som homofil. Han sa til Dagbladet – også i 2016 – at media hadde spurt ham om å snakke om dette i over 15 år, men han turte ikke. «Jeg fryktet reaksjonene som kunne komme fra det norsk-pakistanske miljøet.(…) Det er takk og pris litt bedre i dag, men vi har en lang vei å gå.» (…) Jeg slutter meg til det siste utsagnet. Disse historiene forteller om behov for organisasjoner, og ikke minst frivillige som jobber i disse organisasjonene, som tar opp problemstillinger som negativ sosial kontroll. Født Fri, LIM og Minotenk er eksempler på slike organisasjoner. De har alle fått økt tilskudd i statsbudsjettet og påplussinger ved hjelp av forhandlingene med Kristelig Folkeparti. De frivillige organisasjonenes arbeid er avgjørende for om vi skal lykkes, særlig med hverdagsintegrering. Regjeringen har gjort noen grep i statsbudsjettet for både å forenkle og målrette tilskuddsordningene. På integreringsfeltet gjøres det nå om på dagens fire søkbare tilskuddsordninger for frivillige organisasjoner til én søkbar ordning. Det vil skape mindre byråkrati, både for frivillige og for offentlig sektor. Jeg håper at dette vil mobilisere og målrette innsatsen til organisasjonene, og at det blir mer attraktivt å jobbe i frivillige organisasjoner. Det hjelper lite å bruke innsats på kompetansehevende tiltak og negativ sosial kontroll dersom man har blitt kvalifisert, har brukt masse tid på kompetanseheving og ikke får innpass i arbeidslivet. Diskriminering forekommer fortsatt. Det må bekjempes. Likeledes er islamofobiske holdninger i framvekst i Europa og også i Norge. Det forsterker utenforskap, og i verste fall kan det gi radikalisering av de unge som ikke føler seg hjemme eller har plass verken i sitt eget miljø eller i det vi kan kalle «det norske miljøet». Så integrering er en stor utfordring.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2018-12-14:
Det er ikke lett å finne tråden i dette. Jeg sitter og lytter til representanten Thommessen og representanten Engen-Helgheim og hører at de befinner seg i to helt ulike univers, eller to helt ulike verdener, hva angår asyl- og flyktningpolitikken. I går hadde vi en heller selsom runde her på Stortinget om migrasjonsplattformen, der Fremskrittspartiets representant Engen-Helgheim gikk så langt at han sto her på denne talerstolen og faktisk beklaget at hans egen regjering gikk inn for, støttet, denne plattformen – selv etter å ha hørt sin egen utenriksminister redegjøre for saken. Det ble laget et stort sirkus av Fremskrittspartiet i går i asyl- og innvandringspolitikken i et forsøk på å vaske sine hender for ytre høyre fløy. Engasjementet fra i går videreføres ikke i dag, for i dag aksepterer jo Fremskrittspartiet å øke antallet kvoteflyktninger, bl.a. Det er fullstendig sprik og kaos i regjeringspartiene. Det er et så stort sprik at jeg hører at Fremskrittspartiets egen justisminister her i dag ikke helt vet hvilket ben han skal stå på: hans eget parti Fremskrittspartiets politikk eller regjeringens politikk. Regjeringen er jo i ferd med fullstendig å gå opp i limingen når det gjelder asyl- og innvandringspolitikken. Det er sterkt betenkelig. Landet er ikke tjent med det.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2018-12-14:
Jeg skal være kjappere på labben ved neste korsvei. Vi hører her at kommunebudsjettet skrytes relativt høyt opp. Det har aldri vært så mye penger osv., osv. Jeg har lyst til å stille representanten Trellevik et ganske enkelt spørsmål, egentlig. Hvis det riktig, hvorfor er det da sånn at svært mange kommuner i de siste fire årene har sett seg nødt til enten å innføre, beholde eller til og med øke eiendomsskatten? Mener representanten Trellevik at Høyre- og FrP-ordførere som har gjort dette i en rekke kommuner, gjør dette bare for å plage sine innbyggere eller fordi de mener at de har en for dårlig kommuneøkonomi?
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2018-12-14:
Det var representanten Holm Lønseths betraktninger i forrige innlegg som jeg må knytte et par kommentarer til. Blant annet oppfattet jeg at hun sa at oljeprisfallet var mye verre enn finanskrisen i 2008, og da må det være lov til å si at det er fullstendig historieløst å påstå noe slikt. Finanskrisen i 2008 var langt mer omfattende og dyptgripende på alle måter. Oljeprisfallet var alvorlig nok, men det går altså ikke an å påstå noe slikt. Representanten Holm Lønseth går videre og skryter av regjeringens såkalte reformer – denne ABE-reformen, som ikke er noen reform! Det er ingen reform i de tre bokstavene der. Det er et reint kutt for det offentlige! Det er et reint ostehovelkutt, uten hode og hale, uten mål og mening. Og det kuttet, det måtte de legge inn fordi de skulle finansiere skattekuttet til noen av Norges aller rikeste mennesker. Det er den såkalte reformen. Til slutt påstår representanten Holm Lønseth at alternativene til budsjettet vi behandler i dag, er mye verre. Da må jeg bare spørre – litt forsiktig, kanskje: Når Trondheim, som representanten Holm Lønseth bor i, ville fått 88 mill. kr mer med Arbeiderpartiets budsjettforslag, hva hadde da blitt verre i Trondheim? Når Trøndelag fylke hadde fått 72 mill. kr mer med Arbeiderpartiets budsjett, hva hadde blitt verre i Trøndelag? Når Østfold-kommunene hadde fått over 143 mill. kr mer med Arbeiderpartiets budsjettforslag, hva hadde blitt verre i Østfold-kommunene? Jeg kan fortsette ganske lenge med å ta disse tallene for kommunene som er et bedre alternativ enn hva representanten Holm Lønseth, hennes regjeringsparti og hennes regjeringskolleger har klart å stable på beina. Det er bare å slå det fast. Jeg forstår at det kan være tungt å ta det inn over seg. Men Arbeiderpartiet har altså et vesentlig bedre budsjettforslag for kommuner og fylker i Norge enn det regjeringen har klart å stable på beina.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2018-12-14:
Ja, representanten Tveiten Benestad, vi må ha omstilling, vi må ha effektivisering. Det er en selvsagt ting. Jeg var heldig og fikk være ordfører i ti år. Vi holdt på med det hver eneste dag – med å omstille oss, effektivisere oss og gjøre ting bedre for innbyggerne. Men representanten Tveiten Benestad sier at derfor trenger vi denne bokstavreformen, ABE-reformen. Nei, man trenger ikke det, for den såkalte reformen er ingen reform. Det er et flatt kutt til kommunene, til det offentlige. Det er det det er. Det er et flatt kutt! Og det måtte de ha for at de skulle gi bort skattekutt til de rikeste i landet. Det er hele bakgrunnen for denne ABE-saken, rett og slett behov for penger til mer skattekutt.
Linda Monsen Merkesdal (Arbeiderpartiet), 2018-12-14:
I 2015 var det en imponerende dugnadsinnsats av mange landets kommuner. Små kommuner tok imot store antall flyktninger. I dag er mange av disse kommunene i en økonomisk vanskelig situasjon. Vi ser en økning i sosial og økonomisk ulikhet. Flyktninger er overrepresentert blant arbeidsledige, spesielt flyktningkvinner. Det gir igjen betyr levekårsutfordringer, som bl.a. manglende integrering og økt fattigdom. Regjeringen kutter stadig i bevilgningene til kommunene, samtidig som den krever større handling fra kommunene. Dette regnestykket går ikke opp. Flere kommuner har i dag ikke økonomi til å møte utfordringene de står overfor. Kommunene må styrkes økonomisk for å kunne sette i verk gode og langsiktige integreringstiltak. I lys av årets Nobels fredspris og med dagens kunnskap vet vi at en god del av flyktningene som kommer til Norge, har utfordringer fordi de har opplevd traumer og umenneskelige handlinger. Flyktninger er mennesker som har mistet hus, familie og venner. Alt som var kjent, er blitt ukjent. Dette er fakta som vi må ta inn over oss og inn i integreringsarbeidet. Skal vi lykkes med integrering, må vi ta i bruk kunnskap og metoder som vi vet fungerer. Skal en personlig lykkes med å bli integrert, må en ha mulighet til å følge opp barna sine på skole og i fritid, ha kolleger og føle at en bidrar til samfunnet. En må forstå samfunnet. En må få være i aktivitet og i arbeid. Vi vet at tiltak som arbeid, samfunnskunnskap og språkkunnskap er integrerende. Arbeiderpartiet foreslår derfor i sitt alternative budsjett 30 mill. kr til Jobbsjansen rettet mot kvinner, 7 mill. kr til forlengelse av introduksjonsprogrammet, 10 mill. kr rettet mot arbeidsnorsk og bransjenorsk og 10 mill. kr til språkpraksis. Flest mulig vil integreres i samfunnet de bor i, og de skal få mulighet til det. Vi i Arbeiderpartiet har som mål å være best i verden i integrering. Vi vil derfor sette av 10 mill. kr til forskning for å finne de beste metodene for at flyktninger skal få mulighet til å komme seg i arbeid og bli en del av det norske samfunnet. Ett integreringstiltak som vi kan ta i bruk helt gratis, handler om retorikk. Retorikk har effekt. Mennesker som blir omtalt som et problem, kan utvikle seg til å bli et problem. Mennesker som blir sett på som en ressurs, blir en ressurs. Forskning viser at dette fungerer. Politikken må vise vei, slik at mennesker som kommer til Norge, skal få brukt sitt potensial – og ikke minst få mulighet til å bli en del av det norske samfunnet.
Mari Holm Lønseth (Høyre), 2018-12-14:
Arbeiderpartiet forstår tydeligvis ikke verdien av arbeid. Verdien av arbeid, av at noen går på jobb, og at noen skaper jobber, er at vi har skattepenger å fordele til gode formål. Det er f.eks. takket være verdiskaping at vi har råd til å ha en så raus kommuneøkonomi som denne regjeringen har sikret. Arbeiderpartiet leverer det rødeste budsjettet vi har sett med Gahr Støre som partileder. Arbeiderpartiet presenterer den største skatteøkningen siden 2013. Det gjør at det blir dyrere å jobbe, og det blir dyrere å skape jobber. Men det er ikke gratis å hente inn mer skattepenger fra folk og bedrifter, selv om Arbeiderpartiet ser ut til å tro det. Næringslivet taper konkurransekraft, de skaper mindre. Resultatet er at både kommunene og staten taper på sikt. Spørsmålet mitt er: Mener Arbeiderpartiet at det er bra for norske kommuner at det blir vanskeligere å drive næringsvirksomhet?
Mari Holm Lønseth (Høyre), 2018-12-14:
Jeg er enig med representanten Sivertsen i at verdien av arbeid selvfølgelig er mer enn skatteinntektene vi får. Det er også derfor regjeringen har satset på en inkluderingsdugnad og at staten tar et større ansvar for å ansette de menneskene som sliter med å komme seg inn på arbeidsmarkedet. Men det endrer ikke det faktum at flesteparten av oss også skal jobbe i det private næringslivet, og private jobber må faktisk skapes. Det må legges til rette for mer verdiskaping. Det blir ikke flere jobber av at man øker selskapsskatten, av at man favoriserer utenlandsk eierskap, og av at man gjør det vanskeligere å skape jobber. Jeg kan heller ikke høre at representanten Sivertsen svarte på spørsmålet mitt: Blir det bedre for Kommune-Norge hvis det blir vanskeligere å skape verdier i dette landet?
Mari Holm Lønseth (Høyre), 2018-12-14:
Det er et mål for Høyre at folk flest skal ha muligheten til å eie sin egen bolig. Det er også derfor regjeringen har sørget for å gjøre det raskere, enklere og billigere å bygge boliger. De aller fleste klarer å skaffe seg og kjøpe sin egen bolig. Så mange som 80 pst. av oss bor i en bolig vi eier selv. Men det er ikke alle mennesker som klarer å skaffe seg sin egen bolig, og for dem er det et prioritert område for regjeringen å sikre at også vanskeligstilte på boligmarkedet kan skaffe seg og beholde en god bolig. Flere representanter før meg prøver å gi inntrykk av at regjeringen ikke har satset på det boligsosiale arbeidet, men det faller på sin egen urimelighet. Det har ikke vært registrert færre bostedsløse enn vi har under denne regjeringen, og nedgangen er størst blant barn. Det har ikke kommet av seg selv, det har kommet som følge av at vi har valgt å målrette tiltakene mer for å sikre at de som trenger det aller mest, får mer. La meg nevne noen eksempler: Vi har målrettede startlånsordninger i Husbanken, slik at flere av dem som får startlån, får til å fullfinansiere boligen sin. Dette er personer som aldri ville ha klart å kjøpe seg sin egen bolig. Vi har også rettet opp underreguleringer som de rød-grønne sørget for, og fra 2017 følger også bostøtten prisstigningen. Vi har sørget for at bostøtte utbetales på bakgrunn av oppdaterte ligningstall, ikke to år gamle ligningstall, som de rød-grønne brukte. Det gjør at færre får vanskelige tilbakebetalingskrav, og at bostøtten går til dem som faktisk trenger det. Vi har sørget for at kompensasjonsordningen for uførereformen gjøres varig sånn at de som fikk økt uføretrygd i 2015, ikke mister bostøtten. Og i årets budsjett gjør vi en ytterligere styrking av bostøtten for barnefamilier. Med den endringen som vi vedtar i dag, kan en helt vanlig barnefamilie som sliter med å skaffe seg en god bolig, få opp til 5 000 kr i økt bostøtte. Vi har også sørget for at det gis bostøtte til nye boformer, sånn at personer i bokollektiv også har muligheten til å få bostøtte, og det har klart stor betydning når vi har tatt imot så mange nye flyktninger og innvandrere de siste årene. SV og Arbeiderpartiet synes å ha lyst til å hoppe bukk over det faktum at antallet bostøttemottakere også var synkende fra 2011, da de selv satt i regjering. Man velger også å hoppe bukk over det faktum at mye av nedgangen i bostøtten skyldes at man har færre tilbakebetalingskrav fordi man bruker oppdatert ligning. Et godt boligsosialt arbeid er helt nødvendig for å sikre at alle har et godt sted å bo. Det sikrer denne regjeringen samtidig som man ser andre fattigdomstiltak i sammenheng.
Mari Holm Lønseth (Høyre), 2018-12-14:
Det er ikke noe nytt at Høyre og Arbeiderpartiet har et helt grunnleggende ulikt syn på hvordan verdier skapes, og det er heller ikke noe nytt at man har et ulikt syn på hva kommunene lever av. Jeg hører at representanten Lauvås mener at Trondheim kommune først og fremst lever av tilskuddene vi får fra staten. Men Trondheim kommune lever jo ikke av det. Man lever hovedsakelig av at man f.eks. satser på forskning og innovasjon, som gjør at det skapes enda flere arbeidsplasser rundt omkring i byen. Dessuten hopper Lauvås bukk over at Trondheim kommune og alle andre kommuner har fått mer enn nok midler til å gi gode tjenester til folk. I fjor hadde Trondheim kommune et overskudd på 440 mill. kr, samtidig som den Arbeiderparti-styrte byen velger å ta inn enda mer i eiendomsskatt hvert eneste år fra helt vanlige folk som eier sin egen bolig. Jeg skjønner at man må ha mer kommuneøkonomi hvis man f.eks. skal pålegge alle kommuner å rekommunalisere alle tjenester, som Arbeiderpartiet gjør, men da er det heller ikke finansiert nok med det opplegget de legger opp til.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2018-12-14:
Jeg er veldig glad for at jeg representerer et parti som klarer å gi både skattekutt og bedre velferd ut til menneskene der de bor. Når det gjelder barnehagene, er kanskje det vi er mest stolt av, at vi har sørget for gratis kjernetid i barnehage for dem som har aller minst, og at vi har holdt barnehageavgiften for dem med lav inntekt veldig nede. Jeg har de siste årene lagt merke til at Arbeiderpartiet har gått til kamp for dem med aller høyest inntekt – de har måttet betale lite grann mer – men for oss handler dette om omfordeling, og da skal de som har minst, betale minst.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2018-12-14:
Jeg tror at jeg skal holde meg til å svare på at vi er opptatt av å legge til rette for at kommuner skal slå seg sammen. Vi har hatt en del ordninger, og det er ganske mange kommuner der ute som angrer litt på at de ikke ble med det første toget da det dro fra perrongen, med de gode tilskuddsordningene som var da. Det er derfor viktig for oss å opprettholde en del av de tilskuddsordningene nå. Vi har en enighet om at de kommunene som kjenner til disse ordningene, skal ha mulighet til å bli med, slik at vi klarer å nå målet om enda færre kommuner, større kommuner og sterkere kommuner.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2018-12-14:
Nå var det ikke pakkeforløpet jeg snakket om, jeg snakket om å innlemme rus og psykisk helse i samhandlingsreformen. Den gylne regel, som skulle føre til en kraftig økning innen psykisk helse i spesialisthelsetjenesten, har ikke fått den økningen vi ønsket, men vi har stoppet den nedgangen som var i psykisk helse under den rød-grønne regjeringen, og det er det viktig å få med seg. Men da vi overtok, var det under halvparten av alle kommunene i Norge som hadde en psykolog, noe så grunnleggende som en psykolog. Derfor har vi innført tilskuddsordninger nå, og alle kommuner blir pålagt å ha en psykolog. Disse tilskuddsordningene er det mange kommuner som har vært flinke til å bruke, og nå har vi fått veldig, veldig mange flere psykologer ute i kommunene. Kommunene har visst i årevis at disse pasientene bor hos dem. De har visst i årevis at de ville få et større ansvar. De burde hatt det ansvaret fra dag én, men nå får de det. Nå må de bare ta det ansvaret og hjelpe disse folkene, som er svingdørspasienter.
André N. Skjelstad (Venstre), 2018-12-14:
Jeg synes det er interessant å få den typen spørsmål. Jeg startet hjemmefra i morges – jeg var på kommunestyremøte i går kveld – kl. 03.30 for å rekke et fly som gikk kl. 06.30. Noen av oss bor nok mer i distriktet enn det representanten kanskje er kjent med. Det er et paradoks, for vi overførte nå til kystkommunene 2,3 mrd. kr. Hvis det ikke er å ta distriktene på alvor, med den samferdselssatsingen vi har hatt, vet jammen ikke jeg. Men det kan hende representanten vet bedre enn meg der også. Det er mulig at noen av oss som kommer fra distriktene, ser hva som har vært behovene. Regjeringen som sitter, har levert tydelig på disse behovene, også på samferdsel – fordi det må kunne tjenes penger i Distrikts-Norge, og fordi det er viktig for oss å ha bosetting der.
André N. Skjelstad (Venstre), 2018-12-14:
Jeg synes det er interessant, det representanten Nordlund sa til å begynne med her, at all politikk består av omkamp. Det gjør det ikke for min del. For min del handler det om hele tiden å se framover. Men jeg skjønner at det på mange måter er mantraet i Senterpartiet. Det er for så vidt også gledelig at de tar omkamp på ting de har stått for før – at de nå ønsker å bevilge mer penger til fylkesveiene, noe de ikke gjorde da de overførte riksveiene i 2008 i sin regionreform. Vi har måttet prioritere. Derfor har vi sagt at vi gjør noen kutt i regionale utviklingsmidler, som jeg for så vidt er enig i er viktige. Men skal vi få varer fram, er det svært viktig å få veier, og det trodde jeg at representanten Nordlund – som har vært fylkesråd for samferdsel i Nordland – kunne være enig i. Så til slutt, til representanten Nordlund: Ja, selvfølgelig, vi sa hele tiden at vi skulle komme tilbake til deler av nøklene i inntektssystemet. Det har vi sagt hele tiden.
André N. Skjelstad (Venstre), 2018-12-14:
Det er sikkert litt kortere tid siden jeg satt i fylkestinget enn representanten fra SV, så mye vann har nok rent i fjorden siden da, men jeg tror nok, som jeg også sa til representanten Nordlund, at man også er nødt til å ville, kunne og måtte prioritere, noe jeg hele tiden har skjønt ikke er SVs sterkeste side. Men så er det sånn at hvis vi også skal kunne skape arbeidsplasser, kan vi ikke skatte dem i hjel. Det som skapes nå, ikke minst på kysten, viser nettopp betydningen av at vi legger til rette, og at kommunene legger til rette. Vi er villige til å legge til rette for at det skal kunne tjenes penger, som igjen gir arbeidsplasser. Alle arbeidsplassene kan ikke være i det offentlige, selv om representanten Andersen kanskje mener det.
Monica Mæland (Høyre), 2018-12-14:
Regnestykket fra 2005 til 2018 viser at den rød-grønne regjeringen hadde omtrent samme vekst, 0,6 pst., som det denne regjeringen har hatt. Hvis man er fornøyd med egne budsjetter, antar jeg at man også er fornøyd med denne regjeringens budsjett. Det er to viktige forskjeller, imidlertid, for de siste fire årene har kommunene i tillegg til de overføringene man får fra staten, hatt svært god skatteinngang, og de siste to årene har man også delt ut penger fra Havbruksfondet til 160 kommuner. Det betyr at kommunebudsjettene har vært betydelig mer romslige enn de var under de rød-grønne. Når Sivertsen viser til beregningene for neste år, er prosentregningen sånn at når andelen skatteinntekter går opp, går andelen overføringer fra staten ned. Det betyr ikke mindre penger fra staten, men andelen totalt sett blir mindre. Kommunene får mer penger, det skal vi glede oss over.
Monica Mæland (Høyre), 2018-12-14:
Om noe gjentas, blir det ikke riktigere. Jeg er uenig i beskrivelsen og tallmaterialet representanten bruker. Fram til 2018 har utviklingen prosentvis vært den samme. Jeg er enig i at skatteinntekter og inntekter fra Havbruksfondet er engangsinntekter, men det er jo inntekter like fullt. Det er penger kommunene har fått. Det representanten spurte meg om, var det økonomiske handlingsrommet de siste årene. Det har vært bedre enn under de rød-grønne, fordi man har hatt høyere inntekter. Så er det også slik at det er kommunene som skal gjøre valg og prioriteringer. Det er hele poenget med det lokale selvstyret. Det er dessverre også slik at mens noen kommuner er veldig flinke til å innrette sine tjenester og er veldig effektive, er det mange som ikke er det. Vi fikk sørgelige tall nå for bare en uke siden fra Senter for økonomisk analyse, som viser at effektiviteten, som var på vei opp fra 2013 til 2017, er på vei ned i kommunene. Så det er godt handlingsrom for å gjøre prioriteringer.
Monica Mæland (Høyre), 2018-12-14:
Jeg er helt enig i det kommunale selvstyret, og jeg er helt enig i at det er kommunene som må stå til rette for de tjenestene de gir, for de prioriteringene de gjør, og for den skattebeslutningen de tar. Det skal vi velgere kunne forholde oss til hvert fjerde år når det er valg. Så det er jeg helt enig i. Jeg oppfatter at representanten gjør det til et problem at man i kommunene har fått økte skatteinntekter. Det er det ikke – det er veldig bra. Men vi er helt enig i at man ikke skal planlegge for engangsinntekter, det har jeg heller aldri sagt. Det er bra at man har fått det, man har mulighet til å prioritere, men skal ikke basere seg på det. Man skal basere seg på de kommuneoppleggene som vi lager her. De mener jeg har vært gode. Det er også godt for neste år – det er godt handlingsrom for å prioritere tjenester til innbyggerne våre.
Monica Mæland (Høyre), 2018-12-14:
Jeg vet ikke hva som er uklart med de tallene jeg har brukt. Jeg har redegjort for det både i forbindelse med finanstalen og i dag. Realveksten i frie inntekter for neste år er beregnet å være 0,6 pst. Kommunene kan prioritere innenfor dette handlingsrommet, og det skal kommunene gjøre. Så har vi handlingsplaner. Vi har handlingsplaner for rus, rehabilitering, habilitering – vi har det på en rekke områder. Selvsagt skal kommunene forholde seg til det. Men de har en frihet til å gjøre prioriteringer. Det er rett og slett noen kommuner som har vært veldig flinke til å satse, f.eks. på lærere i skolen. Det er noen kommuner som har vært veldig flinke til å satse på opptrappingsplanen for rus. De kan benytte de midlene de får, på en annen måte enn andre kommuner som ligger etter. Men det skal være et handlingsrom her til å gjøre prioriteringer. Så har Stortinget også vedtatt øremerkinger for å være sikker på at pengene kommer rett sted. Jeg er blant dem som mener vi skal ha færrest mulig øremerkinger, men vi må forholde oss til det.
Monica Mæland (Høyre), 2018-12-14:
Jeg har i over fire år reist land og strand rundt. Jeg har besøkt bedrifter i bygd og i by – veldig mange små, mange mellomstore. Jeg har besøkt utrolig mange gründere. Denne ideen om at de rike blir rikere, og at vi deler ut penger, må det bli slutt på. Vi deler ikke ut penger. Vi sitter hele tiden og forvalter de pengene vi får inn, takket være at noen vil skape i dette samfunnet. Jeg blir rett og slett ganske oppbrakt når jeg hører dette. Jeg har møtt industribedrifter som henter ut penger av bedriften sin for å betale formuesskatt, som gjør det i stedet for å investere i maskinpark. Jeg har møtt gründere som ikke har tatt en krone i lønn, som ikke har tatt en krone i utbytte, men som på papiret har store inntekter, og som betaler formuesskatt og er dypt, dypt fortvilet. Jeg har vært i Ulsteinvik og møtt bedrifter som betaler formuesskatt av driften, mens nabobedriften, som er utenlandsk eid, ikke gjør det. Man må faktisk begynne å snakke med det næringslivet som skaper bedrifter, som sikrer sysselsetting, istedenfor hele tiden å sende regningen for egne fordelinger til de samme bedriftene.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-12-14:
Den kanskje aller viktigaste oppgåva til kommunar og fylkeskommunar er at dei er tenesteprodusentar. I helsepolitikken er det mest diskusjon og debatt om dei helsetenestene som skjer i regi av staten, men størstedelen av helse- og omsorgstenestene skjer i kommunane, der folk bur. Då samhandlingsreforma kom i 2012, var det eit tverrpolitisk mål om at veksten i helsebudsjettet no skulle skje i kommunane. Det har denne regjeringa ikkje følgt opp. Det kjem klart fram i riksrevisjonsrapporten som kom i 2016, om ressursutnytting og kvalitet i helsetenesta etter innføringa av samhandlingsreforma. Han viste at kommunane i liten grad hadde auka kapasiteten og styrkt kompetansen trass i at fleire pasientar vart behandla i kommunen. Veksten i legeårsverk var f.eks. tre gonger så stor på sjukehus som i kommunane. Store kutt i liggjetid for eldre pasientar på sjukehus utfordrar no kommunehelsetenesta kraftig. Kommunane får stadig fleire oppgåver, men denne oppgåveoverføringa skjer i det skjulte. Dette er medverkande til at vi i dag har ei fastlegekrise, der erfarne legar sluttar, og unge legar ikkje vil overta fastlegepraksisar, heller ikkje i storbyane. Dette kjem av ein systemsvikt der pasientansvar blir skuva over på kommunar, utan at det følgjer ressursar med. For fastlegeordninga hastar det. Men regjeringa har god tid. Dei skal koma med ein handlingsplan først i 2020. Senterpartiet vil ha handling no, og det viser vi i vårt alternative budsjett, der vi har tiltak både for å stabilisera ordninga og for å rekruttera fleire til ho. At kommunane er helsetaparane, går ut over dei som helsetenesta er til for, nemleg pasientane: den eldre, skrøpelege pasienten og den unge, nybakte mora med sin nyfødde, som risikerer å verta sendt ut frå fødeavdelinga seks timar etter fødsel og utan at kommunane har nok jordmødrer til å følgja opp ved heimkomst. Riksrevisjonsrapporten om tilgjenge og kvalitet i eldreomsorga, som kom 20. november i år, burde uroa kommunalminister Monica Mæland. Der kjem dei med sterk kritikk. Det står at det er store utfordringar med pasientsikkerheita i eldreomsorga. Det manglar nødvendig kunnskap om kvalitet, og eldre vert tildelt helse- og omsorgstenester utan at behova og ønska deira er godt nok utgreidde. Og nei, Leve hele livet-reforma er faktisk ikkje svaret på den utfordringa. Der følgde det ikkje med ei krone, utanom millionar til Fylkesmannen til ei byråkratisk oppfølging. Senterpartiet prioriterer i sitt alternative budsjett midlar som vil styrkja primærhelsetenesta, først og fremst gjennom nesten 4 mrd. kr meir til den totale kommuneramma. Det vil gi meir til psykisk helse, fleire jordmødrer, fleire fastlegar og meir midlar til aktivitet og innhald i eldreomsorga, og det er det billegaste for helsevesenet og det beste for pasientane.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2018-12-14:
Når vi i transportkomiteen er ute og reiser, er det ett tema som blir tatt opp – hvert eneste sted, hvert eneste fylke, og det er situasjonen for landets fylkesveier – fylkesveiene som er fylkeskommunenes ansvar, og som er svært viktige veier der ute. Ja, faktisk er det sånn at i antall kilometer er det totale fylkesveinettet i Norge fire ganger så stort som riksveinettet. Det er en stor utfordring å sørge for at de veiene er i god nok forfatning. Mange av dem er bra – absolutt, men det er også et stort vedlikeholdsetterslep. Litt avhengig av hvordan en beregner det, men på et eller annet sted mellom 50 mrd. kr og 100 mrd. kr er vedlikeholdsetterslepet på landets fylkesveier. Dette er viktige veier for bedrifter og næringsliv som skal ha varene sine fram, for folk som skal på jobb, og for unger som skal på skolen. Tidligere i år diskuterte vi om vi skulle ha et eget statlig program for at staten skulle bidra på en eller annen måte for å ta igjen noe av vedlikeholdsetterslepet på fylkesveier. Det ville ikke regjeringen og regjeringspartiene. De ville heller at det skulle finansieres gjennom rammetilskuddet til fylkeskommunene, slik som det gjøres i dag. Men da må fylkeskommunene ha økonomi som gjør at de er i stand til å bevilge midler til fylkesveier. Derfor må fylkeskommunenes økonomi styrkes, og derfor er jeg glad for at Arbeiderpartiet i sitt alternative budsjett har en vesentlig styrking av overføringene til fylkeskommunene. 2019 er det siste året at tre viktige statlige ansvarsområder innenfor samferdselsfeltet er på statens hender. Fra 2020 overføres nemlig ansvaret for de statlige fiskerihavnene og for kjøp av flyruter, de såkalte FOT-rutene, og støtten til bredbåndsutbygging fra staten til fylkeskommunene. Det merkelige er at i statsbudsjettet for 2019 foreslo regjeringen en vesentlig nedgang i bevilgningen til alle de tre viktige områdene. Både fiskerihavner, FOT-rutene og støtte til bredbåndsutbygging var kuttet i budsjettet for 2019 sammenliknet med 2018. Uansett – dette er svært viktige områder, både fiskerihavnene, flyrutetilbudet i distriktene og støtten til bredbåndsutbygging, i en tid da digitalisering og digital infrastruktur er viktigere enn noensinne. Da er det én ting som blir avgjørende. Det er at fylkeskommunenes økonomi er god, slik at de kan prioritere disse viktige områdene.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2018-12-14:
Kommunene og fylkene er de viktigste arenaene for innbyggerne i landet vårt for at folk skal få gode tjenester nær der de bor i hele landet. Senterpartiet ønsker langt sterkere kommuner og fylker – ikke som statsråden omtaler dem, målt i antall innbyggere og deres yttergrenser. Vi ønsker sterkere kommuner og fylker med mer penger til å yte tjenester og velferd nær folk. Vi krever mindre byråkrati og mer tillit. Å investere i framtiden er å investere i barn og unge. Stortinget ønsker flere voksne til å følge opp barna i barnehagene, men Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre legger fram et budsjett som gjør at dette ikke lar seg gjøre, slik som Stortinget har bedt om. Små private barnehager blir kjøpt opp eller lagt ned over hele landet. Kommunene slår sammen barnehageavdelinger. Senterpartiet foreslår 400 mill. kr til kommunene for at barnehagene skal bli bedre, uten at de må bli større eller eid av konsern. Videre vil vi ha en mer praktisk og aktiv skolehverdag. Høyre-skolen er altfor stillesittende og kun innrettet for teoristerke elever. Vi trenger en skole som gjør det mulig å jobbe praktisk og aktivt, og vi ønsker bl.a. mer fysisk aktivitet i skolen. Leirskole er videre noe vi øremerker midler til for at alle barn og unge skal få et tilbud om natur og friluftsliv. Arbeidslivsfag i skolen skal gi elevene mulighet til å bryne seg på den praktiske arbeidshverdagen før de velger linje på videregående, og i videregående vil vi ha langt mer fleksible yrkesfag. Vi legger fram en yrkesfagpakke på 300 mill. kr, slik at tømrerelever kan få hammeren i hånda fra første dag – med mer relevant utstyr og bedre formidling av læreplasser når de skal ut i læretiden. Desentral utdanning og regional forskning vil Senterpartiet dessuten ha mer penger til, for det gir kommunene kunnskap og kompetanse for å møte utviklingen i samfunnet og arbeidslivet. Regjeringens varslede kompetansereform har vi store forventninger til, men vi må samtidig gjøre ting nå. Vi kan ikke vente på stortingsmeldinger for at noe skal bli gjort. Det samme gjelder for laget rundt eleven. Det er ingen tvil om at kommunenes budsjett er helt avgjørende for hvor mange helsesøstre, spesialpedagoger og flere som kan stille opp for å hjelpe elevene og lærerne i deres hverdag. Vi har dessuten tidstyvutvalg og en stortingsmelding om tidlig innsats som kommer, men her kan vi ikke vente med å vurdere når vi allerede har mye kunnskap på bordet for å gjøre hverdagen bedre for elevene i norsk skole.
Geir Inge Lien (Senterpartiet), 2018-12-14:
Etter Senterpartiet sitt syn har regjeringas år i regjeringskontora bidratt til ei sterk sentralisering i dette landet. Det vert gjort gjennom å endre kostnadsnøklane, bl.a. til fordeling av tilskot til fylkeskommunar og kommunar. Gjennom endringane til regjeringa har dette ført til store omleggingar som særleg rammar distrikta og mindre og mellomstore kommunar. Omlegginga av inntektssystemet for kommunane har gjeve tilsvarande utslag, bl.a. for kommunar som har rundt 2 000 til 25 000 innbyggjarar. Der har alle tapt på det nye inntektssystemet. Dette utgjer 239 kommunar, mens 51 kommunar kom i pluss. Alle kommunane som kom i pluss, hadde over 25 000 innbyggjarar. Dette er ikkje bra. Kommunane opplever no eit sterkt press i økonomien gjennom at det kjem fleire normer og krav som ikkje er finansierte. Dette er ikkje berekraftig. Dette viser ein budsjettoversikt blant 105 kommunar som er utført av KS. Summen av regjeringas budsjett betyr tronge økonomiske tider for mange kommunar og dårlegare tenester til folk. I Senterpartiet legg vi til grunn at overføringa til kommunar skal gje grunnlag for likeverdige tenester og kommunale tiltak til innbyggjarane, uavhengig av staden ein bur i landet. Det grunngjev vi òg, og det gjer vi når vi prioriterer dette sterkt med å styrkje kommuneøkonomien med pluss 2,4 mrd. kr, fylkeskommunen med 1,5 mrd. kr – og ikkje minst 0,5 mrd. kr til regionale utviklingmidlar. I tillegg ønskjer vi å gje 1 mrd. kr til fylkesvegar. Det er viktig at alle kommunar no får like moglegheiter, og at alle oppgåver og normer som kjem til kommunane, er fullfinansierte frå dag éin.
Zaineb Al-Samarai (Arbeiderpartiet), 2018-12-14:
President! Min stemme ble ikke telt.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2018-10-17:
Mitt spørsmål går til finansministeren. Jeg vil stille spørsmål om ulike utslag av økte forskjeller og hva vi kan gjøre med det. Statsbudsjettet som kom forrige uke, hadde kjennetegn av at det kuttes i støtte til utsatte grupper. Det er fortsatt en veldig skjev sosial fordeling når det gjelder skattekuttene, og avgiftene øker for vanlige folk. Barnehageprisene har økt med over 700 kr per måned med Siv Jensen som finansminister. I sum bidrar denne politikken til å øke ulikhetene – ikke til å redusere dem. Mot denne bakgrunnen skal vi møte et av de kanskje mest urovekkende utviklingstrekkene i det norske samfunnet, nemlig at det fødes stadig færre barn. Fallet er kraftig og over kort tid. I 2016 fikk norske kvinner i snitt 1,71 barn. Året etter var samlet fruktbarhetstall 1,62 barn per kvinne – det laveste målt i Norge noen gang. Og jeg kan minne om at vi trenger i snitt litt over 2 barn per kvinne for å opprettholde befolkningen over tid. Kvinner venter lenger før de får sitt første barn, og det er færre som får barn nr. 3 eller flere. Forskere peker på at økonomisk usikkerhet har betydning for nedgangen i fødselstallene. Det er for øvrig et komplisert felt å være presis på hva som er årsakene her. At familier med ganske vanlige inntekter opplever en høy terskel for å komme inn på et boligmarked med rekordhøye priser, og at barnehagene blir betydelig dyrere per måned, er av de forhold som bidrar til økonomisk usikkerhet. I dag tidlig hørte vi finansministeren si at det med boligprisene hadde hun ikke noe med, at det avgjøres av tilbud og etterspørsel, og at det var krevende selv for henne å komme inn på boligmarkedet i sin tid – ikke politikk der, altså. Men hvorfor har denne regjeringen hvert eneste år gjort det dyrere for vanlige familier å ha barna sine i barnehage?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2018-10-17:
Jeg er enig i at det er viktig å få begge foreldrene i jobb. Der mener jeg for øvrig at det gjøres for lite. Mitt spørsmål gjaldt barnehageprisene, og der har altså regjeringen innført en ordning med gratis barnehage for dem med aller lavest inntekt. Regningen for det sendes til andre barnefamilier, som sammenlignet med da høyreregjeringen overtok, må ut med 13 000 kr mer i året hvis de har to barn i barnehage. Dette gjelder alle som har en inntekt på over ca. 550 000 kr til sammen, dvs. en snittinntekt på 275 000. Finansministeren har tidligere, og dette har noe med politikk og ulikhet å gjøre, sagt at økningen i maksprisen er grei fordi den gjelder «dem av oss som har romslighet til å betale det.» Om vi tar utgangspunkt i en familie der både mor og far tjener mindre enn 300 000, har boliglån og to barn i barnehage: Vil statsministeren karakterisere deres økonomi som romslig? De må altså betale mer for at noen skal få det gratis.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2018-10-17:
Det er jo hvordan vi deler denne regningen, dette handler om: De har fått 11 000 kr i skattelettelser, men hvis barnehageplassene er blitt 13 000 kr dyrere, sier det noe om hva den samlede regningen er. Samtidig er det gitt store skattekutt til dem med mest. Altså: Når man skal gi billigere barnehageplasser til noen, tar man fra andre barnehageforeldre som på ingen måte har romslig økonomi, og så lar man dem med mest få de store skattekuttene. Ifølge Siv Jensens egne tall har en gjennomsnittlig familie altså fått 11 000, og så blir det 13 000 dyrere i barnehagen. Ser finansministeren at denne økonomiske byrden kan være en medvirkende årsak – i tillegg til utfordringen på boligmarkedet for folk med helt vanlig utdanning og jobb – til at man vegrer seg for å få barn nummer to og barn nummer tre? Kan økonomiske forskjeller være en av årsakene – i et komplekst bilde – til hvorfor vi har fått dette kraftige fallet i barnefødsler i vårt land?