Ivar Kristiansen (Høyre), 2011-05-24:
Jeg har vært saksordfører for de tre innstillingene, om årsrapport fra Stortingets delegasjon til Den vesteuropeiske unions parlamentariske forsamling for 2010, om Norges deltakelse i Europarådet i 2010, og, til sist, om årsrapport fra Stortingets delegasjon til Europarådets parlamentariske forsamling for 2010. Dette er tre enstemmige innstillinger. Det er et felles inntrykk i komiteen av at Norge har vært godt representert i de nevnte institusjonene i 2010, at man absolutt har påvirket den politiske dagsordenen og har lyktes med å sette spor etter seg i diskusjonen om Europas sikkerhets- og forsvarspolitikk og menneskerettighetsspørsmål. Utfordringen i dag er jo at Den vesteuropeiske union, som så dagens lys i 1954, har sitt siste møte i juni i år. Vi har sett at europeisk forsvars- og sikkerhetspolitikk mer og mer foretas i Europaparlamentet. Vi vet at Norge ikke er til stede der. Arbeidet fra norsk side har gjennom lang tid i stor grad gått ut på å bidra til å få på plass et nytt interparlamentarisk organ som kunne bidra til å diskutere forsvars- og sikkerhetsspørsmål i Europa, som Norge så til de grader er integrert i. Dette har foreløpig ikke lyktes, og om man vil være i stand til å lykkes, vet i hvert fall ikke undertegnede. Noe svar på dette spørsmålet ligger heller ikke i innstillingen. Det er en politisk utfordring for Norge, og vil også komme til å bli det fremover, for det er vel ikke så veldig mye som tyder på at vi får plass i Europaparlamentet med fulle rettigheter, i hvert fall på kort sikt, slik jeg har forstått det ut fra foregående debatt. Dette handler imidlertid om muligheten for parlamentarisk nettverk. Det handler om at det ikke bare er i de respektive departementer som håndterer sikkerhets-, forsvars- og utenrikspolitiske spørsmål, kunnskap og nettverk skal og kan bygges. Vi har rikelig erfaring med at parlamentarisk nettverksbygging gir gode resultater og bringer dette forum betydelig kunnskap. Denne kunnskapen er vi nødt til å sørge for å videreføre. Jeg vil i parentes bemerket kanskje be presidentskapet vurdere – i og med at Den vesteuropeiske union nå nedlegges – om ikke tiden er inne for å utvikle et hospiteringsorgan når det gjelder europapolitikk, på linje med det vi har, som må anses for å være vellykket, for parlamentarisk deltakelse for å skaffe seg kunnskap om driften av FN. Når det gjelder sak nr. 7, om Europarådet, er det ingen tvil om at dette er et tema som går på menneskerettighetsspørsmål, og som går på det at Europarådet nå har fått nye tunge medlemsland i sin medlemsportefølje, noe som har bidratt til at saksmengden øker dramatisk. Antall ubehandlede og uløste menneskerettighetsspørsmål øker, dessverre. Selv om jobben har vært å gi Den europeiske menneskerettighetsdomstol økt kapasitet, osv., er det ingen tvil om at Russland og andre tidligere sentral- og østeuropeiske lands medlemskap gir nye utfordringer. Når vi ser på europakartet – Vest-Balkan, Kaukasus, osv. – er dette geografiske områder som er hjemmehørende i Europa, og som kanskje ikke har vært de arealer i Europa som har fått størst politisk oppmerksomhet fra denne sal. Det går det an å gjøre noe med, og jeg er glad for at delegasjonen til Europarådet har bidratt til å få satt disse spørsmålene på dagsordenen. Det er også grunn til å understreke det gode reformarbeidet som den nye generalsekretæren, Jagland, har iverksatt. Dette reformarbeidet gjør at selv om Europarådets parlamentariske forsamling kun har rådgivende funksjoner, bidrar institusjonen til å sette viktige politiske spørsmål på den europeiske dagsordenen.