Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-05-04:
Debatten rundt tiltak rettet mot barn og unge med kriminell atferd har vært oppe ganske ofte i denne salen, senest i slutten av mars, da vi behandlet barnevernsloven. Diskusjonen gikk på følgende tema: senke den kriminelle lavalder, bruke barnevernsloven som en form for straff overfor barn og unge under den kriminelle lavalder, og om barnevernloven måtte endres for å hjelpe barn og unge som blir tatt i kriminelle handlinger. Flertallet i familie- kultur- og administrasjonskomiteen, alle bortsett fra Fremskrittspartiet og Høyre, konkluderte med at det ikke var behov for å foreta en endring i barnevernsloven for at barn og unge som begikk kriminelle handlinger, skulle kunne få hjelp. Det er viktig å understreke at barnevernsloven skal yte barn hjelp, og ikke må utvikles til å bli en slags straffelov for barn. Flertallet i vår komite var opptatt av de tiltakene og de kunnskapene man trenger for å hindre barnekriminalitet, og de var også opptatt av at forskningen på disse områdene måtte nyanseres og oppdateres. Familiekomiteen var ikke alene om å mene at barnevernsloven ikke skulle utvikle seg til en straffelov. Hele 74 av 82 høringsinstanser var imot å forandre barnevernsloven §§ 4-24 og 4-26. Flertallet understreket at det var viktig å opprettholde skillet mellom nettopp straffelignende reaksjoner og barnevernstiltak. Barnevernets utgangspunkt er å være en hjelpeinstans for barn og familier, og ikke et reaksjonsorgan i strafferettspleieøyemed. At barn begår kriminelle handlinger, er et samfunnsproblem og må løses ut fra det. Jeg tror at vi alle er enige om at økningen av kriminelle handlinger begått i ungdomsmiljøene, krever en utvikling av barnevernet og ikke en senking av den kriminelle lavalder. Ei heller må man godta at man i skjul av barnevernsloven lager straffelignende tiltak som ligner fengsel. Arbeiderpartiet er opptatt av at det settes i gang målrettede kriminalitetsforebyggende tiltak. Barn og unge som er i risikosonen, må stoppes før de utvikler en kriminell løpebane, og det må reageres raskt. Derfor må det være et nært samarbeid mellom barnevern, frivillige organisasjoner, politi, skoler og foreldre. Og det er faktisk slik at disse tiltakene koster penger. Jeg tror vi har et lovverk, barnevernsloven, som er tilstrekkelig som virkemiddel til å hjelpe barn under den kriminelle lavalder. Men jeg tror ikke at vi har funnet fram for evig og alltid til de helt klart målrettede tiltakene for å hindre at barn og unge kommer i risikosonen for å utvikle en kriminell løpebane. Vi er enige om at barn trenger at noen setter grenser for dem og for deres handlinger, men forslagene fra Høyre har til nå dreid seg om å få senket den kriminelle lavalder, få utredet et fast system for oppfølging og reaksjoner overfor barn under den kriminelle lavalder. Det betyr at man får et slags straffesystem som blir likt for alle barn i hele landet, og da har man et straffesystem uten at man har en straffelov. Det ville være interessant å høre hva slags straffesystem man vil foreslå for å følge opp alvorlige lovbrudd begått av barn. Etter Arbeiderpartiets oppfatning er det slik at barnevernsloven er til for barns beste, og den skal ikke gi uttrykk for et fast system for hvordan problemene skal løses. Barn er forskjellige, barn er barn, og det må hele tiden søkes løsninger som er til beste for det enkelte barn. Derfor kan vi ikke ha faste systemer. Med en utvikling av kriminelle handlinger utført av barn kreves det av oss alle at vi prøver kreative, nye løsninger, og da må vi ha virkemidler for forskning og utviklingsarbeid. Jeg tror det er lett å rope på mer politi når kriminelle handlinger begås av barn, men jeg tror at det bare er gjennom hardt slit, nitid arbeid og målrettet hjelpearbeid på de stedene hvor slike ting utvikler seg, at vi kan hindre en kriminell løpebane.