Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2020-05-05:
Også i denne saken er det en enstemmig komité som stiller seg bak de lovforslagene som er fremmet. Det første er om pålegg av DNA-testing, og det kan jo være svært viktig for å fastsette sikker identitet. En slik praksis som foreslås her, vil være en tydeliggjøring av innholdet i de bestemmelsene som allerede finnes, og ordlyden nå, i det nye lovforslaget, er enklere å forstå og mer åpent når det gjelder hva dette handler om. Det er et vilkår for å pålegge DNA-test at de øvrige opplysningene i saken ikke gir grunnlag for rimelig sikkerhet for å kunne fastslå familierelasjon. Det er også slik at testing ikke kan gjennomføres med tvang, og at det ikke er straffbart å si nei til å bli testet, men det kan selvfølgelig påvirke saken som er til behandling om å fastslå familierelasjon. Alle partier har vært enige om denne lovbestemmelsen. SV har merknader, og det har ingen ting med denne nye bestemmelsen å gjøre, men at det har vært vanskelig for mange å ta seg fram til utenriksstasjoner og få levert DNA-prøven. Det er fordi Norge ikke har utenriksstasjoner i alle land – som utenriksministeren sa i redegjørelsen nå nettopp – og at det for mange kan være veldig vanskelig å ta seg fram over grenser, over farlige områder, for å få levert disse søknadene og prøvene. Så ser jeg at regjeringspartiene skriver i innstillingen at dette lar seg gjøre fordi man noen steder har inngått avtale med eksterne tjenesteytere. Men fremdeles er det slik at disse påleggene for noen kan medføre store ekstrautgifter og helt uoverkommelige hindringer for å få levert disse prøvene. Så her er det behov for å se på hvordan dette kan gjøres tilgjengelig for flere, for det kan ikke være slik at man skal få familiegjenforening hvis man er fra en familie med mye penger, og som har råd til dette, eller er i et område der man ikke trenger å krysse farlige landområder for å få levert nødvendige søknader og prøver. Det andre forslaget handler om å stramme inn på aupairordningen, og det er jammen på tide. Det som regjeringen foreslår, er å stramme inn, at vertsfamiliene som har au pairer, og som forbryter seg mot reglene og forpliktelsen i ordningen, kan miste retten til å ha au pair. Det er på tide at de bestemmelsene blir strammet inn, men det er på ingen måte godt nok, for det vi vet, er at au pairer er i en ekstremt sårbar situasjon – i et land der de ikke kan språket, der de er forpliktet til å bo i vertsfamilien, og der de har sin oppholdstillatelse knyttet til vertsfamilien. Altså: Hvis det er problemer med vertsfamilien, og de sier ifra om det, risikerer de å miste oppholdstillatelsen. Til alt overmål klarte regjeringen å fjerne det hjelpetiltaket som fungerte for au pairene, og opprettet et nytt, men der er det ikke juridisk kompetanse, slik det var i det forrige – og som viste seg å være helt nødvendig. Derfor fremmer Arbeiderpartiet og SV nå et forslag om å starte arbeidet med å avvikle dagens aupairordning og etablere en ny ordning som sikrer at formålet om kulturutveksling, og ordninger som sikrer deltakerne bedre mot utnytting, er til stede. Det er det stor grunn til å sette spørsmålstegn ved i dag, dette er vel i praksis billig hushjelp og barnepass i de aller fleste tilfellene. Fra SVs side handler det om at man skal ha en egen oppholdstillatelse, at den ikke skal være knyttet til vertskapsfamilien, at det skal være øvre aldersgrense for au pairer, at gebyrene skal pålegges vertsfamilien, og at man også må dokumentere deltakelse på de obligatoriske kurs som er til ordningen. Og til slutt: Man må altså reetablere en juridisk hjelpeordning for disse au pairene, for de trenger det virkelig. Da vil jeg ta opp forslaget som står i innstillingen, og som SV er medforslagsstiller til.