Bent Høie (Høyre), 2009-03-17:
Jeg vil starte med å takke komiteen for et godt samarbeid i utformingen av den nye bygningsloven – eller bygningsdelen av plan- og bygningsloven. Det har vært en noe lengre prosess i komiteen enn det komiteen i utgangspunktet hadde lagt opp til, men det har også resultert i at det er blitt en god del – faktisk vesentlige – endringer, både i lovens ordlyd og i føringene for loven. Jeg tror at hvis en ser tilbake på denne stortingsperioden, kan en fort slå fast at av de lovene som er lagt fram til behandling i Odelstinget, er dette den loven der det er skjedd flest endringer, både i lovens paragrafer og i føringene for loven. Det tyder på at det har vært en konstruktiv prosess mellom posisjon og opposisjon i komiteen, og det lover godt. Dette er en viktig lov, og en lov som berører svært mange. Den berører en av landets viktigste næringer. Det er også en lov som er preget av at mange av beslutningene kommer i etterkant av Odelstingets behandling, nemlig i utarbeidelsen av forskriftene. Derfor har komiteen brukt mye tid på diskusjoner rundt de ulike merknadene, fordi merknadene vil være førende for de forskriftene som skal utarbeides i etterkant. Jeg vil raskt gå gjennom de områdene der det har vært endringer som det er bred enighet om i komiteen, og så vil jeg framheve de områdene der det er mindretall og uenighet i komiteen. Komiteen har gått inn for å etablere en utvidet dispensasjonsadgang for kommunene i bygningsdelen. Siden det nå er en felles paragraf knyttet til dispensasjon, nemlig § 19-2 i plandelen av loven, der det var en betydelig innskjerping av dispensasjonsadgangen, har komiteen valgt å legge grunnlag for en annen dispensasjonsadgang i bygningsdelen. I merknadene er komiteen tydelig på å presisere at den ganske store endringen som gjøres når det gjelder måten landbruksbygg skal håndteres på rent lovteknisk etter denne loven, likevel ikke skal bety at det reelt sett blir en stor endring i måten landbruket kan få ført opp bygg på, men at en i realiteten skal oppleve at det er omtrent de samme reglene som i dag, og at de nye reglene i all hovedsak skal slå til ved store og kompliserte bygg. Komiteen er også enstemmig i at det er viktig at Regjeringen setter i gang et arbeid for å få særlovene i samsvar med bygningsloven. Det er heller ikke tvil om at komiteen ønsker å få etablert et system der utbyggere kan forholde seg til én instans, nemlig kommunen, og at det er kommunens ansvar eventuelt, hvis det er nødvendig, å koble på andre, som f.eks. Arbeidstilsynet, i forbindelse med behandlingen av byggesaker. Utbyggere kan da forholde seg til én instans med ett sett tidsfrister, og kommunen har, som sagt, ansvaret for det som skjer bak når det gjelder saksbehandlingen. Komiteen er også enig om å etablere en tolv ukers frist for fylkesmennene til å behandle klagesaker etter plan- og bygningsloven. Det vil bli en betydelig forbedring i forhold til i dag, og oppleves også rettferdig av dem som berøres av klagesaker. Komiteen er også opptatt av å styrke arbeidet for å bedre inneklimaet, spesielt i skoler og barnehager. Komiteen viser til at Norges Astma- og Allergiforbund har gjort et betydelig arbeid med å utarbeide klare og enkle kriterier for måling av inneklima. Dette er kriterier som de har brukt noe av landets beste ekspertise på å utarbeide. I det videre arbeidet med oppfølging av dette ønsker komiteen at den kompetansen også skal trekkes med i arbeidet med utarbeidelse av forskrifter som har betydning på dette området. Vi utvider også kommunenes mulighet til å gi helt eller delvis fritak for tilknytningsplikten i forbindelse med fjernvarmeanlegg, f.eks. der alternativene er miljømessig og kostnadsmessig bedre i sammenheng. Det er fordi vi har tillit til at kommunene kan håndtere dette, og kommunenes drivkraft vil i utgangspunktet være den samme som også er Stortingets målsetting, nemlig større bruk av fjernvarme i Norge. Men vi ønsker denne lille justeringen nettopp for å sikre at ikke kravene om tilknytningsplikt skal hindre det som er årsaken til ønsket om fjernvarme, nemlig bedre miljømessige løsninger. Vi har også gått inn for å styrke kravet om universell utforming på en rekke områder. Foruten det som går på kontrollvirksomheten i byggesaker, er det som ligger i denne loven knyttet til universell utforming, den største endringen i forhold til tidligere. Det er grunn til å si at den loven som ble lagt fram, var veldig bra som en oppfølging av den nye diskrimineringsloven når det gjelder å sikre at kravet om universell utforming ble en del av lovens formål, og at det også er knyttet til hovedløsningen i bygget. Det er der grunn til å minne om at Bygningslovutvalget hadde videreført den gamle tilnærmingen til universell utforming gjennom å kreve tilgjengelighet. Men det å kreve tilgjengelighet er noe annet enn å si at hovedløsningen skal være universelt utformet. Tilgjengelighet innebærer jo kun at man skal ha en mulighet til tilgjengelighet, f.eks. gjennom en rampe, gjennom en bakdør, mens universell utforming tilsier at hovedløsningen, hovedinngangen, skal være universell, for alle. Dette har komiteen forsterket. Den største endringen som har skjedd i loven etter min oppfatning, er, som komiteen enstemmig går inn for, at kravet om universell utforming også skal gjelde nye arbeidsbygg. Det vil være et veldig viktig bidrag for å sikre et arbeidsliv for alle, og for at en skal nå de målsettingene som ligger i et inkluderende arbeidsliv, at alle nye arbeidsbygg i framtiden, med de unntak som selvfølgelig er nødvendige, vil være universelt utformet. Selv om det her er en forskjell på flertall og mindretall, mener i hvert fall en samlet komité at Regjeringen i løpet av 2010 skal komme med en samlet plan om når det skal innføres krav om at eksisterende publikumsbygg skal være universelt utformet. På området universell utforming har en god lov blitt enda bedre, og det tror jeg en samlet komité kan være stolt over. De områdene der det er uenighet mellom flertallet og mindretallet, er spesielt knyttet til kontrollsystemet. Høyre og Fremskrittspartiet har en helt annen tilnærming til dette spørsmålet, gjennom at vi ønsker å legge hovedvekt på revisjonskontroll av selskapene, og bruke uavhengig kontroll i spesielt avgrensede tilfeller. Dette er en så omfattende endring i hele lovens innretning at det mest ryddige var å foreslå at loven ble sendt tilbake og utarbeidet med utgangspunkt i den nye måten å tenke på. Selv om avstanden nødvendigvis ikke er så stor, og at det kan virke noe dramatisk å foreslå å sende loven tilbake, ville det å fremme alternative forslag til hver enkelt paragraf for å fange opp dette, etter vårt syn vært en uhensiktsmessig måte for Odelstinget å behandle det på, når allikevel avstanden ikke er større enn den er. Det er også årsaken til dette forslaget. Det som også ligger inne, er at mindretallet foreslår direkte at kommunene skal ha muligheten til å håndtere byggesøknader knyttet til arbeidsbygg, og at det dermed er kommunen som får ansvar for eventuelt å avstemme dette mot Arbeidstilsynet. Mindretallet foreslår også at kommunene fortsatt får muligheten til å gi en midlertidig brukstillatelse, og ikke det som Regjeringen foreslår, som i realiteten innebærer at mange nye boliger i Norge kan bli stående ubrukte, men ferdige i en tre ukers tid før de kan tas i bruk. Det vil være dramatisk både for dem som bygger ut, og ikke minst for dem som eier bygningene, som må basere seg på byggelån i såpass mye lengre tid. Det andre området som det er uenighet på, er i tilknytning til energispørsmål i eksisterende bygg. Mindretallet ønsker der å basere seg på den samme begrepsbruken som i energiloven, og i realiteten legge til grunn det samme systemet som nå legges til grunn i forhold til sertifisering av bygg. Det mener vi er en mindre byråkratisk måte, en mer korrekt måte å tilnærme seg dette spørsmålet på. Jeg tar opp de forslag som Høyre er med på.