Per-Kristian Foss (Høyre), 2011-04-12:
Den manglende etterleving av regelverket for offentlige anskaffelser, som Riksrevisjonen i mange år har konstatert, fører ikke bare til ineffektiv ressursutnyttelse av statlige midler, men også til det Riksrevisjonen kaller lite «gjennomsynlighet». Det er et stikkord for det folk på folkemunne kaller «fare for korrupsjon». Det er et faktum at ved lite åpenhet om innkjøp kan man risikere at forvaltningen blir utsatt for et press som kan føre til det vi kaller korrupsjon. Derfor er dette regelverket strengt. Da er det desto mer skuffende at det går år etter år uten at det er synlige forbedringer i anskaffelsespolitikken. Jeg må jo si at det kan nesten lyde som et litt humoristisk understatement når Fornyings-, administrasjons- og kirkedepartementet mener at det er behov for å øke kunnskapen til og kompetansen om regelverket for å styrke og videreutvikle nettverket for innkjøpere. Det samme sa Fornyingsdepartementet under den forrige statsråd, og det samme kommer Fornyingsdepartementet til å si – tror jeg – om tre–fire–fem år. Hvorfor skjer det da ikke noen ting? Det spørsmålet har ikke jeg noe svar på, men jeg ser frem til statsrådens innlegg. Det er en enstemmig komité som står bak, som støtter kritikken fra Riksrevisjonen, så kritikken er ikke mildnet av regjeringspartiene selv eller av opposisjonen gjennom behandling i komiteen. Det har jeg lyst til å understreke, for av og til får man det inntrykket at Riksrevisjonen taler for døve ører. Det kan man nok mene i forhold til departementene, men i forhold til Stortinget får man her full backing, som det vel heter i et mindre byråkratisk språk. Det eneste som er litt underlig med innstillingen, er jo at regjeringspartiene hopper av hver gang man peker på at det finnes måter å løse problemene på. Man skulle jo tro at hvis man var i regjeringspartiene, så var man opptatt av å gi gode råd til sine folk i departementene, og ikke minst til fornyingsministeren som på en måte har det overordnede ansvar, men som samtidig vet at de fleste innkjøp ikke skjer i det departementet. De skjer i en rekke andre departementer, ikke minst også i underliggende etater. Når vi fra opposisjonens side peker på en del gode tiltak, så er det faktisk tiltak som enten er praktisert i andre land – Sverige og Storbritannia nevnes her – eller som departementets eget direktorat, Difi, selv peker på. Så det burde være relativt ufarlige forslag. Når man f.eks. peker på at den svenske regjeringen har en egen såkalt innkjøpsstatsråd, er det selvfølgelig ikke meningen å blande seg borti hvordan regjeringen fordeler sitt arbeid seg imellom, men det nevnes som en idé som man jo i det internasjonale samarbeidets navn kan se om har virket i andre land. Enda mer underlig blir det på mange måter når man igjen, som sakens ordfører også var inne på, tar opp problemstillingen med restanser og tiden det tar for å få behandlet saker i det som kalles KOFA. Dette var en problemstilling under den forrige statsråden, statsråd Grande Røys. Hun lovet Stortinget at saksrestansene skulle bygges kraftig ned. Det har skjedd, men jeg vil gjerne ha et løfte fra den nåværende statsråden også, om nedbygging av saksrestansene i KOFA, for hvis dette virkemiddelet skal kunne brukes effektivt, må det ikke ta år og dag før sakene blir behandlet. Det er ganske store bøter som kan ilegges offentlige etater og kommuner av KOFA, og det er jeg glad for, men da må det ikke være en stor restanse av saker, slik at virkeligheten – jeg holdt på å si – går tapt innen sakene blir behandlet. Jeg vil etterlyse statsrådens ambisjoner på dette området. Det er jo et spørsmål om å tilføre KOFA midler, og jeg er ingen ubetinget tilhenger av at alle offentlige etater skal få mer midler, men jeg tror at tilførselen til KOFA vil være noe det offentlige vil kunne tjene på fordi det vil bli et mer effektivt virkemiddel for å slå ned på mangel på bruk av anbud i statens innkjøpspolitikk, og det er store midler å tjene på dette området. Det er ikke mine ord, men jeg siterer statsrådens statssekretær, Inger-Anne Ravlum, som i et foredrag den 3. november i fjor til Difis ansatte sa følgende: «Kjære verdiskapere, for det er det dere er! Det gjelder både dere innkjøpere og dere som er leverandører til det offentlige. Det er en ambisiøs tittel Difi har gitt meg. Men de mener altså at det offentlige kan spare 20–30 milliarder ved å effektivisere innkjøpene sine.» Videre står det, som jeg har understreket: «Jeg takker for det og har allerede lagt tallene inn i budsjettet for neste år.» Dette var i fjor, så jeg er veldig spent på å høre statsrådens kommentarer til resultatene av dette, særlig tatt i betraktning at regjeringens første budsjettkonferanse jo er tilbakelagt i et område statsråden kjenner godt.