trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2015-12-08:
Jeg må si at jeg reagerer på representanten Heggøs påstand om at jeg nærmest ikke ønsker å begrense nedbyggingen av jord – selvfølgelig ønsker vi det. Men jeg mener det er min plikt som statsråd også å si at dette blir krevende. Det skulle bare mangle at jeg ikke sa det. Jeg synes også det er interessant at 6 000 dekar er det samme som ble vedtatt da landbruksmeldingen fra den rød-grønne regjeringen ble behandlet for tre år siden. Det var godt nok den gangen. På det samme målet gir man nå regjeringen ramsalt kritikk, det må jeg si jeg synes er litt merkelig. Det blir vedtatt 4 000 dekar, det lever vi godt med, og det skal vi selvfølgelig følge opp. Jeg vil bare bemerke at under denne regjeringen har antall innsigelser gått ned, og det samme har omdisponeringen av jord gjort. Det viser at det arbeidet som gjøres, faktisk er veldig bra. Jeg vil også si at det representanten Andersen sier, oser av mistillit mot kommunene. Det som er interessant, er at det var SV i Miljøverndepartementet som la fram dagens lov som sier at kommunene er planmyndighet. Det er litt merkelig. Når det gjelder nydyrking, er jeg veldig glad for at det er en veldig høy takt på den uten at vi har noen virkemidler. Vi skal selvfølgelig gå inn og vurdere og se nærmere på det. Når det gjelder grøfting, har vi et ganske stort tilskudd stående ubrukt på det området. Vi vil selvfølgelig se på både nydyrking og grøftetilskudd og komme tilbake med det senere.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2015-12-08:
Etter at denne saken har blitt omtalt i media, er det mange som har tatt kontakt med meg og andre for å høre om det virkelig er slik at Stortingets vedtak blir tatt til etterretning. Jeg har med utgangspunkt i vår parlamentariske skikk forsikret folk om at Stortingets vedtak blir fulgt opp av regjeringa, noe også statsråden sa i sitt innlegg. Mitt spørsmål til statsråden er: Kan statsråden si noe om hvor raskt hun kan effektuere vedtaket, både gå igjennom egenandelsnivået, eller be Veterinærinstituttet om det, stanse avviklinga av grønn sektor i nord, slik vi har sett det til nå, og også at det blir en videreføring av både kompetanse og aktivitet, i tråd med Stortingets vilje?
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2015-12-08:
Dette er en gledens dag. Vi har fått en enstemmig innstilling i næringskomiteen om at Veterinærinstituttets virksomhet i nord skal beholdes, slik det er formulert i det Dokument 8-forslaget som flere stortingsrepresentanter fra Nord-Norge står bak. Veterinærinstituttets avdelinger i den nordligste landsdelen er stasjonert i Tromsø og Harstad. Mens Harstad har fått ansvar for marin sektor, trodde vi lenge at grønn sektor skulle være i Tromsø, der instituttet skulle samarbeide med Universitetet i Tromsø, Norsk Polarinstitutt og Sysselmannen på Svalbard. Kjerneoppgavene for de to avdelingene skulle være å ivareta havbruk, reindrift og arktisk landbruk, samt beredskap og forskning knyttet til miljø- og klimaendringer i den arktiske regionen. Men i 2014 besluttet Veterinærinstituttet at virksomheten i grønn sektor skulle legges ned. Det var en tung beskjed å få, og vi var mange som mente at skulle dette skje, ville et viktig fagmiljø innen arktisk veterinærmedisin bli sterkt svekket, i en tid da det snarere bør styrkes. Naturen i nord er sårbar, og negative følger av menneskeskapte klimaendringer merkes først her, som også flere talere har vært inne på. Det er Landbruks- og matdepartementet, ved statsråden, som er beslutningsmyndighet når det gjelder framtidig struktur for Veterinærinstituttet. Derfor har det vært viktig å få avklart statsrådens syn på saken gjennom spørsmål som tidligere er stilt i denne sal fra både Torgeir Knag Fylkesnes fra SV, Martin Henriksen fra Arbeiderpartiet og meg sjøl. Statsråden har svart at hun har merket seg bekymringene, men likevel har den pågående prosessen i Veterinærinstituttets besluttende organer ført til en stadig stigende bekymring hos både oss representanter nordfra og berørte miljøer i landsdelen. Jeg vil understreke at dagens vedtak ikke bare handler om hvordan man organiserer statens virksomhet, men at det dypest sett dreier seg om viktige samfunnsspørsmål som sikkerhet og beredskap, og da kan man ikke bygge ned kompetansen i den delen av landet der de er mest sårbare. Derfor er vedtaket i Stortinget en milepæl og – slik jeg ser det – det vedtaket som skal til for at vi endelig kan slå fast både at kompetansen og virksomheten i nord videreføres, og at egenandelene ved obduksjon i Norge skal være på et nivå som gjør at vi får det antall obduksjoner som vi trenger for å ivareta og styrke kunnskapen om dyrehelse. Så vil jeg takke næringskomiteens medlemmer så mye, og spesielt saksordfører Øyvind Korsberg, for at man har ivaretatt begge disse hensynene i den enstemmige innstillinga som næringskomiteen har fremmet i saken.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2015-12-08:
Jeg er først og fremst veldig blid i dag, så jeg klarer ikke å sanke så mye sinne, men jeg har lyst til å kommentere litt representanten Korsberg, som snakket om den rød-grønne regjeringa og at man satt på SMK og avgjorde de ulike sakene. Det kan jeg forsikre representanten om at det gjorde man ikke. Vi hadde store, opprivende debatter både i gruppene, mellom gruppene og faktisk også i denne sal. Og vi beveget mange saker. Kanskje er det sånn at dagens opposisjon er litt flinkere til å ta kontakt med posisjonen for virkelig reelt sett å ta tak i viktige saker som man kan løse sammen. Jeg er veldig stolt over at vi på Troms-benken og i nord har klart å jobbe godt med denne saka, også på tvers av partigrenser. Det er veldig gledelig og veldig viktig. For meg handler ikke denne saka først og fremst om statens organisering av sin virksomhet, sjøl om det selvfølgelig handler om det også, denne saka adresserer, som jeg sa i mitt innlegg, veldig viktige samfunnsspørsmål. Akkurat som vi snakker om folkehelse og har veldig mange debatter om den og om organisering på det området, må vi også snakke om dyrehelse og om kvaliteten på mat og faktisk også om sikkerhet og beredskap. Det er en større debatt, som vi har klart å ta gjennom denne saka, og som vi altså har klart å få et samlet storting til å slutte seg til. Jeg lyttet til det statsråden sa. Hun har en annen vinkling, men hun har forsikret om at hun tar Stortingets vilje og de vedtakene som skal gjøres i dag, på det største alvor, og at hun så raskt som mulig setter i gang den prosessen som Stortinget i dag kommer til å be henne om. Og vi kommer selvfølgelig til å følge nøye med på det. Og: Jeg har litt lyst til å synge en sang som jeg har laget, som heter «Eg e’ så glad i dag», men jeg skal ikke gjøre det akkurat nå.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2015-12-08:
Som en av forslagsstillerne vil også jeg gjerne gi ros til en samlet komité og til saksordføreren for å ha rodd denne saken i land. Det at jeg skryter av representanten Korsberg, er ikke hverdagskost og betyr faktisk en hel del. Bakgrunnen for at dette forslaget kom, var en todelt bekymring. Det første var bekymringa for Veterinærinstituttets situasjon og virksomhet i Nord-Norge. Avdelinga i Harstad var tidligere truet av store kutt. Det ble effektivisert og kuttet i avdelinga i Harstad, men heldigvis ikke så mye som fryktet. Det er viktig for kompetansen i den blå sektoren. Når det så kom klare bekymringer for Veterinærinstituttets virksomhet i Tromsø, var frykten at vi ville stå uten nødvendig kompetanse i den nordlige landsdelen. Og som komiteen påpeker, er det flere forhold som tilsier at lokal kunnskap og lokal beredskap er svært viktig. Derfor er det veldig gledelig med vedtaket som Stortinget skal gjøre i dag, som lyder: «Stortinget ber regjeringen sørge for at Veterinærinstituttets kompetanse og virksomhet innen grønn sektor og havbruk i henholdsvis Tromsø og Harstad videreføres.» I statsrådens svar til Stortinget finnes det både skuffelser og lyspunkter. Skuffelsen har Stortinget ryddet av veien, men vi må ta med oss lyspunktet videre, for det statsråden bl.a. skriver i sitt svar, er: «Regjeringen vil styrke utdanning og forskning i Nord-Norge med Tromsø som et senter. Veterinærinstituttet vil derfor legge til rette for å styrke sin forskning i Nord-Norge(…) (…) Det tar vi med oss videre, og vi forventer at det følges opp. Den andre delbegrunnelsen for at dette forslaget ble fremmet i utgangspunktet, er at forslaget om sentralisering av Veterinærinstituttet ikke er et enkeltstående tilfelle i den nordlige landsdelen. Vi har sett sentralisering eller nedbemanning eller forslag om sentralisering og nedbemanning innenfor en lang rekke etater, direktorater og tilsyn, f.eks. Fiskeridirektoratet, Direktoratet for økonomistyring, Mattilsynet, skattekontorene og Innovasjon Norge. Jeg skal ikke her komme inn på ulike forslag fra statsbudsjettet. Denne saken gir håp om at et flertall på Stortinget kan se at sentralisering ikke alltid er det beste. Det finnes vett og kunnskap i hele landet. Som oftest er det både lurt og effektivt å ta det i bruk. Derfor er dagen i dag først og fremst et tidspunkt for å gi ros til samtlige partier som har stilt seg bak dette forslaget.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2015-12-08:
Jeg må også få gratulere saksordføreren med vel utført dåd. Det er deler av debatten her i dag som jeg finner litt merkelig. Det er jo ikke sånn at hvis man ikke gjør noe, så går verden videre. Tankene bak forslaget her, men også tankene bak en del av de forslagene som regjeringen kommer med som i denne debatten kun stemples som sentraliseringsforslag, er at man skal øke kvaliteten på en del av de offentlige tjenestene som leveres. Det er også litt av bakgrunnen for debatten og de merknadene vi er med på – at vi mente at det tverrfaglige perspektivet ikke var vektlagt nok i det materialet vi fikk. Høringen viste også det. Så vil jeg advare når opposisjonen nå liksom tramper med begge føttene og roper sentralisering hele tida. Fiskeridirektoratet kjenner jeg best, og det brukes som eksempel på sentralisering. Det var tvert imot det motsatte som skjedde i den politiske debatten som var. Istedenfor at vi har enmannskontor rundt omkring, sitter vi igjen med færre kontor, men det skal være minimum fire fagpersoner på hvert kontor, man skal skape fagmiljø, og det leveres en bedre tjeneste ute. Så det å trampe for høyt med sentraliseringsbulletinen nå, vil jeg advare mot. Så skal vi være klar over at vi nå har en mindretallsregjering. Det er også litt overraskende at det er så veldig mange som ikke vil ha debatt. Vi har partier i denne salen som i forrige periode smykket seg med mer åpenhet og mer demokrati, og det er jaggu det vi opplever nå når vi får forslag debattert på denne måten i komiteen. Jeg har sittet i fire år i næringskomiteen, der vi fikk inn fasiten, og det skulle debatteres minst mulig. Så at det skal være så ubehagelig for politikere i opposisjon å få en mulighet til å påvirke, forbauser meg. De burde i utgangspunktet være fornøyd med at vi nå har tatt politikken tilbake til Stortinget, at vi har et parlament som nå debatterer, diskuterer politikk og gjør vedtak som får virkning. Så er det selvfølgelig fristende – jeg kan av og til skjønne det – å stemple ting som ren sentralisering når det i de aller fleste tilfellene, det viser også debatten i salen og de vedtakene som gjøres, faktisk er endringer til det beste for brukerne ute. Da vil jeg advare mot å bruke jernhæler på støvlene når man skal debattere dette. Det er faktisk sånn at vi har tatt politikken tilbake til Stortinget. Det er det som har skjedd nå, og det er det som har skjedd i de andre sakene, og da synes jeg vi skal være fornøyd med det.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2015-12-08:
Vanligvis begynner man mot slutten av en debatt å si: Det er ikke for å forlenge debatten. Men dette er et innlegg for å forlenge debatten. Representanten Knag Fylkesnes sier at den gjennomsnittlige bruker er en død sau. Nei, det er helt feil. Det er sånn at når vi snakker om beredskap, når vi snakker om veterinær, så snakker vi faktisk om bønder, vi snakker om reindriftsutøvere, vi snakker om andre næringsutøvere, og vi snakker om vanlige innbyggere som har behov for at disse tjenestene skal utføres. Og når vi snakker om tverrfaglighet, snakker vi altså ikke om en sau i Finnmark og en sau i Troms. Her snakker vi om flere fagnivå som møtes og utvikler kunnskap. Det var det som var vår bakgrunn for det. Mange ganger i debatter har jeg faktisk tiltenkt Knag Fylkesnes å ha så skrale kunnskaper om statistikk at det kunne gå så galt som dette, men i dag fikk vi beviset. Når det gjelder den politiske debatten og det parlamentariske, sa faktisk Lillian Hansen i forrige periode – og vi finner sitatene – da vi diskuterte et Dokument 8-forslag om sjømat, fremmet av meg, at representanten Bakke-Jensen kunne jo ikke forvente at regjeringen skulle ta hensyn til et representantforslag levert fra opposisjonen. Vel, vi finner forslaget igjen i Arbeiderpartiets fiskeripolitiske dokument, som man har rigget til i sommer, og vi finner det i tanker og debatter ellers. Men det var faktisk sånn – med en flertallsregjering – at vi fikk beskjed om at man ikke kunne forvente at regjeringen skulle ta hensyn til et representantforslag fra noen i opposisjonen. Det er den store forskjellen med det parlamentet vi har nå, og med en mindretallsregjering, at man på en annen måte tar hensyn til representantforslagene som er levert – til og med fra de som sitter i opposisjon.
Ingunn Foss (Høyre), 2015-12-08:
Jeg vil takke representantene Marit Arnstad, Janne Sjelmo Nordås og Trygve Slagsvold Vedum for å ha fokusert på en viktig sak. Komiteen deler forslagsstillernes bekymring over at det i Norge kastes 360 000 tonn spiselig mat hvert år. Maten som kastes, er estimert til en verdi av 18–20 mrd. kr. Hver forbruker kaster 46,3 kilo spiselig mat hvert år. Dagens regjering har fokusert mye på matsvinn og har satt i gang en rekke tiltak og prosjekter for å redusere dette. Flere statsråder og en samlet matbransje, fra primærnæring til forbrukerledd, undertegnet i mai i år en intensjonsavtale om reduksjon av matsvinn. Intensjonsavtalen vil gjelde til den erstattes av en konkret bransjeavtale når det foreligger statistikk og indikatorer som kan gi grunnlag for konkrete reduksjonsmål. Basert på et sett av indikatorer, oversikt over mengde matsvinn, årsaker til matsvinn, reduksjonspotensial og hva som kan være hensiktsmessige tiltak, vil det bli fastsatt konkrete reduksjonsmål. Avtalen er et godt utgangspunkt for et bredere samarbeid med hele verdikjeden i matbransjen om hvordan arbeidet med å redusere matsvinn og øke ressursutnyttelsen kan utvikles videre. Regjeringen varsler i statsbudsjettet for 2016 at Finansdepartementet vil sende på høring et forslag om at det inntas en egen bestemmelse i merverdiavgiftsloven hvor det gis fritak for uttak av næringsmidler som leveres vederlagsfritt til frivillige organisasjoner. Norske myndigheter deltar aktivt i det internasjonale arbeidet med å redusere matsvinn, både i FN, OECD, EU og Nordisk ministerråd. Matsentralen ble opprettet i 2013 og distribuerer fullverdig overskuddsmat fra dagligvarebutikker, grossister og produsenter til mennesker som trenger det, i hele Oslofjordområdet. Det arbeides også med å gjøre denne ordningen nasjonal. Siden 2009 har det også vært forbudt å kaste matavfall i naturen. Dette avfallet går nå til forbrenning, fôrproduksjon eller kompostering. Det er også økende interesse for å øke andelen som utnyttes til biogass. Alt dette viser at vi er på rett vei i arbeidet med å forhindre matsvinn i Norge. Vi må fortsette det gode samarbeidet med bransjen, den nasjonale satsingen og det holdningsskapende arbeidet med sikte på å finne velfungerende tiltak for å redusere matsvinn i Norge. Norge har også sluttet seg til FNs nye bærekraftmål, inkludert mål 12.3 om en halvering av matsvinn innen 2030. Et flertall i komiteen er enig i å holde seg til dette målet i stedet for å forsere dette med fire år. Komiteens flertall mener også det er naturlig å ta stilling til en eventuell plan når en forpliktende bransjeavtale er inngått. Jeg vil med dette anbefale komiteens innstilling.
Ingunn Foss (Høyre), 2015-12-08:
Takk for en god debatt om en sak som engasjerer mange. Som tidligere sagt har statsråder og en samlet matbransje en intensjon om å redusere matsvinn. Det er veldig bra og uttrykker et ønske om å bidra til å redusere dette problemet. Flere her i debatten har vært inne på at vi trenger sterkere lut, og vi trenger gebyrer. Men jeg tror at denne saken har så mye fokus at dette vil skje. Det har allerede begynt å skje at folk er mer obs på dette problemet. For å få til en bransjeavtale trenger vi bedre statistikk og indikatorer som kan gi grunnlag for konkrete reduksjonsmål. Basert på indikatorene på hva som kan være hensiktsmessige tiltak, kan vi fastsette konkrete reduksjonsmål. Arbeidet er inne i et veldig godt spor. Når en forpliktende bransjeavtale er inngått, er det naturlig å ta stilling til tiltaksplanen.
Ingunn Foss (Høyre), 2015-12-08:
Høyre er opptatt av god dyrevelferd, at lover og regler etterleves, og at tilsynet er godt nok til å avdekke og luke ut dem som ikke forholder seg til reglene som er vedtatt. Tilsynet med pelsdyrnæringen har vært intensivert de siste årene, og det er per i dag ingen andre dyrehold som har så hyppige kontroller. I forbindelse med omorganiseringen i Mattilsynet ble det opprettet en egen seksjon for dyrevelferd. Det er også vedtatt ny forskrift om overtredelsesgebyr etter dyrevelferdsloven for å gi Mattilsynet et nytt virkemiddel for å fremme etterlevelse av loven. Dette har ført til at antallet tilsyn samlet sett har økt med 22 pst., og at antallet tilsyn etter dyrevelferdsloven er økt med nærmere 20 pst. Tilsynet med pelsdyrnæringen er omfattende, og hvert år gjennomfører Mattilsynet om lag 250 tilsyn i landets om lag 270 pelsdyrfarmer. Pelsdyrnæringen er en viktig næring for mange, særlig i distriktene, og det er mange som driver på en forsvarlig og god måte. I desember 2014 ble det lagt fram en norsk offentlig utredning om pelsdyrnæringen. Utredningen følges opp ved at regjeringen høsten 2016 vil legge fram en egen stortingsmelding om norsk pelsdyrhold. I denne meldingen vil konsekvensene av en eventuelt styrt avvikling av næringen vurderes. Det er naturlig å ta stilling til spørsmålet om framtiden for denne næringen når stortingsmeldingen om norsk pelsdyrhold legges fram for Stortinget.
Ingunn Foss (Høyre), 2015-12-08:
Skiftende regjeringer har hatt som mål å begrense omdisponeringen av dyrka jord. Et mål om å halvere den årlige omdisponeringen av viktige jordressurser innen 2010 ble formulert i St.meld. 21 for 2004–2005. Omfanget av omdisponeringen av dyrka jord har de siste årene vist en fallende tendens. I 2013 var omdisponeringen den laveste siden registreringen startet i 1976. I perioden 1994–2014 lå den årlige omdisponeringen på i gjennomsnitt ca. 11 500 dekar jord. Bondevik II-regjeringen lanserte i 2004 det såkalte halveringsmålet for omdisponering av dyrka jord. Det ser ut til at fastsettelsen av dette målet, nasjonale signaler og en offentlig debatt om jordvern har gitt resultater. En samlet komité foreslår et omdisponeringsmål på 4 000 dekar per år, noe som vil bli krevende for kommunene. De største press- og vekstområdene ligger der vi har den beste jorda. Kombinasjonen av at mange byer og tettsteder er omgitt av dyrka mark og at en ønsker en mest mulig kompakt utbygging, fører til at det er vanskelig å finne nye utbyggingsområder uten å bygge ned dyrka mark. Bare i Osloregionen er befolkningen forventet å øke med 350 000 fram mot 2030. Dagens regjering har en ambisiøs og offensiv samferdselspolitikk med store utbyggingsplaner for vei og jernbane. Dette krever også arealer. Dagens regjering har vedtatt nye nasjonale forventninger til regional og kommunal planlegging, hvor jordvernet er et viktig hensyn som kommunal og regional planlegging skal ivareta. Statlige planretningslinjer for samordnet bolig-, areal- og transportplaner vil også bli fulgt opp. Fylkesmennene har et særlig ansvar for å formidle nasjonal politikk til kommunene, men det er ulik praksis for hvordan dette følges opp. Dagens regjering vil bidra til en tydelig formidling av mål og tiltak for arealpolitikk og jordvern. Den vil også klargjøre hvordan landbruksmyndighetene kan medvirke i kommunale og regionale planprosesser for å sikre at jordvernhensynet blir ivaretatt. Helhetlig planlegging på tvers av kommunegrenser, som ser større områder i sammenheng, er viktig for å få til en mer samordnet og helhetlig areal- og transportplanlegging i samsvar med nasjonale behov og statlige planretningslinjer. Større byer og tettsteder strekker seg langt utover den enkelte kommune. Ved eventuelle kommunesammenslåinger vil dette arbeidet kunne gjøres enklere og bedre. En samlet komité er enig om at det i et langsiktig perspektiv er viktig å ta vare på dyrka jord som en nasjonal og ikke-fornybar ressurs. Det er viktig med god veiledning fra fylkesmennene, godt samarbeid med fylkeskommunene, gode og involverende planprosesser og kompetanseoppbygging hos lokalpolitikere. For dagens regjering er det viktig at kommunene fortsatt har og tar ansvar for jordvernet, og at det fortsatt skal være et lokalpolitisk ansvar å disponere arealene etter bestemmelsene i plan- og bygningsloven.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2015-12-08:
I likhet med foregående talere er jeg enig i at det er bekymringsfullt at det kastes så mye mat i Norge. Det er bekymringsfullt når hver eneste forbruker i Norge i gjennomsnitt kaster over 46 kg mat hvert eneste år. For en som er glad i mat, er det vondt å høre. Det er ikke godt å høre at vi kaster god mat, spiselig mat – at vi lever i et samfunn som har så stor overflod at vi kan se oss råd til å gjøre det. Derfor er det positivt at det har blitt gjort noen tiltak rundt det med matkasting. Det er positivt at vi nå har et forslag som gjør at vi kan debattere nettopp det. Jeg ser også at regjeringa følger opp dette på en god måte, og det er positivt. Slik som saken nå står, er det litt bekymringsfullt at når vi har datomerkinger på mat som sier at noe er best før en dato og noe har en absolutt siste forbruksdag, ses alt på som siste forbruksdag. Det er mye mat som i dag kastes på grunn av at folk ikke egentlig vet at maten er fullt spiselig, at den fortsatt er av god kvalitet, selv om det står «best før». Det er så viktig å merke seg at «best før»-merkinga og «siste forbruksdag»-merkinga har et visst slingringsmonn. Som representanten Storberget var inne på: Det går an både å se på maten og å lukte på maten – det går endog an å smake på maten. Det er selvfølgelig visse unntak, f.eks. når man skal spise noe som jeg syns er godt; rakfisk, som noen påstår verken smaker eller lukter godt, men den er da fullt spiselig. Som sagt, det gjøres mye godt, og gjennom den intensjonsavtalen som hele matbransjen har skrevet under, og som skal være utgangspunkt for det videre arbeidet fram til en konkret bransjeavtale, tror jeg at mye av arbeidet med matsvinnet er lagt, men vi er fortsatt ikke i mål. Når man nå får hentet inn god statistikk og gode indikatorer, kan det gi et godt grunnlag for konkrete reduksjonsmål. Jeg tror at gjennom den konkrete bransjeavtalen vil vi også binde opp næringa til å bli mye mer bevisst det med matsvinn. Men jeg er veldig forsiktig med å skulle gi noe forbud, noen absolutte forbud, og bruke veldig sterk lut. Det er mange andre måter å gjøre dette på, bl.a. gjennom de tiltakene som regjeringa – også tidligere – har gjort, f.eks. Matsentralen og ForMat-prosjektet. Det er i dag en fordel for matvarekjedene å kaste maten – rent økonomisk – framfor å gi den bort til dem som kan videredistribuere den. Regjeringa er inne på et riktig spor når de nå skal se på bl.a. momssituasjonen for mat som gis bort. Jeg er spent på hva regjeringa kommer med i framtida. Jeg er spent på hva som kommer ut av det. Jeg er veldig optimistisk med hensyn til det arbeidet som gjøres, og jeg er glad for at vi nå har hatt denne saken i Stortinget, og at vi nå kan følge opp dette på en god og konstruktiv måte.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2015-12-08:
Jeg vil aller, aller først få takke saksordføreren i saken for en meget godt utført jobb. Han har bl.a. klart kunststykket å samle en hel komité om å bli enig om noe som man i utgangspunktet kanskje ikke var helt enig om. Det klarte han på grunn av god samarbeidsevne og en måte å framstå på som skaper tillit i komiteen. Jeg vil også takke resten av komiteen for et veldig godt og produktivt samarbeid i løpet av denne prosessen. Som saksordføreren var inne på, og som også representanten Foss var inne på, er dette en viktig sak. Den er viktig fordi matjord er det vi har å leve av, det er der vi dyrker maten vår. Derfor er det også viktig å ta vare på den. Det er godt at vi har kommet så langt at vi har klart å halvere omdisponeringen av matjord fra perioden 1994–2004, og at vi nå har kommet ned på et nivå som faktisk begynner å bli godt. Jeg skjønner godt at regjeringen var skeptisk til å gå noe særlig lavere enn de 6 000 dekar vi nå er nede på. Som representanten Foss var inne på, står vi overfor store utfordringer når det gjelder befolkningsvekst i Norge. Vi trenger derfor å utvikle både infrastruktur, boligområder og næringsliv, og det er slik at den beste matjorda vi har, faktisk ligger rundt eksisterende byer og større tettsteder. Derfor blir dette en stor utfordring. Jeg skal ikke si at vi ikke klarer det, men jeg tror det blir utrolig vanskelig. Det som gjør det ekstra vanskelig, er det ansvaret som hviler på hver av oss som politikere her i Stortinget og hvert enkelt parti i Stortinget. Med det mener jeg at det er vår jobb å gå imot våre partier i våre kommuner og påvirke dem til å fatte de riktige avgjørelsene, for det er faktisk kommunepolitikerne rundt omkring i det ganske land som har ansvaret for planprosesser. Vi kan vel si det sånn at hvis vi nå ikke skulle klare dette målet, så er det ikke regjeringens skyld, det er den enkelte politiker og partipolitiker på Stortinget som til slutt har skylda. Men vi får håpe at vi klarer å gjøre en god jobb i så måte. Jeg er faktisk optimist når det gjelder det, for det er gode intensjoner rundt det med å ta vare på matjorda. Det ligger mange gode intensjoner i den jordvernstrategien som regjeringen la fram, og det bevises også gjennom at en del av de punktene er gjentatt av komiteen spesifikt. Så jeg tror at vi skal være rimelig optimistiske, og jeg tror vi skal klare å nå et slikt mål. Så får vi sette vår lit til at vi som stortingspolitikere gjør vår jobb, at regjeringen gjør sin jobb, og at kommunepolitikerne gjør sin jobb.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2015-12-08:
Dette er et forlik – eller en enighet – blant samtlige partier i næringskomiteen. Alle partier har vært med og utformet dette, og vi er enige om det. Når det da står representanter på denne talerstolen og antyder at regjeringen ikke tar saken på alvor, og antyder at enkelte av partiene som har vært med på dette forliket, ikke egentlig ønsker dette målet, blir jeg en smule irritert. Vi som var med på dette, gjorde det fordi vi ønsket det, fordi vi har et engasjement rundt jordvern, og fordi vi vil at vi skal ha et strengt jordvern i Norge. Da å komme med antydninger om noe annet synes jeg er en smule frekt. Så er det sånn at en del av de forslagene som ligger i saken, og som noen har omtalt som ganske detaljerte, er noe detaljerte, og en del av dem finner vi igjen i jordvernstrategien som regjeringen la fram. Da er det også greit at komiteen har gjentatt det, slik at vi får satt fokus på det, og at det er dette vi er enige om. Så til slutt: Jeg uttalte at jeg var en smule om ikke pessimistisk, men at jeg så at det var en del utfordringer med å nå dette målet. Og det mener jeg – det er en utfordring å nå målet på 4 000 dekar. Det betyr ikke at jeg er pessimistisk, men kanskje litt realistisk. For de utfordringene vi har, er egentlig overfor våre lokalpolitikere, som jeg sa. Vi kan ikke som stortingsrepresentanter fraskrive oss ethvert ansvar for å nå dette målet. Vi er nødt til å prate med og påvirke lokalpolitikerne i våre partier, slik at de også tar dette på alvor, men samtidig må vi være bevisst på at kommunene står overfor store utfordringer. Når det kommer en stor utbygger og sier at vi vil bygge ut i denne kommunen, eller i nabokommunen, er det et vanskelig valg for de lokalpolitikerne som får den utfordringen.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2015-12-08:
Forslagsstillarane reiser ei veldig aktuell problemstilling, og eg deler forslagsstillarane si bekymring for at det årleg vert kasta fleire hundre tusen tonn spiseleg mat. Noreg har slutta seg til FN sine berekraftsmål, inkludert mål om halvering av matsvinnet innan 2030 – og det er bra. Nokre tiltak er igangsette, det er òg bra. Det er inga ueinigheit der. Men det hjelper lite med fagre ord og ønske dersom ein ikkje får konkrete tiltak som hjelper. Eg er heilt einig med representanten Hjemdal her – det må handling til no. Då hjelper det lite at eit samla storting står her i dag og er bekymra i lag. Noreg kastar faktisk dobbelt så mykje mat som Frankrike. Difor er eg forundra over at regjeringa ikkje ønskjer å vurdera å innføra eit forbod mot kasting av mat, slik dei har i Frankrike. Der må maten verte gjeven bort, f.eks. til frivillige organisasjonar, som igjen kan vidareformidla til dei som treng det mest. Sjølv om dette gjeld berre dei store butikkane, hjelper det godt. Det eine argumentet som vert brukt, er at ein ikkje har kapasitet til å handtera dette. Ærleg talt, dersom ein hadde ønskt det, så hadde ein verkeleg fått dette til. I desse dagar med klimatoppmøtet i Paris bør ein vera oppteken av det klimamessige ved at vi kastar såpass mykje mat. 30 000 brød om dagen, det kan metta mange. Vi kastar om lag 25 pst. av maten vi kjøper. Dersom vi snur litt på det: Maten kunne ha vore 25 pst. billigare dersom vi hadde slutta å kasta godt spiseleg mat. Men vi har ei regjering som altså ikkje vil utarbeida ein tiltaksplan, slik mindretalet foreslår. Det andre argumentet er at denne regjeringa ikkje ønskjer fleire påbod eller forbod. Som representanten Storberget sa – når det gjeld dei nedst ved bordet, dei som sit på gata og tiggar mat, vil regjeringa forby dette. Når det gjeld dei store kommersielle kjedene som kastar mat, så vil regjeringa ikkje ha eit forbod. Det er eit tankekors. Det er dobbeltmoral, som det heiter. Opplysningskampanjar om skilnaden på «best før» og «haldbar til» vil vera gode verkemiddel og kan setjast i gang straks. Kampanjar for bruk av kortreist mat og å få desse meisterkokkane som er i alle kanalar for tida, til å visa oss kva delikate rettar som kan lagast også av restemat, vil òg vera tiltak. Utvikling av emballasjen er også viktig for å forlengja haldbarheita. Det trengst både ein tiltaksplan for å redusera matkastinga og ambisiøse mål.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2015-12-08:
Det har vore mange glade og gode innlegg her i dag, men eg merker meg at skiljelinene og gleda – og ikkje minst trua på at dette får vi til – går mellom regjeringspartia og alle dei andre partia på Stortinget. Denne saka speglar på mange måtar den store skilnaden som er mellom nettopp regjeringspartia og stortingsfleirtalet i jordbrukspolitikken. Eg vil gi all mogleg ros til saksordføraren for å ha fått i stand eit breitt og godt kompromiss som vert vedteke her seinare i dag. Under 3 pst. av totalarealet i Noreg er dyrka jord. Då må vi ta vare på mest mogleg matjord om vi skal greia måla om å auka matproduksjonen på norske fôrressursar over heile landet. Det er spesielt når Stortinget går så detaljert til verks som ein gjer her. Jordvernmålet vert endra frå 6 000 til 4 000 dekar i maks omdisponering per år, og det er åtte konkrete punkt i tillegg. Men etter å ha høyrt Framstegspartiet sin representant sitt innlegg og landbruksministeren sitt innlegg, er eg overtydd om viktigheita av nettopp konkrete forslag. Eg er veldig glad for at Stortinget er så tydeleg mot regjeringa sitt passive mål og for eit ambisiøst årleg mål. For å nå desse måla understrekar eit samla storting behovet for eit godt samarbeid med lokale myndigheiter – som fleire har peika på her. Næringskomiteen peika i merknads form på behovet for særleg positive verkemiddel då vi 8. april 2014 gjorde oppmodingsvedtak om at regjeringa skulle utarbeida ein jordvernstrategi og leggja han fram for Stortinget. Det er vanskeleg å få auge på at dette er oppfylt i den framlagde strategien. Difor kjem eit samla storting til å fremja kravet om positive verkemiddel på nytt – denne gongen i eit eige romartalsvedtak. Eg vil òg peika på både meldeplikt, skoleringsprogram og utgreiing av fylkeskommunen si rolle som viktige og riktige forslag, i tillegg til forslaget om at det skal fremjast forslag i regelverket slik at jordlova gjeld for omdisponert dyrka mark inntil den dyrka marka faktisk er bygd ned. Eg vil òg til slutt bera fram at regjeringa vert pålagd å koma tilbake til Stortinget med forslag om å auka nydyrkinga, og eg tar med meg forslaget frå Kristeleg Folkeparti om at det òg må gjelda grøfting. Vi har dårleg tid og lite jord å mista. Det er en gledas dag i Stortinget i dag – iallfall om ein ikkje er landbruksminister og ikkje ønskjer ambisiøse mål og tiltak for jordvernet.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2015-12-08:
Det var Ingrid Heggøs innlegg som fikk meg til å ta ordet. Jeg synes debatten er nokså forvirrende – når det går an for en arbeiderpartirepresentant å stå her og si at det er dobbeltmoral så det holder hos en regjering som har gjort noe. Her satt man i åtte år uten engang å vie problemstillingen oppmerksomhet. Matkasting og ressurssløsing totalt sett er en utfordring, så det er klart vi skal være opptatt av det. Men hvis vi går inn på det konkrete: Det ene er dagligvareomsetningen. Der har regjeringen gjort det den rød-grønne regjeringen også kunne ha gjort – den vil vurdere mva.-fritak, slik at det går an å gi bort matvarene. Neste utfordring med matvarekasting er enkeltmenneskers beslutning. Jeg bruker ganske mye tid på mine barn når det gjelder best-før-dato og utløpsdato, og prøver å få dem til i hvert fall å lukte på matvaren før den kastes. Det tror jeg ganske mange gjør, og det er en ganske stor jobb. Jeg noterer meg at det aller meste går rett ut hvis best-før-dato er utløpt. Vi skal altså regulere enkeltmenneskers holdninger. Jeg synes det er ganske komplisert. Og når man blander sammen fattigdomsproblematikk og matproblematikk i en debatt, får man bestemme seg for hvilket ben man skal stå på. Jeg er enig med landbruksministeren i at det må være gledelig for norsk landbruk at man har den typen symbolvarer som gjør at butikkene bruker dem til å trekke folk til seg. For dem som har dårlig råd, er det ingen tvil om at det å få kjøpt juleribba billig er et gode. Så man kan ikke stå her og kritisere begge deler. Det at maten er for billig, betyr jo bare at vi produserer altfor mye allerede. Da kan man i hvert fall ikke være bekymret for at det er for lite mat. Totalt sett mener jeg dette er en debatt der man får begynne å rydde opp i hva som er den store bekymringen. Fattigdom er – det er jeg enig i – en kjempeutfordring. Vi er alle opptatt av at alle skal ha ressurser til å kjøpe den maten de trenger, men at verden samtidig ikke klarer å produsere den maten vi trenger, er det ingenting som tyder på. Og det at alle klager over at maten er for billig, tyder jo på at vi ikke bruker produksjonskapasiteten i verden, for hadde matprisene gått opp, hadde vi antakeligvis produsert atskillig mye mer. Så jeg synes dette er en debatt som trenger en ganske kraftig opprydding når det gjelder hvilken side man egentlig står på.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2015-12-08:
Jeg kan forsikre Storberget om at jeg ble heller ikke veldig imponert, for jeg synes det er ganske spesielt at det er en tidligere justisminister som står her og sier at vi skal bruke lovverket til alt mulig rart. Jeg mener at lovverket skal brukes ganske poengtert mot det som det faktisk kan virke for. Det er et valg mellom gulrot og pisk. Vi får i hvert fall først se på den utredningen som kommer, rundt fritak for merverdiavgift. Det er et ganske kraftfullt tiltak, og jeg vil tro de aller fleste dagligvarekjedene følger opp det, så kanskje det ikke er nødvendig med et lovverk. Men i hvert fall har denne regjeringen gjort atskillig mer enn tidligere regjeringer.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2015-12-08:
Jeg synes vel kanskje det er på tide å minne særlig Arbeiderpartiet om at det faktisk, som saksordføreren sa, er lokalpolitikerne som har ansvaret her, og man bør kanskje snakke til sine egne lokalpolitikere for å nå målet. Hvis jeg ser på mitt eget fylke, er det ikke akkurat arbeiderpartikommuner som preges av lite omdisponering. Men jeg er stolt av at vi har en kommunalminister som faktisk forstår det. Arbeiderpartiet og opposisjonen for øvrig burde kanskje gå inn og se på hva som faktisk fungerer. Vi har fått ned omdisponeringen. Vi har også fått ned antall innsigelser og antall saker der innsigelsene gis medhold. Bedre kan det ikke illustreres at man er nødt til å ha med seg lokaldemokratiet på tenkningen her. Når jeg hører Karin Andersen fra SV – og også Miljøpartiet De Grønne, som henger seg på – så oser det jo av mistillit til lokaldemokratiet. Det er ikke til å underslå at overstyringen av lokaldemokratiet kanskje var noe av det som skapte mest avmakt mens de rød-grønne satt i posisjon. Og særlig når jeg har hørt på Karin Andersen i dag, så forstår jeg veldig godt at det ble en sånn avmakt. Det er nesten så man skulle tro det var et mål i seg selv å få en konflikt med lokaldemokratiet – særlig når man ser på resultatene som denne regjeringen faktisk har fått til. Vi har, som jeg sa, fått ned omdisponeringen ganske kraftig. Jeg synes det er helt fenomenalt av en representant fra Hedmark å stå her og si at man kun skal kunne få omdisponert til jernbane. Skal vi da bygge veier som står på pæler mellom høydedragene i Hedmark, og ikke treffe et eneste tettsted? Jeg må gjøre Karin Andersen oppmerksom på at det faktisk ikke er jernbane i store deler av fylket. Er det sånn at man vil legge ned det meste av Hedmark – og at man ikke vil skape utvikling rundt omkring i det ganske land? Jeg synes det nesten ikke er til å tro at man kan hevde sånne målsettinger. Det var mye diskusjon i komiteen, og saksordføreren gjorde en kjempegod jobb i å skaffe enighet rundt et så ambisiøst mål som 4 000 dekar. Det er meget ambisiøst, og det avveier ganske godt forholdet mellom storsamfunnets utvikling og sentrale interesser rundt framtidig produksjonsgrunnlag for mat. Men vi kan ikke bli totalt urealistiske og stoppe utviklingen i store deler av landet – fordi om noen her på Stortinget har et svært urealistisk perspektiv på verden.
Simon Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2015-12-08:
Når det er snakk om å spare pengar og miljø samtidig, då er ikkje ein sunnmøring usikker! Eg vil peike på mindretalet sine merknader og idé om at ein kan leggje inn bevisstheit rundt kasting av mat som kompetansemål i skulen. Eg ser på det som svært fornuftig og som ein måte ein kan utnytte skulen betre på til også å få inn personøkonomi og sjå på korleis ein kan utnytte maten som er i kjøleskapet. Eg vil også ta opp eit tema om kor langt søppelkastinga har gått, og ein kallar det altså for «søppelstuping» – på engelsk kalla «dumpster diving». Det er svært populært blant studentar å opne bosskasser utanfor butikkar for å finne mat og brød som butikkane vel å kaste. Dette er altså ein måte for studentane å spare pengar på, og det seier litt om overproduksjonen og om kor mykje mat dagligvarekjedene står for. Eg håper at statsråd Listhaug vil ta med seg desse signala vidare og også opne for at butikkane eventuelt sjølve kan velje å gje maten vidare til velgjerande føremål.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2015-12-08:
Frå dei som avviser Dokument nr. 8-forslaget og forslaga som ligg inne i det frå komiteen, er det vist til at vi skal ha meir kontrollar, vi skal ha eit strengare regelverk og då skal alt bli bra. Ja vel – lat oss lytte til dei som utfører kontrollane, til dei som forvaltar regelverket, og lat oss lytte til Mattilsynet, som gjennom ei høyringsfråsegn til Pelsdyrutvalget, til NOU-en, kjem med skarp kritikk av forholda for dyr: «Mattilsynet vurderer dagens driftsformer for hold av pelsdyr som dyrevelferdsmessig utfordrende.» «Basert på vår kunnskap om domestisering og dyrs atferdsbehov er det god grunn til å anta at disse dyrenes artstypiske behov ikke blir tilfredsstilt i dagens driftsformer.» Deretter viser Mattilsynet til mindretalets konklusjon om at det ikkje vil vere forsvarleg å drive vidare, og skriv: «Mattilsynet slutter seg til denne vurderingen og mener at denne tvilen må komme dyrene til gode.» Er statsråden einig med sin eigen fagetat i at tvilen bør kome dyra til gode?
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2015-12-08:
Om eg får lov til å følgje opp: Statsråden viser heile tida til at det er ulike synspunkt – det er jo alltid ulike synspunkt i alle saker, trur eg – men eg er litt nysgjerrig på kva slag fagetatar, faginstansar, statsråden støttar seg på når ho viser til dei som meiner at her er det forsvarleg å drive vidare. For, så vidt eg veit, om ein høyrer på Mattilsynet, Veterinærinstituttet, dei fleste andre som er autoritetar på området, så meiner dei at dette får vi ikkje til, reint dyreetisk, og dei konkluderer med nei. Kven er det då statsråden stadig vekk viser til? Det er klart at veterinærar som jobbar i Pelsdyralslaget mv., av openberre grunner meiner at dette er det berre å fortsetje med, men eg er litt interessert i kven statsråden lener seg på når ho viser til alle dei som meiner at her er det berre å halde på vidare.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2015-12-08:
Takk til Miljøpartiet Dei Grøne som har levert representantforslaget som er utgangspunktet for dagens debatt. Det er ikkje ein debatt som er ny for Stortinget, og det er på ingen måte ein debatt som kjem til å forsvinne før regjeringa landar på konklusjonen som er anbefalt av dei som kan noko om dette feltet, og som er uavhengige. Alle bileta vi ser frå pelsdyrfarmar som ikkje er drivne godt, og statistikken vi les frå dei som driv systematiske undersøkingar, handlar ikkje om dårlege haldningar hos den enkelte bonden. Eg er ikkje i tvil om at veldig mange, for ikkje å seie nesten alle, som driv innanfor næringa, ønskjer å drive godt. Det handlar heller ikkje om at regelverket er for svakt. Det handlar om at ville dyr ikkje høyrer heime i små bur. Det er der saka står. Det er ei rekkje tunge, etiske innvendingar mot det vi driv med i dag, frå det som kan krype og gå av faginstansar. Det er ikkje med det sagt at alt står strålande til når det gjeld anna dyrehald i dette landet. Det er mykje ein kan vere kritisk til, då dyrevelferda ikkje er god nok innanfor matproduksjon mv. Likevel meiner eg det er ein viktig praktisk og etisk forskjell mellom matproduksjon og nødvendig husdyrhald og det som, for å vere ærleg, er eit heilt unødvendig husdyrhald. Pelsdyrnæringa har ingenting å gjere med alle argumenta vi vanlegvis bruker når vi snakkar om norsk landbruk. Det handlar ikkje om sjølvforsyning. Det handlar ikkje om kulturlandskap. Det handlar i veldig avgrensa grad om sysselsetjing. Og nei, Senterpartiet: Det handlar faktisk heller ikkje om distrikt. Pelsdyrnæringa er ikkje ei utprega distriktsnæring. Berre 5 pst. av produksjonen føregår i dei minst sentrale strøka – 5 pst. Heile 52 pst. føregår i dei mest sentrale strøka i landet vårt. Eg er i utgangspunktet einig med statsråden i at det er ikkje kvar dag vi debatterer om vi skal leggje ned ei næring, og godt er det. Ja, eg kan slutte meg til det. Men eg har eit liberalt utgangspunkt, ikkje eit konservativt utgangspunkt. Det betyr at eg ikkje meiner at fordi noko er sånn, er det automatisk ein grunn til at det skal vere sånn. Ein må sjå kritisk på alt vi gjer. Viss nokon hadde kome i dag og føreslått at «Kjære landbruksminister, vi vil gjerne sperre inne ville dyr i små bur for å lage pels av dei», ville vi aldri ha tillate at det vart etablert. Då bør ein òg stille seg det spørsmålet i dag. Eg håper at Venstres forslag kan samle eit fleirtal her i salen. I alle tilfelle kjem vi til å stemme subsidiært for forslaget til Arbeidarpartiet. Så håper eg at landbruksministeren vil vere seg sitt ansvar bevisst og sjå at dette er ein konklusjon vi kjem til å gå mot uansett, og då kan ho late næringa få vite det.
Odd Omland (Arbeiderpartiet), 2015-12-08:
Regjeringen skriver i sin politiske plattform: «Fylkesmannens mulighet til å overprøve lokale folkevalgte forsamlinger må begrenses.» En samlet komité viser til at enkeltsaker skal eller bør sendes til Fylkesmannen til uttalelse, og Fylkesmannen vil da kunne uttale seg om eller påklage dem. Vi ser altså at en samlet komité overkjører regjeringen når det gjelder både omdisponeringsmål og virkemidler, f.eks. innsigelsesretten. Hva tenker statsråden om å bli detaljstyrt av Stortinget på denne måten, mot sitt syn? Og vil vi kunne få en grundig behandling/oppfølging av både de målsettingene en har satt, og de igangsettingstiltak og utredninger som Stortinget har påpekt?
Odd Omland (Arbeiderpartiet), 2015-12-08:
En hørte av innlegget til Morten Ørsal Johansen at han uttrykte stor skepsis til å nå den målsettingen som han selv har vært med på å sette, at ansvaret for dette ville tilligge både kommuner og Stortinget, og at regjeringen ikke ville være skyld i det dersom ikke målsettingene ble nådd. Jeg mener at regjeringen også har ansvaret for å gjennomføre det som Stortinget har vedtatt iverksatt. Da er mitt spørsmål: Har statsråden tro på de målsettingene som Stortinget her har satt?
Odd Omland (Arbeiderpartiet), 2015-12-08:
Arbeiderpartiet har gjennom sitt program og sin landbrukspolitiske plattform vært veldig klare på at vi trenger et sterkt jordvern. Matjorda er en begrenset ressurs, og hvis vi skal øke matproduksjonen med om lag 1 pst., i takt med befolkningsutviklingen, som vi er opptatt av, må vi ta vare på mest mulig matjord. Derfor er jordvern av veldig stor betydning. Under Stoltenberg-regjeringen ble det iverksatt en rekke tiltak for å styrke jordvernet, bl.a. gjennom at innsigelsepraksisen ble strammet inn og jordvern kom inn i NTP. Vi ser at tiltak virker, som representanten Storberget var inne på, og da er det med stor undring en leser regjeringens forslag til denne proposisjonen, med en målsetting om kun 6 000 dekar. I dag ser vi av innstillingen at en samlet komité overkjører regjeringen fullstendig i denne saken. Det er veldig bra at det er et samlet storting som samler seg om et så ambisiøst mål – på 4 000 dekar – i en så viktig sak. Den enigheten som er oppnådd, samsvarer veldig godt med det som var Arbeiderpartiets utgangspunkt. Ikke bare er vi blitt enige om målet, men vi har pekt på en rekke tiltak der en enten ber regjeringen gjennomføre eller utbedre. Det gjelder positive virkemidler, som en har vært innom her, som skoleringsopplegg i kommunene, fylkeskommunens og fylkesmannens rolle osv. Som sagt er det et ambisiøst mål. Jeg forventer at selv om ikke regjeringen deler Stortingets syn, vil en ta saken på alvor, og en vil få utredet og pekt på de tingene som Stortinget her ber om. Så jeg ser fram til at de utredningene og de gjennomføringene vil komme tilbake til Stortinget på nyåret.
Lene Langemyr (Fremskrittspartiet), 2015-12-08:
Jeg stemte feil.
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2015-12-08:
Min stemme ble ikke registrert.
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2015-01-28:
Jeg har æren av å sette fram et representantforslag fra stortingsrepresentantene Tove Karoline Knutsen, Freddy de Ruiter, Karianne Tung og meg selv om utvidet HPV-vaksinering.