Anne Enger (Senterpartiet), 1998-12-15:
Som kulturminister er jeg opptatt av kunstens og kulturens vilkår i vårt land. En kulturnasjon må være villig til å prioritere midler både til skapende og utøvende kunst, til kulturvern og kulturarv og til formidling. Som kulturnasjon må vi både stille høye kvalitetskrav over et bredt spekter og stimulere til folkelig engasjement, fellesskap og deltakelse. Vi må sikre både topp, bredde og mangfold. Det gir grunnlag for et rikere liv, det bidrar til å gi den oppvoksende generasjon styrke til å møte fremtiden, til å ta ansvar og være kreativ i forhold til nye utfordringer. Kunstnere og kulturarbeidere må tenke stort om sin innsats. Og det foregår da også mye spennende og kreativt over det ganske land. Ikke desto mindre er det min oppfatning at vi gjennom årene ikke har prioritert kunsten og kulturen høyt nok. Det kan ha sammenheng med mange forhold. Her er det ingen lov som sikrer bevilgninger, stram økonomi har ført til at små og sårbare kulturbudsjetter har lite å stille opp med mot skole, helse og veier. Og hva skal vi egentlig med opera for de få og med mislykkede filmprosjekter, spør kanskje noen. Er det slik det tenkes, eller ser vi nå omsider en økende forståelse for kunstens og kulturens betydning for vårt samfunn? Jeg tror det. Regjeringens forslag til statsbudsjett for 1999 var stramt. I løpet av høsten ble det klart at Arbeiderpartiet og Høyre gikk imot å ta fra veksten i det private forbruket til fordel for fellesskapet. Dette førte som kjent til en prosess der Regjeringens forslag til økte inntekter ble nullet ut og erstattet med nye kutt. Det var en smertefull prosess, selvsagt. Jeg har registrert at Arbeiderpartiet i sitt opplegg ikke foretok kutt på kulturbudsjettet. Ser en bort fra pressestøtten, som Høyre ville fjerne helt, var også Høyre mer tilbakeholden med kutt i kulturbudsjettet nå enn tidligere. Det er således etablert et stort flertall på Stortinget som vil skjerme kulturområdet mot kutt. Ønsket om å skjerme et til dels sårbart og underprioritert kulturliv mot kutt, var også begrunnelsen for at jeg fant å kunne ta et kutt på 35 mill. kr på produksjonstilskuddet til pressestøtten. Det har vakt sterke reaksjoner, og det har jeg stor forståelse for. La meg derfor peke på at i Regjeringens opplegg var det en økning i produksjonstilskuddet på 6,4 mill. kr, og jeg vil også understreke de pressepolitiske målene om å opprettholde grunnlaget for avisutgivelser og en differensiert presse. Dette står fast. Derfor er det nødvendig med en gjennomgang av regelverket for å sikre målene. Og når det gjelder antydningen om totalitære regimer, så faller den på sin egen urimelighet. Vi står foran et tusenårsskifte. Det kommer uansett. Regjeringen har lagt vekt på å gripe denne enestående anledning til et kulturelt løft for hele landet. Jeg er glad for at det i tillegg til det ordinære kulturbudsjettet er etablert et flertall for 55 mill. kr til dette formålet i 1999. Arbeidet med markeringen har utløst en gledelig aktivitet over hele landet, og dette kan jeg gjerne utdype bl.a. med å vise til at det nå er mottatt 1 200 søknader om prosjektmidler. Kreativiteten og mangfoldet er imponerende. Og selv om SV og Arbeiderpartiet har valgt å kutte 45 mill. kr på denne posten i år, velger jeg å tro at vi i fellesskap fremover vil arbeide for en samlende og verdig markering av denne historiske begivenhet. La meg så ta et par punkter i innstillingen. Når det gjelder komiteflertallets merknader om rock, regner jeg med at en del av det er basert på misforståelser. Og jeg avventer kommentarer bl.a. fra representanten Alstad til det i løpet av debatten, for det som flertallet der har gjort, vil få uante konsekvenser. Når det gjelder spørsmålet om Rikspolitisk Senter på Eidsvoll, som jeg fikk høre om fra representanten Grethe Fossum, er det riktig at det der oppstod problemer med grunnforholdene. Jeg valgte å ta et møte med kommunen, fylkeskommunen, senteret og Statsbygg, og vi har fått denne saken inn i et godt farvann, og kommer tilbake til Stortinget med det i løpet av våren. Når det gjelder idretten på statsbudsjettet, er det jo slik at det er spilleinntekter som er grunnlaget for finansiering av idretten, og en samordning av spillene, som ble vedtatt i Odelstinget i går, vil innebære at man faktisk får økte spilleinntekter. En årlig debatt om idretten synes jeg det er viktig å legge opp til, og derfor vil det legges grunnlag for det i de årlige budsjettene, selv om man ikke har disse få millionene på statsbudsjettet i en egen budsjettpost, som man tidligere har hatt. Jeg vil også peke på at vi ønsker å legge fram en melding i 1999 om idretten og pengene til idretten. Jeg vil da mene at det var riktig å legge opp dette bredt og legge vekt både på fysisk fostring, på det lokale friluftslivet og på forholdet mellom topp og bredde.