Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-05:
Global oppvarming er den mest alvorlige utfordringen verden i dag står overfor. Juli måned i fjor var den varmeste noensinne i Norge. Samtidig herjet skogbranner i det sørlige Europa, og i Italia måtte man med hard hånd prioritere mellom vann til å kjøle kraftverk og vann til husholdningene. Den uvanlige hetebølgen som herjet i Europa, og som tok livet av 20 000 mennesker, var så ekstrem at en slik hendelse kun inntreffer én gang hvert 46 000. år, og var den første forsmaken på hvordan framtiden kan bli i en verden preget av global oppvarming. Dette var konklusjonen til en rekke sveitsiske forskere i en artikkel som nylig stod i tidsskriftet «Nature». Klimaendringer dreper, ikke bare i fattige land som Bangladesh, men faktisk også i våre nærområder. La meg få minne om den åpenbare sammenhengen mellom forbruk av fossile ressurser og utslipp av klimagasser. I desember 2003 kom rapporten «Towards a Better Balance». Den overraskende kritiske rapporten var resultat av «Extractive Industries Review» – en gjennomgang av fordeler og ulemper ved Verdensbankens støtte til olje, gass og gruvedrift. Rapporten er spesielt relevant for Norge, på grunn av de norske investeringene i oljesektoren, eksempelvis i Angola, Iran og andre land i Sentral-Asia. Samtidig var Norge en av initiativtakerne under Verdenstoppmøtet i Johannesburg for å fremme økt satsing på fornybar energi. Denne rapporten konkluderer altså som følger: 1. Økte investeringer har ikke nødvendigvis hjulpet de fattige; faktisk har miljøet og de fattige ofte blitt ytterligere truet av ekspansjon i et lands olje- eller mineralutvinningsindustri.2. Verdensbanken synes ikke å være utformet for effektivt å fremme fattigdomsreduksjon gjennom bærekraftig utvikling av utvinningsindustri i de landene den støtter.3. Og, kanskje det som er det viktigste: Verdensbanken bør fase ut sin støtte til kull- og oljeprosjekter innen 2008, og bør heller bruke sine begrensede ressurser på investeringer i utbygging av fornybar energi, utslippsreduserende prosjekter, ren energi og enøk. Selv om det var Verdensbanken selv som i sin tid tok initiativet til «Extractive Industries Review», er anbefalingene fra panelet ikke bindende og vil snart bli behandlet i bankens styre. Signalene derfra har så langt ikke vært positive. Det vil derfor være avgjørende at de ulike landene som står bak Verdensbanken, tar tak i disse konklusjonene og sørger for en reell behandling og implementering av rådene som er blitt gitt. Også her er Norges aktive deltakelse viktig. I tillegg kan Norge på egen hånd ta konsekvensene av denne rapporten gjennom å presisere Norges egen politikk for prosjektfinansiering, gjennom norske institusjoner som eksempelvis GIEK samt norske selskaper og Norges deltakelse og stemmegivning i internasjonale eller multilaterale finansieringsinstitusjoner. Saksordføreren poengterte i sitt innlegg viktigheten av å skape arbeidsplasser, som igjen kan skape velferd. Etter min mening er dette en god tilnærming. Det er nemlig ikke slik at næringslivet bare skal finansiere velferd – næringslivet skal også produsere velferd. Det innebærer at det ikke er likegyldig hvordan arbeidsplasser skapes, heller ikke i de minst utviklede landene. Det er ikke noe poeng i at fattige land skal gå samme vei til velstand som det vi har gjort, i den forstand at de skal være nødt til å gå den samme forurensende veien som oss, i forhold til energi. Riktignok har Norge på grunn av store naturgitte vannkraftressurser en elproduksjon som i stor grad er fornybar, men samtidig har dette betydd en massiv nedbygging av norske fossefall, hvor store naturverdier har måttet vike for landets og industriens kraftbehov. Norge bør etter min mening gå foran i å sørge for at fattige land får muligheten til å satse på ny fornybar energi. Den første store prøven på evne og vilje til å følge opp initiativet fra det panelet jeg nevnte, med konkrete tiltak og politisk reform, vil vise seg under fornybarkonferansen i Bonn i begynnelsen av juni, hvor også den norske regjeringen vil være representert. Slik kan vi gjennom bl.a. teknologioverføring bidra til utvikling i disse landene i tillegg til at dette vil kunne være et vesentlig bidrag til å bremse den globale oppvarmingen som truer oss alle, både i rike og i fattige land. Dette er faktisk ett av de områdene hvor Norge har mulighet til å ta et globalt ansvar for den globale utviklingen og ta et ansvar for å sørge for at fattige land får tilgang på ny fornybar energi. Det ansvaret må vi ta.