trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2016-05-30:
Jeg prøvde ut den gamle veien, som jeg ofte gjør, i dag morges mellom Arendal og Tvedestrand. Jeg hadde en liten befaring på vei innover. Den må sies å være ganske problematisk, – særlig når det gjelder antall avkjørsler, har den vel norgesrekord som europavei. Dette er en stor dag for befolkningen i Aust-Agder og særlig for befolkningen i det området jeg kommer fra, Agder-/Tvedestrandsområdet. Det er en stor dag at vi får en forbedring av stamveien mellom Sørlandet og Østlandet, men ikke minst er det en stor dag for dem som bruker veien daglig. Det tror jeg det er viktig å ta med seg, at når man bygger den type veier i tida framover, skal man også ta hensyn til lokalbefolkningen. Det går selvfølgelig an å trekke historien tilbake til 1960- og 1970-tallet når det gjelder denne veien. Jeg registrerer at det er litt ulik historieforståelse når det gjelder NTP og denne veien – når den kom inn, når den ble tatt ut, hva som er bevilget av midler, osv. Jeg har ikke tenkt å gå inn i den diskusjonen, men jeg har tenkt å takke alle som har vært engasjert i denne veien. Det har vært rimelig tverrpolitisk lokalt og regionalt. Det tror jeg er en av grunnene til at vi har klart å få den fram til det endelige vedtaket i dag. Det har vært stor enighet på Sørlandet om at denne veistrekningen skal prioriteres, og det har det vært jobbet aktivt med uavhengig av regjering. En har hatt litt ulike løsninger, men denne veien kom for noen år siden tilbake i NTP under den rød-grønne regjeringa, og den har blitt fulgt opp. I dag er vi der vi er, og det er vi veldig glad for. Den har stor, stor betydning. Det er også viktig for trafikksikkerheten. Denne veien har vært veldig ulykkesbelastet, og det er viktig for framkommeligheten. Det kommer da noen nye utfordringer, for nå blir det nye flaskehalser. Da blir flaskehalsen på enden av denne veien ekstra synlig. Derfor er jeg glad for at Harebakken–Stoa er trukket fram nå som en mulig forlengelse relativt raskt. Så er det forskjell på å barbere seg og skjære av seg hele haka. Da jeg kjørte den turen inn til Oslo i dag, betalte jeg 50 kr for å kjøre gjennom store deler av Telemark og Vestfold. Det er en strekning på 4–5 mil. Men på en strekning tilsvarende det halve er det beregnet samme bompengetakst. Det er klart at da vil både Arbeiderpartiet og andre partier rope et varsko og si at nok er nok. Det er fare for overbelastning av det gamle veinettet, og en må ta de hensynene. Jeg er veldig glad for at et samlet storting peker på det og sier at den taksten som ligger til grunn nå, på nærmere 50 kr for 2 mil, er for høy, og at det opprinnelige forslaget til fylkestinget i Aust-Agder, som lå i kortene, på kanskje 30–35 kr, er en mer rimelig takst. I dag er det en stor dag. Gratulerer til befolkningen i Aust-Agder!
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2016-05-30:
Jeg vil egentlig bare komme med en liten tanke rundt den behandlingen som vi har nå. Det kan synes som om det forslaget som de fleste partiene, bortsett fra Høyre og Fremskrittspartiet, fremmet i forbindelse med statsbudsjettet når det gjaldt rentekompensasjon, faktisk har begynt å bli litt modent. Vi er på vei til å lage en snuoperasjon her som betyr at vi faktisk tverrpolitisk kan være enige om at bomtakstene skal ned. Det er en gledens dag, vil jeg si. Når det gjelder det ene forslaget som handler om at statsråden nå i hvert tilfelle skal kunne vurdere å tilpasse den beregningstekniske renten, er det egentlig å slå inn åpne dører, for det ligger inne i de vedtak som vi har fattet tidligere. Det mandatet har statsråden allerede – at han kan beregne det. Det som har vært den store – hva skal jeg si – konflikten, tror jeg, for spesielt Arbeiderpartiet, har vært at en ikke har ønsket å bruke statlige midler når det gjelder rentekompensasjonsordningen. Men det ville ha minsket risikoen for brukerne, altså bilistene. Og når en nå setter ned renten, betyr det kanskje at en ikke klarer å se forbi det som vi kaller rentekompensasjonsordning. Jeg tipper vi kan finne på et nytt navn, så går dette veldig greit. Det har også noe å gjøre med risikoen hvem en sånn sett skal velte kostnaden over på. Slik rentemarkedet ser ut nå, tror jeg vi skal få en lav rente, vi skal få en lav og liten bompengekostnad, og alt i alt tror jeg vi tverrpolitisk er enige om at det er det rette. Så vi får nok en snuoperasjon her.
Nikolai Astrup (Høyre), 2016-05-30:
Jeg merker meg at representanten Eidsvoll Holmås kritiserer statsråden for raljering. Det er jo en øvelse som representanten Eidsvoll Holmås er vel kjent med – og ganske god på. La meg starte med representanten Juvik, som mener regjeringen setter alt på vent og venter på EU før vi gjennomfører tiltak. Dette må jo være et utslag av manglende innsikt i hva regjeringen og samarbeidspartiene faktisk gjør. Denne debatten burde i så fall være opplysende for representanten Juvik, for det er ingen tvil om at det aldri har skjedd så mye for å fremskynde et grønt skifte i transportsektoren som det har gjort under denne regjeringen, med støtte fra de samarbeidspartiene som vi har en samarbeidsavtale med. Eksemplene har vært nevnt – og de er mange – i debatten allerede. Jeg skal ikke gå inn på alle, men jeg synes det er verdt å dvele ved eksemplet som brukes om at man ønsker å bruke inntil 70 pst. statlige midler på kollektivtiltak i de store byene, for det er jo bevist under de rød-grønne at inntil 70 pst. kan være 10 pst. – og da foretrekker jeg faktisk at man bevilger 50 pst. til de store tiltakene, slik at kommuner og fylkeskommuner er i stand til å gjennomføre de viktige, store prosjektene. Tilskuddsordning for sykkel er et annet eksempel, det er brukt 250 mill. kr der i 2015 og 2016, og dette er jo under en ordning som Arbeiderpartiet stemte ned da de selv satt i regjering. Nå gjennomfører vi – og vel så det. Jeg satt selv og forhandlet klimaforliket i 2012 og husker godt hvordan vi måtte dra de rød-grønne med oss for å få dem med på noe som var ambisiøst og forpliktende for fremtiden. Årsaken til at det var et klimaforlik – og det kan det være greit å minne representanten Eidsvoll Holmås om – var jo at regjeringen hadde lagt frem en klimamelding som ble slaktet unisont av både opposisjonen og også av det sivile samfunn og miljøbevegelsen for øvrig, og det var behov for å få på plass mer forpliktende tiltak. Det bidro vi til. Så har representanten Eidsvoll Holmås også snakket om klimastatistikk, og da kan det være verdt å nevne at fra 2006 til 2007 gikk utslippene kraftig opp, under de rød-grønne, så falt de til en bunn under finanskrisen i 2009, og så gikk de kraftig opp igjen i 2010. Men det er altså ikke slik at det er finanskrise og nedgang i økonomisk aktivitet som skal redde oss, det er omstilling til et samfunn der vi opprettholder aktiviteten, men reduserer utslippene. Det er den frikoblingen av økonomisk vekst og utslipp vi må få til, og vi redder ikke verden ved å gjøre Norge til et fattig land. Det tror jeg det kan være greit for representanten Eidsvoll Holmås å legge seg på minne. Så har regjeringen gjort noe viktig, og det er å invitere til at vi slutter oss til EUs klimapolitikk i 2030. Det kommer til å medføre en betydelig omstilling i transportsektoren og betydelige utslippsreduksjoner frem mot 2030.
Nikolai Astrup (Høyre), 2016-05-30:
Representanten Juvik tok igjen opp sin påstand om at vi utsetter alle gode forslag, og det ble nevnt av representanten Eidsvoll Holmås at det kommer mange forslag i Stortinget. Det er riktig, det kommer mange forslag i Stortinget, men det betyr ikke nødvendigvis at det er gode forslag. Og det historien de siste par årene har vist, er at regjeringen og samarbeidspartiene klarer å finne sammen om tiltak som er ambisiøse, og som kommer til å gi store resultater fremover. Det er jo ikke riktig at det ikke gjøres noe i Norge, slik representanten Eidsvoll Holmås sier. Det har skjedd enormt mye på biodrivstoff, og det kommer gode nyheter stadig vekk om nye industrielle prosjekter som en følge av at rammevilkårene er endret av regjeringen og samarbeidspartiene. Elbilpolitikken er trukket frem. La oss huske på at de rød-grønne var ikke villige til å strekke seg lenger enn at vi skulle ha elbilfordeler til det var solgt 50 000 biler eller 2017, avhengig av hva som kom først. Nå har vi forlenget elbilfordelene lenge etter at vi har passert 50 000 solgte elbiler, vi har endret avgiften for ladbare hybridbiler, slik at de også er blitt et godt alternativ. Og det er ikke slik at elbilsalget stagnerer av mangel på fordeler – om noe, er det at tilbudet av biler er for lite til å møte behovet til en grisgrendt befolkning i et land som Norge. Det kommer til å endre seg. Nå har Volkswagen sagt at de kommer til å satse på helelektriske biler i hele kjeden sin. De skal bygge en batterifabrikk som er dobbelt som stor som det Tesla er i ferd med å bygge. Dette kommer til å endre seg, og Norge er ekstremt godt posisjonert til raskt å fase inn mange nullutslippskjøretøy med de rammevilkårene som denne regjeringen og samarbeidspartiene har fått på plass. Jet fuel får nå omsetningspåbud av biodrivstoff fra 2018. Vi ser på hvordan vi kan bytte ut dieseltogene med miljøvennlige alternativer, og grønn skipsfart er et av satsingsområdene til regjeringen. Så det jobbes systematisk i alle ledd i transportsektoren for å redusere utslippene. Så øker utslippene med 1,5 pst. fra i fjor. Men la oss se hvor de økte. De økte i all hovedsak innenfor kvotepliktig sektor, de økte innenfor industri, og de økte innenfor petroleum. Men det betyr at når det øker innenfor kvotepliktig sektor, stiger ikke de europeiske utslippene, og det er altså i transportsektoren at norske utslippsreduksjoner virkelig kan ha en effekt på det globale utslippsregnskapet, og derfor jobber vi så systematisk som vi gjør med dette. Noen var inne på belønningsordningen. Jeg tror det var representanten Rommetveit som hadde en liten historietime for oss der. La oss se på Oslo. Biltrafikken i Oslo gikk ned med 7 prosentpoeng mellom 2007 og 2014, og i samme periode var befolkningsveksten 14 pst., og Oslo fikk smuler av regjeringen i belønningsmidler. Det mener jeg var feil. Heldigvis har denne regjeringen rettet opp denne feilen.
Nikolai Astrup (Høyre), 2016-05-30:
Når det gjelder kvotepliktig sektor, oppfatter jeg at representanten Heikki Eidsvoll Holmås tar feil av flere grunner. Det er slik at antall utslippsrettigheter i EU vil gå ned med 43 pst. i 2030 innenfor kvotepliktig sektor sammenliknet med 2005. Det betyr alt annet like at utslippene i Europa vil gå betydelig ned i denne sektoren, og industrien og petroleumssektoren er omfattet av dette. Jeg mener Norge bør ha ambisjon om å ta en større del av industriveksten internasjonalt enn det vi gjør i dag, og det vil også være bra for det globale klimaet. Det vil gjøre at utslippene fra industrien isolert sett kan gå noe opp i Norge, men det gjør at de globale utslippene går kraftig ned alt annet like, og så må vi bistå med teknologiutvikling for å gjøre industrien vår så ren som overhodet mulig innenfor de rammene vi har tilgjengelig. Når det gjelder biodrivstoff, mener jeg at representanten Eidsvoll Holmås har frekkhetens nådegave, for jeg husker meget godt at daværende statsråd Erik Solheim åpnet et nytt biodieselanlegg i Norge, og et par måneder senere innførte den samme regjeringen en biodieselavgift som gjorde at det samme anlegget måtte stenge, som en direkte konsekvens av regjeringens avgiftspolitikk. Så når representanten Eidsvoll Holmås snakker om at vi har spredd usikkerhet om rammevilkårene for denne bransjen, vel, da bør han ta en titt i speilet, for var det noen som skapte usikkerhet om dette – og ikke bare skapte usikkerhet, men satte hele den industrielle satsingen i Norge på vent – var det jo nettopp de rød-grønne. Jeg skjønner at det ikke var representanten Eidsvoll Holmås’ ønske at det skulle bli slik, men det var altså på hans vakt det skjedde, og han må ta ansvaret som en følge av det. Når det gjelder fossilbilparken, har vi – regjerings- og samarbeidspartiene – endret bilavgiftene, slik at vi vektlegger CO2 og NOx i enda sterkere grad enn i dag. Det er positivt, ikke minst når EU nå er i ferd med å revidere sitt testregime for disse bilene, og da vil Norge ha et avgiftssystem som er meget godt tilpasset fremtiden, og bidra til at vi klarer å fase inn så miljøvennlige biler som overhodet mulig, så raskt som mulig, og ikke minst med en betydelig andel null- og lavutslippsbiler, takket være at vi har videreført de fordelene som har ligget der, og vi har ambisjoner om å fortsette å gjøre det. Vi må ha et avgiftssystem som står i forhold til de ambisjonene vi har for 2030. De ambisjonene er høye, og heldigvis er det en samlet komité som står bak de ambisjonene. Det lover godt for fremtiden – så kan vi la historie være historie og se fremover, og da har vi mye å glede oss til – og forhåpentligvis også for fremtidige generasjoner.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-05-30:
Det er resultatene som teller, og utslippene fra Norge går altså opp under Ketil Solvik-Olsen, også fra transportsektoren, som samferdselsministeren sa. Det er altså resultatene, og ikke hvor mange ganger man sier teknologi og klima, som teller. Så synes jeg statsråden har en enestående og imponerende evne til å kose seg over alle tingene han er blitt tvunget til å gjennomføre. Han nevner i fleng biodrivstoff og nullutslippsferger som ting han nærmest har drevet igjennom, på tross av at han og Fremskrittspartiet er blitt tvunget av flertallet til å gjennomføre det. Og flertallet av jernbaneinvesteringene som er kommet i denne stortingsperioden, er tvunget igjennom av Kristelig Folkeparti og Venstre – kudos til dem, null ros til statsråden. Det sentrale spørsmålet er: Kommer statsråden til å legge fram en klimastrategi, eller kommer han til å følge det Stortinget har sagt i forbindelse med NTP, nemlig at det skal settes et tallfestet mål for klimagassutslippsreduksjoner i NTP?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-05-30:
Jeg merker meg at statsråden igjen gjør det han ofte gjør når han er i debatt, han hopper bukk over spørsmålet og raljerer istedenfor. Det som var spørsmålet mitt, var følgende: Flertallet i Stortinget stemte ned Høyre og Fremskrittspartiets forslag om å ha klimastrategier i Nasjonal transportplan. Det skjedde i fjor. Det vi ville ha istedenfor, var et tallfestet mål, et klimamål, for utslippsreduksjoner i Nasjonal transportplan. Statsråden snakker fortsatt om klimastrategier som om Stortinget ikke hadde fattet noe vedtak. Vel, det er statsrådens stil. Men jeg vil ha statsråden til å svare bekreftende på: Kommer han til å følge Stortingets vedtak om å legge til grunn et utslippsreduksjonsmål i Nasjonal transportplan?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-05-30:
Jeg forventer ikke at statsråden skal være tankeleser for SV, jeg forventer at statsråden forholder seg til stortingsvedtakene som er fattet. Der sier vi altså helt klart at det skal settes et klimamål for Nasjonal transportplan. Grunnen til at det er viktig, og grunnen til at det hadde vært viktig å stadfeste dette tallet før statsråden legger fram Nasjonal transportplan, er at det er enormt stor forskjell på om man har ambisjoner om å kutte 2 pst. klimagassutslipp i transportsektoren, eller om man har ambisjoner om å kutte 50 pst. innen 2030. Men la nå det ligge, jeg har et helt konkret Oslo-spørsmål. Statsråden latterliggjør Arbeiderpartiets forslag om 70 pst. og framstiller det som om alle tiltak får 50 pst. i storbyene av større investeringer. Meg bekjent gjelder det ikke signalanlegget i Oslotunnelen, som vil føre til 25 pst. økt kapasitet gjennom Oslotunnelen, sentrumstunnelen for T-banen, og i tillegg 7 000 ekstra folk. Vil han garantere 50 pst. der?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-05-30:
Jeg skal være kort. Det er altså sånn at representanten Nikolai Astrup sier klart ifra at de ser for seg en stor og betydelig omstilling fram til 2030 som følge av inngåelsen av den avtalen med EU som han nevner. Jeg vil bare gjøre oppmerksom på at det nå pågår – og jeg vil anbefale representanten Astrup å følge med på den – en utveksling mellom både regjering og EU og mellom energi- og miljøkomiteen og statsråden på klimafeltet, der det jo nå blir tydeligere og tydeligere at regjeringen legger opp til en ganske bred strategi der man skal plante skog i Norge og gjennomføre skogtiltak istedenfor å gjennomføre utslippsreduksjoner, og der man legger opp til å benytte seg av utslippskvoter, altså reduksjoner i transportsektoren i andre land, istedenfor å gjøre noe i Norge. Jeg er bekymret over den utviklingen og synes at dette er nok et eksempel på at regjeringen bare skyver på utslippsforpliktelsene, sier de ikke vil komme tilbake igjen og fastsette noe som helst for transportsektoren før EU har gjort seg ferdig med sitt arbeid, istedenfor å gjøre det en offensiv regjering burde ha gjort, nemlig å si at de har tenkt å følge med EUs utvikling med sitt arbeid med klimakutt parallelt, med akkurat de samme planene for gjennomføring av dette. Men planer får vi altså ikke. Konkrete planer for hvordan vi skal kunne bli et nullutslippssamfunn, og hvor mye som skal kuttes, hører jeg ikke at statsråden sier at han skal legge fram i forbindelse med Nasjonal transportplan, og jeg oppfordrer statsråden til å overraske meg positivt. Hvis han gjør det, så skal jeg jammen gi beskjed. Den tingen som jeg synes det er viktig å påpeke når Nikolai Astrup drar opp dette her med bredt klimaforlik, er at det er helt klart at grunnen til at vi fra vår side i SV ønsket brede klimaforlik i den forrige regjeringsperioden, var at vi hadde tro på og håp om at det skulle dra utviklingen i riktig retning. Den gangen kom det forslag fra både Venstre, Kristelig Folkeparti, Fremskrittspartiet og Høyre med ting som bidro, og som det var mulig å finne sammen om at gikk i positiv retning. Denne gangen, i løpet av denne stortingsperioden, er det ikke fremmet ett bredt, inviterende dokument med utslippsreduksjoner, med ambisiøse utslippsreduksjoner i Norge, for å bevege oss nærmere de målsettingene vi satte oss i 2007, i 2008 og i 2012 – ikke ett dokument som beveger oss i den retning. Det man utelukkende har gjort, er å avskaffe alle de nasjonale målene fram mot 2030. Det har Kristelig Folkeparti og Venstre vært med på, og så har man bare satt mål på EU-nivå. Det er det motsatte av å være driver for omstilling, det er stagnasjon, og dessverre bakoverskuende istedenfor framoverskuende.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-05-30:
Igjen gjentar representanten Nikolai Astrup sin påstand om at når utslippene går opp i kvotepliktig sektor, så går de ned i EU. Det er – objektivt sett – feil. Det er så mange overskuddskvoter i EU at det er ingen andre steder som må redusere selv om utslippene går opp i Norge. Jeg synes det er interessant at det som representanten Nikolai Astrup trekker fram som er så mye bedre under denne regjeringen enn under den forrige regjeringen, er biodrivstoffsatsing, all den tid det er sånn at biodrivstoffsatsingen er noe som regjeringen i to omganger er blitt tvunget til å gå med på, selv om Finansdepartementet tok omkamp fram mot revidert nasjonalbudsjett og skapte usikre rammebetingelser – igjen, ære være Kristelig Folkeparti og Venstre. Jeg sa ikke at antall elbiler går ned på grunn av mangel på fordeler. Jeg sa at elbilsalget gikk ned, og grunnen til det er at vi har to statsråder fra Fremskrittspartiet som sitter med nøkkelen her, og som motsetter seg enhver økning i den samlede fossilbilprisen, og da vil heller ikke elbilene bli mer konkurransedyktige.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-05-30:
President! SV skal også stemme for forslaget.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-05-24:
Venstres leder sa at partiet stod for «folk først». Ja, det er nettopp det vi som representerer flertallet i komiteen her, står for. Vi står for folk først, ikke kapitalen først. Det er det som er så trist å erfare, at Venstre ikke ser motsetningen mellom ulike interesser og balanserer det på en annen måte. Skei Grande sier at makt er mye mer enn å eie jord. Jeg er enig i det, men det er et faktum at eiendomsrett gir styringsrett – gir makt. Og hvis en ser seg litt rundt omkring i verden, ser en hvordan eiendomsretten er fordelt, og hvordan makt er fordelt. En bør reise litt mer rundt for å se alternativet til det vi har i Norge. Alternativet er ikke forlokkende. Vårt alternativ med fordeling av eiendomsretten på de mange, det er forlokkende, ikke bare for folk i Norge, men også andre steder. Så sier Skei Grande at ungdom føler seg presset. Ja, jeg er også enig i at mange ungdommer føler seg presset til å overta. Og hvorfor gjør de det? Fordi de har sett at foreldrene har nedlagt en svær innsats som de ikke har fått betaling for, og som de har gjort for å legge et grunnlag for neste generasjon. Det er noe av kjernen i hele bondekulturen. En nedlegger en masse arbeid og penger i noe som ikke skal komme en selv til gode, men som skal komme neste generasjon til gode. Det er klart at de som har sett det, føler et press med hensyn til å overta, men likevel endrer kulturen seg, slik at en oftere velger den som er mest interessert. Så sier representanten Skei Grande at andre ikke kommer inn. Kjernen når det gjelder prisspørsmålet, er jo at odelsloven og åsetesretten holder prisene nede. Det er de som holder dem nede, det er de som gjør at de mange kan komme inn. De har jo en stor positiv virkning på å holde prisnivået nede. Dette er en fatal misforståelse av Venstres leder. Så sier Venstres leder at det er viktig å arbeide for mest mulig jord i drift. Ja, sjølsagt er det det. Men da må det jo lønne seg å bruke jorda. Da må partiet Venstre snart forstå at det er kraftfôrprisen som definerer verdien av gras, og Norge er et grasland. Og når det ikke lønner seg å dyrke gras, blir ikke jorda drevet. Det er enkle fagøkonomiske sammenhenger som partiet snart må ta til seg. Og til slutt: skremt over analysen av Europa – det er tydeligvis mer behov for debatt om hva som skjer i Europa. Den økonomiske liberalismen er årsaken til dagens utvikling i mange EU-land. Brune ekstremister får grobunn som et resultat av en økonomisk politikk som heter markedsøkonomi, som heter grådighetsøkonomi, og som heter rovdyrkapitalisme. Det er det som må bekjempes. Derfor må vi ha reguleringer, og vi må ha mer politisk styring i samfunnet. Det gjelder også for Norge.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-05-24:
Det var representanten Werp jeg også ville innom. Representanten refererte til at det var usikkerhet rundt å overta en gård. Da er det jo nettopp slik som representanten Storberget sier, at det henger sammen med manglende økonomisk godtgjørelse for arbeid og kapital. Det som da er det sterke, og det som må sies klinkende klart fra denne talerstolen, er at er det noe parti i denne salen som har vært med på å holde inntektene av jordbruksarbeid nede, så er det Høyre. Høyre står i fremste rekke når det gjelder å holde inntektsmulighetene nede. Det er Høyre som har hovedansvaret – gjennom sitt systematiske, møysommelige arbeid for å holde inntektene nede – for den situasjonen som representanten Werp refererte til. Så sier representanten Werp at en trenger ikke nå å beskytte mot danske grever. Nei, det trenger vi ikke, men vi må ha beskyttelse mot kapitalmakt. En må være realist i den verden en lever i. Private equity-fond er sjølsagt i dag interessert i å investere i fast eiendom, ikke minst i arealer som kan gi matproduksjon. Det er forutseende å ha en odelslov som et bolverk mot disse kapitalkreftene – i dag som tidligere. Så sa representanten Werp at Statens landbruksforvaltning var nasjonal fagmyndighet. Det er feil. Odelsloven er en privatrettslig lov. De kan selvsagt mene hva de vil om det, men odelsloven er en privatrettslig lov. Det trodde jeg Høyre hadde inne. Så til representanten Holthe, som sier at salg av familieeiendommer i landbruket splitter familier. Ja, det er riktig at det er mange konflikter, for det er store verdier, det er enorme verdier, og de verdiene kan disponeres på kort sikt eller på lengre sikt. Hvis en da har etterkommere som ønsker å disponere dem på kort sikt kontra på lengre sikt, får en konflikt – sjølsagt gjør en det, det er det som ligger i det hele. Men med odelsloven har en forutsigbarhet når det gjelder rekkefølgen, og derfor er mitt poeng: Alternativet til odelsloven når det gjelder familiekrangel, er verre. Alternativet er langt verre fordi det gjelder store verdier. Til slutt til Elvestuen, som sier at odelsloven er privilegier til slekta. Odelsloven er en rett til å ta igjen gården på odel eller en rett til å få det for en rimelig pris. Men hvis vi skal bruke Venstres retorikk og kalle det et privilegium, i den betydning at det er en forrett, så er det en forrett fordi det her er nedlagt mye arbeid og kapital som ikke har fått sin(presidenten klubber) avkastning på kort sikt, men som får det på lengre sikt. Finansdepartementet er glad i odelsloven, for det ivaretar de verdier …(Presidenten klubber.) (presidenten klubber) (Presidenten klubber.)
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-05-24:
Representanten Gundersen føler stort ubehag ved å høre fakta usminket fra Stortingets talerstol når det gjelder jordbrukets inntektsmuligheter. Jeg kan forstå det, for Høyre har jo holdt igjen inntektsmuligheter for jordbruksarbeid ved alle mulige anledninger. Når det gjelder priser, har man vært helt systematisk i å være på lag med dem som ønsker å svekke importvernet. Når det gjelder målpriser, har man helt systematisk vært på parti med dem som ønsker å holde målprisene nede, og når det gjelder bevilgninger over statsbudsjettet, har det vært det samme. Det er faktum, det har nådd fram til folk, og da må en tåle å høre det. Så refereres det til at inntektsmålet ble nådd under Johan C. Løken. Ja, det er riktig, det. I 1982 var det vel. Det må vurderes ut fra sin tid. Jeg vil bare si det kort: Høyre skulle hatt en Johan C. Løken i stortingssalen i dag. Den personen mangler. For meg som senterpartist er det et stort savn.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-05-24:
Norge har mindre enn 2 dekar fulldyrket jord per innbygger. Som om ikke det er nok, er mye av denne jorda veldig skrinn. Den ligger langt mot nord, den ligger mot fjell, og en kan bare dyrke gras til dyrefôr. Altså: En kan ikke dyrke menneskemat. Derfor er det å sikre den knappe matjorda vi har, en utrolig viktig del av beredskapsevnen vår. Når vi bruker ordet «matjord», gir det assosiasjoner til jord til mat, men det gir for meg også assosiasjoner til at i matjorda er det et utrolig omfattende liv – livet i jorda. Det er enestående omfattende, med et utall av arter, som må være der og trives der for at jorda skal ha den fruktbarheten som gjør at den er god jord. Det er den mest verdifulle jorda som bygges ned. Det er fordi nedbygging av jord i størst omfang skjer der de fleste bor. Folk flest bor der klimaet er best, og der jordsmonnet er best. Derfor er dette en krevende konflikt å ta stilling til, som må lovreguleres. De to første setningene i Grunnloven § 112 lyder slik i dag: «Enhver har rett til et miljø som sikrer helsen, og til en natur der produksjonsevne og mangfold bevares. Naturens ressurser skal disponeres ut fra en langsiktig og allsidig betraktning som ivaretar denne rett også for etterslekten.» Det har blitt rettet økt oppmerksomhet mot denne paragrafen i det siste, og det er jeg veldig glad for. Det er en flaggparagraf, som det jeg vil kalle den djupøkologiske delen av miljøbevegelsen heiser fram. Det må en fortsette med, for dette er noe helt grunnleggende viktig, som vi må ivareta, og det er heldigvis grunnlovfestet. Senterpartiet er veldig glad for det forslaget vi nå behandler, et forslag som er fremmet av representanter for tre partier: Dagfinn Høybråten i Kristelig Folkeparti, Anne Tingelstad Wøien og Erling Sande i Senterpartiet og Hallgeir H. Langeland i SV. Det forslaget vil forsterke vernet av naturens ressurser, ved at vi får det tillegget – «herunder matjordressurser». Jeg skal være kort: Jeg er nok en gang veldig glad for det flertallet som er i komiteen, med Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Miljøpartiet De Grønne. Det er det samme flertallet som vi hadde i forrige sak. Det setter jeg utrolig stor pris på. Det at Høyre og Fremskrittspartiet er imot, ser jeg på som helt logisk. Det er helt greit. Det at Venstre ikke stemmer for forslaget, men stemmer imot, vil overraske noen, for Venstre kaller seg jo et miljøparti. Men jeg vil si det kort og enkelt: For Venstre inngår tydeligvis ikke grunnlovsvern av matjordressursene i Venstres profil, og da må man ta det til etterretning. Men det vil for mange være overraskende, og en glipper med øynene, for det som er sagt i mange sammenhenger, burde jo tilsi at Venstre hadde vært med på laget i denne saken.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-05-24:
Det er gjennomført prøveordninger med 16-års stemmerett i 20 ulike kommuner, ved lokalvalget både i 2011 og 2015. Erfaringene fra 2011 viste at det var flere 16- og 17-åringer enn 18-åringer som stemte i de aktuelle kommunene. Det er altså noe som er positivt. Det norske samfunnet er vesentlig endret siden forrige senking av stemmerettsalderen – i 1978. Spørsmålet er da hvordan vi skal stille oss til forslaget, om forslaget er slik at tida nå er inne til også å endre stemmerettsalderen ved stortingsvalg. I Senterpartiet har vi vært opptatt av at aldersgrensene i sin tid ble samordnet og senket til dagens nivå når det gjelder myndighetsalder og stemmeretts- og valgbarhetsalder. Det var begrunnet i det prinsipielle behovet for en samordning av aldersgrensene, som løste en del inkonsekvenser og skapte klarhet i reglene. Det er også den enkle forklaringen på Senterpartiets standpunkt i dag. Vi er enig med to av representantene for Arbeiderpartiet og Kristelig Folkeparti, som sier at landets 16-åringer er både habile og godt kvalifisert, men vi vil understreke at tida på tross av den positive utviklingen ikke er inne for å senke stemmerettsalderen til 16 år. Og vi står fast ved prinsippet om at myndighetsalder og valgbarhetsalder ved stortingsvalg bør henge sammen med stemmerettsalderen. Derfor kan Senterpartiet ikke tilrå forslaget.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-05-24:
Forslaget om at suverenitetsoverføring kan gis med to tredjedels flertall, forutsatt at det først er avholdt rådgivende folkeavstemning, har et klart formål. Formålet er å få Norge lettere inn i Den europeiske union. Forslaget er derfor også bl.a. fra Svein Roald Hansen og Marianne Aasen, sentrale representanter for Europabevegelsen over snart flere tiår, som har arbeidet møysommelig for å realisere Europas forente stater, som jo er nedfelt i charteret til European Movement, som Europabevegelsen er medlem i. Dagens EU er noe langt mer omfattende enn suverenitetsavståelse – mye mer omfattende enn det som Norge tok stilling til i 1994. EU har vist seg som en svært dynamisk organisasjon, og det er langt fra noe saklig avgrenset område vi her snakker om. Et medlemskap for Norge i Den europeiske union kommer derfor, etter min vurdering, nå inn under § 1 i Grunnloven. Medlemskap, det å gå inn i og bli en del av Den europeiske union, er i strid med § 1 i Grunnloven, men det er ikke tema her i dag. Senterpartiet og SV har felles merknader i saken. Vi viser til at Stortinget etter bestemmelsen i § 115 kan avstå suverenitet på et saklig begrenset område til en organisasjon Norge er tilsluttet, og det må i tilfelle gjøres med tre fjerdedels flertall i Stortinget. Vedtak etter § 115 gjøres direkte, uten noe stortingsvalg mellom forslag og vedtak, og det er derfor kravet til tre fjerdedels flertall er satt. Det ble helt bevisst satt høyt av Stortinget da bestemmelsen ble inntatt i Grunnloven i 1962, nettopp for å kompensere for bortfallet av ventetida. Senterpartiet vil – også med tilslutning fra SV – vektlegge at det ikke er noe behov for å endre prosedyrene knyttet til medlemskapstilslutningen, og at Grunnlovens bestemmelser knyttet til krav til flertall ved suverenitetsavståelse bør stå uforandret. Det er veldig gledelig, det som skjer her i dag. Det er et bredt flertall for det Senterpartiet har argumentert for i mange stortingsperioder, og den viktige organisasjonen Nei til EU bør være strålende fornøyd med at Europabevegelsens holdning og forslag nå blir grundig parkert. Det er derfor veldig gledelig å se at det bare er Høyre som står fast på forslaget. Og det som er spesielt, er at Høyre helt mangler argumentasjon i innstillingen – jeg har ikke sett det tidligere, at det ikke er noen argumenter for et forslag. Høyre sier i sin særmerknad: «Det foreliggende forslaget endrer terskelen for suverenitetsoverføring fra dagens ¾ til ⅔ i ovennevnte tilfelle. Disse medlemmer støtter dette.» Kortere kan det ikke sies. Det er ingen argumentasjon. Representanten Skutle sa at forslaget fra Høyre kanskje var overflødig, men at siden det ikke var alle som hadde låst seg til at en skulle ha bindende folkeavstemninger, var det riktig å ta det opp. Men bindende folkeavstemning er ikke noe tema, og som stortingsrepresentant vil jeg ikke binde meg til at folkeavstemningene skal være bindende. Denne innstillingen viser at dagens Høyre er ideologisk tilhenger av EU, ideologisk tilhenger av Den europeiske union, uansett hvordan unionen utvikler seg, og det merker folk seg etter hvert.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-05-24:
Først en kommentar til saksordføreren, representanten Jette Christensen: Det å takke norske veteraner som har deltatt i krig i utlandet, er ikke temaet her. Det er ingen tvil om at vi fra Senterpartiets side sjølsagt støtter våre soldater, som gjør det de blir beordret til der de deltar i krig. Men det er ikke temaet her i dag. Senterpartiet er med på et bredt flertall som refererer til uttalelser fra ulike hold i innstillinga. Vi refererer til Thorbjørn Jagland i 2001, Gunnar Garbo i VG 16. januar 2008, Utenriksdepartementets rettsavdeling, betenkning 27. november 2001, og konstitusjonell avdeling i Stortinget, notat av 4. desember 2001. Og hvorfor støtter vi dette? Jo, alle disse uttalelsene viser klart behovet for grunnlovsendring. Det å sende norske soldater i krig er en alvorlig beslutning som krever åpenhet og debatt om de reelle forhold. Folk har krav på åpen debatt blant politiske ledere når beslutninger om å sende norske styrker i krig skal fattes. Det er helt opplagt at en stortingsbehandling i plenum vil gi avgjørelsene større tyngde og sterkere demokratisk forankring. En slik behandling vil tilføre beslutningen det alvoret den fortjener, og det vil også bidra til debatt. Og ikke minst vil det bety at hvert eneste parti og hver representant må stemme for og stå for sitt syn. Jeg har mange ganger følt på at den behandlingen som har vært ved vår krigsdeltakelse i utlandet i den tida jeg har vært her, har vært sånn at jeg ikke har trengt å gå nødvendig inn i det. Det er noe som jeg vil beklage fra denne talerstolen, og det er en av de sterke motivasjonene til at også Senterpartiet samlet går inn for å støtte SVs forslag. Dersom norske styrker skal sendes i krig, er det en avgjørelse Stortinget må ta i plenum. Derfor tilrår vi endringen i Grunnloven § 25 alternativ 1 B, hvor det heter: «Denne makt må ikke forøkes eller forminskes uten Stortingets samtykke.» Stortinget skal jo ikke behandle planer for krigsdeltakelsen. Det er ikke det vi snakker om. Vi skal ikke opptre på en sånn måte at det står i veien for det som skal oppnås. Det er noe helt annet vi snakker om. Det var ganske spesielt å høre representanten Tetzschner, som sier at forslaget går for langt – det vil føre til et mer detaljert beslutningsunderlag, undergrave formålet, er av sensitiv karakter, og en ville ikke kunne holde opplysninger hemmelige i Stortinget. Dette er utrolig viktige saker, og Senterpartiet er grunnleggende uenig i argumentasjonen fra representanten Tetzschner. Det er viktig at vi får en større grad av åpenhet om dette. Det er referert i innstillinga til hva som er gjort i Danmark, hvor en behandler det i plenum. Så vår nære nabo behandler det på den måten. Det siste punktet er effektiv etterkontroll av krig i utlandet. Det burde innføres, det burde gås inn på. Det vil være berikende for samfunnsdebatten, sånn at en kan trekke lærdom av de beslutninger – alvorlige beslutninger – som en fatter.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-05-24:
Jeg tar opp forslaget.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-05-24:
Jeg slutter meg fullt og helt til den holdning som representanten Kolberg framførte i sitt grundige innlegg. Jeg ser derfor ikke behov for å ha noe langt innlegg. Senterpartiet er en sterk tilhenger av det som har vært etablert norsk sikkerhetspolitikk siden 1950-åra, som ikke tillater utplassering av atomvåpen eller etablering av utenlandske baser på norsk territorium i fredstid. Det er en politikk som for oss ligger svært, svært fast. Det er ingen debatt i våre rekker om det. Jeg vil også ta fram det som flere har vært inne på, at det har vært behandling av temaet i utenriks- og forsvarskomiteen, ifølge Innst. 199 S for 2015–2016, hvor det er en enstemmig komité som gir tverrpolitisk norsk støtte til arbeidet «for en verden fri for atomvåpen». Jeg merker meg at denne komitémerknaden fra vår side ikke har tilslutning fra Høyre. Jeg vet ikke om det er en inkurie at det er sånn, men jeg regner ikke med det, for det er ikke sagt, og jeg stiller meg noe uforstående til at Høyre ikke er med på den. Senterpartiet vil følge situasjonen internasjonalt nøye for å få til et rettslig bindende rammeverk mot atomvåpen. Det som har vært og er norsk politikk på dette området, har tydelig aksept blant våre allierte, og det er det viktig å holde klart og tydelig fram. Jeg merker meg ellers at medlemmene fra Høyre og Fremskrittspartiet har en egen merknad – som representanten Tetzschner også refererte til – hvor de «viser til at norske myndigheter må kunne vurdere endringer i base- og atomvåpenpolitikken dersom situasjonen skulle forverre seg dramatisk i negativ retning». Jeg fikk ikke noe godt svar på hvorfor det var nødvendig for Høyre å ta inn den merknaden. Legger en opp til å endre base- og atomvåpenpolitikken i fredstid? Enten er det jo fred, eller så er det krig. Dette fører til at det blir skapt usikkerhet og tvil om hvor Høyre og Fremskrittspartiet står i fredstid, noe som Senterpartiet er grunnleggende uenig i at vi skal skape i denne diskusjonen. Senterpartiet er med i et stort flertall som går imot at forslaget bifalles.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-05-24:
Det er veldig lett å få oversikt over dette forslaget. Det er veldig enkelt, det er et slanket budskap. Det er så enkelt som at den norske pengeenhet er en krone, og kronen deles i hundre øre. Det står helt i den tradisjon som vi har i en rekke bestemmelser og er et kortfattet budskap. For Senterpartiet er det å føre en økonomisk politikk noe Stortinget har ansvaret for – å føre en økonomisk politikk som er til gagn for Norge. Hele vår historie har vist at det er en stor fordel å ha en egen valuta, fordi valutaen da vil stå i et nært og dynamisk forhold til den økonomiske utviklingen i landet. Det er så grunnleggende å ha den nære og dynamiske koblingen mellom økonomisk utvikling og valuta. Historisk har vi gjentatte ganger fått erfare at en egen valuta er nødvendig for bl.a. å medvirke til full sysselsetting. Dagens utfordring viser jo til fulle hvor viktig det er med en egen valuta tilpasset vår økonomiske situasjon. Det er noe som kommer veldig lite fram i diskusjonen – koblingen mellom valuta og økonomisk situasjon. Hadde ikke nåværende regjering hatt en egen valuta, så hadde en ikke hatt det viktigste virkemidlet som regjeringa bruker for å medvirke til større sysselsetting og mindre arbeidsledighet. Så det er ganske spesielt at forslaget ikke blir vedtatt. Men det ligger vel her et ønske om å ha en mulighet for å kunne gjøre endringer uten å gå veien om den grunnlovsmessige endring det vil innebære. Et grunnlovsmessig vern er etter vår vurdering avgjørende viktig, og det vil skape forutsigbarhet. Fra Skutle snakkes det her om at ved en økonomisk krise er det viktig ikke å ha det grunnlovfestet. Det er jo nettopp ved en økonomisk krise det er vesentlig å ha en egen valuta som da er tilpasset den krisens karakter – som i Norge. Så det er for Senterpartiet ikke noe argument. Vi fikk en klargjøring her fra partiet Høyre ved at en nå ikke arbeidet for raskest mulig å få euro inn i Norge, sjøl om vi ikke er med i EU. Det er en nyansering i forhold til hva det har vært før. Det er jo partiet Høyre som sterkest ønsker medlemskap i Den europeiske union, og det er disse kreftene med Høyre i spissen som ivrer for at Norge skal innføre euro som valuta i Norge istedenfor kroner – sjøl om en ikke er en del av EU. Men nå har vi altså fått det presisert her at en ikke lenger har som mål å få det raskest mulig, men fortsatt har en det som mål. Vel, det er et klart forslag, et enkelt forslag fra Senterpartiet, og jeg tar opp Senterpartiets forslag til vedtak.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-05-24:
Jeg vil først slutte meg til det som foregående taler, Jette F. Christensen, sa angående Venstres merknad. Det er akkurat samme forståelsen som Senterpartiet har: Grunnloven skal på en god måte vise seg fram på en sånn måte at folk flest kan lese og forstå Norge bedre. Det er en etter min vurdering lite ansvarlig merknad fra Venstre når en sier at det å grunnlovfeste Norges Bank er å grunnlovfeste selvfølgeligheter. Det er ingen grunn til å holde noe langt innlegg annet enn å støtte det som saksordføreren har sagt. Norges Bank ble skipet i 1816 og har tidligere vært inne i Grunnloven. Dette grunnlovsframlegget vi nå behandler, bygger på en statsrettslig og historisk utgreiing om grunnlovfesting av Norges Bank som Finansdepartementet, av alle, gjorde opptakten til i 2011. Arbeidet ble gjort av professorene Eivind Smith på juridisk side og Aanund Hylland, samfunnsøkonomi og avgjerdsteori, ved Universitetet i Oslo og levert den 22. desember 2011. Utgreiinga følger med som vedlegg til grunnlovsframlegget. Det er en enkel paragraf som er satt opp med § 33: «Norges Bank er landets sentralbank.» Jeg vil bare avslutningsvis si – det er ikke alle som er klar over det, og det er viktig å få det i protokollen – at tidligere statssekretær Morten Søberg fra Senterpartiet i Finansdepartementet har hatt et sterkt engasjement for saken og har gjort et grundig arbeid for å få fram dette grunnlovsforslaget til vedtak. Jeg vil berømme arbeidet som tidligere statssekretær Morten Søberg har gjort, som forhåpentligvis nå fører fram til det nødvendige to tredjedels flertall i dag og derfor blir ny § 33 i Grunnloven.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-05-24:
Jeg vil takke saksordføreren for en grei gjennomgang av denne saken, som ikke har påkalt så mye oppmerksomhet. Det er tre vedtak som jeg vil knytte kommentarer til – det er ett under Landbruks- og matdepartementet og to under Nærings- og fiskeridepartementet. Vedtak under Landbruks- og matdepartementet nr. 437 fra 3. mars 2015 lyder: «Stortinget ber regjeringen sørge for å ta initiativ til bedre merkeordninger for mat, som også stiller krav til opprinnelsesmerking på bearbeidede kjøttprodukter og meieriprodukter.» Da den saken var til behandling i næringskomiteen, sa komiteens flertall, alle unntatt medlemmene fra Høyre og Fremskrittspartiet, at den ikke er fulgt opp – og videre: «Merkeordning for mat er vitalt for forbrukere. Heller ikke forslag til dagligvareportal er fulgt opp, til tross for Stortingets klare vedtak og intensjon.» Kontrollkomiteen sier her at vi «anser på dette grunnlag at vedtaket ikke er tilfredsstillende fulgt opp.» Vi har også vedtak nr. 52 av 1. desember 2014 fra Nærings- og fiskeridepartementet, som gjelder: «Stortinget ber regjeringen utforme tiltak som kan bedre de ideelle tjenesteleverandørenes rammebetingelser i anbudskonkurranser.» Her har vi akkurat samme situasjon. I næringskomiteens svarbrev til kontrollkomiteen av 7. april 2016 sa næringskomiteens flertall, alle unntatt medlemmene fra Høyre og Fremskrittspartiet, at dette ikke er tilstrekkelig fulgt opp – og videre: «Her må bedre tiltak på banen for å gi disse organisasjonene den plass de fortjener.» Og kontrollkomiteen viser her til uttalelsen om vedtaket i næringskomiteens brev. Til slutt har vi vedtak nr. 246 av 11. desember 2014, som også gjelder de ideelle tjenesteleverandørenes anbudsbetingelser, hvor det heter: «Stortinget ber regjeringen utforme tiltak som kan bedre de ideelle tjenesteleverandørenes rammebetingelser i anbudskonkurranser.» På samme måte, i samme brev fra næringskomiteen av 7. april 2016 – Næringskomiteens flertall, alle unntatt medlemmene fra Høyre og Fremskrittspartiet, viste til at dette ikke er tilstrekkelig fulgt opp, og uttalte: «Her må bedre tiltak på banen for å gi disse organisasjonene den plass de fortjener.» Og kontrollkomiteen «anser på dette grunnlag at vedtaket ikke er tilfredsstillende fulgt opp». Det er en gjenganger her. Det er en samlet næringskomité, med unntak av medlemmene fra Høyre og Fremskrittspartiet, som sier at Stortingets vedtak ikke i tilstrekkelig grad er fulgt opp. Jeg regner med at det som her har blitt skrevet fra kontrollkomiteen, blir tatt alvorlig av regjeringa, og at vi får en melding tilbake om hvordan dette er fulgt opp, sånn at vi kan se at Stortingets vilje blir gjennomført av regjeringa.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2016-05-24:
Det blir veldig kort, og det er til dette som ble sagt om at eiendomsmakten har forandret seg betydelig. Ja, tusen takk for det, og det er i hvert fall ikke Høyre til ære, med tanke på hvordan den har utviklet seg i det norske samfunnet. Jeg vil bare ha sagt før denne debatten er slutt, at det største angrepet på akkurat eiendomsmakten og eiendommens betydning er regjeringens forsøk på å undergrave prisfastsettelsen i konsesjonsbestemmelsene. Der har Stortinget og kontrollkomiteen gitt sin tydelige merknad, men både den forhenværende og den nåværende landbruksministeren overser dette og sender ut rundskriv som åpenbart undergraver loven på dette punktet – helt tydelig. Så eiendomsmakten og forholdet til den, som Gundersen refererte til, er det all mulig grunn til å ha tung oppmerksomhet på i forbindelse med disse spørsmålene. Hadde ikke loven vært så sterk som den er, hadde vi hatt enda større vanskeligheter.
Erik Skutle (Høyre), 2016-05-24:
Jeg skal være veldig kort. Kåre Willoch er en klok mann. Vi er enig med ham i at det er viktig å verne matjord, men noen ganger er det andre interesser som må veies opp mot det. Vi kommer ikke til å gå inn for en grunnlovfesting i dag, og vi kommer heller ikke til å ombestemme oss de neste timene.