Tom Thoresen (Arbeiderpartiet), 1999-06-15:
Etter mitt beste skjønn har Stortinget bygd opp en god kontroll med de hemmelige tjenestene. Bakgrunnen for den ordning vi har i dag, ble utredet av det såkalte Skauge-utvalget, og så langt jeg kjenner til, har Stortinget i sine vedtak fulgt Skauge-utvalget fullt ut. Så langt jeg også har i erindring, betyr det at man i hovedtrekk har delt de vurderinger og de premisser som Skauge-utvalget la til grunn. Derfor har jeg lyst til å sitere et lite avsnitt, ikke fra loven, ikke fra instruksen, men fra Skauge-utvalgets merknader til instruksens § 5, og den går ikke på informasjonsbehandling, men på utvalgets mulighet til å innhente opplysninger: «Det skal ikke skaffe seg innsyn i mer enn det det trenger å vite ut fra kontrollformålet. For f.eks. S-tjenesten betyr det at det ikke bør søkes innsyn i arbeidet med sambandssikring eller den rene fysiske sikring. For E-tjenesten at innsyn ikke skal søkes ut over det som skal til for å påse at noens rettigheter ikke krenkes. Hensynene til kildevern og til å verne opplysninger fra utlandet er særlig viktige og er derfor framhevet. Heller ikke disse hensyn kan imidlertid ha absolutt gjennomslagskraft. Det må foretas en avveining.» Jeg leser det slik at utvalget normalt ikke skal søke innsyn i det som er nevnt her som særlig verneverdig, f.eks. opplysninger fra utlandet og kildevern. Men at det er den ventil at utvalget kan gjøre også det der det foreligger en mistanke om at de hensyn som kontrollinstituttet er satt til å ivareta, blir krenket. Det vi ser nå, er et forsøk på – etter min oppfatning et legitimt og godt forsøk på – å rydde litt opp i den gråsonen. For min del vil jeg helt klart slå fast at en slik opprydding ikke har noe med mistillit til EOS-utvalget å gjøre. Jeg for min del har tillit til det. Det har heller ikke med noen mistillit til E-tjenesten å gjøre, eller til den parlamentariske kontroll og ansvaret den til enhver tid sittende forsvarsminister har overfor Stortinget. Men uansett om dette tillitsforholdet eksisterer, må vi innse at det kan finnes en liten gråsone, som forhåpentligvis er så liten som overhodet mulig. Da står det altså i Skauge-utvalgets merknader til instruksen: «Det må foretas en avveining.» Det står ikke at utvalget må foreta en avveining. Det kan være en rimelig – kanskje den rimeligste – tolkning. Det står heller ikke at E-tjenesten må foreta en avveining, og det står slett ikke at Forsvarsdepartementet må foreta en avveining. Avveiningen består i at utvalget skal vise aktsomhet ved å søke informasjon. Men alle vet at den aktsomheten kan være vanskelig å utvise hvis man ikke vet hva man søker informasjon om. Jeg leser ikke denne kommentaren som en blankofullmakt til å gå inn der. Kanskje man kan si det slik at Forsvaret opererer med et «need to know»-prinsipp. Det bør også EOS-utvalget i høyeste grad gjøre. Men Forsvaret selv og ikke minst Forsvarets etterretning bør kanskje også operere med et «need to hide»-prinsipp. Jeg tror at det nå er grunnlag for å bygge opp tillitsforholdet slik at disse to prinsippene ikke kommer i konflikt med hverandre. Men selv om alle har sin integritet i behold – E-tjenesten, EOS-utvalget og Forsvarsdepartementet – må vi innse at det kan finnes en gråsone hvor det ikke er selvsagt hvem som skal ta avgjørelsen. Da syns jeg det systemet komiteen nå legger opp til, at den avgjørelsen til syvende og sist må tas av Stortinget selv, er den eneste riktige. Det er derfor jeg sa i en replikk til Kristin Halvorsen i stad at jeg ikke oppfatter dette som et skritt tilbake. Jeg oppfatter det som en utfylling i forhold til den linje vi har fulgt hele tiden.