trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2012-12-13:
Jeg vet at representanten Lien er spesielt opptatt av forskning og høyere utdanning, og da særlig knyttet til teknologifagene. Det er sånn at det finnes flere slagkraftige innovasjonsmiljøer og forskningsmiljøer også utenfor de store byene. Jeg kan nevne Raufoss, Buskerud eller Sunnmøre. Og hvor gode disse miljøene blir, avhenger av samspillet mellom det lokale næringslivet, kunnskapsinstitusjonene og forskningsmiljøene. De regionale forskningsfondene har vist seg å spille en viktig rolle. De skal følge opp den regionalt forankrede innovasjons- og utviklingspolitikken, og stimulere til samarbeid på tvers av fylkesgrensene og mellom næringsliv, utdanningsinstitusjoner og forskningsmiljøer. Jeg lurer på om representanten Lien er enig med meg når jeg mener at Fremskrittspartiet er både litt sneversynt og litt gammeldags når de foreslår å fjerne de regionale forskningsfondene.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2012-12-13:
Etter å ha hørt innlegget til representanten Aspaker er det nesten så jeg også må sitere Bibelen: «Hvorfor ser du flisen i din brors øyne, men bjelken i ditt eget øye legger du ikke merke til?» Man kan gjerne presentere store, gode forslag om det man ønsker å satse på, men når alt kommer til alt, skal det altså betales. Vi har nå fått greie på at med Høyres kommuneopplegg vil 373 kommuner over hele landet tape. 55 kommuner kommer til å tjene på det. I tillegg fjerner også Høyre 600 lærerstillinger i ungdomsskolen, som strever med å forbedre resultatene, kutter i støtte til studieforbund, kutter i frukt- og grøntordningen og kutter i støtte til leksehjelp for de minste. Hvordan mener Høyre at vi skal få en bedre skole ved å kutte i kommuneøkonomien for dem som har lite fra før, og gi til dem som har mest fra før?
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2012-12-13:
Jeg velger å tolke representanten Hanekamhaug dithen at hun snakker om valgfagene i ungdomsskolen. Realfagsatsinga til regjeringa er mye breiere enn som så. Det er ikke bare det ene valgfaget du kan velge i ungdomsskolen som skal være vår realfagsatsing. Det har gjennom flere år blitt drevet en matematikkstrategi, som er et av tiltakene som har blitt satt i gang, i tillegg til mange andre tiltak. Valgfagene i ungdomsskolen skal være en mulighet til f.eks. å ta matematikk på et høyere nivå. Jeg tror det kommer til å bli flere og flere skoler som kommer til å tilby f.eks. realfag også innenfor valgfagene slik de er i dag. Vi får nye valgfag allerede neste år, noe som gir økte muligheter for det.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2012-12-13:
Først vil jeg si at jeg ikke er enig med representanten Aspaker når hun sier at alle disse fylkene sliter med stort frafall i videregående opplæring. I Oppland er det faktisk en veldig bra gjennomføringsprosent i videregående opplæring. – Så er det sagt. Når det gjelder de 600 stillingene, er ikke det som å vinne i et lotteri. De har egentlig hatt et tap i de innledende rundene, i og med at de har lave grunnskolepoeng. Jeg tror det kommer til å bli en bra ordning, som vi nå skal teste ut over fire år, og så får vi se om det har en effekt at man har en høyere lærertetthet på de skolene der man har hatt lave grunnskolepoeng.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2012-12-13:
Jo, jeg ser at det kan få slike konsekvenser. Du sier at du egentlig skulle ønske at alle kommunepolitikere var Venstre- og Senterparti-representanter, slik at man kunne prioritere skolen. Det hadde vært veldig bra. Jeg tror at den viktigste forutsetninga som må ligge til grunn hvis vi skal greie å få til høyere lærertetthet i en kommune, er en god kommuneøkonomi. Vi har de seneste dagene, også i debatten i kommunalkomiteen, fått eksempler på at en eventuell blå-grønn regjering vil få store konsekvenser for kommuneøkonomien. Det betyr at det blir enda vanskeligere å prioritere lærere framover.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2012-12-13:
Etter mine begreper er Ny GIV et overgangsprosjekt som egentlig skal klare å overflødiggjøre seg sjøl når vi i den rød-grønne regjeringa får lov til å sitte noen flere år i lokalene. Hele tenkninga med den rød-grønne skolepolitikken har vært å løfte fra bunnen, og det betyr fra 1. klasse og oppover. Alle tiltakene som opposisjonen nå kutter, skal være en forskyvning oppover til ungdomsskolen og ut av 10. klasse. De tiltakene som nå er satt inn i ungdomsskolen, med valgfag og med arbeidslivsfag – alt dette skal være en oppbygging mot at vi skal slippe å ha Ny GIV på slutten. Så må jeg bare si at den effekten som Ny GIV nå har hatt, har ført til at det har blitt utdannet flere lærere som har blitt kurset i Ny GIV, og det vil jo også spre seg til resten av ungdomsskoletrinnet, sånn at hele trinnet vil kunne ta del i en annen måte å undervise på som skal komme alle elever til gode.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2012-12-13:
Jeg tror Eriksen og Kristelig Folkeparti vil komme til å få bruk for sine brobyggeregenskaper i tida framover også. Representanten Gjelseth spurte om hvordan en kunne forsvare et timetallskutt. Men det er ikke bare det som forbauser meg litt med Kristelig Folkeparti i denne budsjettinnstillinga. Kristelig Folkeparti fjerner også forslaget om en time gratis kulturskole for alle og fjerner gratis SFO. Men ikke nok med det, Kristelig Folkeparti fjerner også ordninga med gratis frukt og grønt i skolen, ei ordning som kanskje treffer akkurat dem som ikke har noen til å kjøpe frukt og grønt til seg. Det synes jeg harmonerer veldig dårlig med Kristelig Folkepartis prat nå om de små, om sosial utvelging, tidlig innsats og et bredt kunnskapssyn.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2012-12-13:
Jeg synes vi så langt i denne runden har fått i alle fall én avklaring fra opposisjonen, og mitt inntrykk er at opposisjonen ønsker å ta fra de små – de minste og de fattige – og gi til de store og de vise, som representanten Skei Grande var inne på. Venstre har også tydelig prioritert de voksne framfor de små, de som kanskje trenger det aller mest. Hvis det var så åpenbart som representanten svarte representanten Håheim i stad, er det ekstra trist at man velger å fjerne frukt- og grøntordninga. I tillegg kuttes antall timer til de små og gratis kulturskole. Det har gått meg hus forbi at det er forskere som har sagt at det er rett å kutte disse timene og kutte ut frukt og grønt. Jeg kunne godt tenke meg å høre hvem de forskerne er. Så er det slik at Høyre vil ha flere timer og færre lærere, mens Kristelig Folkeparti og Venstre vil ha akkurat motsatt. Det er veldig uklart for meg hvordan skolepolitikken vil bli med en blå-grønn regjering. Det er veldig klart med en rød-grønn.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2012-12-13:
Det slo meg i stad. NRK har fått mye kritikk nå i førjulstida for at det har vært for lite kristent innhold i programmene deres. Jeg tror denne debatten har tatt godt igjen for det. Så er det sånn at jeg kan ikke gå fra denne salen uten å ha nevnt noe om Kirken. Den 21. mai i år gjorde Stortinget vedtak i kirkeloven og i Grunnloven med stor historisk betydning. Etter 500 år ble båndene mellom kirke og stat løsnet. Bøndene var historisk sett de som sørget for kirkebygg, og Kongen var den som kom med biskoper og prester. Den 21. mai i 2012 møttes tilfeldigvis, men også litt symbolsk, bønder og prester på Løvebakken. De var ikke akkurat for det vedtaket som da ble gjort i Stortinget, men likevel. Fra denne dagen fikk Kirken sjøl ansvar for å tilsette biskoper og proster, og Kirken har nå tilsatt sin første biskop i Agder og Telemark. I tillegg har Kirken ansvaret for sine egne kirkebygg. Jeg synes det er viktig å nevne disse endringene før vi lukker boka for 2012. Så skal folkekirken fortsatt bestå. Forutsetningen for det er et godt kirkedemokrati. Det har vært bred enighet om at oppslutningen om det kirkelige demokratiet har vært for dårlig. Lav oppslutning ved valg til menighetsråd og bispedømmeråd har vært en utfordring, sjøl ved ny organisering. De store utfordringene når det gjelder å få valget til bispedømmeråd og Kirkemøtet til å fungere, blir derfor en svært viktig oppgave å finne løsning på i året som kommer. Det er helt nødvendig at Kirkemøtet, og senere Stortinget, finner fram til en ordning som sikrer en sterkere demokratisk legitimitet og forankring hos kirkemedlemmene enn det som var tilfellet ved de to foregående kirkevalgene. Så til sjølve budsjettforslaget for 2013. Tall fra Den norske kirke viser at i underkant av 80 pst. av fødte her til lands blir døpt og tatt opp som medlemmer i Den norske kirke. Siden trosopplæringen ikke lenger hører hjemme i skolen, er det viktig at Kirken gir sine medlemmer dette tilbudet. Jeg er derfor glad for at regjeringa i år har økt budsjettet til trosopplæringsreformen med 31,2 mill. kr, noe som er den største opptrappingen siden reformen ble igangsatt. Jeg satser på at Kirkerådet foretar en god fordeling av midlene, og at vi kan komme tilbake til fullfinansieringen etter hvert. Til slutt vil jeg si at jeg er glad for at Senterpartiet, Arbeiderpartiet og SV fant rom for å øke bevilgningen til Sjømannskirkens virksomhet i Spania for å kunne fange opp de ungene som bor der, og som er i en sårbar og vanskelig livssituasjon. Sjøl om det strengt tatt ikke burde være Kirkens oppgave, har de sett et stort og voksende behov for å hjelpe barn som lider under omsorgssvikt i norske familier som oppholder seg i utlandet. Så var det mye mer jeg skulle sagt, men jeg vil avslutte med å takke alle som gjør en stor innsats på vegne av Kirken i alle livets faser, og ønske god jul til dem som går inn i det som kanskje er den travleste arbeidstida i året.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2012-12-13:
Høyre har lenge hevdet at dette er en regjering som tar landet i gal retning. Representanten Aspaker hevder stadig at det går dårlig med norsk skole. Sannheten er at pilene nå peker oppover i matte, naturfag og lesing. Representanten Aspaker hadde et solid mageplask på tirsdag. Om morgenen sa hun at hun regnet med at de internasjonale resultatene i matte og naturfag ville vise at vi ikke beveget oss i riktig retning. Sannheten er at representanten Aspaker tok feil. På kvelden rykket hun ut og prøvde å forklare hvorfor det var hun og Høyre som skulle takkes for disse resultatene – merkelig, når hun noen timer tidligere var villig til å gi oss skylden for alt. Salige er de ydmyke, for de skal arve jorden. Vi får resultater fordi vi prioriterer flere dyktige lærere og undervisningstimer. Det koster penger. Med Høyres kommuneopplegg kutter man i økonomien til 373 kommuner, kutter i bevilgninger til fylkeskommunen. Dette er skolekutt, og jeg spør Høyre: Hva er viktigst – kunnskap og læring eller skattegaver til de rikeste?
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2012-12-13:
Dette høres veldig bra ut, og jeg er veldig glad for at representanten Aspaker nå er villig til å komme med noen innrømmelser om at regjeringens skolepolitikk faktisk funker – og funker godt – og tar Skole-Norge i riktig retning. Så håper jeg hun også ønsker at vi skal fortsette etter valget. Men jeg er bekymret. Jeg husker sist Høyre var i regjering. Da var det kutt til kommunene. Det legger de opp til nå også. Vi har f.eks. sett hvordan det går i Bergen, der hvor skoleelevene er i lavvo, Høyre-lavvoen, som jeg liker å kalle den. Høyre greier ikke å prioritere skole når de er i regjering, de tar skolen i feil retning, og det er rett og slett fordi de prioriterer skattekutt til de rikeste framfor kunnskap til ungene våre. Kan representanten Aspaker garantere at hun ikke vil prioritere skattekutt til de rikeste hvis hun skulle komme i regjering?
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-13:
For det første vet Tord Lien at jeg ikke sa at hvis norske elever hadde god demokratiforståelse, så er alt såre vel. Jeg sa det stikk motsatte, jeg sa at det var så bra og viktig at vi nå kan se at de grunnleggende ferdighetene går framover. I tillegg er det viktig at f.eks. demokratiforståelse osv. er på plass. Er det noe vi virkelig trenger i samfunnet framover – både nasjonalt og ikke minst internasjonalt – er det nettopp å bli flinkere i demokratiforståelse, bli flinkere til i det hele tatt å leve og håndtere et mangekulturelt samfunn, som i hvert fall vi i SV ser at vi har, og fortsatt ønsker at vi skal ha. Så var det dette med lærere enda en gang: Det går an å ha to tanker i hodet samtidig. Vi øker etterspørselen etter lærere, samtidig som vi øker utdanningskapasiteten og prøver å motivere flere til å bli lærere. Vi skal ikke minst satse på etter- og videreutdanning for dem som fortsatt ikke har den formelle utdannelsen mens de samtidig er lærere i skolen.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-13:
Både regjeringa og SV er klar for det. Her var tankegangen at det gjaldt å gå inn og redde/hjelpe dem som var i ferd med å avslutte ungdomsskolen og skulle over i et videregående løp. Det ble satt inn tiltak, og det fungerte på mange måter bra. Så går vi til 9. klasse, og så går vi til 8. klasse, for å bygge ut dette. Vi begynner med å hjelpe dem som trenger det mest der og da, og så bygger vi det ut, slik at det blir et mer helhetlig tilbud. Dette er noe omdiskutert – for å si det mildt – og det var et stort oppslag i Aftenposten, som Aftenposten selv beklaget dagen etter, etter at forskerne sto fram og sa at de hadde blitt oppfattet på feil måte. Alt det departementet sa om dette, var helt rett og riktig, men det var muligens en pressemelding som kunne misforstås noe. Evalueringen viste at både elever og lærere var veldig fornøyd med det, og de svakeste elevene, i motsetning til det Svein Harberg sier, ble hjulpet. Blant dem som lå på karakter 1-nivå, kunne vi se positive resultater.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-13:
Det er dårlig gjort å stille spørsmål på den måten til en humanetiker. Jeg inngår jo heldigvis i et regjeringssamarbeid med Senterpartiet og Arbeiderpartiet, så jeg vil anbefale Dagrun Eriksen å lete fram det svaret som Marianne Aasen ga på et tilsvarende spørsmål tidligere i denne debatten. Det jeg har oppfattet av denne debatten – jeg har ikke fulgt så nøye med på den – er at det som er normalsituasjonen, er at en har en sammensatt linje som en finansierer på en bestemt måte. Så oppstår det ekstra utfordringer når en plukker ut den aktiviteten, nettopp musikk, som koster mest, men så vidt jeg har oversikt over, er det dansen som koster minst. Det kan godt hende det er riktig å dele opp de tre ulike aktivitetene og gi spesialtilbud. Da må en se igjennom finansieringsmodellen eller kostnadsnøkkelen på nytt, og det er jeg overbevist om at den gode regjeringa vår kommer til å gjøre.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-13:
For det første: Det kommer minst to forskningsinnlegg fra SV senere i debatten, som er inkludert. For det andre: Nei, den konkrete skolen har jeg ikke besøkt. Jeg har besøkt mange andre skoler. For det tredje: Jeg prøvde i hvert fall i innlegget mitt å si at jeg var åpen. Her var det en utfordring. Jeg kjenner ikke detaljene i saken, og det beklager jeg. Så konkret jobber jeg ikke med skoletemaer akkurat nå, men jeg sa nettopp at dette måtte vi se på. Jeg sa til og med at jeg regner med at regjeringa vil finne løsninger, for det er ikke riktig at verken regjeringa eller SV i utgangspunktet har noe angstbiterske forhold til slike skoler – tvert imot.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-13:
Én ros og ett spørsmål: Rosen går på presentasjonen av kunnskapssynet til Kristelig Folkeparti. Det var veldig vakkert å høre på. Jeg kan ikke skjønne annet enn at Kristelig Folkeparti er enig, uten sjøl å være klar over det, i vår skolevisjon når det gjelder den helhetlige skolen. Spørsmålet går på dette med å åpne opp igjen retten til å etablere offentlig finansierte, kommersielle privatskoler med muligheter for utbytte osv. – et ledende spørsmål. Det kler ikke Kristelig Folkeparti å bli med på noe slikt, hvis Kristelig Folkeparti er med på noe slikt? Når vi går på andre tjenesteområder, er Kristelig Folkeparti nettopp opptatt av at det er viktig å skille mellom kommersielle aktører og tredje sektor-aktører – for å si det på den måten – der de kommersielle nærmest blir en trussel der hvor den frivillige sektoren, den tredje sektoren, står bak. Noe av kjernen i privatskoleforliket vårt var jo nettopp at det skulle være en mulighet for f.eks. kristne å etablere og drive skoler. Ser ikke Kristelig Folkeparti her at dette kan bli en trussel mot nettopp den type skoler som Kristelig Folkeparti er så glad i, hvis vi slipper til kommersielle aktører?
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-13:
Jeg ser ikke bort fra at SV og regjeringa ville ha vært enige med Venstre i hva en kunne bruke ekstra penger til. Venstre har jo ekstra penger å bruke her, som Trine Skei Grande sjøl viser i innlegget sitt. Problemet vårt er at vi ønsker ikke å svekke sykelønnsordningen, øke egenandelstaket, redusere tiltaksplasser, heve fagforeningskontingent osv. Det er det som gjør at vi har mindre penger til rådighet. Spørsmålet handler om Forskningsfondet, og nå skal jeg prøve å stille med et åpent sinn. Jeg regner med at begrunnelsen for å ta det over i fond igjen, er at en skal løfte forskningen ut og vekk fra det årlige budsjettspillet. Slik jeg har forstått det, skal man ta en viss pengesum, 100 mrd. kr, og løfte det ut. Det gir en fast avkastning på 4 mrd. kr. Men den avkastningen på 4 mrd. kr er for det første ikke pris- og lønnsjustert – så vidt jeg har skjønt. For det andre: Tenk om regjering og storting ønsker å satse mer på forskning et år, enn de gjorde året før? Viser ikke det at en må diskutere dette temaet i hver budsjettdebatt?
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-13:
Forskning trenger langsiktighet, sa Venstres Trine Skei Grande i et tidligere innlegg i dag. Det er vi alle enige om, og det er også derfor regjeringa nå arbeider med en forskningsmelding. Det er skrevet mye klokt i dagens tekster, både proposisjon og innstilling, som er verdt å ta med seg inn i denne meldinga. Jeg syns mange av opposisjonens merknader er gode i så måte, blant annet dette med økt basisfinansiering og dette med å åpne publiseringspotten igjen. Det er sikkert flere andre gode refleksjoner der også. Men også her syns vi i SV at Høyre og Fremskrittspartiet har et for trangt forskingsbegrep, akkurat som de har det når det gjelder det smale, litt instrumentelle kunnskapssynet som vi har diskutert her litt tidligere i dag. Med dette kunnskapssynet blir trivsel, ernæring og demokratiforståelse nærmest forstyrrende elementer i skolen og ikke forutsetninger for effektiv læring, slik vi mener de er. Høyres Henning Warloe sier nemlig i innlegget sitt at forsking ikke trenger distriktsmesterskap, men er en aktivitet som liksom fullt og helt skal delta i den globale konkurransen. Forsking som ikke når opp i den konkurransen, har da ikke livets rett. Det er jeg veldig uenig i. Vi trenger forskning og forskere som skal delta oppe på det globale nivå og delta i og lykkes i den globale konkurransen. Men vi trenger absolutt også forskning – Alf Holmelid var inne på det i innlegget sitt – som foregår i og møter det behovet som er i lokale og regionale samfunn. Forskere skal delta i den globale kunnskapsutviklinga, men forskere skal også delta i den lokale og den regionale samfunnsutviklinga. Den skal være nyttig for hele samfunnet på alle nivåer. Forskning må også foregå blant oss som bor i samfunn der det vekker oppsikt at noen leser bøker frivillig, jf. Kjell Aukrust, eller der det virkelig gjør oss litt mismodige når vi oppdager at vi har et søskenbarn som klarer å lese før det er fem, jf. Alf Prøysen. Det er viktig at det foregår forskning ute i slike samfunn. Når vi ser på den forskningsaktiviteten, er den nettopp mye preget av at den inngår i nasjonale og internasjonale nettverk. I det som etter hvert forhåpentligvis vil bli innlandsuniversitetet, er den campusen med størst forskningsaktivitet den minste campusen, nemlig Evenstad nord for Elverum og Rena. Det er viktig at forskning hele tida er påkoblet samfunnet og er kontekstuell, og da trenger vi forskning som både er globalt, nasjonalt, regionalt og lokalt kontekstuell. Så gode Høyre: Utvid forskningsbegrepet deres, så blir vi veldig enig når forskningsmeldingsdiskusjonen kommer.
Svein Gjelseth (Arbeiderpartiet), 2012-12-13:
Representanten Eriksen nemnde sjølv resultata frå dei internasjonale undersøkingane i lesing, matematikk og naturfag, som vart presenterte sist tysdag. Dei viser ein gledeleg framgang for norske elevar. Denne framgangen skuldast systematisk og godt arbeid frå lærarar over heile landet samt at dei tiltaka vi set inn i norsk skule, gir resultat. Vi har bl.a. styrkt barnetrinnet med fem timar i norsk, matematikk og engelsk. Vi veit at denne styrkte innsatsen på barnetrinnet har gjort norske elevar endå flinkare. Då er det med undring eg registrerer at Kristeleg Folkeparti ønskjer å kutte desse timane. Så spørsmålet mitt til representanten Dagrun Eriksen vert: Korleis kan representanten forsvare desse kutta?
Stine Renate Håheim (Arbeiderpartiet), 2012-12-13:
Representanten Skei Grande viser til at Venstre har omdisponert 2,3 mrd. kr i sitt alternative statsbudsjett, og representanten er kjent for å være glad i forskning. Det er vi i Arbeiderpartiet også, men vi velger også å lytte til forskningen. Forskningen forteller oss blant annet at frukt og grønt gjør at elevene lærer mer. Allikevel går Venstre inn for å fjerne den ordningen og erstatte den med en, teoretisk sett kanskje, litt-billigere-frukt-på-butikken-ordning. Venstre vil reversere timetallsutvidelser, avskaffe leksehjelpordningen og er imot innføring av gratis kulturskoletime. Vi er enig med Venstre i at læreren er viktig, men i rapporten som omtaler resultatene fra TIMSS 2011, understreker forskerne nettopp det faktum at det er både læreren og den generelle trivselen hos elever og lærere som bidrar til læring. Arbeiderpartiet er tilhenger av et helhetlig syn på læring, fordi det også har hold i forskning, så jeg lurer på om representanten Skei Grande kan forklare meg sammenhengen mellom den skolepolitiske forskningen vi har, og kuttene i Venstres budsjett.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-12-13:
Vi har hatt en betydelig økning i bevilgningen til Den norske kirke. Fra 2005 og fram til i dag har bevilgningene økt med 47 pst. Når vi går inn i Statens sentrale tjenestemannsregister, er antall årsverk økt fra 1 345 til 1 385 når det gjelder prestestillinger. Det har vært en økning, men det er – som på mange områder – også behov for å ha fokus på den arbeidsbelastningen som er i Den norske kirke. Det er viktig at vi har gode arbeidsvilkår for dem som jobber, men når vi skal se på den belastningen, er det også viktig å se hvilke tjenester prestene utøver. I samme periode har det blitt nesten 1 600 færre vigsler og over 3 000 færre barnedåper. Det betyr at en må se bemanningen i Den norske kirke i sammenheng med de oppgaver som skal utøves.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-12-13:
Svaret på det er at det per 10. desember ikke var noen søknader fra norske kommuner om å sette i stand flere kirker, men det var igjen penger på posten.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-12-13:
Det er riktig at vi har vært med på å bevilge midler til et forprosjekt for å se hvordan man kunne organisere og drifte IKT i Den norske kirke. Som representanten Svein Harberg er godt kjent med, er det mange forskjellige aktører. Det er Kirkerådet, lokale menighetsråd, lokale fellesråd, Kirkelig arbeidsgiverforening – det er mange aktører inne i Den norske kirke. Derfor har det vært viktig for oss å bidra til en utredning om hvordan vi kan organisere et felles IKT-system for Den norske kirke. Det har vi fått presentert noen løsninger på, og jeg tror vi har funnet en god en, men det er viktig for meg – før vi går videre med det – at vi har en forsikring om at også de lokale leddene blir med og tar sin del av finansieringen, hvis ikke lager vi bare et nytt IKT-selskap som vil dekke bare deler av Den norske kirke. Det trenger vi noen forsikringer om før vi går videre og ser på hvordan vi kan få til nye IKT-løsninger.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-12-13:
Man er avhengig av at også de lokale fellesrådene er med på å finansiere. Mange av fellesrådene har sine IKT-løsninger – bl.a. liggende i kommunene – uten at det er synlig i de enkelte fellesrådenes budsjett. Vi må ha en forsikring om at de er med. Det nye selskapet som skal drive IKT for Den norske kirke, blir rigget som et aksjeselskap. I dag er også finansiering fra Opplysningsvesenets fond inne i det aksjeselskapet. Jeg tror det nå er viktig at vi ser på hele finansieringsordningen for hvordan man kan komme fram til en god IKT-løsning. Det er bl.a. allerede planlagt at en del av investeringene skal skje via lånefinansiering. Det er viktig at vi får på plass en helhetlig løsning som vi er sikre på er bærekraftig også i tiden framover, sånn at vi ikke rigger et selskap som ikke får hektet alle kirkens deler inn i det. Det er vi nødt til å forsikre oss om.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-12-13:
Jeg skjønner at det er forventninger til å få på plass trosopplæringsreformen i de menighetene som fortsatt ikke har fått ta del i den. Derfor mener jeg den bevilgningen vi har nå, er bra. Den er på 31 mill. kr, og er den største bevilgningen som har vært i ett enkelt år siden reformen ble innført. Det er helt riktig at vi hadde et år – i fjor – da vi ikke hadde bevilgninger, og at vi derfor må bruke noe lengre tid før vi får fullfinansiert reformen. Vi står fast ved at vi skal fullfinansiere reformen og sørge for at alle får ta del i det gode tilbudet som jeg tror trosopplæringsreformen er. Det er viktig at vi holder fast ved den kompetansen som nå finnes ute i bispedømmerådene, og som kan bidra til å motivere til fortsatt innsats. Jeg tror også det er viktig at man på et tidspunkt ser på hele organiseringen, hvor mye penger som skal ligge sentralt, og hvor mye penger som skal legges ut lokalt, når det gjelder trosopplæringsreformen. Det er viktig for meg at pengene kommer ungene til gode.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-12-13:
Det er viktig når man lager IKT-systemer – jeg har jo noen andre IKT-systemer som jeg også jobber med, i andre deler av sektoren – at det er godt gjennomtenkte prosjekter. Jeg er enig i at man ikke skal la det gå for lang tid fra man har etablert et forprosjekt, til man er over i en fase der man kan ta løsningene i bruk, men allikevel tror jeg det er viktig at man får gått ordentlig inn i problemstillingene. Det er ikke sånn at man ikke bruker penger på IKT-løsninger i Den norske kirke per i dag. Men så lenge man rigger et aksjeselskap som dels skal være lånefinansiert, er det et spørsmål hvor mye av dagens driftsmidler som skal legges inn og eventuelt finansiere driften, hvor mye man bruker av lånemidler, og hvor mye man kan bidra med fra Opplysningsvesenets fond. Det er vi nødt til å jobbe litt mer med, men jeg er innstilt på at vi skal bidra til å finne løsninger som gjør at vi kommer videre med den IKT-satsingen som er planlagt.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-12-13:
Forskningsfinansieringen og forskningsinnretningen er fordelt på flere budsjettområder, og deler av det som blir lansert, ligger under andre statsråder. Men jeg er veldig opptatt av å få næringslivet til å bidra til forskning. SkatteFUNN er en ordning som sjømatnæringen har benyttet seg godt av, og jeg er helt sikker på at den vil fortsette å gjøre det. Representanten Lien nevner de store internasjonale selskapene. I går sendte jeg ut en pressemelding om at regjeringen åpner for at de faktisk skal få lov til å bli større – dvs.: Vil en bli større og ha en andel større enn 15 pst. av total biomasse i Norge, må en bidra til forskning på en skala som går oppover, og som jeg registrerer at i hvert fall ett av de store selskapene også synes er en fornuftig innretning.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-12-13:
Når det gjelder dette med å prioritere å delta i en forskningsdebatt, er jeg veldig enig i at dette er et ekstremt viktig område. Det er derfor jeg bruker av tiden min på å prøve å få i gang en diskusjon også med denne komiteen, og så får andre vurdere hvorvidt jeg lykkes i å få en stor og engasjert debatt i dag. Jeg har om ikke annet lært masse bibelord i dag, og det er jo alltid nyttig! Til Liens replikk knyttet til det jeg oppfattet handlet om samordning av forskningsfartøydrift: Allerede i dag foregår det en stor grad av samordning. Havforskningsinstituttet har en viktig rolle i å samordne og benytte det totale fartøytilfanget. Jeg ser etter alle muligheter for å gjøre det enda bedre, for det koster å ha stål liggende til kai, og dette er ekstremt kostbare båter, som vi må utnytte så godt som mulig. Så vi vil selvfølgelig se på hvordan vi kan utvikle dette samarbeidet enda bedre framover.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-12-13:
La meg først si at jeg er helt enig med representanten Warloe – jeg er glad for at de to fiskene ikke finnes i dag. Det ville vært krevende. Jeg har i stille stunder spekulert på om Genesaretsjøen kunne vært fantastisk egnet til oppdrettsaktivitet, eller kanskje dette er en art som er utdødd, og som vi så langt ikke har hørt om! Jeg reiser ofte til Bergen, for der har vi tunge forskningsmiljøer, både Havforskningsinstituttet, NIFES og andre. Universitetet i Bergen bidrar stort innenfor marin forskning. Det er klart at det å utvikle disse miljøene og få utviklet det fellesskapet i fortsettelsen, er helt opplagt viktig. Når jeg har besøk av kolleger fra utlandet, er det fint å kunne ta dem med til Bergen for å vise nettopp hva Bergen bidrar med, både innen marin ressursforvaltning, ernæringsforskning og annet. Det er helt opplagt at der er det et potensial for enda mer.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-12-13:
Det som gledet meg mest med den replikken, er at representanten Warloe har registrert at her er det 2 000 forskere som har nær tilknytning til marin sektor. Mange av disse er finansiert gjennom offentlige budsjetter, så jeg tolker det dit hen at representanten Warloe har fått med seg den sterke satsingen den rød-grønne regjeringen har hatt på forskning generelt og på marin forskning spesielt. Når det gjelder diskusjonen om samlokalisering på Marineholmen, er det ikke til å legge skjul på at dette er en debatt som jeg tror kan ha noe for seg, men som det er ekstremt viktig at de miljøene vi her snakker om, får ha en førende rolle i. Mye fint kan sies om Bergen, men Bergen er jo ikke en forskrekkelig stor by, så jeg tror ikke at antall meter mellom byggene og hvor de forskjellige byggene er lokalisert, er det viktigste. Det viktigste er at vi greier å få ut det beste i alle miljøene, og ikke minst at miljøene i Bergen samarbeider godt. Det gjør de allerede i dag, men jeg tror også det er et potensial for å få enda større synergier ut av det som skjer i Bergen.
Tor Bremer (Arbeiderpartiet), 2012-12-13:
Det er hyggelege tider for Noreg. Dei fleste i Noreg og langt utover dei norske landegrensene gleder seg over at det går godt her. Det er slik at sysselsettinga og verdiskapinga er på topp, er rekordhøg. Økonomiske måleparameterar, som vekst i BNP og handelsbalansen, viser ei eintydig positiv utvikling. Det er all grunn til å glede seg, og det gjer dei fleste – dei fleste utanfor denne salen og dei fleste parti i denne salen, med unntak av Høgre. Først var det forskinga som svikta, trass i ein realvekst, som me har høyrt, på 32 pst. – 2,5 gonger handlingsrommet i budsjettet. Knapt nokon annan sektor har hatt ein så formidabel vekst. På tysdag var det skuleresultata Høgre klaga på, trass i at alle gode indikatorar igjen peika på ei god utvikling. Innimellom alt saman er det innovasjonskrafta i norsk næringsliv som sviktar. Det har slått meg at Høgre slår om seg med stor skråsikkerheit om manglande innovasjonskraft i norsk næringsliv. Det beste ein kan seia om det, er at skråsikkerheita er omvendt proporsjonal med innsikta – òg i denne saka. Høgre refererer stadig vekk til Innovation Union Scoreboard, der Noreg rett nok plasserer seg på ein beskjeden 17. plass av i alt 34 land. Men Høgre hoppa galant over f.eks. World Competitiveness Scoreboard, der Noreg har ein pen 8. plass av i alt 59 land, og med vekting frå langt fleire og meir relevante indikatorar. Så vil eg kort nemna ein annan indikator, den tyske innovasjonsindikatoren, der Noreg har gått opp frå ein 14. plass i 1995 til ein 7. plass i 2010 – mykje nettopp på grunn av direkte og indirekte støtte til FoU i næringslivet, til produktivitet og til rammevilkår for innovasjon. Eg vil òg nytta anledninga til å referera til kva Forskingsrådet seier i sin siste indikatorrapport. Der står det: «Det hevdes ofte at Norge kommer dårlig ut i internasjonale rangeringer av innovasjonsevne. Det er en sannhet med store modifikasjoner.» Analysen av norsk innovasjonsevne bør så avgjort byggja på eit meir nyansert grunnlag enn vår plassering i ulike scoreboards. Det er òg slik at i den siste presentasjonen av Forskingsbarometeret, vart omgrepet «høgtrykk» brukt om den offentleg finansierte forskinga, der Noreg ligg heilt i toppen, medan uttrykket «lågtrykk» blei brukt om tilsvarande situasjon i næringslivet. Det skuldast mest strukturen vår, det skuldast mest eit råvareproduserande næringsliv, og at småbedrifter med mindre enn ti tilsette, utgjer heile 36 pst.
Sylvi Graham (Høyre), 2012-12-13:
En god del av de debattene vi har i denne salen, og de ansvarsområdene som er fordelt i Stortingets fagkomiteer, er debatter og områder som griper inn i neste debatt og neste fagområde. Et tydelig eksempel er nettopp sektoren som er på blokka akkurat nå. En god utdanning har betydning for hele det kommende livet til hvert enkelt lite menneske som vandrer gjennom våre utdanningsinstitusjoner. Utfordringen er at ikke alle vandrer igjennom. Noen halter igjennom, noen snubler igjennom, noen sleper seg igjennom, og noen kommer ikke igjennom. De av våre unge som har størst utfordringer i så måte, er nok de som har en eller annen funksjonsnedsettelse. Jeg fikk for ikke så lenge siden en mail fra en far. Den begynte slik: «Jeg er far til en funksjonshemmet datter(CP)(…) Opp gjennom årene har vi kjempet for transporttilbud og skolegang med tilrettelegging. For videre utdannelse og nå jobb.» (CP) (…) Det er forbudt å diskriminere noen på bakgrunn av nedsatt funksjonsevne, og nå er Norge på randen av å ratifisere FNs konvensjon om rettighetene til mennesker med nedsatt funksjonsevne. I det lys skulle den kampen som denne faren beskrev, ikke være nødvendig i vårt samfunn. Sist uke var jeg på årskonferansen til organisasjonen Unge funksjonshemmede. Det skulle heller ikke være nødvendig for dem å fortelle oss i salen det som var resultatet av deres nylige undersøkelser, nemlig at det er vanskeligere for funksjonshemmede enn for andre å gjennomføre videregående utdanning skolen er gjennomgående for dårlig til å håndtere informasjon om tilrettelegging når det er høy konkurransene om lærlingplassene, risikerer elevene med funksjonshemming å ende opp bakerst i køen det er stor forskjell på hvordan norske universiteter og høyskoler tilrettelegger for elever med nedsatt funksjonsevne en stor del av studentene med nedsatt funksjonsevne har vurdert å avslutte studiene grunnet dårlig tilrettelegging. Når vi da vet hvor viktig det er – uansett funksjonsevne – å fullføre et utdanningsløp for å få en god overgang til arbeidslivet og deretter rett og slett et meningsfylt liv, blir det viktig å poengtere fra denne talerstolen at hver enkelt av våre utdanningsinstitusjoner har et stort ansvar for å tilrettelegge for unge funksjonshemmede uavhengig av type funksjonshemming. Jeg er ikke sikker på hvor mye statsråden fokuserer på dette. Behovet for kvalifisert arbeidskraft tilsier at det vil være en gevinst, både for den enkelte og for samfunnet, om flere funksjonshemmede kan ta høyere utdanning. Dette må statsråden også fokusere mer på.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-13:
I næringslivsdebatten i går snakka eg om kor viktig skulen er for norsk næringsliv. Det har eg tenkt å gjere i dag òg. Når eg er ute og snakkar med folk i arbeidslivet, tek dei nesten alltid opp spørsmål som gjeld skule, og utfordringar med å få kompetent arbeidskraft til eit krevjande arbeidsliv. Eit av konkurransefortrinna i norsk næringsliv er kompetente og sjølvstendige arbeidarar på alle nivå i organisasjonen. Norske arbeidstakarar er òg flinke til å jobbe sjølvstendig og til å ta initiativ på tvers av fagområde. Eg var nyleg på eit seminar med oljeteknologibedriftene. Dei peika på at i tillegg til spisskompetanse har norske arbeidarar den eigenskapen at dei er sjølvstendige og har eit breitt grunnlag, noko som er veldig viktig for å klare seg i hard konkurranse. Den offentlege fellesskulen er basis for denne verdfulle kompetansen. Det er derfor gledeleg at resultata i skulen har vorte betre under denne regjeringa. Ein god skule legg grunnlaget for å utvikle eit kompetansebasert næringsliv som kan skape arbeidsplassar med perspektiv utover oljealderen. Samspelet mellom kunnskapsmiljø og næringslivet er ein viktig føresetnad for eit dynamisk og innovativt næringsliv. Klyngjesamarbeid mellom store og små bedrifter og forskingsmiljø har vist seg å vere svært verdfullt og effektivt. Det er ei form for samarbeid som tener både næringslivet og utdanningsinstitusjonane. Bedriftene får kontakt med forskingsfronten, og studentane kan få relevante og spennande oppgåver og kontakt med det arbeidslivet som dei skal ut i etter at dei er ferdige med utdanningane og forskingsprosjekta sine. Regjeringa har også sett i gang eit forsøk med eit breiare samarbeid mellom akademia, arbeidsliv og næringsliv. Universitetet i Tromsø er pilot for eit slikt samarbeid, ein samfunnskontrakt. Det blir spennande å sjå korleis dette samarbeidet utviklar seg, og korleis dei klarar å fange opp dei nye straumdraga i vårt moderne samfunn. For i dag er det ikkje lenger sånn at vi finn opp kunnskap på universiteta og så flytter han ut i næringslivet etterpå. Det er faktisk sånn i dag at ein stor del av kunnskapsgenereringa går føre seg ute i næringslivet, som er svært spissa og svært høgkompetent på sine spesialområde. Så er dei i tett kontakt med næringslivet, som kan få den vitskapelege basisen for det arbeidet og lage eit godt cluster rundt det. Eg er ikkje spesielt flink i bibelsitat, men eg tenkte eg kunne sitere Einstein sidan eg er realist. Det vert følgjande: Ikkje alt som kan teljast, tel, og ikkje alt som tel, kan teljast. Det synest eg kan vere eit godt motto for eit utvida kunnskapsomgrep.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2012-12-13:
I politikken er det mange som snakker om forebygging, og det er veldig vanlig å understreke i alle politiske sammenhenger hvor viktig det er å bruke penger på forebygging istedenfor å bruke penger på å reparere. Det er vel veldig vanskelig å se for seg noen bedre forebygging enn skolesystemet. Vi vet at en av de tingene som ligger bak nyfattigdomsproblemene i Norge, er svikt i skolesystemet. Hvis du går ut av skolen uten å ha fått med deg helt grunnleggende basisferdigheter, er sjansen stor for at det går dårlig med deg resten av livet. Den er i hvert fall større enn hvis du har lært det du skal på skolen. Vi vet at det også gir grunnlag for høye drop-out-tall på videregående skole – høyest på mange yrkesfagslinjer. En del steder er det opp mot halvparten som dropper ut og avslutter videregående utdanning uten å ha fått videregående utdanning. Så er spørsmålet: Hva er det som skjer da? Litt av problemet er at vi har mange systemer i Norge hvor hvert system enkeltvis kanskje fungerer greit, men de klarer ikke å snakke sammen. Mange av dem som utdanningskomiteen ser forsvinne ut av skoleløpet, dukker opp i en annen komité – arbeids- og sosialkomiteen. De dukker opp på Nav-kontorene i stedet. Noen av dem er skoleleie, noen av dem er teoritrøtte, og noen er i ferd med å utvikle eller har fått lettere psykiske lidelser, som hvis man går år etter år uten å gjøre noe med det, kommer til å bli alvorlige psykiske lidelser. Så får de tilbud fra forskjellige deler av systemet enkeltvis. Man får kanskje etter en stund i kø en psykologtime én gang i uken, og etter en stund kommer kanskje tiltaksapparatet inn for å gi dem en mulighet til å gå tilbake til skolen, eller forsøke å få dem tilbake til skolen. Hvis de går ordentlig lenge og virkelig kommer til Nav og må begynne å spørre om penger for å klare seg, trår også Nav-systemet inn. Problemet er at altfor mange steder er disse forskjellige delene for lite koordinert. Det er et generelt problem i den store velferdsstaten i Norge at man ikke klarer å få de forskjellige delene til å henge sammen. Man klarer ikke å sette inn tiltakene der det trengs. Noe av det aller viktigste for å få til det, er at man har et Nav-system som fungerer. Da må det være et Nav-system som stiller krav til folk, som ikke lar folk gå passive, og som ikke godtar at unge og friske ungdommer blir gående i ukesvis, månedsvis, kanskje til og med opp mot et halvt år eller ett år, uten å få tilbud eller uten å bli pålagt aktivitet. Man er også nødt til å sette inn tiltakene tidlig. Det har vært en av Høyres viktigste kritikker mot Ny GIV-programmet, som i og for seg har mye for seg, at man setter i verk tiltakene for sent. Det holder ikke å komme inn i tiende trinn. Man burde få muligheten til å gjøre det også tidligere. Så mener jeg at man nasjonalt kan lære av det man har gjort bl.a. i Rogaland fylkeskommune, under kyndig blå-blått styre, hvor man har klart å få ned drop-out-tallene nettopp ved å se på hvordan de forskjellige delene av offentlig sektor kan samarbeide.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2012-12-13:
Jeg er glad for det siste statsråden sa om at antisemittisme vil være en viktig del av arbeidet til regjeringen framover. Det håper jeg det blir, og at vi har fokus på det. I brevet til komiteen fra statsråden står det at holocaustmarkeringen den 27. januar allerede er implementert i undervisningen på en del skoler. Samtidig står det at Kunnskapsdepartementet ikke vil pålegge skolen dette som en obligatorisk ordning. Jeg går selvfølgelig ut fra at statsråden er enig med Kunnskapsdepartementet, men jeg ønsker å høre statsrådens begrunnelse for at vi ikke skal pålegge skolen dette som en obligatorisk ordning.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2012-12-13:
Organisasjonen for sikkerhet og samarbeid i Europa har nylig kritisert norske myndigheter for ikke å gjøre nok for å kartlegge og bekjempe hatkriminalitet og for ikke å gi de jødiske miljøene i Norge nødvendig støtte til sikkerhetstiltak. Mitt spørsmål er: Har denne kritikken gjort inntrykk på regjeringen? Hvis denne kritikken har gjort inntrykk på regjeringen, hva slags tiltak kan vi forvente at regjeringen tar initiativ til for å kunne motarbeide antisemittisme og jødehat i Norge?
Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2012-12-13:
Det er et alvorlig og voksende problem forslagsstillerne tar opp. Jeg vil begynne med å sitere to lærere i Osloskolen, som nylig ble intervjuet av NRK. Den ene sa det sånn: «Det er en notorisk uthenging av jøder. Alt fra vitser til drapstrusler. «Jøder skal drepes hvis de kommer til skolen,» er det elever som sier. Å rose Hitler for det han gjorde er en gjenganger ved min skole.» En annen brukte disse ordene: «Flere elever hånflirer når jeg snakker om Holocaust. En gutt reiste seg og kommanderte meg til å stoppe og snakke om jøder og Holocaust.(…) Jeg synes det er sjokkerende at det går an å vokse opp her med slike holdninger.» (…) I Norge i 2012 brukes «jøde» som skjellsord i mange norske skolegårder. Jødehetsen er godt dokumentert, bl.a. gjennom en undersøkelse som ble gjennomført i Osloskolen i fjor. Ett av tre jødiske barn opplevde negative hendelser i løpet av en måned. I en demonstrasjon i Oslo mot Israels angrep på Gaza i 2010 ble det ropt «Død over jødene». Nylig viste NRK en dokumentar om en jødisk familie fra Malmø, som flyktet fra progromene i Øst-Europa til trygghet i Sverige i 1890. Nå flykter familien fra Sverige av frykt for sin egen sikkerhet. Vi må ikke la innsatsen mot hat og ekstremisme bli en konkurranse om hvem som er mest for den ene eller den andre minoritetsgruppen. Det er ikke ok at representanten Bekkevold antyder fra denne talerstolen at regjeringspartiene ikke tar jødehat på alvor. Alle mennesker har krav på vern mot hets og diskriminering. Å hetse samer, romfolk, muslimer, homofile eller andre er ikke mindre alvorlig, men den jødiske befolkningen i Norge står i en særstilling. Den 26. november var det 70 år siden «Donau» tok 532 norske jøder til utryddelsesleire. Halvparten av de jødene som bodde i Norge før annen verdenskrig, ble drept. I Danmark var tallet under 1 pst. Hvorfor var det så mye verre her? Jødehets og intoleranse i norske skoler må bekjempes i undervisningen og gjennom tiltak mot mobbing. Holdninger blant voksne må bekjempes bl.a. gjennom forebyggende innsats mot alle former for ekstremisme. Hatkriminalitet må tas på alvor, for hatkriminalitet er angrep på retten til å være og tenke annerledes og sånn sett angrep på grunnvollene i demokratiet og – som representanten Tetzschner påpekte – et angrep på oss alle. I møte med hat og ekstremisme er det én strategi som ikke er et alternativ: likegyldighet.
Eva Kristin Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-11-29:
I desember 2011 vedtok FNs generalforsamling en tilleggsprotokoll til FNs barnekonvensjon som gir en klagemekanisme for brudd på barns rettigheter. Denne protokollen ble lagt fram for signering 28. februar i år. To land har så langt ratifisert denne tilleggsprotokollen. Den er derfor ikke trådt i kraft, siden det først kan skje når ti land har gjort det. Det er mange som er veldig opptatt av at Norge skal ratifisere denne tilleggsprotokollen. Det er flere som har etterlyst informasjon om hva som skjer med saken, og som etterlyser en framdrift. Da utenriks- og forsvarskomiteen hadde høring om FN-meldingen, som skal behandles etter jul, fikk vi bl.a. innspill fra UNICEF om at vi bør ha en fast utredningsordning ved denne typen saker, og at det bør være åpenhet rundt hva som skjer. Det er et viktig signal som regjeringen og utenriksministeren må ta med seg. Det er også blitt framført mange gode argumenter for en ratifisering av tilleggsprotokollen, argumenter som at dette vil styrke barns rettigheter internasjonalt, at det vil sende et viktig signal, og at man også får et godt sikkerhetsnett for barn i Norge. Det er sikkert flere representanter på Stortinget som mener at med tanke på de gode argumentene som finnes, bør Norge bare kunne ratifisere denne tilleggsprotokollen. Komiteen har blitt enig om at vi ønsker en gjennomgang av konsekvensene – både fordeler og ulemper – før man trekker en endelig konklusjon for å få fram ulike sider og få et godt beslutningsgrunnlag. Men det er også verdt å nevne at komiteen i sin innstilling skriver at ved denne gjennomgangen skal forslagsstillernes intensjon om et sterkere vern av barns rettigheter vektlegges, og videre at det er viktig at Norge går foran internasjonalt når det gjelder spørsmål om barn. Det er mange land som har de samme diskusjonene som vi har i Norge nå. Sverige, som ennå ikke har inkorporert Barnekonvensjonen – noe Norge har gjort, skal ha grundige utredninger som også omhandler tilleggsprotokollen som vi diskuterer her i dag. Komiteen mener at Norge kan ha stor interesse av å følge de diskusjonene som foregår i Sverige, og høste erfaringer fra det arbeidet som gjøres der. Jeg er glad for at komiteen har et enstemmig forslag her i dag. Forslaget er at vi ber regjeringen om å gjennomføre en utredning som synliggjør fordeler og ulemper ved å ratifisere tilleggsprotokollen om individklagerett til FNs barnekonvensjon innen våren 2013, og at regjeringen deretter legger fram en sak for Stortinget på egnet måte. Det er også viktig å presisere at komiteen sier at vi innen rimelig tid må få klargjort hva Norge mener i denne saken – det er viktig. Helt til slutt har jeg lyst til å gi komiteen ros for et konstruktivt samarbeid i denne saken. Nå er det sånn at vi alltid bruker å være konstruktive i utenriks- og forsvarskomiteen, men det er ikke alltid vi fremmer felles forslag. Det gjør vi altså i dag, og det synes jeg er veldig gledelig.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-11-29:
Jeg kunne vel ha tegnet meg til seks replikker også, hvis det hadde vært anledning til det. De konstitusjonelle betraktningene som utenriksministeren gjorde, må jeg innrømme at jeg forstår veldig lite av. De voksnes klagerett har vi ratifisert. Vi har ratifisert klagerett for mange internasjonale konvensjoner, sjøl om vi ser masse problemer knyttet til at barn skal få det. Hvis man overholder Barnekonvensjonen – hvis vi i Norge er så dyktige at vi alltid overholder Barnekonvensjonen – hva er problemet?