Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 1998-12-03:
Først vil jeg ta opp Arbeiderpartiets forslag og forslag som Arbeiderpartiet er sammen med andre om. Odelstinget har nå til behandling innstilling fra finanskomiteen om skatteopplegget for 1999. I innstillingen framgår det at det på en rekke skattepolitiske punkter er bred enighet, men det er også klare politiske skillelinjer på andre viktige skattepolitiske områder. Så til de enkelte punktene: Komiteen har funnet det nødvendig å presisere fradragsreglene for reise mellom hjem og arbeidssted, da det har vært en rekke ulike tolkninger hos de lokale ligningsmyndigheter av hva man skal ha fradrag for, og hva man ikke skal ha fradrag for, når man er pendler. Systemomleggingen for ulike reisemåter som Regjeringen legger opp til med hva man skal ha fradrag for mellom hjem og arbeidssted, har det vært en diskusjon om. Det er bred enighet om systemomleggingen med tillegg og presisering av nødvendige merutgifter, som ferjebilletter, bompenger etc. Ellers går komiteen i ulike retninger når det gjelder kjente skattepolitiske spørsmål, som rederibeskatningen, aksjerabatter, delingsmodellens videre skjebne, herunder identifikasjonsreglene og de skattemessige sidene av kontantstøtten. Vi har også hevingen av ligningstakstene for bolig og forretningsbygg, som nå regjeringspartiene har droppet for å tilfredsstille Høyre og Fremskrittspartiet, likeså halveringen av fradraget for fagforeningskontingenten, som sentrumspartiene i skjønn forening med Høyre og Fremskrittspartiet presenterer som et innspill til partene i fornyelsen av det inntektspolitiske samarbeidet. Det er kanskje naturlig i en debatt om skatteopplegget å minne hverandre på hvilken oppgave et skattesystem skal ha i dagens velferdssamfunn. Skattesystemet vårt vil fortsatt bestå av tre hoveddeler: Det er den personlige inntektsskatten, det er indirekte skatter og det er bedriftsskattene. Skatteinntektene skal finansiere store deler av vår offentlige velferd. Vi vet alle at et moderne, sivilisert samfunn krever en godt fungerende offentlig sektor. For at så skal skje, må vi ha inntekter. Videre må vi ha et godt skattesystem som påvirker inntektsfordelingen ved at de med de høyeste inntektene skal betale relativt sett mest skatt, noe som bl.a. gir grunnlag for at personer med lav eller ingen inntekt kan motta offentlige overføringer om de er berettiget til det. For oss politikere er vårt skattesystem også et viktig instrument for styringen av svingninger i den økonomiske utviklingen. Det hersker heller ingen tvil om at skattene har stor betydning for inntektsfordelingen i vårt samfunn. Jeg vil understreke at det hadde så avgjort vært en fordel for oss alle at vi i våre skattebeslutninger kunne hatt mer forutsigbarhet og langsiktighet. Vi vet at våre skattevedtak har direkte påvirkning på hvor mye folk vil arbeide, viktige investeringsbeslutninger som skal tas, utvinning av naturressurser og ikke minst valget mellom å være lønnstaker og næringsdrivende. Folk flest må oppleve skattesystemets grunnprinsipper på en slik måte at en betaler lik skatt av lik inntekt. Generelt vil det være slik at behovet for å ivareta likebehandling, nøytralitet og rettferdighet vil sette grenser for hvor enkelt et skattesystem kan være. Arbeiderpartiet er imidlertid svært opptatt av å holde fast på skattesystemets hovedhensyn om at skattegrunnlaget må være så bredt at det kan finansiere en god velferdsstat. Ut fra dette hovedhensynet vil Arbeiderpartiet være åpen for å diskutere mulige forenklinger i vårt skattesystem. Sentrumspartiene, Høyre og Fremskrittspartiet har denne budsjetthøsten, som sedvanlig og vel samkjørte som disse partiene har vært i mange viktige skattesaker de siste årene, angrepet Arbeiderpartiets skatteforslag og påstått at disse er småbedriftsfiendtlige. La meg med en gang få replisere at de fem borgerlige partiene her skyver småbedriftene foran seg i sin iver etter å opprettholde betydelige smutthull i vårt skattesystem, smutthull som kommer næringsdrivende med store inntekter til gode. I Arbeiderpartiet er vi ikke for at det generelle skattenivået skal økes. Skikker vi vårt hus godt, og vi samtidig klarer å bygge opp et oljefond som kan bidra til finansieringen av eldrebølgen i de neste tiårene, skulle det ikke være nødvendig med noen generell skatteøkning. Dette betyr derimot ikke at vi vil stoppe arbeidet for å tette smutthullene i skattesystemet. Disse smutthullene er urettferdige og gir dårlig fordeling. Smutthullene bidrar også til skattemotiverte investeringer og -tilpasninger. I finansdebatten ble det vedtatt et romertallsforslag om velferdspolitikken, som bl.a. inneholdt et uttrykt ønske om å gjennomføre tiltak som kan bidra til å bedre økonomiens virkemåte. I Arbeiderpartiet oppfatter vi tetting av smutthull i skattesystemet som tiltak som kan bidra til å bedre økonomiens virkemåte. På dette området vil Arbeiderpartiet fortsette arbeidet med å forbedre skattesystemet. La meg få bruke litt tid på å være konkret når det gjelder enkelte av disse smutthullene i skattesystemet. Jeg er, for å si det mildt, litt oppgitt over særlig Senterpartiets og Kristelig Folkepartis bastante forsvar for skatteregler som ikke bare begunstiger, men som i tilfellet med identifikasjonsreglene i delingsmodellen også åpner for regelrett skattetilpasning i strid med skattelovens intensjoner. Hovedformålet med delingsmodellen er å hindre at næringsdrivende og aktive eiere i aksjeselskap skal kunne ta arbeidsinntekt ut som kapitalinntekt med lavere skattesats. Sentrumspartiene har gjennom sitt samarbeid med høyrepartiene f.eks. bidratt til at det er store incentiver for aktive eiere til å ta ut inntekt som aksjeutbytte i stedet for i form av lønn. I aksjeselskap skal deling foretas dersom aksjonærer som deltar aktivt i driften, representerer mer enn to tredjedeler av aksjekapitalen eller har rett til mer enn to tredjedeler av selskapets utbytte. For at delingsplikten ikke skal kunne omgås, må vi ha regler som hindrer eierne i å overføre aksjer til nærstående, f.eks. kone og barn, bare for det formål å unngå deling. Disse reglene kalles identifikasjonsreglene. Etter forslag fra Høyre vedtok Stortinget i juni 1997 endringer i delingsmodellen, slik at identifikasjonsreglene ble gjort lempeligere. Nå er reglene slik at aksjer kan overføres til barn over 18 år, foreldre og ektefelles foreldre uten at disse aksjene skal anses som «eiet av den aktive skattyter selv». Dette er det nærmeste, muligens med et unntak for rederibeskatningen, det borgerlige stortingsflertallet har kommet en åpen invitasjon til lovlig skatteunndragelse de siste årene. Og la meg som et apropos til mandagens finansdebatt, og uten nærmere kommentar, få legge til at dette nye smutthullet i delingsmodellen ble vedtatt i juni 1997 og gjort gjeldende for inntektsåret 1997. Hva er konsekvensene av smutthullene i delingsmodellen? La meg få komme med et tenkt eksempel: En eneaksjonær i et aksjeselskap lar sine voksne barn som arveforskudd få en sjettedel hver av aksjene i selskapet. Barna jobber ikke i selskapet, de er eksempelvis lærere på den lokale skolen. Etter overdragelsen rammes ikke eieren lenger av delingsreglene. Han kan dermed redusere sin lønn fra selskapet for å unngå trygdeavgift og toppskatt. I et tilfelle hvor lønnsuttaket reduseres med 300 000 kr og det resulterende meroverskuddet etter skatt deles ut som aksjeutbytte, kan familien putte 95 000 kr i lommen, som følge av de disposisjoner som er foretatt, 12 800 kr til far og 82 200 kr til barna. Taperen i dette lovlige skattetilpasningsspillet er samfunnet og vår felles velferd. Hvis en ønsker å studere disse forholdene nærmere, kan jeg anbefale artikler og uttalelser fra professor i bedriftsøkonomi, Terje Hansen, fra den ikke så fryktelig radikale Norges Handelshøyskole i Bergen. Jeg vil også benytte anledningen til å etterspørre Regjeringens arbeid med å tette smutthull i skattesystemet. Parlamentarisk leder i Kristelig Folkeparti uttalte til Bergens Tidende 27. januar 1998 følgende om identifikasjonsreglene: «Vi ønsker ikke at det skulle bli mulig å spare skatt ved overføring av aksjer til familiemedlemmer som ikke selv er involvert i selskapet, og som selv ikke bidrar til å skape verdier i selskapet.» Den parlamentariske lederen i Kristelig Folkeparti sa videre at han ikke så bort fra at vi burde «få en lovendring så fort som mulig». Jeg stilte finansminister Restad et spørsmål om de samme forhold i vår. I sitt svarbrev sier Restad: «Jeg har merket meg at det har vært hevdet at endringen i identifikasjonsregelen kan medføre uheldige tilpasninger. Departementet har derfor denne problemstillingen under vurdering.» Jeg ber da finansministeren opplyse om han har til hensikt å foreslå endringer i identifikasjonsregelen slik at denne formen for skattetilpasning kan opphøre. Jeg går ut fra at finansministeren kan gi et svar i løpet av debatten. Det er flere uheldige sider ved delingsmodellen. Det var i sin tid et bredt flertall for de grunnleggende prinsippene bak delingsmodellen. Den næringsdrivende eller aktive eieren skal ha 28 pst. skatt på den beregnede avkastningen av den kapital han har i virksomheten, og her ble det lagt inn mer enn godt monn gjennom en romslig kapitalavkastningsrate, den øvrige inntekten skulle beskattes som arbeidsinntekt etter høyere satser. Senterpartiet og Kristelig Folkeparti har i samarbeid med Høyre og Fremskrittspartiet, etter at skattereformen ble vedtatt, fått innført nye smutthull i delingsmodellen. Dette gjelder ikke bare de endringer jeg har nevnt i forbindelse med identifikasjonsreglene, men også de gunstige «takreglene». I Norge har vi et system som innebærer at næringsdrivende med inntekter under 680 000 kr har opp til 50 pst. i inntektskatt. Men med en gang inntekten kommer over 680 000 kr, blir skatten automatisk 28 pst. Dette skyldes taket i delingsmodellen, som de borgerlige partiene har presset gjennom. Resultatet er at næringsdrivende med normale inntekter har nærmere dobbelt så høy skattesats som de med store inntekter. Derfor vil Arbeiderpartiet fjerne taket i delingsmodellen. Arbeiderpartiet vil også ha en mer rettferdig beskatning av formuer. I Norge er det slik at pensjonister og andre som plasserer sparepengene sine i banken og bor i en gjeldfri bolig, betaler full formuesskatt fra første krone. De med de virkelig store formuene derimot, som kan bære risikoen med å ha mye penger i aksjer, får 35 pst. rabatt i formuesskatten. Det er en merkverdighet i skattesystemet at enkelte typer formuesobjekter, som aksjer som ikke er notert på børsen, skal være betydelig lavere beskattet enn andre. Det fører dessuten til skjevheter i investeringene, som medfører samfunnsøkonomiske kostnader. Fordelingsvirkningene av slike skatteregler er svært uheldige. De som har høye inntekter og store formuer, har ofte formuen sin plassert i aksjer. Vanlige lønnsmottakere og pensjonister plasserer det meste av sine sparepenger i banken. Resultatet er at selv de med små oppsparte formuer må betale formuesskatt, mens de med store aksjeformuer og lite gjeld ikke må betale formuesskatt i det hele tatt. Arbeiderpartiet vil fjerne aksjerabattene. Det bidrar til mer rettferdighet. De borgerlige partiene avviser Arbeiderpartiets forslag til innstramminger i skattesystemet fordi de mener det vil ramme bedriftene. Det er å snu saken helt på hodet. Det som nå truer norske bedrifter, er svekket konkurranseevne og høyt rentenivå. Det er nettopp av hensyn til norske bedrifter at Arbeiderpartiet ønsker en stram finanspolitikk. La meg få oppsummere Arbeiderpartiets syn på delingsmodellen og aksjerabattene: Det er ikke småbedriftsfiendtlig å fjerne en regel, identifikasjonsregelen, som oppfordrer til å overføre aksjer til egne barn over 18 år, foreldre eller ektefelles foreldre, bare for å slippe unna en skatt på 28 pst. Det er ikke småbedriftsfiendtlig å fjerne en regel som gir næringsdrivende og aktive eiere 28 pst. skatt av all arbeidsinntekt mellom 680 000 kr og 3 187 000 kr. Det er derimot blodig urettferdig mot vanlige lønnsmottakere å beholde en slik regel. Det er ikke småbedriftsfiendtlig å la eiere av ikke-børsnoterte selskaper betale den samme formuesskatten som pensjonister med penger i banken. Det er ikke småbedriftsfiendtlig å stoppe spekulanter i å opprette stråselskaper utenom børsen, som står som eiere av børsnoterte aksjer, bare for å oppnå lavere formuesskatt. Det er derimot bra for småbedriftene at vi har et bredt skattegrunnlag, da kan vi òg få lavere satser. Videre er det viktig for småbedriftene at den økonomiske politikken gir lavere renter. I dag sliter en rekke små virksomheter med tyngende lånekostnader som følge av det høye rentenivået. Det er ikke småbedriftsfiendtlig å tette åpenbare hull i skattesystemet. Skattereformen innebar opprinnelig en sanering av de fleste skattehull i det gamle skattesystemet. Det var de store bedriftene som før klarte å tilpasse seg for å unngå skatt. Nå ønsker vi å tette disse smutthullene. Arbeiderpartiet har også foreslått å fjerne nullskatten for rederiene, kanskje det største smutthullet i det nåværende skatteregimet. Det har de borgerlige partiene avvist. De mener at dette er en skattelette til rederiene og ikke til rederne. Dette argumentet bygger på forestillingen om at eiernes økonomiske interesser skulle være uavhengig av de økonomiske interessene til bedriften de eier. Selvfølgelig er ikke det tilfellet. Én krone mer i overskudd i rederiet øker rederens formue med én krone, uavhengig av om kronen betales i utbytte eller holdes tilbake. Før eller siden tilfaller overskuddet og skattelettelsene eierne. Arbeiderpartiet har gjort det klart en rekke ganger. I nasjonalbudsjettet og i brev av 6. november fra Finansdepartementet får vi dette også bekreftet. Hensikten med deler av Regjeringens innstrammingsforslag er å hindre massive tilpasninger fra rederiselskapene, som medfører at eierne ikke betaler utbytteskatt for faktisk utbetalt utbytte. Arbeiderpartiet er i sitt skatteopplegg opptatt av fordeling og verdiskaping, noe som må kjennetegne ethvert skattesystem som skal fremme verdiskaping i en markedsøkonomi, og at ulike typer virksomhet og ulike typer kapital likebehandles. Det er bl.a. av disse grunner Arbeiderpartiet er opptatt av å få tettet en del av hullene i skattesystemet. Hullene i skattesystemet gjør at kapitalen ikke går dit den gir mest avkastning og verdiskaping. Stortingsflertallet har bedt Regjeringen om å legge fram en vurdering av ulike fordeler og ulemper ved et mer proporsjonalt skattesystem. Jeg regner med at den utredningen vil komme til Stortinget i løpet av 1999, og at Regjeringen i den forbindelse også presenterer en mer helhetlig vurdering av vårt skattesystem, slik Stortinget bad om, og ikke ensidig fokuserer på flat skatt.