Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2008-12-05:
Det er skremmende å høre representanten Lise Christoffersen si her fra talerstolen at man skal vente på at arbeidsledigheten slår til istedenfor å sette inn tiltak før den slår til. Fremskrittspartiet legger i sitt alternative budsjett for 2009 fram forslag og endringer av rammene som har som hovedmål å unngå massearbeidsledighet som følge av finanskrisen samt å få større deler av befolkningen ut i arbeid. Dette gjelder både den delen av befolkningen som står i kø for å få seg arbeid, og ikke minst dem som i dag mottar en eller annen form for ytelse fra det offentlige. Det å ha en arbeidsplass å gå til, hel- eller deltid, er en verdi i seg selv, noe som gir selvtillit, i tillegg til at det er en viktig sosial arena. Det betyr selvfølgelig ikke at de som er syke, eller de som ikke kan delta i arbeidslivet, skal måtte arbeide. For Fremskrittspartiet er det viktig at de som kan arbeide, deltar i arbeidslivet med den arbeidskraft de har. Ved at flest mulig av dem som kan det, er i arbeid, legger man forholdene til rette for at de som ikke kan arbeide, kan motta en trygd som det er mulig å leve av. Dit kommer vi ikke uten å gjøre betydelige grep, og disse grepene gjør dessverre ikke Regjeringen. Budsjettforslaget som vi har til behandling i dag, er i sin helhet utarbeidet før finanskrisen slo til. Det at en ikke øker bevilgningene til verken dagpenger eller arbeidsmarkedstiltak, må jo bety at Regjeringen mener at arbeidsledigheten ikke vil øke. Regjeringen setter heller ikke i gang tiltak for å stimulere økonomien, som økte bevilgninger til samferdsel, lavere skatter til folk flest for å få stimulere til økt forbruk, eller ekstra midler til vedlikehold, renovering eller nybygging av kommunale bygg. Men rett skal være rett: Regjeringen har kommet med et par såkalte pakker, noe som Fremskrittspartiet har støttet, men de har som fellesnevner at de kommer når problemene har fått utvikle seg til mer enn de burde. Og de er heller ikke innrettet for å skape økt aktivitet innenlands. Siden man ikke har gjort grep i budsjettet for 2009 med hensyn til dagpenger eller arbeidsmarkedstiltak, må jo det bety at Regjeringen planlegger å sette ned satsene til dem som er arbeidsledige, noe Fremskrittspartiet på det sterkeste vil gå imot. Eller har regjeringspartiene ikke tatt inn over seg at det faktisk er en finanskrise på gang, og at bedrift etter bedrift melder om permitteringer og oppsigelser? I budsjettforslaget fra Fremskrittspartiet tas det flere grep for å unngå at flere går ut i arbeidsledighet, og for at flere som i dag er ute av arbeidsmarkedet, skal kunne komme inn og gjøre en jobb både for seg selv og for samfunnet som helhet. Det viktigste grepet er å sørge for at det er arbeidsplasser nok i samfunnet. Dette grepet har dessverre ikke regjeringspartiene gjort for de bedrifter som har sin omsetning basert på innenlands etterspørsel. Hittil har Regjeringen ikke gjort noe for denne gruppen, som sysselsetter den desidert største delen av arbeidsstyrken. Dette har ført til at bygging og omsetning av boliger har stoppet helt opp, noe som bl.a. førte til konkursen av Notar i forrige uke og innføring av fire arbeidsdager pr. uke på Ekornes møbelfabrikk i går. Det finnes mange tiltak som kan igangsettes for å få hjulene i gang. De viktigste grepene er å øke investeringene innen områder som i årevis har vært neglisjert av flertallet i denne salen, og legge til rette for at rammevilkårene for næringslivet og enkeltmennesker forbedres. Gjennom å senke skatte- og avgiftsnivået øker vi etterspørselen av varer og tjenester, noe som vil føre til høyere aktivitet. Spesielt vil dette gi en god virkning hvis det når dem som har middels eller lav inntekt. Både USA og flere land i Europa lanserer nå skattepakker for å løse problemene, og det har ikke manglet på gode råd fra statsledere. Sist gav statsministeren i Storbritannia, Gordon Brown, som kommer fra Arbeiderpartiets søsterparti, Labour, råd om at Norge burde senke skattene. Dessverre har Stoltenberg avvist dette. Men det er håp, for jeg leser i media at selv SV lukter på slike løsninger i krisetider, og det kan jo love godt. Dessverre ser det ut som om Regjeringen også her sitter på gjerdet og venter, noe som fører til at tusener på tusener står i fare for å miste arbeidet eller bli permittert. Nå er ikke tiden inne for å sitte på gjerdet, tiden er inne for handling. Gjennom å øke bevilgningene til samferdselsformål vil flere fra bygg- og anleggssektoren kunne få seg arbeid. Dette er en bransje hvor det, bl.a. fra Maskinentreprenørenes Forbund, er varslet at det vil bli en betydelig økning i arbeidsledigheten som følge av finanskrisen. Å sette inn slike tiltak for tiltakenes skyld alene vil gi en dårlig gevinst, men i dette tilfellet handler det om å sette inn tiltak som vil dekke et betydelig etterslep som må dekkes inn på et gitt tidspunkt. Dette tidspunktet er etter Fremskrittspartiets syn nå. Et slikt tiltak vil i tillegg til den kortvarige gevinsten være med på å styrke norsk næringsliv og konkurransekraft på lang sikt, bl.a. på grunn av nedgang i fraktkostnadene. En opprusting av offentlige bygg, som det er et stort behov for, vil også gi både kortvarige og langvarige gevinster i arbeidsmarkedet. Ja, på grunn av enkelte byggs tilstand vil det også kunne gi nedgang i sykefraværet i enkelte kommuner. Gjennom Fremskrittspartiets satsing på rask behandling av personer som er sykmeldt, både gjennom behandling i helsevesenet og gjennom rehabiliteringstiltak, vil en kunne spare store beløp på sykepengeutbetalinger. Fremskrittspartiet ser ingen grunn til at personer over lang tid skal gå sykmeldt fordi de må vente på behandling, når de raskt kan komme tilbake til arbeidslivet ved å få behandling. Dette vil føre til at mange av dem som i dag mottar sykepenger, kan motta ordinær lønn, noe som vil bety reduksjon i de offentlige utgifter til sykelønn. Mange som i dag mottar uføretrygd, har ingen mulighet til å gå tilbake til arbeidslivet, og skal heller ikke det. De som derimot har en restarbeidsevne, eller som har havnet på uføretrygd uten selv å ønske det, vil Fremskrittspartiet hjelpe tilbake til arbeidslivet. Dette skal skje gjennom opplæring, arbeidsutprøving og bruk av hjelpemidler. En stor gruppe som er utestengt fra arbeidslivet, er de som har en eller annen form for funksjonshemning. Gjennom å fjerne egenandelen bedrifter må betale for kjøp av hjelpemidler, samt å etablere et fond som skal hjelpe til med å legge til rette for universell utforming, vil mange av denne gruppen kunne komme tilbake til arbeid. Derfor foreslår Fremskrittspartiet i sitt alternative budsjett at det bevilges 25 mill. kr for å tilrettelegge forholdene på arbeidsplassen for personer med funksjonshemning. I tillegg blir det fremmet forslag om å fjerne egenandelen på 40 pst. som næringslivet må betale for tilrettelegging på arbeidsplassen. Den store egenandelen har ført til at mange bedrifter har kviet seg for å ansette personer hvor en måtte ombygge arbeidsplassen. I forbindelse med Stortingets behandling av Innst. O. nr. 68 for 2007–2008 la Fremskrittspartiet, sammen med Kristelig Folkeparti, fram følgende forslag: «Stortinget ber Regjeringen utrede alternative finansieringsordninger og nivå for finansiell støtte til universell utforming av eksisterende bygg/anlegg og uteområder rettet mot allmennheten. Det forutsettes at støtteordningen ikke skal fullfinansiere tiltak og at det ikke skal iverksettes utbetalinger før de aktuelle virksomhetene bruker egne midler på tiltakene. Det forutsettes at støtteordningene ikke skal dekke kostnader til ordinært vedlikehold eller oppussing.» Hvis dette forslaget hadde blitt vedtatt, ville det etter Fremskrittspartiets syn ha ført til at arbeidet med universell utforming hadde kommet godt i gang, og at langt flere med en funksjonshemning hadde kunnet ta seg ordinært arbeid. En økning av disse budsjettpostene vil gi store besparelser på kapitlet «Uførhet», samtidig som mange gjennom deltagelse i arbeidslivet vil få et langt bedre og rikere liv. For Fremskrittspartiet er seniorpolitikk særdeles viktig. Derfor ønsker Fremskrittspartiet at de som velger å arbeide utover pensjonsalderen, skal ha muligheten til det uten å få avkorting av pensjonen. For Fremskrittspartiet er det uforståelig at pensjonister mellom 69 og 70 år skal få redusert pensjon hvis de tjener over 2 G. Mange pensjonister, spesielt minstepensjonister, sliter med å betale sine daglige utgifter. Fremskrittspartiet ønsker derfor at minstepensjonen for gifte og enslige pensjonister settes til 2 G, og at grunnpensjonen ikke avkortes hvis en er gift eller samboer. For Fremskrittspartiet er det viktig at de som gjennom et langt liv har spart opp sin pensjon, får sin rettmessige utbetaling. Det er derfor uakseptabelt at økningen til minstepensjonister kun gis til enslige minstepensjonister, og at den finansieres med å gi de øvrige pensjonistene en lavere lønnsvekst enn arbeidstakere ellers i landet, noe Stortinget har vedtatt at de ikke skal ha. Fremskrittspartiet ønsker at alle pensjonister skal ha minst samme lønnsvekst som arbeidstakere har ellers, noe Fremskrittspartiet foreslo i Innst. S. nr. 305 for 2007–2008, som fullt ut skulle finansieres med statlige midler. Jeg har hørt i debatten at Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet har hevdet at dette var et solidarisk oppgjør mellom de forskjellige typer pensjonister. Jeg vil bare gjøre oppmerksom på at regjeringspartiene tydeligvis har misoppfattet Robin Hood-metoden. Robin Hood tok fra de rike og gav til de fattige, han tok ikke fra dem som hadde lite fra før, og gav til dem som hadde mindre. I dette tilfellet sitter staten med et overskudd for 2008 på langt over 400 milliarder kr, men regningen for pensjonistoppgjøret sender de til pensjonister som har en liten tilleggspensjon. Jeg synes det er beklagelig. Jeg tar herved opp de forslag jeg har fremmet selv eller sammen med andre.