Kjetil Bjørklund (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-09:
Debatten i dag dreier seg om forskjellige saker. Den dreier seg for det første om spørsmålet om flere tester og midlertidig forbud mot eksport av en bestemt ammunisjonstype, også brukt i Irak. For det andre dreier den seg om spørsmålet om et eksportkontrollutvalg etter svensk modell, som vil gi parlamentarikere fra forskjellige partier større innsikt i lisensieringsprosesser for slike varer. Resultater fra Sverige viser at disse parlamentarikernes økte informasjonstilgang gjennom dette utvalget har gitt parlamentarikere økt interesse for denne typen saker. Og det kan komme til nytte. Den tredje saken handler om å etablere en avgrensning mot allierte stater – knyttet til våpenutlån/våpensalg – som går til krig i strid med folkeretten. Tre forskjellige saker, tre forskjellige debatter. For 14 dager siden ble det kjent at Norge lånte ut laserbelysningsutstyr til USA som ble brukt i Irak-krigen. Dette var ukjent for Stortinget og er Regjeringens fulle ansvar, det er nå slått fast. Samtidig foreligger det et eksportregelverk som ikke setter begrensinger for våpeneksport til allierte land, med unntak av det kjente eksportforbudet til Tyrkia. Dette er kjent, men det er problematisk, særlig når våre nærmeste allierte setter i gang kriger i strid med folkeretten, slik det f.eks. skjedde i Irak. Til utenriksministeren: Det er andre enn SV som stikker kiler inn i NATO-samarbeidet i dag. Dette er et bakteppe. Det burde, i den aktuelle situasjon knyttet til målbelysningsutstyr til USA, tilsagt at Regjeringen før og under Irak-krigen burde utvist et skjønn, et skjønn der man hadde valgt å si at nei, dette utlånet kan vi ikke tillate, noe som Arbeiderpartiet bekrefter i dag, og som SV har tilkjennegitt tidligere. Men man gjorde altså ikke det, og denne saken knyttet til utlån av målbelysningsutstyr til Irak, som er en svært offensiv kapasitet, forble ukjent både for Stortinget og for den norske offentlighet. Det var det prinsipielle rundt spørsmålet om våpeneksport til allierte, uansett omstendigheter, som var bakgrunnen for at jeg fremmet spørsmål til utenriksministeren i fjor vår. Men da var dette utlånet som vi nå har snakket om de siste fjorten dagene, ukjent. Man var kjent med utlånet av støyjammere, en ganske annen problemstilling. Dette utlånet forble altså ukjent fram til for ca. 14 dager siden. Dette er vesentlig, og jeg antar at det ikke var en tilfeldighet. I svarene påpekte man generelle opplagtheter om våpeneksportregelverket, som vi alle kjenner til, men det reiser vesentlige spørsmål – som om det burde gå grenser også for våre allierte. For første gang hører jeg nå i dag at utenriksministeren innrømmer at det kunne ha vært utøvd et skjønn, men at det ville ha hatt konsekvenser. Det er interessant. SV forsøkte i fjor å reise en debatt om dette, i første omgang i media, men møtte ganske liten respons. Det hadde ingen hensikt på det tidspunktet å bringe forslaget inn i Stortinget, det var ikke flertall for endring da, og for øvrig heller ikke i dag, som vi har hørt av debatten. Regjeringen har forholdt seg til et regelverk knyttet til eksport – det alminnelige eksportregelverket, slik Stortinget har slått det fast, men man burde kanskje, etter noens mening, brukt skjønn og sagt nei. Jeg bruker dette eksempelet for å vise et dilemma knyttet både til forholdet til våre allierte og til alliansesamarbeidet, som flertallet i denne salen med hell kunne ha diskutert, men det er man ikke så interessert i. I dag har vi altså et eksportregelverk som ikke har noen avgrensning med hensyn til salg eller utlån til allierte, og heller ikke krav om sluttbrukererklæringer. Så skjer det som skjedde i Irak-krigen: Nære allierte setter i gang en folkerettsstridig krig. Statsministeren gjorde det klart at vi ikke støttet krigen, i tråd med flertallet i Stortinget. Samtidig lånte Norge ut, vi kan si i hemmelighet, kritisk offensivt materiell, som statsministeren i spørretimen onsdag for to uker siden uttalte at det ikke fantes muligheter til å unngå, og særlig når SV ikke har foreslått endringer i eksportregelverket. Det er merkverdig at Regjeringens medlemmer gir fra seg muligheten til å utøve skjønn til SV. Vi har aldri bedt om det, men vi kan gjerne ta et ansvar for å hjelpe Regjeringen ut av dette. Derfor foreslår SV i dag m.a. å innføre en avgrensning av utlån eller salg dersom formålet er i strid med folkeretten, eller dersom krigen rent faktisk ikke støttes av et flertall her på Stortinget. På denne måten vil det være mulig for Stortinget å utøve det skjønn som Regjeringen ikke er villig til. Stortinget overtar altså styringen av eksporten i gitte situasjoner, eller som en instruksjon. Vi registrerer at det ikke er flertall for dette forslaget, og det har det heller ikke vært tidligere. Det har blitt hevdet at å innføre begrensninger overfor allierte er umulig – at det er å melde seg ut av NATO – til tross for at utenriksministeren nå åpner for at det kunne ha vært utøvd skjønn. Men jeg har ikke noen tro på at dette er det samme som å melde seg ut av NATO. Jeg er ganske sikker på at vi har et handlingsrom som er større enn det Regjeringen gir uttrykk for. Denne regjeringen mener grunnleggende sett at det å være kritisk til sine nærmeste allierte kan oppfattes som en fiendtlig handling, at det beste er konsensus. Det er et godt prinsipp i veldig mange situasjoner å innta en slik holdning. Men når resultatet av dette er at vi blir tatt til inntekt for og involvert i kriger som vi ikke støtter, og som ikke har folkerettslig legitimitet, er det et spørsmål om det allikevel kunne være riktigere å markere seg som en noe mer kritisk venn.