Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2015-06-01:
Det forslaget som Stortinget nå tar fatt på behandlinga av, er i denne omgangen – får vi si – det siste forslaget som knytter seg til Menneskerettighetsutvalgets arbeid. Det gjenstår noe, men allikevel er det i så måte et lite øyeblikk i Stortingets historie, som det kanskje er grunn til å feste seg ved. Det som denne saken handler om, er behandlinga av en grunnlovsparagraf som har sin bakgrunn i forslag – slik som presidenten presenterte det – fra flere representanter, fra mange partier: Høyre, Senterpartiet, SV og Arbeiderpartiet. Disse forslagene ble – som presidenten er vel kjent med – fremmet i forrige periode, som en del av den store pakken som knytter seg til behandlinga av Menneskerettighetsutvalgets forslag. Men dette forslaget har sin helt spesielle historie, fordi det ble tatt et initiativ fra noen som i hvert fall påkalte min og flere andre representanters oppmerksomhet, nemlig Dommerforeningens menneskerettighetsutvalg, som reiste spørsmålet som dette forslaget omhandler. Det er et spørsmål om å dekke behovet for å ta inn det jeg vil kalle et forbehold i Grunnloven § 97, som er veldig entydig, som vi alle sammen kjenner, og som lyder: «Ingen lov må gis tilbakevirkende kraft.» Det som forslaget tar opp, er at forbudet mot tilbakevirkende kraft skal være absolutt på strafferettens område, men at det gjøres et begrenset unntak «for handlinger som på gjerningstidspunktet var forutberegnelig straffbare i overensstemmelse med menneskerettighetene og direkte straffbare etter folkeretten», for å sitere det helt nøyaktig. Komiteen viser til at § 97 har stått uendret siden 1814. Høyesteretts dom i den såkalte krigsforbrytersaken i 2010 bekrefter at vi ikke har et godt nok lovverk for pådømmelse av internasjonale forbrytelser begått før 2008. Forslaget har som siktemål å endre Grunnloven slik at den blir mer i pakt med EMKs – Den europeiske menneskerettighetskonvensjonen – artikkel 7. Menneskerettighetsutvalget behandlet dette spørsmålet og kom fram til at Grunnloven § 97 skulle stå uendret, altså i motsats til det som Dommerforeningens menneskerettighetsutvalg presenterte i sitt forslag, og som en rekke representanter foreslo for Stortinget. Begrunnelsen fra Menneskerettighetsutvalgets side var at en ny bestemmelse kunne sette press mot andre deler av vårt lovverk. Dette kunne svekke vernet og menneskerettighetene. Etter en lang og – jeg vil si – veldig konkret og omstendelig drøfting slutter komiteen seg til denne betraktninga fra Menneskerettighetsutvalget, fordi komiteen også legger vekt på at vedtagelsen av ny straffelov kapittel 16 om folkemord, forbrytelse mot menneskeheten og krigsforbrytelse, som trådte i kraft 7. mars 2008, innebærer at forbrytelser av denne art begått etter 2008, kan pådømmes uten forandringer i Grunnloven § 97, slik som forslaget legger opp til. Et nytt annet ledd vil på denne bakgrunn ha betydning bare av midlertidig art. Det svekker også betydninga av forslaget. De aller fleste organisasjoner og enkeltpersoner som komiteen har hørt, er sterkt kritisk til forslaget. På dette grunnlaget foreslår en enstemmig komité at forslaget ikke bifalles. Jeg skylder å gjøre oppmerksom på en feil i saksframlegget. Av hensyn til referatet vil jeg gjøre oppmerksom på at det ved en inkurie i både grunnlovsforslaget og det tekniske sammendraget i innstillinga er et punkt som viser til § 107. Det skulle stått § 97. Jeg anbefaler komiteens enstemmige tilråding.