Åslaug Haga (Senterpartiet), 2004-01-29:
Senterpartiet takker utenriksministeren for redegjørelsen og konstaterer at det er store deler av den vi kan slutte oss til. Vi er glade for den vektleggingen som utenriksministeren gjør ikke minst av arbeidet i forhold til Russland og atomsikkerhetsarbeidet i nord. Det er viktig at vi ikke glemmer hvor avgjørende det er at vi har framdrift i det arbeidet, sjøl om det er andre saker som står høyere på mediedagsordenen. Dette handler om vitale interesser for Norge. Jeg skal ikke bruke tida mi nå til å gjenta enighet, men snarere gripe fatt i hovedpunkter hvor Senterpartiet helst skulle sett en annen innretning på redegjørelsen enn det som var tilfellet. Det gjelder hovedsakelig fire områder. For det første er redegjørelsen blottet for omtale av viktige prosesser som nå foregår i FN. Vi savner en omtale av disse. Ikke minst inkluderer det Regjeringas syn på FNs rolle i Irak. Vi skulle definitivt likt å se en mer offensiv tilnærming i forhold til WTO og forhandlingene der. Vi syns Regjeringa sutrer for mye om vårt forhold til EU, og vi er som kjent uenige med Regjeringa når det gjelder norsk rolle i Irak, men jeg vil kommentere det noe. La meg ta de ulike punktene noe mer inngående. Det er med undring vi konstaterer at FN ikke omtales i redegjørelsen. FNs generalsektretærs vismannspanel er i arbeid for å utrede FNs framtidige rolle i lys av bl.a. nye sikkerhetsutfordringer. Panelet skal fremme forslag for å gjøre FN mer relevant og mer effektivt. Med andre ord – et svært viktig arbeid for alle som er opptatt av FNs rolle i internasjonal politikk. Senterpartiet mener at det er viktig at en fra norsk side ikke bare forbereder seg på den diskusjonen som vil komme etter at generalsekretærens rapport er framlagt, det blir den til høsten, men at man også nå bruker tida til å fremme synspunkter inn mot dette arbeidet. Vi mener det bør være en rolle for Norge å tydeliggjøre betydningen av at FNs politiske og økonomiske arbeid integreres tettere, og at dette er en viktig premiss for at FN kan bli et mer effektivt redskap i kampen mot terrorisme. Det bør understrekes at FNs normative arbeid må styrkes, ikke minst i en tid hvor folkeretten er under press. Det bør videre understrekes at arbeidet med preventivt diplomati og konfliktforebygging må gis et nytt og breiere innhold innenfor FN-rammen. Det ville være interessant å høre utenriksministerens tanker om vismannspanelets arbeid og hvordan Norge jobber i forhold til denne prosessen. FN står også overfor en akutt utfordring i Irak. Senterpartiets klare oppfatning er at FN må få et større ansvar for den politiske prosessen i Irak, og da mener vi ansvar med stor A. Den verst tenkelige situasjon for FN vil være om organisasjonen blir tildelt deloppgaver som det i praksis er umulig å gjennomføre. I en slik situasjon vet vi hvem som blir sittende igjen med skylden til slutt om det ikke går bra. Det vil være FN. I sin redegjørelse er utenriksministeren opptatt av en mulig NATO-rolle i Irak. Men hva han mener om FNs rolle i den sammenheng, har han da valgt ikke å si noe om. Jeg vil sette pris på om utenriksministeren kunne gi klart uttrykk for at dersom en ser for seg en videre NATO-rolle, vil det fordre at man har et helt avklart forhold også til hva FN skal gjøre i Irak i tida framover. I forhold til en eventuell NATO-rolle i Irak er Senterpartiets foreløpige vurdering at det vil være lettere for Norge å delta i Irak under NATO-kommando enn under britisk kommando. Men det er et stort spørsmål om NATO bør ta på seg ytterligere oppgaver av denne art, og definitivt et spørsmål om en bør ta på seg større forpliktelser, siden det er svært langt igjen i Afghanistan, og alliansen har påtatt seg tunge forpliktelser i det landet. Det må ikke være noen tvil om at det er Afghanistan som må ha prioritet. Senterpartiet skal ikke bruke denne anledningen til å ta noen omkamp i forhold til norske soldater og Irak. Det slaget har vi tapt. Soldatene er sendt. Men vi har i de siste dagene opplevd at det er uklarhet omkring det avtaleverket som foreligger mellom Norge og Storbritannia. Jeg mener at det vil være klokt å gå nærmere inn i den diskusjonen i de rette organer i Stortinget. Senterpartiet mener at det er bekymringsfullt at en rekke forsvarseksperter omtaler regelverket som uklart. Dette mener jeg vi ikke kan leve med, dette bør vi gå en runde på. Det er viktig også av hensyn til framtida, for det kan godt hende at Norge skal delta i operasjoner som likner det vi nå deltar i i Irak. Det er faktisk en stor omlegging i Forsvaret som tilsier at det skal vi, og derfor må vi ta dette meget nøye. WTO-forhandlingene er en utfordring for Norge, som for alle andre land. Sammenbruddet i Cancun gav mulighet for nytenkning og tid til å bygge nye og breiere allianser. Verken under interpellasjonsdebatten om landbruk på tirsdag eller i den utenrikspolitiske redegjørelsen gir utenriksministeren uttrykk for hvilket arbeid som gjøres fra Regjeringas side i denne mellomfasen før vi skal inn i nye forhandlinger. Dette kan vanskelig forstås på noen annen måte enn at det er lite eller intet som skjer, noe som for øvrig stemmer med det inntrykket mange også utenfor det politiske miljøet synes å ha. Vi mener at det er helt uakseptabelt at en sitter stille nå, først og fremst i forhold til landbruksforhandlingene, hvor realiteten er at mye av næringas framtid står på spill, med alle de konsekvenser det vil ha for sysselsetting, næringsmiddelindustrien, bosetting og for kulturlandskap. Senterpartiet ønsker fortsatt å få en utdypning fra utenriksministeren om hva man foretar seg i den pausen som det nå er i WTO-forhandlingene. Til slutt: Senterpartiet syns å merke et stemningsskifte i den redegjørelsen vi hørte på tirsdag, i forhold til tidligere redegjørelser fra utenriksministerens side hva angår EU. Sutring over det såkalte utenforskapet er mer framtredende i denne redegjørelsen enn det vi har sett og hørt tidligere. Vi tolker det som et tegn på at den nye EU-debatten nærmer seg, og at Høyre presser ytterligere på Kristelig Folkeparti også i denne saken. Undertonen i utenriksministerens redegjørelse er at Norge som ikke-medlem i EU stiller seg utenfor nær sagt alle viktige internasjonale prosesser, og at vi av den grunn stilles overfor helt andre utfordringer enn andre. Jeg slutter ikke å undre meg over at man overhodet ikke reflekterer over at Norge som EU-medlem ville ha 2 pst. av stemmene i Ministerrådet, at vi ville ha 14 av 736 stemmer i Europaparlamentet, og at vi ville miste vår stemme og sjølstendighet i andre internasjonale fora, som f.eks. i de internasjonale handelsforhandlingene. Jeg mener at utenriksministerens og dermed Regjeringas defensive innstilling til disse prosessene gjør oss dårligere i stand til å ivareta norske realpolitiske interesser. Vi skal komme tilbake til EØS i neste sak, og siden tida nå er i ferd med å renne ut, skal jeg ikke si mer om det. Jeg vil bare uttrykke en viss undring over at stortingsflertallet viser en så betydelig motvilje mot å utrede alternativer til EØS. Denne motviljen kommer altså til uttrykk i en tid hvor vi hører flere og flere være opptatt av at man bør ha et åpent og analytisk forhold til EU-spørsmålet. Det er jo da besynderlig at man ikke ønsker å få alle reelle alternativer på bordet.