Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2010-10-29:
Nå har saksordføreren, Tajik, tatt opp sak nr. 4 og gått igjennom den. I tillegg har hun også kommentert sak nr. 3, som jeg er saksordfører for. Siden temaene i begge sakene gjelder videreutdanning for lærere, er det den samme argumentasjonen som går igjen. Det som skiller mest i sakene, er at Venstres forslag fortrinnsvis tar opp at staten bør ta større økonomisk ansvar for finansieringen av videreutdanningen for lærerne i grunnskolen i en overgangsperiode. Høyres forslag dreier seg om videreutdanning av lærere i norsk grunnskole og videregående utdanning. I tillegg innholder representantforslaget fra Høyre bl.a. forslag om flere fleksible løsninger for videreutdanningen. Begge forslagene tar opp behovet for forpliktende opptrappingsplaner som ivaretar at flere lærere får ta videreutdanning. Som saksordfører for sak nr. 3 vil jeg takke for godt samarbeid med komiteens medlemmer. Komiteen har i mange saker og ved en rekke anledninger uttrykt bekymring for at enkelte elever ikke utvikler gode nok grunnleggende ferdigheter på skolen, med de konsekvensene dette kan få for videreutdanning, privat og i arbeidslivet for den enkelte elev. Derfor er det ikke uventet at samtlige partier er enige om betydningen av å ha best mulig oppdaterte lærere i skolesektoren. Det er heller ikke uventet at de politiske partiene har ulike løsninger for å komme fram til målet. Alle er enige om og understreker viktigheten av å ha gode desentraliserte og nettbaserte tilbud. Denne typen undervisning gir gode muligheter for fleksibilitet i videreutdanningen. I tillegg vil en slik undervisning redusere behovet for reiser, med påfølgende sparte reise- og overnattingsutgifter. Med bakgrunn i dette håper Fremskrittspartiet at denne undervisningsformen snarlig blir tilbudt, slik at flere får mulighet til å delta. Regjeringspartiene vier en stor del av sin argumentasjon i saken til viktigheten av omlegging av lærerutdanningen – for øvrig noe hele Stortinget var enig i. Men det hjelper lite for de elevene og lærerne som er i dagens skolesystem. Det holder ikke for dem at regjeringspartiene i liten grad velger løsninger som prioriterer videreutdanning for flest mulig av dagens lærere, som kanskje skal undervise i skolen i både 20 og 30 år til. Det er også viktig å merke seg at sju av ti lærere selv gir uttrykk for at de trenger videreutdanning, jf. en spørreundersøkelse som ble gjennomført av Utdanningsforbundet i 2009. Skolepolitikken vi vedtar i dag, vil påvirke framtidens kunnskapsutvikling. Skal Norge klare å henge med i den stadig økende internasjonale konkurransen framover, må satsingen på kunnskap og kompetanse både hos elever og lærere ha førsteprioritet. Allerede i dag kommer over 70 pst. av den totale verdiskapingen i Norge av humankapitalen, og denne andelen vil øke. Skal vi klare å opprettholde og videreutvikle dagens velstand og velferd, er det avgjørende at vi gjør ting smartere og bedre – både i forhold til hvordan vi gjør det i dag og i forhold til andre land. Det vil muligens ta nærmere fem–seks år før de lærerne som er utdannet etter ny norm, underviser i skolen. En annen side av denne saken er at vi i tillegg vet at det ikke er verdens enkleste sak å komme inn på en ny arbeidsplass og tro at en kan få de nye kollegene til å snu om etter å ha jobbet på samme arbeidsplass i mange år, dersom de ikke har fått tilnærmet samme oppdatering i faget. Dette gjelder også i skolen. Forutsetningen for at nye lærere skal lykkes, er at både nye og gamle lærere som underviser på samme skole, bør undervise etter tilnærmet samme kriterier. Dersom dette ikke skjer, kan omleggingen av lærerutdanningen bli at den ikke gir den forventede uttelling når det gjelder elevenes læringsutbytte, og at alt blir ved det samme gamle i skolen. Alle partiene er enige om at utdanningstilbudet skal utvides. Regjeringsflertallet holder fram at økningen må tilpasses behov, etterspørsel fra skoleeiere og utviklingen av kvalitetssikrede studietilbud. De mener derfor det er viktig at det ikke bare bevilges midler, men at man også finner forsvarlige og gode virkemidler for å øke deltakelsen. Dette er gode argumenter som Fremskrittspartiet vanligvis slutter seg til. Men det skurrer litt når regjeringspartiene bruker denne argumentasjonen her. Hvorfor har departementet kjøpt langt flere plasser enn det som skoleeiere har sett seg i stand til å ta imot, dersom kvaliteten på tilbudet ikke er godt nok? Begrunnelsen for at kommunene ikke tar imot tilbudet, er ikke mangel på behov i skolen eller for dårlig kvalitet på studier som tilbys, men rett og slett for dårlig økonomi. Evalueringer, bl.a. fra Stavanger kommune, viser at studietilbudet er av veldig god kvalitet, men at det er forbeholdt få på grunn av den høye kostnaden. Med bakgrunn i at tiden holder på å renne ut for meg, jeg har lagt opp til et altfor stort innlegg, må jeg bare gå rett over til å si at jeg tar opp de forslagene som Fremskrittspartiet er medforslagsstiller til i begge sakene.