Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-28:
I SV registrerer vi at en del av den debatten som rusbrusproduktene har skapt i Norge, også har foregått nedover i Europa. Sveits har på trappene endret lovverk knyttet til omsetning av rusbrus. I Nederland har man allerede en del restriksjoner på det, og Frankrike har hatt det samme. Jeg kjenner ikke i detalj hva de restriksjonene har gått ut på, noe har også vært avgiftsdifferensiering, som man har snakket om både i Sveits og i Nederland. Men det det synliggjør, er jo at rusbrusen representerer et problem i forhold til de gruppene man søker å nå, som samfunnet søker å finne mottiltak i forhold til. Hvorfor det? Her introduseres produkter som til forveksling vil smake likt med brus, og det vil ofte være bruskomponenter i det som selges, som ungdommen kjenner fra barneselskap, og som de har vært vant til å drikke tidligere. Er det noe som må kunne kalles kynisk og rå markedsføring, må det være nettopp når det gjelder denne typen produkter. Man får altså brus som barn kjenner, og som de vil være fristet til å drikke, med en spennende tilsetning av en merkevare som f.eks. kan være Bacardi – rom – som man på den måten nå får kjørt inn i dagligvarehandelen, slik at flere skal kunne kjøpe de produktene. Så skal man sikre at de gradvis går over fra å drikke brus til å drikke sprit. Jeg registrerer at Harald T. Nesvik sier at de som vil ha tak i alkohol, får tak i det. Det kan det sikkert være noe sant i, men fremstillingen her blir jo nærmest som om vi snakker om surstoff. Det er jo ikke slik at folk i det øyeblikk de blir født, tenker som en av sine første tanker: Hvor er det alkohol å få tak i? Det er jo underveis i den prosessen, når man utvikler seg i retning av å bli ungdom og voksen, at man på en eller annen måte introduseres for alkoholen og så får et forhold til den. Det er jo en samfunnsoppgave å skape en type forhold til alkoholen, omsetningen av den og omgangen med den, som gjør at færrest mulig får problemer. Det er her rusbrusen kommer inn som et stort problem, fordi næringsmiddelindustrien helt kynisk spiller på at dette er produkter som vil skape interesse i yngre årsklasser enn tidligere. All forskning viser at konsekvensen av det blir at flere vil få tidlig alkoholdebut, flere vil begynne å drikke mer, og flere vil etter hvert i voksen alder utvikle problemer som de selv må slite med, som vil være en tragedie for dem og familien, men som også samfunnet må løse opp i på en eller annen måte. Hvis man ikke tar innover seg den typen sammenhenger, kan man selvfølgelig ta lett på hvordan de produktene omsettes. Men det gjør ikke SV, for vi mener at det er helt åpenbart at dette vil ha negative ringvirkninger. Og det gjør at SV mener at Regjeringen bør gå de rundene man kan gå i forhold til europeiske organer, for å unngå eller sette begrensninger på denne typen omsetning. Det gjør at 20 års aldersgrense, som Regjeringen selv har vurdert, absolutt bør vurderes. Jeg tror, i motsetning til Harald T. Nesvik, at konsekvensen av en 20 års aldersgrense ikke blir at man ikke ansetter personer under 20 år, men at man i de forretningene i stedet lar være å selge disse produktene. Det kunne nettopp ha vært et virkemiddel for ikke å gjøre dem så utbredt. Så bør man naturligvis fra Regjeringens side se på de virkemidlene som nå vurderes i andre europeiske land, og ta dem i bruk så langt det er mulig, i Norge. Og det forventer vi faktisk fra SV at Regjeringen gjør. Vi ser at det vil være andre saker som vil ha større dimensjoner i forhold til de avtaler Norge har inngått, og at man skal bruke en type veto på dette og på en måte bruke det som en brekkstang fremstår for oss som kunstig. Man kan jo nevne patent på liv, matsminkedirektivet, barnematdirektivet osv., som andre direktiver som det hadde vært mer naturlig å se på når det gjelder reservasjonsretten Norge har i forhold til EØS-avtalen. Men vi er likevel opptatt av at Regjeringen tar i bruk alle de virkemidler som måtte være mulig for å begrense omsetningen av denne typen produkter.