Eva Kristin Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-12-03:
I finansdebatten forrige uke var det ikke mange innlegg som handlet om Norges engasjement utenfor landets grenser. Det synes jeg er litt forstemmende, for i den store sammenhengen er det viktig at vi også løfter blikket litt opp fra vår egen navle. Når vi diskuterer dette i dag, fokuserer vi selvfølgelig på litt annet siden vi bl.a. diskuterer rammer til Utenriksdepartementet, men jeg synes det er viktig å påpeke det. Norge er et lite land, men har alltid og tradisjonelt hatt et stort internasjonalt engasjement. Det mener jeg er viktig. I finanskrisetiden har vi sett at mange europeiske land har begynt å kutte i bistanden, og det er bekymringsfullt. I finansdebatten tok jeg også opp diskusjonen rundt 1 pst. av BNI-ambisjonen, som enkelte partier er sterkt kritisk til, bl.a. foregående taler. Man er kritisk til det på grunn av at det er kvalitet og resultater som er viktig, og ikke kvantitet. Da har jeg bare lyst til å gjenta at det selvfølgelig er innholdet og resultatene som er viktig, men jeg mener faktisk det kan være klokt å se vår internasjonale bistand i forhold til hvor store inntekter landet vårt faktisk har. Komiteen har hatt høring på budsjettet og fikk mange innspill fra ulike bistandsaktører fra mange ulike organisasjoner. Regjeringen fikk bl.a. kritikk for ikke å prioritere kapitlet Sivilt samfunn høyt nok. Det er en kritikk flertallet i komiteen har tatt på alvor. Regjeringspartiene satte seg derfor sammen med Kristelig Folkeparti for å se om vi kunne gjøre noe med det. Vi ble enige om en omprioritering innenfor rammen, som innebærer at det blir 50 mill. kr mer til Sivilt samfunn, hvorav 10 mill. kr skal brukes til ytterligere styrking av de frivillige organisasjonenes opplysningsarbeid. I tillegg valgte flertallet, med de samme partiene, å bli enige om å styrke arbeidet til GAVI og vaksiner med 40 mill. kr. Jeg har lyst til å gjenta rosen som jeg gav til Kristelig Folkeparti i sted, for det gode samarbeidet. Jeg tror at flertallet har gjort en klok prioritering. Høyre og Fremskrittspartiet har begge valgt å kutte i bistanden – Fremskrittspartiet med over 8 mrd. kr, og Høyre med en drøy milliard. Vi vet at de to partiene er i ferd med å finne sammen på mange politiske områder, men jeg må si at det bekymrer meg spesielt at de gjør det på bistandsområdet. Det sender et kraftig signal om hva som vil skje hvis de to partiene kommer i en situasjon hvor de skal styre landet. Fremskrittspartiet kutter på mange områder innenfor bistanden, ikke overraskende, gjerne med den begrunnelse at det er mye korrupsjon og problemer knyttet til bistanden, og at man mener at bistanden ikke gir nok resultater. Alle partiene på Stortinget er opptatt av å hindre korrupsjon, av å få resultater og av å ha kvalitet i bistanden. Norge har strenge rutiner på nettopp dette. Det er derfor litt spesielt at når Fremskrittspartiet er så opptatt av kvalitet i bistanden, velger man likevel å kutte til dem som skal sikre denne kvaliteten, som f.eks. NORAD. Samtidig skriver de i sine merknader om alt de er opptatt av, og det er alt fra utvikling av infrastruktur, helse og utdanning, til tiltak for å fremme demokrati, for å nevne noe. Spørsmålet mitt blir da selvfølgelig: Blir det enklere eller vanskeligere å få til alt man ønsker når man kutter over 8 mrd. kr? Det er et såkalt ledende spørsmål, og svaret gir seg egentlig selv. Høyre har i sitt budsjettforslag vært opptatt av å konsentrere bistanden til færre land. Det vil si at de f.eks. kutter all bistand til Latin-Amerika og kraftig til Asia. De begrunner sin motstand mot å gi bistand til Latin-Amerika med at de er skeptisk til satsing i mellominntektsland. I den sammenhengen føler jeg behov for å påpeke at f.eks. Nicaragua er Latin-Amerikas nest fattigste land. Fremskrittspartiet begrunner sine kutt i regionen med at regjeringen driver med politisk motivert bistand. Da har jeg lyst til å nevne at jeg i går hadde møte med en dame som heter Argentina Espinoza fra Nicaragua. Hun leder en kvinneorganisasjon som jobber med kvinners seksuelle og reproduktive rettigheter. Hun jobber med vold mot kvinner og arbeid knyttet til forbudet mot abort, som er i landet. Hennes organisasjon driver med informasjon til unge jenter og hjelper jenter som har blitt utsatt for overgrep. Å støtte den type organisasjoner mener jeg er viktig, og det mener jeg er riktig. Det er et politisk motiv som jeg lever veldig godt med. Til slutt: I går var jeg også på lanseringen av en rapport fra Landsrådet for Norges barne- og ungdomsorganisasjoner om barn og unges plass i bistandspolitikken. Denne rapporten lanserer flere tiltak for å bedre norsk bistandspolitikk og er et godt eksempel på det store engasjementet som finnes i landet vårt rettet mot bistand. Det skal vi være glad for. Jeg er stolt, jeg, over å være folkevalgt i et land som ønsker å styrke arbeidet overfor verdens fattigste, og som ikke bagatelliserer de kraftige kuttene som Fremskrittspartiet står for. Fremskrittspartiet blir opprørt her i dag fordi mange påpeker de kuttene de står for, og opplever det som harselering. Det er ikke harselering. Det er en sannhet.