Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2009-06-18:
Først må jeg takke saksordføreren for at hun tydeligvis har troen på at denne salen skal skifte flertall etter valget. Det er jo flere av oss som har det, og det er ingen tvil om at hvis det skulle bli et annet flertall i denne salen, er det noe landbruket vil tjene på. For er det én sektor i dette landet som har fått nok av sosialistisk overstyring og detaljstyring, så er det landbruket, og som denne innstillingen viser, har opposisjonspartiene ganske mange strukturelle forslag som vil innebære betydelige endringer i landbrukspolitikken. Det er på tide. Vi har hatt utallige debatter om landbrukspolitikk her i Stortinget i denne fireårsperioden. Vi har hatt de årlige jordbruksavtalene, vi har nylig hatt en debatt om konsesjonslov, jordlov og odelslov, men vi har også hatt veldig mange konstruktive og gode forslag fra opposisjonen. Det disse debattene har vist, er at det sittende flertallet ikke tenker nytt i landbrukspolitikken, og ikke har vært åpne for nye innspill fra opposisjonen, konstruktive forslag som ville ha styrket eiendomsretten, og som ville ha gitt aktive, produktive bønder mer råderett over den virksomheten som de tross alt skal leve av. Vi har fortsatt en utvikling med betydelig tilbakegang i antall bønder, vi har fortsatt en situasjon hvor bøndene ligger etter såkalte «andre grupper» inntektsmessig, og dette viser som i mange andre saker at det har vært en svært lang vei til Soria Moria, og man er faktisk fortsatt svært langt unna å komme fram dit. Det er derfor ikke riktig det representanten Eng her sa fra Stortingets talerstol. Det denne innstillingen viser, er at regjeringspartiene nå benytter den siste anledningen som er i denne stortingsperioden til å stemme imot ganske mange gode og konstruktive forslag som det er ganske uforståelig at man ikke vil stemme for. Man stemmer altså imot forslag om å kunne gå gjennom skatte- og avgiftssiden i landbruket. Når vi nå har hatt fire jordbruksoppgjør hvor bondeorganisasjonene har lagt frem sine krav og kommet sånn cirka halvveis i mål i hver eneste forhandling, er skatte- og avgiftssiden noe vi bør kunne se nærmere på, som kunne ha bidratt til høyere inntekter i landbruket. Det signaliserer jo flertallets ønske om at man ikke ønsker å gi vanlige arbeidende folk i dette landet, som har en slitsom hverdag, og som driver sin egen virksomhet, skatte- og avgiftslettelser. Det er ærlig nok at dette flertallet som vi har nå, inntil videre, har den oppfatningen, men det er svakt at man ikke kan bidra til en slik synliggjøring. Det har i hele denne stortingsperioden – i debatter vi har hatt – vært enighet om at det vil skje store endringer i norsk landbrukspolitikk i årene som kommer, og en ny WTO-avtale vil bidra til en slik betydelig endring. For ett år siden, i fjor sommer, var den sittende landbruksminister helt overbevist om at det ville bli en avtale da. Så får vi se hva fremtiden bringer nå. Det er imidlertid ganske spesielt, når hele Stortinget er enige om at det her kommer til å bli store endringer, at man ikke vil være med på forslag om å fremme en stortingsmelding som kan gå gjennom hele landbrukspolitikken. Da kunne man ha invitert hele Stortinget, man kunne ha invitert organisasjonene og andre som er opptatt av landbrukspolitikk, til å bidra med å utforme fremtidens landbrukspolitikk. Tidligere landbruksminister Gjønnes skal ha mye skryt for at den første Bondevik-regjeringen gjorde et så godt stykke arbeid gjennom St.meld. nr. 19 for 1999–2000. Den stortingsmeldingen som da ble fremlagt, er et godt stykke arbeid, men den er nå ti år gammel, og det har skjedd enorme endringer i landbruket siden den gangen. Derfor er det svært svakt at Regjeringen og flertallet i Stortinget ikke kan benytte den anledningen. Jeg tror det kommer av at landbruksministeren og Regjeringen ikke vet hvor de vil i landbrukspolitikken. Vi har sett at man har benyttet tiden veldig dårlig i disse fire årene når det gjelder å komme med forslag. Man har brukt enhver anledning til å bremse og være negativ. Jeg har stilt godt over 150 skriftlige spørsmål til landbruksministeren i løpet av fire år, og bare fått negative svar. Det viser ikke noen særlig vilje til å møte opposisjonen, bl.a. gjennom å svare på konkrete spørsmål fra enkeltpersoner og næringsdrivende om ting de opplever i sin hverdag. Vi har hatt en betydelig debatt om landbruksbyråkratiet. Det kan være så mange som 7 500 landbruksbyråkrater i den norske landbruksforvaltningen, og det er jo spesielt når vi har knapt 47 000 bønder. Dette vitner om – og det har vi sagt flere ganger i løpet av denne perioden – at Regjeringen ikke har benyttet anledningen til å utforme en landbrukspolitikk for fremtiden. Det er dette jordbruksoppgjøret også et eksempel på. Å stå her på Stortingets talerstol og si at Regjeringen har gjort organisasjonene tilfredse og nådd målene i Soria Moria-erklæringen, tror jeg må være ganske uforståelig for alle. For når organisasjonene har krevd dobbelt så mye som det de har fått innvilget i løpet av denne perioden, befinner vi oss ganske mange milliarder unna det målet. Det gjør vi. Hvis organisasjonene i landbruket er fornøyd med det resultatet som er oppnådd, har organisasjonene drevet et narrespill som ikke er vårt samfunn verdig. Vi har nå fått en investeringspakke i jordbruksoppgjøret som også er fremmet gjennom revidert nasjonalbudsjett. Fremskrittspartiet kommer i morgen til å stemme for de 200 millionene i den investeringspakken. Det gjør vi fordi vi ser at det nå er nødvendig med ekstra stimulanser i økonomien. Vi tror at det kan bidra til økt sysselsetting utover på bygdene. Vi vil også stille krav til at disse midlene blir brukt til å bygge ut driftsbygninger i forbindelse med nye krav til husdyrforskrifter, og at det bidrar til en strukturutvikling som fremtidens landbruk krever. Da skal ikke jeg bidra til å holde denne debatten i gang, men ta opp de forslag som Fremskrittspartiet enten står alene eller sammen med andre partier om.