Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2012-02-16:
La meg kort starte med å takke interpellanten for at kreftsaken nok en gang blir satt på dagsordenen. Kreft rammer de fleste familier, og alle kjenner noen, eller har hørt om noen, som har vært utsatt for altfor lang ventetid. Ventetider får konsekvenser. Selv om man finner gode behandlingsmetoder og kommer raskt til behandling, er ventetiden før man får stilt en diagnose, en tid som gjør at sykdommen utvikler seg. Det er i dag lang ventetid for radiologiske undersøkelser, og veldig mange av dem som blir henvist til en slik undersøkelse, får påvist kreft, selv om ikke legen som henviste dem, mistenkte at det var kreft. De får redusert livskvalitet. Selv om vi har god overlevelse på kreft, må vi ikke glemme at ventetider også fører til veldig mange senkomplikasjoner som gir redusert livskvalitet, og som også er kostbart for samfunnet. Jeg vil ikke, som statsråden, si at disse pasientene blir en belastning og byrde for helsevesenet, for helsevesenet er jo nettopp til for pasienter, uansett hva som feiler dem, men det gir i hvert fall en veldig redusert livskvalitet for dem som opplever stråleskader eller andre skader som følge av at de har fått behandling for sent. Opposisjonen har de siste årene fremmet en rekke representantforslag for å forbedre behandlingen for norske kreftpasienter. Hvert eneste forslag har blitt stemt ned av regjeringspartiene. Om det skyldes manglende vilje eller evne til å forbedre situasjonen, skal være usagt, eller om det kun er en aversjon mot at opposisjonen kommer med forslaget, vites ikke. Men pasientene er de som lider, ved at det skjer for lite. Til tross for ti ulike representantforslag for å styrke kreftomsorgen er det altså nødvendig med denne interpellasjonsdebatten for at regjeringspartiene og statsråden skal få enda en mulighet til å gi Stortinget positive signaler om at behandlingstilbudet skal styrkes og forbedres. Fremskrittspartiet deler Høyres syn på behovet for en kreftplan der man ser hele behandlingstilbudet samlet, men vi etterlyser samtidig mer konkrete tiltak. Svaret på morgendagens kreftbehandling ligger i forskningen, og derfor foreslår Fremskrittspartiet hvert år å styrke denne. Norske forskningsmiljø, eksempelvis ved Radiumhospitalet og Oslo Cancer Cluster, er gode forskningsmiljø av internasjonalt kaliber, men vi må forske mer på kreftbehandling og ulike krefttyper. Videre er behandlingsforløpet for kreftbehandling avgjørende for resultatet. Altfor mange venter for lenge, og – som jeg sa – her må hele løpet tas inn, også tiden før diagnosen er fastsatt. Jeg kjenner personlig til tilfeller hvor det tok fem måneder fra vedkommende var hos fastlegen, til det ble stilt en diagnose. Det fikk alvorlige følger, selv om vedkommende er i live i dag. Regjeringens behandlingsgaranti har vist seg å ikke være noen garanti allikevel. Det er et lite ambisiøst mål, synes jeg. Det er ikke fastsatt noen tidsramme for når det skal være på plass. Jeg synes også at det at kun 80 pst. skal få behandling innen den gitte tidsfristen, er lite ambisiøst. Når vi vet at det er 30 000 nye tilfeller i året, vil med andre ord 6 000 av disse måtte vente lenger. Det er ikke nødvendig med mer ventetid enn det som skal til for å forberede den behandlingen som må til. Hver eneste unødvendige ventedag er en stor påkjenning, både psykisk og ellers – både for familien og den det gjelder. Jeg mener at det er lite ambisiøst. Norge ligger langt fremme på deler av kreftbehandlingen, og det er bra. Men selv om den medisinske utviklingen sørger for at flere pasienter overlever, har vi egentlig ikke oversikt over hvilke skader de lever videre med. Men det er også krefttyper, som f.eks. prostatakreft, hvor vi har langt fram før vi kan si at vi er i front. Flere land som tradisjonelt har hatt svakere resultat i kreftbehandlingen enn Norge, arbeider for å finne systemer som gir rask, effektiv og god behandling, og i Danmark gjennomfører de nå et pakkeløp ved en rekke kreftsykdommer som medfører at ventetiden går ned. Pasientene får raskere diagnostisering, og behandlingen starter raskere. Dermed øker også muligheten for at langt flere kan bli friske av sin kreftsykdom. Regjeringen varsler en strategi og at det skal komme en plan, men det vi etterlyser, er tiltak. Verken planer eller strategi – selv om man selvfølgelig må ha begge deler – hjelper, før det kommer skikkelige tiltak som vi har god råd til å få på plass i dette landet.