André N. Skjelstad (Venstre), 2014-11-25:
2013 var året da personvern i aller høyeste grad ble satt på dagsordenen, både i Norge og ellers i verden, jf. Snowden-saken. Snowdens avsløringer om hvordan amerikanske National Security Agency – NSA – jobber, gir oss et omfattende bilde av hvilke utfordringer personvernet står overfor akkurat nå. Overvåking av nettaktivitet både fra myndigheter og fra kommersielle aktører er et omdiskutert tema, og det hevdes ofte at økt grad av overvåking kan ha en «nedkjølingseffekt». Datatilsynets undersøkelse av «nedkjøling» i Norge viser at forholdsvis mange oppgir å legge bånd på sine aktiviteter på nettet fordi de er usikre på hvordan opplysningene kan bli brukt senere – yngre i større grad enn eldre. Når Datatilsynet mener å se tydelige tegn på en utvikling der innbyggerne begrenser sine ytringer som et resultat av svekket personvern, er dette noe vi må ta alvorlig. Den dagen folk ikke tør å ringe for å bestille time hos psykologen eller ringe en gammel venn som sitter i fengsel, f.eks., har vi mistet en vesentlig samfunnsverdi. Da kan det være for sent å snu utviklingen. Samtidig som Snowden-saken understreker alvoret, er den positive siden at saken har gitt økt bevissthet og oppmerksomhet rundt personvernutfordringer. Aldri før har vi sett så sterke reaksjoner på overvåkingstiltak. Muligens står vi ved et nytt veiskille. Datatilsynets personvernundersøkelse viser at folk bryr seg om personvern. Nesten halvparten er mer opptatt av personvern enn for to–tre år siden, og hele 88 pst. ser godt personvern som en forutsetning for et fritt og demokratisk samfunn. Dette gir et godt utgangspunkt for en debatt om norsk personvernpolitikk. For forvaltningens legitimitet er det avgjørende at man har tillit i befolkningen, og at den tilliten ikke begrenses. Datatilsynet viser til en økende tendens til at forvaltningsorganer gis egne hjemler til å etterforske lovbrudd, og videre at de gis hjemler til å dele informasjon med påtalemyndigheten som ligger utenfor straffeprosessloven. Mangel på involvering fra en objektiv tredjepart kan utfordre innbyggernes rettssikkerhet, og dette kan gi en nedkjølingseffekt ved at innbyggerne vegrer seg mot å avgi opplysninger til forvaltningen. Økt informasjonsflyt mellom ulike offentlige virksomheter kan også svekke innbyggernes tillit til at personopplysningene deres blir brukt til de formålene de samles inn for. Et flertall i komiteen mener derfor at økt etterforskningsmyndighet ikke må gis til andre etater enn politiet uten forankring i Stortinget. Et annet flertall mener at rutinene for samarbeid og informasjonsdeling mellom offentlige etater og virksomheter må forbedres, og at det er viktig at den lovfestede informasjons- og meldeplikten ivaretas. Komiteen ser det ellers som svært positivt at Datatilsynet har prioritert skole, barn og unge som satsingsområder. Ifølge tilsynet lagres det store mengder opplysninger om barnehagebarn og elever. Opplysninger om orden, oppførsel, atferd, karakterer og språkutvikling er noen eksempler. Det finnes også en rekke verktøy som gjør det mulig å logge hvilke nettsteder elevene har besøkt i skoletiden, eller som logger når og hvor lenge elevene jobber med spesifikke oppgaver. Det finnes selvfølgelig gode grunner til å gjøre dette, men det krever svært gode rutiner, god informasjonssikkerhet og ikke minst en gjennomtenkt holdning til hvordan personopplysninger skal behandles framover. En enstemmig komité ser behovet for mer kompetanse og en høyere bevissthet, og en samlet komité forventer at IKT-verktøyene som brukes på skolene, ivaretar krav om barns personvern. Til slutt uttrykker en samlet komité sterk bekymring over at utredningene av personvernkonsekvenser i lovprosesser ofte er mangelfulle eller helt fraværende.