Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2019-05-28:
Jeg vet fra journalistisk virksomhet at gode og kritiske spørsmål som regel fører til gode svar. Slik har det vært i denne sammenhengen også, så jeg vil slutte meg til den hyllesten som har gått til både interpellanten og statsråden – gode innlegg, viktig debatt. Pressens viktigste kapital er uten sammenligning troverdighet, integritet og tillit. Uten det kan vi like gjerne legge ned. Det er helt åpenbart at denne troverdigheten og integriteten bygges først og fremst i redaktørstyrte miljøer. Det norske demokratiet avhenger av en sterk, uavhengig og kritisk presse som folk har tillit til. Den fjerde statsmakts kontrollfunksjon fungerer bare med full ytringsfrihet, pressefrihet og redaksjonell frihet. Samtidig utfordrer introduksjonen av «fake news» tilliten befolkningen har til mediene rent generelt. Men politisk kontroll alene er ikke svaret på denne utfordringen. Da vil vi samtidig strupe de mest grunnleggende prinsippene om en fri og uavhengig presse. Det er klart at bransjens egen internkontroll, via organer som Pressens Faglige Utvalg, PFU, og Medietilsynet, er viktigere enn noensinne. Jeg sa at den fjerde statsmakts kontrollfunksjon ikke er svaret på dette alene. Jeg vil legge til at når det gjelder kritikken av Medietilsynet som er kommet den siste tiden, så er det i sannhet en misforstått kritikk, og de som mener at Medietilsynet er en unødvendig institusjon i vårt samfunn, vet egentlig ikke noe om forskjellen mellom Pressens Faglige Utvalg og Medietilsynets ansvarsområde. Det er viktig å beholde Medietilsynet som en trygg institusjon for medieovervåking, for å bruke det begrepet. Så vil jeg heie fram pressens kritikk av pressen selv, slik det framgår av Vær Varsom-plakatens punkt 1.4: «Det er pressens plikt å sette et kritisk søkelys på hvordan mediene selv fyller sin samfunnsrolle.» Det har vi sett eksempler på dette halvåret. Det er svært viktig, etter mitt skjønn, at denne rollen ivaretas på en enda bedre måte. Det har vært en tendens i pressen til å verne om sine egne. Det må det bli slutt på, etter mitt skjønn. Jeg tror nok flere har fått seg en oppvåkningsmelding i løpet av de siste månedene. Når vi vrir mediestøtten mot de små lokalavisene, handler det om å holde liv i den journalistikken som er mest truet av de store omveltningene i bransjen – de som har færrest ressurser og muligheter til å omstille seg raskt, men som er viktige for lokaldemokratiet. Slik beholder de makten hos redaktørene i stedet for hos useriøse aktører eller rent kommersielle krefter. Pressens uavhengighet styrkes gjennom den nye mediestøtteordningen fordi vi introduserer et mediestøtteråd som flytter beslutningene knyttet til finansiering lenger bort fra politikerne. Det handler om å ta presse- og redaktørfriheten på alvor. Til sist vil jeg legge til at den viktigste kuren mot «fake news» ligger i skolen. Kildekritikk har aldri vært viktigere, og barna våre må tilegne seg kunnskap om hvordan de skal skille ut informasjon som ikke er troverdig. Det dreier seg ikke bare om «fake news», det dreier seg også om å forstå forskjellen på pressemeldinger og det som er egentlige nyheter. En undersøkelse har vist at svært få av de unge er i stand til å skille det ene fra det andre. En undersøkelse fra 2018 viser også at det er større bekymring for dårlig journalistikk enn for «fake news». Det synes jeg også vi skal ta med oss inn i denne debatten.