Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-06-14:
Det er bred oppslutning om Norges medlemskap i NATO og om norsk NATO-politikk, noe som bekreftes gjennom disse innstillingene. Gjennom dette trygger vi Norges sikkerhet og bidrar samtidig til stabilitet og samarbeid i vår del av verden. En forutsetning for et godt militært samarbeid er imidlertid at vi også lykkes på det politiske plan. Med en utvikling hvor EU-landene i alliansen går langt i å samordne politikken på forsvars- og sikkerhetsområdet gjennom EUs organer, er det særlig viktig å sikre den politiske delen av NATO-samarbeidet. Vi er ikke tjent med en utvikling hvor NATO forblir den viktigste militære aktøren, mens de viktigste politiske diskusjonene om europeisk og global sikkerhet finner sted i EU. Som kjent var Norges viktigste innspill i debatten i NATO om et nytt strategisk konsept det såkalte nærområdeinitiativet. Jeg deler fullt ut regjeringens vurdering av betydningen av å tydeliggjøre balansen mellom NATOs kjerneoppgaver og operasjoner utenfor NATOs geografiske nedslagsfelt. NATO må fokusere mer på alliansens kjerneoppgaver og utfordringene i NATOs geografiske periferi. Operasjoner langt borte må ikke gå ut over det kollektive forsvaret av NATO-landenes territorier. Likeledes støtter vi helhjertet opp om arbeidet for å få spørsmål om nedrustning høyere opp på agendaen. Det er all grunn til å hilse velkommen at NATO i sitt nye konsept for første gang forplikter seg til å arbeide for en verden uten kjernefysiske våpen. Når det gjelder regjeringens tredje prioriterte område, er det lett å gi tilslutning til viktigheten av et nært og konstruktivt samarbeid med Russland. Et varig grunnlag for fred og stabilitet i vår del av verden må inkludere Russland. NATO-samarbeidet er basert på konsensus. Dette har i noen tilfeller hvor landene ikke har kommet til enighet om å sette i verk militære aksjoner, ført til etablering av såkalte koalisjoner av villige. Det er situasjoner hvor dette vil være nødvendig, men vi skal være oppmerksomme på at slike koalisjoner vil kunne svekke den politiske alliansen som er selve limet i samarbeidet, om det foregår utenfor NATO-samarbeidets formelle ramme og beslutningsorganer. Meldingen om samarbeidet i NATO i 2010 viser stor aktivitet på mange fronter og med ISAF-operasjonene i Afghanistan som den største operative utfordringen. Vedtaket om å starte overføringen av ansvaret for sikkerheten til afghanske myndigheter i 2011 innleder en ny fase for alliansens innsats i landet. Etter anmodning fra FN bidrar NATO gjennom operasjonen Ocean Shield positivt i kampen mot piratvirksomheten utenfor Afrikas Horn. NATOs engasjement i Kosovo skal etter planen gradvis reduseres etter hvert som de lokale myndigheter blir i stand til å ivareta sikkerheten i området. Arbeidet for å implementere FN-resolusjon 1325 om kvinner, fred og sikkerhet i NATO fortsetter. Det er gledelig at regjeringen har utarbeidet en egen handlingsplan for å ivareta behov og rettigheter for kvinner i konfliktområder. Det er et viktig område som ikke må glemmes i kampens hete. Den teknologiske utvikling gjør våre moderne samfunn sårbare mot angrep på tekniske installasjoner. Vern mot dataangrep eller såkalt cyberforsvar blir derfor et stadig viktigere satsingsområde. Kunnskap og evne til å håndtere trusler både mot militære anlegg og grunnleggende sivile innretninger vil være avgjørende. NATO-toppmøtet i Lisboa viet derfor dette temaet betydelig oppmerksomhet. Det legges opp til behandling av en oppdatert dataforsvarspolitikk i løpet av 2011. NATOs partnerskapspolitikk er en viktig del av alliansens virksomhet. Den bygger på to grunnpilarer: en praktisk del der NATO tilbyr diverse former for bistand og opplæring med sikte på forsvarsreform, økt trygghet for det sivile samfunn og samarbeid med NATO-styrker, og en mer politisk del som omhandler politisk dialog og støtte til reformprosesser. I året som gikk, omfattet denne virksomheten bl.a. Russland, landene på Balkan, Middelhavslandene, Ukraina og Georgia. Arbeidet med å reformere NATOs organisasjon fortsetter. Et viktig mål er å få på plass en ny kommandostruktur med færre hovedkvarter og underorganer samt en reduksjon i antall stillinger, fra 13 000 til 9 000. En effektiv komitéstruktur og gode interne arbeidsprosesser er en nødvendig del av denne omleggingen. Som resten av verden har også medlemslandene i NATO blitt hardt rammet av finanskrisen, noe som fører til press på de nasjonale forsvarsbudsjetter og krever et tettere samarbeid mellom allierte ved utvikling og kjøp av militære kapasiteter. La meg så av hensyn til de mange som måtte lese referatet fra debatten og savne noen ord om operasjonen i Libya, bare understreke at årsaken til at det ikke er omtalt i Innst. 413 S eller i mitt innlegg, er at denne innstillingen omhandler rapporten fra 2010, altså før Libya-operasjonen ble iverksatt.