Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2014-11-20:
Jeg vil også takke interpellanten for en veldig viktig og god interpellasjon. Jeg synes det er en bra måte å markere 25-årsdagen for FNs barnekonvensjon på. Interpellanten har tatt utgangspunkt i nok en forferdelig sak, der vi ser at det som ikke skulle skje, skjedde igjen, og nok en gang var det pårørendes iherdige innsats som gjorde at den henlagte saken ble gjenopptatt. Alle er enige om at sånn skal det selvsagt ikke være. Da kommer spørsmålet om politiet har god nok kompetanse, og om de prioriterer saker der det er vold mot barn, høyt nok. Mitt svar er nei! Jeg synes det er trist å si det, men mitt klare svar er at kompetansen ikke er god nok, og at sakene ikke prioriteres høyt nok i dag. Hvis man ser på hva som prioriteres, ser man f.eks. at etterforskinga tar lang tid. I noen saker tar den ekstremt lang tid. Det er komplekse saker, men man ser at det prioriteres å velge bort ressurser for å få sakene fortere gjennomført. Hvis man ser på lønn, er det klare tilbakemeldinger om at hadde man valgt å prioritere lønn høyere, hadde man kanskje klart – som interpellanten var inne på – å slippe en enorme «turn over», at folk flyttes, enten fordi de skal bruke sin enorme kompetanse på andre felt, eller fordi de synes det er spennende å velge andre felt, eller fordi lønna er høyere. Da kommer vi tilbake til kompetanse, for når gjennomtrekken er så stor, klarer man heller ikke bygge opp de robuste miljøene som trengs. Vold mot barn er et enormt samfunnsproblem. Hvis man ser på tallene, har det vært en enorm endring. I 2006 ble det anmeldt 81 tilfeller av vold mot barn. I fjor ble det anmeldt 1 791 tilfeller. Det er en dramatisk endring, og selv om det er skummelt å si det, så er det jo til det positive, fordi sakene kommer fram i lyset. Sannsynligvis har mørketallene vært enda større før. Så all ære og «kred» til dem som har vært med på og satt dette i fokus, og som har sørget for at sakene kommer fram i lyset. Det viser det enorme ansvaret og det enorme omfanget saken har. Det viser også at det er helt avgjørende med en bred tilnærming. Som vi har debattert i denne saken, og som interpellanten også var inne på, handler det om noe mer enn bare justispolitikk. Det handler om den gode familiepolitikken, det handler om helse, det handler om skole, det handler om barnehage osv. Det handler om å avdekke ting tidligere og om å forebygge. Man kunne også ha nevnt den saken som var her i Oslo for ikke lenge siden – saken med tiåringen der ingen så noe, eller det vil kanskje være riktig å si at ingen sa noe, for det kunne nok kanskje ha vært avverget hvis man hadde vært flinkere til å si fra, som også representanten Werp var inne på. Da handler det om den viktige jobben som skal gjøres før vi kommer til justisfeltet. Det er avgjørende at man lykkes med politireformen, og jeg synes i den forstand også at det vil bety at man må ha større og mer robuste politidistrikt, som har en god nok kompetanse, og som klarer å takle disse sakene godt nok. Det handler også om prioritet. I dag la regjeringa fram tiltaksplanen. Nå har jeg bare fått skumlest den. Den viser en helhetlig og tverrfaglig tilnærming som er bra. Men jeg skulle kanskje ha sett enda mer fokusering på at vold i nære relasjoner må bli en større del av politiutdanninga. I dag er det bare fire studiepoeng siste året på Politihøgskolen, der en tar for seg møte med ofre for vold i nære relasjoner. Det er kanskje ikke godt nok for å ruste studentene til den viktige oppgaven de får. Så er det heller ikke signalisert en styrking av statens barnehus. Vi vet jo at det i 2013 ble gjennomført 2 662 dommeravhør. Gjennomsnittlig ventetid i 2013 var 57 dager. Det er altfor lang tid når den lovpålagte fristen på saker som gjelder sedelighet, er 14 dager. Og der kan man også se prioriteringer, for man kan gå fra barnehus til barnehus for å se hvordan politiet har prioritert sakene – det er enorme forskjeller. Så da er jeg glad for det trykket justisministeren, og også flertallet i Stortinget, har lagt på den saken. Jeg vil også si at når politidirektøren i media for noen uker antydet at fristen bør være 30 dager, er det et farlig signal. Det er et signal om nedprioritering. Hvis et voksent menneske blir rammet, blir personen avhørt så raskt som mulig. Barn bør også bli avhørt så raskt som mulig, og så får man heller eventuelt gjennomføre et nytt avhør dersom det trengs. Skal vi lykkes med å prioritere dette, skal vi lykkes med kompetansen, må vi alle prioritere det høyere, og da må vi sende andre signaler.