trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 1999-05-11:
Det var jo et interessant innlegg, selv om det ikke var helt enkelt å finne ut hva Fremskrittspartiet mener. Kanskje får vi litt flere svar nå i replikkordvekslinga. Reform 94 gav alle 16 – 19-åringer rett til videregående opplæring. En av de viktigste utfordringene vi nå står overfor, er etter Arbeiderpartiets syn at ikke økonomiske hensyn skal begrense noen i å ta ut den retten. I dag betaler elever – dvs. ofte foreldrene deres – for skolebøker og annet materiell. Det er utgifter som kan beløpe seg til store summer for mange familier. Arbeiderpartiet foreslo i statsbudsjettet å bevilge 50 mill. kr til oppstart, etablering, av en ordning med gratis skolebokutlån, men ble dessverre stående alene når det kom til stykket. Så registrerer jeg at Fremskrittspartiets medlemmer i utdanningskomiteen nylig har lagt fram et forslag for Stortinget om å fjerne fastprisordninga for skolebøker. I god liberalistisk tradisjon lever Fremskrittspartiet i den trua at bare det blir litt mer konkurranse, vil alt bli så mye bedre. Det uttalte formålet – billige skolebøker – er denne gangen edelt. Problemet er bare at forslaget også vil bety at forlag vil bli presset til kun å utgi bøker som selger godt. Det vil ikke bli mye plass til diktsamlinger eller til annen smal litteratur. Dermed blir vi et fattigere land. I tillegg vil Fremskrittspartiets forslag spesielt ramme bokhandlere i distriktene, som ikke har sjanse i konkurransen med store bokhandlere i de store byene. Nå er ikke Fremskrittspartiet så opptatt av kunstens vilkår eller distriktspolitikk, uansett, men noe er vi da enige om: Elevenes og foreldrenes utgifter til skolebøker bør reduseres. Jeg regner med at Fremskrittspartiet ikke får flertall for sitt forslag om å oppheve bokbransjeavtalen. Men sammen med Arbeiderpartiet kan Fremskrittspartiet likevel være med på å sikre billigere skolebøker gjennom å starte opptrappinga av en ordning med gratis skolebokutlån. Mitt spørsmål er: Kan Fremskrittspartiet vurdere å støtte Arbeiderpartiets forslag?
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 1999-05-11:
Senterpartiet hører til stortingsflertallet som slår ring om enhetsskolen, enten vi nå sitter i posisjon eller i opposisjon. Vi hørte at Fremskrittspartiet er sterkt kritisk til enhetsskolen. Senterpartiet er opptatt av at barn og unge kan gå i samme skole og få sin tilpassede opplæring der. Dette er en stor utfordring. Likevel vil ikke vi tilbake til de gamle spesialskolene, med segregering etter evner. Representanten Evje sa i dag igjen at hun var i sterk tvil når det gjaldt enhetsskolen. Etter Fremskrittspartiets finansieringsmodell skal pengene følge elevene, har vi hørt. Det skal være fritt skolevalg. I tillegg skal skoler rangeres etter resultatene som oppnås. Jeg spør da: Hva med de skolene som har forholdsvis mange funksjonshemmede eller elever med lærevansker? På den skolen jeg arbeidet ved i mange år, ville vi aldri nådd høyeste rangering, for tilbudene ved den skolen var slik at vi hadde særlig mange elever på spesielle vilkår. Så skal jeg inn på et litt annet tema. Jeg hørte representanten Evje si i forhold til noe statsråden sa i sin utredning, at dette er å tilsidesette foreldreansvaret. Da var det jeg kom på hva det samme partiet sa i en merknad når det gjaldt morsmålsopplæringen. Der sa de at hvis barn ikke kunne norsk når de skulle begynne på skolen, skulle foreldrene ilegges bøter eller meldes til barnevernet. Hva slags harmoni er det mellom dette og det som representanten nettopp sa om ikke å tilsidesette foreldreansvaret?
Anne Brit Stråtveit (Kristelig Folkeparti), 1999-05-11:
En dreining til høyre – kanskje på noen områder. Vi har likt syn på en del ting som handler om frihet, om foreldrerett og slike ting. Skal vi få en god skole, snakker vi om en skole som er endringsdyktig, hvor en har mulighet for å kunne gjøre ting underveis, og der tror jeg vi kan spille på lag med Høyre. Jeg fikk dessverre ikke helt med meg et konkret spørsmål som representanten stilte, så vi får ta det senere i dag, hvis jeg skal kunne svare på det. Å dyrke ulikskap, var representanten inne på til slutt. Jeg er ikke redd for det. Poenget med likhet er likeverd. Og jeg tror ikke jeg har gjort noen større feil i skolen enn den måten å drive skole på som handler om å gjøre alle like, for det ser jeg på som en feil. Vi må la hvert individ, hver elev, få lov til å være seg selv og få lov til å bygge på de mulighetene de har. Når det gjelder lønnsspørsmålet, forhandlingsrett osv., er det brakt opp i dagen av aviser og andre medier, og det vil vi nok kunne debattere videre framover.
Anne Brit Stråtveit (Kristelig Folkeparti), 1999-05-11:
Kristelig Folkeparti er selvsagt opptatt av at elevene på alle måter skal ha en god skole og et godt læringsmiljø. Når det gjelder SVs forslag, håper jeg at de kan omgjøre forslag nr. 1 til oversendelsesforslag, fordi statsråden har vært inne på dette ved andre anledninger og sikkert kommer tilbake til det i dag. Kristelig Folkeparti synes at den intensjonen som ligger i det, er god. Når det gjelder dette med lønn, tror jeg ikke jeg sa at vi skulle vurdere lønn, men at vi stort sett alle er enige om at lønn er et virkemiddel. Jeg synes at det i en slik debatt må være lov å ha mål og visjoner uten at en akkurat sier at en skal komme med pengene i revidert budsjett eller i neste budsjett. Man må kunne sette seg mål og med det vise den retningen partiet ønsker å gå i.
Anne Brit Stråtveit (Kristelig Folkeparti), 1999-05-11:
At Arbeiderpartiet karakteriserer mitt innlegg som teori, får stå for deres regning. At jeg har tro på endringer nedenfra og innenfra, og at det kan være vel så bra som endringer ovenfra, som Arbeiderpartiet ofte kommer med, det skal jeg stå for. Når det gjelder skolefritidsordningen – SFO – i sammenheng med Reform 97, har jeg lyst til å si én setning: 6-åringsproblemer har vi selv skapt, ved å innføre skole for 6-åringer. Nå synes ikke jeg at verden ser så mørk ut som Norvoll kanskje vil ha det til, selv om SFO ikke er slik at absolutt alle får plass der. At mange kommer hjem til låst dør, er jeg heller ikke så sikker på. Vi har fremdeles folk som er hjemme om formiddagen, og med den nye kontantstøtteordningen har vi sannsynligvis fått enda flere mødre og fedre som er hjemme og kan ta imot barna når de kommer fra skolen. Endringene etter det kuttet som ble gjort, er svært små, så jeg er ikke så forferdelig redd for dette som Arbeiderpartiet er.
Anne Brit Stråtveit (Kristelig Folkeparti), 1999-05-11:
Høyre ønsker seg verdens beste skole. Jeg kjenner ikke noen som ikke gjør det. Når Høyre skal karakterisere skolen, bruker de ord som oppvekstsenter med kunnskapsvegring. Jeg kjenner det ikke igjen etter å ha vært i skolen i 20 år. Jeg synes at de fleste fag har et mye høyere nivå nå enn de hadde hvis en kikker bakover. Er Høyre enig i at vi i dagens moderne og kompliserte samfunn trenger et utvidet kunnskapsbegrep? Og hva vil Høyre legge i et utvidet kunnskapsbegrep? Høyre er også så opptatt av å sammenlikne skolenes faglige nivå og rangere skoler seg imellom. Jeg lurer på om partiet har sett på de negative sidene dette kan medføre. Og hvilke negative sider har Høyre vurdert som mindre viktige i forhold til det en mener å få ut av en slik rangering?
Petter Løvik (Høyre), 1999-05-11:
Med litt velvilje kan statsråden si utgreiing karakteriserast som interessant, interessant fordi statsråden legg veldig sterk vekt på å styrke kvalitet, styrke mangfald, styrke fleksibilitet og styrke den lokale friheita i skulen. Vi manglar likevel konkretisering av dette, men med litt konkretisering og med litt velvillig lesing kan dette vere eit skritt i retning av ein ny skulepolitikk som Høgre har etterlyst i veldig mange år. Kanskje er Kristeleg Folkeparti sin skulepolitikk i ferd med å bli ei avskygging av Høgre sin i staden for Arbeidarpartiet sin? Den som lever, får sjå – det er lov å håpe. Men så er spørsmålet: Kva konkret skal kome ut av dette – kva konkret er det statsråden eigentleg vil, og i kva retning er det Kristeleg Folkeparti vil? Arbeidarpartiet har ikkje – og det er det eg har undra meg mest over i dei snart to åra eg har sete på Stortinget – vore i stand til å få fram ein skulepolitikk med visjonar, ein skulepolitikk med retning og innhald. Det undrar meg. Men til Kristeleg Folkeparti: Det betyr at skal ein ha slike endringar som er skisserte her, må ein m.a. til Høgre for å få støtte. Då er mitt spørsmål – dersom dette er ei høgst nødvendig høgredreiing i skulepolitikken: Vil representanten Stråtveit gå inn for f.eks. at vi får vekk forskriftsfesting av metodedelen i L97, at vi kan få større sjølvstyre i den enkelte skulen i bruk av ressursar, at vi kan få ei friare lønnsdanning i norsk skule for å hindre den flukta vi i dag ser av flinke lærarar? Kan vi få ein skule der vi i sterkare grad dyrkar ulikskap innanfor ramma av likeverdige?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-11:
Her var det mange honnørord, og de kom jevnt og trutt gjennom hele innlegget: Status til lærerne må heves og en må vurdere å gjøre noe med lønnen. Da undrer det meg at de gangene Kristelig Folkeparti har hatt mulighet fra denne talerstol og i denne sal til å gi støtte til den type forslag, så har ikke Kristelig Folkeparti vært med på det, jf. en debatt vi hadde for knapt en måned siden. Vi er i ferd med å skape mulighetens skole, vi skal spille på alle sider, grasrota skal begynne å røre på seg, og vi skal ha større frihet. Med de nye fagplanene har vi også fått større frihet, og det kan jeg kanskje være enig i. Innenfor grunnskolen hadde vi M 87, som også hadde fagplaner som gav en stor grad av frihet. Kristelig Folkeparti vil også vurdere minstestandard. Det var veldig interessant, for det er også forslag SV ved flere anledninger har prøvd å trekke fram. Så jeg gleder meg veldig til, når våre konkrete forslag kommer på bordet, at Kristelig Folkeparti skal få mulighet til å stemme for. Kristelig Folkeparti vil satse spesielt på ungdomstrinnet, ble det også sagt, dessuten skal rådgivningstjenesten styrkes. Det var et kort sammendrag av innlegget. I dag vil det komme to forslag i denne debatten fra SV. Det ene går på arbeidsmiljøbestemmelser for elever. Det andre går på øremerkede midler for å satse på ungdomsskoletrinnet. Etter dette innlegget og etter alle disse honnørordene er mitt spørsmål til representanten: Kan SV regne med Kristelig Folkepartis støtte til disse konkrete forslagene?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-11:
Disse debattene har en tendens til å bli litt rituelle, og jeg forstår at Inge Lønning med hans bakgrunn har behov for rituelle debatter. Det er vel tredje eller fjerde gangen vi nå har fått servert dette med en fjerdedel og halvparten av en fjerdedel. Det er greit nok, og det er viktig nok å ha det i bakhodet. Men jeg tror at i det framtidssamfunnet som vi går inn i, vil nok utdanningsperioden – selv om den vil bli avløst – strekke seg over en lengre del enn en fjerdedel av livet. Og egentlig lærer vi vel stort sett hele livet. Men det var ikke det som var utgangspunktet for spørsmålet mitt. Av og til når jeg hører på Inge Lønning, lurer jeg på om han kjenner læreplanverket og de læreplanene som vi har for norsk skole. Han snakket om en sammenheng i utdanningsløpet. Det er jo det vi etter hvert har fått til – nå snakker jeg om grunnskole og videregående skole. Vi har fått en felles læreplan som omfatter både grunnskolen og den videregående skole, og vi har fått læreplaner som bygger på hverandre, slik at det skal være en progresjon fra første klasse til en er ferdig med videregående skole. Dermed har vi sammenhengen. Men jeg er litt usikker på hvilket syn Inge Lønning har på disse læreplanene. Da vil jeg tilbake igjen til dette med kunnskapssynet, som også Kristelig Folkeparti var inne på. Nå forutsetter jeg at Inge Lønning kjenner læreplanene, og da er mitt spørsmål til ham: Er han enig i det kunnskapssyn som kommer til uttrykk i disse læreplanene for grunnskolen til og med den videregående skole – et kunnskapssyn som bygger både på de tradisjonelle kunnskapsbegreper og i tillegg har lagt inn det som går på elevdeltakelse, et sterkere elevengasjement i læringsprosessen osv.? Så helt konkret – og jeg håper Inge Lønning kan svare ja eller nei på dette: Er han og Høyre i stor grad enig i det kunnskapssyn som ligger i læreplanen for grunnskolen og den videregående skole?
Tomas Norvoll (Arbeiderpartiet), 1999-05-11:
Jeg registrerte at representanten Løvik i sin første replikk til representanten Stråtveit mente at Arbeiderpartiet var helt uten visjoner i skolepolitikken, og at han håpet at innlegget fra Stråtveit betydde at Regjeringen nå skulle lene seg mer på Høyre i den politikken. Vi får for norsk skole sin del håpe at det ikke er tilfellet, for der blir det utført mye traurig, gammeldags tenkning, som hører hjemme i første del av dette århundret. Innlegget vi hørte fra representanten Stråtveit var en festtale. «Slipp lærerne fri», «en ny skole» og «kan endringer skje nedenfra», var det sagt. Det er festtale, og det er teori. Det vi derimot opplever når vi skal ta konkrete beslutninger om norsk skole, er virkeligheten, og da er Kristelig Folkeparti og Regjeringen på en ganske annen kanal enn den representanten Stråtveit i dag gjorde rede for. Sist gang vi behandlet budsjettet, opplevde vi at de kuttet 300 mill. kr til det offentlig skoleverket. Vi opplevde at de kuttet i utstyrsbevilgningene til den videregående skolen, at de kuttet i bevilgningen som skulle gå til utstyr for å følge opp Reform 97, og – ikke minst – at de kuttet i skolefritidsordningen med ca. 130 mill. kr. Når det gjelder skolefritidsordningen, ser vi nå at tilbudet er blitt dårligere, og at det er færre som søker. Da vi innførte skolefritidsordningen, var det i sammenheng med Reform 97 og det at 6-åringene skulle inn i skolen. Vi så at det var håpløst at så små barn som 6-7-8-åringer skulle møte en låst dør når de kom hjem fra skolen, fordi arbeidstiden til foreldrene ikke stemmer overens med skoletiden til elevene. Mener Kristelig Folkeparti, med det kuttet de har gjort og den raseringen i skolefritidsordningen de er i ferd med å gjøre, at det er riktig at så små barn skal komme hjem til en låst dør, og at så små barn er skikket til å være alene i tomme hus stor deler av dagen? Eller vil man være villig til å revurdere det kuttet man har gjort, når man nå skal behandle revidert budsjett?
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 1999-05-11:
Eg trur me fort kan bli einige om at dersom folk skal støtte opp om ein felles offentleg skule og finne den attraktiv, må den vere både god, trygg og kvalitetsbevisst. Det inneber at me må akseptere ein fleirkulturell skule, ein skule der alle skal møtast, uavhengig av økonomisk og sosial bakgrunn. Lat meg seie det slik at dette på mange måtar er det norske særtrekket. Dette må me verne om og vidareutvikle. Eg er usikker på representanten Lønnings og Høgres politikk på dette området, altså det området som han snakka om var den første kvarte delen av livsløpet. Derimot er eg einig med Lønning når han hevdar at skulen må opne for mangfald. Likskap, likestilling, openheit og forståing må gå hand i hand. Derfor er det etter Arbeidarpartiet si meining viktig å prioritere dei offentlege utdanningstiltaka framfor private og individuelle ordningar, slik Høgre ofte gjer. Eg saknar ofte Høgres perspektiv i utdanningspolitikken – eller er det i det heile perspektiv i utdanningspolitikken? Eg føler ofte at det er dei enkle og konservative svara som gjentek seg gong på gong. Slik eg opplever Inge Lønnings parti, er det eit parti som er imot alle nye reformer. Det einaste bidraget me har sett i det siste, er faktisk innføring av reklamefinansierte skulebøker, som var veldig aktuelt i forkant av landsmøtet til Høgre. Etter landsmøtet er det blitt meir stille omkring det, og eg kunne tenke meg å spørje representanten Lønning korleis den saka står nå.
Odd Holten (Kristelig Folkeparti), 1999-10-01:
Hvis ingen har noe å innvende, skal jeg etterkomme anmodningen.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 1999-10-01:
Jeg foreslår Odd Holten.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 1999-10-01:
Jeg foreslår Elsa Skarbøvik.
Siri Frost Sterri (Høyre), 1999-10-01:
Jeg foreslår Svein Ludvigsen.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 1999-10-01:
Jeg har den ære å foreslå Per Ove Width.
Kirsti Kolle Grøndahl (Arbeiderpartiet), 1999-10-01:
Jeg foreslår Anne Helen Rui.
Kirsti Kolle Grøndahl (Arbeiderpartiet), 1999-10-01:
Jeg foreslår Einar Olav Skogholt som varasekretær.
Petter Løvik (Høyre), 1999-10-01:
Eg foreslår Siri Frost Sterri.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 1999-05-19:
Jeg har et spørsmål til finansministeren. I Dagsavisen i dag kan man lese at det nå er rekordstor omsetning på Systembolaget i Sverige, og at nordmenn kjøper alkohol i større grad enn noensinne. I statsregnskapet for 1998 kan man lese at på tross av en realøkning i alkoholavgiftene har statens inntekter ved alkoholavgifter gått ned med ca. 6 pst. I budsjettinnstillingen for 1998 skrev sentrumspartiene at de ønsket seg en betydelig realøkning i avgiftsnivået på alkohol, og dette kunne ha positiv virkning på helse og miljø. Mitt spørsmål blir da: Ser Regjeringen nå at det ikke lenger er en sammenheng mellom økning i alkoholavgiftene og nordmenns alkoholforbruk, og vil Regjeringen snart ta et initiativ både for å begrense grensehandelen og for å gjøre det mer attraktivt for nordmenn å kjøpe alkohol i Norge?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 1999-05-19:
Jeg er veldig glad for at statsråden antyder at det kan være grunnlag for å redusere avgiftene både på alkohol og også på matvarer i Norge. Det er veldig gledelig! Nå er det jo flere varer som er utsatt for handelslekkasje. Omsetningen av hvitevarer og brunvarer har også økt i betydelig grad fra Sverige til Norge. Men med den åpningen som finansministeren nå gir, betyr det at vi allerede i budsjettet for 2000 kan vente oss forslag som går i retning av en reduksjon i disse avgiftene, eller blir det mer prat fra Regjeringens side enn handling?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 1999-05-19:
I debattene som fulgte bl.a. i radio etter at revidert ble lagt frem, sa finansministeren gjentatte ganger at han ville sitte og vente og se på utviklingen før Regjeringen ville foreta seg noe i forhold til å motvirke ledigheten, bl.a. gjennom å endre rammebetingelsene for næringslivet. Men når vi vet at den sittende regjering er så til de grader glad i skatte- og avgiftsinntekter til staten som den faktisk er, er det da ikke bedre å endre rammebetingelsene for de næringer som er utsatt, slik at vi får aktive arbeidsplasser som vil bidra til økte skatte- og avgiftsinntekter til staten, fremfor at vi må ha en økt utgiftspost gjennom arbeidsmarkedstiltak eller ledighetsutbetalinger?
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-05-19:
Spørsmål omkring handelslekkasje, særlig mot Sverige, har gjentatte ganger vært et tema her i Stortinget. Jeg vet ikke hvor mange spørsmål jeg har fått i spørretimen om nettopp det problemet, og det har også vært interpellasjoner om det. Det er selvfølgelig et problem at man har en handelslekkasje til naboland. Et visst handelssamkvem og dermed en handelslekkasje vil man alltid måtte ha. Men det er nok riktig, som Siv Jensen nå antyder, at denne lekkasjen etter hvert begynner å anta dimensjoner som kan være betenkelige. Jeg vil ikke avvise at man i større grad enn hittil kan bli nødt til å ta hensyn til bl.a. avgiftsnivået f.eks. i Sverige når vi skal fastsette våre avgiftsnivå. Det kan imidlertid ikke bare gjelde de varene som Siv Jensen nå nevnte, alkohol o.l. Jeg har merket meg at det også er en betydelig lekkasje til Sverige når det gjelder handel med matvarer, og en sannsynlig forklaring på det er at man har dobbelt så høy beskatning av matvarer i Norge. Man har 23 pst. moms på matvarer i Norge, mens man har bare 12 pst. i Sverige. Det har Fremskrittspartiet konsekvent gått imot å gjøre noe med. Så jeg tror det er mange som bør tenke seg om, om vi fører en riktig avgiftspolitikk både på det ene og det andre området.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-05-19:
Jeg vil selvfølgelig ikke nå annonsere hva som vil komme til å stå i budsjettet som skal legges fram i begynnelsen av oktober. Men dette er en problemstilling som vi selvfølgelig har med oss i arbeidet med budsjettet.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-05-19:
Det som var tema nå, var handelslekkasje. Da pekte jeg på at det ikke bare er forskjellen i avgiftsnivået på f.eks. alkohol som kan forklare handelslekkasjen mot Sverige, men at man også har en handelslekkasje i form av at matvarer i betydelig grad kjøpes i Sverige. Og så pekte jeg på, som en mulig forklaring på det, at man har dobbelt så høy moms på matvarer i Norge som i Sverige. I den grad man skal ta noen signaler fra min side i mitt første svar, er det det at jeg vil vurdere momsspørsmålet. Jeg har varslet at vi kommer tilbake med forslag om en såkalt momsreform i vårsesjonen neste år. I den forbindelse vil også spørsmålet om moms på matvarer bli vurdert.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-05-19:
Når det gjelder spørsmålet om en eventuell avgiftsharmonisering, har det relasjon til den lovlige handelsvirksomheten over grensene. Den ulovlige virksomheten i form av smugling har jeg ingen tro på kan påvirkes ved avgiftsnivået. Her er det så store fortjenestemarginer at det vil være helt umulig hvis vi skal ha vår begrunnelse for helseavgiftene i behold, å legge oss på et nivå som i vesentlig grad vil redusere smuglingen. Her er det andre ting som må tas i bruk, og det er først og fremst å øke oppdagelsesrisikoen – altså en styrking av bl.a. Tollvesenet.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-05-19:
Jeg forstår at det har falt Hill-Marta Solberg litt tungt for brystet at pilene peker i riktig retning. Det er selvfølgelig ikke særlig hyggelig for opposisjonen at det skjer, men jeg for min del gleder meg i hvert fall over det, og det tror jeg også det norske folk gjør. Så får Arbeiderpartiet være alene om å gremme seg over at dette skjer. Jeg er glad for at dette spørsmålet nå kommer, for jeg registrerte at Hill-Marta Solberg igjen nevnte et tall på 30 000 flere ledige i løpet av året. Det registrerte jeg var blant de første arbeiderpartikommentarene forrige mandag da revidert nasjonalbudsjett ble lagt fram. Det var tydeligvis noe Arbeiderpartiet hadde bestemt seg for å bruke som en kritikk. Dessverre hevdes det at dette finner man ut av tall i revidert nasjonalbudsjett. Det har jeg nå personlig gått nøye gjennom, og jeg har fått mitt embetsverk til å gå gjennom det. Det er helt umulig for Finansdepartementet å skjønne hvordan Arbeiderpartiet har regnet seg fram til dette tallet på ytterligere 30 000 ledige, for situasjonen er jo at det har vært liten endring i registrert ledighet siden nyttår. Det var mange pessimister som spådde en kraftig økning i ledigheten allerede fra årsskiftet, men den økte ledigheten har vi hittil ikke sett manifestere seg – tvert imot. De siste tallene vi har, som er fra 12. mai, viser en registrert ledighet på 55 700. Det er 1 500 færre ledige enn for ett år siden. I samme periode har det vært en reduksjon i arbeidsmarkedstiltakene på 10 000, og det betyr at vi ikke har fått den ledighetsøkningen som mange hadde spådd. Det har blitt noen flere permitterte – 2 100 flere – men den kraftige ledighetsøkningen har altså ennå ikke kommet til syne. Jeg synes man heller skal glede seg over det enn å forsøke å framstille det slik at man i løpet av året vil få 30 000 flere ledige enn det vi har i dag. Jeg vil gjerne – hvis det var mulig å spørre andre veien – spørre: Hvordan har Arbeiderpartiet regnet for å komme fram til tallet 30 000 flere ledige i løpet av året?
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-05-19:
Ja, jeg skjønner jo at det går an å latterliggjøre behovet for en viss omstilling i arbeidsmarkedene. Det er fristende å spørre: Hvordan fikk man laget sveisearbeidere i 1998? Jeg vet ikke hvor de kom fra. For det er et faktum at aktiviteten innen den oljerelaterte virksomheten økte meget dramatisk i løpet av 1998. Det som ser ut til å bli utviklingen i inneværende år, er at man igjen mister de arbeidsplassene som kom ekstra i 1998. Det er ikke mer dramatisk enn som så. Men det vil være helt umulig å forestille seg at man kunne opprettholde det veldig høye aktivitetsnivået innen oljerelaterte næringer på lengre sikt. Der må det nødvendigvis komme en omstilling, selv om det måtte smerte litt i omstillingsfasen.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-05-19:
Jeg tror nok man kan stille spørsmålet hvem det er som bestrider tallenes klare tale – for nå har jeg nettopp nevnt tall. Det er altså slik at den 12. mai var det 55 700 ledige i Norge. Det er 1 500 færre enn for ett år siden. Og når det gjelder AKU-ledigheten, som jeg skjønner at Arbeiderpartiet har hengt seg opp i, er det riktig at den sesongjusterte AKU-ledigheten har økt fra 3,1 pst. ved utgangen av fjerde kvartal i fjor til utgangen av første kvartal i år – fra 3,1 til 3,4 pst. Vi har i revidert nasjonalbudsjett anslått at AKU-ledigheten vil øke ytterligere, til 3,5 pst., men hver tiendedels prosent i ledighet utgjør ikke mer enn 2 000 personer, og det er en himmelvid forskjell på 2 000 – eller om man tar utgangspunkt i tallet ved slutten av året – og de 30 000 som Arbeiderpartiet nå gjentatte ganger har hevdet vil bli det større antall ledige ved utgangen av inneværende år i forhold til det vi hadde ved utgangen av forrige år.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-05-19:
For ikke å bli misforstått: Jeg benekter ikke at vi kan få en viss økning i ledigheten i løpet av inneværende år. Det har jeg sagt helt siden i fjor høst, da Regjeringen ble sterkt angrepet for at vi ikke så skriften på veggen allerede da. Det er riktig som Øystein Djupedal nå påpeker, at han og mange andre var sterkt pessimistiske omkring årsskiftet. Jeg synes vi nå skal glede oss sammen over at denne pessimismen ikke har slått til, og at vi når vi passerer midten av mai, ennå ikke har sett noen økende ledighet i Norge. Når det gjelder hvilke tiltak man kan iverksette, er det Djupedal nevner, spesielt rettet mot verftsnæringen. Der er det faktisk noen opplegg i Regjeringens reviderte nasjonalbudsjett som bør medføre at man omsider kan komme i gang med bygging av to nye hurtigruter – om det skjer i år eller senere, tør jeg ikke si noe sikkert om, men det er i hvert fall noe som forhåpentligvis vil komme norske verft til gode. Og Peter Angelsen, som sitter her som fiskeriminister, har et forskningsfartøyprosjekt på gang.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-05-19:
Det med å vente og se var en kommentar fra min side til Hill-Marta Solberg i en radiodebatt, hvor også Siv Jensen var med. Men det var i forhold til spørsmålet: Får vi 30 000 flere ledige i løpet av året, eller får vi det ikke? Jeg advarte igjen mot å være så pessimistisk, mot å gjenta pessimismen fra i fjor høst. Det var i den forbindelse jeg sa at man kunne vente og se om man får den sterke ledighetsøkningen som Hill-Marta Solberg tallfestet til 30 000, også i den debatten. Når det så gjelder hva som er mest fornuftig, er det klart at det er mer fornuftig å få folk til å være i ordinært arbeid enn på arbeidsmarkedstiltak, og jeg har nevnt et par tiltak som vil kunne føre til at folk får arbeid. Men jeg merker meg at opposisjonen i Stortinget har litt forskjellige oppfatninger. Fremskrittspartiet og Siv Jensen ønsker det ene, Arbeiderpartiet har sagt at de ønsker det stikk motsatte.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-05-19:
Jeg har ikke benektet at vi kan få en viss økende ledighet. Jeg får gjenta det igjen, så ingen skal komme på slutten av året og si «hva sa vi»: Det er blitt en viss økt ledighet. Jeg vil ikke se bort fra at det kan komme til å skje, bl.a. på grunn av at vi har flere permitterte for tiden enn det vi normalt har på denne tiden av året. Vi har ikke foreslått å øke antall arbeidsmarkedstiltaksplasser. Men det vi har foreslått konkret – det var jeg inne på i sted – er tiltak som bl. a. kan komme til nytte for verftsnæringen. Jeg synes ikke det er nødvendig å terpe på det, for jeg mener å ha svart på dette tidligere.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-05-19:
Det var med velberådd hu at jeg tok på meg lyse, lette klær i dag, jeg skjønte hva som skulle skje i Stortinget. Jeg synes det er greit å få sjansen til å oppklare spørsmålet omkring renten. Diskusjonen omkring dette har sitt utspring i at en avis som burde være spesialist på slike spørsmål, nemlig Dagens Næringsliv, hadde misforstått en plansje som jeg viste under pressekonferansen forrige mandag, hvor de da hadde kunnet lese seg til, ifølge det som stod i avisen dagen etter, at Finansdepartementet og finansministeren spådde et rentenivå i Norge på under 4 pst. allerede ved utgangen av inneværende år. Det er en misforståelse som avisen har gjort seg skyldig i, og vi har forsøkt å bidra til at denne misforståelsen skulle bli oppklart. Men senere artikler i samme avis tyder ikke på at man vil innse at man har feiltolket den aktuelle kurven som jeg viste fram. Jeg har sagt offentlig hva jeg mener vil være en sannsynlig renteutvikling. Jeg har pekt på at vi nå har fått gjenopprettet tilliten til norsk økonomi, kronen har styrket seg kraftig hittil i år, og rentene har i tre omganger gått ned med 0,5 prosentpoeng. Jeg har sagt at jeg regner med at forholdene nå burde ligge til rette for at vi får en lignende rentenedgang også resten av året. Jeg har ikke vært mer presis enn som så, men noe lignende som det vi har hatt hittil i år, forventer jeg også vil skje i resten av året. Jeg forventer også at man utover i 2000 vil få en ytterligere rentenedgang. Jeg har svart på direkte spørsmål fra bl. a. TV 2 at jeg ikke vil utelukke at rentene da kan komme ned mot 4 pst. Det er det som har vært forsøkt kommunisert. I den grad dette ikke har nådd fram, kan det selvfølgelig dels skyldes at jeg ikke har kommunisert godt nok, men det kan også skyldes at noen som har tolket det som er blitt sagt, ikke har fått tak i det som er blitt forsøkt kommunisert.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-05-19:
For det første bekrefter jeg det som Per-Kristian Foss la i sitt første spørsmål, at den kurven som ble vist, var tekniske fremskrivninger og ikke må oppfattes som prognoser. Så er det tilbakelagt. Så har jeg for min del aldri verken sagt eller skrevet at vi skal komme ned på europeisk rentenivå. Men jeg har sagt at vi skal komme ned mot europeisk nivå; det står bl.a. i nasjonalbudsjettet fra i fjor høst, og det har jeg gjentatt mange ganger senere. Og det lå også i det første svaret at jeg regner med at det vil være utviklingen. Så langt er det ingen ting som tyder på at ikke disse prognosene kan holde, men selvfølgelig kan det skje ting – ikke minst i verdensøkonomien – som lager problemer for oss når det gjelder disse prognosene. Det har vi jo rikelig erfaring for, når vi ser oss bare et halvt år tilbake.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-05-19:
Jeg føler vel kanskje at dette er noe av det samme temaet som har vært oppe før, men jeg aksepterer at det er et nytt hovedspørsmål likevel. Det er riktig, som representanten Dalheim peker på, at i industrien har sysselsettingen blitt betydelig redusert i det siste: med vel 20 000 personer fra første kvartal 1998 til første kvartal nå i år. Men det er også slik at det i forretningsmessig tjenesteyting, i varehandelen og i helse- og omsorgssektoren fortsatt er sterk vekst i sysselsettingen, så det oppveier jo i betydelig grad reduksjonen i industrisysselsettingen. Det er også noe av forklaringen på at vi ennå ikke har sett den ledighetsøkningen som mange spådde. Regjeringen har i revidert nasjonalbudsjett sagt at man anslår at sysselsettingen for inneværende år vil øke med om lag 5 000 personer, fra 1998 til 1999, og at dette vil kunne gi en AKU-ledighet på omkring 3,5 pst. som gjennomsnitt for året, mot 3,2 pst. i fjor. Så er det jo slik – og det har jeg nevnt i et tidligere svar – at oljeinvesteringene kom opp på et svært høyt nivå i 1998, og næringen selv innrømmer vel at det var noe ufornuftig å legge seg på et så høyt nivå fordi alle så at man ville måtte få en avmatting på det området. Det er slik at det høye nivået umulig kan videreføres, og det er derfor også begrenset hva man kan gjøre med økonomisk-politiske virkemidler for å hindre en nedgang i aktiviteten i denne sektoren. Eventuell økt arbeidsledighet innenfor en enkelt næring og et geografisk område vil et stykke på vei kunne motvirkes ved økt mobilitet, som det har vært pekt på i et tidligere spørsmål. I tillegg vil en slik utvikling bli møtt aktivt ved bruk av arbeidsmarkedspolitikken – hvis det skulle vise seg å bli veldig dramatisk – og ikke minst en intensivert formidlingsinnsats. Når det så gjelder de konkrete tiltakene vi har foreslått, bare viser jeg til det jeg har forsøkt å svare på to tidligere spørsmål om tiltak spesielt for verftsnæringen. Jeg vil legge til at vi for verftsnæringen tidligere også fikk økt støttenivået; støttesatsen ble hevet fra 7 til 9 pst.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-05-19:
Ja, det mener jeg jeg gav et svar på mot slutten av mitt forrige svar. Det vi har lagt vekt på, er å videreføre et stramt økonomisk opplegg som skal legge forholdene til rette for en ytterlige rentereduksjon. Det vil jo bl.a. næringslivet ha stor glede av, og selvfølgelig også husholdningene. Så det har vært en overordnet målsetting for Regjeringen i utarbeidelsen også av revidert nasjonalbudsjett at vi ikke skal forskusle de muligheter vi nå har for en betydelig rentereduksjon både gjennom dette året og inn i neste år. Når det gjelder pris- og kostnadsveksten, er det jo riktig, som Dalheim pekte på, at den er omkring det dobbelte av det våre konkurrenter har, men det var den jo også i Arbeiderpartiets regjeringstid.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-05-19:
Jeg føler ikke at dette er mitt fagområde, og at jeg bør derfor avstå fra å svare. Jeg vil bare si at Regjeringen så langt ikke har diskutert den situasjonen som nylig har oppstått. Det vil den selvfølgelig måtte gjøre, men hvilke konklusjoner som vil bli trukket i den forbindelse, kan jeg ikke signalisere noe om nå.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-05-19:
Regjeringen har selvsagt flere ganger diskutert oljenæringen, men det jeg prøvde å gi uttrykk for i stad, er at Regjeringen ikke har diskutert det konkrete som nå har oppstått, hvor Hydro har lagt inn bud på Saga. Det er en ny situasjon, som Regjeringen selvfølgelig må ta en diskusjon om, men siden den ikke er foretatt ennå, synes jeg ikke det er riktig av finansministeren å gi noen signaler om hva resultatet av en slik diskusjon burde bli.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-05-19:
Nei, de opplysningene som ble gitt i debatten den 14. desember, var ikke feil. På det tidspunkt hadde Regjeringen mange henvendelser fra kommuner som bad om å få lengre tid på seg når det gjaldt utbyggingen av eldreboliger. Og det var grunnlaget for at Regjeringen la til rette for at man kunne få lov til å bruke seks år på gjennomføringen, og ikke fire år, som opprinnelig planlagt. Det betød da at man kunne redusere antall nye boliger hvert år fra 5 800 til 3 700. Det var de opplysninger som forelå før jul. Så er det riktig at vi nå på nyåret og fremover våren har fått helt nye opplysninger fra kommunene. Her viser det seg at kommunene nok absolutt har fått fart på seg når det gjelder å planlegge utbyggingen. Så nå foreligger det planer for mer enn det vil være rom for, faktisk også innenfor det som lå i de opprinnelig vedtatte planene, 5 800 nye boliger hvert år. Det er også grunnen til at Regjeringen nå i revidert nasjonalbudsjett har lagt opp til at det for inneværende år blir utbygd 5 800 plasser, som opprinnelig forutsatt, med de merkostnader som vi da har lagt inn dekning for i revidert nasjonalbudsjett. Og selv om jeg ikke skal røpe mye om senere års budsjetter, er det klart at det vil bli fulgt opp også i videre budsjetter. Men fortsatt vil vi opprettholde det tilbudet vi gav til de kommuner som bad om det i fjor, at har de behov for noe lengre tid enn fire år på utbyggingen, får de lov å bruke to år ekstra. Og det vil nå bli satt i gang en prosess for å legge til rette for hvordan dette skal kunne skje.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-05-19:
Det har jeg svart på. De opplysningene som ble gitt i debatten den 14. desember, var de Regjeringen satt inne med den gangen. Så har vi fått nye opplysninger senere. Disse forskjellige formuleringene om hvorfor det var behov for utsettelsen, er egentlig den sammen begrunnelsen: det er det generelle presset, det er press i byggemarkedet – og det var det i fjor, selv utover høsten. Det har blitt en annen situasjon nå. Og jeg regner med at alle disse tingene har påvirket kommunenes vurdering av hvor raskt de kan gjennomføre eldrereformen. Så det er ikke noen motstrid mellom det som ble sagt i fjor høst, og det som vi nå gir til kjenne i revidert nasjonalbudsjett, hvor vi da justerer tilbake til opprinnelige planer, med det unntaket at de kommuner som fortsatt mener å ha behov for to år ekstra, vil få to år ekstra for å gjennomføre planene.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-05-19:
Jeg vil da for tredje gang gjenta at de opplysninger som ble gitt før jul, var de vi satt inne med. Jeg var i hvert fall for min del ikke kjent med at kommunene var så i rute at de kunne gjennomføre 5 800 plasser i året – det har vi blitt kjent med først senere. Når det gjelder det kommuneøkonomiske opplegget, ble jo det presentert i kommuneøkonomiproposisjonen for kort tid siden, så jeg går ut fra at Gunhild Øyangen har hatt anledning til å kikke på den. Finansministeren kan ikke gi noen garantier, for det er avhengig av hvordan kommunene forvalter sitt pund, hvorvidt de har mulighet eller ei. Men det burde ligge til rette for å gjennomføre både eldrereformen og helsereformen innenfor det opplegget som er lagt i kommuneøkonomiproposisjonen.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-05-19:
Jeg vil ikke ha noen formening om hvordan det i tilfelle vil gå ut over skolene at man nå har prioritert så høyt å satse på eldre og helse. Det blir opp til den enkelte kommune å forvalte sine midler på hensiktsmessig måte. Det er riktig at mange kommuner har stram og vanskelig økonomi. Når den ble ekstra stram i fjor, skyldtes det flere ting. Det skyldtes først og fremst et altfor dyrt lønnsoppgjør – og det dyre lønnsoppgjøret førte til store ekstra innbetalinger til KLP – og det skyldtes et høyt rentenivå. Alt dette ser det nå for inneværende og kommende år ut til å bli en noe bedre utvikling på. Selv om kommuner har en stram økonomi, synes jeg heller ikke her at man behøver å ta alle sorger på forskudd. Vi får nå håpe på at kommunene forvalter sine midler på en mest mulig fornuftig måte, og at de også tar hensyn til at de har en framtidig generasjon som bør ha en god utdannelse.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-05-19:
Det er riktig at jeg i spørretimen – i en muntlig spørretime, og det er mulig det var 17. februar, det husker jeg ikke, men det var i hvert fall i vinter – kom med opplysninger om et par utfordringer vi ville kunne stå overfor i revidert nasjonalbudsjett. På det tidspunktet hadde vi relativt ferske beregninger fra det utvalget som beregner sannsynlige utgifter over folketrygden, og dessverre var situasjonen den at man måtte se for seg en betydelig økning av utgiftene over folketrygden. Det gjaldt ikke bare sykelønnsutgifter, det gjaldt også uføretrygd osv., altså flere poster her hvor det tegner til å ville kunne bli et betydelig merbehov. I forbindelse med at vi jobbet med revidert nasjonalbudsjett var det et nytt møte i dette utvalget, og vi fikk nye beregninger, som heldigvis gikk i riktig retning i forhold til det vi så for oss i februar. Anslagene nå er slik at det for så vidt kan gå litt den ene eller den andre veien på de enkelte budsjettpostene. Vi kan ikke se bort fra at det samlet blir en viss økt utbetaling i løpet av året, men det kan også gå motsatt vei. Summen av dette var i hvert fall at Regjeringen ikke fant det riktig å foreslå noen endringer i bevilgningene på de aktuelle kapitlene nå i revidert nasjonalbudsjett.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-05-19:
Vi har i Regjeringen ikke noe mer holdbart å bygge på og holde oss til enn det beregningsutvalget som vi nå begge har nevnt. Det er riktig at dette utvalget har kommet til litt forskjellige resultater. Det er riktig at de i forbindelse med budsjettet i fjor høst antok at det ville være behov for noe mindre bevilgninger enn det som opprinnelig lå til grunn fra Regjeringens side, og det er riktig at anslagene i februar gikk ut på at det ville bli et betydelig merbehov. Men på det siste møtet, som altså ble holdt i april, ble det indikert at det er usikkert om det vil bli behov for noe mer, eller om det kanskje sågar vil være noe til overs. Summen av det er i hvert fall at Regjeringen ikke har funnet det nødvendig eller riktig å foreslå endringer i bevilgningene. Jeg vil minne om at de kapitlene det her er snakk om, representerer svært store beløp, i hundremilliardersklassen.
Per-Kristian Foss (Høyre), 1999-05-19:
Jeg merket meg at finansministeren antydet at også jordbruksvarer er en årsak til grensehandel. Det tror jeg han har noe rett i. Jeg leser også finansministerens uttalelse nå som at dette innvarsler en ny linje fra Regjeringen i jordbruksforhandlingene når det gjelder å få ned prisene på norskproduserte matvarer. Finansministeren kan sikkert bekrefte at moms ikke er det avgjørende utslaget for hva forbrukerpris faktisk blir, særlig hvis man sammenligner med Danmark, som har en høyere moms, også på matvarer, enn Norge har på alle varer. Vil finansministeren bekrefte at det som nå ble gjort i jordbruksoppgjøret, med økte priser på norske matvarer, er en linje som Regjeringen vil gå bort fra, etter de uttalelser han nå har kommet med?
Per-Kristian Foss (Høyre), 1999-05-19:
Jeg får holde meg til finansministeren, som har blitt varm i trøya – eller i sommerdressen. Jeg holder meg til pilene, men denne gangen går jeg over på renten, hvor finansministeren jo har vært rimelig konkret. Han sa ved presentasjonen av revidert budsjett – det ble iallfall oppfattet sånn – at vi ved årsskiftet ville få et rentenivå på 3,75 pst. i Norge, målt som tre måneders pengemarkedsrente. Det hørtes hyggelig ut for dem som fortsatt har litt boligrenter eller studielånsrenter å betale. Vi får så dementiet fra hans politiske sekretær: «Det ligger ingen politiske løfter i den skisserte renteutviklingen. Det er bare en teknisk fremskrivning av det markedet synes å vente på det nåværende tidspunkt.» Det kan da ikke være riktig, for av revidert fremgår det, både direkte og indirekte, at de renteforutsetningene som Finansdepartementet bruker i modellen, nettopp er de Restad har presentert. Modellen som lages for økonomiske fremskrivninger, bygger på de renteforutsetninger som her er skissert. Hva er sant – Restads første versjon, politisk sekretærs versjon eller dokumentets versjon?
Per-Kristian Foss (Høyre), 1999-05-19:
Jeg er ikke sikker på om det ble noe klarere etter dette svaret. Jeg minner om at representanten Restad tidlig på 1990-tallet var blant dem som meget sterkt kritiserte den daværende regjering, regjeringen Gro Harlem Brundtland, for at man på andre områder – det gjaldt arbeidsledigheten den gang – ikke ville gi politiske prognoser, men tekniske fremskrivninger. Mitt spørsmål er nå: Hva er finansministerens – da sikter jeg ikke til embetsverkets, men til den politisk ansvarlige ledelses – prognoser for renteutviklingen? Og svaret bør ikke være at renten kommer til å gå ned, for det vet alle. Men spørsmålet er: Når vil det politiske løfte om at vi skal komme ned på europeisk nivå – som nå, etter at Europa har justert seg ned igjen, er på ca. 2,5 pst. – bli oppfylt? Det er i grunnen det man er ute etter å få svar på fra en politiker.
Einar Olav Skogholt (Arbeiderpartiet), 1999-05-19:
Ved siden av den store handelslekkasjen til vårt naboland Sverige, og til dels til Danmark, har vi også en meget stor omsetning av smuglersprit. Det blir hevdet at vinmonopolutsalgene står for bare en tredjedel av omsetningen av brennevin. En tredjedel blir omsatt på illegal måte og en tredjedel via tax-free omsetning osv. Tror ikke statsråden at en senking av alkoholavgiftene vil kunne bidra til at vi får en større del av den totale omsetningen lagt til våre vinmonopolutsalg, at vi kan kompensere en redusert avgift på alkoholen ved at vi får en større del av den totale omsetningen lagt til våre utsalg?
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 1999-05-19:
Jeg har følgende spørsmål til finansministeren: Da finansminister Restad la fram revidert nasjonalbudsjett, uttalte han at de pilene som skulle peke oppover, pekte oppover, og de som skulle peke nedover, pekte nedover. Dette var finansminister Restad svært tilfreds med. I revidert nasjonalbudsjett slås det fast at veksten i norsk økonomi stanser opp, og at ledigheten vil øke. Regjeringens egne prosentanslag viser at det blir rundt 30 000 flere ledige mot slutten av dette året sammenliknet med fjoråret. Når pilen for ledighet peker opp – altså vi får flere ledige – er det da slik at Restad er fornøyd med det? Og er det forklaringen på at Regjeringen heller ikke foreslår noen tiltak i budsjettet for å motvirke en slik utvikling?
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 1999-05-19:
Jeg antar da at jeg får behørig tid til først å svare på statsrådens spørsmål!
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 1999-05-19:
Hvis jeg kan hjelpe finansminister Restad, er det slik at skal vi oppnå hans gjennomsnitts ledighetstall for inneværende år, vil vi mot slutten av året måtte ha en ledighet på om lag 4 pst., slik at – som jeg sa i mitt spørsmål – sammenliknet med ledighetsnivået på samme tidspunkt i fjor, vil det bety en forskjell på om lag 30 000 fra slutten av fjoråret til slutten av 1999. Det var regnestykket. Men når Regjeringen, til tross for det finansministeren nå sier, likevel i revidert nasjonalbudsjett omtaler at det blir økende ledighet, så sier også Regjeringen at det skal løses ved større mobilitet i arbeidsmarkedet, hvilket betyr at ledige industriarbeidere skal bli helsearbeidere. Og da må jeg spørre: Hvor mange sveisere tror Restad han kan klare å gjøre om til sykepleiere, og hva slags politikk har Regjeringen for å få dette til?
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 1999-05-19:
Jeg vet ikke om det tillates at jeg igjen svarer på spørsmål som blir stilt.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 1999-05-19:
Det er jo en framgang at Regjeringa i revidert nasjonalbudsjett erkjenner at ledigheten er økende, men når vi hører finansministeren i dag, er han ikke like klar på det han sjøl har skrevet i det som ligger til behandling i Stortinget. I tillegg til at Regjeringa atter en gang forsøker å bestride tallenes klare tale, gjør den jo ingenting med denne situasjonen. Jeg skjønner at Regjeringas nye slagord i forhold til arbeidsmarkedspolitikken er: Fra aktivitet til passivitet. Det eneste Regjeringa gjør, er å øke dagpengebevilgningene, men den gjør ingenting med hensyn til aktive tiltak, som f.eks. å rette opp feilene fra i går når det gjelder arbeidsmarkedstiltak, og det skjer heller ingenting med hensyn til å avhjelpe den situasjonen som deler av vår industri nå befinner seg i. Det er jo slik som Hill-Marta Solberg sier, at hvis Regjeringas egne anslag for ledigheten slår til, vil den øke med over 30 000 personer fra slutten av 1998 til utgangen av inneværende år. Og mitt enkle spørsmål er følgende: Hvorfor sitter Regjeringa stille og ser på dette og ikke setter i gang aktive tiltak?