Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2012-04-17:
Debatten om surrogati dreier seg om voksnes behov for og ønsker om å få barn. Men som interpellanten så riktig påpeker, reiser dette en rekke etiske og juridiske spørsmål rundt barnets og surrogatmorens situasjon. Jeg tror ikke vi i dag har et flertall i vårt samfunn for å tillate surrogati. Jeg er glad for at flertallet i Bioteknologinemnda ønsker å beholde det nåværende forbudet. At andre land tillater surrogati, gjør ikke de etiske og juridiske problemstillingene mindre viktige. Det sies at et lovforbud mot surrogati som også gjelder nordmenn i utlandet, ikke vil være effektivt, og at det vil være umulig å følge opp. Vel, det setter jeg et spørsmålstegn ved; jeg har ennå ikke sett eller hørt noe som dokumenterer dette. Tvert imot: Vi har allerede en lovbestemmelse, nemlig forbudet mot sexkjøp i utlandet, der nordmenn kan få problemer og bli straffet i Norge dersom de kjøper sex i utlandet. Surrogati i seg selv reiser flere spørsmål enn det gir svar. I flere land som tillater surrogati, er lovgivningen tilrettelagt for kommersielt surrogati. Snakker vi ikke da om produksjon av og handel med barn? Hva med kvinnen som bærer fram barnet, har hun et reelt valg? Jeg så en svensk dokumentar nylig, fra India. Indiske unge mødre ble surrogatmødre på grunn av pengene de fikk. Samtidig måtte de reise fra egen mann og egne barn for å bo på en klinikk under hele svangerskapet. Hva da med kvinnens egne barn som måtte leve uten mamma i månedsvis, kanskje år dersom kvinnen fødte mer enn ett surrogatbarn? Gjør de dette frivillig, eller blir de tvunget? Vi kjenner alle hvilken svak stilling kvinner i mange land har. Vi kan vel ikke sitte her i Norge og late som om alle surrogatmødre gjør dette kun for å hjelpe andre til å få barn? Noen bruker diskrimineringsargumentet når kvinner uten livmor ikke får barn, eller når homofile ikke får barn. Men er det virkelig det? Er det en menneskerett å få barn? De fleste vil nok svare nei på det. Barnets rett må etter min mening alltid stå i fokus. Barn har en rett til å kjenne sine biologiske foreldre og få omsorg fra dem. Det sier i alle fall FNs barnekonvensjon, som vi har sluttet oss til. Er biologisk familie uviktig for enkeltmennesker? Er det riktig at et samfunn legger til rette for å frata mennesker mulighet til å vokse opp med eller kjenne sitt opphav og sin familie? Et annet spørsmål er hvem som skal ha rett til å bestemme over fosteret. Kan surrogatmor ta abort hvis hun ønsker det? Kan de som har bestilt barnet kreve abort dersom det påvises avvik? Hva hvis surrogatmor dør eller skades under fødsel? Hva hvis barnet skades under fødsel? Flere har vært inne på at vi står foran en revisjon av bioteknologiloven. Det har fra arbeiderpartikvinnene kommet krav om at vi nå bør tillate eggdonasjon. Dersom dette blir en realitet, mener jeg at veien til surrogati blir kortere. Flere har også vært inne på hvem som egentlig er mor ved eggdonasjon og surrogati. Barnet kan ende opp med tre mødre: En genetisk mor som gir egget, en biologisk mor som bærer frem barnet, og en sosial og juridisk mor, hun som har bestilt og ønsker barnet. Kan dette skape eksistensiell forvirring hos barnet senere? Hvem er jeg? Hvem er egentlig mine foreldre? Som interpellanten var inne på i sitt andre innlegg, har det stor betydning hvordan vi som samfunn tilrettelegger når vi opplever at enkelte reiser til utlandet og gjør bruk av surrogati. Det har betydning hvordan vårt samfunn reagerer på dette. Jeg er også opptatt av barna som kommer i en slik situasjon, men for meg er barnets rettigheter mer enn at vi ordner opp juridisk. Det er mange andre eksistensielle spørsmål knyttet til surrogati, som jeg har prøvd å si litt om i mitt innlegg. Hvis det er slik at bare man ordner opp juridisk, at det ikke har noen konsekvenser, og at vi heller ikke har et klart lovverk mot surrogati, gir det også en rekke signaler. Jeg vil på det sterkeste advare mot at vi tillater surrogati både i Norge og i utlandet.