trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-01-22:
Nå begynner vi å nærme oss sakens kjerne. Hvis Norge skulle vært medlem i ØMU og hatt et rentenivå på linje med EU-landene, og Regjeringens økonomiske politikk som går på å dempe presset i norsk økonomi, skulle gjennomføres, hadde man bare hatt én mulighet til å dempe det presset, og det var å kutte i offentlige budsjetter. Og da er vi jo ved sakens kjerne, nemlig at norsk økonomi, bl.a. på grunn av olje- og gassinntektene, er i motsatt konjunkturforhold til EUs, fordi de fleste EU-land ikke har olje og gass. Det vil si at de kjøper, og når prisen er høy, har de dårlige tider og vi gode tider, og vice versa. Det betyr at Norges mulighet til å bekjempe arbeidsløshet og til å holde en sosial økonomisk politikk blir mye mindre. De innstrammingene vi skulle ha hatt i offentlige budsjetter i dagens situasjon hvis vi hadde vært medlemmer i ØMU, ville vært mye større enn det som selv Høyre klarer å foreslå. Mener virkelig Per-Kristian Foss at dette ville gi en større mulighet for fleksibilitet til å sette inn virkemidler ut fra det som er overordnede mål i den økonomisk politikken?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2003-01-22:
Det er jo med en viss interesse man merker seg at statsråd Foss erkjenner at det kan være ulikheter, og at han sier at man håper at situasjonen i Norge skal bli mer normal. Men da er mitt spørsmål om ikke også finansministeren erkjenner at Norge har hatt og har en ulik konjunkturutvikling i forhold til EU, og at det kommer av at vi ikke minst har en oljeøkonomi, og at vi i forhold til lav- og høykonjunkturer hele veien har vært i en ulik kurve. Det da å slutte seg til euro og bli medlem av EU ville ha ført til et desto større økonomisk sjokk for Norge, enten i form av en tilpasning til en arbeidsledighet som er betydelig høyere enn hos oss, eller ved at man måtte bruke budsjettverktøyet og finanspolitikken på en helt annen måte enn det til og med en regjering som roser seg av å ha lagt fram et stramt budsjett, kan gjøre. Ser statsråd Foss også disse problemene, hva dette vil kreve av budsjettinnstramminger dersom man skulle bli tilsluttet euroen, eller hva det vil bety av tilpasninger i arbeidsmarkedet og av arbeidsledighet? Er Foss villig til å gå så langt?
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2003-01-22:
Jeg har sans for mosjon, og helseministeren har vel også det. Alt tyder på at kvaliteten på ventelistene i sykehusene er elendig helt opp til dags dato. For få år siden dokumenterte en undersøkelse at døde personer, personer som hadde fått behandling, og personer som ikke ønsket behandling, faktisk utgjorde en stor andel av ventelistene. Dette er mildt sagt uheldig, siden ventelistene både kan vise behov for større innsats og kan vise ledig kapasitet. Disse listene utgjør jo et betydelig styringsgrunnlag både for helsevesenet selv, for Stortinget og for Regjeringen. Så spørsmålet er til helseministeren: Deler helseministeren disse bekymringer som jeg her uttrykker, for manglende kvalitet? Og: Hva gjøres for å rette opp disse uheldige forhold?
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2003-01-22:
Jeg vil gjerne gå videre på det poenget som helseministeren nå var inne på med fritt sykehusvalg. Ventelistene er jo nettopp grunnlaget for å få satt det systemet ut i livet, som et betydelig moment for å få til god pasientflyt og god ressursutnyttelse. Da er det fortsatt slik at gale lister gir gal informasjon når pasienten selv eller fastlegen skal lete etter kapasitet. Jeg lurer på om feil på listene faktisk er mer et resultat av slurv enn av mangel på kunnskap til å utføre oppgaven. Eller kan det også være slik at dataredskapet som brukes til dette, ikke er godt nok utviklet? Spørsmålet til helseministeren er da: Har vi i dag et så godt dataredskap at vi faktisk kan eliminere disse åpenbare feilene som har skapt problem for både storting, regjering og helsevesen?
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2003-01-22:
«Et forslag fra en styrerepresentant i et helseforetak lød: «Styret forutsetter at psykiatrien ikke skal overføre ressurser til somatikken.» Dette forslaget fikk ikke flertall. Stortinget bevilger penger til behandling av mennesker med psykiske lidelser gjennom både en opptrappingsplan og gjennom de ordinære bevilgninger. Hvordan kan statsråden sikre at de samlede bevilgninger til psykiatrien faktisk går til behandling av mennesker med psykiske lidelser?»
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2003-01-22:
Jeg takker for et svar jeg er veldig godt fornøyd med. Jeg setter også stor pris på helseministerens klare engasjement på dette området. Det tror jeg er veldig viktig. Samtidig vil jeg understreke at både denne regjeringen og regjeringer fra 1997 og fram til i dag har vist et vedvarende engasjement for opptrapping i psykiatrien. Det er veldig viktig på grunn av at psykiske lidelser er en folkesykdom. Jeg ser av statistikken at opp mot 20 pst. av befolkningen en eller annen gang vil kunne regne med å få en psykisk lidelse. Det betyr vel at den opptrappingsplanen som Stortinget har vedtatt, forventer alle blir fulgt til punkt og prikke, slik at nivået på driften når vi går ut av planen i 2006 er på 4,6 milliarder kr mer enn i det året vi sammenlikner oss med, altså i 1998. På spørsmålet om hvordan ministeren sikret seg, nevnte han styringsdokumentene – som er viktige, det er jeg veldig enig i – og rapportene. Men får ministeren faktisk oversikt over både opptrappingsplanens midler og det som ligger i rammen i en slik rapport som en har etterspurt?
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2003-01-22:
Det siste var betryggende å høre. Det bekymrer meg oppriktig hvis det er slik at et slikt forslag faktisk ikke blir vedtatt, sett i lys av nettopp det som helseministeren understreket her. Opptrappingsplanens midler pluss det som ligger i psykiatribevilgningen for øvrig, skal gi en vekst. Hvis en da tenker seg at en innenfor helseforetakene, og som ministeren var inne på en kanskje ikke hadde full kontroll med, faktisk kan gjøre omprioriteringer uten at det blir reagert, er jo det en handling på tvers av det som Stortinget har vedtatt, og det som Regjeringen nå dokumenterer at følges opp til punkt og prikke. Det siste spørsmål blir: Når ministeren ser slike reaksjoner som jeg henviser til her, har en da en mulighet til å sjekke at det faktisk ikke skjer uheldige prioriteringer på tvers av det ministeren står for og skal gå for i forhold til Stortingets vedtak?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-01-22:
Det har over lengre tid vært klart at ventelistene er et dårlig styringsverktøy i forhold til sykehusene. Det var i særdeleshet uheldig den gangen man hadde rammefinansiering av sykehusene og det å ha lange ventelister ofte gav uttelling i forhold til krav om tilleggsbevilgninger. Etter at man fikk innsatsstyrt finansiering, hvor pengene følger pasienten, ble dette bildet snudd, og sykehusene ble premiert for å behandle flere pasienter, ikke for å ha flere pasienter på venteliste. Det var viktig. Da staten overtok sykehusene 1. januar i fjor, ble det satt et søkelys på ventetider og ventelister med hensyn til to dimensjoner, både å rydde i ventelistene, slik at de skulle bli mer reelle, og å redusere deres reelle omfang. I forhold til begge disse dimensjoner har helseforetakene i 2002 gjort en meget god jobb. Jeg vil derfor hevde at vi i dag har en situasjon med langt mer reelle ventelister enn vi hadde for et år siden. Det er imidlertid fortsatt en utfordring for helseforetakene å ha en kontinuerlig fokusering på at ventelistene skal gi et mest mulig riktig bilde av situasjonen – også fordi de spiller en rolle i forhold til det frie sykehusvalget og muligheten til hele tiden å ha utnyttelse av ledig kapasitet i fokus. Det er jo interessant å se at etter at vi fikk sykehusreformen, har den ledige kapasiteten blitt tydeligere i forbindelse med det frie sykehusvalget. I de siste ukene har vi sett at flere sykehus i landet faktisk annonserer sin ledige kapasitet. Det er jo et uttrykk for at man begynner å få oversikt og nettopp derfor kan utnytte kapasiteten.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-01-22:
Jeg mener at gjennom den innsats som helseforetakene har gjort i 2002, og som de vil gjøre i 2003, vil de ha kommet langt i forhold til å få bukt med dette problemet. Men det vil alltid være slik, i forhold til ethvert registreringssystem som skal ha data inn, at kvaliteten ikke bare ligger i systemet, men også i rutinene, i holdningene og i den interesse personalet har av at tallene skal være reelle. Jeg tror at med det trykket som Stortinget har vedtatt at det skal være på effektivisering av sykehusene, vil det ligge en klar interesse i å utnytte hver krone i sykehusene best mulig, i å utnytte kapasiteten til pasientenes beste. Vi vil følge opp ved å etablere et nasjonalt senter for fritt sykehusvalg i 2003. Det vil ha en sterk fokusering på å gi korrekt og god informasjon til primærlegene, til innleggende leger og til brukerne. Der vil det ikke bare være informasjon om ventetider, men det vil også etter hvert bli lagt inn informasjon om hvordan sykehusene scorer på ulike kvalitetskriterier.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-01-22:
Jeg er glad for at også representanten Bjarne Håkon Hanssen ser de positive trekk som nå følger i reformens kjølvann, en betydelig økt aktivitet, reduserte ventelister og ventetider, og mer reelle ventetider. Min ambisjon er at vi skal ha et system som gir pasientene god informasjon om kvaliteten ved sykehusene. Vi iverksetter i år et system med kvalitetsindikatorer på styring av sykehusene, og det skal etter hvert inn i informasjonen til pasientene. For det andre skal dette systemet også gi reell og god informasjon om ventetider. Det vil alltid være slik når det gjelder ventelister som produseres i et gedigent system som de norske sykehustjenestene utgjør, at det vil være et tidsgap mellom det som legges inn, og det som tas ut. Men kombinert med en god veiledningstjeneste, en god svartjeneste, i helseregionene mener jeg at vi i løpet av dette året skal ha fått opprettet en meget god tjeneste i forhold til det frie sykehusvalget.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-01-22:
Det siste spørsmålet har jeg allerede svart på: i løpet av dette året! Jeg mener at i løpet av første halvår skal det være på plass et nasjonalt informasjonssenter om fritt sykehusvalg, som skal gi den tilgjengelige informasjon på en enda mer målrettet og effektiv måte. Til representanten Gløtvolds første spørsmål må jeg si nei, jeg er ikke enig i den virkelighetsbeskrivelsen han gir. Det er slik at fra den dag staten overtok sykehusene, ble det fokusering på to sider av ventelistene, både det å gjøre dem mer reelle og det å gjøre dem kortere. I forhold til begge dimensjoner har helseforetakene levert i 2002. Og de kommer til å levere også i 2003.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-01-22:
Vi har i perioden 2000–2002 hatt en betydelig vekst i aktiviteten i sykehusene. Gjennom de ressursene som tilføres i 2003, legges det til rette for å kunne videreføre aktiviteten på om lag det samme høye nivået som i 2002. Dette har ført til reduksjon i ventelister og ventetider. Jeg forventer at det fortsatt vil ha en slik effekt. Jeg har lært at det å spå om ventetider skal man være forsiktig med, fordi det faktisk også er en del elementer i utviklingen av tilbøyeligheten til å søke sykehusbehandling og i sykeligheten i befolkningen som man ikke kan spå om, men dette er vår ambisjon. Så til spørsmålet om å inkludere de private helsetilbudene. Regjeringen har erklært i Sem-erklæringen og i praksis gjennomført en politikk med utgangspunkt i at vi skal ta i bruk de ressursene vi har også i den private delen av helsetjenesten, for å løse den fellesoppgaven som dette er. Men det skal være under styring av de regionale helseforetakene.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-01-22:
Jeg er glad for at representanten Ballo har merket seg den betydelige satsing som har vært de senere år på å utvikle IT-verktøyene og systemene innenfor helsetjenesten. Det er jo et stort og mangfoldig apparat, hvor kommunikasjonen i stor grad har vært papirbasert. Den tiden er man på vei bort fra. Utviklingen av det nasjonale helsenettet, utviklingen av elektronisk kommunikasjon mellom trygdeetaten, legene og sykehusene er nå i ferd med å komme på plass. Det gir muligheter for å rette enda mer av ressursene inn på pasientbehandling, og mindre på papirflytting. Det er en veldig viktig utvikling. Vi har i styringsopplegget for sykehusene i 2003 gjort en samordnet satsing på dette, slik representanten Ballo etterlyser, til én av de strategiske og nasjonale satsingene for 2003.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-01-22:
De regionale helseforetakene overtok fra 2002 en rekke investeringsprosjekter fra fylkeskommunene som var på ulike stadier, fra løse skisser til prosjekter hvor byggearbeidene allerede var kommet godt i gang. Det har vært nødvendig å bruke tid for å skaffe seg full oversikt over de økonomiske virkningene av de ulike prosjektene, og med de relativt stramme investeringsrammene som det er lagt opp til i 2002 og i 2003, med den usikkerhet de regionale helseforetakene har følt i forhold til framtidige inntekter knyttet til investeringer, har det vært særlig nødvendig å bevege seg framover på en kontrollert måte. I St.prp. nr. 59 for 2001–2002 er dette formulert på følgende måte: «Rammen for investeringer som ble fastsatt for 2002 ble bevisst satt stramt for å sikre at det i overgangsperioden ikke ble igangsatt investeringsprosjekter som ville legge et urimelig press på investeringsrammer og kapitalkostnader framover. Det var et sentralt hensyn at de regionale helseforetakene ble gitt anledning til å foreta vurderinger innenfor sitt helhetlige ansvar og at dette tilsa en restriktiv holdning.» De medieoppslag og den uro som har oppstått omkring enkelte byggeprosjekter, må ses i lys av dette. Når det gjelder det konkrete prosjektet som representanten Alvheim spør om, utbyggingen av sjette byggetrinn ved Sentralsykehuset i Vestfold, er dette et krevende prosjekt å gjennomføre for Helse Sør. Det er et prosjekt med investeringsutgifter på godt over 1 milliard kr. Med det nye systemet for finansiering som er etablert, er det viktig og riktig at Helse Sør både foretar kritiske vurderinger av de investeringsmidler som prosjektet vil kreve, og av de kostnader som vil komme i driften etter at anlegget er tatt i bruk. Jeg avventer her de endelige vurderingene fra Helse Sør som de nå står oppe i. Det vil gi grunnlag for den avsluttende styringsdialogen mellom Helse Sør og Helsedepartementet. Men jeg kan allerede nå si at både ut fra sakens bakgrunn og den situasjon som prosjektet står i, vil jeg legge stor vekt på at det skal søkes en løsning som innebærer at byggetrinn 6 skal kunne videreføres og sluttføres. Med den respekt som jeg må ha for styrene i de regionale helseforetakene, vil jeg føye til at selv om mitt utgangspunkt er klart, vil jeg studere de vurderinger som kommer fram fra Helse Sør før endelig avgjørelse tas i denne styringsdialogen. Generelt har sykehusreformen vært basert på et prinsipp om kontinuitet med vekt på at de fylkeskommunale aktivitetene skulle videreføres i det nye statlige systemet. I tilfeller der investeringsprosjekter kun har vært på planleggingsstadiet, eller har kommet så kort at stans har vært realistisk, har dette prinsippet vært modifisert. Når det gjelder prosjektet i Tønsberg, er det min vurdering at samlet forhistorie, behandlingen i tilknytning til St.prp. nr. 59 våren 2002 og hvilke ressurser som så langt er lagt ned i prosjektet, tilsier at det bør søkes en videreføring og en sluttføring av dette prosjektet.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-01-22:
Jeg takker for attesten fra den ærede representant. Nettopp av den grunn vil jeg heller ikke gå inn på den konkrete utforming av løsning som det nå arbeides med. Det jeg vil si, er at vi må søke en løsning innenfor de budsjetter Stortinget har vedtatt, og de retningslinjer som følger Stortingets budsjettvedtak i så måte. Men vi må også søke en løsning som styret for Helse Sør kan ta ansvaret for. I det ligger en del av de avveininger som representanten Alvheim her var inne på. Dette regner jeg med at det vil være en dialog mellom Helse Sør og departementet om i nær framtid.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-01-22:
Jeg er, i likhet med representanten Alvheim, overbevist om at Helse Sør ser de utfordringer som ligger i en utbygging parallelt med å ivareta en forsvarlig drift ved sykehuset, og at de hensyn vil bli avveid innenfor rammen av det ansvarsområdet som Helse Sør har, og de muligheter Helse Sør har til å få utført pasientbehandling også andre steder enn ved sykehuset i Tønsberg under den mest intensive byggeperioden.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-01-22:
Jeg forstår tilleggsspørsmålet fra representanten Bekkemellem Orheim dit hen at hun konstaterer at det er en slik vilje, og at hun er opptatt av at den skal gi seg utslag i et press i forhold til tjenesten og fagene for å få til en raskere framdrift. Det kan jeg forsikre om at jeg ønsker å bidra til. Derfor er dette fokusert i styringsopplegget for sykehusene, og det vil, som jeg nevnte i mitt hovedsvar, bli fokusert i oppfølgingen av sykehusene, som på psykiatriens område vil foregå tertialvis, nettopp av den grunn at det skal være et betydelig trykk. Det er riktig som representanten Bekkemellem Orheim sier, at Modum Bad har god kompetanse. Jeg var med på å foreslå en bevilgning til dette tiltaket i utgangspunktet og har foreslått en økning i år, men det er heldigvis også dels etablert, dels under etablering, nye spesialenheter i alle helseregionene. Jeg kan nevne at f.eks. Helse Midt-Norge nå oppretter en ny spesialenhet på sykehuset i Levanger for behandling av pasienter med alvorlige spiseforstyrrelser i denne regionen. Det understreker betydningen av at en får gode tverrfaglige tilbud. Her er det ikke bare snakk om psykiatri, for de sykeste er det også et somatisk problem som må løses i et samspill.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-01-22:
Jeg tror jeg i høyeste grad innehar den ydmykheten. Det at vi søker hjelp fra utlandet, at vi søker kompetanseoverføring, er et uttrykk for det. At vi satser på forskjelligartede tilbud, er også et uttrykk for det. Det er dessverre slik at siden representanten Bekkemellem Orheim og jeg møttes i en interpellasjonsdebatt i 1998, har omfanget av problemet økt. Det er også med på å forklare noe av det trykket som er på behandlingsapparatet, til tross for at man har utviklet en del nye tilbud. Det jeg tror blir viktig framover, er å fokusere på det forebyggende arbeidet. Selv om det ikke finnes enkle svar på hvorfor disse lidelsene griper om seg, tror jeg det er helt åpenbart at det å være med og bygge menneskeverd, det å være med og bygge et positivt selvbilde hos unge jenter og det å være med og motvirke reklamens ensidige fokusering på det kroppslige utseendet som et uttrykk for vellykkethet, er viktige forebyggende trekk som må inn både i skoleverket og i andre sammenhenger hvor verdier formidles.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-01-22:
Svaret på det spørsmålet er ja, fordi styringsbudskapet som de regionale helseforetakene skal rapportere i henhold til, fokuserer både på videreføring av driften på minst samme nivå som i fjor og på at de nye opptrappingsmidlene skal komme i tillegg. Dette må de rapportere om, nå på tertialbasis, fra alle fem regionale helseforetak, slik at noe bedre grunnlag for å følge med på dette kan jeg vanskelig se at det er mulig å skaffe seg. La meg også si, siden representanten Kristoffersens spørsmål refererte seg til et forslag til vedtak som ikke ble vedtatt i et lokalt helseforetak: Fordi om man ikke har vedtatt et bestemt forslag som er framsatt i et styremøte, betyr jo ikke det at styret har vedtatt å følge en annen politikk. Både representanten Kristoffersen og jeg har såpass lang organisasjonsmessig erfaring at vi vet at det ikke nødvendigvis er slik. Jeg har fått forsikring fra Helse Midt-Norge om at det ikke er slik.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-01-22:
Svaret på det er ja, men den systematiske tilnærmingen til dette er kravet om jevnlig rapportering i forhold til styringsbudskapet. Og når det gjelder det som jeg har forstått av medieoppslag er utgangspunktet for representanten Kristoffersens spørsmål, har altså Helse Midt-Norge bekreftet at opptrappingsplanen følges, og at de styringssignalene som er gitt i Helsedepartementets styringsdokument, er formidlet videre, og at de blir fulgt opp. Da er jeg beroliget.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-01-22:
Regjeringen gjennomfører og forsterker tiltak som innebærer større grad av pasientmakt, først og fremst ved den utvidelse av pasientrettighetsloven som vi forpliktet oss til i Sem-erklæringen, som nå har vært på høring, og som jeg akter å fremme for Stortinget i løpet av denne vårsesjonen. Vi har også i sykehusreformen fått et klarere skille mellom bestillerrollen som de regionale helseforetakene har, og den utøvende rollen som de lokale helseforetakene har, og det skillet er markert i helseforetaksloven ved at de regionale helseforetakene ikke direkte selv kan drive sykehus. Det må de underliggende, lokale helseforetakene gjøre. Det vi arbeider med, er et tydeligere skille mellom disse rollene, og vi vil nå, som jeg nevnte, i forbindelse med brudd på rettighetene i pasientrettighetsloven se på etableringen av et bestillermiljø utenfor foretakene, men å plassere det i 435 kommuner anser jeg for svært lite aktuelt.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-01-22:
Jeg må minne om at forskjellen i offentlig betaling til de ulike rehabiliteringsinstitusjonene i stor grad er basert på at de yter forskjellige typer tjenester, og de rehabiliteringstilbudene som er finansiert gjennom innsatsstyrt finansiering, er i stor grad spesialiserte sykehusavdelinger, mens de private opptreningsinstitusjonene er opptreningstilbud på et lavere og mindre spesialisert nivå. Når det er sagt, erkjenner jeg at det er et behov for å utvikle et bedre finansieringssystem for de private institusjonene og knytte dem tettere opp mot hele kjeden av helsetjenester. Det er også intensjonen med det forslaget som Regjeringen la fram og fikk tilslutning til i forbindelse med statsbudsjettet, og som gradvis skal gjennomføres i de nærmeste fire år.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-01-22:
Mye tyder på at depresjon er et økende problem i vår tid. Det gjelder særlig tilstander der en antar at psykososiale forhold har stor betydning for utvikling av lidelsen. De langt fleste pasienter med depresjon blir behandlet i primærhelsetjenesten. Dette er i tråd med den vanlige og allment aksepterte oppgavefordeling, som anses hensiktsmessig også videre framover. Videre henvisning skjer på grunnlag av primærlegens samlede vurdering av pasientens situasjon. Behandlingen skal alltid bygge på en utredning og vurdering av situasjonen, årsakssammenheng og alvorlighetsgrad. Det er derfor vesentlig at primærleger setter av nødvendig tid og innehar nødvendig kompetanse. Medikamentell behandling betyr ikke at samtale er overflødig. Hvorvidt medikamentell behandling er nødvendig, avhenger oftest av graden av depresjon. Den psykologiske og den medikamentelle behandling skal utfylle hverandre, og begge deler er nødvendig ved alvorlige, dype depresjoner. De kliniske retningslinjene for voksne fra Helsetilsynet ble utarbeidet av en gruppe fra Norsk psykiatrisk forening som bygger på en svensk behandlingsveileder. Helsemyndighetene har ikke gitt ut retningslinjer for behandling av depresjoner hos barn og ungdom. I dag ligger ansvaret for å lage nasjonale retningslinjer hos Sosial- og helsedirektoratet. Sosial- og helsedirektoratet opplyser overfor meg at det er en svakhet ved fungerende veileder at den ikke i stor nok grad har tatt de psykologiske og allmennmedisinske fagmiljøene med i utarbeidelsen. Det er et prinsipp for direktoratet at alle nye veiledere og retningslinjer skal utarbeides tverrfaglig og baseres på den best tilgjengelige kunnskapen som finnes på feltet. Sosial- og helsedirektoratet støtter i dag et kvalitetshevingsprosjekt innen behandling av stemningslidelser, som er et samarbeidsprosjekt mellom Den norske lægeforening, Norsk Psykologforening og Norsk Sykepleierforbund, et såkalt gjennombruddsprosjekt. Direktoratet opplyser at de selv vil ta initiativ til å utarbeide nye retningslinjer, bl.a. på bakgrunn av erfaringer fra dette prosjektet. Det innebærer at Sosial- og helsedirektoratet selv tar ansvaret for å rette opp svakheter som er avdekket med hensyn til eksisterende retningslinjer for behandling av depresjon og stemningslidelser.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-01-22:
Jeg anser det representanten Røbekk Nørve der påpeker, som en av svakhetene ved dagens veileder, og jeg forstår at dette er oppe til vurdering i det arbeidet som Sosial- og helsedirektoratet nå har varslet om. Jeg synes det er naturlig at man ser på det, og at man får den faglige og tverrfaglige belysning av både behovet for og innholdet i en slik målrettet veiledning i forhold til barn og unge.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-01-22:
La meg først si at piller kan være og er en velsignelse i helsetjenesten, og det er en svært viktig innsatsfaktor for å hjelpe folk som er syke. Det vi har satt søkelyset på i meldingen om folkehelsen, er i forhold til de lidelser og diagnoser hvor man påviselig kan se at endring av livsstil kan være en bedre strategi og en mer effektiv strategi enn å skrive ut medikamenter av ulike slag. Vi ønsker å stimulere til, i de tilfellene hvor dette er dokumentert, at systematiske opplegg for f.eks. trening eller omlegging av kosthold skal være førstevalget framfor piller. Noen generell kamp mot piller er det ikke, men det er et varsku i forhold til en utvikling hvor en kanskje litt for lett skriver ut en pille for alt som er ille.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2003-01-22:
Jeg vil tro at folk flest synes det høres merkelig ut at det skal være så komplisert å sette opp en liste over dem som står i kø for behandling ved et av våre sykehus. Nå hører jeg helseministeren si at det etter den store helsereformen har skjedd veldig mye positivt. Det er jeg enig i. Vi har fått én tydelig eier, eieren er representert her i salen, og det skjer veldig mye positivt. Men jeg synes kanskje at helseministeren er litt lite ambisiøs i forhold til den problemstillingen og det spørsmålet som Kristoffersen tar opp. La meg derfor følge opp ved å stille følgende spørsmål: Hva slags ambisjon har helseministeren for at man skal få ryddet opp endelig i ventelisteproblematikken? Og: Når tror helseministeren at han kan komme til Stortinget og si at nå er det orden i ventelistene, nå har vi systemet på plass, nå kan vi si at det frie sykehusvalget fungerer?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2003-01-22:
Jeg tror vi stort sett er enige om at de ventelister som har versert og fungert til i dag, har vært veldig dårlige. Nå går helseregioner og helseforetak ut og sier de har redusert sine ventelister med 15 pst., 20 pst. og kanskje enda mer. Det skal gi opinionen et bilde av at man har blitt så mye mer effektiv i helsevesenet, men egentlig sier det veldig lite om bedret behandlingskapasitet. Det sier noe om opprydding i ventelistene, som vi er enige om har vært dårlige til nå. Jeg har lyst til å høre om helseministeren har den samme virkelighetsoppfatningen, at dette mer er et uttrykk for rydding enn det er for økt effektivitet og behandlingskapasitet. Så til dette med nasjonalt senter for fritt sykehusvalg og informasjonsflyten og kommunikasjonen mellom 1. og 2. linjetjenestene. Hva slags nasjonal plan har Regjeringen for at fastleger uansett hvor de er i dette landet, skal ha den samme tilgangen på informasjon om ventelister og senter for sykehusvalg?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2003-01-22:
Jeg tillater meg å stille finansministeren følgende spørsmål: «Om lag 40 pst. av oljefondets plasseringer er i aksjer, og dette har ført til store tap de seneste årene. For 2002 synes tapet å bli drøyt 120 milliarder kr. Vil statsråden bidra til at midlene kan sikres på en bedre måte og f.eks. bli brukt i langsiktige innenlandske investeringer når det gjelder infrastruktur og nødvendige utbygginger, som f.eks. innen sykehussektoren?»
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2003-01-22:
Jeg takker finansministeren for svaret. Jeg er først opptatt av å høre om finansministeren mener at det i øyeblikket er slik at intensjonen om at en skal plassere disse pengene til høy avkastning og innenfor lav risiko – som det var bred enighet om i Stortinget – fortsatt er til stede, når tapet på Petroleumsfondet for 2002 faktisk vil beløpe seg til om lag 120 milliarder kr. Så har jeg et spørsmål til. Det gjelder dette med infrastruktur og f.eks. sykehusbygging. Minimum 50 milliarder kr trenger vi for å bygge, utvide eller rehabilitere våre sykehus. Ville det i den sammenheng være en idé at staten lånte av sitt eget petroleumsfond for å finansiere denne utbyggingen, istedenfor å utsette dette i tid, slik signalene nå tyder på? Det ville etter min menig være god investering å bruke(presidenten klubber) en del av disse midlene i offentlig sektor – og kanskje, når det gjelder den rent arbeidsmessige utførelsen, i noen grad bruke utenlandsk(presidenten klubber) arbeidskraft. (presidenten klubber) (presidenten klubber)
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2003-01-22:
Jeg mener at det absolutt er en sammenheng her. En god finansiering av et nyttig tiltak – som å bygge ut og rehabilitere våre sykehus – vil gi både pengemessig og på annen måte stor fortjeneste til samfunnet. Jeg synes det er liten vilje hos finansministeren og Regjeringen til å tenke alternativt når det gjelder en sikrere bruk av oljepengene innenlands – til en viss grad. Jeg er klar over at det der ligger begrensninger, og at det er fare for å overopphete nasjonal økonomi. Men med en god forvaltning og langsiktig bruk, kanskje med delvis utenlandsk arbeidskraft til å utføre disse arbeidene – om det gjelder vei,, jernbane- eller sykehusbygging, det er det samme – og ved å tenke alternativer og ikke i form av å regne ut hvilken prosentsats man får ved å plassere midlene i kredittinstitusjoner, kan man vurdere hva som lønner seg på lang sikt.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-01-22:
Jeg er glad for at helseministeren bekrefter det misbruk av ventelister som fylkeskommunene bedrev i sin tid. Vi har fått reformen, ventetiden har gått ned, og antall pasienter på ventelistene er betydelig redusert. Jeg har to spørsmål til helseministeren. Forventer helseministeren at man i 2003 vil få ytterligere redusert ventetid og reduserte ventelister? Og: Kan helseministeren forsikre at også de private helsetilbudene inkluderes i det totale behandlingstilbudet på en noe sterkere og bedre måte enn hittil?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-01-22:
Jeg har følgende spørsmål til den ærede helseminister: «Et sjette byggetrinn ved Vestfold Sentralsykehus ble vedtatt av fylkestinget i Vestfold i 2000. I St.prp. nr. 59 for 2001-2002, Spesialisthelsetjenestens økonomi og budsjett 2002, forutsettes det at sjette byggetrinn var forutsatt ferdigstilt ved årsskiftet 2004-2005. Råbygget er halvveis ferdig, men videre forsering av bygget er nå stanset opp pga. pengemangel. Hva akter statsråden å gjøre med dette?»
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-01-22:
Jeg takker statsråden for svaret, som bekrefter helseministerens tidligere uttalelse til Tønsbergs Blad om at sjette byggetrinn ved sykehuset i Tønsberg skal gjennomføres som forutsatt. Et annet svar ville være oppsiktsvekkende fra en helseminister som jeg oppfatter som en ordholden person. Det er imidlertid ikke likegyldig om finansieringen skjer dels ved økt investeringstilskudd eller ved økt låneramme. Opptak av lån til bygging skal senere betjenes av foretaket, og derfor bør investeringstilskuddet være relativt høyt. Kan helseministeren her og nå bekrefte at Helse Sør vil få en økt investeringsramme, slik at nødvendig låneopptak ved Sentralsykehuset i Tønsberg ikke blir høyere enn at sykehuset i fremtiden kan betjene lånet på en forsvarlig måte?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-01-22:
Jeg takker igjen helseministeren for svaret, og jeg oppfatter det fortsatt som positivt for prosjektet. Så langt har utbyggingen og moderniseringen ved Sentralsykehuset i Tønsberg over lang tid vært en stor belastning, både for de ansatte og pasientene. Det er derfor særdeles viktig at forseringen av sjette byggetrinn går etter planen, uten ytterligere forsinkelser med dertil tilsvarende problemer både for pasienter og ansatte. På grunn av innskrenkninger av sengekapasiteten under byggingen har Sentralsykehuset i Vestfold helt frem til dags dato hatt et ekstremt overbelegg og korridorpasienter, et overbelegg som har grenset til det uforsvarlige, både for pasienter og ansatte. Kan helseministeren forsikre meg om at en under sluttfasen av sjette byggetrinn, så langt det er mulig, legger bedre til rette for en normal drift ved sykehuset med hensyn til antall pasienter, og at Helse Sør vil medvirke til å lette på overbelegget ved Sentralsykehuset i Vestfold ved å overføre pasienter til andre foretak i Helse Sør?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2003-01-22:
Sosialkomiteen besøkte i går Kompetansesenter for informasjonsteknologi i helsevesenet, som er 40 pst. eid av Helsedepartementet, så vidt jeg vet. De kunne legge fram tall som viser at Norge kanskje er det land i verden som nå har den største elektroniske dekning når det gjelder bruk av datateknologi innenfor helsevesenet. I primærhelsetjenesten er det stort sett full dekning. Når det gjelder sykehusene, ser vi at i løpet av veldig kort tid, kanskje to–tre år, vil alle sykehusene ha tatt i bruk teknologien. Man ser at henvisningene til sykehusene registreres elektronisk. Vi ser at mottak av henvisningene registreres elektronisk i sykehusene. Det betyr at man sitter på et unikt verktøy hvis man tar det i bruk, til å få en totaloversikt i forhold til henviste pasienter, volumet og også endringer over tid. Man har altså tilgang til et dynamisk verktøy for å få en totaloversikt, men verktøyet er ikke tatt i bruk. Jeg vil spørre helseministeren konkret: Vil man se på mulighetene som disse elektroniske verktøyene gir, for raskt å få opp en totaloversikt og benytte det som faktisk er tilgjengelig allerede i dag?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2003-01-22:
Jeg ønsker å stille kultur- og kirkeministeren følgende spørsmål: «Bingofolket i Solør, og sikkert mange andre steder i landet, sliter med et stort byråkrati og et regelverk som er vanskelig å forholde seg til. Blant annet har hvert lag/hver organisasjon ikke lov til å spille i mer enn tre måneder eller 30 ganger. Deretter skal andre slippe til. Ser statsråden at dette skaper frustrasjon og vanskeliggjør lagenes økonomi i forhold til det positive arbeidet disse gjør ute i distriktene, samt tilbudet til de som ønsker å spille bingo?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2003-01-22:
Jeg takker statsråden for svaret, som var et kort svar, og som sa forholdsvis lite om framtida. Den loven som gjelder nå, kom i 2001, så det er ingen gammel lov. Og svaret viser vel at statsråden ikke er den ivrigste bingospilleren, kanskje har ikke statsråden en gang vært på bingo – jeg vet ikke! Min ringe påstand er at det er større interesse for bingospill – i hvert fall ute i distriktene – enn for opera. Man må også ta med alle de positive virkninger som inntektene av bingospillet har bl.a. for barn og ungdom, men ikke minst for dem som er med og spiller bingo. Det er ofte litt eldre folk, som har bingospill som sitt kulturelle tilbud i en bygd. Dermed må ikke statsråden ødelegge for det gode arbeidet som bingoen gjør. Ofte er dette ute i distriktene med små forhold, hvor det ikke er mer enn én gruppe som har bingospill. Da er det litt frustrerende – ja meget frustrerende – når man ikke får tillatelse til å spille mer enn tre måneder om gangen. Det burde i hvert fall vært ett år, og hvis det året går bra, skulle det vært gitt tillatelse til videre spill.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2003-01-22:
Selvfølgelig er det forskjell på store og små forhold, men jeg snakker om de små forhold hvor det som regel bare er én aktør som spiller bingo. For dem er dette veldig frustrerende. Det tar mye tid, som denne aktøren heller kunne brukt på positivt arbeid i stedet for på søknader. I Glåmdalen av 15. januar 2003 kan vi lese om et lite idrettslag som pr. dags dato ennå ikke har fått tillatelsen. Det er ikke flere aktører der. Det er et lite idrettslag som gjør en kjempeinnsats for sitt nærdistrikt, både sosialt, ved bingospill, og ikke minst ved den inntekten det gir. Da skal man ikke legge kjelker i hjula for noen som driver med positive ting, som man føler at denne loven gjør. I lotteriloven § 5 står det «humanitært eller samfunnsnyttig formål». Det er nettopp det bingoinntektene til disse små lagene og organisasjonene går til. Da må statsråden være snill og se positivt på dette, og mitt konkrete spørsmål er: Hva vil statsråden gjøre for at det skal bli lettere, slik at en tillatelse ikke bare gjelder for tre måneder eller 30 spill når det ikke er flere aktører ute i distriktet?
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2003-01-22:
Bingo er eit lotteri som skal gi inntekt til lokale lag og organisasjonar, og som berre kan haldast etter løyve frå politiet. Dei fleste som har slik inntekt, er små og driv ikkje anna lotteriverksemd enn bingoen. Ofte er bingoinntekta heilt naudsynt for å halda liv i laget sitt arbeid og virke. Det er mange som ynskjer å få inntekt frå bingo. Det er difor fastsett i forskriftene for bingoverksemd at eit lag eller ein organisasjon berre får halda 30 arrangement i eit år, og at arrangementa må haldast innafor ein periode på tre månader. Målet med denne regelen er å sikra at fleire får høve til å halda bingo, og at marknaden ikkje blir dominert av nokre få. Politiet kan gi dispensasjon frå denne regelen for å unngå særleg urimelege høve. Lag og organisasjonar kan òg spela saman i ein felles pott, noko som kan sikra at inntekta for bingo kjem meir jamt over heile året. I samband med at Kultur- og kyrkjedepartementet for tida går gjennom reglane for lotteri og pengespel, vil det bli utarbeidd framlegg til endringar i reglane for bingo. Arbeidet med slike reglar vil også bli nemnt i den komande odelstingsproposisjonen om endringar i pengespel- og lotterilovgivinga, som er venta oversend Stortinget før utgangen av mars 2003.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2003-01-22:
Eg må innrømma at eg er ikkje den største bingospelaren. Men eg ser at det kan vera eit miljø som kan vera hyggeleg for dei som ynskjer å gå og spela bingo. Poenget med forskrifta her er sjølvsagt at dei midlane som kjem inn ved bingospela, ikkje berre må gå til ein enkelt aktør i eit nærmiljø. Dei må kunna gå til fleire aktørar. Difor må vi ha eit sett med reglar som passar inn både der det er mange aktørar som konkurrerer om å få lov til å spela, og der det er færre aktørar. Som eg sa, er det anledning til å gi dispensasjon frå denne regelen, og vi skal sjå på totaliteten når vi legg fram saka for Stortinget igjen i løpet av våren.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2003-01-22:
Eg har ikkje tenkt å «legge kjelker i hjula», heller ikkje kjeppar i hjula og heller ikkje kjelkar i vegen, eller korleis vi no skal ordleggja oss. Poenget er at vi er nøydde til å ha eit regelverk som passar inn, ikkje berre på små stader, men òg på store stader. Så får vi heller sjå når vi kjem til Stortinget med saka, om det går an å ha større dispensasjonsadgang på slike stader som spørjaren illustrerer. No har ikkje eg lese artikkelen i Glåmdalen, men representanten kan gjerne sende han over til meg, og så skal vi ta med oss òg den problemstillinga i det vidare arbeidet.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2003-01-22:
Jeg vil stille følgende spørsmål til justisministeren: «Stadig flere politifolk opplever alvorlige trusler mot seg og sin familie. Mange lever i skjul med hemmelig adresse. Politidirektoratet setter nå i verk tiltak for å beskytte disse politifolkene. Hvilke tiltak vil statsråden sette i verk for å bekjempe denne typen kriminalitet?»
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2003-01-22:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg vil gi honnør til statsråden for de tiltakene som er satt i verk nettopp for å motarbeide denne typen alvorlig kriminalitet, anførsler og angrep på vår rettsstat. Men jeg tror det er begrenset i hvor stor grad strengere straffer vil motarbeide denne typen kriminalitet, for her dreier det seg om mafialignende virksomhet og omfattende internasjonal kriminalitet. Det som også er litt frustrerende, er jo at vi gir litt etter for press, i den forstand at vi er nødt til å iverksette tiltak for å beskytte politifolk mot denne typen trusler. Mitt spørsmål til statsråden er: Hvilke muligheter ser statsråden for at man rett og slett kan motarbeide trusler og den typen kriminalitet, slik at vi kommer i forkant og ikke hele tiden er nødt til å drive med brannslukking og tiltak i etterkant?
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2003-01-22:
Jeg håper CATCH og de ulike tiltakene som man nå setter i verk i forkant for å bekjempe slik kriminalitet, vil lykkes. Samtidig vil jeg anmode om at man er litt kritisk i forhold til hvilke typer politimetoder man tar i bruk, for anonymitet og det at politiet er nødt til å jobbe i skjul, er ikke alltid det beste for en rettsstat. Det jeg lurer på, og som statsråden var litt inne på i sitt første svar, går på dette med internasjonalt samarbeid. Statsråden nevnte det nordiske samarbeidet, men denne internasjonale kriminaliteten favner mye videre enn det som skjer innenfor det nordiske området. Jeg lurer på om statsråden også kommer til å ta, eller om han har tatt, et initiativ bl.a. overfor Interpol og Kripos, slik at man kan få et bredt samarbeid for å bekjempe den type kriminalitet og slike miljøer.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-01-22:
Representanten er inne på noe helt vesentlig, at det som nå kommer fram, som jeg har vært kjent med i lengre tid, og som har vært drivkraften bak mitt betydelige engasjement for å bekjempe organisert kriminalitet og hjelpe denne kriminalitetens ofre, i altfor liten grad har vært framme i offentlighetens bevisstgjøring og debatt. Derfor er det veldig fortjenstfullt at representanten bidrar til en slik skjerpet oppmerksomhet. Kjernen i spørsmålet fra representanten er: Hva kan vi gjøre for å være i forkant? Vi kan f.eks. arbeide gjennom nye politimetoder, som det er åpnet adgang for overfor organisert kriminalitet, og være våkne overfor miljøene, fordi man vet at man har saker på miljøene som særlig knytter seg til alle politidistriktene som har fått en ny mulighet til spisskompetanse, som også knytter seg til det organet i politiet som heter ROK, Rådet mot organisert kriminalitet, og spesialenheten i politiet som heter CATCH, som spesielt skal gå etter bakmennene. Hvis man her får systematisert det arbeidet, som vi er godt i gang med, vil man også ha miljøene under oppsikt på en slik måte at de skal vite at politiet følger med. På den måten gir man også økt beskyttelse til de frontsoldatene som representanten har tatt opp i sitt spørsmål.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-01-22:
Når det gjelder politimetodene, er de nødvendige, og de er nøye rettslig regulert. Vi bruker dem nettopp i alvorlige situasjoner med trusler, som er bakgrunnen for spørsmålet som representanten har tatt opp. Med lov skal landet styres, og det skjer også her. Men det skal ikke styres med naivitet. Jeg opplever at representanten er med på å bekjempe naiviteten og samtidig slå et slag for at når vi gjør det, skal vi gjøre det med rettsstaten i bakhånd. Det har vi lagt opp til. I kampen mot denne kriminaliteten gir metodebruken politiet veldig viktige virkemidler. Så kommer andre forhold som representanten har tatt opp, nemlig et god samarbeid på tvers av landegrensene – rett og slett et godt etterretningssamarbeid, slik at man drar sammen, ikke bare mellom politidistrikt i Norge, men også på tvers av landegrensene. Det er vi aktivt i gang med, både i forhold til Norden, i forhold til Østersjøområdet og i forhold til Europol og Interpol. Jeg har tidligere selv hatt kontakt med politimyndigheter bl.a. i Russland og i USA, slik at vi har et samarbeid som gjør at den organiserte kriminaliteten blir fanget opp og bekjempet så godt som overhodet mulig.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-01-22:
Først vil jeg understreke betydningen av at norske lover er i samsvar med våre internasjonale menneskerettsforpliktelser, herunder Den europeiske menneskerettskonvensjonen. Det er derfor viktig at lovforslag blir vurdert i forhold til menneskerettskonvensjoner før forslaget fremmes for Stortinget. Dersom norsk lov skulle være i strid med de menneskerettskonvensjonene som er inkorporert i menneskerettsloven, vil konvensjonene gå foran og annen norsk lov bli satt til side. I forbindelse med utarbeidelsen av forslag til lov om styrking av menneskerettighetenes stilling i norsk rett, ble det tatt til orde for at det burde opprettes et enhetlig kontrollsystem for alle nye lover, forskrifter o.l. for å sikre at disse så langt som mulig samsvarer med menneskerettighetene, f.eks. ved å opprette en egen ekspertgruppe. Departementet gikk imidlertid ikke inn for dette forslaget av tidshensyn. Derimot påpekte Justisdepartementet at det er viktig at lovforslag hvor menneskerettigheter kan tenkes å ha relevans, på høringsstadiet og eventuelt senere hvis det har skjedd omfattende endringer, blir forelagt minst én høringsinstans som har kunnskap om og interesse for menneskerettsspørsmål. Fagdepartementene har et selvstendig ansvar for å innhente slike vurderinger. Institutt for menneskerettigheter, Den Norske Helsingforskomite, Amnesty International Norge er eksempler på institusjoner som normalt blir hørt i spørsmål om menneskerettigheter, foruten de mer ordinære juridiske høringsinstanser. Både Justisdepartementet og Utenriksdepartementet bistår i tillegg andre departementer med slike vurderinger. Dersom det ved oppstart av lovarbeid viser seg å være menneskerettsspørsmål som trenger avklaring, vil de to departementene påpeke dette. Arbeidet følges også i Justisdepartementets ordinære lovarbeid. Som kjent skal alle lovutkast forelegges Justisdepartementets lovavdeling til lovteknisk gjennomgåelse. Forholdet til menneskerettskonvensjoner er av de ting som blir sjekket. I tillegg vil disse departementene, så vel som høringsinstanser, kunne ta opp spørsmål om forholdet til menneskerettighetskonvensjonene i sine vanlige høringsuttalelser.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-01-22:
Det synes for meg, ut fra den informasjon jeg har innhentet, som om ordningen med at hvert enkelt departement har hovedansvaret for forholdet til Menneskerettskonvensjonen på sine områder, fungerer tilfredsstillende. Men det er også riktig, som jeg sa i mitt svar, at alle lovutkast skal forelegges Justisdepartementets lovavdeling til lovteknisk gjennomgåelse, og da blir forholdet til Menneskerettskonvensjonen blant de ting som blir sjekket. Det er også slik at vi selvfølgelig følger med på hva som skjer i Strasbourg. Vi venter på dom i fire saker om forholdet mellom erstatning og straff – to gjelder domstolenes rett til å dømme tiltalte til å betale erstatning etter en frifinnende dom, to gjelder tiltaltes rett til erstatning etter frifinnende dom. Når det gjelder de to siste, er loven allerede endret. Når det gjelder de to første: Skulle vi tape, må vi selvfølgelig vurdere å endre straffeprosessloven. Så dette er også en del av den aktsomhet som vi har i forhold til EMK-forpliktelsene våre.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-01-22:
Så langt både sinnet er åpent, øynene er åpne, alle er våkne og ikke sovende og alle fagarbeidere gjør sitt, gjør vi det vi kan. Hvis vi skulle begå det som på parlamentarisk språkbruk heter «en inkurie» – det betyr at vi ikke var gode nok – bestreber vi oss på å rette opp det snarest mulig og selvfølgelig også å ha det på en korrekt måte i forhold til Stortinget.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2003-01-22:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til justisministeren: «I forbindelse med Innst. O. nr. 51 for 1998-99 om lov om styrking av menneskerettane si stilling i norsk rett(menneskerettsloven) ble det snakket om en instans som skulle kvalitetssikre lovforslag i forhold til Den europeiske menneskerettskonvensjonen(EMK) før lovforslaget presenteres for Stortinget. (menneskerettsloven) (EMK) Er det etablert noen ordning, og blir denne kvalitetssikringen praktisert i alle departementer?»