Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2009-06-15:
La meg først si at jeg vel ikke helt greier å bruke denne anledningen til å feire personvernet. Det er viktig nok, men jeg synes kanskje at rammen rundt den saken vi nå diskuterer, er for alvorlig til å løfte fram det som den store saken. Det har dessverre vært flere tilfeller de siste årene hvor personer med psykisk lidelse har tatt liv, og hvor det har vært kjent at disse personene i forkant har hatt oppfølging både fra psykisk helsevern og kommunale tjenester. Et sentralt spørsmål er om disse tragediene kunne ha vært unngått dersom gjerningspersonene hadde fått bedre oppfølging av hjelpeapparatet. Et annet viktig spørsmål er hvorvidt eller hvordan de ulike berørte instanser og tjenester har etablert systemer for å lære av slike hendelser med effekt på framtidig praksis. Utvalget som er nedsatt av Regjeringen, skal se på disse problemstillingene og foreslå tiltak. Formålet med oppnevnelsen er å oppnå læring på feltet – la meg bare bruke noen andre ord for å beskrive hva jeg mener. Jeg har hatt ganske tett kontakt med det psykiske helsevernet i Oslo i ulike sammenhenger det året jeg har vært helse- og omsorgsminister. Jeg er helt sikker på at det psykiske helsevernet i Oslo har lært mye av det som skjedde i forbindelse med det tragiske trikkedrapet. Jeg merker, når jeg er i kontakt med folk både i de kommunale tjenestene og i spesialisthelsetjenesten, at det har skjedd lærdom i Oslo. Men det spørsmålet jeg stiller meg, er: Lærte man i Bodø noe av det som skjedde i Oslo? Og har man nå en situasjon der man i Ålesund, lærer noe av det som skjedde i Tromsø? Altså: Har vi greid å få helsevesenet vårt til å bli en lærende organisasjon, utover at de som satt nærmest de tragiske hendelsene, og som følte det veldig sterkt innpå seg, har lært? Det er veldig viktig for meg å understreke at formålet med dette utvalget ikke er at man skal jakte på syndebukker. Jeg tror jeg velger å si det slik at det minste vi skylder ofrene og deres familier, er at vi som helsevesen kan si at vi gjorde alt vi kunne for å forsøke å hindre at det skulle skje. Derfor ønsker jeg at dette utvalget ikke bare skal være opptatt av det som skjedde i den aktuelle situasjonen, og av samarbeidet f.eks. mellom den lokale sykehusavdelingen og de kommunale tjenestene, men også av hvordan tilsynsrapportene f.eks. ble fulgt opp av de regionale helseforetakene. Utvalget skal se like kritisk på departementets arbeid med å ta konsekvenser som på de lokale konsekvensene. Det er viktig for meg å understreke at det er det som er utgangspunktet for det arbeidet vi nå skal gjøre. Jeg er av den oppfatning at det lovforslaget vi behandler her i dag, er helt nødvendig for å sikre at utvalget raskt får utført sitt arbeid, og at vi får belyst det jeg mener er viktige problemstillinger. Det er også grunnen til at det har vært nødvendig med en svært rask lovprosess. Jeg er selvfølgelig enig med representanten Sjøli i at dette har gått fort, men problemstillingen har vært at hvis vi ikke hadde greid å få det til med dette tempoet, ville utvalget ikke ha vært ordentlig i gang med sitt arbeid før kanskje rundt nyttår, og da hadde vi fått et nytt storting – med alt det som det ville ha ført til av problemer. Så jeg er veldig takknemlig for at komiteen har vært villig til å behandle dette, for jeg tror det er viktig at vi nå holder det momentet vi har i denne saken. Jeg mener at det er riktig å gjøre endringene i lovforslaget § 2. Når vi har jobbet nærmere med dette, også i departementet, på grunnlag av spørsmål som er reist av komiteen, ser vi at det er en rett endring. I det ligger det selvfølgelig at jeg er glad for at vi får det vedtaket vi nå får. Det er mange som har sagt at dette er gjort før, i form av at vi har rapporter fra Statens helsetilsyn, vi har rapporter fra politiet, og vi har delrapporter. Ja, vi har delrapporter, men det som har vært intensjonen med oppnevnelsen av dette utvalget, har vært at man skal se på den tverrfaglige og den sektorovergripende helheten i saken. Det har ikke dagens tilsynsorganer, som f.eks. Statens helsetilsyn, muligheten til. Det har også vært reist kritikk mot at lovforslaget er en uthuling av taushetsplikten. Jeg presiserer at det er svært få personer som vil få tilgang til personsensitive opplysninger. Det vil være utvalget, som består av ti medlemmer, og i noen grad personer som bistår utvalget i deres arbeid. Det må også vektlegges at det er en midlertidig lov, som i all hovedsak mister sin praktiske funksjon etter at utvalget er ferdig med sitt arbeid. Utvalget er også pålagt like streng taushetsplikt som den som forklarer seg til utvalget. Avslutningsvis vil jeg derfor bare si at det er et svært viktig arbeid utvalget er satt til å utføre. Gjennom Odelstingets vedtak i dag sikrer man at utvalget kan utføre sitt arbeid på en tilfredsstillende og forsvarlig måte.