Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2014-04-10:
Jeg har lyst til å takke interpellanten for en ufattelig viktig debatt. Det er greit at det har vært debatter før, men de viser at vi ikke er i mål, og da må vi holde dette varmt til vi klarer å komme i mål. Jeg og Kristelig Folkeparti tenker at det å få et familiemedlem som har så store og ressurskrevende behov, i seg selv er en utfordring for familien. I tillegg skal de måtte kjempe mot systemet for først å finne ut av hva de har rett på, og så kjempe for å få det. Når man først har fått en utfordring i familien, er det en utfordring i seg selv å føle at man har en vegg foran seg av utfordringer, kriterier, kontorer og skjema – en utfordring som bør være helt unødvendig. Det som i alle fall bør være unødvendig, tenker jeg, er å måtte gå til media før noen av oss hører på dem. Det er en måte å måtte utlevere seg selv på som jeg håper alle slipper. Det å ha ressurskrevende tjenester i en kommune, koster mye penger. Ofte kan penger bli satt opp mot mennesker som har en ufattelig utfordring i utgangspunktet. Jeg er glad for at Venstre og Kristelig Folkeparti sikret at 214 mill. kr kom inn i budsjettet som var, som veldig mange ville skjære ned på. For det koster penger for kommunene å legge til rette for et faglig, kvalitativt godt tilbud. Etter å ha vært ordfører i mange år i en kommune med en av landets yngste befolkninger, vet jeg hva skatteinntekter er, jeg vet hva prioriteringer er, og jeg vet hva det koster å få unger, spesielt, men også ungdom og voksne, med kjempeutfordrende ressurskrevende tjenester. Jeg vet også at kommunepolitikere inderlig ønsker å gi gode tjenester, det må vi også si, men pengetaska rekker ikke til. Interpellanten la fram fire punkter som jeg synes var gode. Det ene var om spesialisthelsetjenesten og å oppfylle krav fra dem. Der utfordrer jeg ministeren litt, for det er sånn at spesialisthelsetjenesten og kommunene må være likeverdige med tanke på å kunne diskutere og legge til rette for et godt tilbud, sånn at det ikke er spesialisthelsetjenesten eller spesialistene ute som setter et krav, og så er det for kommunene å betale uten å kunne si noe om hva de har muligheter for. Så har jeg lyst til å utfordre spesialisthelsetjenesten til å hjelpe til når det gjelder kompetanse, som vi har snakket om. De kan lage fagteam, som vi vet at barnevernet også har gjort, som kan bistå kommunene i å få den kompetansen de faktisk trenger, og som de sitter med på akkurat det fagfeltet de er gode på. Der tror jeg vi har mye å lære, mye kunnskap å hente, og mange muligheter til å lage et bedre tilbud. Så må en diskutere hva faglig gode nok tilbud er, for vi sier at vi ønsker like tilbud, men folk er ulike. Uansett hvor likt vi ønsker å få det, er folk ulike, og nettopp fordi folk og brukere er ulike, klarer vi aldri å lage helt like tilbud. Så tror jeg vi skal tørre å gjøre en forenkling og gi disse kommunene som har en utfordring, penger til å kunne ha en koordinator, sånn at foreldre eller foresatte til ressurskrevende brukere slipper å springe fra kontor til kontor, men har én å forholde seg til som kan hjelpe dem å finne fram i alt det som ligger foran dem. Da tror jeg vi kan avlaste pårørende på en helt annen måte enn det vi gjør i dag.