Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2008-06-05:
Jeg vil takke representanten Engeset for å ta opp denne viktige debatten om inkludering av eldre arbeidstakere i arbeidslivet. De fine ordene er vi alle stort sett enige om. Nå må vi se på hva som faktisk blir gjort i praksis. Samfunnet trenger arbeidskraften til seniorene mer enn noen gang for å sikre økonomisk vekst og økt velferd. I dagens utgave av «Ukeavisen Ledelse» kan vi lese at pensjonistboom skaper hodebry og bekymring, fordi «fire av ti akademikere ved landets universiteter og høyskoler vil pensjonere seg innen 2018.» Slike utfordringer vil vi ha på de fleste samfunnsområder, for andelen personer mellom 55 og 66 år kommer til å vokse kraftig de nærmeste årene. Nærmere 25 pst. av innbyggerne i Norge vil i 2050 være 65 år eller eldre. Det er viktig for velferdsutviklingen å legge til rette for at så mange som mulig av disse kan stå lenger i arbeid. Kristelig Folkeparti er glad for at vi har et bredt pensjonsforlik, som vil stimulere til at flere eldre vil stå i arbeid. Andelen uførepensjonister blant seniorene øker fra 23 pst. i aldersgruppen 55-59 år til 36 pst. i aldersgruppen 60-64 år. Førtidspensjon, og spesielt AFP, er likevel en viktigere avgangsårsak for personer over 62 år enn uførepensjonering. Seniorene har selv et ansvar for å holde seg oppdaterte og videreutvikle kompetansen gjennom hele yrkeskarrieren. De må klargjøre sine ønsker og behov overfor arbeidsgiverne og være villige til å skifte arbeidsoppgaver og jobb når det er hensiktsmessig. Myndighetene har imidlertid også et stort ansvar, bl.a. for å legge til rette for yrkesdeltakelse også for dem over 67 år. Kristelig Folkeparti vil derfor bl.a. fjerne pensjonsavkortningen for 68- og 69-åringene som ønsker å stå i jobb. Jeg er skuffet over at Regjeringen ikke har vist vilje til å gjøre noe med dette verken i statsbudsjettet for inneværende år eller i revidert, men bare venter til nytt pensjonssystem rydder opp i dette. Vi må heller ikke glemme personalpolitikken, både i offentlig og privat sektor. Den må sette arbeidsmiljø og kompetanseutvikling for seniorene på dagsordenen i langt større grad enn i dag, og på alle måter søke å stimulere til at folk står lengst mulig i arbeid. Det er i den sammenheng helt på sin plass at representanten Engeset nevner personalpolitikken i StatoilHydro. I forbindelse med sammenslåingen av Statoil og Hydro til ett selskap ble det framforhandlet svært gunstige tidligpensjonsordninger for de ansatte. Mange av de ansatte har, ikke overraskende, benyttet seg av ordningene. Etter det jeg kjenner til, har så mange av de mest kompetente og dyktige medarbeiderne i selskapet sluttet på grunn av disse ordningene at StatoilHydro har blitt tappet for sentral kompetanse og fått ikke ubetydelige utfordringer i den daglige driften av selskapet. Mange av dem som har sluttet, har så blitt leid inn igjen som kostbare konsulenter. Er dette i tråd med Regjeringens fine ord om at arbeidslivet skal legge til rette for at arbeidstakerne blir lengst mulig i virksomheten? Er det god ressursforvaltning å gi medarbeidere svært gunstige tidligpensjonsordninger for så å leie dem inn igjen til en høy kostnad fra private konsulentfirmaer? Hvor er den aktive statlige eierskapspolitikken som skal sikre at selskaper der staten er en stor eier, fører en politikk som er i tråd med Regjeringens? Det er også grunn til å stille spørsmål ved statens fordelaktige ventelønnsordning. Jeg må innrømme at jeg har vanskelig for å forstå hvorfor ansatte i staten eller StatoilHydro skal ha bedre pensjonsordninger enn en vaskehjelp i en privat bedrift. Dersom denne vaskehjelpen ikke er LO-medlem, vil vedkommende dermed heller ikke nyte godt av AFP. Slik kan vi ikke ha det, som helseministeren sa gjentatte ganger i forrige debatt i salen i dag.