Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2001-05-28:
Jeg har registrert at både Signe Øye, Britt Hildeng og Dag Terje Andersen fra Arbeiderpartiet, Øystein Djupedal fra SV og Valgerd Svarstad Haugland fra Kristelig Folkeparti har vært på talerstolen her og gitt uttrykk for bekymring for urettferdige utslag av de respektive takstsystemene. De har tydeligvis forskjellig syn på hvordan systemene med inntektsskatt rammer. Jeg tillater meg å komme med en liten oppklaring. Begge parter har rett. Uansett hvordan man utferdiger et takstsystem, vil det ramme urettferdig, enkelt og greit, for det å ha et system der en skal betale inntektsskatt for en inntekt som ikke eksisterer, er urettferdig. Fremskrittspartiet gikk mot etablering av et nytt takstsystem under stortingsbehandlingen av dette spørsmålet i 1997. Fremskrittspartiet ønsker i dag – som i 1997 – å fjerne den såkalte fordelsbeskatningen av å bo i egen bolig og formuesskatten. Dette har vi også foreslått i de årlige behandlingene av statsbudsjettet – dessverre uten å få flertall for det. Siden det nettopp er for disse to skatteartene Regjeringen foreslår at det nye takstsystemet skal gjelde, vil Fremskrittspartiet stemme mot dette forslaget. Begrunnelsen for dette er enkelt og greit at med Fremskrittspartiets politikk er det unødvendig med et takstsystem, fordi det ikke vil være verken fordelsbeskatning av boliger eller formuesskatt. Fremskrittspartiet mener at fordelsbeskatning av egen bolig er en kraftig beskatning av en teoretisk inntekt som ingen av huseierne har sett noe til og høyst sannsynlig heller aldri vil få se noe til. De aller fleste som investerer i bolig, enten ved å kjøpe seg bolig eller ved å bygge bolig, gjør det for å skaffe seg tak over hodet. Kun et fåtall gjør det for å investere og få avkastning av investeringen. Når en familie foretar en investering for å bygge en basis rundt familien og privatlivet, er det etter mitt syn urimelig å sammenligne boliginvesteringer med ordinære investeringer på andre områder. Å investere i bolig er noe som står i en særklasse, og det er i utgangspunktet ikke beregnet å gi avkastning, og for vanlige boligeiere gir denne investeringen verken avkastning eller fordeler i form av inntekt. Dessverre er boligen blitt et mer og mer attraktivt skatteobjekt. Det ene er at man må betale inntektsskatt for noe man ikke har inntekt av. Det andre er at man må betale formuesskatt på boligen, en bolig som man altså har betalt betydelige summer for å ha bygd eller kjøpt, både i form av merverdiavgift, dokumentavgift og andre særavgifter. I tillegg til dette betales skyhøye gebyrer og avgifter til kommunale etater. Som om ikke dette var nok, kommer den kommunale eiendomsskatten i tillegg, som Fremskrittspartiet, som det eneste partiet i Stortinget, har stemt imot og ønsker å fjerne. Så kommer selvfølgelig alle de tusener på tusener av kroner som betales i renter på lån og til vedlikehold av boligen. Derfor er en bolig i utgangspunktet en stor – kanskje den største – utgift en familie har. Og derfor blir det spesielt urimelig å legge inntekt på noe som i realiteten ikke er annet enn en årelang utgift. Arbeiderpartiet og Kristelig Folkeparti står på denne talerstolen og gråter krokodilletårer over at dagens takseringssystem rammer skjevt, og er, slik som jeg har forstått det, tydeligvis mest opptatt av vanlige folks skatt. Men hvordan vil Arbeiderpartiet og Kristelig Folkeparti forklare at de siden 1997 – i den perioden jeg har sittet på Stortinget – både i regjering og opposisjon har foreslått og stemt for betydelige økninger av boligskatten nettopp for vanlige folk som de i dag går rundt og gir inntrykk av at de nå plutselig er begynt å bry seg om? Det står ærlig talt ikke til troende. Hadde de ment – og ikke minst ønsket – en forandring til det bedre, så hadde de stemt for Fremskrittspartiets forslag om å fjerne denne urettferdige ordningen. Men det tror jeg dessverre ikke de mener, og jeg tror derfor at de heller ikke vil komme til å stemme for Fremskrittspartiets forslag.