Kjell Arvid Svendsen (Kristelig Folkeparti), 2012-04-16:
Det har gjennom tiår vært et politisk mål å få flere kvinner i det norske forsvaret, både i førstegangstjenesten og som befal. Dette er mål som Kristelig Folkeparti støtter. Jeg er glad for at det også er bred politisk oppslutning om dette. Vi verdsetter at interpellanten, Marit Nybakk, tar opp saken og det engasjementet som forsvarsministeren viste i sitt svarinnlegg. Det er flere grunner til at økt kvinneandel i Forsvaret er bra. Det går for det første på Forsvarets brede og folkelige forankring. Det vil styrke vernepliktens legitimitet om vi rekrutterer både kvinner og menn til tjeneste i landets forsvar. Det vil også styrke båndene mellom kvinner og Forsvaret. Det går også på likeverd og likestilling. Forsvaret er en viktig del av samfunnet. Kvinner utgjør en stor del av dette samfunnet, men ikke minst: Flere kvinner i Forsvaret kan bidra til å gjøre vårt forsvar bedre. Forsvaret trenger kompetanse, og flere kvinner kan styrke kompetansebredden. Det er opplagt at det er en styrke å kunne verve soldater fra hele befolkningen. Det ser vi ikke minst i internasjonale operasjoner. Kontakt og tillitsbygging er der viktige oppgaver. I land som Afghanistan har vi erfart at kvinnelige personell kan ha andre – og bedre – muligheter for kommunikasjon og til å vinne tillit hos kvinnene i landet. I konflikter er kvinner og barn ofte ofre, som man må ta hensyn til. Men kvinner i konfliktfylte land er langt mer enn ofre, de er også viktige ressurser å bygge på når vi skal skape tillit og sikre fred. Arbeidet for å rekruttere kvinner til tjeneste i alle forsvarsgrenene har vi holdt på med lenge. Innføringen av sesjonsplikt for kvinner har vært et virkemiddel for å komme videre i dette arbeidet. Men etter flere tiår må vi konstatere at kvinneandelen knapt er særlig økende, til tross for at flere regjeringer har hatt fokus på dette. Forsvaret er fortsatt en arbeidsplass hovedsakelig for menn, faktisk er om lag 90 pst. menn. Det er langt igjen til målet om 25 pst. kvinner. Det er ikke kvinnene som skal forandre seg for å øke kvinneandelen. Det er arbeidsplassen, Forsvaret, som må endres. En bremse for rekrutteringen er at altfor mange av Forsvarets kvinner blir utsatt for mobbing, trakassering og, ja – enda verre – seksuelle overgrep. Det bidrar til at dyktige kvinner slutter fordi de ikke orker kulturen. For å komme videre trenger vi endringer i Forsvarets mannsdominerte kultur, ja, kort sagt: endringer i menns holdninger. Men årsaksbildet er mer sammensatt enn som så. Den pågående sentraliseringen i Forsvaret kan også bidra til å gjøre en karriere i Forsvaret mindre attraktiv for mange, ikke minst for kvinner. Familiepolitikk må være viktig for Forsvaret. Blant både kvinner og menn er det mange som kvier seg for å flytte eller pendle over lange avstander på grunn av familien. Kravet om at Forsvarets personell i økende grad må tjenestegjøre i utenlandsoperasjoner, som i Afghanistan, kan også skape rekrutteringsproblemer og bidra til frafall. Vi står her overfor en del strukturelle forhold som vi ikke kan se bort ifra. Vi må derfor erkjenne at arbeidet for å øke kvinners deltakelse i Forsvaret er en langsiktig oppgave. Likevel – det er lyspunkter. Forsvaret har mange kvinner å være stolt over. Komitélederen nevnte noen. La meg nevne tre. Først vil jeg nevne oberstløytnant Siri Skare, en fremragende offiser, som dessverre ble drept i den tragiske hendelsen da demonstranter gikk til angrep på FNs kontor i Mazar-e-Sharif 1. april i fjor. Dernest vil jeg nevne generalmajor Kristin Lund. Hun er den første kvinne i Norge som er utnevnt til offiser på generalnivå i Hæren. Kontreadmiral Louise Kathrine Dedichen er første kvinne i Norge som er utnevnt til offiser på admiralnivå. Hun har nå et stort ansvar som sjef for Forsvarets høgskole. De er foregangskvinner og forbilder for andre forsvarsinteresserte kvinner. Derfor har jeg tro på at vi kan komme videre i dette arbeidet. De tiltak som forsvarsministeren pekte på i sitt innlegg, bør det være bred enighet om.