Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 1999-11-04:
Nordisk Råd er engasjert i tre regionale samarbeidsprosesser: Barentssamarbeidet, Østersjøsamarbeidet og det arktiske samarbeidet. Samtidig har rådet et engasjement i forhold til det finske initiativ for en nordlig dimensjon i EU, en dimensjon som jo favner over alle de nevnte regionale prosessene. Norske myndigheter har naturlig nok rettet et særlig søkelys mot de utfordringene som finnes i Barentsregionen. Jernteppets fall og åpningen mot øst gjorde det mulig å gjenoppta en bredere kontakt med våre naboer i Russland. Dette området rommer enorme muligheter, med rike ressurser innen fisk, mineraler, skog og sannsynligvis petroleum. Men det rommer også enorme utfordringer, med betydelige sosiale og velferdsmessige problemer, og ikke minst belastninger på og trusler for miljøet, som er blant de største miljøutfordringene i verden. Barentssamarbeidet gav en arena for å utvikle et fellesskap i området og for å utvikle et felles engasjement for å løse utfordringene og å utløse mulighetene i regionen. Etter min vurdering har samarbeidet minst fire dimensjoner: en sikkerhetsdimensjon hvor vi gjennom gjensidig tillit bygger felles sikkerheten miljødimensjon hvor vi retter søkelys mot de enorme utfordringene, ikke minst når det gjelder atomsikkerhet og lagring av atomavfallen utviklingsdimensjon, hvor vi gjennom næringsutvikling legger til rette for velferdsforbedringen demokratidimensjon, der samspillet mellom det nye demokratiet i Russland og de etablerte vestlige demokratiene kan befeste demokratiet i Russland Barentssamarbeidet har to pilarer – et samarbeid på regjeringsnivå ved kontaktene mellom regjeringenes representanter i Barentsrådet, og en unik regional dimensjon ved kontakten mellom regionale representanter og urfolkene i Regionrådet. Dette er det viktig å bygge videre på. Det regionale samarbeidet gir en direkte kontakt mellom folkene som bor nær hverandre, som utvilsomt virker stabiliserende og utviklende. Samtidig har samarbeidet manglet en parlamentarisk dimensjon. Det er viktig at parlamentarikerne involveres, ikke i stedet for eksisterende samarbeid, men i tillegg til det. Det er viktig at parlamentarikerne også deltar i bæringen av den tanken og den visjonen som ligger bak samarbeidet. Og det er nå engang slik at det er de nasjonale parlamentene som vedtar de budsjetter som stiller ressurser til disposisjon for samarbeidet, og som vedtar de lover som legger rammebetingelsene for samarbeidet. Jeg tror dessverre at vi må slå fast at samarbeidet i Barentsregionen har vært mindre i fokus i Nordisk Råd enn de andre regionale prosessene. Jeg tror det er tre forklaringer på det. For det første er det en noe ulik vektlegging mellom ulike land av de ulike prosessene. For det andre er utfordringene, f.eks. i Østersjøområdet, mer oversiktlige og lettere å håndtere enn de enorme dimensjonene som preger utfordringene i Nordvest-Russland. For det tredje har man, ikke minst, manglet en parlamentarisk dimensjon, en parlamentarisk kanal i Barentsregionen. Det var derfor svært viktig at presidenten i Det norske storting, sammen med den daværende presidenten i Nordisk Råd, bar fram en parlamentarisk konferanse for Barentsregionen i Alta i april. Denne konferansen gav så langt ikke en tilsvarende parlamentarisk organisering som vi ser i Østersjøsamarbeidet, selv om det etter mitt syn må være det langsiktige mål at Nordisk Råds engasjement i disse prosessene skal behandles likt. Like fullt gav det en parlamentarisk kanal. Konferansen vedtok et omfattende sluttkommuniké som markerer vilje til å gripe fatt i og bidra til løsning av utfordringene i regionen. Samtidig ble Nordisk Råds nærområdeutvalg i nært samarbeid med Barents regionråd og med representanter fra relevante russiske folkevalgte organ bedt om å følge opp anbefalingene. De fleste av de temaene som reises i kommunikeet, er under arbeid. Utenriksministeren har redegjort for mange av dem her i dag. Parlamentarikerne må naturlig bidra til å stimulere, påskynde og overvåke dette arbeidet. Samtidig må vi spørre hvordan vi som parlamentarikere kan gi samarbeidet en tilleggsdimensjon utover det som i dag skjer i Barentsrådet og Regionrådet. La meg her peke på fire forhold. For det første: Selvsagt vil parlamentarikernes engasjement og deres kontakt i seg selv kunne bidra til å legge til rette for regjeringenes samarbeid – ganske enkelt på grunn av at enhver regjering trenger politisk støtte for å få gjennomslag for sin politikk. Det andre er at parlamentene naturlig er demokratiets kjerne i de enkelte land. Parlamentarikerne vil derfor kunne forsterke demokratiutviklingen både generelt og ved å løfte fram en kontakt mellom bl.a. kvinnelige parlamentarikere, slik utenriksministeren viste til, med sikte på å oppnå reell likestilling, og mellom unge parlamentarikere. Det tredje er utveksling av erfaringer og kompetanse. Det må fokuseres på hindringene som begrenser internasjonal handel og investeringer i Nordvest-Russland. En viktig årsak til dette er mangelfull lovmessig beskyttelse for investeringer, manglende langsiktighet i lovgivningen, skatte-, avgifts- og tollregler og hyppige endringer i disse. Men lovgivning og skattlegging er jo nettopp blant parlamentenes kjerneområder. Vi må derfor spørre hvordan nordiske parlamentarikere kan bidra til at russiske parlamentarikere får et bredere grunnlag for å treffe beslutninger som fremmer nødvendige investeringer. Og for det fjerde: Vi vet stort sett hva som må gjøres for å løse miljøutfordringene i Nordvest-Russland. Vi vet stort sett hva som må gjøres for å bygge ut infrastrukturen. Vi vet stort sett hva som må gjøres for å skape næringsutvikling. Vi vet stort sett hva som må gjøres for å styrke velferdstilbudet. Men det grunnleggende problem er mangel på finansiering. Spørsmålet er da om vi som parlamentarikere kan bidra til å fokusere på finansieringsutfordringene ved å bringe sammen internasjonale kapitalmiljøer og parlamentarikere som bevilgende myndighet i aktuelle land. Og ikke minst: Barentssamarbeidet består jo ikke bare av Russland, Finland, Sverige og Norge. Barentssamarbeidet består også av andre nordiske land, av EU – av de fleste EU-landene, av USA, av Japan, for å nevne noen. Kan nordiske parlamentarikere da bidra til å skape sterkere engasjement i samarbeidet og sterkere forpliktelser for et bredt internasjonalt løft for finansiering av nødvendige strategiske prosjekt ved å knytte kontakt med parlamentarikere i EU-parlamentet, den tyske Forbundsdagen, det franske parlamentet, den amerikanske Kongressen eller det japanske parlamentet? Kan vi skape en parlamentarisk opinion som presser på regjeringene for å bidra til en slik finansiering av strategiske prosjekter, som er helt fundamental hvis vi skal få til den nødvendige opprydding og utvikling? Etter mitt syn må vi ha som ambisjon at vi skal kunne bruke denne parlamentariske kanalen aktivt. Men da må vi gjøre ting noe annerledes enn det som kanskje er tradisjonen i Nordisk Råd. Kanskje kan vi også på den måten bidra til å vitalisere Nordisk Råd. Begge deler bør være i norsk interesse.