Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2004-06-10:
Jeg føler også behov for å gi uttrykk for at det er en meget alvorlig bakgrunn for den saken som vi nå har til behandling, og som vi skal si noe i forhold til. Vi skal fatte vedtak i denne saken som kan være med på å gjøre livet for noen som har fått det vanskelig, kanskje noe lettere. Jeg vil også, som foregående taler, berømme justisministeren for hans arbeid i denne sammenhengen. Jeg tror det knapt er noe som for foreldre er så dramatisk, og som griper så inn i deres liv, som nettopp det å miste et barn. Det gjelder generelt. Men det gjelder - uten at jeg har noen erfaring fra det selv, men slik jeg kan sette meg inn i det - i særlig grad for dem som mister et barn som følge av en straffbar handling. Da er det viktig at det er noen som kan være med og bidra til at personene får den nødvendige hjelpen som gjør at de kan føle seg både sett og hjulpet, at de har en følelse av at de ikke blir stående alene, verken med sorgen eller med de mange spørsmålene i forhold til det offentlige, i forhold til rettssaker, i forhold til en hel del områder som de normalt ikke har vært forberedt på å skulle takle. Derfor er det viktig at vi går inn for hjelp som gir støtte, og som bidrar både til trygghet og veiledning for foreldre som kommer i en slik situasjon. Men det er også viktig at barn gis den nødvendige hjelpen når de er i en situasjon hvor de har fått rett til bistandsadvokat. Derfor er det nødvendig at det utvalget som skal nedsettes av Justisdepartementet for å vurdere fornærmedes straffeprosessuelle stilling, ikke bare ser på det, men også vurderer problemstillinger for pårørende til barn som har fått rett til bistandsadvokat. Jeg fulgte selv det som førte til opprettelsen av Stine Sofies Stiftelse i Grimstad, og opplevde noen av de vanskeligheter og det samfunnsmessige engasjementet som kom til uttrykk rundt stiftelsen etter hvert. Jeg så hvordan enkeltmennesker med et engasjement - i dette tilfellet fra hovedpersoner med et engasjement sprunget ut av opplevd virkelighet - ble ivrige etter å kunne være en hjelp for andre som kommer i en lignende situasjon. Den idealismen og den viljen til å stå på for å kunne hjelpe mennesker i en lignende situasjon, er det viktig at vi belønner. Jeg synes det er veldig riktig at det også fra Stortingets talerstol allerede - og gjennom mitt innlegg - har blitt gitt uttrykk for den anerkjennelse som Stine Sofies Stiftelse virkelig fortjener. Men det er også andre som gjør et godt stykke arbeid. Vi snakker også i denne innstillingen om pårørendeomsorg. Det er viktig at man kan institusjonalisere en del ting, men jeg vil også gi oss selv en aldri så liten oppmuntring - ikke noen moralsk pekefinger - til å se mennesker i vårt nærmiljø som trenger noen å snakke med, noen å være nær. Det er ikke slik at vi bare kan skyve ansvaret for omsorg over på offentlige instanser eller til de frivillige organisasjonene. Vi har som medmennesker og enkeltpersoner i et nærmiljø et ansvar for hverandre. Det er slik at vi kan legge til rette forholdene gjennom vedtak her i Odelstinget og Stortinget, men jeg skulle ønske at vi kunne innse at vi ikke kan løse alle problemer med vedtak, men ved å vise omsorg i vårt dagligliv, i tillegg til disse vedtak.