trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Morten Andreas Meyer (Høyre), 2004-05-26:
Jeg viser til tilleggsspørsmål fra stortingsrepresentant Britt Hildeng i spørretimen onsdag 12. mai 2004 vedrørende overføring av ressurser fra trygdeetaten til Aetat. I tilleggsspørsmålet la representanten til grunn at styrkingen av Aetat som Regjeringen foreslår i revidert nasjonalbudsjett, er ressurser overført fra trygdeetaten. I mitt svar kom jeg i skade for å si at bevilgningen til Aetat ikke inkluderer overføringen av ressurser fra trygdeetaten. Det er ikke riktig. 15 mill. kr av totalt 40 mill. kr som Regjeringen foreslår å styrke Aetat med, er rammeoverføring fra trygdeetaten som følge av flytting av oppgaver fra denne etat til Aetat. I tillegg kommer forslaget om 45 mill. kr til flere arbeidsmarkedstiltak – i alt 85 mill. kr. La meg tilføye at dette er en betydelig og målrettet satsing. Formålet med satsingen er å gi yrkeshemmede aktive og arbeidsrettede tilbud på et tidligere tidspunkt enn i dag. Dette vil kunne bidra til at yrkeshemmede kommer raskere tilbake til arbeidslivet. En styrking av attføringstilbudet til yrkeshemmede vil også bidra til å øke yrkesaktiviteten for funksjonshemmede, som er en viktig målsetting for denne regjeringen. Det å redusere ledigheten og styrke sysselsettingen må angripes med en bredt anlagt strategi. Tiltaksplasser er viktig, men antall tiltaksplasser er ikke noe godt mål i seg selv. Det viktigste er her raskest mulig å hjelpe mennesker uten arbeid tilbake til arbeidslivet. Det må inneholde virkemidler som strekker seg utover tiltaksplasser.
Morten Andreas Meyer (Høyre), 2004-05-26:
Veksten i antall utlyste stillinger i Oslo og Akershus er så langt i år på ca. 27 pst. Det er et tydelig uttrykk for at arbeidsmarkedet er i en forsiktig bedring. Jeg har stor tillit til at Aetat dimensjonerer tiltakene tilpasset den faktiske situasjonen i hvert enkelt fylke, og minner om at Regjeringen i forslaget til revidert nasjonalbudsjett viderefører antall tiltaksplasser fra det opprinnelige budsjettet for 2004. Dette skjer til tross for at sysselsettingssituasjonen ser noe lysere ut enn det som var lagt til grunn da det ordinære budsjettet ble presentert i fjor høst.
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2004-05-26:
Utgangspunktet for mitt spørsmål var den krisesituasjonen som Aetat i Oslo og Akershus egentlig er i. Dersom man skal opprettholde det arbeidsmarkedstiltakstilbudet som man til nå har hatt, og som det også er behov for på grunn av arbeidsledigheten, vil man mangle 35 mill. kr – eller gå med 35 mill. kr i underskudd. Det var bakgrunnen for spørsmålet. Jeg vil be om at statsråden bidrar til at Oslo kan opprettholde det omfanget av arbeidsmarkedstiltak som det er behov for, og som man til nå har hatt. Og jeg vil be om at de styrkingene som faktisk gjøres nå, skjer på en slik måte at det kan realiseres.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2004-05-26:
Jeg har et spørsmål til statsministeren som vil bli besvart av utenriksministeren: «I Grunnloven § 1 heter det at Norge er et fritt, selvstendig, udelelig og uavhendelig rike. Hvor langt må integrasjonen i EU være kommet før det er aktuelt å endre denne grunnlovsparagrafen ved et eventuelt norsk medlemskap i EU?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2004-05-26:
I Grunnloven § 49 lyder det: «Folket udøver den lovgivende Magt ved Storthinget.» Hvordan harmonerer det med Grunnloven når vi underordner oss og EUs direktiver og forordninger står over Grunnloven? Er det ikke på tide å forandre Grunnloven?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2004-05-26:
Det er korrekt. Vi gikk ut av en union i 1905 – for hundre år siden. Høyre har jo erklært at de vil gå inn i en ny union. Legger Høyre opp til en gave til det norske folk ved at vi snarest mulig skal gå inn i en ny union? I 2005 er det hundre år siden vi var i en union. Er det virkelig Høyres mening at vi skal gå inn i en ny union? Er det en gave?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2004-05-26:
Jeg har et spørsmål til kultur- og kirkeministeren: «Det er framkommet mange forslag til hvordan man kan gjøre seg bruk av kirkebyggene. Det har vært vist til at mange av kirkebyggene har påtrengende behov for vedlikehold og oppussing, noe det ikke finnes økonomi for i kommunene. Det har også kommet forslag om å gjøre om kirkene til hotell og moskeer. Hvordan ser statsråden på forslagene om å omgjøre kirkebyggene til bruk for kremmere og konkurrerende religioner?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2004-05-26:
Kirkene var jo tidligere meget rike. De hadde store landområder, som var tilknyttet kirkene. Vi hadde folk som ivaretok disse interessene. De er borte, og landområdene er lagt under Opplysningsvesenets fond. Kan det være aktuelt å bruke Opplysningsvesenets fond for å vedlikeholde kirkene i større grad?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2004-05-26:
Jeg takker for svaret – og jeg glemte vel å takke for det første svaret. Nå gjør jeg det hermed for begge. Det har vært flere oppslag om manglende vedlikehold av gudshusene. Vil statsråden vurdere om staten kan ta over ansvaret for gudshusene, slik staten bl.a. gjorde med sykehusene i forbindelse med sykehusreformen?
Jan Petersen (Høyre), 2004-05-26:
De konstitusjonelle forhold knyttet til et eventuelt norsk EU-medlemskap stod sentralt i St.meld. nr. 40 for 1993-94, Om medlemskapet i Den europeiske union. Det ble i meldingen ikke identifisert noen forhold som skulle tilsi at et medlemskap ville være i konflikt med Grunnloven § 1. Verken den integrasjonsprosessen som EU senere har gjennomgått, eller utkastet til ny konstitusjonstraktat har skapt grunnlag for å endre denne vurderingen. Jeg finner det ikke riktig å gå inn på en teoretisk utlegging av Grunnlovens grenser basert på en hypotetisk antakelse om at utviklingen i EU skulle ta en annen retning enn det i dag er mulig å forutse.
Jan Petersen (Høyre), 2004-05-26:
Det spørsmålet har jeg jo allerede besvart. I St.meld. nr. 40 for 1993-94 ble disse spørsmål nøye gått igjennom, og det ble altså ikke identifisert noe forhold som skulle tilsi at det ville være i konflikt med Grunnloven § 1. Det vi senere har sett, gjør heller ikke det, så svaret er nei.
Jan Petersen (Høyre), 2004-05-26:
Det ville være meget fristende å ta opp en diskusjon med representanten Bastesen om substansen i EU-spørsmålet. Ja, jeg er enig i at det å bli medlem av EU ville være godt for norske forhold, sett fra mitt partis side. Men som Bastesen også er klar over, er det altså et kompromiss som ligger til grunn for Sem-erklæringen, og dette spørsmålet står ikke på Regjeringens arbeidsliste. Når det gjelder de formelle spørsmål som Bastesen egentlig stilte spørsmål om, har jeg altså gitt klare svar på dem.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2004-05-26:
«Voldssaken til en kvinnelig drosjesjåfør i Drammen er to ganger tidligere behandlet i Stortingets spørretime. Saken har nå kommet til doms, og voldsmannen er idømt den latterlig lave straffen av 3 måneder. Politiet har nylig bøtelagt sjåføren fordi hun under arrestasjonen(for en fartsbot) kastet en post-it-blokk mot en politibetjent i forbindelse med at den spinkle drosjesjåføren ble innbrakt av 4 politibetjenter. (for en fartsbot) Hva synes statsråden om den behandling drammenspolitiet har gitt voldsofferet?»
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2004-05-26:
Det nye er, som statsråden sier, denne boten som nå er kommet for kasting av post-it-blokker. Det er to forklaringer på denne saken. Den ene er at Drammen må ha usedvanlig puslete politifolk, som ikke tåler å få kastet en post-it-blokk etter seg, og som må ha fire politifolk for å legge i bakken og bringe inn et voldsoffer som veier knappe 40 kg, som er 1,50 m høy, og som i tillegg har en ryggskade. Den andre muligheten er langt verre. Det er at man ved Drammen politikammer har noen som driver en privat vendetta på grunn av Kirsten Scheis kritikk av politiet og den SEFO-anmeldelsen hun har inngitt. Dette kan underbygges av den boten for kasting av gule lapper som hun har fått. Det kan også underbygges av at en kvinnelig drosjesjåfør som ligner på Schei, er stanset flere ganger av politiet, og at Scheis sjåfører er utsatt for merkelige hendelser fra politiets side. Hva tror justisministeren er bakgrunnen for saken: Har man usedvanlig puslete politifolk i Drammen, eller er det noen som muligens misbruker sin stilling?
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2004-05-26:
Jeg går ut fra at det er så langt en justisminister kan gå i sin kritikk av sine underordnede. I så fall må man vel kunne oppfatte det som en sterk kritikk. Tilbake til voldssaken: Schei hadde skader over hele overkroppen og i ansiktet. Hun hadde sår og blødninger, hjernerystelse og varig ryggskade. Hun er blitt tatt kvelertak på, slått, sparket osv. Straffen er ubetinget fengsel i tre måneder. Mitt syn er at det er en straffeutmåling som er hårreisende. Vil statsråden i fremtiden ta noen initiativ til å øke de generelle strafferammene på basis av denne og andre lignende saker? Til slutt har jeg et par kommentarer i forhold til det statsråden innledet med. Det var jo meget interessant at det fremkom i rettssaken at det viser seg at denne personen hadde stått innmeldt i trygdesystemet og fått sykepenger. Er det ikke grovt inkompetent da ikke å finne ham?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-05-26:
Jeg ber om å få litt tilleggstid, for jeg har behov for å korrigere et svar jeg gav til representanten Knudsen i samme tema i fjor.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-05-26:
Jeg finner det riktig av meg innledningsvis og før jeg svarer på det spørsmålet som nå står på kartet, å gi følgende korrigerende opplysninger: I mitt svar på spørsmål nr. 7 i Stortingets spørretime den 19. mars 2003 fra representanten Ulf Erik Knudsen om politiets prioriteringer i etterforskningen av en anmeldt voldssak fra Drammen opplyste jeg – på grunnlag av informasjon fra Politidirektoratet – at politiet ikke hadde lyktes med å avhøre den anmeldte personen, fordi vedkommende siden 1998 hadde oppholdt seg i utlandet og hadde meldt utvandring fra Norge. Jeg opplyste videre at han meldte flytting tilbake til Norge i 2002. Jeg er nå gjort oppmerksom på av Politidirektoratet at det ikke er korrekt at anmeldte rent faktisk oppholdt seg i utlandet i den omtalte perioden. Det riktige skal være at han bodde og oppholdt seg på ulike steder i Sør-Norge. Jeg beklager at politiet og departementet ikke hadde korrekt informasjon om hvor den anmeldte personen oppholdt seg. I brev av 24. mai dette år har jeg også beklaget dette til mor til fornærmede. Så til dagens spørsmål: Jeg framholdt i mine to svar i spørretimen 19. mars og 30. april 2003, hvilket jeg fortsatt fastholder, at drosjesjåførens brudd på vegtrafikklovens bestemmelser i 1998 og den voldsepisoden hun ble utsatt for i 2000, må ses på som to uavhengige saker. Som jeg tidligere også har gitt uttrykk for i spørretimen i forbindelse med denne saken, mener jeg at det er beklagelig at etterforskningen og dermed også iretteføringen av voldssaken tok lang tid. Imidlertid er det nå falt dom i saken ved Drammen tingrett den 19. april i år. Jeg ber om forståelse for at det ikke vil være riktig av meg å kommentere straffeutmålingen i en konkret enkeltsak i domstolene. I mitt svar på representantens spørsmål den 30. april 2003 redegjorde jeg for mitt syn på politiets pågripelse av den kvinnelige drosjesjåføren. Bakgrunnen for pågripelsen var at hun etter innkalling ikke møtte til soning av subsidiær fengselsstraff fordi boten ikke ble betalt. Politidirektoratet har informert meg om at politiet den gang fulgte sin alminnelige praksis og etablerte rutiner for avhenting av bøtesonere, noe som endte opp i en pågripelse av kvinnen. Jeg har gitt uttrykk for at politiet ved den anledning kunne ha brukt noe mer skjønn i saken. Jeg mener det samme i dag. Jeg er gjort kjent med at det er utstedt et nytt forelegg mot kvinnen den 8. mai i år. Politidirektoratet, som har undersøkt saken, opplyser at bakgrunnen for bøteleggelsen er forhold som skjedde under pågripelsen av den kvinnelige drosjesjåføren 23. april 2003. Det inntrufne medførte at politimesteren i Søndre Buskerud siktet kvinnen for å ha forulempet offentlig tjenestemann under hans utførelse av tjenesten. Politimesterens avgjørelse er en avgjørelse fra påtalemyndigheten, ikke fra politiet som sådant. Jeg er verken overordnet domstolene eller påtalemyndigheten. Jeg må respektere deres uavhengighet. Jeg er derimot overordnet politiet, og som allerede påpekt av meg flere ganger, burde politiet ha utvist mer skjønn – eller om en vil – større fleksibilitet i håndteringen av bøtesoningssaken.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-05-26:
Representanten har selvfølgelig full rett til å framstille sitt syn på saken. Jeg har faktisk gitt uttrykk for mitt syn på saken, basert på det jeg skal forholde meg til. Det er at jeg for det første har beklaget at jeg fikk gale opplysninger i forbindelse med voldssaken. Jeg har også gjentatt i dag det som jeg har sagt, at man skulle ha brukt mer skjønn i forbindelse med bøtesoningssaken, og jeg har sagt at når det gjelder påtalemyndighetens avgjørelse, er jeg ikke overordnet på det området. Jeg gjentar gjerne at det skjønnet som skulle ha vært utvist ved bøtesoningssaken, altså avhentingen til fengselsstraff, burde ha vært mer fleksibelt. Det har vært mitt standpunkt, det er mitt standpunkt, og det er slik jeg finner det rett å svare. Siden jeg fikk en anledning til å gjenta det, så gjentok jeg det også på denne måten.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-05-26:
Representanten står fritt til å vurdere hvordan han vil karakterisere mitt svar. Mitt svar står med den ordbruk jeg står for, og det finner jeg grunn til å presisere. Det jeg står for, vil jeg stå inne for uansett hvor jeg er, selvfølgelig også i stortingssalen. Når det gjelder det generelle spørsmålet om vold, har jeg allerede – også med støtte av Fremskrittspartiet i denne sal – fått støtte til å skjerpe reaksjonen bl.a. overfor gjengangerkriminelle som utøver vold. Det er ingen grunn til å ta lett på det, tvert imot, det skal man se strengt på. Det er en linje som jeg har tenkt å videreføre i ulike praktiske sammenhenger. Jeg synes det er riktig å gi det signalet.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-05-26:
Representanten synes i sitt spørsmål å anta at ansvarsforholdene på dette området er uklare. Det er jeg ikke enig i. Blant annet fordi det er flere aktører og myndigheter som har et ansvar for ulike typer ras og skred, ble det i St.meld. nr. 17 for 2001-2002, Samfunnssikkerhet, orientert om at Justisdepartementet i 2001 tok initiativ til en interdepartemental gruppe som kartla og drøftet ansvarsforhold i forhold til skred. De erfaringer Justisdepartementet har gjort, er at det ikke er slike uklare ansvarsforhold som det er gitt uttrykk for. Kommuner har et ansvar for sikring mot naturskader gjennom naturskadeloven og plan- og bygningsloven. Spørsmålet om økonomiske og kompetansemessige byrder for kommunene i forhold til skred- og rasfare må vurderes i sammenheng med de ordninger som finnes på området. Jeg er kjent med at Landbruksdepartementet ved Statens Naturskadefond kan gi tilskudd til kartlegging og sikring av fareområder for skred, inkludert store fjellskred. Statens Naturskadefond har bl.a. gitt tilskudd til kartleggingsarbeid i regi av Norges geologiske undersøkelse, NGU, som ligger under Nærings- og handelsdepartementets ansvarsområde. NGU har fra 2004 det nasjonale koordineringsansvaret for programmet for skredkartlegging, og har i samarbeid med flere fylkeskommuner og Statens Naturskadefond satt i gang et prosjekt som kartlegger fareområder for store fjellskred. Jeg mener det er viktig å arbeide for å forebygge store skred, eller at konsekvensene av slike skal bli så små som mulig. Derfor har jeg som justisminister tatt de initiativ jeg har ment har vært nødvendige, for å skape kontakt mellom ulike fagmiljøer med fagansvar knyttet til skred. Jeg legger videre til grunn at skredutsatte kommuner søker bistand innenfor de gjeldende ordninger på området. La meg tilføye at det i forbindelse med minnemarkeringen på 70-årsdagen for Tafjord-ulykken forbilledlig ble holdt et svært viktig faglig seminar i regi av Norddal kommune, med bistand fra fylkesmannen og fra fylkeskommunen. Der kom det fram informasjon som jeg synes var svært nyttig, men også den holdning at det var om å gjøre at de som hadde ansvaret, ble sittende sammen og dra sammen. Jeg vet at fylkesmannen har videreført dette praktiske arbeidet, slik at det ikke skal oppstå – la meg si – ikke formelle, men praktiske luker i ansvarsforholdene. Jeg føler at fylkesmannen arbeider konstruktivt med det, og jeg har også den oppfatning at Justisdepartementet, som har tatt initiativ for at man skal dra sammen, også har en konstruktiv dialog med fylkesmannen. Jeg finner grunn til å tilføye det. Jeg vil også rose det engasjementet som er tatt og utført lokalt her, og viljen til å tenke samvirke og samarbeid.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-05-26:
Jeg skal ikke prøve å gå inn på og vurdere ulike geologiske forhold i Møre og Romsdal, bortsett fra å si at jeg har fått en meget skikkelig og grundig innføring om det av geolog Anda, som også betegnet situasjonen på de ulike steder. Men jeg skal ikke prøve å gjengi det fra Stortingets talerstol. Det ville være helt galt. Det som er poenget, er at ansvarsforholdene er klare. Det jeg også har pekt på, er at det også er midler, bare midlene blir samordnet rett. Det var i den sammenheng at jeg viste til det fondet som Landbruksdepartementet har, Statens Naturskadefond. Jeg kan også opplyse at Fylkesmannen i Møre og Romsdal nå har sendt til meg et utkast til en samvirkemodell, for å sørge for at man nettopp kan dra sammen på en slik måte at ingen skal bli sittende igjen. Jeg oppfatter det som et svært konstruktivt innspill, og jeg vil ta kontakt med Landbruksdepartementet for å sørge for at dette svaret blir så tilfredsstillende som det skal være når man arbeider på den måten som man gjør lokalt. Jeg føler at det er tatt initiativ, og at det videreføres initiativ. Jeg vil i den sammenheng på nytt rose både berørte kommuner, fylkeskommunen og fylkesmannen for at de jobber aktivt. Det er samvirke som er holdningen her, og den er jeg innstilt på å gjøre mitt for å bidra til.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-05-26:
Jeg får tilføye at jeg ikke er konstitusjonelt ansvarlig for fjellskred, men at jeg har et tilsynsansvar for at det ikke skal oppstå et tomrom. Det er det ansvaret jeg har tatt. I den sammenheng har jeg vist hvordan vi har prøvd å håndtere det, og det er selvfølgelig et arbeid jeg vil følge opp. Det var derfor jeg valgte å dra til Norddal kommune på 70-årsdagen for Tafjord-ulykken. I den anledning hadde man i forbindelse med en meget verdig minnehøytidelighet laget et aldeles forbilledlig, presist, kompakt og lærerikt seminar. Det seminaret tilførte meg kunnskap. Jeg traff også representantens partifelle, ordføreren i Stranda, som var en praktisk og løsningsorientert mann. Han var en typisk sunnmøring. På den måten tenker jeg også: La gode praktikere sette seg sammen. Jeg lover at jeg skal gi mine bidrag til at dette skjer, og holder trygt på det.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-05-26:
Regjeringen kunngjorde 10. februar i år at driften av riksvegferjesambandene E39 Mortavika–Arsvågen og E39 Halhjem–Sandvikvåg skal konkurranseutsettes. Det er satt krav om at disse to sambandene skal driftes med nye ferjer som bruker flytende naturgass, LNG, som drivstoff. Dette er i tråd med Regjeringens mål om økt bruk av naturgass innenlands og en mer miljøvennlig ferjeflåte. Løyve for drift av de to sambandene skal tildeles for en periode på ti år, med antatt oppstart 1. januar 2007. Samferdselsdepartementet har besluttet at det i denne saken ikke skal nyttes tradisjonelt anbud, men derimot konkurranse med prekvalifisering og etterfølgende forhandlinger. Dette henger bl.a. sammen med at kontraktsinngåelsen omfatter ny teknologi, som vanskelig lar seg forene med tradisjonelt anbud. Statens vegvesen er løyve- og tilskuddsmyndighet for riksvegferjer og administrerer anskaffelsen av ferjene. Kunngjøring av konkurransen ble offentliggjort i EØS-området 3. april i år. Fristen for å søke om prekvalifisering var 10. mai. Statens vegvesen mottok i alt seks søknader innen denne fristen. Alle de seks søkerne er norske rederier. Statens vegvesen vurderer nå de innkomne søknadene, og i slutten av mai vil konkurransegrunnlaget med invitasjon til å levere tilbud sendes til de prekvalifiserte løyvesøkerne. Etter tilbudsfristens utløp vil det innledes forhandlinger med de utvalgte tilbyderne. Løyve for sambandene vil etter planen tildeles slik at de nye ferjene kan kontraheres innen utgangen av året.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-05-26:
Jeg har muntlig blitt kjent med at anbudsspråket skal være norsk, og jeg vil i hvert fall følge opp det poenget. Jeg er veldig enig med representanten i det. Jeg skal iallfall gjøre det jeg kan, og forsikre meg om at opplysningene jeg fikk i dag, er riktige. Jeg er også enig med representanten i at saken må ha en skikkelig framdrift. Jeg mener at de opplysningene jeg nå gir på vegne av samferdselsministeren, handler om at det er blitt slik. Når det gjelder de andre forholdene i saken, ber jeg om forståelse for at jeg ikke kan gå inn på dem, fordi det ikke er mitt vanlige konstitusjonelle ansvarsområde for tiden. Men jeg er vel kjent med sysselsettingsutfordringene, og selvfølgelig også vel kjent med det tunge og sterke engasjementet i Stortinget for å bruke naturgass som drivstoff på ferjer.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-05-26:
Denne statsråden må forholde seg til alle ulike former for konkurranse etter kjente spilleregler, men jeg oppfattet det som representanten markerte i den første kommentaren. Mitt kjennskap til embetsverket i Samferdselsdepartementet og i Vegdirektoratet er at de er arbeidsintensive, og at de drifter ting både effektivt og kreativt. Men det er mitt generelle inntrykk jeg legger til grunn, at verden fortsatt er slik.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2004-05-26:
«I meldinga om forsyningssikkerheten blei forbrukerens rolle vektlagt grundig. Ett tema som ikke var nevnt, gjaldt regninger kraftselskapene sender til kundene. Regningene fra kraftselskapene er ikke helt korrekte. Strømmen skal leses av hver 3. måned, for noen 1 gang pr. år, mens regningene fordeler forbruket i langt mer detaljerte intervall. Folk som skrur av strømmen på hytta om vinteren, får altså likevel regning for kostbart vinterforbruk. Hva vil statsråden gjøre for å endre denne uheldige praksis?»
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2004-05-26:
Det er rett som statsråden sier, at hovedsakelig blir det riktig, men vi er mest opptatt av det som ikke blir riktig. Det at vi ikke får korrekte strømpriser, er blitt et større og større problem etter hvert som prisene svinger så mye. Vi har nå en prisvariasjon fra 25 øre pr. kWh og opp til 1 kr. Når dette kommer på en sjablongregning, er det klart at det kan bli helt feil for forbrukerne. I andre sammenhenger er vi opptatt av at forbrukerne skal ha de beste rettigheter. Blant annet var det i forsyningssikkerhetsmeldinga, som statsråden sjøl nevnte, nevnt at forbruker måtte få mulighet for å skifte selskap ofte. Det var det full enighet om. Men slikt som dette, som faktisk er reelle utgifter som folk ikke skulle hatt, tas det ikke så nøye på. Jeg vil be statsråden være enda klarere på hva som faktisk kan gjøres for at vi som forbrukere kan få en riktig regning.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2004-05-26:
Jeg takker for svaret. Jeg er klar over at det ikke er statsråd Gabrielsens departement. Likevel vil jeg følge opp noe her, for dette er faktisk en form for tørrårssikring, og det er mye motivasjon i det. Vi blir flinkere til å spare hvis det lønner seg. Slik er vi innrettet. Jeg tror det er viktig at også departementet legger press på nettselskapene, slik at de utformer gode ordninger. Nå ble det nevnt at de som bruker over 100 000 kWt, har timesmålere. Det viser jo at systemet faktisk fungerer hvis forbruket bare er stort nok. Dette bør også kunne gjelde vanlige forbrukere. I Sverige skal de fra 2008 komme med månedsavregninger, og det vil grovt sett bli 2/3 bedre enn det vi gjør det i Norge. Det finnes mange muligheter hvis en bare er oppmerksom på dem. Det er greit at hver enkelt forbruker skal passe på, men jeg synes også det er viktig at de som har et overordnet ansvar her, ser sitt ansvar i å gjøre dette så riktig som mulig.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-05-26:
Som representanten er klar over, er ikke dette mitt spesialområde. Men det er klart at en gjennomsnittsbetraktning når det gjelder strømpris, fører til at befolkningen totalt sett betaler et riktig beløp, mens det blir feil individuelt. Det betyr at når man, forhåpentligvis i en ikke altfor fjern fremtid, får riktig strømpris individuelt, vil i snitt halve befolkningen få høyere strømregning og halve befolkningen få lavere strømregning. Det er klart at av hensyn til dem av oss som er opptatt av å spare strøm på de tider hvor det er høye strømpriser, vil det være fornuftig å få disse tingene på plass. Etter mitt skjønn er det på den ene siden et forbrukerperspektiv i dette – det skal være riktig i forhold til det man får, og det man betaler – og det er et enøkaspekt i det, som heller ikke skal underslås. Det må være et økonomisk incentiv hos forbrukeren, der det gir seg utslag på regningen når man virkelig gjør noe i forhold til det å spare strøm. Så vidt jeg kan forstå av det notatet jeg har foran meg, er det teknologiutviklingen som kan gjøre noe med dette, og forbrukernes press på leverandørene.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-05-26:
Jeg deler for så vidt representanten Engers synspunkter – jeg vet ikke om jeg akkurat skal kalle det bekymring – men det er klart at å ha incentiv for å spare er viktig. Det er klart at hvis vi sparer 1 kW, så har vi spart, uansett om det er 25 øre eller 1 kr, men det er også klart at i det øyeblikket vi vet at time for time-muligheten er til stede, vil det være et ekstra incitament. Når svenskene har vedtatt en strategi der de skal gjøre dette i 2008, er det med det faktum som bakteppe, som jeg sa, at det er en kostnadsside ved det, for ellers hadde de gjort det øyeblikkelig. Det er klart at de kostnadene som kommer i forbindelse med at man innfører dette, er det ikke så mange andre enn forbrukeren man kan velte dem over på. Men hvorom allting er, tror jeg det vil være fornuftig å gjøre dette når det er kostnadseffektivt. Jeg vil si at det er ingen spesiell, god grunn til at vi skulle vente lenger enn svenskene. Vi liker jo å være foran svenskene!
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-05-26:
Nærings- og handelsdepartementet gjennomfører årlig et stort antall innkjøp. Alle anskaffelser skjer i henhold til lover og forskrifter og departementets interne retningslinjer. Det fremgår bl.a. av retningslinjene at alle anskaffelser over 100 000 kr eks. mva blir registrert i en egen anskaffelsesprotokoll. Av protokollen fremgår bl.a. hvordan anskaffelsen gjennomføres, og hjemmelen for de valg som er foretatt. I tillegg til løpende oppdatering av interne retningslinjer gjennomfører departementet bl.a. interne faglige seminarer der hensikten er å øke kompetansen til alle som deltar i anskaffelsesprosessene. Det legges selvsagt stor vekt på å følge anskaffelsesregelverket, også fordi departementet er fagansvarlig departement på anskaffelsesområdet. Det er mitt inntrykk at kompetansen på anskaffelser er god i departementet, og at regelverket etterleves. Når det gjelder de to sakene som representanten Hedstrøm viser til, har jeg følgende kommentarer: Tildeling av konsulentoppdraget til Cap Gemini Ernst & Young høsten 2003 i forbindelse med organiseringen av virkemiddelapparatet ble ikke foretatt av Nærings- og handelsdepartementet. Umiddelbart etter omtalen i media ble departementet orientert om anskaffelsen. I brev av 24. oktober 2003 til styringsgruppen som stod for anskaffelsen, påtalte departementet at forskriften om offentlige anskaffelser ikke var overholdt, og la til grunn at fremtidige anskaffelsesprosesser skulle gjennomføres i henhold til forskriftens bestemmelser. Når det gjelder den andre saken representanten Hedstrøm tar opp, engasjementet av ABG Sundal Collier som finansielle rådgivere for Nærings- og handelsdepartementet i forbindelse med BaneTele AS, har jeg foretatt en gjennomgang av saken og konkludert med at det unntaket som er gjort, ligger innenfor gjeldende regelverk.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-05-26:
Jeg er veldig enig i representantens generelle tilnærming til problemet, men jeg synes nok kanskje at det var litt unødig å insinuere i spørsmålet at det antas at departementet ved en rekke tilfeller har brutt anbudsregelverket. Det kan jeg altså ikke se har skjedd. Det som er det viktige, er at man får konkurranse når det offentlige skal gjøre innkjøp. Det er hele ideen bak dette regelverket og opprettingen av KOFA-organet, som administrativt er underlagt Nærings- og handelsdepartementet. De som leser aviser, vil i hvert fall ha sett at jeg ikke har tatt med silkehansker på verken kommuner, fylker eller statlige etater som ikke har fulgt dette regelverket. Jeg er selvfølgelig fullstendig klar over at departementet selv sitter midt i glasshuset og har et ekstra ansvar for å følge regelverket. Det er ingen tvil om at offentlig sektor har mye å hente på å bedre innkjøpsrutinene. Da er minstekravet at ting legges ut på anbud.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-05-26:
Offentlig sektor har 700 000 ansatte som gjør innkjøp. Da vi innførte nytt regelverk, var vi fullstendig klar over at ikke alle var perfekte i dette fra dag én, selv om jeg tror viljen var til stede. Antydningene om at det skulle være korrupsjon og kameraderi og slike ting, kan vi jo la henge, men det som har vært et overordnet arbeid innledningsvis i denne fasen, har nettopp vært å informere og dyktiggjøre dem som er innkjøpere rundt i kommuner og fylker. Men vi ser jo gang på gang at til og med folkevalgte organ ønsker å se bort fra konkurranseutsetting for å gi preferanser til egne lokale leverandører – de av oss som har et halvt liv bak oss i politikk og lokalpolitikk, er ikke ukjent med den problemstillingen. Jeg mener imidlertid det er meget viktig at offentlig sektor, som gjør innkjøp for 200 milliarder kr i året, har en bevisst holdning til dette og sørger for konkurranse – det er det KOFAs jobb å etterleve. Undertegnede bruker altså ikke silkehansker på de overtredelsene som har funnet sted.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2004-05-26:
Den siste tida har det vore ein offentleg debatt om alternativ bruk av kyrkjebygg og kva for formål ei nedlagd kyrkje i tilfelle skal kunna brukast til. Denne debatten har bakgrunn i at mange av kyrkjene våre vart bygde og plasserte då vi hadde ein annan infrastruktur enn vi har i dag, og i at dei ligg langt vekk frå der folk bur. Ein annan grunn for debatten er at mange av kyrkjene våre er i dårleg stand. Som vi veit, er alle kyrkjer vigsla til sitt formål. Dersom ei kyrkje skal nedleggjast som kyrkje, må departementet treffa vedtak om det. Men det er kyrkjeeigaren sjølv som må ta initiativ til nedlegging. Og fordi det er kyrkjelydane i Den norske kyrkja som eig kyrkjene, vil ein diskusjon om nedlegging og alternativ bruk i fyrste rekkje vera eit spørsmål Kyrkja sjølv må vurdera. Departementet vil ikkje ta noko initiativ for nedlegging eller alternativ bruk av kyrkjer. Under spontanspørjetimen i Stortinget 5. mai i år fekk statsministeren eit liknande spørsmål som det eg no har fått. I svaret peika statsministeren på at han hadde tillit til at Kyrkja var i stand til å vurdera slike saker sjølv. Det same meiner eg, men eg kan gjerne leggja til at eg ser verken hotell eller moské som eit naturleg bruksformål for ei nedlagd kyrkje. Debatten som er reist om alternativ bruk av kyrkjer, rører ved kjenslene våre. Det er heilt naturleg at dette engasjerer oss. Men i debatten kan ein av og til få inntrykk av at det i det siste har oppstått ein situasjon der ei rekkje kyrkjer er aktuelle for nedlegging. Det er jo slett ikkje tilfellet, og eg trur ikkje ein slik situasjon vil koma heller. Ein stor og brei debatt om bruk av nedlagde kyrkjer blir dermed nesten ein hypotetisk debatt. Dersom departementet får til handsaming ei sak om nedlegging av ei kyrkje, vil eg vurdera denne konkret. Og eg vil som sagt vera svært lydhør for kva kyrkjeeigaren sjølv meiner. Eg er veldig glad for det engasjementet både representanten Bastesen og andre har vist for kyrkjebygga våre. Men fokuseringa i denne saka bør vera dei utfordringane vi har i dag med omsyn til å halda kyrkjene våre ved like. Det er ein viktig debatt, som vi elles vil få høve til å koma tilbake til under ein interpellasjonsdebatt her i Stortinget.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2004-05-26:
Opplysningsvesenets fond forvaltar dei ressursane som ligg der. Det er nokre som seier at berre vi brukar midlar frå Opplysningvesenets fond, kan vi ta vare på alle kyrkjene våre med ein gong. Men heile avkastninga av dette fondet blir brukt til kyrkjelege formål i dag. Noko blir brukt til ungdomsarbeid og tiltak som Kyrkjerådet set i verk. Noko blir òg brukt til vedlikehald av prestegardane, både husa og eigedomar rundt prestegardane. Så alt i dag går avkastninga av fondet til å ta vare på kyrkjeeigedomane våre. No har vi òg vedteke i Stortinget at vi ikkje skal tappa fondet for midlar. Det trur eg òg er viktig for dette fondet. Men eg får i debatten av og til inntrykk av at ein trur at det er veldig mykje meir i dette fondet enn det eigentleg er. Vi brukar som sagt heile avkastninga, og vi brukar ho til kyrkjelege formål.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2004-05-26:
No trur ikkje eg at det er rette vegen å gå at staten skal ta over ansvaret for alle utfordringar som vi har i samfunnet. Eg trur at kommunane og dei som lever nærast kyrkjene våre, er dei næraste til også å kunna ta vare på dei. Vi veit at det er kyrkjelydane og fellesråda som eig kyrkjene, men at det er kommunane som har ansvaret for vedlikehaldet. Vi veit òg at kommunane heller ikkje i gode tider gjorde den jobben godt nok, slik at vi no har eit etterslep. Ein del av kyrkjebygningane våre kjem òg inn under kulturminnevernet. Vi kjem tilbake til Stortinget med det i ei stortingsmelding frå miljøvernministeren, der òg kyrkjebygningane våre vil bli vurderte. Elles trur eg at eg vil visa til interpellasjonen som vi skal ha i Stortinget ein gong før Stortinget går frå kvarandre i vår. Der kan vi ta denne debatten opp i full breidd. Det er mange måtar å løysa dette på, men eg meiner at det ikkje er ei god løysing at staten tek over alt ansvaret.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2004-05-26:
Eg skal få stilla følgjande spørsmål til statsråden: «I revidert nasjonalbudsjett våren 2003 er det vedteke at det skal byggjast nye gassferjer. Ferjesambanda som skal nytta desse ferjene, er også bestemt. Arbeidsledigheita ved verfta er stor, så slike oppdrag er viktige, og det hastar. Korleis er framdrifta?»
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2004-05-26:
Eg takkar for svaret. Bakgrunnen for at Stortinget gjorde dette vedtaket – det var jo ikkje lagt fram noko frå Regjeringa si side – var at situasjonen når det gjaldt sysselsetjing ved verfta våre, var, og er, dramatisk. Den andre grunnen var at vi no må ta i bruk gass i transportsektoren og skaffa oss den kompetansen som er nødvendig, slik at vi kan vera med og konkurrera med utlandet om å få bygd båtar og ferjer som går på gass. Dette er viktig industripolitisk, det er viktig sysselsetjingspolitisk – og no er det altså gått eitt år! Enno er vi ikkje komne så langt at desse ferjene kan bestillast. Det har teke altfor lang tid, og eg håpar inderleg at det no vert fortgang slik at vi får bygd ferjene. Og så er det to forhold til som må liggja til rette om det skal verte norske anbydarar. Det er at anbodsspråket må vera norsk, og at det må vera eit forskings- og utviklingsprosjekt.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2004-05-26:
Eg har sjølvsagt forståing for at denne statsråden ikkje kan alle desse detaljane – men dette er så utruleg viktig. Det står at desse ferjene kan kontraherast innan utgangen av året. Det er på grensa, synest eg – halvtanna år etter at Stortinget har gjort desse vedtaka! Det går for lang tid. Det må setjast inn alt som er mogleg for å gjera dette hurtigare, byråkratane må jobba litt fortare – for det er ein like dramatisk situasjon når det gjeld arbeidsløysa ved verfta, og det er like viktig å skaffa seg kompetanse. Eg håpar inderleg at settestatsråden her gjer det han kan for at desse prosjekta går til norsk industri, og at det vert lagt til rette for det.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2004-04-23:
Jeg synes helseministeren både i sitt svarbrev til meg og i brevet til komiteen som jeg refererte til i innlegget mitt, og med det han har sagt her i salen i dag, gir klare signaler om at uheldige virkninger skal rettes opp. Arbeiderpartiet både respekterte og aksepterte at en revurdering av det som ble gjennomført fra 1. januar 2004, måtte skje i de ordinære forhandlingene om normaltariffen. Det er jo viktig at Stortingets vilje settes ut i livet, og jeg er helt sikker på at helseministeren deler den oppfatningen. Så mitt spørsmål til ministeren, på bakgrunn av det som jeg nå har hørt av innlegg her i salen, er: Har det kommet noen signaler til departementet som tilsier at innføring av denne egenandelen ikke skulle ha vært uheldig? Altså med andre ord: Er det bekvemt å gå videre?
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2004-04-23:
Jeg har hørt på meningsutvekslingene så langt, og skal prøve å gi uttrykk for Arbeiderpartiets hovedsyn i løpet av tre minutter. Arbeiderpartiet mener at det definitivt er et offentlig ansvar å gi hele den norske befolkning et godt helsetilbud, også spesialisthelsetjenester. Vi mener også at det offentlige må sørge for å ha en spesialisthelsetjeneste i egne sykehus som i all hovedsak skal dekke behovene. Arbeiderpartiet så store og uakseptable mangler i vårt helsetilbud, der vi på tross av stor ressursinnsats hadde altfor lang ventetid, lange køer og også meget vekslende kvalitet i våre sykehus. Vi måtte handle, og derfor fikk vi helsereformen, som allerede har gitt svært mange gode resultater. En viktig oppgave er å forvisse seg om at helsetjenesten styres med åpenhet og demokratisk forankring, og at kvaliteten på tjenestene er gode i ethvert sykehus. Reformen var tydelig på at de regionale helseforetakene skulle ta ansvar for at pasientene fikk god behandling til rett tid. Dette ansvaret har de regionale helseforetakene satt ut i praksis, langt på vei. Bruken av private helsetjenester er ikke noen ny oppfinnelse gjennom helsereformen. Det var fullt mulig før, selvsagt, og ble brukt, slik også helseministeren dokumenterte det i sitt innlegg. Bruken av private helsetjenester etter reformen er fortsatt beskjeden, og slik bør det være. Opplysninger som komiteen har fått direkte fra regionale helseforetak, viser at pasientbehandling ved private etter oppdrag fra de regionale helseforetakene ligger på noen få prosent – tall fra Helse Midt-Norge viser i overkant av tre prosent i 2003 – oppdrag som da er utført i klare og ordnede avtaleforhold. Men dette har hatt vesentlig betydning, som også Bent Høie var inne på, for avvikling av køer, og det er all grunn til å tro at det er høy kvalitet på denne behandlingen hos de private. Arbeiderpartiet mener at de regionale helseforetakene skal ha ansvar i sin region, og det betyr at de kan inngå avtaler med private, men de skal samtidig sørge for at vi har et sterkt offentlig helsevesen. For Arbeiderpartiet er det selvsagt ikke noe poeng at de private sykehusene skal brukes mer enn det som er nødvendig av hensyn til pasienten, hva gjelder både kvalitet og behandling til riktig tid. Men så vil jeg legge til at vi alle er tjent med at de private helsetilbyderne har mest mulig forutsigbarhet i omfang av tjenester og type tjenester. Det vil være med på å sikre kvaliteten på tjenestene som de regionale helseforetakene gjør avtale om med de private.
Bent Høie (Høyre), 2004-04-23:
Med bakgrunn i Stortingets budsjettforhandling ble det gjennomført nye forhandlinger med Legeforeningen og staten. Resultatet var en egenandel på 35 kr for enkle kontakter pr. brev og telefonkontakt uten etterfølgende resept, henvisning eller sykmelding. Det ble et tillegg i egenandel på 15 kr for konsultasjon og sykebesøk ved allmennleger som er spesialister i allmennmedisin, og det ble et tillegg i egenandel på 21 kr for konsultasjoner og sykebesøk under legevakt. Bakgrunnen for disse endringene var at Stortinget ikke aksepterte Regjeringens forslag om økning i egenandelstak, men valgte en annen innretning på dette. På bakgrunn av det måtte staten gjennomføre nye forhandlinger med Legeforeningen for å foreta endringer i takstsystemet. Det er mye en kan si om den debatten som fulgte i etterkant av dette, men det er to forhold som jeg vil trekke fram. Det ene er at en så en del utslag av håndteringen av det regelverket som Legeforeningen hadde sluttet seg til, som var noe spesielle. En del av de mest grelle eksemplene som ble trukket fram i pressen, var ikke relevante og var utenfor det som var hensikten med endringen. Det andre var framstillingen av bakgrunnen for forslaget, og det var ganske spesielt å se at såpass mange leger som var medlem av den organisasjonen som hadde forhandlet fram dette resultatet, så klart gikk ut mot det. Når det er sagt, er det all grunn til å si at det er absolutt grunnlag for å gjennomgå dette på nytt i forbindelse med forhandlingene med Legeforeningen til våren. Men det er viktig at Stortinget, selv om en har synspunkter på dette, ikke undergraver dette forhandlingsinstituttet ved midt i en periode nå å overstyre et resultat av slike forhandlinger. Jeg tror at staten og Legeforeningen som parter vil kunne komme fram til gode løsninger gjennom de forhandlingene som er, og de rammene som ligger for forhandlingene. Det er også grunn til å peke på at kanskje en vel så uheldig virkning er at en har fått et totakstsystem knyttet til spesialister i allmennmedisin. Vi har jo en fastlegeordning i Norge. Det betyr at de fleste stort sett blir tildelt en fastlege, og det vil da være ulike egenandeler, avhengig av om denne fastlegen er spesialist i allmennmedisin eller ikke spesialist i allmennmedisin. Det er også et forhold som komiteen har pekt på at det er grunn til å se på. Men vi vil avvente resultatet av de forhandlingene som skal foregå til våren.
Bent Høie (Høyre), 2004-04-23:
Jeg vil takke helseministeren for et godt og viktig svar. Jeg vil trekke fram spesielt tre deler av svaret som jeg mener har stor betydning: at de regionale helseforetakene håndterer sine to roller på en rasjonell og rettferdig måte. De regionale helseforetakene må ikke bruke sin posisjon til å verne om egne foretak når private virksomheter kan gi bedre løsninger at det kan ikke og skal ikke være slik at private bare brukes i de tilfellene der det offentlige ikke har den nødvendige kapasitet og sist, men ikke minst, at helseministeren i sitt svar sier at private virksomheters forholdsmessige bidrag i helsetjenesten ikke skal reduseres gjennom de prosessene som nå gjennomføres i de regionale helseforetakene Det siste er ikke minst viktig med tanke på den nye pasientrettighetsloven som skal tre i kraft til høsten, der det er viktig at man som pasient føler sikkerhet for at hvis helseforetaket ikke ivaretar sitt sørge for-ansvar, finnes det faktisk alternativer, slik at pasienten får sin rettighet oppfylt. Jeg er også glad for at helseministeren signaliserer at det skal bli vurdert om det skal stilles mer gjennomgående krav til hvordan forholdet mellom sørge for-rollen og rollen som eier av det underliggende helseforetaket skal ordnes, og at man understreker at denne rollefordelingen vil være et viktig tema i den evalueringen som skal gjennomføres av foretaksreformen. Det er imidlertid ett forhold i svaret som er nytt for meg, og det er at helseministeren sier at ifølge regelverket for konkurranse kan helseforetakene og private virksomheter ikke delta i den samme anbudskonkurransen om tjenester. Jeg vil be om at helseministeren i den videre debatten svarer på om han ved en senere anledning kan komme tilbake til Stortinget med en nærmere redegjørelse om det temaet. Vi kjenner jo bl.a. fra kommunal sektor at kommunens egne virksomheter deltar i anbudskonkurranse sammen med private om tjenester – også helsetjenester. Jeg har derfor problemer med å se hva som er forskjellen mellom dette og spesialisthelsetjenesten. Jeg vil videre slutte meg til helseministerens vurdering at det er forhold som ivaretas av våre helseforetak, som har en overordnet funksjon. Akuttfunksjoner må f.eks. ikke svekkes gjennom at aktivitet flyttes vekk fra foretaket.
Bent Høie (Høyre), 2004-04-23:
Jeg vil takke for en god og interessant debatt. Det er en debatt som en ikke skal gå mange år tilbake i den politiske diskusjonen for å se ville vært umulig å holde. Når en her fra hele det politiske spekteret får tilslutning til en understrekning av de private helsetilbydernes – både kommersielle og ideelle – viktige rolle i helsevesenet og som en del av det offentlige helsetilbudet til alle, så viser det at det har skjedd et stort politisk taktskifte på dette området. Representanten Alvheim var glad for at Høyre nå hadde et helsepolitisk engasjement. Jeg vil jo da understreke at vi er svært glad for at vi i Sem-erklæringen fikk gjennomslag for våre viktigste helsepolitiske prioriteringer, nemlig at det private helsetilbudet skulle bli en del av det offentlige tilbudet til alle, en pasientrettighetslov med individuelt fastsatte tidsfrister og en stor utvidelse av valgfriheten til pasientene. Men vi er ikke bare glad for at vi fikk gjennomslag i Sem-erklæringen for dette. Vi er også veldig fornøyd med helseministerens oppfølging av disse politiske målene, og at dette er alle mål som nå er gjennomført. Det er derfor en god anledning for å si at Høyre er svært fornøyd med helseministeren og helseministerens arbeid. Til representanten Ballo vil jeg si at jeg er svært glad, men også en smule overrasket, over at til og med SV nå sier at det faktisk er grunnlag for å stimulere til at en skal få flere private tilbud, men selvfølgelig innenfor rammen av seriøse og gode avtaler. Det er derfor grunn til å si at det nå kun er Senterpartiet som står tilbake med etter min oppfatning en litt bakstreversk holdning i disse spørsmålene, og det er ingen overraskelse.