trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2010-05-26:
Jeg vil få stille et spørsmål til fiskeri- og kystministeren. I forbindelse med at statsråden nylig har besøkt Vega i Nordland, kunne man mandag lese på nettstedet www.kyst.no at statsråden i forbindelse med at det må opprettes flere arbeidsplasser i lokalsamfunnet tilknyttet oppdrettsnæringen, har uttalt følgende til NRK: «Derfor må oppdretterne nå skape flere arbeidsplasser der de bor, og det skal de gjøre ved å videreforedle fisken, sier hun til NRK. Oppdretterne bruker av våre felles arealer, og derfor må oppdretterne ta oppfordringen om å legge mer igjen i lokalsamfunnene.» Mange av problemene knyttet til bearbeidelse av fisk, og særlig av laks, er knyttet til tollbarrierer som oppstår som følge av at jo høyere bearbeidingsgrad, jo større tollvern møter vi i det internasjonale markedet, jf. en viss jordbruksavtale som har vært kommentert her tidligere i dag, om hvorvidt man skal kunne øke tollbarrierene eller ikke. Spørsmålene mine til statsråden er følgende: På hvilken måte har statsråden tenkt å følge dette ytterligere opp? Har statsråden tenkt å pålegge oppdretterne å bearbeide laksen ytterligere, eller har statsråden tenkt å pålegge ytterligere skatt eller avgifter knyttet til bruk av sjøareal? På hvilken måte har statsråden tenkt å gjøre dette gjennom sitt virkemiddelapparat? Eller har statsråden tenkt å overlate dette til næringen selv, som må være den rette til å vurdere hvorvidt et marked vil ta imot en økt bearbeidelse av fisken, eller ikke?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2010-05-26:
Jeg er veldig glad for at statsråden nå i hvert fall har lagt den ballen død at man skal pålegge næringen å gjøre dette. Dette skal være opp til næringslivet selv, og det er i hvert fall en god begynnelse. Det er ikke til å stikke under stol at det var en del skepsis innenfor næringen etter uttalelsen fra statsråden. Det ble bl.a. påpekt at det man kunne gjort hvis man mente noe med å gi tilbake noe til lokalsamfunnet, kanskje kunne være at summen man måtte betale for nye oppdrettskonsesjoner i fjor, tilfalt kommunene som kompensasjon. Videre er det også andre måter å gjøre det på. Men det er i hvert fall betryggende at statsråden nå sier at man ikke skal pålegge næringen dette, men eventuelt oppfordre den. Da er jo det en god begynnelse. Oppfølgingsspørsmålene mine til statsråden er: Kan statsråden være litt klarere når det gjelder skattlegging av sjøareal, for der føler jeg at statsråden sier at hun vil komme tilbake til det senere? Kan statsråden også avkrefte at regjeringen har planer om å innføre et slikt tiltak?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2010-05-26:
Jeg har følgende spørsmål til fiskeri- og kystministeren – som jeg håper ikke er unntatt offentlighet: «I regjeringens forslag til statsbudsjett for 2010 har man lagt til grunn en inntektsføring av 360 mill. kr som følge av at en skulle tillate en økning i MTB, maksimalt tillatt biomasse, med 5 pst. for oppdrettsnæringen. Senere har denne tillatelse blitt utsatt med bl.a. henvisning til for mye lakselus ved enkelte anlegg. Når kan det forventes at den varslede økningen i MTB-en på 5 pst. vil foreligge?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2010-05-26:
Jeg må personlig si at av og til blir man forundret over at man ikke er grundigere i forbindelse med framleggelsen av revidert nasjonalbudsjett, når det gjelder en så stor post i budsjettet, altså 360 mill. kr, enn det som her er tilfellet, for det er klart at det ville fått konsekvenser for andre områder hvis man også skulle tatt dette inn i budsjettet. Men jeg skal ikke påstå at det er det som ligger til grunn for at man ikke har gjort noe med dette. La oss gå litt tilbake til det som statsråden nettopp var inne på, nemlig luseproblematikken. I Finnmark og i Nord-Troms har vi ikke luseproblematikk fordi farvannet der er såpass kaldt at lusa – altså dette krepsdyret – ikke trives. Så der ville man faktisk hatt mulighet til å utvide kapasiteten uten at det med lus hadde vært en problemstilling. Lusetallene for april viser en nedgang fra 0,3 til 0,15 pr. fisk, som er en meget gledelig utvikling. La oss håpe det vedvarer. Spørsmålet mitt til statsråden er: Vil statsråden vurdere om man i de områdene som ikke har problemer med verken resistent lus eller lus generelt, skal kunne få utvidet kapasitet?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2010-05-26:
Jeg vil referere til debatten som var under den muntlige spørretimen i dag, knyttet til statsrådens uttalelse bl.a. i Vega i Nordland, der statsråden har vist til at vi må få økt bearbeidingsgrad. Det vil si at vi også må ha økt markedstilgang. Nå har vi veldig god markedstilgang på laks. Jeg må få lov til å slå fast fra denne talerstolen én gang for alle at oppdrettsnæringen i Norge er en suksesshistorie – en suksesshistorie som vi må bringe videre. Vi må nå sørge for å utnytte den muligheten vi har i markedet, for oppdrettsnæringen er noe vi virkelig må satse på også i årene som kommer. Så er det slått fast fra min side én gang for alle. Vil statsråden så raskt som overhodet mulig, når tallene for april foreligger, sørge for å ta en beslutning som gjør at vi dersom tallene når det gjelder lusesituasjonen, går i riktig retning, får en rask avklaring, slik at vi nettopp kan bruke den goodwillen som er i markedet i dag, den etterspørselen som faktisk er etter norsk laks, til gode for Norge?
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2010-05-26:
Jordbruksoppgjøret i år hevet tollsatsen på melk, noe som førte til kraftige reaksjoner i hele EU. Vi har fått reaksjoner fra flere i EU som sier at dette vil få konsekvenser, bl.a. for norsk fiskeindustri. Norge eksporterer fisk for svimlende 45 mrd. kr. Regjeringen har etter mitt syn svekket Norges troverdighet og sympati når vi protesterer mot andre lands forsøk på å skjerme seg mot eksport av norsk fisk, og så gjør vi det samme selv. Mitt spørsmål til statsråden er som følger: Hvorfor setter statsråden den største og viktigste næringen etter olje på spill for å tekkes Senterpartiet? Og hvorfor valgte statsråden melk framfor fisk?
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2010-05-26:
«Norske bønder sliter med å drive lønnsomt. Mattilsynet uttaler at der tapstallene overstiger 10 pst., bør beitet vurderes som uegnet. Den nye dyrevelferdsloven gir Mattilsynet hjemmel til å fatte nødvendige tiltak for å sikre akseptabel dyrevelferd. Vil statsråden iverksette tiltak mot rovdyr, slik at de norske bøndene kan velge om de vil ha kulturlandskap eller nedgrodde områder der rovdyr ferdes fritt?»
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2010-05-26:
Jeg takker først statsråden for svaret. Men når han prater om at man har prøvd å dempe konfliktene, er i alle fall ikke det noe vi som prater med folk rundt om som ser hva som rører seg, ser, for konfliktene blir bare verre og verre. Jeg kan sitere fra Nationen den 10. mai, der tre arbeiderpartiordførere i Indre Helgeland frykter nedlagte sauebruk dersom myndighetene ikke åpner for felling av skadebjørn. Der uttaler ordføreren i Grane følgende: «Viss beitenæringa skal fortsette med å oppleve massakre i utmarka hver sommer, er det ikke lenge før indre Helgeland er uten sauebønder.» Dette er jo ganske alvorlig for næringen. Næringen er nærmest i fritt fall på grunn av rovdyrpolitikken. Så mitt spørsmål til statsråden er: Hva er viktigst for statsråden? Er det å verne alle rovdyrene, eller er det å ta vare på en næring som vi også trenger for å skaffe mat i landet og i verden?
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2010-05-26:
Det er jo litt søtt å høre på statsråden, som erklærer at man ved å stille spørsmål ikke reduserer konflikten. Da blir altså det å stille spørsmål i denne salen om en konflikt et demokratisk problem. Det finner jeg merkelig som svar. Næringen melder om flere nedlagte bruk enn noen gang før. Den ønsker at man skal bevare kulturlandskap. Statsråd Brekk har ofte stått og fortalt hvor viktig det er å holde kulturlandskapet i orden, noe som jeg er enig med statsråd Brekk i. Men det er klart at man da må velge om man klarer å drive en næring videre. Jeg forstår godt at statsråden vil verne rovdyrene, for SV er jo ikke akkurat et parti som er næringsvennlig. Så mitt spørsmål til rovdyrenes beste venn, Solheim, blir: Når har du tenkt å ta næringen på alvor?
Svein Harberg (Høyre), 2010-05-26:
Da tillater jeg meg å stille følgende spørsmål til kunnskapsministeren: «Som et resultat av store endringer i skolestrukturen i mange kommuner, ofte vedtatt i budsjettbehandlingen i desember, er det stort initiativ for å starte privat drevne skoler. Departementets lange behandlingstid og derav tidlige søknadsfrister gjør det umulig å få godkjent en ny privat skole til skolestart på høsten i det gjeldende budsjettår selv om skolen skal bygge på kjent pedagogikk. Vil statsråden redusere den lange saksbehandlingstiden, slik at elever kan unngå et uheldig mellomår i slike saker?»
Svein Harberg (Høyre), 2010-05-26:
Jeg takker statsråden for svaret, som i stor grad viser at vi i stor grad har samme fokus i saken. Det er barnas beste, og vi skal ikke fire på vilkårene. Det som likevel er en realitet, er at ca. 360 skoler er lagt ned i løpet av den siste treårsperioden, skolestrukturen er kraftig endret, og det er noen og åtti nye skoler som er kommet i samme periode. Mange av dem har tilsvarende pedagogikk, spesielt Montessori-pedagogikken. Konkret, i Trysil er det nå altså slik at en plan om å starte på ny struktur fra 2011 plutselig ble endret til 2010. De skolene som der søker om Montessori-skole, har alt på plass, men kan altså ikke få det i gang i år. Og de har søkt om å få hastebehandling av søknaden. Det er tre søknader i fylket, og det gjelder de tre skolene – altså likebehandling. Men allikevel legges det nå opp til at disse elevene må gå ett år i en ny skolestruktur, med lang reisevei, for så å gå over på nye skoler som de har sagt de vil gå på.
Svein Harberg (Høyre), 2010-05-26:
Jeg registrerer at statsråden konkluderer med at hun ikke vil endre noe. Dette resulterer i at barn i Trysil får en reisetid som er langt over det som en vil anse som normal reisetid for barn. De bryter opp fra lokalmiljøet sitt, for deretter å komme tilbake året etter. Prosessen er jo i gang, og søknaden om å etablere skole fra 2011 er levert. Dette kan ikke være noe bra for barna eller være til barnas beste. Det er min forutsetning hele tiden – og slik som jeg oppfatter det, er det på plass – at pedagogikken er på plass og omgivelsene er på plass. Alt dette andre er på plass, det er statsstøtten som mangler. Disse skolene har også sendt en henvendelse med spørsmål om de kan få hjelp til å komme i gang på andre måter. Det er en rettighetsbit i opplæringsloven som gjør at man kan ha en privat skole uten tilskudd, men det skaper usikkerhet for barna. Er det en god måte å løse det på?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-26:
Først et par kommentarer til det som nå foregår når det gjelder skolestruktur i mange kommuner. For det første er det slik at det er lokalt man har god nok kjennskap til å gjøre gode avveininger. Og er det noe vi ikke har greie på i Oslo, er det detaljer rundt hvordan skolestrukturen i kommunene skal være. De avveiningene som må gjøres lokalt, dreier seg om å sørge for at det er et godt pedagogisk faglig miljø, og at det er et godt miljø for barna, man må se på hvor lang reiseveien blir, og selvfølgelig på hva lokalmiljøet ønsker. Men det fins skoler som er for små til å holde et godt faglig nivå, og som er for små til å holde et godt sosialt miljø for barna, og uten at reiseveien er avskrekkende for elevene. Men det som er situasjonen på en del steder, er at det er et stort engasjement for mange grendeskoler, og at alternativet for mange foreldre, og for lokalmiljøet, er å prøve å opprette en privat skole. Søknadsfristen for opprettelse av nye privatskoler er i forskriften til privatskoleloven satt til 1. april året før planlagt oppstart. Det er Utdanningsdirektoratet som behandler søknader om godkjenning av privatskoler, og i år har det kommet inn mange søknader med akkurat denne problemstillingen – 37 søknader om opprettelse av nye skoler. Av hensyn til elevene er det viktig at direktoratet i hver av disse 37 sakene går grundig til verks og gir sakene en forsvarlig behandling. Før godkjenning kan gis, må direktoratet innhente uttalelse fra vertskommunen. Samtidig må direktoratet forsikre seg om at søker oppfyller minimumskravene i loven. Før skolen kan starte opp, må skolen bl.a. framvise et realistisk budsjett, inntaksreglement og ordensreglement må godkjennes, skolen må dokumentere at lærerne ved skolen har den nødvendige kompetanse, og lokalene må godkjennes av fylkesmannen. Drift av en privatskole som skal gi opplæring til barn og unge, er et stort og viktig ansvar man ikke skal ta lett på. Uten en forsvarlig saksbehandling vil vi ikke kunne forsikre oss om at den som søker, oppfyller de forutsetningene som må være på plass for å få tillatelse til å ta på seg dette ansvaret. Jeg har forståelse for at et eventuelt mellomår, slik det siktes til i spørsmålet, kan være vanskelig for elevene og deres familier. Dette kan likevel ikke medføre at myndighetene skal ta lett på godkjenning av private skoler, og ikke undergi sakene en forsvarlig behandling for å sikre at barn får den opplæringen de har krav på. Jeg vil derfor ikke endre søknadsfristen slik den er i dag.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-26:
Jeg har ikke sett spesielt på skolene i Trysil, men de er altså tre av 37 søknader som foreligger, og jeg vil tippe at de andre skolene også vil hevde at de er i en tilsvarende situasjon. Da er det ganske krevende å klare å kvalitetssikre godt nok det tilbudet som barna skal ha. Barn i små privatskoler skal ha rett til det samme gode kvalitetsmessige tilbudet som barn i alle andre skoler. Det finnes i helt spesielle tilfeller noen muligheter for unntak fra denne søknadsfristen – men da skal det være veldig spesielle grunner. Ut fra det jeg vet, riktignok litt gjennom andre, om disse problemstillingene, kan jeg ikke se at det er veldig forskjellige problemstillinger i Trysil i forhold til på andre steder hvor man også har et ønske om å opprette private skoler.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-26:
Jeg tror vel at representanten Harberg har en viss forståelse for at jeg ikke kan stå og saksbehandle søknader om tre privatskoler fra Stortingets talerstol. Vi må ha kvalitetssikring, og vi må ha en viss likebehandling i forhold til andre privatskoler som også søker. Det er ikke et riktig bilde at det har vært en massiv nedleggelse av småskoler i Norge, men det er selvfølgelig en trend som henger sammen med bosettingsmønsteret: Noen steder kan man ha problemer med å klare å opprettholde en skole av god nok kvalitet. La meg ile til med å si at mange steder i Norge vil det være små skoler fordi landet ser ut som det gjør, og det er en utfordring å sørge for at man klarer å samarbeide på litt nye måter for både å ha gode faglige miljøer blant lærerne og bedre miljøer blant elevene. Videokonferanser og andre måter å samarbeide på er mulige metoder å bruke. Jeg har bedt fylkemennene om å foreta en undersøkelse om elevenes reisevei som følge av de endringene som har skjedd. Det vi vet, er at det er 4 pst. av barna som har mer enn to mil reisevei – hver vei. Nå sier det kanskje ikke så mye om reisetid heller, for det kan være ganske mange forskjellige forhold, men det sier i hvert fall så pass at den største utfordringen ikke dreier seg om lengden på skolevei generelt sett, men antakelig i veldig stor grad om å opprettholde et nærmiljø.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-26:
Ja, det er jeg. Dette er noen av de mest sårbare innbyggerne vi har i Norge. Dette er barn som ofte trenger å bli oppdaget av andre voksne enn sine egne foreldre. Dette er barn som ofte trenger tiltak og samarbeid mellom ulike aktører i sitt liv, enten det er barnehage eller skole, helsesøster eller PP-tjeneste. De trenger rett og slett involvering av mange i de tjenestene som kommunene har ansvaret for. Jeg tror det er flere grunner til at det er krevende å få en standard på barnevernet som vi vil si oss fornøyd med, dels fordi dette er problemstillinger som mange av oss ikke nødvendigvis ser, eller som velgerne ikke har fremst i pannebrasken når de leter etter hvilket parti de har tillit til, dels kan det være komplekse saker, altså vanskelige saker å nærme seg. Summen av det gjør at det er spesielt krevende å få barnevernet opp på en standard som vi vil være fornøyd med. Det betyr ikke at vi ikke skal gjøre alt vi kan, og det holder vi på med.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-26:
Som jeg var inne på i mitt første svar, har man altså lagt rammene for kommunene for 2010, hvor man også har tatt høyde for 400 nye stillinger innenfor barnevernet. Så langt kan vi ikke dokumentere at det har kommet 400 nye stillinger rundt omkring i Kommune-Norge knyttet til det kommunale barnevernet, men vi har en bedre oversikt over det spørsmålet til høsten. Så vil jeg si at vi må vurdere øremerking. Vi må vurdere om lovverket er godt nok. Vi må vurdere om det er andre typer tiltak vi må sette i gang hvis ikke det vi allerede har gjort, har gitt virkning som merkes for de barna det faktisk gjelder. Så ingen virkemidler kan utelukkes hvis vi finner at det er nødvendig for å nå målet om et barnevern med en kvalitet som gjør at vi føler oss rimelig trygge på at barn som er i en kritisk situasjon, får hjelp.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2010-05-26:
«Barne-, likestillings- og inkluderingsministeren uttaler til Stavanger Aftenblad 3. mai at det er en kritisk situasjon i det kommunale barnevernet. Hvordan vil statsråden bidra til å løse disse utfordringene og sikre at det kommunale barnevernet får ressurser til den nødvendige opptrappingen?»
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2010-05-26:
Spørsmålet var jo opprinnelig stilt til kommunalministeren, og jeg tillater meg å si at når spørsmålet stilles til kommunalministeren om hvordan hun vil bidra til at utfordringene i det kommunale barnevernet løses, er ikke barne- og likestillingsministeren rette vedkommende. Men når heller ikke han kunne møte, synes jeg det er interessant å høre kunnskapsministerens, og for så vidt også SVs partileders, vurdering av situasjonen i barnevernet, som nå da beskrives som uakseptabel, alvorlig og kritisk – også av barneministeren tidligere. Spørsmålene er: Hvorfor blir det kommunale barnevernet underprioritert i kommunene? Er det fordi dette er en gruppe som ikke har de sterkeste støttegruppene i samfunnet bak seg? Er kunnskapsministeren enig i det? Er statsråden også enig i at det forplikter desto mer regjeringen og oss som politikere til å støtte opp om nettopp denne gruppen som er avhengig av det kommunale barnevernet?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2010-05-26:
Jeg takker for svaret. Jeg setter pris på at vi er enige om at nettopp denne gruppen krever en spesiell oppmerksomhet fordi de ikke har de sterke interessegruppene i ryggen som andre grupper som – på en måte – slåss om velferdsmilliardene, har. Men det er da også desto mer forpliktende for oss. Når vi da i tillegg har en regjering som beskriver situasjonen i det kommunale barnevernet som kritisk, er det alvorlig, og det forplikter til handling. Som statsrådens første svar også ga uttrykk for, er det uakseptable forhold som beskrives som alvorlig. Når vi da har sett at kommunene har fått økte midler, og vi fortsatt sitter med den situasjonen i barnevernet, er spørsmålet, som var utgangspunktet for mitt første spørsmål: Hvilke virkemidler er regjeringen villig til å ta i bruk for å sørge for at kommunene faktisk prioriterer barnevernet? Er regjeringen villig til å ta i bruk øremerking av midler for å sikre at barnevernet trappes opp til et anstendig nivå?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2010-05-26:
Da får vi håpe justisministeren svarer bedre enn finansministeren har gjort. Spørsmålet lyder: «Regjeringen har ved flere anledninger poengtert at bedrifter med statlig eierskap skal være ledende innen samfunnsansvar, og at det er styrets ansvar å implementere retningslinjer og systemer for å følge dette opp. Finansministeren og styreleder i Cermaq til 2009 har unnlatt å gå inn i denne problematikken med begrunnelse i at styret «ikke fikk kjennskap eller ble orientert om» fiskeoljehandel med Vest-Afrika. Hvordan ser statsråden på dette som en forklaring fra en styreleder i et statlig selskap?»
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2010-05-26:
Jeg takker for svaret. Jeg synes statsråden gir inntrykk av at man tar dette på alvor, og det setter jeg pris på. Det er nå kommet fram at avtalene ligger helt tilbake til 2002, så et møte i mars er i ettertid, og et styre skal ligge i forkant. Jeg synes Sylvia Brustad, daværende næringsminister, sa dette veldig godt i Statens eierberetning fra 2008. Der sier hun: «Det er selskapenes styrer som er ansvarlig for å implementere retningslinjer og systemer som sikrer at bedriftens samfunnsansvar ivaretas på best mulig måte.» Daværende styreleder, Johnsen, har svart til meg at styret ikke fikk dette behandlet, fikk ikke kjennskap til eller ble informert om dette. Da er vi nede på hvordan et styre skal skrive retningslinjer og implementere systemer. Holder det at man stikker hodet så langt ned i sanden at man ikke registrerer hva som foregår?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2010-05-26:
Igjen: Jeg setter pris på at justisministeren ser alvoret i dette – det føler jeg virkelig at han gjør – og at han tar med seg noen signaler tilbake til næringsministeren, for her må det gjøres mer. Et selskap som Kerr-McGee ble utestengt av Statens pensjonsfond utland fordi de hadde inngått en kontrakt i Vest-Sahara i 2008. Så ble den reversert i 2009. Det illustrerer alvoret. Norges Banks forvaltning av Statens pensjonsfond utland overvåkes av finansministeren, som den gang var styreleder i Cermaq. Møtet i mars var det veldig bra at man tok initiativ til, men departementet burde også gå inn og granske om det var retningslinjer og systemer i Cermaq helt tilbake til 2002 som gjorde at selskapet var oppmerksom på den type problematikk man her gikk inn i. Det er jo det interessante. Var retningslinjene og systemene på plass? Vil departementet gå inn og granske om dette faktisk var på plass?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2010-05-26:
Jeg skal prøve å svare så godt jeg kan, og så får vi se hvordan det går. Innledningsvis har jeg lyst til å si at det ikke er min intensjon å sette meg til doms over styremedlemmers aktiviteter ute i helstatlige og halvstatlige selskaper, men det er altså viktig, slik det også framgår av spørsmålet, at man fra statens side skal ta det ansvaret som ligger i å bringe samfunnsansvaret inn i de styrende organer. Jeg viser til at Cermaq ASA er et børsnotert selskap der staten eier 43,54 pst. Staten som aksjonær forholder seg til Cermaqs styre og ledelse i henhold til allmennaksjelovens bestemmelser om rolledelingen mellom styre, ledelse og eiere. Det følger bl.a. av dette at det er styret og selskapets ledelse som er ansvarlig for selskapets forretningsmessige drift, herunder hvilke fullmakter selskapets administrasjon får til å utføre en hensiktsmessig forvaltning av selskapets interesser og verdier. Selskapets administrative ledelse har opplyst at avtaler som et datterselskap inngår om leveranser av råvarer til produksjonen, i dette tilfellet EWOS’ avtaler med Rieber Oils om fiskeolje til fiskefôrproduksjon, er avtaler som administrasjonen har håndtert innenfor sine fullmakter. Videre har selskapets administrative ledelse opplyst av avtalen med Rieber av denne grunn ikke har vært forelagt styret i Cermaq ASA. Da Cermaq ASA informerte Nærings- og handelsdepartementet om saken i mars, presiserte departementet en forventning om at Cermaq og dets selskaper tok kontakt med og fulgte råd fra Utenriksdepartementet hva gjelder forståelsen av tilrådningen om handel med Vest-Sahara. Cermaqs datterselskap EWOS besluttet 9. april å avslutte handelen med fiskeolje fra Rieber Oils fra det omstridte området i Marokko og Vest-Sahara, en beslutning Nærings- og handelsdepartementet har tatt til etterretning.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2010-05-26:
Jeg er helt enig med daværende næringsminister Sylvia Brustad i de initiativ som ble tatt under hennes tid, men er også enig i det som er gjort av Næringsdepartementet seinere. Jeg vil særlig vise til den nyheten som ble lagt ut på Nærings- og handelsdepartementets hjemmeside 5. oktober 2009, og til PwCs rapport, hvor uttalelsen fra Sylvia Brustad kom, men også til det som framgår i St.meld. nr. 10 for 2008–2009 om næringslivets samfunnsansvar i en global økonomi, og som nettopp er det politiske spørsmålet, som jeg forstår også representanten Gundersen er opptatt av: Hva kan man gjøre, ikke bare overfor statlige eier, men overfor alle typer eiere, slik at man tar det betydelige samfunnsansvaret det er å innrette virksomheten slik at man driver innenfor det de fleste av oss oppfatter som et godt samfunnsansvar? Det er der jeg mener politikken i saken ligger. Jeg mener også i høy grad at Næringsdepartementets skiftende statsråder faktisk har tatt grep i forhold til dette, slik at man i større grad får instrumenter som gjør sitt til at ikke bare de styrende organer, men også administrasjonen får hånd om dette.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2010-05-26:
Jeg skal love at jeg skal ta med meg signalene fra representanten Gundersen til næringsministeren om dette, og jeg er overbevist om at han også leser referatet fra denne spørretimen, slik at han kan se nærmere hva som faktisk ble sagt. Jeg tror det er helt avgjørende for denne typen utfordringer vi står overfor – og det gjelder ikke bare i selskaper hvor staten er engasjert, men det gjelder også i andre rent private selskaper – at man får systemer og muligheter for alle nivåer i organisasjonene og i alle typer selskaper, i datterselskaper og i konsern, til å kunne drive effektiv kontroll, slik at man ser at samfunnsansvaret tas på alvor. Der må jeg si at jeg syns at de generelle grepene som er gjort fra Næringsdepartementet i løpet av de siste årene, er veldig viktige skritt på rett vei for å bringe aktivitet inn i det samfunnsansvaret som vi ønsker at de skal ta.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2010-05-26:
Aller først vil jeg få uttrykke begeistring for å få lov til å diskutere denne type spørsmål også i Stortinget, for dette er viktige spørsmål. Det handler om maktbalanse, det handler om kontroll, og det handler om demokrati. Høyesteretts plenumsdom 12. mai 2010 gjaldt tomtefesteinstruksen, som jo gir festere av boligtomter på statsgrunn gunstigere vilkår enn det som ellers følger av tomtefesteloven – en åpenbart viktig sosial ordning for mange. Høyesteretts flertall – ni dommere – kom til at instruksen var i strid med Grunnloven § 106, som for så vidt gjaldt eiendommer som eies av Opplysningsvesenets fond – og jeg må tillegge – en bestemmelse som ikke så ofte er prøvd i norske domstoler. Høyesteretts plenumsdom 12. februar 2010 gjaldt en omlegging av rederiskatteordningen. Et flertall på seks dommere mente omleggingen innebar tilbakevirkning i strid med Grunnloven § 97 – en bestemmelse som for øvrig kanskje er oftere anvendt. I begge tilfellene var grunnlovsspørsmålet grundig utredet av regjeringa. Det ble avholdt muntlige høringer med flere grunnlovseksperter under komitébehandlingen i Stortinget, og grunnlovsspørsmålet er utførlig kommentert i innstillingene til Odelstinget. Begge dommene fra Høyesterett er avsagt under dissens, slik at et mindretall i det vesentlige hadde samme syn på grunnlovsspørsmålet som regjeringa og stortingsflertallet. Dette viser at slike grunnlovsspørsmål, som var oppe i de to sakene, er vanskelige, og at det kan være ulike oppfatninger også blant de fremste eksperter på dette området. Jeg må føye til: Hadde vi hatt en sjablong som kunne si noe om rettslige standarder, og hvordan de var å forstå – også når Høyesterett skal vurdere dem, og også når det er opp mot Grunnloven – kunne det vært enkelt. Men slik er det heldigvis ikke. I begge sakene skulle de aktuelle lovendringene ivareta viktige samfunnshensyn. I samfunnsmessig viktige saker må regjeringa kunne bruke det handlingsrommet som man etter en grundig vurdering mener ligger innenfor Grunnlovens grenser. Regjeringa og stortingsflertallet mener at man i disse to sakene ikke trådte over disse grensene. Så har det i etterkant vist seg at Høyesterett har en annen vurdering. Det må forventes at Høyesterett av og til kan ha et annet syn på om en lov er i samsvar med Grunnloven enn det regjeringa og Stortinget har. Prøving av om lovgivingen er i samsvar med Grunnloven er en del av vårt konstitusjonelle system. Grunnloven § 106 har, som jeg sa tidligere, ikke vært prøvd for Høyesterett på nesten 100 år. Vi har til nå fått avklaringer om hvordan bestemmelsen skal forstås, også i lys av den samfunnsutviklingen som har vært. Dommen om rederibeskatningen ga viktige signaler om tolkingen av Grunnloven § 97. Regjeringa tar dette til etterretning i sitt videre arbeid.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2010-05-26:
La meg bare først fastslå én gang til at demokratiet må tåle at makten er fordelt, og at makten kontrolleres. Så må demokratiet og institusjonene som tar del i maktfordelingen, tåle at politikere – deriblant meg selv – uttrykker uenighet med det som ble konklusjonen, og enighet om mindretallets konklusjon. Slik er det. Når det gjelder denne konkrete saken, er det jo interessant at det ikke er første gang tomtefestelovgivningen har vært i Høyesterett. Det er altså slik at da den forrige regjeringa bidro til et kompromiss om innløsningsreglene, ble det også underkjent av Høyesterett. Så dette viser at det er en type lovgivning og et område hvor politikere er utålmodige for å få til gode løsninger. Jeg mener begge løsningene la opp til at man skulle ivareta begge parter i saken. Men så er det slik at i disse rettslige spørsmålene er det ulikt syn. Det må vi ta til etterretning.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2010-05-26:
Jeg mener jo at denne siste dommen vedrørende tomtefesteinstruksen må gjennomgås av regjeringen. Det ligger ikke til mitt departement, men det ligger til fornyingsministeren å håndtere den saken. Jeg formoder at hun vil komme og orientere Stortinget om framdriften på egnet måte, og jeg må henvise til hennes departement når det gjelder videre oppfølging av hvordan dommen skal håndteres i framtida.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2010-05-26:
Innledningsvis vil jeg understreke at Norge gir asyl til personer som blir forfulgt på grunn av sin tro, herunder også konvertitter. Norge er bundet av Flyktningkonvensjonen, og det følger av denne at forfølgelse på grunnlag av religion danner grunnlag for flyktningstatus. I den nye utlendingsloven, som trådte i kraft 1. januar i år, er det også tydelig presisert at frihet til å skifte religion eller annet livssyn skal omfattes av forfølgelsesgrunnen «religion» i Flyktningkonvensjonen. Som kjent er det Utlendingsdirektoratet og Utlendingsnemnda som behandler enkeltsaker etter utlendingslovgivningen. De vurderer i hver sak hvorvidt den enkelte asylsøker har krav på beskyttelse, basert på søkerens egen forklaring og bl.a. informasjon om menneskerettssituasjonen og forfølgelsesfaren mer generelt i området som søkeren kommer fra. Det foretas en helhetlig og fri bevisbedømmelse. Foreligger det tvil om bedømmelsen, vil tvilen som utgangspunkt komme søkeren til gode så lenge konsekvensene ved en uriktig avgjørelse om retur kan innebære at asylsøkeren blir utsatt for forfølgelse. Det er viktig. Norske myndigheter har bevisbyrden for at det er trygt å returnere. Søkeren har et ansvar for å sannsynliggjøre sine anførsler så langt det er mulig. Samtidig følger det av forvaltningsloven at forvaltningen har plikt til å påse at saken er så godt opplyst som mulig før vedtak fattes. I så måte er jeg langt på vei enig med spørreren i det ansvaret man har for å bringe fram opplysningene også fra det offentliges side. Idet myndighetene har bevisbyrden for at det er trygt å returnere, forutsetter et eventuelt avslag at myndighetene har foretatt en grundig saksbehandling og ved behov innhentet opplysninger som er nødvendige for å kunne foreta en forsvarlig vurdering. Hvorvidt faktum i saken er tilstrekkelig opplyst, eller om det er behov for å innhente ytterligere opplysninger, vil således bero på en konkret helhetsvurdering i den enkelte sak. Jeg har tillit til at Utlendingsdirektoratet og Utlendingsnemnda innhenter opplysninger der det er nødvendig, og foretar sine vurderinger på bakgrunn av korrekt faktum. Jeg ser det på den bakgrunn ikke som hensiktsmessig å gi retningslinjer om informasjonshenting i konvertittsaker og å gå nærmere inn på spørsmålet om mer faste bevismessige regler. Jeg tror faktisk det vil kunne lamme systemet i større grad og bidra til at man ikke fikk innhentet tilstrekkelige bevis. Men så vil jeg understreke at det forhold som spørreren tar opp, ser jeg på som såpass viktig at jeg vil ta det opp i min dialog med UDI og også UNE og referere spørsmålsstillingen og for så vidt også mitt svar i Stortinget i dag.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2010-05-26:
Vi har jo generelle samtaler med UDI og for så vidt også med UNE om hvordan driften er. Jeg syns dette er et naturlig spørsmål å bringe opp i den generelle debatten. Spørreren vet at vi ikke går inn i enkeltsaker, men vi har muligheten for å ha dialog rundt nettopp så viktige spørsmål som dette. Jeg vil understreke betydningen av at det ikke bare er det å ha dialog med dem som søker. I en tid da vi ser at antall asylankomster går så betydelig ned – vi sier at asylsaksbehandlingen også skal ned, fra 240 dager og helst ned mot 60 dager, og tar sikte på å legge om mye av systemet, samtidig som vi effektuerer bosetting og utsendelse – er det desto viktigere at de avgjørelsene som fattes, er riktige og gode, fordi vi vet at det er viktige verdier som står på spill. Så jeg skal ta dette med meg.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2010-05-26:
Vi er vel kjent med den innsatsen som særlig Advokatforeningen har gjort nærmest pro bono, gratis, for flere. Jeg har den holdningen til det for det første at jeg syns det er veldig bra at det gjøres. Og så mener jeg at på lik linje med andre myndighetsorganer som har mulighet til å utøve tvang og fatte vedtak som berører folks livssituasjon på det alvorligste, må man tåle å bli sett i kortene. Så vil jeg også ile til med å si at når det gjelder UDIs og UNEs vedtak, mener jeg at det gjøres en veldig god jobb, samvittighetsfullt, og man har som fane at man skal ikke returnere når man risikerer at vedkommende kan bli forfulgt. Vi må allikevel tåle i noen av sakene at man blir overprøvd av domstolene. Jeg mener at de dommene som nå har kommet, gir oss veldig viktige signaler, og gir oss godt arbeidsgrunnlag for å se på bl.a. den klagesaksbehandlingen vi nå skal ha, eller gjennomgang av klagesaksbehandlingen i UNE, og at det er nyttige erfaringer å ta med seg. Men at vi kommer dit at det alltid vil være slik at domstolene vil legge UDIs og UNEs vedtak til grunn, tror jeg ikke vi vil gjøre. For det er rettslige standarder og vurderinger som skal følges.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2010-05-26:
Justisdepartementet har det overordnede ansvaret for asyl- og flyktningpolitikken i Norge, og som jeg sa som svar på mitt forrige spørsmål, har vi nå en utvikling som er meget bra i den forstand at antallet asylankomster går ned. Antall ubegrunnede asylsøkere også ser ut til å gå betydelig ned. Det fordrer at vi har en effektiv drift, både når det gjelder saksbehandling og mottak. Ansvaret for etablering og drift av asylmottak er delegert til Utlendingsdirektoratet, og UDI har ansvaret for at vi til enhver tid har tilstrekkelig antall mottaksplasser. For å få til hurtig saksbehandling av asylsøknader er vi avhengig av også å ha et robust og fleksibelt mottakssystem som bygger opp under dette. Dette er samfunnsøkonomisk svært viktig. Fremskrittspartiet er jo opptatt av det ved enhver sving. Asylmottakene er spredt rundt i hele Norge. For å sikre en mest mulig hensiktsmessig organisering og en effektiv asylsaksbehandling er det imidlertid viktig at ankomstsenteret er plassert i nærheten av det stedet der asylsøkere registrerer søknaden om asyl, og der den innledende saksbehandlingen foregår. Man vil da få samlet og samordnet ankomstfunksjonene på en best mulig måte; registrering, informasjon, asylintervju mv. Dette vil bidra til at flere saker kan ferdigbehandles på et tidligere tidspunkt, og til å redusere oppholdstida i transittmottak. UDI har vurdert flere mulige nye ankomsttransittmottak som erstatning for Tanum mottak i Bærum kommune fra årsskiftet 2011 – all honnør til Bærum kommune og Tanum, som har gjort en kjempejobb. Direktoratet har falt ned på en midlertidig løsning med å benytte Løren mottak på Refstad i Oslo som ankomstmottak. Dette vurderes som en god løsning, idet mottaket er lokalisert i nærheten av både Politiets utlendingsenhet og UDI. Løren transittmottak har vært i drift i elleve år. Jeg kan ikke se at endringen av et eksisterende transittmottak til et ankomsttransittmottak vil innebære store belastninger for nærmiljøet på Refstad. Kapasiteten ved mottaket vil bli noe lavere enn i dag, og beboernes oppholdstid på mottaket blir også redusert. Som øverste ansvarlige for asyl- og flyktningpolitikken er det for meg svært viktig at vi finner løsninger som setter oss i stand til å ivareta helheten i oppgavene på feltet så bra og så effektivt som mulig. Det er derfor ikke aktuelt for meg eller regjeringa å be UDI finne andre, midlertidige løsninger for ankomsttransitt for asylsøkere. Dette er også meddelt Oslo kommune. UDI vil samtidig fortsette arbeidet med å finne en mer permanent løsning for nytt ankomstsenter, og vil i den forbindelse vektlegge et fortsatt godt samarbeid med Oslo kommune.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2010-05-26:
Først vil jeg understreke at vi har ingen erfaringer for at denne typen mottak – når man endrer status, som man faktisk gjør her, og at folk skal være der kortere tid, og det skal være færre mennesker der – skulle innebære at det blir mer kriminalitet. Hvor er det det kommer fra? Man har ingen erfaringer fra Bærum eller Tanum for at det har vært en belastning av noen størrelse for verken politiet eller andre. Så når det framstilles i media som om dette nærmest skal være en krimfabrikk, må jeg ta sterkt avstand fra det. Det er en vurdering av mennesker på flukt som jeg ikke mener er riktig. Og da må noen si fra. Så skal jo også dette være et midlertidig opplegg. Jeg mener at et sted som har drevet mottak i elleve år, og som gjør om statusen på denne måten, ikke vil få nevneverdig belastning av det. Men paradokset for meg er at når vi nå legger ned mange mottak rundt omkring i landet, er de samme kreftene som var mot mottaket, nå på banen for å beholde mottaket, nettopp fordi det har vært viktige tilskudd til nærmiljøet.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2010-05-26:
Jeg er fornøyd med regjeringas politikk når det gjelder Oslo. Jeg syns det vi nå har fått høre om ny kommuneøkonomi og proposisjonen som kom i den forbindelse, også viser at regjeringa tar grep rundt Oslo. Når det gjelder bekjempelse av kriminalitet, er jo faktisk det distriktet som har hatt størst vekst og fått mest penger i løpet av de siste årene, nettopp Oslo politidistrikt. Bare i år har man en vekst på 12 pst., nærmere 190 mill. kr, som man anvender veldig godt, og som har bidratt til at grove villainnbrudd i Oslo i løpet av de første tre månedene i dette året har gått ned med nærmere 50 pst. Jeg vil anbefale Fremskrittspartiet å begynne å se litt mer lyst på framtida, og se litt mer konstruktivt på en del av det som skjer ute i samfunnet. Jeg tror at en del av årsakene til at velgere vender ryggen til noen partier, er at det blir for mye surt og for mye svart.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2010-05-26:
«Regjeringen har initiert NOU 2009:3, som vurderer etablering av et eget veitilsyn, og et flertall i utvalget som har foretatt utredningen, anbefaler å etablere et slikt tilsyn. Regjeringen har dette til vurdering. Hvor mye vil etablering og drift av et eventuelt veitilsyn koste?»
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2010-05-26:
Jeg vil takke statsråden for et veldig godt svar. Jeg vil litt tilbake til det statsråden avsluttet med, nemlig effekten og hva en kan få ut av 50–100 mill. kr til trafikksikkerhetstiltak i året. Jeg ønsker derfor å stille følgende spørsmål til statsråden: Hva kan vi få av trafikksikkerhetstiltak for 50–100 mill. kr hvert år?
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2010-05-26:
Dette var jo ganske interessante presiseringer av hva en kan få ved alternativ bruk av pengene. Jeg har nok et spørsmål til statsråden helt på tampen: Har en reflektert noe over hva som er mulige alternativer til et veitilsyn?
Arve Kambe (Høyre), 2010-05-26:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til miljø- og utviklingsministeren: «I Haugesunds Avis den 6. mai 2010 kommer det fram at Miljøverndepartementet skal delta med 17 ansatte fra kulturminneavdelingen i forbindelse med et godt begrunnet besøk i Odda og Rosendal. Andre kommuner og tiltakshavere opplever at svært mange statlige ansatte deltar på møter hvor innsigelser og meklinger står på dagsorden. Samtidig opplever mange lang saksbehandlingstid, og mange statlige innsigelser blir også opprettholdt etter mekling. Synes statsråden slike tilfeller er fornuftige, eller kunne færre deltatt?»
Arve Kambe (Høyre), 2010-05-26:
Takk for et greit svar. Det er alltid kjekt med en statsråd som kommer til spørretimen uten manus fra embetsverket. Noe av poenget var, som jeg skrev, at det var «et godt begrunnet besøk». Mitt poeng var ikke det. Høyres landsmøte hadde en ganske stor debatt i forbindelse med at vi mener at bl.a. Miljøverndepartementet, med de embetsmenn miljøvernministeren har, er overadministrert og har for mange ansatte. De driver med for mange innsigelser og har åpenbart så god tid til å jobbe med innsigelser og overgrep mot lokale kommunale vedtak at man faktisk gjør det. Mitt oppfølgingsspørsmål er derfor: Har miljøvernministeren tall på hvor mange innsigelser han selv hvert år bidrar til? Har han også tilsvarende tall på hvor mange saker som løses ved mekling hos miljøvernministeren?
Arve Kambe (Høyre), 2010-05-26:
Det er helt åpenbart at fylkesmannen driver med altfor mange innsigelser. Til og med når fylkesmannen har lokale og regionale innsigelser, er det mekling med kommunene, og i ytterste konsekvens går det til Miljøverndepartementet. Vi mener fylkesmannen burde fått en betydelig mindre mulighet til å legge inn innsigelser mot lokale planer med bred lokal forankring. Det jeg kunne tenke meg å spørre om – bare som en del av mitt spørsmål – er at mange opplever en lang saksbehandlingstid for mange av de sakene som ligger i Miljøverndepartementet. En av de sakene som veldig mange kommuner venter på nå, er de statlige retningslinjene for bl.a. 100-metersbeltet i strandsonen. Høringsfristen gikk ut for nesten ett år siden. Når kommer de? Det er det veldig mange kommuner som har etterlyst. Statsråden og jeg har hatt en interpellasjonsdebatt hvor vi kom med ønsker om differensiering av strandsoneforvaltningen, og det er det departementet som jobber med. Er det slik at det er for mange som jobber med andre saker, altså at man legger seg opp i kommunenes egne saker, framfor å drive med en differensiert strandsoneforvaltning?
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-26:
Jeg er, som representanten Kambe, veldig opptatt av at offentlig forvaltning skal være effektiv, at det skal være så kort saksbehandlingstid som mulig, og at embetsmenn og for den del politikere skal arbeide hardt og «stå tidlig opp om morran» for å få sakene unna. Når det er sagt, vil jeg si at dette var en tur som var særdeles godt begrunnet. Den kritikken vi vanligvis får i Stortinget, er at det er for mye caffè latte-kultur, som representanter for Høyre og Fremskrittspartiet av og til sier, i den sentrale forvaltningen, at det er for mye Oslo, og at folk er for lite ute. At saksbehandlere som arbeider med kulturminner, reiser til et så sentralt sted for norske kulturminner som Odda, mener jeg er veldig godt begrunnet. Jeg vil gå så langt som å si at det er det motsatte som er problemet, at politikere og saksbehandlere er for lite ute. Problemet er ikke at de er for mye ute. Hvis man skal kunne gjøre en god jobb med noe så sentralt som kulturminner, må man kjenne feltet. Man må kunne se det for seg. Man kan ikke arbeide med det bare teoretisk på papir, man må være der ute hvor det skjer. Det å ha sett kulturminner med sine egne øyne gjør at man arbeider veldig mye bedre med det. Jeg merker meg også at spørreren i sin formulering i spørsmålet sier at dette var «et godt begrunnet besøk». Det var et særdeles godt begrunnet besøk, og det vakte, slik jeg oppfattet det, veldig positive reaksjoner i Odda at så mange kom. La meg bare til slutt si at kulturminner i Odda står veldig høyt på vår prioriteringsliste. Vi har lang tradisjon i Norge for å ta vare på gamle bygg fra bondekulturen, på stavkirker og mange andre kulturminner, men et av de store sentrale temaene nå er industriminner. For en regjering som springer ut av arbeiderbevegelsen, er det klart at det er en helt særlig forpliktelse.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-26:
Jeg hater å gi upresise tall til Stortinget, som det nødvendigvis må bli når jeg skal ta det etter egen hukommelse. Så jeg må gi dette med det forbehold at jeg vil komme tilbake med mer presise tall, slik at jeg ikke fører Stortinget bak lyset. Det er jo et lite antall saker som bringes inn til innsigelse i Miljøverndepartementet. I plansaker tror jeg det er rundt 50 – men igjen med det forbehold at nå er det altså etter min hukommelse. Noen ganger er det en fordel at statsråder kommer med svar fra embetsverket, for da er man på slike punkter presis. Men det er altså ikke Miljøverndepartementet som bringer saker inn. Det er fylkesmannen som har ansvaret for å påse at statlige lover og regler følges – i bunn og grunn påse at det Stortinget, ofte med Høyres medvirkning, har vedtatt, blir satt ut i livet. Men det skjer på basis av innsigelse fra fylkesmannen. Jeg tror vi behandler i størrelsesorden 50 saker i året, og vi gir da noen ganger fylkesmannen rett og noen ganger kommunene rett.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-26:
Når det gjelder strandsonen, har vi jo innført en tredeling av dette, som ikke var da Høyre satt i regjering – bare for å starte med det. I den tredelingen gjenstår det et visst arbeid med de kommunene som er i mellomkategorien. I all hovedsak er det kommuner i Hordaland og Rogaland, og derfor selvfølgelig av spesiell interesse for spørreren. Vi vil i aller nærmeste framtid komme tilbake med et initiativ på det området. Når det er sagt, er det her en fundamental uenighet mellom Høyre og den rød-grønne regjeringen. Jeg må si at Høyres landsmøte – som jeg også hadde i en tidligere debatt, jeg kan ikke avklare det i spørretimen nå – var et fundamentalt tilbakeslag for Høyre som miljøparti, stikk i strid med hva vi nå ser i Storbritannia, hvor den konservative regjeringen forsøker å ta miljøhensyn. Det er litt uklart hva Høyre mener, men hvis man skal ta dette på alvor, vil det være et fundamentalt tilbakeskritt for Høyre som miljøparti, og stikk i strid med – som det også er dokumentert i Stortinget – hva Høyre sto for da Børge Brende var miljøvernminister, og man var en del av Bondevik-regjeringen. Men Kristelig Folkepartis innflytelse på Høyre og Børge Brendes innflytelse på Høyre har vel kanskje gått ut, slik at man kan tillate seg å gå veldig langt tilbake i miljøpolitikken.