Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2004-03-02:
Stortinget har tidligere uttalt at kulturskoletilbudet skal være et tilbud til alle. Det som det ikke er sagt noe om, er omfanget av eller kvaliteten på tilbudet. Det vi vet, er at kulturskoletilbudet er meget bra over hele landet, og at utviklingen har gått dit hen at tilbudet i dag dreier seg om mye mer enn musikkskoler. Heldigvis er det lovbestemt at alle kommuner skal ha et kulturskoletilbud til barn og unge. Faktisk er dette tilbudet også for voksne, ikke minst når det gjelder instruksjon for kor. I Innst. S. nr. 50 for 2003-2004, Den kulturelle skulesekken, sier flertallet det så sterkt som at det kan vises «til eksempler der kulturskolene fungerer som et kulturfaglig nav for skolene i en kommune». Jeg ser det som helt nødvendig at kulturskolene og kulturansvarlige i kommunene også har ansvaret for å koordinere Den kulturelle skolesekken. Derfor er det ikke fremmed for meg at kulturskolene bør ligge under Kulturdepartementet, slik at det samlede kulturtilbudet er under samme departement. Verdien av dagens kulturskoler er meget stor, ikke bare verdien av å gi barna en forståelse for kunst og kultur, ei heller bare verdien av å skape utøvende kunstnere, men verdien av den erfaringen man har gjort bl.a. ved kulturskolen i Larvik med barn med sosiale problemer og konsentrasjonsvansker. Disse barna er barnevernsbarn, og både barnevern og sosialtjeneste må innrømme at kulturutfoldelse har hjulpet mer enn terapeutiske samtaler med psykolog. Stikkordet er «mestring». Kulturskolene møter barna på det nivået barna er, og derfra får de utvikle seg. Det skaper raskt framgang i og interesse for også de ordinære skolefagene. Disse barna har fått en selvtillit og en identitet som smitter over på både hjemmet og skolen. Men man skal ikke være nødt til å drive prosjektarbeid for at alle barn skal kunne gå på og trives i kulturskolen. Det ideelle ville være at kulturskolene var gratis. Da først kunne vi si at det var et tilbud til alle. Men et øvre tak ville være meget positivt for at foreldre med flere barn kunne ha råd til å la barna gå på kulturskolen. Kommunene har tidligere mottatt øremerkede tilskudd fra staten. Det har man vært fornøyd med, selv om tilskuddet selvfølgelig burde ha vært større – 45 pst., etter Eikemo-utvalgets innstilling. Skåret i gleden har vært at på større tettsteder har barn måttet stå i kø for å komme inn på kulturskolen. På mindre steder har flere kommuner gått sammen om kulturskoletilbudet. Dette har til nå fungert meget bra, bl.a. på Sør-Helgeland. Der har dette vært den største kultursatsingen for barn og unge siden 1989. Kulturskolen er «en motor og en ressurs i det øvrige skolemiljøet», heter det bl.a. i en uttalelse fra et enstemmig fylkesting i Nordland. De øremerkede midlene til kulturskolene har bidratt til at dette interkommunale samarbeidet på Helgeland i det hele tatt har kunnet fungere. Etter flertallsvedtaket mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet i revidert nasjonalbudsjett om å innlemme statstilskuddet til kulturskolene i rammen til kommunene – Arbeiderpartiet stemte imot – ser vi at kommunene prioriterer på en annen måte. Samtidig ble det øvre taket for foreldrebetalingen tatt bort. I mange kommuner øker foreldrebetalingen, og noen mener den faktisk kan komme opp i 4 000 kr pr. barn i framtiden. Prinsipielt er ikke Arbeiderpartiet imot å innlemme enkelte øremerkede tilskudd i kommunenes rammer, men det er svært uheldig i en situasjon som nå, når de fleste kommuner har en meget anstrengt økonomi. Jeg mener at det i likhet med for barnehagene absolutt bør være et øverste tak for foreldrebetalingen i kulturskolene. Man kan om nødvendig diskutere indeksregulering, men det må i alle fall være et tak, slik at foreldre har en forutsigbarhet, og at alle barn har en mulighet til å utøve sine interesser gjennom samhold og kunstnerisk utfoldelse i en kulturskole. Det kan da ikke være mulig at Regjeringen mener at kulturskolen skal være lovbestemt bare for barn av rike foreldre, og at den skal være en skole bare for en elite.