trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2011-03-09:
Jeg vil overhodet ikke bestride at regjeringens plan var å legge fram denne stortingsmeldingen sist fredag. Det ble jo lenge sagt at vi gjorde dette fordi det kom midt under stafetten i VM. Og så viste det seg at den reelle grunnen var at Terje Riis-Johansen ønsker å bli fylkesordfører i Telemark og lenge har ønsket å gå ut av regjeringen, men ville koble det til dette, og ha lagt fram dette før han var ferdig. Selvsagt var det planen. Men fem dager er ganske lang tid i politikken. Det er full anledning til å korrigere mange ting i en stortingsmelding på fem dager. Jeg skal ikke gå i detalj om hva som ble korrigert i denne.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2011-03-09:
Men i alle de stortingsmeldinger jeg har lagt fram, har det vært normalt at omtrent fram til siste kvelden sitter man og endrer ting på basis av ulike innspill man har fått.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2011-03-09:
I november 2006 såg vi at olje- og energiminister Enoksen kom med ein energianalyse for Midt-Noreg, der alle kjende tiltak ville bli sette i verk for å dekkje opp behovet, herunder også eit gasskraftverk. No ser vi at Mongstad-prosjektet er i ferd med å gå ut i – skal vi seie – VM-tåka og knappast blir realisert før i 2025. Samtidig har vi eit prosjekt i Møre og Romsdal, Industrikraft Møre, som i lag med Siemens er villig til å køyre i gang eit prosjekt med rensing, faktisk også utan krav til offentleg deltaking – med «no cure no pay»-avtale i botnen. Når vi veit at alternativet med offentlege bidrag er 20–25 mrd. kr, framstår olje- og energiministerens utsegn frå regjeringa allereie i 2006 som underleg. Spørsmålet er då: Kvifor ikkje satse på det tiltaket som Industrikraft Møre og Siemens representerer?
Nikolai Astrup (Høyre), 2011-03-09:
Jeg har merket meg at det tidligere har vært en diskusjon i regjeringen om hva som gir størst klimagassutslipp av hvitt eller rødt kjøtt. Jeg vet ikke hvordan kamelkjøtt er i den sammenheng, men jeg vil anta at de kamelene som er spist, fører til økte utslipp. Det er interessant å merke seg at statsråden er meget opptatt av Fremskrittspartiets politikk for å øke utslippene. Da kan man jo også legge merke til at man nå har en ny energiminister, som har tatt til orde for gasskraftverk uten rensing – men det er et sidespor. Spørsmålet mitt til statsråden er: Er statsråden enig i at staten må dekke kostnadene for rensing av CO2 utover kvotepris i den fasen vi er i nå, der teknologien er umoden? Og er han enig i at det prinsippet må gjelde for flere steder enn Mongstad?
Nikolai Astrup (Høyre), 2011-03-09:
Mitt spørsmål går – overraskende nok – til statsråd Erik Solheim, og det går på fangst og lagring av CO2. Det er jo ingen i denne sal som har vært uenig i at det er viktig å ta hensyn til de helsemessige effektene av renseteknologi. Derfor er heller ikke det et relevant poeng å trekke inn i denne sammenheng fra statsrådens side. For å vise til statsrådens forrige svar til meg er jeg og Høyre også enig med statsråden i at vi ikke skal skrive ut blankosjekker fra statens side for alle nye renseprosjekter. Det er jo heller ikke det som er poenget. Det er jo det man nettopp har gjort på Mongstad, der man har skrevet ut en blankosjekk til Statoil. Det man må gjøre, er jo å avgrense skattebetalernes risiko og ansvar i nye renseprosjekter. Men samtidig må man erkjenne at det blir ingen rensing av andre prosjekter dersom ikke staten også gir et bidrag til ny renseteknologi. Statsråden var nokså kategorisk i spørretimen 1. desember 2010 da han ble stilt det samme spørsmålet, om staten kunne bidra til rensing andre steder, og da konkret i Elnesvågen. Da var svaret på det nei. Nå sier han at Gassnova skal vurdere det. Hva ligger det da i denne vurderingen? Ligger det i den vurderingen at man skal bidra til å dekke fremtidige renseprosjekter? Og vi snakker ikke her om 25 mrd. kr, slik man gjør på Mongstad. Siemens har anslått og er villig til å ta risikoen på et 2 mrd. kr-renseprosjekt i Elnesvågen. Er staten da villig til å gi et bidrag utover kvotepris, slik at dette blir mulig både der og kanskje andre steder hvor det er relevant, og Alcoa var nevnt i Finnmark?
Nikolai Astrup (Høyre), 2011-03-09:
Jeg oppfattet vel ikke at det var spesielt klargjørende, fordi man henviser her til at Gassnova skal gjøre en vurdering. Men spørsmålet er jo hvilke prinsipper som ligger til grunn for den vurderingen. Er det slik at man er villig til å ta den risikoen det er å satse på flere prosjekter enn bare Mongstad? Det er jo blitt et symbolprosjekt som nå kommer så langt ut i tid og til en kostnad og realisert til en tid som gjør at den sannsynligvis blir mindre aktuell og relevant for andre land enn det den ellers kunne vært, spesielt i lys av at to land i EU nå skal fatte investeringsbeslutning på fullskala rensing i tredje kvartal 2011 faktisk basert på aminteknologi. Det er kanskje verdt å minne statsråden om at det ikke var Apollo 1 som landet på månen, men Apollo 11, og at det kanskje er dumt å legge alle eggene i én kurv. Men det forutsetter altså at staten er villig til å bidra utover kvotepris, med klart avgrenset risiko for skattebetalerne. Er statsråden villig til det?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2011-03-09:
Ja, statsråden har hele Stortinget med seg i at kreftfaren på Mongstad skal tas på alvor. Men når Klif skriver i sitt høringssvar at «tvert imot trekker ny kunnskap i positiv retning i og med at risikoen for dannelse og spredning av nitrosaminer er mindre enn tidligere antatt», er jo det litt i strid med de signalene som Statoil, som en viktig eier i regjeringens månelandingsprosjekt, sender til det offentlige. Det statsråden har ansvaret for, er utslippstillatelsen. Det står i den meldingen som vi fikk til Stortinget på fredag, at utslippstillatelsen med endringer ligger til grunn for den prosessen som vi nå er inne i. Vi vet at utslippstillatelsen fra 2006 hadde årstall i seg. Hvilket årstall har utslippstillatelsen med endringer som blir omtalt i Meld. St. 9, som kom på fredag, i seg?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2011-03-09:
Ja, det stemmer at Stortinget ikke får så mange forhåndsklarerte milliardinvesteringer fra denne talerstol. De kommer vel i nyttårstalene. Det er der vi pleier å få høre om dem. Jeg må bare arrestere statsråden på én ting når det gjelder dette med kreftfare. Det var undertegnede som i 2009 skrev merknadene om kreftfare, og jeg fikk med meg en samlet komité, og det har blitt et samlet storting om dette. Denne diskusjonen har vi hatt tidligere, og nå synes jeg vi snart skal la den ligge. Mitt spørsmål til statsråden som er dagsaktuelt, er: Når det gjelder dette frokostmøtet for halvannen uke tilbake, sa statsråden at man avholder møter for å få innspill, men også for å få korreksjoner. Hvilken korreksjon skjedde i stortingsmeldingen som kom fem dager etterpå, som er et hav av tid i regjeringens ordbruk?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2011-03-09:
Mitt spørsmål går til miljø- og utviklingsministeren: «Det vises til forrige ukes nyhet om at regjeringen utsetter fullskala rensing på Mongstad med ytterligere to år. Miljøverndepartementet ga i 2006 utslippstillatelse til Mongstad med krav om rensing i 2014. Tidligere utslippstillatelser har alltid vært gitt av SFT, men denne var så viktig for SV at man ville ha kontroll over betingelsene i departementet. Naturvernforbundet krever nå innstramming av utslippstillatelsen som følge av utsettelsen. Vil statsråden imøtekomme dette kravet?»
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2011-03-09:
Formålet med Mongstad var å få CO2-rensing. Det ligger nok fast, og det mente nok også regjeringen i 2006, men det er altså slik at det var et finstemt kompromiss mellom SV og Arbeiderpartiet i regjering nettopp om målet om 2014. Det forteller historien oss, at det var ikke noe annet alternativ enn at SV måtte få 2014, for alternativet var å avslå Statoils søknad om bygging av et nytt gasskraftverk, og da vet vi hva det ville si for arbeidsplasser. Men spørsmålet er jo nå, når statsråden ikke vil svare på mitt hovedspørsmål: Det sies i stortingsmeldingen som kom til Stortinget på fredag, at det finnes nå en utslippstillatelse med endringer. Hvilke endringer ligger i denne utslippstillatelsen i forhold til den som ble gitt – jeg tror det var den 12. oktober 2006, i forhold til 2016-modellen og månelandingen til regjeringen?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2011-03-09:
Det er teknisk vanskelig, det tror jeg de fleste visste i 2006, og det vet vi i 2011. Men spørsmålet er jo om hvordan vi skal lykkes. Statsråden sa i et svar tidligere i denne spørretimen at man håpet å «friskmelde». Da er altså Mongstad blitt en pasient – gått fra en månelanding til å bli en pasient, for det er bare pasienter vi friskmelder. Vi håper å kunne friskmelde denne innen 2016. Men spørsmålet er jo da hvordan vi skal få denne pasienten friskmeldt med den teknologien vi har tilgjengelig, også i forhold til klimaforliket, for det er i 2020 vi skal lykkes med klimaforliket. Statsråden sa at han håpet på en frisk pasient, og dermed var det ikke noe problem med klimaforliket. Men hvis pasienten fortsatt er syk, hva da med klimaforliket? Vi klarer ikke å ta inn 2 millioner tonn CO2 i løpet av 2020.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2011-03-09:
Det var ikke på det spørsmålet.
Ola Elvestuen (Venstre), 2011-03-09:
Mongstad framstår mer og mer som en skandale. Det er selvfølgelig viktig at man skal ta kreftfare på alvor. Samtidig er det en kjensgjerning, som også forrige spørrer sa, at Klif anser faren for å være mindre nå enn det de har gjort tidligere. Mitt enkle spørsmål til statsråden er: Har statsråden spurt Klif om de er enig i og anbefaler en utsettelse av Mongstad?
Ola Elvestuen (Venstre), 2011-03-09:
I Venstre gleder vi oss overhodet ikke over de utsettelsene og de kostnadsøkningene som er på Mongstad. Jeg må vel si at det er knapt noe prosjekt man kan tenke seg kan håndteres dårligere og med større kostnader enn sånn regjeringen har håndtert Mongstad. Vi mener tvert imot at når man nå går for en utsettelse, så framstår grunnlaget for den utsettelsen som veldig tynt. Jeg spurte tidligere om Klif har anbefalt en utsettelse, og opplever at jeg ikke fikk svar på det. Da lurer jeg på: Hvis Klif ikke har anbefalt en utsettelse, hvilket faglig grunnlag – hvilken faginstans – er det regjeringen bygger sin utsettelse på? Er det overhodet noe, eller er det kun et ønske og en anbefaling fra Statoil?
Ola Elvestuen (Venstre), 2011-03-09:
Dette spørsmålet går til miljø- og utviklingsministeren: «Regjeringen inngikk et klimaforlik med Venstre, Kristelig Folkeparti og Høyre der man gikk inn for å redusere de nasjonale utslippene med 15–17 millioner tonn, jf. referansebanen i revidert nasjonalbudsjett 2007 innen 2020. Rensing av utslippene fra Mongstad lå inne i denne referansebanen fra og med 2014. På hvilken måte vil denne utsettelsen påvirke klimaforliket, og hvilke tiltak vil regjeringen nå iverksette for å kompensere for de økte utslippene man legger opp til på Mongstad, jf. referansebanen i revidert nasjonalbudsjett 2007?»
Ola Elvestuen (Venstre), 2011-03-09:
Det som bekymrer Venstre, er situasjonen på Mongstad og at det ikke er noen reell reduksjon av de store punktutslippene i Norge. Jeg registrerer jo nå her at på grunn av utsettelsen kommer ikke regjeringen med noen alternative forslag til hvordan vi skal sikre at vi når klimamålet i 2020. Mitt tilleggsspørsmål blir jo da: Når man nå skal gå inn i nye prosjekter der vi har punktutslipp, håper jeg jo at regjeringen har lært av sine egne feil på Mongstad, og at man her vil stille klare krav med tidsavgrensninger for når CO2-fangst skal være på plass, sånn at vi ikke havner i samme situasjon som man nå gjør på Mongstad, hvor dette bare flyter av gårde med stadig økte kostnader.
Ola Elvestuen (Venstre), 2011-03-09:
Det som bekymrer Venstre, er jo de manglende tiltakene fra regjeringen, bl.a. mangler det en omlegging i skatte- og avgiftssystemet som ville gi en tydelig føring til å velge miljøvennlige løsninger. Det vi har sett, er jo bl.a. at vi har hatt en avgift på biodrivstoff som har gått i feil retning, så denne – hva skal vi si – beskrivelsen av regjeringen som offensiv vil jeg være veldig uenig i. Vil det si at man har ingen ekstra tiltak for å oppnå drastiske klimakutt dersom det nå ikke skulle lykkes med Mongstad? Innebærer bl.a. Mongstad at man nå legger seg på et offensivt og høyt nivå i forhold til fornybardirektivet, som ville være ett virkemiddel for å få en automatikk inn i det å etablere ny fornybar energi, som så kan brukes for å redusere egne klimautslipp?
Siri A. Meling (Høyre), 2011-03-09:
Høyre er veldig fornøyd med den beslutningen regjeringen har gjort på Mongstad i forhold til å se på andre teknologier, eventuelt utenfor Mongstad. Så vi ønsker regjeringen velkommen etter i det spørsmålet. Vi er litt mer tvilende til statsråd Solheims engasjement for å få dette til. Da vil jeg tilbake igjen til denne frokosten. Ikke det at jeg skal blande meg opp i menyen kameler eller boller, men jeg merket meg at statsråden sa at han hadde invitert til frokosten for å ha en dialog med miljøbevegelsen før en viktig beslutning skulle treffes. Det er vel knapt noen som kan være uenig i et slikt resonnement, men poenget er at denne frokosten var vel omtrent midt oppi at denne meldingen ble presentert. Så det å si at dette var en dialog i forkant av en viktig beslutning, synes jeg kanskje høres ut som om det er å strekke det noe langt. Jeg vil gjerne høre statsrådens kommentar på det.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2011-03-09:
Spørsmålet mitt går til kyst- og fiskeriministeren. Oppdrettsnæringen har de siste årene vært rammet av store rømningsulykker og gjentatte tilfeller av lakselus. Kristelig folkeparti mener at det nå er på tide at noe skjer for å sikre oppdrettsnæringens omdømme og mulighetene for en bærekraftig og lønnsom produksjon, og samtidig bevare villaksen og sjøørreten i Norge. Lakseoppdrett er en næring i sterk vekst. I første halvdel av 2010 var eksportverdien av laks 13,9 mrd. kr – en økning på 31 pst. sammenlignet med året før. Oppdrettsnæringen har derfor råd til å pålegges tiltak som må til for å sikre en miljøvennlig næring som er bygd på fornybare ressurser, og som kan bidra til verdiskaping langs kysten i Norge i mange år framover. Norge har alle forutsetninger for å sørge for at oppdrettsnæringen blir verdensledende på miljø. Men dette krever planer for langsiktige, strukturelle endringer i reguleringen av oppdrettsnæringen. Dette vil sikre oppdrettsnæringens omdømme og muligheten for bærekraftig og lønnsom produksjon. Et tiltak kan f.eks. være å kontrollere og stille krav til næringen på samme måte som Klima- og forurensningsdirektoratet gjør overfor landbasert industri. 175 000 laks rømte nylig fra et oppdrettsanlegg på Hitra i Sør-Trøndelag, noe som utgjør en stor trussel for villaksen. Det er den største lakserømningen i Trøndelag noensinne. Kan statsråden fortelle hvor store ulykker som må til før regjeringen skal finne det nødvendig å gjøre strukturelle endringer i reguleringen av oppdrettsnæringen?
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2011-03-09:
Jeg takker for svaret. Likevel deler Kristelig Folkeparti Klifs bekymring. En frykter altså at utslipp fra oppdrett skal gi fisketomme og livløse fjorder. En fersk rapport som er lagt fram, slår fast at utslippene fra fiskeoppdrett er rekordhøye. Vi har nå større oppdrettsenheter og mer eksponerte lokaliteter enn noen gang. Vi trenger derfor ny kunnskap, forbedret teknologi samt mer robuste operasjoner for å møte utfordringene til oppdrettsnæringen. Er heller ikke dette alvorlig nok til at statsråden finner det nødvendig å komme med nye konkrete tiltak og å sette makt bak fine ord og visjoner i regjeringens egen bærekraftstrategi?
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-03-09:
Det første jeg vil gjøre, er å klargjøre hvem som har ansvar for hva. Når det gjelder å sikre næringens omdømme, er det næringen selv som har ansvar for det. Vi skal bidra med et regelverk som først og fremst skal sikre at laksen er i merden og ikke utenfor. Det gjør vi med tekniske krav knyttet til utstyr, fortøyninger og den type ting. Det var bakgrunnen for at jeg ganske nylig sendte på høring forslag om enda strengere krav både til utstyret, til anleggene, til plassering når det gjelder lokalitet, og til atferd, f.eks. foreslår vi nå at det er sertifiserte organ som skal godkjenne både lokaliteten og bruken og utstyret. Videre stiller vi også krav til at laksen skal være i merden og ikke utenfor. Vi stiller krav om at hvis det skjer ulykker, så har selskapene en plikt til gjenfangst – dette kan utvides. Den rømningen som var i Trøndelag, beklager vi jo alle på det sterkeste. Nå registrerte jeg at Fiskeridirektoratet, som har gått gjennom saken etter åstedsbefaring, har anmeldt den til politiet. Vi skal fortsette å stille krav. Vi har mål om nullrømning, og det blir kontrollert. Vi styrker innsatsen når det gjelder kontroller, for å se til at selskapene faktisk følger de krav vi stiller for å forhindre rømning. Det vil vi fortsette med, og jeg tror at det er på den måten vi kan bidra til en bærekraftig og lønnsom oppdrettsnæring.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-03-09:
Til det første hva gjelder utslipp fra fiskeoppdrett, så er jo det gjennomgått i bærekraftstrategien hva som er utfordringene knyttet til dette. Jeg tror de fleste er enige om at det i det store bildet er relativt små utfordringer knyttet til utslipp fra oppdrettsanleggene, men at man kan ha lokale områder. Det var vel også bildet vi fikk etter at Arealutvalget la fram sin rapport. Så er det helt opplagt, som representanten påpeker, at det kan være en konflikt mellom det å ta i bruk de beste lokalitetene hva gjelder å forhindre utfordringer med utslipp. De blir lagt lenger ut fra kysten, mer eksponert, når det gjelder strøm. Det kan selvfølgelig igjen da påvirke rømningsrisiko, fordi man er i områder som altså er mer eksponert. Og det er jo derfor vi må stille strengere krav til utstyr, til fortøyninger, slik at de tåler de belastningene som de da blir utsatt for.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-03-09:
Til spørsmålet om hvor mange fisker som nå svømmer utenfor Trøndelag, tror jeg vi skal være forsiktige med å si for sikkert hva utslaget og hva konsekvensene av den rømningen vil bli. Vi har hatt andre ulykker langs kysten lenger sør, med fartøy og oljesøl, og jeg har registrert at Havforskningsinstituttet har vært ute og sagt at vi er heldige fordi denne rømningen tross alt skjedde på vinteren. Forskning viser at den laksen som rømmer vinterstid, har små muligheter for å overleve, så jeg håper endelig at ikke alle de 175 000 svømmer veldig lenge i alle fall, men at de avgår ved døden, slik forskerne antyder. Når det gjelder ny utvikling av teknologi, neste generasjons oppdrett, er jeg veldig opptatt av at vi må stille krav, så får det bli opp til forskningsmiljøene og næringen å finne løsningene. Jeg tror vi politikere skal være veldig forsiktige med å angi hvilken type teknologi som er framtidsrettet. Da tror jeg vi vil avskjære viktig kunnskap.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-03-09:
Representanten Nesvik har helt rett i at rømningstallene, sammenliknet med veksten i oppdrettsnæringen, har gått ned – og det skal vi være glade for. Men vi må fortsatt ha fokus på å redusere rømningene, aller helst til null. Samtidig er det slik, som representanten Nesvik viser til, at de fleste rømningene faktisk skjer i forbindelse med aktivitet og håndtering. Det forteller i hvert fall meg én ting, og det er at det som ligger mellom ørene på aktørene, er det aller, aller viktigste. Det at det blir tenkt rømningssikring fra de kommer på jobb om morgenen – fra røkter til mellomleder, til daglig leder og eier – er det som vil gi størst resultat her. Så skal jeg absolutt se på nye måter å stille krav på for å forhindre rømning. Da kan det godt være at kameraovervåking er svaret. Det finnes for øvrig ganske mye kamera i nøtene allerede, så hvis man kunne bruke det som er, ville man få et godt blikk på situasjonen.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-03-09:
Som jeg har sagt i denne salen tidligere ved gjentatte anledninger, er det ikke tildeling av nye konsesjoner jeg har mest fokus på for tiden. Jeg har helt klart gitt beskjed om at næringens jobb nå er å rydde opp og få redusert luseproblemene, som er hovedårsaken til at vi ikke gjennomfører den veksten i næringen som var planlagt. Derfor skal jeg være ærlig og si at jeg tenker ikke veldig mye på tildeling av nye konsesjoner. Det er selvsagt sånn at konsesjoner som ble tildelt i 2009-runden, og eventuelle framtidige tildelinger, må innfri akkurat de samme kravene som eksisterende anlegg. Vi må ha et regelverk og et rammeverk med strenge krav som reduserer rømningsrisikoen så langt det lar seg gjøre. Men igjen: Vi er helt avhengige av at aktørene ser det samme alvoret som både regjeringen og denne sal. Det tror jeg vil være det viktigste bidraget til å redusere rømning.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-03-09:
Nylig rømte, som det ble nevnt, 175 000 laks som nå svømmer utenfor kysten av Trøndelag og forstyrrer økosystemet der. Det blir klarere og klarere for hver måned som går, at oppdrettsnæringen er nødt til å fornye seg og utvikle seg for å ha en bærekraftig framtid. Så finnes det jo miljøer, selskaper, som ønsker å utvikle næringen videre. Det finnes forskningsmiljøer som ønsker å ta nye steg framover. Men det framstår veldig uklart hva slags strategi regjeringen har, og hva slags standard regjeringen har for dem som skal utvikle neste generasjons oppdrett. Så vi må stille spørsmålet igjen: Når skal de nye generasjonene av oppdrett og ny teknologi være introdusert for næringen? Har fiskeriministeren noen frist for næringen for når problemene skal være løst?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-03-09:
Det er riktig, som statsråden sier, at det er stor enighet om det prinsipielle synet på militærdiktaturet i Burma. Heldigvis er det bred enighet her i salen om det. Men jeg må si at jeg forundres stadig over den store pragmatismen som regjeringen, og spesielt statsråd Solheim, viser når man omtaler forholdet til militærdiktaturet i Burma, bl.a. igjen hans uforbeholdne støtte til opphevelse av sanksjoner og mest mulig handel. Nå er det ganske klare råd fra omtrent alle vestlige land og stemmer som ytrer seg i debatten om sanksjoner, at det skal knyttes til konkrete framskritt fra militærdiktaturet før det eventuelt er snakk om opphevelse av sanksjoner, og man skal lytte til de råd som Aung San Suu Kyi nå kommer fram til gjennom de vurderinger som gjøres. Hva er egentlig regjeringens politikk på området?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2011-03-09:
Regjeringen har tidligere forsøkt å vedta hva slags type teknologi som skal brukes, og vi har tidligere i dag sett hvordan det har gått. Mitt spørsmål er en oppfølging av hovedspørsmålet som representanten Andersen Eide stilte. Komiteen var hos Havforskningsinstituttet så sent som på mandag. Der viste man rett og slett til at det historisk er lavere rømningstall nå enn det var tidligere, dvs. at man har fått ned rømningstallene. Så fikk man dessverre denne situasjonen på Hitra, men heldigvis var det stor fisk og det skjedde om vinteren, dvs. at sannsynligheten for en stor oppgang i elvene faktisk er liten. Jeg har tidligere utfordret statsråden på et område. Det er klart at vi må gjøre alt vi kan for å forhindre denne type rømning, som gjerne skjer i forbindelse med at det ligger en brønnbåt inntil merden eller annet. Spørsmålet mitt til statsråden er følgende: Vil statsråden se på muligheten for å innføre krav om kameraovervåking av denne type operasjoner, når brønnbåter ligger ved merd?
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2011-03-09:
I den ganske så velkjente prosessen med å tildele nye konsesjoner, har ettertiden vist at man har gått litt på akkord med muligheten for å synliggjøre miljøkrav som en av faktorene for tildelingene. Ved å være utydelig på hvilken rolle de forskjellige forvaltningsleddene skulle ha i tildelingsprosessen, fikk vi flyttet fokus fra overordnede miljøkrav til en ankeprosess der det nå rår stor usikkerhet om hva slags kriterier som i det hele tatt lå til grunn for tildelingen. Spørsmålet mitt til statsråden blir: Hvilke grep vil hun ta for å sikre at vedtatte miljøkrav og ønsket om en tydelig miljøprofil blir ivaretatt i framtidige tildelingsprosesser?
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2011-03-09:
Jeg har et spørsmål til kulturministeren. Stenging av FM-nettet for radio bekymrer Fremskrittspartiet, det bekymrer IKT-Norge, det bekymrer brukerne av FM-nettet. Fremskrittspartiet forstår at man må ha en digital utvikling, og at den digitale utviklingen har kommet for å bli. Bedre og flere kanaler, bedre radiotilbud til lytterne – alt dette er positivt. Men er man i Norge fornøyd med at man da samtidig stenger FM-nettet? Salg av DAB-radioer viser at man ikke er det. En EU-rapport sier også at stenging av FM-nettet ikke er bra slik regjeringen har vedtatt. Man må nå skrote 15–20 mill. FM-radioer – radioer på mobil, radioer på hytta – man må sågar skrote nye DAB-radioer som folk har kjøpt, som ikke heter DAB+. Det vil få store konsekvenser for brukerne. Det vil få store konsekvenser for miljøet. Dette vil koste milliarder av kroner for forbrukerne. Lefdal jubler. Elkjøp jubler. Men forbrukerne jubler ikke. Spørsmålet er: Hva vil dette koste? Vi vet hva det vil koste forbrukerne. Men hva vil det koste staten? Hva vil det koste det norske samfunnet? Hva med å heve blikket og se mot England? Der har man utsatt dette. Man ønsker ikke å stenge. Man ønsker å fortsette parallelt med digital utvikling og FM-nettet. Spørsmålet mitt blir: Hva vil dette koste staten? Hva vil det koste, og hvem skal ta regningen?
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2011-03-09:
Fremskrittspartiet er jo ikke de eneste som ser på dette med litt bekymring. IKT Norge gjør det, og også resten av verden, som ikke har noen stengedato. Så sier statsråden at det bare er å kjøpe en adapter. En adapter kan man koble inn der iPhonen din skal kobles inn i radioen. Altså: Det betyr nye – dagens – radioer, ikke den vi har på hytta, den vi har i kjellerstua, på nattbordet, på kjøkkenet eller gamle mobilradioer. En adapter koster 1 200 kr, altså mer enn dagens FM-radio. Dette blir store kostnader, og jeg synes det er synd at ikke statsråden tar dette inn over seg, men skal være verdensmester på å stenge FM-nettet. Å utvikle digitalnettet synes jeg er veldig positivt, for da får vi flere radiokanaler, vi får bedre tilbud, men for Guds skyld ikke steng FM-nettet, med de store konsekvenser det har. Man kan ikke høre på DAB-radio i bilen hvis man skal kjøre til Strømstad eller resten av EU. Hva gjør man da?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-03-09:
Det står veldig klart i den stortingsmeldingen som snart skal behandles her, at dette skal være aktørstyrt. Det skal ikke koste skattebetalerne noe. Det er typisk Fremskrittspartiet å spre frykt om ting som egentlig er veldig greit avklart. Det sies at det er 15–20 mill. radioer i norske hjem. Det betyr at det er ni radioer per hjem. Det stemmer ikke med de tallene jeg har. Tvert imot har jeg tall som viser at det er mellom 3,5 og 7 mill. radioer i norske hjem. Disse må det norske folk ikke kaste. Tvert imot, man kan kjøpe små adaptere som gjør at man kan få høre digitale radiosendinger på sin gamle radio. Det vil også bli mulig i bilen. For meg er det viktig at de som kjører bil, får bedre radiobetingelser. Det er sikkert mange med meg som har sittet i kø inn til Oslo i morges. Da er det viktig at vi har stabile og gode radiosendinger. Det er også viktig for meg at det er like bra radiotilbud i hele landet som i Oslo og Akershus. Mange steder i Norge er det tre til fire riksdekkende kanaler, i tillegg til lokalradioen som sender på én lokal sender. Dersom vi skal få radiokanalene med på å investere i det digitale nettet, er vi nødt til å si at det skal være en slukkedato. Dobbel distribusjon er det mest kostbare av alt. Det gir færre kanaler. Det er som å pålegge plateprodusentene å sende kassetter og cd-er parallelt. Det er dyrt. Da vi offentliggjorde dette, sa P4 at de var interessert i å lage flere riksdekkende kanaler, så det er dette som sikrer mangfold. Vi har et system i dag hvor det er Medietilsynet som utdeler konsesjoner. FM-senderne har ikke mulighet til å sende så veldig mange radiokanaler ut til hele Norge. Men nå blir det mye friere. Det blir mye mer konkurranse, og det blir et mye bedre tilbud til lytterne. Det er litt typisk Fremskrittspartiet å spre frykt om noe som kommer til å bli bedre for det norske folk. Det gikk bra da vi fikk digitalt bakkenett på tv. Dette kommer til å gå veldig bra, og vi varsler fem år i forveien at vi får digitale radiosendinger også.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-03-09:
Dersom det hadde vært sånn at bare Norge gjorde dette, og hele verden ikke gjorde det, hadde dette vært en litt merkelig sak. Men det er jo ikke det som er situasjonen. EU-kommissæren, som er ansvarlig for den digitale agenda, har uttalt at radio må være i spissen for den digitale revolusjonen, og man framhever DABs fortrinn som en åpen standard. Det er ikke riktig som representanten sier, at man ikke driver med dette i andre land. Nå får altså Tyskland – etter sin samling – sin første landsdekkende radio. Den skal sendes på DAB til alle tyskere. Det gir et mye bedre radiotilbud i Tyskland. Grunnen til at vi må være litt i forkant i Norge, er jo at vi har et langstrakt land. Det er klart at dobbel distribusjon i et lite land som Danmark er mye billigere enn det det er i Norge. Jeg ønsker et godt radiotilbud over hele Norge, og da er det å sette krav og å ha en slukkedato for FM-nettet det viktigste virkemidlet.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-03-09:
Tidspunkt er jo en diskusjon i veldig mange land. Det er det i Sverige, det er det i Storbritannia, og det er det i Tyskland – og det har det også vært i Norge. Derfor er det sånn at vi sier at vi har planlagt å stenge FM-nettet i 2017. Det gir vi det norske folk beskjed om, så de ikke kjøper gamle radioer, men at de kjøper radioer hvor man kan høre både på FM og på DAB. Det er en god beskjed god tid i forveien. Så har vi også sagt at vi er åpne for å utsette dette dersom en del kriterier ikke er på plass, som f.eks. at halvparten av det norske folk ikke hører på DAB-radio. Det er jo ingen diskusjon i Europa om man skal innføre DAB eller ikke. Det som er diskusjonen, er tidspunktet. Da har vi sagt 2017, med mulighet for forlengelse til 2019. Det er jo ikke galt at Norge er i forkant på dette området. Det er ikke slik at dette kommer til å koste 1 000 kr per radio. Når vi er tidlig ute, kommer prisene til å gå ned, og vi får bedre radiolytting både i bilen og hjemme.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-03-09:
Dette er en veldig god idé. Det åpner jo nettopp for et mer utstrakt nordisk samarbeid. Vi kan ha felles nordiske radiokanaler – med nisjekanaler som kanskje noen få er opptatt av, som gir et langt større lyttergrunnlag. Dette gir jo grunnlag for mangfold. Det å binde oss sterkere sammen i Norden innenfor den digitale teknologien er absolutt en mulighet. Jeg vil se på muligheten for å ta et initiativ overfor mine nordiske kollegaer på dette felt.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2011-03-09:
Jeg må si at jeg er bekymret over den arrogante holdningen som statsråden har i denne saken – og beskylder Fremskrittspartiet for å spre frykt. Det som regjeringen setter i gang med nå, er stikk imot det som de andre landene gjør. Sverige så hva kostnadene ble og skrinla hele prosjektet. EU velger helt andre løsninger enn det Norge holder på med. Statsråden står her og sier at det skal være aktørstyrt. Ja, men det er jo akkurat det det blir, for forbrukerne er nå nødt til å kjøpe adaptere og nytt utstyr for å få dette til å virke. Og det koster faktisk over 1 000 kr per radio. Det som nå skjer, er at kostnadene går over til forbrukeren. Mitt spørsmål til statsråden blir: Forstår ikke statsråden den bekymring som forbrukerne har der ute når regjeringen legger opp til å stenge hele FM-nettet?
Olemic Thommessen (Høyre), 2011-03-09:
Jeg opplever at den fremlagte meldingen nettopp beskriver en politikk i forkant. Et viktig perspektiv er på hvilken måte vi kan kommunisere mediemessig i Norden, og kanskje i Skandinavia. Statsråden nevnte jo selv bilradioen som et fortrinn med tanke på digital nytte. Jeg synes Fremskrittspartiets tilnærming beskriver behovet for å vise nytteverdien av dette. Hadde det ikke vært flott hvis vi kunne sette oss i bilen, sette på bilradioen, og så kunne vi høre på, holdt jeg på å si, den knappen vi hadde slått på helt til København? Hvis vi hadde funnet en felles teknologisk løsning – det er vel ikke løsning det er snakk om, men felles teknologisk strategi med Sverige og Danmark, og kanskje også med de andre nordiske landene – ville det åpne veldig spennende rom for programproduksjon og medieutvikling både i privat sektor og i allmennkringkastersektoren. Kunne statsråden tenke seg å ta initiativ overfor de andre nordiske landene for å bidra til noe slikt?
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2011-03-09:
Takk for muligheten til å ta statsråden med til et enda mer konfliktfylt område enn Mongstad, nemlig Burma. I forrige uke besøkte jeg Burma og var gjest hos karenfolket. Det jeg så, har jevnlig blitt rapportert i internasjonale medier, dessverre litt mindre i norske medier. Situasjon der er at det er 1 million internt fordrevne, og det er alene 135 000 karenflyktninger som bor i flyktningleirer i Thailand. Jeg så brente landsbyer, det var ødelagte avlinger, og i svært mange av de etniske områdene er det reelle krigssoner med krigshandlinger nærmest hver eneste dag. Burma – og juntaen som styrer Burma – bruker 25 pst. eller mer av statsbudsjettet på det militære. Det er en militær opprustning nærmest uten sidestykke når man ser på prosentandeler. Dette er mulig fordi det er en handel og en utbytting av naturressurser som ikke kommer befolkningen til gode, men derimot juntaen og handelspartnerne, som Kina, India og Thailand. Det som har vært brukt de seneste månedene, har vært valget, som et skalkeskjul for både handelspartnere og junta for å skjule hva som reelt foregår. Nå er 30 statsråder nominert offentlig, 26 av dem er tidligere generaler eller tidligere ministre. Valget betyr bare flere generaler i flere posisjoner, dessverre. Jeg ønsker å spørre statsråden hva som konkret er regjeringens strategi, og på hvilke områder regjeringen utfordrer juntaen konkret når det gjelder demokrati og respekt for menneskerettigheter?
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2011-03-09:
Det er korrekt.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2011-03-09:
Symboler betyr mye. Aung San Suu Kyi er et idol og et symbol på hele demokratibevegelsen. Demokratibevegelsen ble i forkant av valget splittet. Juntaen la restriksjoner på Aung San Suu Kyis eget parti når det gjaldt det å få lov til å stille, eller la så store restriksjoner at de selv valgte ikke å stille, og en fikk en splittelse av det. Det å ha kontakt med alle deler av demokratibevegelsen er ekstremt viktig. Statsråden er selv et symbol, i den forstand at han på sine reiser representerer det offisielle Norge. På statsrådens første besøk i Burma valgte statsråden ikke å møte representanter fra demokratibevegelsen. Tar statsråden selvkritikk på det, i lys av hans første svar, og i lys av mange andre svar fra ham ved tidligere anledninger?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2011-03-09:
Jeg merker meg at statsråden sier at de selvsagt møter de opposisjonelle. Det står i veldig sterk kontrast til hvordan statsråden har håndtert f.eks. Cuba. Til tross for at ledende opposisjonelle på Cuba har bedt om å få møte statsråd Solheim, og selv om de har advart mot at Norge lar de cubanske myndighetene bestemme spillereglene for kontakt, har Solheim valgt ikke å møte f.eks. Oswaldo Payá, som er en ledende opposisjonell på Cuba. Tvert imot understreket statsråden i et intervju med Bistandsaktuelt: «Jeg vil gjerne møte opposisjonelle, noe jeg gjør i nær sagt alle land jeg besøker. Når jeg ikke gjør det her, er det fordi jeg tror vi får et bedre forhold til de opposisjonelle ved at vi også har et godt forhold til myndighetene.» Hva er det som gjør at regjeringen har et helt annet forhold til og en annen vilje til å møte de opposisjonelle på Cuba enn det man har nær sagt alle andre steder?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2011-03-09:
Ja, det gjorde det i aller høyeste grad, president.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2011-03-09:
I oppfølgingen av det som Skovholt Gitmark spurte om: Det var vel også slik at den danske bistandsministeren faktisk ble igjen i Burma for å møte de opposisjonelle. Men det var ikke det jeg skulle si. I Dagens Næringsliv i dag sier statsråden følgende: «Vi må slutte å be om unnskyldning for bistand og private investeringer til udemokratiske land. Jeg avviser tankegangen om at investeringer i et land er en støtte til de som styrer.» I januar 2011 oppfordrer den norske regjering nordmenn til ikke å handle med, investere i eller reise til Myanmar. I tillegg til det bidrar altså regjeringen med mange millioner i bistand til Burma, hvor også penger til nødhjelp og humanitære tiltak forsvinner på veien inn. Så jeg vil spørre statsråden: Hva mener han egentlig? Er det greit at vi investerer – er det greit at regjeringen investerer, men ikke private? Er det greit at man bidrar, men da må man regne med at også …(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2011-03-09:
Mitt spørsmål går til kunnskapsministeren: «Ifølge TALIS-rapporten for 2008 får lærerne i norsk skole liten eller ingen tilbakemelding, uansett om de har gode eller dårlige resultater på undervisningen sin, fra skoleledelsen. Fremskrittspartiet mener at dette verken er god skoleledelse eller god personalpolitikk. De aller fleste har behov for å få tilbakemelding på eget arbeid, som i mange tilfeller er det som skal til for å bli bedre eller få konstatert at det en gjør, er rett. Er statsråden fornøyd med tilbakemeldingen som lærerne i den norske skole får?»
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2011-03-09:
Det var veldig positivt at kunnskapsministeren ser problemene og ser mulighetene som finnes ved å få en god tilbakemeldingskultur. Jeg ser også at tiltak er satt i verk, men det vil ta tid. Som kunnskapsministeren var inne på, er en god tilbakemeldingskultur overfor lærere også viktig for elevresultater og til å løse andre problemer, som f.eks. å holde ro og orden i klasserommet, noe som er av stor betydning for å få et godt kunnskapsmiljø for elevene. Jeg tror det vil være en fordel for både lærere og elever at læreren blir vurdert og får tilbakemelding på sitt arbeid fra skoleleder på både undervisning og klasseledelse. I TALIS-rapporten svarer lærere fra andre land at de er positive til vurdering, og at den ofte er av konstruktiv art som forbedrer undervisningen. Har ministeren gjort seg opp en mening om dette når det gjelder norsk skole?
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2011-03-09:
Tilbakemelding i arbeidslivet er viktig alle steder, og spesielt innen skolen, der læreren er den desidert viktigste personen for å få god undervisning. Det som også kom fram i TALIS-rapporten på spørsmål om sanksjoner i forbindelse med at undervisningen ikke ble gitt på en god måte, var at langt flere lærere fra andre land svarte at de kan risikere å miste jobben sin eller få redusert lønn. Rapporten viser at skoleledelsen i norsk ungdomsskole er mer preget av administrativt enn av pedagogisk lederskap. Videre kommer det fram at av lærere som underviser i den norske skolen, er det kun et fåtall som regner med å bli ansvarliggjort. Norske skoleledere setter sjeldnere i verk tiltak ved svake lærerprestasjoner enn sine utenlandske kollegaer, og et flertall av lærerne i norsk skole mener at dårlig utført arbeid blir tolerert av kollegaene. Hva mener kunnskapsministeren om dette, og hvordan vil hun som ansvarlig for skolen sørge for å rette opp dette?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-03-09:
Jeg vil gjerne starte med å takke for at dette spørsmålet stilles, fordi det er en veldig sentral lederoppgave i skolen – og egentlig alle andre steder – at skoleledere gir tilbakemeldinger til lærerne. Det er helt riktig at TALIS-undersøkelsen i 2008 avdekker at norske skoleledere i mindre grad enn sine kollegaer i andre land setter i verk tiltak dersom lærervurderinger identifiserer svakheter ved en lærers prestasjoner. Dette er et forhold som jeg selvsagt ikke er fornøyd med, for vi vet at suksessfaktor nr. 1 i skolen er gode lærere. Hvis man skal være god i en så krevende jobb, må man få ærlige tilbakemeldinger og mulighet til stadig å forbedre seg. Jeg har derfor satt i gang en rekke tiltak for å forhindre at det skal fortsette å være sånn. Rektorskolen ble satt i gang i 2009. Målet med rektorskolen er at den enkelte rektor skal bli bedre i stand til å utføre lederjobben i den praktiske hverdagen. Gjennom utdanningen vil rektorer få klarere forståelse av sin lederrolle og få økt styrke til å stå i den rollen, for det kan jo være ganske tøft, og dessuten kompetanse og redskaper til å møte de viktigste utfordringene som en rektor vil stå overfor i tiden framover. God personalledelse er en veldig viktig del av den utdanningen. I 2010 opprettet vi veilederkorpset, som er et veiledningstilbud til skoleeiere og rektorer rettet mot kvalitetsutvikling. Vi har i tilegg satt i gang spesifikke tiltak mot kommuner med svake elevresultater på nasjonale prøver. Veiledning av nyutdannede lærere er også viktig. Undersøkelser som nettopp er gjennomført i samarbeid med KS, viser at hele åtte av ti kommuner og fylkeskommuner enten allerede har skoler med veiledningsordning for nyutdannede lærere eller har konkrete planer om å innføre ordningen. Jeg vil følge veldig nøye med på hvordan dette følges opp videre, fordi denne svake tilbakemeldingskulturen går fra kommune til skoleleder, fra skoleleder til lærer og fra lærer til elev – og det er kanskje utydelighet mange andre steder i det norske samfunnet også. Tydelige tilbakemeldinger som man kan lære av og utvikle seg på, er avgjørende viktig.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-03-09:
Jeg har ingen planer om å gjennomføre noe karaktersystem for lærere, men det er en skoleleders plikt, altså rektor og andre i ledelsen ved en skole, å gi lærere vurdering av og tilbakemeldinger om den jobben som gjøres. Hvis det er en lærer som med veiledning og ved at det stilles noen krav til hva man skal ha oppnådd før neste runde med vurdering, har mulighet til å utvikle seg videre, er det veldig positivt. Vi har også en viktig jobb overfor lærere og det som representanten var inne på når det gjelder klasseledelse, fordi der er også det med å gi tilbakemeldinger til elevene, vurderingskulturen, avgjørende viktig. Så er det mitt mål at den stortingsmeldingen som vi nylig har hatt til behandling i Stortinget om tidsbruk i skolen, også tas på alvor, fordi veldig mange rektorer og skoleledere sier at de har for lite tid til å følge opp den pedagogiske jobben og for mye administrativt arbeid.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-03-09:
Jeg tror vi må behandle lærere som andre voksne folk og arbeidstakere i arbeidslivet. Det betyr at hvis man gjør en dårlig jobb eller har kommet i skade for å velge feil utdanning, må det være en skoleleder der og kollegaer som varsler en ledelse hvis man ser uholdbare tilfeller. Og så er det den lederens tunge jobb i tilfelle å sette i gang en prosess som fører til at vedkommende kanskje skifter jobb. Men dette vil dreie seg om unntakene. I de aller fleste tilfellene dreier evaluering og vurdering av lærernes innsats seg om å gi tilbakemelding om hva som er bra. Og heldigvis foregår det utrolig mye bra. Vi har kjempemange gode og dyktige lærere, og de fortjener egentlig å høre oftere at de er det, for de trenger den inspirasjonen til å stå på videre. Og så er det alltid noe som kan forandre seg. En god leder, uansett hvor man er, er tett på medarbeiderne sine og stiller krav, har forventninger til dem, gir tilbakemeldinger. Det er det som gjør at det er moro å jobbe; at man får tilbakemeldinger, og at man blir stilt krav til. Så mitt håp er at vi skal få mye mer kompetanse rundt dette i skolen framover.
Kari Storstrand (Fremskrittspartiet), 2011-03-09:
«Regjeringen skal i mai legge frem en handlingsplan for oppfølging av veteraner. I denne forbindelse nevnte statsråden at veteranene skal inkluderes i dette arbeidet. Vil statsråden sørge for å sikre at et bredt representativt utvalg av veteraner inkluderes i arbeidet med denne handlingsplanen?»
Kari Storstrand (Fremskrittspartiet), 2011-03-09:
Veldig mange av våre veteraner har jo sitt daglige virke i Forsvaret etter endt utenlandstjeneste. I tillegg til denne gruppen har vi en ganske stor gruppe med veteraner som faktisk opplever at livet ikke er slik som det var før de dro ut i tjeneste. Dette er mennesker som har møtt så store utfordringer at de ikke lenger fungerer i samfunnet eller i jobb. Vil statsråden sørge for at også denne delen av veterangruppen blir inkludert i handlingsplanen?
Kari Storstrand (Fremskrittspartiet), 2011-03-09:
Jeg er glad for at statsråden er enig i at det også er viktig å få denne gruppen med. Da lurer jeg litt på hvordan statsråden tenker seg at dette skal organiseres, slik at ingen blir uteglemt eller oversett i prosessen.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-03-09:
Under handlingsplanarbeidet har vi lagt vekt på god og bred involvering av veteranorganisasjonene og personellorganisasjonene i Forsvaret. De etablerte organisasjonene har deltatt i referansegrupper og arbeidsgrupper som har hatt en avgjørende rolle i å spille inn tiltak og diskutere viktige forslag til handlingsplanen som har fått navnet «I tjeneste for Norge». Veteranene er ikke en homogen gruppe. Veteranene, og deres pårørende, har ulik bakgrunn og behov. De er også samlet i flere nettverk og grupper. Dette gir et sammensatt bilde av mulige samarbeidspartnere og aktører. Videre må vi ta inn over oss at det er nye typer organisering i dagens samfunn, som f.eks. sosiale medier, som ikke dekkes av det tradisjonelle organisasjonsbegrepet. Her finner vi viktige stemmer som vi også lytter til. Departementet har ønsket å nå bredden blant veteranene slik at flest mulig skal få komme med innspill og kommentarer. Vi har derfor også hatt fortløpende kontakt med de mindre etablerte veteranorganisasjonene, og avholdt møter med flere ulike grupper og enkeltindivider som har målbåret viktig innsikt. Det er en stadig større andel av dem som fortsatt tjenestegjør i Forsvaret, som er veteraner. Det er derfor viktig at deres innspill også blir ivaretatt under arbeidet med handlingsplanen. Arbeidstakerorganisasjonene og flere veterangrupper internt i Forsvaret er i denne sammenheng viktige talerør for veteranene. Vi er nå midt inne i høringsperioden for handlingsplanen. I dag gjennomføres det et eget høringsmøte med flere organisasjoner. Også her kan organisasjonene fremme synspunkter og forslag til konkrete tiltak som er relevante for handlingsplanen. Veteranenes ulike talerør kan derfor sies å være godt involvert i arbeidet med handlingsplanen. Veteranene besitter verdifull erfaring og kunnskap. Dette er kunnskap vi løpende trekker på i saksfelt som berører veteranområdet, inkludert utarbeidelse av handlingsplanen. Uten veteranenes aktive involvering ville regjeringen ikke kunne foreta det løftet vi nå er i ferd med å gjennomføre på veteranfeltet.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-03-09:
Det er helt riktig at det er noen veteraner som sliter ekstra etter hjemkomst – dessverre. Nettopp denne gruppen har det vært svært viktig blant veteranene å følge opp, høre på og lytte til. En rekke av de tiltakene som allerede er gjennomført, er rettet inn mot å sikre en bedre økonomi og å sikre dem bedre hjelp og støtte når det også gjelder andre offentlige etater, inklusiv helsevesenet. Vi har også representanter for disse med i arbeidet med handlingsplanen – både organisasjoner som er direkte organisert for å ta vare på denne gruppen, og andre organisasjoner, som selvsagt også inkluderer hensynet til denne gruppen. I tillegg har jeg og andre i departementet direkte dialog med enkeltpersoner som sitter med viktig erfaring om hvordan dette føles.