Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2008-12-18:
Dagens nysaldering viser at budsjett og regnskap er to vidt forskjellige størrelser i år som i fjor. I fjor var differansen mellom det salderte, oljekorrigerte budsjettet og nysalderingen på 51 milliarder kr. I år er det på om lag 27 milliarder kr. Vi er altså i en situasjon, som følge av bl.a. økte skatteinntekter, hvor staten Norge har kommet langt gunstigere ut enn det som var budsjettert. Jeg tror ikke jeg er noen stor spåmann når jeg sier at også for 2009 vil det bli en stor forskjell mellom hva som er saldert budsjett, som vi har vært gjennom tidligere i høst, og den nysalderingen som man da vil ha et år senere. Det er grunn til å tro at den nedgangskonjunkturen som vi kommer inn i, antakelig blir like dramatisk forskjellig i forhold til budsjett som den oppgangskonjunkturen som vi nå har opplevd, med de store forskjellene som gjaldt for 2007 og 2008. Det som er virkelig utfordrende i dag, er at kraften i nedgangskonjunkturene er akselererende. Få tør i dag si noe om når og hvor det blir fast grunn under føttene for en rekke utsatte næringsgreiner. Alle banker vurderer risiko i sin låneportefølje, og når kapitaldekningen er så liten og det er små avsetninger i forhold til kommende tap, vil bankene heller redusere enn øke balansen sin. Dette slår tungt inn i realøkonomien, og jeg tror få har oversikt over konsekvensen av det faktum. Vi har myndighetsbestemte egenkapitalkrav i bankene, og det er nå å håpe at de skal vise seg å stå både i gode og i dårlige tider. Nå kommer testen. Det vil være krevende å være bankleder. Myndighetene legger rammene. Vi har ansvaret der. Regjeringa har fulgt godt opp, så er det banksjefene som skal praktisere. En appell jeg har lyst til å komme med til banksjefene, er at en står overfor en regjering som først og fremst har trygghet og samfunnskontrakt, og det vil da si at i forhold til andre land, er det i Norge større muligheter for å gi trygghet for bolig og arbeid, og dermed kan en som norsk banksjef ta noen andre vurderinger enn det en ellers ville gjort. Det vil også innebære at de avkastningskrav som bankene tidligere har stilt til sin egen kapital, må justeres ned, og at de også tar sin del av det hele. Noe annet vil ikke bli forstått. De utfordringer vi står overfor, er etter Senterpartiets syn at vi må få en klarere virkelighetsforståelse av hvorfor vi er kommet i en så djup internasjonal finanskrise. At det er ulik virkelighetsforståelse, er realt, men la oss se på virkelighetsforståelsen av hvorfor vi er der vi er. Etter Senterpartiets syn er vesentlige årsaker til situasjonen at det internasjonalt har vært satset på sjølregulerende markedsøkonomi og friest mulig kapitaldekning der det ikke skulle være skott i økonomien, noe som en kan se hen til innenfor praktiske næringer som f.eks. skipsfarten. En bygger ikke båter uten skott. En bygger inn fysiske begrensninger for å sikre stabilitet i virkelighetens verden. Tilsvarende er det i økonomien. En er nødt til å ha beskrankninger for å sikre den nødvendige stabilitet når det er uvær i økonomien. Jeg sa tidligere i denne uka at historieskrivningen vil karakterisere årsakene til finanskrisen med ordene eksperimenter som måtte gi ustabilitet og store fluktuasjoner, fordi de var drevet av grådighet. Ansvaret hos de utførende ble pulverisert. Lederskapet hadde sluttpakker som kunne stimulere utgangsstrategier. Det er sentrale elementer i Senterpartiets virkelighetsforståelse av hvor vi nå er. Hvis vi ser på hva vi skal gjøre i Norge, må vi også se hen til hva som er de internasjonale utfordringene. De internasjonale utfordringene er nå knyttet til tre områder. I tillegg til finanskrisen har vi en dramatisk klimakrise, og vi har en matvarekrise som utvikler seg hver måned. Alle de tre krisene har kraft i seg sjøl til å skape betydelige problemer rundt i en rekke land som er svakere økonomisk stilt enn Norge. I vår opptreden må vi ha disse internasjonale perspektivene med oss. Det vi gjør, må ha klar fokusering på hvordan det kan medvirke positivt til klimakrisen og matvarekrisen. Når en så skal rette opp situasjonen, har Norge, som nevnt, større evne til å ta flere langsiktige hensyn enn andre land med mindre økonomisk handlefrihet. Vi har overskudd på statsbudsjettet. Vi har overskudd på handelsbalansen. Det må brukes et sett av tiltak, for alle virkemidler har sin begrensning og sine svake sider. Det er krevende å forstå samfunnets virkemåte i den internasjonale krisetid som vi nå står overfor. Derfor bør Stortinget bruke mer tid på å forstå virkemåten, for derigjennom å få en overhøyde og for å kunne kraftsamle på tiltak. Det har vært ansatser til en felles – hva skal en si – aktivitet fra Stortinget i flere saker. Jeg håper det kan fortsette, slik at det ikke blir et billig partipolitisk spill i forhold til det vi nå står overfor. Men det er opplagt at en er nødt til å ha en mer aktiv stat framover. Det var gledelig med den rentenedsettelsen som vi nå har opplevd. Samtidig vil jeg på vegne av Senterpartiet si at det er nødvendig å ta en pause i rentenedsettelsene for å se hvordan de andre tiltakene vil virke. En lavrentepolitikk i betydningen av at det skal lønne seg å låne penger har sine klare svake sider og kan ikke settes inn uten at det er et alvor som er enda større enn det vi nå opplever. Jeg syns at myndighetene bør kommunisere klart at når den amerikanske økonomien har en rente på nærmere 0 – ja, endog referert til å være minus – er det et så klart tegn på et land og en økonomi i krise at få har vel sett det tydeligere før. Det kan ikke være noe mål i denne salen at vi skal ha en lavest mulig rente. Det er en økonomisk situasjon som jeg håper at vi ikke får oppleve, i betydningen av at vi skal ned på det nivået som amerikanerne har. Når det så gjelder skatte- og avgiftspolitikken, er det enkelte som gjør seg til talspersoner for lavere skatt for privatpersoner. Jeg syns en da bør tenke gjennom hva som blir konsekvensene av det, og hvilke muligheter en har til å øke fellesskapets finansiering på et seinere tidspunkt, når vi er i en situasjon der det er fellesskapet en må satse på – og fellesskapet må ha sin finansiering gjennom skatt etter evne fra hver enkelt av oss. Regjeringa har sagt at den vil gå gjennom skatte- og avgiftspolitikken i forbindelse med næringslivet. Det er noe vi er svært glad for. Her er det nødvendig å se og bruke en skatte- og avgiftspolitikk slik at en kan ta hensyn til de utfordringer som vi nå står oppi. Men jeg vil anmode finansministeren om å holde fast ved prinsippet om at det skal være sammenheng mellom de skattemessige avskrivningssatsene og det næringsmessige verdifallet. Det skal mye til for å gå vekk fra det. Det er mange endringer som kan gjøres innenfor det prinsippet som Regjeringa har anlagt, nemlig bedre samsvar mellom de skattemessige avskrivninger og det faktiske verdifallet som er ute og går. Når det gjelder statsbudsjettets utgiftsside, er det nå en rørende enighet om at en skal ha en mer ekspansiv finanspolitikk. Det er vi glad for. Spørsmålet er da hva vi prioriterer. Vi i Senterpartiet er glad for at en skal prioritere opprusting og vedlikehold innenfor kommunesektoren, opprusting, vedlikehold og forbedring innenfor kommunikasjoner, enten det er farleier, kaier, bane, vei eller telekommunikasjon – helt sentrale investeringsobjekter. Jeg vil også fra vår side påpeke behovet for å ta energikrisen internasjonalt på alvor og derigjennom satse på energiforsyningen, fornybarenergien. Sjølsagt må ei ansvarlig regjering også fokusere klart på arbeidsmarkedstiltak for dem som nå daglig får beskjed om en vanskelig situasjon. Vi må også fokusere på den nødvendige omstillingen av næringslivet, som bl.a. vil kreve at vi går gjennom rammebetingelsene for småbedriftene, slik at flere småbedrifter kan komme opp og overta rollen til bedrifter som nå kommer i en situasjon der de vanskelig kan drive videre. Og vi er nødt til å ha en omstilling vekk fra den avhengigheten som vi nå har av olje og gass, over til et mer allsidig næringsliv. Det må lønne seg med lange verdikjeder når det gjelder energi. Mye oppmerksomhet har vært omkring bankene og bankenes egenkapital. Det må være et pragmatisk syn på det, samtidig som vi i Senterpartiet er veldig tydelige på at dersom staten på ulike måter må gå inn i forhold til egenkapitalen i bankene, må også staten stelle seg slik at en kan være med på oppsida i bankenes situasjon når vi har overvunnet krisen. Til slutt: Den offentlige eierskapspolitikken er sentral. Det er sterkt å erfare at offentlig eide energiselskap i dag setter så store krav til egenkapitalavkastning at en ikke setter i marsj helt opplagte investeringsprosjekter i utbygging av elvekraftverk, eksempelvis, som jeg har i mitt fylke, Buskerud. Det er et ansvar for dem som sitter i styrene i de offentlige selskapene, nå å tone ned sine krav til avkastning, vise samfunnsansvar og investere, ikke minst innenfor det som gjelder energi, som må være et opplagt fornuftig tiltak. Det forventes at alle bidrar med sine muligheter. Noe annet ville være svært lite klokt i den situasjonen vi nå står oppe i.