Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2010-05-06:
Norge yter betydelige bidrag til utjamning og fattigdomsbekjempelse gjennom våre bidrag til finansieringsmekanismen i EØS. Det bringer Norge i fremste rekke blant de solidariske nasjonene i Europa. Jeg er enig med utenriksministeren når han framhever at vi med god grunn bør vise slikt medansvar for å høyne miljøstandarder og fremme en jevnere økonomisk og sosial utvikling mellom landene. Men vår internasjonale solidaritet vil aldri bli reell uten at et enda sterkere engasjement er der for verdens aller fattigste land, utviklingslandene. Europa må aldri bli seg selv nok. Dessverre kan problemene i eurosonen nå skyve EU i en slik retning. Det må man være på vakt mot. Det ligger et paradoks i det at EU rosverdig har utpekt 2010 som det europeiske året for fattigdomsbekjempelse, samtidig som eurotilpasninger og innstrammingstiltak fører til at deler av befolkningen kommer ut i større problemer. Etter de baltiske lands inntreden i pengeunionen har andelen fattige i disse landene – målt etter EUs egne fattigdomskriterier – økt fra 19 til 26 pst. Nå er krisefokus flyttet sørover – ikke mot Afrika, men mot Hellas. Den statsfinansielle krisen i Hellas og de tunge tautrekkingene om kriselån fra de andre landene i pengeunionen, viser at euroen nå utsettes for store utfordringer. Dagens krisesituasjon viser at tidligere påstander om at felles valuta fjernet spekulasjon og skapte stabilitet, har sine åpenbare begrensninger – for å si det diplomatisk. Situasjonen viser i praksis den svakhet ved pengeunionen som mange har påpekt lenge, at det er risikabelt å sjøsette én felles valuta uten at unionen har store nok føderale budsjetter til å rette opp regionale skjevheter og kriser som kan oppstå. Men dette er en selvvalgt svakhet i EU, for økte inntekter til unionsorganene på bekostning av de nasjonale myndigheter er noe medlemsstatene motsetter seg. Vi har neppe sett siste akt i krisehåndteringene i pengeunionen. Utenriksministeren var i sin redegjørelse meget kort innom datalagringsdirektivet, og sa at Regjeringen venter med å ta stilling. Det virker heller ikke som om Regjeringen har tatt stilling til om direktivet faktisk er EØS-relevant. Jeg vil gjerne høre utenriksministerens vurdering av det. Kristelig Folkeparti støtter ikke datalagringsdirektivet. Vi mener det altfor sterkt rammer hensynet til personvernet, og vi mener at politiets behov for tilgang til nødvendige data i kriminalitetsbekjempelsen kan sikres uten at vi binder oss til direktivet. Den norske høringsrunden om datalagringsdirektivet viser altså at de aller fleste – hele 70 av høringsinstansene – er imot direktivet eller kritiske til det. Bare 18 av dem er for. Samtlige instanser som har et faglig ståsted knyttet til personvern, går mot direktivet. Jeg mener at informasjonssamfunnet bærer mye positivt i seg, men det skal ikke overvåke borgere uten grunn. Det må være et grunnleggende prinsipp. Kristelig Folkeparti ønsker ikke et samfunn der vi alle er mistenkt inntil det motsatte er bevist. Utenriksministeren listet også opp flere aktuelle direktiver enn det som gjelder datalagring. Et annet er direktivet som gjelder garanti for bankinnskudd. Som utenriksministeren påpeker, vil EUs nye direktiv bety en halvering av den grense på 2 mill. kr i innskudd som den norske ordningen gir bankkundene garanti for. Jeg er glad for at Regjeringen, tross manglende gehør i EU, fortsetter å arbeide for at Norge skal slippe å gjøre norske bankkunder mer utrygge. Det er ikke behov for en harmonisering til det verre. En tredje sak gjelder EUs forordning som forbyr omsetning av selprodukter i EU fra 20. august i år. Forordningen er dårlig begrunnet, for – som utenriksministeren sa – ingen av selbestandene vi jakter på, er truet. Regjeringen har Kristelig Folkepartis støtte om den kjører denne saken inn for tvisteløsning i WTO. Fra Kristelig Folkepartis side skulle vi ønske at EU konsentrerte seg mer om nødvendig kvalitetsheving av regelverk, og avsto fra unødvendige reguleringer av nasjonalstatene og regelverk som er dårlig begrunnet, og som betyr nivåsenkning for mange land. Jeg håper at det er et budskap Regjeringen vil formidle i sin videre kontakt med EU om de nevnte sakene. La meg så avslutningsvis knytte en kommentar til den smule debatt vi har hatt her i salen i dag om vår tilknytningsform. Den viser jo at for det store flertall i salen gjelder det gamle ord om at når du ikke får den du elsker, må du elske den du får. Kristelig Folkeparti har fått den vi elsker, i denne sammenheng. Fra vårt ståsted er budskapet til dem som ikke har fått den de elsker, å elske den de får – for det er sterkt i vår nasjonale interesse. Det betyr ikke at vi skal legge lokk på debatten om hele tiden å utvikle vår relasjon til Europa, forbedre den tilknytningsformen vi har, og gjerne ha tidvise debatter om andre tilknytningsformer. Men vi har et nasjonalt ansvar for å sørge for at den tilknytningsformen vi har, fungerer godt, og da trenger den solid backing i Stortinget.