Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2000-11-03:
Den innstillingen vi behandler i dag, gjelder praktiseringen av jord- og konsesjonslovgivningen slik den er utøvd av myndighetene i fireårsperioden 1996 – 1999. Den er selvfølgelig utøvd på grunnlag av et lovverk som denne forsamlingen har vedtatt. På ikke uvesentlige punkter har Høyre hatt andre forslag til lovtekst, men dette dreier seg først og fremst om praktiseringen av det lovverket som de facto har ligget til grunn. Når man leser St.meld. nr. 35, ser man at det er et ikke ubetydelig antall høyt utdannede folk som sitter og jobber med en hel del unødvendige ting. Det er mye unødvendig arbeid som utføres i kommunene, i fylkene, hos fylkesmennene og for så vidt i departementet. Det er ganske åpenbart at en del av dette er helt overflødig og ikke etterspurt av innbyggerne. Det andre som er helt sikkert, er at faktisk både regjeringspartiet og sentrumspartiene er i ferd med, på begrensede områder, å ta til vettet. Det gjorde de ved behandlingen av landbruksmeldingen i vår, ved at f.eks. statens forkjøpsrett nå oppheves. Den ordningen har kostet titalls millioner hvert år. I denne perioden som vi nå snakker om – 1996-1999 – er det behandlet 20 000 konsesjonssaker i byråkratiet, og når vi vet at hver enkeltsak involverer fra 20 til 50 politikere, med tilhørende hoff av saksbehandlere, skjønner alle at dette koster penger. Så det vi i realiteten gjør, er å holde liv i en god del høyt utdannede folk som skal jobbe med helt unødvendige ting – i en situasjon der offentlig sektor skriker etter høyt utdannet arbeidskraft. Det andre jeg vil si, er at det norske folk må være et tålmodig folkeferd. Og jeg er helt sikker på, at hvis de konsesjonssakene som angår enkeltindividene, hadde angått enkeltindividene samtidig, hadde stortingsflertallet ganske raskt gjort store endringer. I forbindelse med landbruksmeldingen ble det bestemt en del retningslinjer for Regjeringen som det nå jobbes med fra statsrådens side, og som gjelder bo- og driveplikten. Her har det vært slik at kommunene har adgang til å dispensere, og det gjøres i stor grad ved at ca. 92 pst. får innvilget fritak for bo- og driveplikten – i særdeleshet boplikten, driveplikten er jo oppfylt ved at jorda leies bort. Nå er det slik at flertallet ønsker å lovfeste faste kriterier for i hvilke tilfeller man er bosatt og ikke bosatt på eiendommen. Det blir jo en ny bransje i kommunene, for da skal man, så vidt jeg har skjønt, telle hvor mange døgn man har overnattet i hvilke senger. Det vil jo bare være fantasien som setter begrensninger for statsråd Hanssen i utformingen av disse reglene. Jeg kunne tenke meg at Hanssen kort redegjorde for det som er sendt ut på høring nå, som går på denne dyneløftingsmentaliteten, som enkelte kaller det.. Et annet punkt til slutt. Det er ikke så vanlig på noen måte å rette ros til en landbruksminister, og slett ikke fra Høyres side, men jeg skal gjøre et hederlig unntak, for det regelverket som forvaltes, er selvfølgelig statsråden nødt til å forvalte, på den annen side er det et ikke ubetydelig skjønn oppe i dette. Og nå har vi altså hatt en enkeltsak oppe i Tolga som har gått over 17 år i byråkratiet. På bakgrunn av den meterhøye bunken med papirer kan man bare forestille seg hva dette har kostet – og det hele bunner i at man blir pålagt boplikt på to gårder samtidig. Det er klart at dette er ikke lett å oppfylle. Det viktigste etter mitt skjønn på dette området nå framover er nettopp de reglene som statsråden nå skal utferdige for når man er bosatt på en eiendom, der det faktisk antydes at antall overnattinger på henholdsvis det ene eller det andre eller det tredje stedet – hva vet jeg? – skal være avgjørende for om man har oppfylt kriteriene for om man skal beholde en eiendom man har kjøpt eller har fått overdratt i forbindelse med odel. Så man må altså ha akkurat samme knappetellingen som betjentkorpset har her før vi kan sette møtene. Kanskje statsråden vil redegjøre for litt av denne tellingen.