Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2013-10-22:
Det er noen forhold jeg har festet meg ved så langt i denne debatten. For det første mener jeg det er en bred tilslutning til at Norge går godt. Åtte år med rød-grønt styre har forandret Norge. Det har blitt langt bedre på de fleste områdene. Det er rekordhøy sysselsetting, vi har lav ledighet og en svært god levestandard i forhold til alle andre land det er naturlig å sammenligne seg med. I tillegg til det har vi en økonomisk styrke som også gjør oss robuste i framtiden hvis vi forvalter rikdommen riktig. Det har de parlamentariske lederne både for Høyre, Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet alle i dag bekreftet. For det andre er det tydelig at ansvaret tynger. Tidligere var vi vant til at de samme partiene var en fargerik opposisjon. Nå er de blitt en grå, kanskje litt kjedelig posisjon, men det mangler ikke på ambisjoner. Den oppfatningen deler jeg med representanten Tetzschner, som sa at det ikke mangler på nasjonale ambisjoner. Men det globale perspektivet og de globale ambisjonene har vært totalt fraværende så langt i debatten. Jeg mener det er oppriktig grunnlag for å stille spørsmålet om vi er i ferd med å få en politikk – i hvert fall sånn som det så langt har fortonet seg – der vi skal bli oss selv nok. Jeg mener det er grunn til å stille det spørsmålet. Da jeg hørte innleggene til både Høyre og Fremskrittspartiets parlamentariske ledere, hørte jeg ikke noe om vår tids største utfordringer. Jeg hørte ingenting om klima, og jeg hørte ingenting om fattigdomsproblemer i verden. Vi har tatt de utfordringene på største alvor. Vi har ført en politikk som nå i siste budsjett løftes opp til én prosent av BNI i bistand. Vi har sett det som helt naturlig å ha en egen utviklingsminister. Skal vi lykkes i klimakampen, vil det kreve mye av oss. Vi må føre en aktiv og målrettet politikk både hjemme og ute, og vi må føre en klimapolitikk som virker – virker i den forstand at klimagassutslippene faktisk går ned slik de gjør i Norge nå. Vi har satset på teknologi, kollektivtransport, fornybar energi, el-biler og reduserte utslipp fra bilparken – ja, vi har lagt en klimapolitikk som har ført til reduserte utslipp. Det er derfor gledelig at den nye regjeringen viderefører den politikken alle partiene, bortsett fra Fremskrittspartiet, har vært enige om. Klimagassutslippene må ned samtidig som vi gir rom for at verdens fattige gis en reell mulighet for å få en vekst som gjør at levestandarden økes og bedres. Med dette som bakteppe mener jeg det er grunn til å uttrykke uro over at disse temaene ikke fikk plass i noen av hovedinnleggene til Høyre og Fremskrittspartiet. Når vi retter blikket utover Norge, er noe av det viktigste vi kan gjøre – spesielt når det gjelder klimagassutslippene – å arbeide for en bindende global avtale. Arbeidet med en global avtale går sakte, og forhandlingene er kompliserte. Norge bidrar på flere måter i forhandlingene, og noe av det beste i norsk klimapolitikk er satsingen på regnskog i klima- og skoginitiativet. Jeg er spent på om de blå-blå vil gjennomføre de kuttene de tidligere har sagt at de vil gjennomføre i regnskogsatsingen. Det gjenstår å se hva budsjettet innebærer. Hvis kutt gjennomføres, vil det i så fall være et kraftfullt negativt signal. Det andre er forholdet til en pris på CO2, som vil være det mest effektive virkemidlet for å redusere utslipp. Derfor er det grunn til å stille spørsmål ved Kyoto 2-avtalen. Den er viktig. Den har svakheter, men det er likevel viktig å videreføre avtalen. Den ligger til behandling i Stortinget nå, og hva vil Fremskrittspartiets stortingsgruppe gjøre denne gangen – i regjering – når det gjelder Kyoto 2-avtalen? Jeg stiller spørsmålet, men det er et ganske vesentlig spørsmål. Jeg har registrert at de borgerlige partiene har vært ambisiøse på vegne av klimaet i valgkampen. Resultatet så langt er at det er lite igjen av de store ordene når vi leser regjeringserklæringen og hører innleggene her i salen. Regjeringen vil måles på det de løftet fram i valgkampen. Så langt har vi sett lite. Men jeg håper at ambisjonene før valget gjenopplives i det videre arbeidet, og at politikken ikke føres inn på et spor hvor vi er oss selv nok. Jeg håper derfor at regjeringen i budsjettet viser at den tar disse forholdene på alvor, og at Stortinget snarest mulig kan få en ny klimamelding og invitasjon til et nytt klimaforlik.