Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2010-03-11:
Jeg tror ikke det er noen i denne salen, eller andre, som er mot dyrevelferd. Vi ønsker alle at våre dyr, uansett rase, skal ha det bra, få stell og pleie, inklusiv god, næringsrik mat, gode boforhold, veterinærhjelp når det er påkrevd, nok lys, areal osv. – kort sagt, slik at de kan leve under forhold som er best mulig. God dyrehelse er en forutsetning for god dyrevelferd, mattrygghet og en bærekraftig produksjon. Norge har et godt omdømme når det f.eks. gjelder forekomster av og kunnskap om smittsomme dyresykdommer sammenliknet med andre sammenliknbare land. Det er kanskje det viktigste kvalitetsstempelet norsk landbruk har. Men, det er et stort men. Nesten daglig kan vi lese om dyretragedier som vesentlig skyldes menneskelig svikt av forskjellige årsaker. Det kan være at eieren har blitt syk og ikke innser, eller at andre ikke innser, at han ikke kan ta vare på dyrene sine. Det kan være eiere som ikke er skikket til å ha dyr, og at f.eks. Mattilsynet ikke griper inn tidsnok bl.a. på grunn av mangel på ressurser, eller det kan være at det norske regelverket ikke er godt nok. Det kan også være slike ting som at bygninger hvor dyrene oppholder seg, ikke er bra nok, og at dyrene brenner opp. I 2009 var det 223 branner i driftsbygninger over en viss størrelse i Norge – et tall som er ca. dobbelt så stort som for bare fire år siden. I slike branner dør ofte mange dyr. Her må det sterkere egeninnsats til, og regelverket må innskjerpes. Det å ha dyr medfører et stort ansvar uansett antall eller type. Fremskrittspartiet sier det så enkelt som at Norge skal ha et sterkt dyrevern. Personer som har vist seg uskikket til å ha og holde dyr, skal umiddelbart miste retten til dyrehold. Her synes jeg enkelte dommer i slike saker er merkelige. Er du f.eks. fradømt retten til å ha en type dyr, kan du allikevel ha andre typer dyr. Her må dommen være klarere; et dyr er et dyr uansett rase. En annen ting som forbauser meg, er at de som snakker om dyrevelferd, oftest er de som forsvarer rovdyr, som f.eks. ulv. I mitt distrikt, Hedmark, er det forholdsvis mange av de bøndene vi har igjen, som har bufe som hoved- eller biinntekt. Det er, f.eks. etter Galven-tispas herjinger i sommer og høst, ingen av disse som snakker om dyrevelferden til alle de sauene og andre dyr som blir tatt av rovdyrene. Ofte blir ikke bufe drept med én gang, men pines over flere døgn. Når det gjelder den spesifikke pelsdyrnæringen, har sikkert denne også et forbedringspotensial. Men jeg vet at det har skjedd mange forbedringer de siste årene også her. Oppdrett av pelsdyr begynte man med i Nord-Amerika på 1800-tallet og på begynnelsen av 1900-tallet i Europa. Europa står for ca. 70 pst. av verdens pelsdyrhold. I Norge er det ca. 350 pelsdyrgårder. De fleste av disse er små, familiedrevne enheter som sammen med andre inntektsmuligheter på gården, eller med en inntekt utenfor gården, gjør at det blir en årsinntekt. Dette er viktige arbeidsplasser for små distriktskommuner. Pelsdyrhold er underlagt strenge nasjonale bestemmelser i tillegg til anbefalinger fra EU. Det legges spesielt vekt på burmiljø, hygiene, avl, rutiner for stell og håndtering og fôring. Pelsdyr har også generelt en god helse. Pelsdyrnæringen er også viktig som avtaker av store mengder avfalls- og biprodukter fra næringsmiddelindustrien, som fiskeforedling og slakterier. Det er også minimal eller ingen transport for avlivning, noe det er for andre typer dyr i produksjon. Når man vet at antall slakterier i Norge har blitt redusert fra 28 til 14 på noen få år, sier dette at dyr fraktes lenger nå enn tidligere. Dermed øker sjansene for at noe kan gå galt. Tilbake til pelsdyrnæringen. Pelsdyrnæringen utviklet i 2001 en handlingsplan for dyrevelferd i samarbeid med andre. Norge er visstnok det eneste landet i verden som har dette. Men også Fremskrittspartiet sier i sitt program at vi ønsker en gjennomgang av regelverk knyttet til dyrevelferd for pelsdyrnæringen med sikte på forbedringer. Meg bekjent jobber også norsk pelsdyrnæring med en sertifisering av de norske pelsdyrgårdene. Dette viser seriøsiteten i bransjen. Avslutningsvis vil jeg takke interpellanten for at en viktig sak er blitt brakt på banen.