trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anders B. Werp (Høyre), 2013-05-30:
Det er en merkedag for Stortinget i dag, fordi vi har til behandling en stortingsmelding som virkelig adresserer et stort problem, og hvor Stortinget klarer å samle seg om de aller, aller fleste spørsmålene i å håndtere det problemet på en god måte. Det er barn og voksne i en ekstremt sårbar situasjon vi nå legger grunnlaget for å hjelpe. Selv om vi er enige om mye, er det vel særlig ett punkt hvor vi har ulikt syn. Det gjelder den kanskje aller mest sårbare fasen i et overgrepsforhold, nemlig tiden umiddelbart etterpå. Man står nå overfor et såkalt veiskille når det gjelder hvilke veier den overgrepsutsatte skal velge. Er det noe en overgrepsutsatt ikke trenger, er det å måtte være i tvil om hvor man skal henvende seg i en slik situasjon. Fram til i dag har det svaret vært veldig enkelt. Det er overgrepsmottaket, punktum. Nå må man altså foreta et valg: Hvor hører jeg hjemme i min situasjon, som er vanskelig nok fra før? Fra Høyres side etterlyser vi en nærmere klargjøring og begrunnelse for hvorfor man foretar dette skillet, hvor voksne som er utsatt for såkalt relasjonsvold, skal oppsøke den kommunale helsetjenesten, mens voksne og barn som har andre typer overgrepsproblematikk, skal oppsøke spesialisthelsetjenesten. Hva med de voksne som har begge problemene over seg, hvor skal de henvende seg? Det er spørsmål kanskje vi som opplever en trygg hverdag, kan teoretisere, men som kan være viktig og vanskelig å avveie for dem som står midt oppi det. Det trenger ikke vi å legge grunnlaget for ved å foreta denne oppsplittingen. Prinsippet om laveste effektive omsorgsnivå burde gjelde i disse sakene som i alle andre saker. Jeg avventer for så vidt debatten og en tydeliggjøring fra de rød-grønne av hvorfor man foretar denne splittelsen. Til slutt vil jeg på vegne av Høyre og Fremskrittspartiet si at vi støtter at forslag nr. 3 oversendes til regjeringen.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2013-05-30:
De som jakter etter å definere vold som skjer bak lukkede dører, vil komme tomhendte tilbake. Det menneskelige samspillet, eller mangel på sådan, er svært vanskelig og ikke minst respektløst å presse inn i en formel som har til hensikt å gjøre det vanskelige lettere å forstå. Definisjoner har en tendens til å skape en grense det går an å gjemme seg bak, i trygg visshet om at vold gjelder de andre og ikke oss. Definisjoner blir altså et forsvarsmiddel snarere enn en nyttig beskrivelse av en bestemt type menneskelig atferd. Jeg husker at min mor i min barndom hadde frivillige nattevakter for dem som levde med relasjonsvold. Hun reiste av gårde mens jeg kunne sove trygt hjemme. I dag er jeg en stolt datter og en stortingspolitiker som har sett nettopp hva tidlig innsats betydde, hvilken avgjørende betydning nettopp tidlig innsats hadde for disse kvinnene som levde med voldelige menn. Vold kan vanskelig defineres, men den kan alltid beskrives. Derfor; honnør til denne stortingsmeldingen som tar opp et svært vanskelig og sårbart tema, nettopp vold i nære relasjoner. Det ligger mange gode beskrivelser og intensjoner i meldingen, og Kristelig Folkeparti er helt enig i at helse- og omsorgstjenesten spiller en avgjørende rolle når det gjelder å forebygge, avdekke og behandle skader som følge av vold i nære relasjoner. Som regjeringen skriver, handler det om omsorg, psykososial oppfølging og mer tradisjonell behandling, både til barn, unge og voksne. Her spiller overgrepsmottakene en viktig rolle og har gjort det i lang tid, hvor de ansatte med et stort engasjement og omsorg har vært der for sine brukere eller pasienter. Derfor reagerer Kristelig Folkeparti på at regjeringen nå går inn for å spre ansvaret for voksne utsatt for relasjonsvold og seksuelle overgrep utover flere instanser. Dette er et tilbakeslag for den aktuelle helsetilstand disse personene som er utsatt for vold og seksuelle overgrep, nettopp er i. Jeg håper at dagen i dag kan gjøre at regjeringen tenker litt annerledes, fordi det – som man sa på NRK – trengs et trent øye for å se årsaken til hvorfor man kommer med en blåveis nok en gang. Det trente øyet må vi ta vare på, og det trente øyet fins i dag – la oss ikke spre det utover i hele landet.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2013-05-30:
Eg vil starte med å takke saksordføraren for eit veldig godt arbeid, og òg eit godt samarbeid, i og med at denne saka har vore innom fleire komitear. Arbeidet mot vold i nære relasjonar er eit arbeid som er svært viktig for Arbeidarpartiet, og tidleg innsats er ikkje berre tomme ord. Det meiner eg f.eks. regjeringa sitt barnevernsløfte er eit godt eksempel på. Me starta i 2010 med eit viktig ressursløft for kommunane i deira frie inntekter, me følgde opp i 2011, 2012 og 2013 med øyremerkte midlar til det kommunale barnevernet. Det har gjeve kommunane 850 nye stillingar. Me ser at den satsinga som er gjort for barnevernet, har gjeve resultat. Aldri før har fleire fått hjelp av barnevernet, og me ser ei positiv utvikling. Me veit at utsette barn som får hjelp på eit tidleg tidspunkt, har betre føresetnader for å klare seg seinare i livet. Me seier i samband òg med barnevernsmeldinga at ein god oppvekst ikkje berre varar heile livet, men i generasjonar. Det arbeidet som me gjer i denne meldinga om vald i nære relasjonar, i barnevernsmeldinga og i meldinga om framtidas barnehagar, må sjåast i samanheng. Eg meiner dette viser at regjeringa er svært offensiv når det gjeld politiske område som handlar om våre aller minste. Eg vil òg vise til komiteens merknader om at ein viser til barnevernsmeldinga, der ein no foreslår å innføre ei overordna bestemming i barnevernslova, der ein understrekar barn sin rett til deltaking. Eg vil framheve dette òg fordi det har vore eit viktig og sterkt ynskje frå Landsforeningen for barnevernsbarn. Me treng gode og robuste barnevernstenester, og dette blir det òg peikt på i komiteens merknader. I 2008 var det 83 kommunar som inngjekk i interkommunale samarbeid i landet. Ved utgangen av 2012 var det 183 kommunar – ei svært positiv utvikling – og veldig mange andre kommunar seier no at dei vurderer å inngå i interkommunale samarbeid. Me veit det er viktig med større fagfellesskap, meir habile tenester og betre tilgang til nødvendig kompetanse og tiltak. Eg er derfor heilt einig med fleirtalet i komiteen som meiner at dette er avgjerande viktig for å styrkje kompetansen m.a. om vald og overgrep. Eg vil avslutte med å nemne samhandling mellom tenestene og at det er enormt viktig for å kunne styrkje arbeidet mot vald i nære relasjonar. Den ganske brutale kunnskapen me har i dag, m.a. etter Christoffer-saka, viser oss kor fatalt gale det kan gå når tenestene ikkje samarbeider seg imellom, når ikkje kompetansen strekk til, og når folk som burde ha sett, ikkje ser. Me har ikkje råd til at slike hendingar skal skje igjen. Derfor er eg veldig glad for denne meldinga. Eg skulle ynske det var fleire folk i presselosjen i dag. Eg synest det er synd at saker som denne ikkje for meir oppmerksemd.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2013-05-30:
Hvem kan noen gang glemme lille Christoffers svar til bestemoren da hun spurte hva som hadde hendt ham: «Jeg tenker nok du skjønner det sjøl», var svaret fra ham, men bestemoren skjønte det ikke før det var for sent. Stortingsmeldingen vi behandler i dag, har undertittelen Det handler om å leve. Christoffer ble ikke mer enn åtte år, og vi kan hedre hans minne ved å gjøre alt det vi kan for å hindre at flere lider samme skjebne som ham. Stortingsmeldingen legger et godt grunnlag nettopp for det. «Mye hadde vært annerledes om noen hadde sett meg», var et utsagn i en meget god artikkel i Aftenposten på lørdag om dagens tema. Ordene tilhører Ruzzel Abueg som etter hvert fikk hjelp, og som i dag deler sine erfaringer og sin kunnskap gjennom sitt engasjement i Landsforeningen for barnevernsbarn, slik at vi skal bli i bedre stand til å se. Og hvem er vi? Det kan være barnehagen, skolen, naboer, men ikke minst meg og deg. Så tror jeg dessverre at det er altfor mange voksne som burde ha sett, men som ikke vil se. Derfor har jeg lyst til å fortelle min historie fra talerstolen her i dag. Jeg er en av de mange som så bort, da jeg for noen år siden oppdaget at jeg var nabo til en familie hvor ting ikke var slik det skulle være. Jeg så det, men jeg ville ikke se. Jeg hørte det, men ville ikke høre. Hva så og hørte jeg? Det var bråk, gråt, et par triste og gråtfulle barneøyne. Jeg så en mamma som hadde det vondt, og som så bort når vi møttes. Det går sikkert over, var mitt håp, men det gikk ikke over. Og heldigvis – for å si det sånn: Neste gang vi hørte skrikene og støyen kombinert med et rop om hjelp, fikk vi nok. Vi forlot ikke huset for å få fred, men vi banket på hos vår nabo i håp om å skape fred. Vi gikk fra å være passive – fra å sitte og høre ting skje – til å fortelle naboene om at vi bryr oss. Det gikk etter hvert bra med mor og barn; de fikk hjelp. Min historie er ingen heltehistorie, tvert imot, for jeg burde ha gjort noe før. Men min lærdom og mitt budskap er at mitt og ditt engasjement kan gjøre en forskjell. Regjeringen viser gjennom denne meldingen at vi tar problematikken om vold i nære relasjoner på alvor. Et av mange tiltak er skjerpelsen av avvergingsplikten til at vi har en plikt til å melde fra. Jeg vil også nevne endringen av straffeloven som hjemler omvendt voldsalarm som er et viktig tiltak for å beskytte personer som utsettes for vold, eller trusler om vold fra nåværende eller tidligere samlivspartnere. Da fratar vi voldsutøvers bevegelsesfrihet og ikke den voldsutsattes bevegelsesfrihet, slik det har vært praktisert før. Jeg vil gi honnør til regjeringen som i denne meldingen er veldig tydelig på at vi skal bekjempe vold i nære relasjoner med forebygging på et så tidlig tidspunkt som mulig, og med kunnskap og kompetanse om temaet for å kunne iverksette gode, forebyggende tiltak. Lykkes vi med det, vil vi være i stand til å forstå og handle neste gang vi hører ordene: «Jeg tenker nok du skjønner det sjøl».
Hilde Magnusson (Arbeiderpartiet), 2013-05-30:
Du kommer hjem, du lukker døren bak deg, du er innenfor husets fire vegger, og det er her du skal være trygg. Nei, det er nettopp her du ikke er trygg. Mange barn, kvinner og menn utsettes for fysisk og psykisk vold av sine nærmeste hver dag over hele verden. I forrige periode satt jeg i justiskomiteen. Da hadde vi en delegasjon fra Ungarn her. Tverrpolitisk fra Norge sa vi at vi ville ta opp temaet vold i nære relasjoner. Responsen vi fikk: Dette er privat. Det har ikke politikerne noe med. Men i Norge har politikerne tatt tak. Ikke minst gjorde tidligere justisminister Knut Storberget en veldig god innsats for å sette vold i nære relasjoner på dagsordenen og få dette til å bli et godt arbeid i regjeringen. Justisminister Faremo har fulgt opp nå og kommer med den femte handlingsplanen, og i dag behandler vi den aller første stortingsmeldingen om dette temaet. Hvordan kan kommunene bidra i dette arbeidet? I en undersøkelse hvor kommunene ble spurt om vold i nære relasjoner i sin kommune, var det noen kommuner som svarte: Det finnes ikke i min kommune. Det finnes i alle kommuner, i alle samfunnslag. Kommunene har ansvar for krisesentrene. I 2010 ble det en lovpålagt oppgave. Kommunene skal stå for 100 pst. av finansieringen av krisesentrene. I tøffe budsjettforhandlinger har jeg sett at noen kommuner, med tanke på lovpålagte krisesentre, prøver å finne gode løsninger ved å samarbeide med andre kommuner. Det kan godt være greit noen steder å samarbeide, men hvis det blir for lange avstander, er ikke det en god løsning. Jeg er fra Voss og der diskuterte de å ha samarbeid med krisesenteret i Bergen som er 12 mil unna. Hvis det er barn involvert og de i perioder skal være i Bergen, er det vanskelig å opprettholde både fritidsaktiviteter og skole. Jeg tenker at det må være en nærhet, slik at livet kan gå videre mest mulig normalt for barna. Regjeringen har laget en veileder for å lage en kommunal handlingsplan for vold i nære relasjoner. Det er for å gi ofrene et helhetlig og tilrettelagt tilbud. Handlingsplanene og det å få flere fagetater til å jobbe sammen er veldig viktig. Erfaringene fra disse planene er gode – Drammen, f.eks., har laget en god plan. Det som er viktig, er at de som er med i planen, får et eierskap til den. Da er barnevernet, krisesenter, asylmottak, skole, helsesøster, politi, kommunelege og Nav med. Så får de et eierskap – man tydeliggjør ansvarsområdet – og de får til målet for arbeidet. Det å slå sin kone og drive med psykisk terror er ikke en privat sak. Det er straffbart, og det er det offentliges ansvar å få gjerningspersonene straffeforfulgt og dømt.
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2013-05-30:
Bare begrepet «vold i nære relasjoner» gjør vondt å tenke på. Dette er skjult vold som i stor grad rammer kvinner og barn. All vold er ulike varianter av overgrep, og at den utøves av en nær person, gjør den dobbelt smertefull. Svært mange av dem som utsettes for vold, havner på krisesentre. Norske krisesentre ble startet utover på 1970-tallet, ofte på dugnad av kvinner basert på kvinnesolidaritet. Etter hvert ble krisesentrene delvis finansiert med tilskudd fra stat og kommune, og fra 1. januar 2010 ble det lovpålagt at det skulle være tilbud om krisesentre. Mange kommuner løser dette i fellesskap sammen med andre kommuner. Tilskuddet er nå innlemmet i rammeoverføringene fra staten, og kommunene har nå et sørge-for-ansvar hjemlet i lov. I mitt eget fylke, Finnmark, er svært mange av dem som i kortere eller lengre tid bor på krisesentrene, utenlandske kvinner gift med norske menn. Drømmen om et bedre liv ble for mange et mareritt. Overrepresentasjon av utlendinger på våre krisentre er et skammelig bevis på hvilke holdninger som må bekjempes. Men det er ikke bare i Finnmark utlendingene er overrepresentert. Det samme gjør seg gjeldende over hele landet. Dette er totalt uakseptabelt, og heldigvis er ikke det norske samfunn tolerant overfor vold i nære relasjoner. Noen av de norske verdiene er likestilling mellom kjønnene, toleranse og respekt. Oppfylles disse verdiene, er vi et godt stykke på vei til å bekjempe vold i nære relasjoner. Her kan vi alle bidra med å være vaktbikkjer mot de holdningene som bidrar til vold. Kommunenes rolle må ikke bare begrenses til å sørge for at det er tilgjengelige plasser på krisesentrene. Kommunene må tørre å ta opp det som skjer innenfor husets fire vegger, de må ha en aktiv holdning for å bekjempe den private volden også, de må tenke forebygging, og ikke minst må de sørge for en forsvarlig barnevernstjeneste. Det skal være et tilbud til voldsutsatte på våre krisesentre, men det beste tilbudet til våre innbyggere er at disse plassene ikke trengs, og at de ikke er i bruk. Det kan se ut som det ennå er et stykke vei dit.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2013-05-30:
Regjeringa er oppteken av å gjere det enklare for næringslivet. Derfor behandlar me i dag endringar i aksjelova som vil vere betre tilpassa behova til småbedrifter. Fleire av endringane vil også bli tekne inn i allmennaksjelova. Det vil bli enklare og meir fleksibelt å stifte aksjeselskap, og det blir føreslege færre krav til dokument som skal utarbeidast i forbindelse med stiftinga. Vidare blir det nå også opna for at aksjeselskapa skal kunne stiftast elektronisk. Det er ikkje lenge sidan Stortinget vedtok reduserte krav til aksjekapital. Effekten har allereie vist seg. Ifølgje informasjon frå NHO blei det stifta over 25 000 aksjeselskap i fjor, og det har aldri vore fleire aksjeselskap i Noreg enn det er i dag. Men det viktigaste er kanskje at det har blitt mykje mindre populært å starte selskap i utlandet for utelukkande å drive verksemd i Noreg – altså dei sokalla NUF-ane. Dette er m.a. ein av årsakene til at regjeringa vil gjere den norske aksjeselskapsforma meir attraktiv, slik at norske næringsdrivande ikkje vel å etablere selskapet etter ein annan stat si lovgjeving. Med dagens endring vil kvardagen bli enklare for eksisterande småbedrifter, med færre og meir fleksible reglar. I tillegg vil forenklingane føre til ei stor innsparing for næringslivet. På den korte taletida eg har, vil eg også nemne nokre andre endringar, i kortform, som også har betyding. Kapitalreglane vil bli endra, slik at selskap kan tilpasse eigenkapitalen til selskapet sitt reelle behov. Dette må sjølvsagt sjåast i samanheng med at kravet til minste aksjekapital allereie er redusert. Det vil bli meir liberale reglar for saksbehandlinga og organiseringa til selskapa m.a. ved at det blir enklare å halde generalforsamling, og at selskapa sjølve kan bestemme talet på styremedlemmer og om det skal tilsetjast dagleg leiar. Det er komiteen sitt håp at endringane i all hovudsak vil tre i kraft den 1. juli i år. Så har me større forståing for at det vil ta litt lengre tid å få på plass nytt system for elektronisk stifting. La meg også knytte nokre få ord til Prop. 122 L. Der går endringane ut på å endre lovføresegna om offentleg kunngjering, slik at det nå blir slutt på kunngjering i papiraviser. Det vil ikkje bety at det skal bli slutt på offentleg kunngjering, men kunngjeringane vil heretter berre bli gjort i elektroniske kunngjeringspublikasjonar. Denne saka handlar rett og slett om regjeringa sitt fornyingsarbeid, som sparer staten for store utgifter. La meg også presisere at skiftelova sine reglar om proklama ikkje vil bli omfatta av lovforslaget.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2013-05-30:
Forenkling er eit veldig viktig verktøy for å betra konkurranseevna til bedriftene. Det er òg veldig viktig for offentleg sektor. Samtidig må vi finna balansegangen her mellom nødvendig rapportering, som vi må behalda, og unødvendig dobbeltrapportering. Den førre NHO-direktøren, John G. Bernander, kalla bortfallet av revisjonsplikta for små selskap for «tidenes forenklingstiltak». Eg er veldig einig. Forenklingsmålet på 10 mrd. kr innan 2015 er veldig ambisiøst, men vi ser at vi er godt på veg til å nå kanskje halvparten av forenklingsmålet i løpet av dette året. Eg besøker eit utal bedrifter kvart år, og forenkling er eit gjennomgåande tema. Med dei tiltaka vi kjem med her i dag, har vi teke eit nytt skritt i riktig retning. Dette at vi no har fått ned etableringa av NUF-ane, synest eg er veldig positivt, for dersom den norske aksjeselskapsforma er så lite attraktiv at norske næringsdrivande vel å etablera selskap etter ein annan stat si lovgiving, mistar den norske aksjelova si betydning. Då får òg norske politikarar mindre kontroll over kva selskapsrettslege reglar norske næringsdrivande skal vera underlagde. No er det enklare for den enkelte næringsdrivande å skapa eit AS enn eit NUF, fordi ein kan halda seg til norske reglar, norsk språk og norske myndigheiter, osv. Framveksten av NUF-ane er det dessutan ein del rettslege og praktiske problemstillingar med, bl.a. i samband med konkursar. Eg er derfor veldig glad for at tal frå Føretaksregisteret viser at seinkinga av kravet til aksjekapital, som tok til å verka den 1. januar 2012, har ført til ein klar nedgang i talet på nye NUF-ar. Det andre store grepet som vi gjer her i dag, gjeld elektronisk signering. Det er etterspurt rundt om i bedriftene, og eg er veldig glad for at regjeringa leverer òg på dette punktet.
Tove-Lise Torve (Arbeiderpartiet), 2013-05-30:
Saken som vi nå har til behandling og debatt, dreier seg om flere endringer i straffeloven, straffeprosessloven og straffegjennomføringsloven. Regjeringspartiene støtter de framlagte forslagene. Jeg kommer ikke til å kommentere alle forslagene, men vil konsentrere meg om de to forslagene det er uenighet om i komiteen. I St. meld. nr. 37 for 2007–2008 Straff som virker slås det fast at dersom det er hensiktsmessig og ikke går på bekostning av sikkerheten, skal den straffedømte sone i fengsel med lavt sikkerhetsnivå. Dette er for å forebygge problemer etter løslatelse og dermed redusere tilbakefall til ny kriminalitet. Det første forslaget det er uenighet om, er muligheten til å sette domfelte med dommer på inntil ett år direkte inn i overgangsbolig. En overgangsbolig er per definisjon et fengsel. I overgangsboligene står normalitetsprinsippet sentralt. De innsatte får botrening, trening og utviklingen av sosial kompetanse, mulighet til skolegang og arbeid samt til å opprettholde kontakt med familie og annet nettverk. Alt dette vet vi er viktig for best mulig å kunne tilbakeføres til et liv uten ny kriminalitet etter endt soning. Likevel understrekes det at regimet under soning er strengt. Dersom domfelte ikke retter seg etter dette, kan han eller hun settes inn i fengsel med strengere sikkerhetsnivå. Justiskomiteen var nylig på besøk i overgangsboligen i Bodø. Det vi fikk se og høre der, forsterker regjeringspartienes tro på at soning i overgangsboliger bidrar til redusert tilbakefall til ny kriminalitet, noe som vil komme både samfunnet og enkeltmennesker til gode. Det andre forslaget det er uenighet om, er oppheving av straffegjennomføringsloven § 42 sjette ledd. Høyre og Fremskrittspartiet mener at utlendinger ikke skal prøveløslates uten at det er en del av en soningsoverføring. Det er verdt å merke seg at lovendringen er tiltak for å bringe ordlyden i straffegjennomføringsloven i samsvar med dagens praksis, og slik at ordlyden bringes i samsvar med EMK artikkel 5 om retten til frihet. Dette er en sak som også Sivilombudsmannen har engasjert seg i. Lovendringen vil ikke medføre endrede rutiner for håndtering av prøveløslatelse og effektuering av utvisningsvedtak. Dersom de alminnelige vilkårene for prøveløslatelse er oppfylt, skal utenlandske innsatte prøveløslates med mindre det er grunnlag for fengsling etter utlendingsloven eller at løslatelse er utilrådelig. Det er etablert gode samarbeidsrutiner mellom politiet og kriminalomsorgen for å sørge for at uttransportering og prøveløslatelse skal koordineres. Disse rutinene vil selvsagt bli opprettholdt også etter denne lovendringen.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2013-05-30:
Jeg vil først gi ros til forslagsstillerne for å ha fremmet forslaget og for å ta opp en utrolig viktig problemstilling opp mot rettssikkerheten til enkeltindividet. Dokument 8:30 L er et viktig innspill for å ivareta enkeltindividets rettssikkerhet opp mot den offentlige forvaltningen. Den offentlige forvaltningen er stor og muskuløs i forhold til enkeltindividet, om enkeltindividet er en person, eller om det er små bedrifter. Som det påpekes i saken, er det viktig og riktig at forvaltningen har mulighet til å iverksette sanksjoner på en eller annen måte. Men når disse sanksjonene går ut over den enkeltes rettssikkerhet, bør det ringe mange varselklokker. Forslagsstillerne peker – ganske riktig – på den utfordringen det er at den offentlige part er regelgiver, regeltolker, «påtalemyndighet» og avsier dommer, og at dette svekker rettsgarantien for dem som har saker til avgjørelse i forvaltningen. Et viktig poeng som forslagsstillerne nevner, er hvor lett det er å miste individperspektivet når det er snakk om næringslivet. Næringslivet oppfattes lett som noe altomfattende og diffust, men næringslivet består av enkeltmennesker, det være seg eiere av foretak, ansatte, leverandører eller andre som vil påvirkes av vedtak eller dommer som forvaltningen fatter. Når forslagsstillerne viser til den utviklingen som har vært opp gjennom årene, trekkes NOU 2003: 15 fram og sammenlignes med Straffelovutvalgets holdning 20 år tidligere. Der NOU 2003: 15 anbefaler økt bruk av administrative straffer, gjør Straffelovutvalget det helt motsatte. Forslagsstillerne tar opp noen konkrete problemstillinger, som bl.a. den økende bruken av administrative straffer, og refererer i den sammenheng både til Brændevinsloven av 1887 og Ølloven av 1912. De går også inn på en utvikling av nyere tid, nemlig parkeringsbøter, og i denne sammenhengen også overtredelsesgebyr. Forslagsstillerne går også inn på Den europeiske menneskerettighetskonvensjons artikkel 6, som stiller krav til både saksbehandlingstid, domstolenes prøvelsesrett, bevisføring og vern mot selvinkriminering. EMK ble en del av norsk rett ved menneskerettsloven av 1999, og ved motstrid går denne foran norske bestemmelser. Forslagsstillerne mener i så måte at økt bruk av forenklede forelegg kan være et alternativ til forvaltningsvedtak med straffinnhold, og at dette vil styrke rettssikkerheten betydelig. Komiteen er enig i prinsippene i forslaget, og statsråden sier i sitt brev til komiteen at det arbeides med utfordringer som tas opp i forslaget. Opposisjonen – på sin side – mener at det tar lang tid, og viser til at NOU 2003: 15 ble lagt fram for ti år siden, og at ti års arbeidstid er noe langt. Ellers er enigheten i komiteen forholdsvis stor, og forslaget som blir fremmet, er at saken vedlegges protokollen, at regjeringen får tid til å jobbe med den på en god måte, og at det forventes at det blir lagt fram et forslag for Stortinget.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2013-05-30:
Som man har vært inne på flere ganger, og som statsråden nå har vært inne på, har saksbehandlingen med å omforme anbefalingen i NOU 2003: 15, Fra bot til bedring, til konkrete lovforslag tatt ti år. Statsråden var inne på at det de siste par årene har vært enkelte forsinkelser, og det har vi forståelse for, men jeg vil bare høre om statsråden er stolt av en saksbehandlingstid av en slik sak på ti år.
Michael Tetzschner (Høyre), 2013-05-30:
Jeg var litt i tvil om jeg i det hele tatt skulle gjøre noe som kunne ødelegge den gode stemningen som har oppstått her i salen i dag, på grunn av det gode kommentarbrevet fra departementet, og ikke minst på grunn av de uttalelsene som falt fra justisministeren om videre oppfølging av dette initiativet. Jeg tror allikevel det vil bli oppfattet i beste mening hvis jeg spør statsråden om hun har reflektert over om det representerer et demokratisk problem at veldig mange dype tanker gjøres, veldig mange faglig tunge utredninger er gjort, og så får de altså den skjebne å overvintre i en departementsskuff i ti år. Det ser ut som det er en del av et større kompleks også ved det litt større problem at ikke bare får ikke Stortinget behandlet utredninger, men Stortingets lovvedtak settes heller ikke ut i livet. Straffeloven, som ble vedtatt i 2005, virker f.eks. ennå ikke. Jeg ville bare spørre statsråden om hvilke tanker hun gjør seg om det.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-05-30:
Takk til forslagsstillerne for et svært interessant og viktig representantforslag, og takk til saksordføreren for en god presentasjon. Forslagsstillerne sier det, og ikke minst står det i klartekst i innspillet fra Advokatforeningen: «Forvaltningen rår etter hvert over en omfattende mengde sanksjoner og tvangsmidler, som kan iverksettes uten forutgående behandling i domstolsapparatet. Omfanget synes i tillegg å ha vært økende de siste tiårene.» Videre understreker Advokatforeningen – som også forslagsstillerne gjør – at det er fornuftig at «deler av statens maktmonopol skal kunne utøves utenfor doms- og påtaleapparatet. Det er ressursbesparende, og bidrar også til at domstolenes saksmengde ikke blir urimelig høy. Noe av det problematiske ligger imidlertid i at konsekvensene av forvaltningens bruk av sanksjoner og tvangsmidler ofte vil være vel så alvorlig som idømt straff.» Videre sier Advokatforeningen: «Av de mest alvorlige reaksjonene som kan ilegges uten rettsprosess i domstolsapparatet kan her nevnes ileggelse av til dels store gebyrer, administrativ inndragning av tillatelser og rettighetstap.» Innspillet fra Advokatforeningen er slik sett en klar støtte til den tilnærminga vi også finner i representantforslaget. Disse utfordringene er økende, og nettopp da er det både riktig og viktig at regjeringa kommer tilbake til Stortinget med en lovproposisjon, som gjerne tar utgangspunkt i de refleksjoner, argumenter og forslag til lovtekst som ligger i representantforslaget, og gjerne sender det ut på høring i den forbindelse. Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti skriver fornuftig – og det ble understreket av Michael Tetzschner i innlegget hans – at det er noe prematurt eventuelt å vedta en lov basert på dette forslaget når vi samtidig vet at Justisdepartementet arbeider med et liknende lovforslag. Dette leder da fram til et veldig klokt og enstemmig omforent komitévedtak om at forslaget skal vedlegges protokollen, og i det ligger en sterk oppfordring til at Justisdepartementet skal lese det vedlegget.
Olemic Thommessen (Høyre), 2013-05-30:
Jeg har tenkt å gå ut igjen.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2013-01-10:
Jeg synes dette har vært en god debatt. Stortinget har mange viktige roller i styringen av landet, og en av de viktigste rollene Stortinget har, er kontrollrollen. Jeg synes måten den har vært utført på i denne saken, både i den jobben som komiteen har gjort og i innstillingen, er et godt eksempel på godt håndverk fra Stortingets side i så måte. Det er en god innstilling, og jeg mener også det er viktig for meg å understreke at innstillingen nå klargjør myndighetsfordelingen og ansvaret mellom storting og regjering. Det er et viktig bidrag i den jobben vi skal gjøre videre. Når en ser på statsbudsjettet – 1 064 mrd. kr for 2013 – er brorparten av statsbudsjettets utgifter tilskudd. Cirka tre fjerdedeler av statsbudsjettet er tilskudd, men det er tilskudd som i stor grad er hjemlet i lover – f.eks. folketrygden – og som har sitt utgangspunkt i eksplisitte stortingsvedtak. Det er viktig å være klar over at når det gjelder det å håndtere de store summene som går gjennom statsbudsjettet – både til tilskudd og til andre ordninger – er en viktig oppgave å sørge for at det skjer på en riktig og god måte som gjør at en kan stå inne for det som blir gjort. Økonomiregelverket er et viktig redskap for regjeringen og forvaltningen til å sørge for å sikre at de vedtak Stortinget gjør, og de forutsetninger som Stortinget har lagt til grunn, blir oppfylt. Det er med andre ord forvaltningens eget redskap for å sørge for at Stortingets vilje – for å bruke det uttrykket – blir satt ut i livet. Det er den ene oppgaven. Den andre oppgaven økonomireglementet har, er at det skal sikre god forvaltningsskikk, som også er en grunnleggende egenskap vi må ha med oss i forvaltningen der ute. Når det gjelder Finansdepartementet, er det jo de som utformer økonomiregelverket og i den forstand eier regelverket i forvaltningen. Finansdepartementet har også i tillegg noen små egne tilskudd, men Finansdepartementets rolle er i første rekke å utforme, oppjustere og sørge for at dette regelverket alltid er det beste vi kan ha. Direktoratet for økonomistyring har en viktig rolle, som det har vært påpekt tidligere i debatten. De skal bidra til god eller – for å si det slik – beste praksis i departement og forvaltning, de skal sørge for at forvaltningen har kompetanse og kunnskap om regelverket og selvsagt også kompetanse i å oppfylle de krav som regelverket stiller. Med andre ord: De skal følge opp regelverket og sørge for god forvaltning. Jeg legger også merke til det som blir sagt i debatten om at det gjennomgående er slik at regelverket følges opp, og at vi har robuste og gode regler. Men alt regelverk kan bli bedre, det kan alltids gjøres endringer til det bedre, og jeg synes at det i så måte er et viktig bidrag ikke bare det som ligger i innstillingen, men også for så vidt den oppgaven som Stortinget i dag gir Riksrevisjonen med å ha dette spesielt på dagsorden. Jeg mener at samhandling mellom storting, riksrevisjon og forvaltning/departement for å gjøre dette bedre, er en fornuftig og god vei å gå videre. Jeg vil også slutte meg til dem som sier at komiteen her har gjort et godt arbeid i sakens anledning.
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-01-10:
Jeg hadde egentlig ikke tenkt å si noe, for jeg syns det var kloke innlegg både fra saksordføreren og andre i denne saken, men jeg har bare lyst til å løfte et moment. Hele prosessen mener jeg har økt tilliten til forvaltninga av tilskuddene fra staten, både det at vi avholdt en høring og det at det var en ordentlig gjennomgang i departementene – jeg oppfatter stor tillit til at det var en ordentlig gjennomgang. Det at et norsk journalistkorps var på hugget og fant lite, tror jeg betyr at denne prosessen har økt tilliten til norsk tilskuddsforvaltning også blant norske journalister, fordi man har fått mye mer innsikt i hva det er som egentlig skjer. Jeg tror det har vært en god prosess. Sjøl om noen av oss ble anklaget for å drive rent politisk spill da vi startet, var det faktisk ment som en oppriktig god prosess for å øke tilliten til tilskuddsforvaltninga. Jeg har bare lyst til å anføre en ting jeg syns var oppsiktsvekkende da vi hadde høringene, og som jeg håper at regjeringa tar med seg videre, og det er behovet for internrevisjon også i departementene. Noen departement har det – som Forsvarsdepartementet, satt i gang etter en stor omstilling av Forsvaret – men vi har i dag en riksrevisjon som reviderer oss fra utsida. Det å ha kloke, gode internrevisjoner som både har fokus på varslingskultur og på at det er lett å si fra om ting man stusser på, og som gjør at man ikke nødvendigvis trenger å gå til Riksrevisjonen for å påpeke ting, tror jeg hadde økt tilliten, skjerpet kvaliteten og også ført til at du hadde fått en bedre forvaltning generelt. Jeg oppfatter at Finansdepartementet var veldig avvisende til det i høringa – jeg håper det har endret seg over tid. Jeg tror at det å ha en god internrevisjon er å ha sunne strukturer i et departement der man alltid har noen som pusher på å ha gode kulturer. Det fører til at om det blir svakheter i administrasjonen, så har man alltid noen som pusher på de tingene som er viktig å pushe på, og som kan være godt å lene seg på for en god administrasjon i et departement. Jeg håper at spesielt finansministeren tar med seg det videre. Jeg tror ikke det er snakk om mer byråkrati, jeg snakker om et mer effektivt byråkrati gjennom det å ha gode internrevisjonsrutiner.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-12-09:
Som utenriksministeren sa, er det bred enighet om hovedlinjene i norsk utenrikspolitikk. Jeg har registrert at utenriksministeren nettopp har vært i Midtøsten, og at han der gjorde en god figur. Derfor er det noe oppsiktsvekkende at regjeringspartiene ikke er med på beskrivelser av situasjonen i Midtøsten som er relativt balanserte. Regjeringspartiene er ikke med på å si at det er registrert ulovlig bosettingsekspansjon «på okkupert land». Jeg vil si at det er et veldig viktig signal at regjeringspartiene for første gang ikke slutter seg til en slik merknad. De slutter seg heller ikke til det en videre sier i merknaden: «Volden fra bosettere mot palestinerne er økende.» Dette er ifølge rapporter fra OHCHR. Mitt spørsmål til utenriksministeren er: Er det dette som er en mer balansert utenrikspolitikk? Hva ligger i at regjeringspartiene ikke ønsker å være med på denne merknaden?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-12-09:
Ligger det i en balansert utenrikspolitikk ikke lenger eksplisitt å si at det er registrert ulovlig bosettingsekspansjon «på okkupert land»? Hvis det ikke er regjeringas politikk å uttrykke det eksplisitt, er det en endring av norsk Midtøsten-politikk. Er det også balansert norsk utenrikspolitikk ikke å påpeke at volden mot palestinerne fra bosettere «er økende»?
Øyvind Halleraker (Høyre), 2013-12-09:
Så langt i denne debatten har vel ikke de helt store sensasjonene blitt avdekket fra noen partier. Det som kanskje står igjen – i hvert fall så langt – som det mest oppsiktsvekkende, er at SV etterspør stabilitet i denne regjeringens evne til å følge opp forsvarsbevilgninger framover, noe som får støtte fra Arbeiderpartiet ved representanten Sverre Myrli. Det siste er langt mer troverdig, men jeg kan love både representanten Myrli og representanten Solhjell at de skal få anledning til å følge opp langtidsplanen og glede seg til forsvarsbudsjetter framover. Ellers må jeg si at når debatten i denne salen dreier seg om forståelsen av og viljen fra regjeringspartiene til å slutte seg til en merknad som settes fram fra et mindretall – én eneste merknad – er debatten kokt ned til et svært lite omfattende perspektiv og nivå. Da ser man ikke den balansen som ligger i hele den merknaden som hele komiteen slutter seg til på dette området – som også har vært nevnt av flere. Jeg må også få si, selv om jeg er ganske sikker på at Sylvi Graham er i stand til å forsvare seg selv, at det ikke var Mandelas uttalelse hun reagerte på, men den sedvanlige rød-grønne måten å skryte av seg selv på. Det syntes hun kanskje ikke var så passende i en situasjon da vedkommende, som har gjort en fenomenal innsats, nettopp har gått bort. Der støtter jeg henne fullt ut. Vi har også denne gangen fått en liten runde om EU og hvordan EU har ført til forferdelse i Europa. Det er igjen grunn til å si at det er feil. EU har ikke gjort det, snarere tvert imot: EU har vært med på å berge de landene som gjennom mange år med uforsvarlig økonomisk styring selv har bidratt til å sette egne økonomier over styr. Det er det som er saken, og nå synes jeg snart man må få en edruelighet i forståelsen av problemene til enkelte EU-land. Nettopp det at man har sikkerhetsnettet i EU, har bidratt til at de kommer på fote igjen.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2013-12-09:
Me går mot avslutning av ein god debatt, iallfall den delen av debatten som har handla om budsjettet, og seinare i dag skal vi òg vedta denne delen. Det er historisk at det er eit samla storting i dag som stemmer for at 1 pst. av BNI-inntektene våre skal gå til bistand og utviklingshjelp, og det gleder meg stort. Denne debatten starta jo med Anniken Huitfeldts ord om «politisk teater», og eg syntest eg svarte henne godt i førre innlegg, men ho var ikkje heilt fornøgd. Eg vil berre summere opp med følgjande tre punkt til komitéleder Huitfeldt: Me kan berre konstatere at etter åtte år med raud-grønt styre, har den delen som går til utdanning i bistanden gått ned kvart einaste år. Nå endrar me på det, og førre gang dette gjekk opp, satt altså ein KrF-ar som utviklingsminister. For det andre er det kome skuldingar om at me kuttar i Verdens matvareprogram. Det stemmer ikkje. Løyvingane på 170 mill. kr blir vidareførte i 2014, slik som det var i 2013. For det tredje: Når me da veit at kostnader til asylsøkjarar i Noreg blir auka med over 500 mill. kr, så veit me at det går ut over bistandsramma. Eg syntest det var veldig flott av representanten Skei Grande å ta opp den problemstillinga, men me har da hatt ulike regjeringar i Noreg dei siste tretti åra som har gjennomført den same praksisen. Det er god grunn til å diskutere det, men eg synest ikkje det er nokon god grunn til at dei raud-grøne partia skal ta opp den problemstillinga, når me ser på kva som har skjedd dei åtte åra under raud-grønt styre. Midtausten har òg vore tema. Kva har vore poenget for Kristeleg Folkeparti når det gjeld Midtausten? Jo, me veit at da dei raud-grøne overtok for åtte år sidan, hadde Noreg tillit både på palestinsk side og hos Israel. Me kan nå sjå at Noreg ikkje lenger har den same tilliten som fredsforhandlar hos begge partane. Det er dette som ligg i ein balansert Midtausten-politikk – det at me må ha tillit både på palestinsk side og hos Israel. Eg legg merke til at både opposisjonspartia og regjeringspartia i dag har gitt honnør til utanriksminister Brende for hans måte å opptre på i Midtausten. Å ha tillit hos begge partar må jo vere målet hans, og eg trur nettopp utanriksministeren Brende er den rette mannen til å få det.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2013-12-09:
I sitt innlegg uttrykte utanriksministeren glede over WTO-resultatet på Bali. Sjølv om han ikkje var der sjølv, ynskjer eg å stille eit spørsmål knytt til nett det. Det er ulike utsegner etter forliket på Bali. Det er bra at me har skikkelege, gode reglar for internasjonal handel – det er me alle tilhengarar av. Men WTO er ikkje etablert for å få ein rettferdig handel, for å vareta klima, miljø og matsuverenitet, men for å liberalisere verdshandelen og byggje ned handelshindringar. Eg synest det er ille at ein pålegg å avvikle sosiale ordningar, at ein ikkje varetek retten til mat, og at det vert trugsmål om straffetiltak mot program der ein varetek og gjev dei som svelt, mat. Korleis vil utanriksministeren stille seg når det kjem nye forhandlingar i Genève? Vil han då vareta dei sveltande og vere på deira side i forhandlingane?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2013-12-09:
Me har fått ei blå-blå regjering som er meir EU-venleg. Slik vurderer EU sitt formannskapsland Litauen det. Det kan vel òg andre ha registert. I Europa ser me no land etter land med store kutt i offentleg sektor. Det er lita betring i økonomien. Statsråden har uttalt at den økonomiske situasjonen i dei europeiske landa ikkje lèt seg løyse med pengeoverføringar. I spørsmålet om bistandsmidlar føreslo regjeringa kutt i sitt budsjett, og hevda at det er resultatet som tel. Då kan ein vel slutte at færre midlar vil gi betre resultat på det feltet. Har regjeringa òg same haldninga til EØS-midlane, dvs. at reduserte midlar vil gi betre resultat, eller er haldninga ei anna til EU enn ho er til verdas fattigaste?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2013-12-09:
Eg trur me skal vere samde om at me skal vere glade for at me har hatt ei regjering som har styrt økonomien i landet godt, og som òg har sytt for at Forsvaret har kunna hatt ei omstilling – og med påfølgjande midlar, som har gitt ein balanse som ikkje fanst tidlegare, dersom me går ti–tolv år tilbake i tid. Det har vore ei positiv utvikling. Men det er lett «å vippe balansen», seier forsvarsministeren. Eg vert uroa over signala som vert gitt i innstillinga over nettopp det. Eg var i Nord-Noreg i førre veke, og der er ein òg uroa. Vil forsvarsministeren følgje opp dei tiltaka som ligg i langtidsplanen, bl.a. knytt til Generalinspektøren for Luftforsvaret? Flytting av den institusjonen som er planlagd, vil det verte følgt opp? Vil oppbygging på Sørreisa verte følgd opp, som det er lagt opp til, og som fleirtalsmerknaden i innstillinga la opp til? Kan ministeren seie noko meir konkret om kva ho tenkjer om dei endringane ein må gjere?
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-12-09:
Venstre har vært kritisk til den måten man bokfører på, når man ser på flyktningutgiftene, penger vi bruker i Norge, som en del av bistanden. Vi har alltid sett på dette som en måte å skjule at man ikke bevilger nok til bistand, eller i hvert fall at man prøver å selge inn penger til noe som pengene egentlig ikke er ment for. Jeg tenkte jeg skulle spørre utenriksministeren om han ikke er enig med meg i at dette er en måte å bokføre på som vi egentlig ikke burde gjøre, og at man heller burde være ærlig når det gjelder pengebruken: Dette har ikke noe med bistand å gjøre, det har med våre forpliktelser som flyktningnasjon å gjøre, og det er penger vi bruker i Norge.
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-12-09:
Det var godt, for jeg har en del bemerkninger som det er lurt at statsråden hører før han tar ordet. Venstre og SV har en felles merknad i saken. Vi er enig i grunnlaget for saken og grunnen til at saken kommer, men man må alltid passe på å teste dette mot yttergrensene og mot de spesielle tilfellene. Jeg tror at det etter oppfatninga til folk der ute er veldig stor forskjell på en mann som drar til familien sin for å få se igjen dattera si, eller en ansatt som har jobbet en måned for lenge i forhold til arbeidstillatelsen sin, og dem som man karakterisere med uparlamentariske uttrykk – som saksordføreren, Bøhler, refererte til i starten. Jeg tror at det oppfattes ganske annerledes. Jeg tror at når det gjelder folks allmenne rettsoppfatning, er det veldig stor forskjell på det å besøke familie og venner og ikke å ha fått med seg hvilke store konsekvenser det kan få, kontra f.eks. det å jobbe uten arbeidstillatelse og betale skatt en måned for mye. Jeg tror at det å betale skatt en måned for mye kontra det å bli tatt for voldtekter, ran eller narkotikaomsetning etter folks oppfatning har veldig forskjellige regler. Jeg syns det er viktig at man har respekt for utlendingsloven – som for alle andre lover. I de fleste kulturer er de kriminelle handlingene som Jan Bøhler refererte til, kriminelle handlinger, mens det er veldig ulik praksis mellom land med hensyn til hvordan en utlendingslov blir håndtert, og hvordan det f.eks. er å jobbe en måned for mye uten arbeidstillatelse. Det fins ingen allmenn internasjonal rettsoppfatning av dette, som det gjør i alle land i verden når det f.eks. gjelder ran og andre forbrytelser. Så jeg vil bare understreke at dette er en viktig forskjell, som det er viktig for oss i Venstre blir med i saksbehandlinga her – at vi nå gjør noe som jeg tror de aller fleste norske borgere mener er viktig og riktig for rettsstaten vår, men at vi har glemt å gå opp en grensegang når det gjelder den andre delen, som jeg i ytterste konsekvens tror kan bryte veldig med folks rettsoppfatning og det som folk oppfatter som rettferdig. Det er i vår jobb i denne salen å sørge for at lovene våre også henger sammen med den rettsoppfatninga som fins der ute.
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-12-09:
Justisministeren representerer et parti som i hvert fall av og til definerer seg som populistisk. Det betyr at man skal ha en politikk som henger sammen med folks oppfatning der ute, og at man skal ha en politikk som også skal kunne gjennomføres via et resonnement som er kort nok for VG. Jeg har tenkt å dra et sånt resonnement. Hvorfor skal man dømme likt en person som drar inn til Norge for å gi datteren sin en klem kontra en som drar inn til Norge for å voldta en ung dame? Hvorfor skal de behandles likt?
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2013-12-09:
Alt eg har høyrt utanriksministeren seie om Midtausten, både under besøket og før, har vore patent – veldig bra – og offensivt. Eg trur at grunnen til at representanten Anniken Huitfeldt tek dette opp og at fleire av oss vert urolige, er usikkerheita – om det er slik no at Framstegspartiet og Kristeleg Folkeparti vil bruke innverknaden sin til å dreie ein Midtausten-politikk litt i si retning, sjølv om nok ikkje utanriksministeren ønskjer det. Det som står i den merknaden som dei ikkje vil vere med på, og heller ikkje Høgre, er at vi «registrerer at den ulovlige bosettingsekspansjonen på okkupert land fortsetter». Og vidare: «Menneskerettighetssituasjonen er bekymringsfull. I det israelskkontrollerte C-området» – altså dei områda på Vestbredda som Israel kontrollerer ca. 60 pst. av – «har det vært en økning i rivninger av boliger og infrastruktur. Volden fra bosettere mot palestinerne er økende.» Eg har sjekka med OHCHR – dette er i tråd med deira siste rapport. Er utanriksministeren einig i at valden og rivingane av bustader har vore aukande, og at busetnadsekspansjonen held fram?
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2013-12-09:
Eg synest det var eit balansert svar – riktig nok ikkje på mitt spørsmål, men balansert var det. Det er òg merknaden som Høgre, Kristeleg Folkeparti og Framstegspartiet ikkje ville vere med på. Men la meg spørje om noko anna i min siste replikk. Det som skjer i Ukraina, er dramatisk. Eg sette stor pris på at utanriksministaren drog dit og var så tydeleg i sin bodskap – drog ut, som representanten Skei Grande sa. Sjølv deltok eg i går på ein demonstrasjon som ukrainarar i Noreg arrangerte framfor Stortinget saman med norske menneskerettsorganisasjonar. Eg må seie det var sterkt å sjå kor sterkt på kroppen dei opplever det. Det bur nokre få tusen ukrainarar i Noreg. For dei er det veldig viktig å sjå det engasjementet utanriksministaren og vi parlamentarikarar har, og at vi er med på å støtte deira menneskerettar nå. Dei er spesielt opprørte over valden mot demonstrantar og journalistar, sjølvsagt. Mitt spørsmål er: Kan utanriksministaren tenkje seg å ta eit initiativ, f.eks. saman med andre nordiske land, for at vi sender menneskerettsobservatørar som over tid kan vere i Kiev i Ukraina og observere det som skjer, og vere blant dei internasjonale kreftene som bidreg til det?