trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-04-02:
Representanten velger å gå veldig bredt ut, og jeg skal prøve å svare. For det første er selve spørsmålet om hvordan man kan skaffe seg basiskunnskaper i skolen, et av Regjeringens nøkkelpunkter når det gjelder å satse på skoleutvikling. For det andre vil ungdomsforskning, som jeg senest i går hørte om i et utmerket foredrag fra fagfolk som jobber med dette i Vestfold, tyde på at det er en del gutter som kommer hardt ut å kjøre. Da får vi nettopp ta denne forskningen innover oss og lære av den, og det kommer jeg også til å gjøre. Og så er det slik at når det gjelder fengslene, så er et av de tiltakene som faktisk fungerer veldig bra der, nettopp undervisning. Vi har en undervisningsordning i Norge som er slik at de som har mistet den tidligere, enten grunnen er den ene eller andre, kan få tatt dette igjen senere. Det er også slik at i norske fengsler er det rekordutlån av bøker i bibliotekene. Så det er nok her veldig mange som både tar igjen ting som de ikke har fått med seg før, og som benytter seg av de mulighetene som eksisterer. Det generelle i spørsmålet går således langt bortenfor justissektoren, men det ligger selvfølgelig innenfor Regjeringens ansvarsområde, bl.a. i forhold til utdanningspolitikken, og der har jeg allerede svart hvordan man satser på nettopp de grunnleggende ferdighetene for alle i skolen.
Carsten Dybevig (Høyre), 2003-04-02:
«For kvinner i akutt krise er det i dag 50 krisesentre og særlige mottaksapparat hos politiet hvor de kan henvende seg. Menn i kriser har få steder å henvende seg. Det eneste tilbudet mange voldelige menn får, mottar de under soning. Det finnes få tilbud til menn utover det ganske land. Hva vil statsråden gjøre for å gjøre de tilbud som finnes, bedre kjent, og hva vil statsråden foreta seg for å styrke og utvikle det eksisterende og begrensede tilbudet til menn til å gjelde for hele landet?»
Carsten Dybevig (Høyre), 2003-04-02:
Jeg takker for svaret. Det finnes uttallige erkjennelser om menn og vold: Familievold mot kvinner, barn og andre menn utgjør kanskje opp mot 100 000 tilfeller daglig i Norge.Seksuell utnyttelse av barn utføres nesten ene og alene bare av menn.74 pst. av selvmordene gjøres av menn.88 pst. av dem som begår selvmord i alderen 20–24 år, er menn.73 pst. av alle innleggelser på barnepsykiatriske klinikker er gutter.75 pst. av dem som omkommer i ulykker i aldersgruppen 15–24 år, er gutter. Menn har rusproblemer i forsterket grad. Ofrene er mange – også de som begår kriminalitet. Det finnes en rekke brannslukningstiltak for kvinner. Vil ikke en satsing på forebyggende tiltak og tilbud overfor menn ha større nytteverdi overfor ofrene, som ofte er kvinner, men også overfor disse mennene, enn å drive brannslukning, ofte i fengslene i ettertid?
Carsten Dybevig (Høyre), 2003-04-02:
Ca. 95 pst. av den norske fangebefolkningen er menn. Det finnes sikkert mange årsaker til dette, uten at jeg bombastisk skal trekke noen konklusjon. Imidlertid viser det seg at mange av de innsatte mangler grunnleggende lese- og skriveferdigheter. Det er en sørgelig fallitterklæring overfor samfunnet at disse mennene skal lære basis lese- og skriveferdigheter i fengslene. I et oppslag i Dagbladet i går vises det til undersøkelser der gutter gjør det svakere i 90 pst. av fagene, enn jenter. I en OECD-rapport konkluderes det med at minst 20 pst. av alle norske 15-årige gutter i Norge er funksjonelle analfabeter. Etter endt grunnskole får jenter som velger helse- og sosialfag 1 100 timer pr. år i menneskelig relaterte fag, mens gutter som velger tekniske fag, får null timer i menneskelig relaterte fag. Kan senere kriminell adferd være et resultat av type opplæringsbakgrunn norske gutter får i forhold til om man velger kommunikasjonsfag? Og hva kan statsråden eventuelt gjøre med dette?
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2003-04-02:
«I budsjettet for 2003 forventet Stortinget at ordningen med rehabilitering av tannsett for periodontittpasienter kom på plass. Da det ikke skjedde, ble departementet bedt særskilt om å vurdere ved forskrift å sikre midler til dette, og Stortinget øremerket 50 mill. kr til dette formålet for å sikre rask gjennomføring av refusjon til pasientene. Flere pasienter har henvendt seg fordi ingen endring er gjennomført. Når kan statsråden makte å gjennomføre stortingsvedtaket?»
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2003-04-02:
Vi får stadig henvendelser fra pasienter som forventer å få sine utgifter i forbindelse med denne behandlingen refundert. De forteller om tannleger som ikke vet hvordan de skal forholde seg, og tannleger uttrykker sin nød fordi de mener at de ikke har klare retningslinjer fra departementet. Og til nå synes departementet å ha hatt en uklar holdning til det. For eksempel har vi fått vite at de takstene som faktisk ble innført 1. januar, og som inngår i den vedtatte tak 2-ordningen, ble økt med 60 pst. fra 1. mars, visstnok fordi takstene var for lave i forhold til Stortingets bevilgning. Hvordan kan dette ha seg? Jeg må si at det virker ikke som om departementet har veldig stor oversikt over denne problematikken.
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2003-04-02:
Det har jo over lang tid i Stortinget vært etterlyst ulike sider når det gjelder tannbehandlingen i Norge, bl.a. fordi vi må konstatere at vi på mange områder ligger langt etter andre land som det er vanlig å sammenlikne oss med. Og på bakgrunn av de mange vedtakene som er fattet, må jeg si at det er akkurat som om det er en slags vegring fra departementets side i forhold til å etterkomme Stortingets vedtak. Det gjelder den lange saksbehandlingstiden som nå har vært knyttet til periodontittbehandlingen, men det gjelder også andre forhold. Ved flere anledninger har Stortinget etterlyst en egen melding om tannhelsetjenesten, og det foreligger heller ikke. Når kan Stortinget forvente at statsråden følger opp dette vedtaket?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-04-02:
I Regjeringens budsjettforslag for inneværende år framgikk det at refusjon for rehabiliterende tannbehandling som følge av tenner tapt ved periodontitt ikke ble innført i denne omgang. Årsaken var mangel på dokumentasjon om behandlingsbehov og kostnader ved denne typen behandling. Stortinget vedtok å øremerke 50 mill. kr i 2003 til rehabilitering av tannsett etter gjennomgått periodontittbehandling. I forbindelse med budsjettbehandlingen i Stortinget 11. desember i fjor, sa jeg at jeg ville komme tilbake med et opplegg for gjennomføring av en refusjonsordning ved tanntap som følge av periodontitt i revidert nasjonalbudsjett. Samtidig sa jeg at en endring av forskriften måtte bygge på en grundig kartlegging av pasientgruppen dette skal gjelde. Dette arbeidet er i full gang. Rikstrygdeverket skal forelegge for departementet både nødvendig dokumentasjon og et forslag til refusjonsordning i løpet av våren. Et opplegg for gjennomføring av en refusjonsordning vil det bli redegjort for i revidert nasjonalbudsjett, slik jeg tidligere har lovet Stortinget.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-04-02:
Det spørsmålet fra Britt Hildeng dreide seg om, var gjennomføringen av en refusjonsordning for rehabiliterende tannbehandling som følge av periodontitt. Det er klart for alle, inklusiv norske tannleger, at vi i dag ikke har noen refusjonsordning for slik behandling. Stortinget har vedtatt at man vil reservere 50 mill. kr for å komme i gang med en slik ordning. Jeg har lovet Stortinget å sette fortgang i arbeidet med å skaffe det faglige grunnlaget og utforme en ordning, og jeg vil komme tilbake til det i revidert nasjonalbudsjett, slik jeg har lovet. Det representanten Hildeng nå viser til, er utformingen av takstene i forhold til den generelle refusjonsordningen for periodontitt, altså for det som ikke har med rehabilitering å gjøre. Der er det departementets ansvar å sørge for at ordningen er utformet mest mulig i tråd med de vedtak Stortinget har gjort, og det er bakgrunnen for at vi har justert kursen underveis.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-04-02:
Jeg kan ikke si meg enig i den mistenkeliggjøring av departementets motiver som representanten Hildeng nå gir uttrykk for. Det er min klare ambisjon som statsråd at Stortingets vedtak ikke bare skal respekteres, men de skal følges, og de skal følges opp. Og i den grad det er problemer med å følge opp Stortingets vedtak, er Stortinget de første som skal få vite om det og få forslag som tar utgangspunkt i den status som departementet har. Når det gjelder det konkrete spørsmålet, har jeg til punkt og prikke gjennomført det jeg sa i Stortinget 11. desember: Jeg kommer i revidert nasjonalbudsjett med et opplegg for gjennomføring. Jeg har i møte med Rikstrygdeverket forsikret meg om at arbeidet med både den faglige kartleggingen og utformingen av refusjonsordningen er i rute i forhold til dette, og det er min klare ambisjon at vi til høsten skal kunne få gjennomført en slik ordning. Med samme samvittighetsfullhet vil jeg følge opp øvrige vedtak som Stortinget fatter.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-04-02:
Den tilnærmingen som Sosial- og helsedirektoratet har hatt til dette problemet, nemlig forslaget om at nakkepasienter i større grad skal tas hånd om ved ryggpoliklinikker, er en tilnærming som vil gi et mer helhetlig behandlingsopplegg. Dette er jo i stor grad tverrfaglige tilbud, hvor de ulike faggruppene må samarbeide om pasienten. Det bør i alle kompliserte sammenhenger være en forutsetning, men er det dessverre ikke alltid. Jeg tror vi skal ta på alvor at det her rett og slett er en kunnskapsmangel, ikke bare i Norge, men internasjonalt. Da er svaret i stor grad knyttet til det å utvikle og dokumentere kunnskapen. Jeg har derfor uttrykt interesse for disse forskningsinitiativene.(Presidenten klubber.) Og … (Presidenten klubber.)
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-04-02:
Det framgikk av mitt hovedsvar at det er mer enn det. Men det er en del av de anbefalingene jeg har fått fra Sosial- og helsedirektoratet, som jeg synes det er grunn til å følge opp. For øvrig vil jeg se på hvordan man kan få stimulert noen av våre universitetssykehus til å prioritere slik klinisk forskning. Hvilke muligheter vi har for det, skal jeg komme tilbake til. Men medisinsk forskning er generelt prioritert. Fra Helsedepartementets side er vi opptatt av å påvirke innretningen av satsingen på medisinsk forskning, og dette er ett av de områdene hvor det vil være aktuelt å gjøre det.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2003-04-02:
Spørsmålet lyder som følger: «Svært mange har gjennom trafikkulykker eller andre ulykker fått nakkeskader. Mange henvendelser fra nakkeskadde personer tyder på at utrednings- og behandlingstilbudet på langt nær er godt nok i vårt helsevesen, og det synes også å mangle kunnskap om både skadebilde og god rehabilitering. Hva kan statsråden gjøre for å sikre pasienter med nakkeskader et godt behandlingstilbud?»
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2003-04-02:
Jeg takker for svaret. Jeg synes helseministeren gav et meget konstruktivt bidrag til det å komme videre. Det har jeg lyst til å si. Samtidig vil jeg for egen regning si at jeg mener at deler av helsevesenet har et problem, nemlig å akseptere at problemet med nakkeskade finnes. Jeg har gjennom årene fått svært mange henvendelser som går ut på at pasientene blir direkte avvist – ja, jeg må kanskje også bruke ordet «trakassert» – ikke minst på grunn av forhold som jeg ikke skal ta opp her, men som knytter seg til forsikringsleger og forsikringsselskaper. Jeg skal la det ligge nå, men de beretninger jeg får om pasientopplevde situasjoner, tilsier at dette er alvorlig. Det synes også helseministeren å være inne på, i mer diplomatiske ordelag enn dem jeg nå brukte. Kompetansen i spesialistmiljøene er tydeligvis noe spredt, og jeg har merket meg at samspillet er for dårlig. Mitt tilleggsspørsmål til ministeren vil da være: Ser en noen mulighet for å koordinere kunnskapsmiljøene noe bedre enn det som synes å være tilfellet i dag?
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2003-04-02:
Da skal jeg gå videre fra der statsråden ble avbrutt av presidenten! Det må være svært riktig og viktig å stimulere til metodeutvikling og dokumentasjon, ikke minst på det en faktisk gjør. Derfor synes jeg det var svært tillitvekkende å høre at ministeren ønsker å stimulere til forskning i de ulike miljøene. Det er jeg veldig enig i. Det som da på en måte vil være spørsmålet, er: I hvor stor grad ser ministeren muligheter for nettopp å legge inn de midler som er nødvendige for å komme videre i forskningen, og stimulere til at helseforetakene faktisk bruker dem? Det er helt åpenbart at en nå står og stamper i en slags motsjø og ikke i tilstrekkelig grad kommer videre. Det tror jeg faktisk er en stor utfordring. Så vil jeg bare kort si når det gjelder ryggpoliklinikkene: Det er ikke svaret, for der har en en kompetanse som kanskje ikke knytter seg til den øverste delen av ryggsøylen. Derfor ønsker jeg ikke at det vektlegges for sterkt at det er det eneste svaret. Det må være noe mer enn det.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-04-02:
Det er svært viktig at det finnes gode tilbud og tiltak i barnevernet der foreldre og barn kan få hjelp sammen. Mor/barn-institusjonen er derfor en type institusjonstilbud som vi trenger. Regjeringen er opptatt av at det finnes et bredt spekter av gode tiltak for å støtte og hjelpe utsatte barn og deres foreldre, ikke minst har mange eneforsørgere behov for de ulike former for hjelp en mor/barn-institusjon kan gi. Her kan foreldre og barn få veiledning og hjelp i trygge omgivelser i kortere eller lengre tid, alt etter hvor stort hjelpebehovet er i hvert enkelt tilfelle. Dette er for øvrig også i tråd med hovedperspektivet i den nye stortingsmeldingen om barne- og ungdomsvernet. Totalt har vi pr. i dag på landsbasis om lag 20 mor/barn-institusjoner. Fire av disse er i Oslo. Departementet har innhentet informasjon om at ingen mor/barn-institusjoner utenfor Oslo har registrert noen nedgang i beleggsprosenten, men at mange har registrert en økning i etterspørselen. Beleggsprosenten er høy i disse institusjonene. Bildet synes derfor mer nyansert enn det representanten Hansen skisserer i sitt spørsmål. Når det gjelder mor/barn-institusjoner i Oslo, har jeg fått opplyst at beleggsprosenten ligger på ca. 60 pst. i dag. Det kan være ulike grunner til at belegget ikke er høyere. Det er heller ikke sikkert at et relativt lavt belegg betyr at det er for få som får et godt tilbud. Oslo kommune opplyser bl.a. at de har en rekke alternative tiltak for denne gruppen. En annen grunn kan være at Oslo kommune i en periode la om betalingsordningen, slik at bydelene selv måtte betale for hele oppholdet ved institusjonene. Denne ordningen gikk man bort fra så sent som i mars i år. Pr. i dag har de fire institusjonene rammefinansiering som tidligere, dvs. at de får midler til driften fra kommunen sentralt, og at bydelene bare betaler egenandel. En av institusjonene registerer allerede nå en økning i etterspørselen etter plasser. Til slutt vil jeg kommentere det representanten Hansen sier om variasjon i antall barnevernstiltak i fylkene. Antall barn i barnevernet som får tiltak i eller utenfor hjemmet, øker for hvert år, og det er riktig at det er variasjoner mellom fylkene når det gjelder andel meldinger som fører til tiltak. Men man får ikke et riktig bilde av kvaliteten i barnevernet bare ved å telle antall tiltak. Det er mange ulike forhold som spiller inn, og hjelp kan gis – og gis – på forskjellige måter. Antall henlagte meldinger behøver faktisk ikke bety at disse barna ikke får hjelp. I mange saker blir det gitt råd og veiledning etter bestemmelsene i barnevernsloven. Andre ganger blir det gjort koblinger til andre hjelpeinstanser, uten at barnevernstjenesten behøver å fatte vedtak om dette.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-04-02:
Det er ingen problemer med å gå ut og undersøke dette hvis det skulle være slik at noen mor/barn-institusjoner, slik representanten hevder, har merket nedgang på grunn av økonomien. Vi har ikke fått inn den typen alarmerende meldinger til departementet. Men hvis representanten kan dokumentere at det finnes noen institusjoner vi bør se nærmere på, gjør vi selvfølgelig det. Vi har ingen problemer med det. Men jeg vil nok en gang hevde at man ikke bare kan telle antall meldinger og tiltak, som om det skulle være synonymt med antall utredninger og undersøkelser. Det er faktisk foretatt svært mange undersøkelser i barnevernet i dag, som ikke nødvendigvis fører til tiltak fra barnevernets side. Vi kan også lese i Dagsavisen i dag at antall barn som har mottatt tiltak i regi av barnevernet de senere årene, har eksplodert. Det settes altså i verk flere og flere tiltak i regi av barnevernet. Jeg er enig med representanten i at det selvfølgelig er tragisk. Men antall tiltak som settes i verk, er altså ikke nødvendigvis synonymt med antall utredninger og undersøkelser. Alle har rett til hjelp og tiltak i regi av barnevernet dersom de trenger det.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-04-02:
Nok en gang: Det er klart at som statsråd er det ikke noe problem å undersøke, men det hadde vært viktig for meg å få akkurat den dokumentasjonen som representanten tydeligvis sitter inne med når det gjelder alarmerende henvendelser fra institusjoner i ulike kommuner og fylker, informasjon som ikke jeg sitter på. Det hadde vært veldig flott å få direkte henvendelser eller dokumentasjon på at det gjelder de og de kommunene og de og de fylkene. I forbindelse med barnevernsmeldingen, som vi nylig behandlet i Stortinget, og i forbindelse med oversikt over de midlene som brukes i barnevernet i dag, er det et betydelig antall økte stillinger i barnevernet i kommunene. Det er veldig gledelig. Svært mange kommuner har økt innsatsen i barnevernet, altså via antall stillinger. Men hele det grepet vi tar, nettopp for å unngå at det er for store forskjeller i barnevernet – for det er riktig at det er store forskjeller i de ulike fylkene – er det grepet vi tok i stortingsmeldingen, som vi nå er i ferd med å følge opp, nemlig en ny organisering av barnevernet, der staten tar et større ansvar.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2003-04-02:
Jeg har følgende spørsmål til utdannings- og forskningsministeren: «Samarbeidsregjeringen er opptatt av kvalitet i skolen og å bedre lærernes kompetanse. Læringssenteret utlyser stipend for videreutdanning i matematikk, norsk og samisk der forutsetningene for å få stipend er å oppnå til sammen 60 studiepoeng innen 2005. Det gjøres begrensning på 60 studiepoeng. Stavanger har satt i gang masterstudium i lesevitenskap. Dette er etterspurt kompetanse i tråd med Regjeringens prioriteringer. Hvorfor skal det ikke gis stipend til dette studiet fra Læringssenteret?»
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2003-04-02:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg hørte i avslutningen av svaret at det er grunn til å tro at en vurderer å utvide stipendordningen, noe som er meget positivt. Lesevitenskap må være etterspurt kompetanse. Det viser seg stadig i nye undersøkelser. PISA-undersøkelsen viste tydelig at norske ungdommer kommer dårlig ut med hensyn til lesing. Det gjelder både begynneropplæringen og også ungdommer i forhold til leselyst og -kompetanse. Når en nå slår fast at behovet for kompetanse er så stort, må det gjelde alle lærerne, ikke bare dem som er under utdanning, eller dem som kommer inn på videreutdanning, men alle lærerne. For det er i skolen de fleste lærerne er. Vil statsråden ta initiativ til å sette i gang tiltak for å få en bredere kompetansebygging i kommunene og ved høyskolene, slik at kompetansen i første rekke kan komme alle lærerne og i andre rekke elevene til gode?
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2003-04-02:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er veldig positivt at en vurderer å utvide ordningene og bygge opp et kompetansesenter – jeg hører det muligens kan bli Stavanger. Avslutningsvis har jeg et kort spørsmål: Vil det som planlegges gå ut over stipendordninger og videreutdanning, men være en helhetlig plan når det gjelder leseopplæring?
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-04-02:
Representanten Meltveit Kleppa peker på et svært viktig område innenfor rusmiddelfeltet. Det er enkelt å forstå, og undersøkelser underbygger også, at det er en stor belastning å ha en rusmiddelmisbruker i familien. Rusmiddelmisbruk er omfattet med mange stigma, og for pårørende innebærer dette både skyld- og skamfølelse – i mange tilfeller også en hverdag preget av trusler og ekstrem redsel for hva deres barn kan gjøre mot seg selv og andre. Etter lov om sosiale tjenester har kommunene ved sosialtjenesten et ansvar for å gi råd, veiledning og hjelp til rusmiddelmisbrukeres familier. På tross av dette, er jeg kjent med at mange pårørende opplever at de ikke blir møtt med og får den hjelp de forventer. Dette kan gjelde både sosialtjenesten og helsetjenesten. En nylig framlagt undersøkelse viser at dette er et utbredt problem som hjelpeapparatet må ta på alvor. I Regjeringens Handlingsplan mot rusmiddelproblemer er hovedmålet å redusere de sosiale og helsemessige skadene av rusmiddelmisbruk. Et viktig strategisk mål er å bedre tilgangen til effektiv rådgivning, hjelp og behandling for personer med rusmiddelproblemer og deres pårørende. Å sørge for bedre hjelp og ivaretakelse av rusmiddelmisbrukeres pårørende er en utfordring av både faglig og holdningsmessig karakter. Foruten Sosial- og helsedirektoratets generelle ansvar for å øke kompetansen og sette hjelpeapparatet bedre i stand til å møte denne problematikken, har også det regionale kompetansesenteret for rusmiddelspørsmål ved Borgestadklinikken et særlig ansvar for dette fagområdet. Jeg er kjent med det arbeidet som Pårørendesenteret i Stavanger driver, og at flere har gode erfaringer med dette. Sosialtjenesten har ansvaret for å gi råd og veiledning til rusmiddelmisbrukeres familier. Hvordan dette skal ivaretas, er imidlertid opp til den enkelte kommune. Pårørendesenteret har utviklet en modell for hvordan dette ansvaret kan ivaretas, og jeg har også forsikret meg om at Sosial- og helsedirektoratet kjenner til denne modellen. Jeg legger til grunn at direktoratet vil legge til rette for å gjøre denne kunnskapen tilgjengelig for andre kommuner.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-04-02:
Det er et viktig arbeid som gjøres i forhold til pårørende, særlig ved Pårørendesenteret i Stavanger. Nå fikk dette senteret statsmidler, prosjektmidler, og det er kommet en oppsummering og redegjørelse fra dem om hvordan midlene er brukt – det er nok noe mer enn bare en evaluering. Men poenget er, slik representanten etterspør, om ikke metoden, måten å jobbe på, kan være en modell som også kan anbefales for andre kommuner. Nettopp derfor har jeg understreket at Sosial- og helsedirektoratet kjenner til Pårørendesenteret, de kjenner til modellen, og de kjenner til erfaringene. Det finnes også andre typer organisasjoner i Norge som nettopp jobber i forhold til pårørende. Alt dette arbeidet er viktig. Jeg har også nedsatt og oppnevnt to utvalg som skal gi råd i forhold til nettopp håndtering av det å utforme rusmiddelpolitikk. Utvalgene har med seg både tidligere misbrukere, pårørende, en rekke fagfolk, slik at et tema for disse utvalgene vil være nettopp å kunne gi råd og samle noe mer erfaringer. Jeg er opptatt av at pårørende skal få en hverdag som gjør at de faktisk kan hanskes med den. Metoden og erfaringene fra Pårørendesenteret i Stavanger vil på den måten at direktoratet følger det opp, komme andre kommuner til del. Jeg kommer ikke til å slippe dette arbeidet i forhold til det som skal gjøres videre i rusreformarbeidet, også i de oppnevnte utvalg.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-04-02:
Representanten Meltveit Kleppa ender alltid opp i den senere tid med kommuneøkonomi som utgangspunkt for ethvert spørsmål. Representanten har argumentert for at det er god økonomi nettopp å gi et godt tilbud til pårørende. Da håper jeg at hun også er enig i at det er kommunene som er arena og arnested for å tilrettelegge for omsorgen for rusmisbrukere, så sånn sett vil det være god kommuneøkonomi at man gjør dette skikkelig.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-04-02:
Fylkesmannen i Hordaland kommenterer situasjonen i Bergen kommune i sin rapport om Handlingsplan for eldreomsorgen med å si: «I 2002 rapporterer Bergen om 240 personar på venteliste til sjukeheimsplass. Dette er like mange som i 2001. Det er kommunen sjølv som har funne det tenleg å rapportera på denne måten om kor mange som står på venteliste til langtidsplass. Ein del av dei som står på ventelista får tildelt meir eller mindre permanent kortidsplass i ventetida i påvente av ledig langtidsplass. Likevel indikerer ventelista at mange som etter faglege vurderingar har behov for sjukeheimsplass ikkje får slik plass innan rimeleg tid.» For tida følger tilsynsmyndighetene den videre utviklingen i eldreomsorgen både i Bergen og andre kommuner svært nøye, ikke minst med sikte på å videreføre de tiltak og den utvikling som startet med Handlingsplan for eldreomsorgen. Det er Bergen kommune som har ansvaret for å bygge ut pleie- og omsorgstjenesten slik at den kan gi et forsvarlig tilbud til kommunens innbyggere. Gjennom Handlingsplan for eldreomsorgen har det fra statens side helt fra 1998 vært lagt til rette for en kraftig utbygging av kapasiteten både med hensyn til pleiepersonell, sykehjemsplasser og omsorgsboliger i hele landet. Bergen kommune har i løpet av fireårsperioden 1998–2001 hatt en økning i pleiepersonell på hele 629 årsverk. Sammenlignet med andre kommuner har Bergen i større grad valgt å styrke institusjonsomsorgen. Ved fordeling av de siste investeringstilskuddene i handlingsplanen ble Hordaland prioritert, på grunn av situasjonen i Bergen. Kommunen har ifølge Fylkesmannen i Hordaland fått innvilget alle sine utbyggingsprosjekter og fått tilsagn om tilskudd til bygging og utbedring av til sammen 429 omsorgsboliger og 1 234 sykehjemsplasser. En god andel av denne utbyggingen er fortsatt under planlegging og bygging. Dette betyr at samlet dekning av omsorgsboliger og sykehjemsplasser i Bergen vil øke fra 26 til 33 pr. 100 over 80 år. Antall rom i institusjoner som er enerom, vil øke fra 75 til 95 pst. Dette gjør at jeg har tro på at Bergen kommune vil stå i en noe annen situasjon når hele denne utbyggingen er gjennomført i løpet av 2005. Vi har likevel registrert at Bergen kommune har trengt noe lengre tid enn andre kommuner for å gjennomføre denne utbyggingen. Søknadene kom derfor seint, men når de kom, ble de prioritert høyt fra Fylkesmannens og Husbankens side. Jeg vil gjøre mitt til å opprettholde utbyggingstakten i Bergen kommune på dette området, og har tro på at resultatene ikke vil utebli når denne utbyggingen er fullført. Når det gjelder ytterligere tiltak for å bedre kvaliteten i eldreomsorgen og forenkle ordningene i pleie- og omsorgstjenesten, viser jeg til at Regjeringen har varslet en egen stortingsmelding om dette temaet allerede i vår.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-04-02:
Det jeg mener, er at staten – storting, regjering – har bidratt med midler og tildelinger til Bergen kommune i tråd med de planene Bergen kommune selv har lagt, og i tråd med at de har lagt disse planene også inn i sin økonomiplan – og Bergen kommunes egen erkjennelse av at det faktisk er nødvendig å prioritere eldreomsorgen. Fra statens side har vi lagt til rette for, og i tillegg prioritert, Bergen. Bergen kom sent inn med søknader. En del større byer gjorde det, fordi det var komplekst bl.a. å ha en gjennomgang og vurdering av det totale tilbudet. Jeg kan ikke si at det som er i Bergen kommune i dag, er tilfredsstillende. Jeg oppfatter heller ikke at Bergen kommune sier det, de sier at de har søkt og at de har planer for utbygging – men når eldreplanen er fullført, så er de godt i tråd med det som ligger innenfor målsetting i eldreplanen. Men det er klart at det er utfordringer i Bergen, som det er andre steder, i forhold til innholdet i eldreplanen, og derfor har vi også varslet en stortingsmelding om dette.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-04-02:
Det er kommunen som har ansvaret for å tilrettelegge eldreomsorgen, det er kommunen selv som prioriterer, og det er kommunen selv som søker. Kommunen har fått det den har søkt om, ut fra at man faktisk har erkjent at det er behov for utbygging av eldreomsorgen i Bergen kommune. Når det gjelder å summere det man kaller arealet, avhengig av om det er sykehjem eller omsorgsboliger, er utgangspunktet – og målsettingen – for eldreplanen at det er heldøgnspleie og omsorg som skal være kriteriet i forhold til måloppnåelsen.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-04-02:
På årets statsbudsjett bevilges over 11 milliarder kr for å bygge ut, vedlikeholde og drifte riksvegnettet. Vegdelen av Nasjonal transportplan, som representanten Nistad viser til, består av to hoveddeler: investeringer og drift/vedlikehold, som begge er forutsatt å ligge på drøyt 5 milliarder kr pr. år. Tilfredsstillende drift og vedlikehold av vegnettet, herunder trafikksikkerhetstiltak, er trolig det aller viktigste for det store flertallet av vegbrukere, ikke minst for å hindre ulykker. Å bevare vegkapitalen gjennom bedre vedlikehold er også nødvendig for å unngå betydelige belastninger på framtidige investeringsbudsjetter. Trafikksikkerhet, drift og vedlikehold har derfor svært høy prioritet for Regjeringen, og på dette hovedområdet er oppfølgingen i all hovedsak i tråd med Nasjonal transportplan, med en bevilgning på over 5,5 milliarder kr i inneværende år. For riksveginvesteringer er oppfølgingsgraden om lag 45 pst. etter to av fire år i handlingsplanperioden. Men også på dette området betyr statsbudsjettene for 2002 og 2003 økt innsats i forhold til det nivået arbeiderpartiregjeringen la opp til for 2002, før Samarbeidsregjeringen overtok. Samarbeidsregjeringen har bl.a. funnet rom for en historisk høy satsing på rassikring, full framdrift på alle større igangsatte vegprosjekter og igangsetting av en hel rekke nye vegtiltak. Oppfølgingen i forhold til den reduksjonen i antall drepte og skadde som er lagt til grunn i Nasjonal transportplan, er på 57 pst. etter to av fire år av handlingsplanperioden. En rekke av de prosjektene som ligger inne i statsbudsjettet, er viktige for næringslivet ved at de vil gi jevnere standard og bedre kapasitetsutnyttelse i transportkorridorene. Dette gjelder f.eks. oppfølgingen av Østfoldpakka og ny Svinesundsforbindelse, som vil bedre framkommeligheten for godstransporten når det gjelder Norges viktigste forbindelse til utlandet. I forbindelse med arbeidet med rulleringen av Nasjonal transportplan vil det bli gjennomført utredninger som bl.a. ser på godstransportens konkurransesituasjon og dennes bidrag til verdiskapende virksomhet for næringslivet. Jeg vil minne om at denne regjeringen har valgt å legge opp til stramme statsbudsjetter både i 2002 og 2003. Dette har vært nødvendig av hensyn til norsk økonomi, norske husholdninger og norsk næringsliv. Også satsingen på samferdsel må derfor skje innenfor en samlet økonomisk politikk som sikrer lavere rente og en lavere kronekurs. For å si det enkelt: Det hjelper lite å bruke milliarder mer til bedre veger for distriktsbedriftene dersom rammevilkårene for øvrig blir så dårlige at vegene bare vil bli brukt til å flytte folk og maskiner ut av landet.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-04-02:
Jeg vil svare helt klart: Jo, det vet jeg. Det er derfor vi framskynder byggingen av bl.a. E6 gjennom Østfold. Det er derfor vi har satt i gang prosjektet med ny Svinesundsbru – ikke minst ser vi at vi på ulykkessiden vil spare samfunnet for store kostnader ved å gjennomføre slike prosjekter. Hvor stor gevinst vi har å hente på ulykkessiden ved å foreta ulike tiltak, vil variere veldig fra sted til sted. Det er viktig at vi ut fra de samlede rammene vi har, setter inn innsatsen der den gir mest igjen sett i forhold til nyttekostnaden, hvor bl.a. trafikkulykker er medregnet.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-04-02:
Jeg må medgi at jeg ofte står her og svarer på spørsmål – gjerne fra representanten Nistad – om å få fortgang på veginvesteringene i Norge. Svaret er i grunnen ikke annerledes enn det har vært før. Vi har full anledning til å drøfte innretninger og innsats på dette området i forbindelse med budsjetter som blir lagt fram for Stortinget.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-04-02:
Bygging av bybane i Bergen er forutsatt finansiert med riksvegmidler og bompenger fra vegtrafikk. For å kunne finansiere bygging av infrastruktur til bane med riksvegmidler og bompenger er det stilt krav om at en slik alternativ bruk skal avlaste vegsystemet og redusere behovet for ordinære veginvesteringer. Det må derfor dokumenteres at et kollektivsystem vil kunne bidra til å avlaste vegnettet ved at trafikk flyttes fra veg- til kollektivsystem, om nødvendig også med supplerende restriktive tiltak med hensyn til biltrafikk. Det er en slik utredning Samferdselsdepartementet har bedt Bergen kommune om. Jeg ser ikke på dette som en svekkelse av bybaneprosjektet – tvert imot vil det være svært positivt for bybanen og kollektivtrafikken i Bergen at prosjektet tilrettelegges slik at mest mulig trafikk flyttes over til kollektive transportmidler. Når det gjelder Ringveg Vest, var Bergen kommune ansvarlig myndighet for konsekvensutredningen. Det ble i forbindelse med konsekvensutredningen laget en egen kollektivtransportutredning. Hensikten var å vurdere ulike kollektivalternativer som skulle sammenstilles med eller være et alternativ til vegbygging. Selv om det i høringsrunden i forbindelse med konsekvensutredningen kom innspill på at kollektivtransporten ikke var godt nok utredet, vurderte Bergen kommune, som både var ansvarlig myndighet for konsekvensutredningen og planmyndighet for tiltaket, at disse problemstillingene var godt nok utredet. Alle statlige prosjekter over 500 mill. kr skal gjennomgå en ekstern kvalitetssikring. Et slikt krav vil også gjelde for Ringveg Vest. Når det gjelder bybanen, vil dette ikke være et statlig prosjekt, og dermed i prinsippet ikke bli underlagt reglene som gjelder for statlige prosjekter. Behovet for ekstern kvalitetssikring av bybanen vil bli vurdert etter at byggherreansvaret og finansieringsplanen for prosjektet er avklart nærmere.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-04-02:
Det er ikke riktig at det bare er bybanen som skal kvalitetssikres på en spesiell måte. Det er, som jeg sa i svaret mitt, slik at alle statlige prosjekter over 500 mill. kr skal gjennomgå en ekstern kvalitetssikring. Vi har hatt en solid gjennomgang av kostnadsutviklingen ved de store prosjektene, og vi har hatt en solid gjennomgang av hva som kan gjøres av forbedringer for å unngå kostnadsoverskridelser av de dimensjonene som det ble vist til. Derfor er det viktig at vi har god kvalitetssikring av samtlige prosjekter, det være seg kommunale prosjekter – som en bybane er – hvor vi da skal bruke statlige midler og bompenger, eller andre prosjekter med ordinære statlige bevilgninger.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-04-02:
Først vil jeg si at om representanten Lysbakken er imot kollektivsatsingen som er lagt inn i Bergensprogrammet, bl.a. gjennom det arbeidet som har pågått i forbindelse med bybanen, får det være en sak for seg. Jeg er opptatt av at når vi har denne type bypakker som vi snakker om her, skal det ligge inne vurderinger av kollektivsatsingen. Der har også Bergen kommune gjort en solid jobb. Dette er også prinsipper som har vært oppe her i Stortinget, og som det har vært gitt bred tilslutning til. Jeg støtter Bergen i det arbeidet de gjør nettopp for å finne fram til gode kollektivløsninger. Det tror jeg er en dyd av nødvendighet for framtiden når det gjelder storbypolitikken vår.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-04-02:
Norge er gjennom sitt medlemskap i Eurocontrol pålagt å gjennomføre tiltak som skal sikre større grad av samarbeid om sikkerhet og kapasitetsutnyttelse i det europeiske luftrommet. I Norge har deler av passasjertrafikken tidligere foregått i ukontrollert luftrom hvor Forsvaret har drevet treningsflyging. Dette har i senere år ført til flere uønskede hendelser mellom sivile og militære fly. FUA – Flexible Use of Airspace – går ut på å øke flysikkerheten og effektivisere bruken av luftrommet ved å avsette spesielle områder i bestemte tidsrom, for å skille militær treningsaktivitet fra sivil trafikk. Luftfartstilsynet har fastsatt en forskrift som hjemler etablering og treningsområder etter FUA-konseptet. I forbindelse med innføringen av FUA i Norge har departementet overfor Luftfartstilsynet forutsatt at det legges til rette for at den sivile trafikken i minst mulig grad blir skadelidende. Områdene hvor og tidsrommene når de militære treningsaktivitetene kan være aktive, er nøye planlagt av Avinor AS og Forsvaret sammen med representanter for sivil luftfart. Avinor AS har opplyst at man i dette arbeidet har forsøkt å finne de tidsvinduene som gav minst mulig konsekvenser for sivile brukere, og som samtidig var forenlig med Forsvarets behov for trening.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-04-02:
Det er helt riktig at det er viktig å legge til rette for de reisendes behov, men det er også veldig viktig at vi ivaretar sikkerheten godt nok. Så lenge det er behov for en aktivitet fra Forsvarets side, må vi finne løsninger som er gode nok. Det har det vært arbeidet med, og det kommer det til å arbeides videre med for nettopp å unngå at vi får slike situasjoner som det her vises til.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-04-02:
Samferdselsdepartementet besluttet i mai 2002 å øke fartsgrensen til 100 km/t på deler av E18 i Vestfold og Buskerud. Denne fartsgrenseøkningen var en del av en prøveordning med særskilt fartsgrense 100 km/t på enkelte flerfelts motorveger med høy standard og lav ulykkesfrekvens, som ble vedtatt i forbindelse med gjeldende NTP. Det ble også satt konkrete krav om oppføring av vegbelysning og midtrekkverk samt gjennomføring av trafikksikkerhetsrevisjon. Jeg mener dette forsøket er fornuftig, bl.a. fordi det vil kunne bidra til å sikre en generell respekt for fartsgrensene. Parallelt med disse forsøkene med høyere fartsgrense har det også vært forsøk med å sette ned fartsgrensene på spesielt ulykkesutsatte strekninger. På motorvegstrekningen på E18 i Vestfold viser de foreløpige registreringene en nedgang i antall trafikkulykker. Særlig antallet ulykker med stor alvorlighetsgrad har gått ned etter åpningen av den nye E18 gjennom Buskerud og Vestfold. Jeg synes det er gledelig at antallet ulykker har gått ned på disse strekningene. De foreløpige resultatene indikerer at 100 km/t er en hensiktsmessig fartsgrense på motorvegstrekninger med meget god standard. I løpet av våren 2003 vil Vegdirektoratet foreta en endelig evaluering av motorvegstrekningene med ny fartsgrense 100 km/t. Vegstrekninger der fartsgrensen er redusert fra 90 til 80 km/t og fra 80 til 70 km/t, vil også bli evaluert. Den siste gruppen omfatter noen av de mest ulykkesutsatte riksvegstrekningene. På disse vegene, med tovegsrettet trafikk uten noen form for midtrekkverk og ofte med farlig sideterreng, er omfanget av personskader stort. Av nye strekninger er det kun motorvegstrekningen E18 fra Asker til Drammen som har høy nok standard til å øke fartsgrensen til 100 km/t. Før fartsgrensen eventuelt kan heves her, gjenstår imidlertid å montere midtrekkverk på en strekning i Buskerud. Når de endelige evalueringene av dagens forsøk er klare, vil jeg vurdere på nytt hvilke fartsgrenser som bør velges på ulike typer veger utenfor tettbygd strøk. Mitt utgangspunkt vil da være at fartsgrensene er et virkemiddel for å bedre trafikksikkerheten på vegene, og at de samtidig settes slik at respekten for at vi har fornuftige fartsgrenser, sikres.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-04-02:
Dette spørsmålet har jeg nettopp fått her i salen for noen minutter siden. Så vidt jeg vet, er det ikke framlagt noe budsjettforslag i dag! Derfor får vi komme tilbake til det når budsjettet kommer.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-04-02:
Forskning og erfaring viser at ulike tiltak gir ulike utslag i forhold til hvordan man hever trafikksikkerheten, og det er viktig å ta i bruk ulike tiltak og bruke ulike virkemidler. Det gjør vi, og som jeg viste til tidligere i dag, følger vi opp ikke minst det som går på drift og vedlikehold i henhold til transportplanen, fordi det er med på å holde sikkerheten oppe. Trafikksikkerhetsanalyser viser at ulykkestallene varierer fra tid til annen. Vi ligger foreløpig godt an i år, men det kan vi på ingen måte ta til inntekt for at vi har gjort en god jobb i trafikksikkerhetsarbeidet. Vi må hele tiden sørge for at vi har et sterkt fokus på trafikksikkerheten. Og så er det slik at når vi er innenfor en helhetlig ramme, et helhetlig økonomisk opplegg, må vi ha en forsvarlig transportpolitikk og en forsvarlig trafikksikkerhetspolitikk, ikke minst. I forhold til om jeg vil presse på for å få mer penger til samferdsel, vil jeg minne om at det er Stortinget som foretar disse beslutningene, til slutt.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2003-04-02:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Samferdselsdepartementet har bedt Bergen kommune om ytterligere kvalitetssikring av bybaneprosjektet. Ringveg Vest, det andre store prosjektet i Bergensprogrammet, har tidligere fått kraftig kritikk i en forskningsrapport(NIBR 2000:1)(RPR-SAT, § 3.5) (NIBR 2000:1) (RPR-SAT, § 3.5) Vil statsråden pålegge Hordaland vegkontor å kvalitetssikre Ringveg Vest, slik som hun har pålagt kvalitetssikring av bybaneprosjektet?»
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2003-04-02:
Jeg takker for svaret, men jeg tror kanskje samferdselsministeren misforstod innretningen i mitt spørsmål litt. Jeg er positivt innstilt til at samferdselsministeren stiller kvalitetskrav til bybaneprosjektet. Jeg tror det vil styrke prosjektet. Det jeg etterlyser, er at tilsvarende logikk legges til grunn for det andre dominerende prosjektet i Bergensprogrammet. Da er det altså slik at vi i Hordaland, under ledelse av Hordaland vegkontor, har en historie for tvilsom prosjektledelse, store overskridelser: vestre innfartsåre, som nå ligger til behandling i kontrollkomiteen her i huset, Nordhordlandsbroen og Osterøybroen, som har utviklet seg på en svært betenkelig måte. Og da er spørsmålet hvorfor det bare er i kollektivprosjektene alle steiner skal snus, når det i retningslinjene heter: «Når kapasitetsproblemer i vegsystemet oppstår, skal andre alternativer enn økt vegkapasitet vurderes på lik linje.» Spørsmålet er om ikke samferdselsministeren nå har interesse av å sørge for at en slik vurdering blir gjort også når det gjelder Ringveg Vest.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2003-04-02:
Takk. Det forundrer meg litt at ikke samferdselsministeren ønsker å gå nærmere inn i dette når det i prosjektet som jo samferdselsministeren på mange måter vil stå ansvarlig for – altså i den nevnte forskningsrapporten – blir konkludert med at man ikke har oppfylt kravene om å utrede andre alternativer enn økt veikapasitet. Jeg har lyst til å lese fra den samme rapporten, som handler om tiltakshavers og veibyggers måte å håndtere disse kravene på: «De gir så konsulenter bestillinger på kollektivtransportutredninger som vegetatens egne folk åpent sier ikke er gjennomførbare med de transportanalysemodeller som finnes i markedet i dag. Vi har ikke funnet noen fullgod forklaring på hvorfor vegsjefene opptrer slik. Men det er nærliggende å anta at legitimering av det nye vegtiltaket kan være en del av forklaringen.» Spørsmålet gjelder altså dette som går på å utrede andre alternativer enn økt veikapasitet. Mener samferdselsministeren at dette generelt sett skjer i tilstrekkelig grad i dag? Hvis ikke, hva vil hun gjøre med det?
Bjørgulv Froyn (Arbeiderpartiet), 2003-04-02:
Jeg vil gjerne stille samferdselsministeren følgende spørsmål: «Avinor AS har gjennom nye bestemmelser gjort det mulig for Forsvaret å stenge luftrommet over Indre Helgeland for sivil flygning med inntil 1,5 timer pr. dag med én dags varsel. Dette har så langt ført til at Widerøe har måttet kansellere flygninger, noe som igjen fører til at reisende ikke får gjennomført planlagte reiser. Hva vil statsråden gjøre for å ordne opp i dette, slik at sivil luftfart ikke blir skadelidende av Forsvarets behov for øvelsesflygning?»
Bjørgulv Froyn (Arbeiderpartiet), 2003-04-02:
Jeg takker for svaret. På en måte er det litt overraskende at det er såpass tett samarbeid mellom Avinor og Forsvaret når de legger tidspunktene for øvelsesflyvingene der de blir lagt. Konsekvensene for Widerøe er ikke bare et spørsmål om Widerøes flyvinger, men om de reisendes behov for videre reiser ved knutepunkter, som i dette tilfellet primært vil være Trondheim. Dette skaper unødige problemer for reisende i et omfang som har skapt irritasjon, og det skaper unødige kostnader for Widerøe som operatør. De kan ikke levere den reisen som de opprinnelig tilbød, i og med at de bare får én dags varsel. Mitt spørsmål til samferdselsministeren er: Er det ikke rimelig grunn til å se på den ordningen som fungerer mellom Avinor og Forsvaret, og kanskje bidra til at man finner andre tidspunkt for øvelsene slik at de i enda mindre grad enn det som blir registrert i dag, belaster den sivile luftfart?
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2003-04-02:
Eg har følgjande spørsmål til samferdselsministeren: «Nye tall for 2002 viser at det er registrert en klar nedgang i trafikkulykker på strekninger der fartsgrensen er økt fra 90 km/t til 100 km/t. Leder for trafikksikkerhetsseksjonen i Vegdirektoratet forklarer dette med at den nye fartsgrensen er bedre tilpasset det nivået som trafikantene selv mener er naturlig, og at det dermed blir en jevnere flyt med mindre akselerasjon og bremsing i trafikken. Vil statsråden, på bakgrunn av disse tallene, vurdere å øke fartsgrensene på flere vegstrekninger?»
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2003-04-02:
Eg vil takke statsråden for svaret. Eg tolkar dette slik at ho er open for å vurdere å auke fartsgrensene på andre vegstrekningar. Som statsråden poengterer, er det sjølvsagt viktig at ein utbetrar vegstrekningane, og at ein då får vegen sikrare på mange måtar. Ei satsing på veginvesteringar vil medføre lågare kostnader for næringslivet, det vil medføre færre trafikkulykker, og det vil også i dagens situasjon medføre færre arbeidsledige. Spørsmålet mitt er då om statsråden vil presse på for at det skal bli løyvt meir midlar og nok midlar til veginvesteringar i tida framover, både når det gjeld revidert nasjonalbudsjett og når det gjeld statsbudsjettet for 2004, slik at vi på den måten kan heve standarden på vegstrekningar og dermed auke fartsgrensene.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2003-04-02:
Eg stilte ikkje spørsmål om det ville vere i budsjettet, eg stilte spørsmål om statsråden ville presse på for at det blir løyvt pengar til vegsektoren. Elles vil eg referere til at vi i fjor hadde eit veldig dystert år når det gjeld trafikkskadde – vi passerte 12 000 trafikkskadde, ei auking på 15 pst. Dette er ein kraftig negativ trend som eg synest er urovekkjande, og eg vil då spørje statsråden: Viser ikkje dette at verkemidla frå Regjeringa er mislukka på fleire område, og at ein er nøydd til å tenkje nytt og ta i bruk radikale verkemiddel ved å satse meir på vegbygging og kanskje auke fartsgrensene enkelte stader? Vil ikkje dette gi ein langt betre effekt slik at vi ikkje får den negative utviklinga som vi såg for fjoråret?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2003-04-02:
Jeg har følgende spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «Sammenliknet med en rekke andre land har norsk kommunesektor svært begrenset myndighet til selv å fastsette nivået på egne skatteinntekter. I Norge utgjør kommunenes lokale skatteinntekter bare en liten del av sektorens totale inntekter. Både Sverige, Danmark, Finland og Island har større lokal beskatningsrett enn Norge. Mener statsråden det er behov for å øke norske kommuners rett til selv å kunne påvirke nivået på egne skatteinntekter i større grad enn det dagens finansieringssystem gir muligheter til?»