Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2005-04-14:
Jeg vil også få lov til å takke helse- og omsorgsministeren for redegjørelsen han holdt på mandag. Den var grundig i forhold til at den tok bredt opp status for psykiatrien i dag, men den hadde kanskje ikke all verden av anvisninger for hvordan en skal gjøre det framover mot 2008 for å være fullt ut operativ, slik intensjonen var i Opptrappingsplanen for psykisk helse. Statsråd Gabrielsen nevnte bl.a. seks punkter som han ønsket skulle stå sentralt framover, og det er viktig. Det første punktet gikk på dette med å få tilført tilstrekkelig med ressurser. Jeg er enig i det, men da må vi kanskje ikke bare se på summen i forhold til rammebevilgning, men på hvordan den generelle kommuneøkonomien er; om kommunene hvert år har en økonomi i bunnen for sitt driftskonsept, slik at det går an å følge opp det som er intensjonen innenfor primærhelsetjenesten generelt og psykiatrien spesielt. Det andre er økonomien og fordelingen i spesialisthelsetjenesten, og om det finansieringssystemet som vi har i dag, med DRG-poeng og innsatsstyrt finansiering, tjener psykiatrien. Det er det vel sagt veldig mye om før. Jeg tror at en må finne en annen finansieringsmodell, spesielt for psykiatrien, for at en skal få pengene dit de trengs, for å ha tjenester innenfor dette fagfeltet på spesialisthelsetjenestenivå. Så til tjenestene i akuttpsykiatrien. Det er skuffende å observere at DPS-er som ble vedtatt av den forrige sykehuseieren, er blitt skrinlagt eller lagt på is i den tiden helseforetakene har fungert. Nå begynner DPS-etableringen å finne en form, etter det jeg kan forstå, og det er bra. Men fortsatt er det altfor stor og varierende kvalitet på DPS-ene. Aktivitetsnivået er ulikt, og samarbeidsevnen og samarbeidsviljen er ulik. Helseministeren snakker nå om ambulante team, og det er bra nok. Det tror jeg også kan avhjelpe en del av denne situasjonen og være veldig kompetansegivende og hjelpende for primærhelsetjenesten. Men de ambulante teamene må da ha et godt utgangspunkt i DPS-et. Det må her være en ledelse som vet hva en vil, hva en gjør, og hva en skal gjøre for at det skal bli en god tjeneste. Samtidig må det være fagfolk nok, og det setter krav til et annet punkt som jeg skal komme til senere. Det faglige innholdet i tjenesten må styrkes, sa Gabrielsen. Det er nå under ferdigstillelse faglige retningslinjer som skal understøtte det faglige innholdet i behandlingene. Det må jeg si virkelig er på tide. Jeg er glad for det. Men samtidig med disse faglige retningslinjene må det være ressurser i bunnen. Det må være penger, og det må være utdannet personell og god nok rekruttering. Det er det viktig å få med seg, ikke minst det siste, hvis vi skal avhjelpe det behovet som kommer på slutten. I kommunene må det være økonomi til kompetanse og et behandlingsapparat som er tilstrekkelig. Jeg er glad for det helseministeren sa om en personlig kontakt og individuelle planer. Det er bra. Men så må vi ha botilbud, og vi må ha den sosiale biten på plass, med tilrettelagt arbeid eller sysselsetting og inntjening for den enkelte, og et oppfølgingssystem som gjør at sikkerhet og trygghet er der. Jeg tror for øvrig at vi trenger en del døgnplasser utover det som SINTEF påpeker. Jeg er i den sammenheng enig med representanten Alvheim i at en nå ikke må kaste vrak på alle disse døgnplassene, heller ikke de sykehjemsplassene som har vært der. Jeg er forferdet over at så mange av disse er nedbygd, uten at det har kommet et annet og bedre tilbud på plass. Det har Senterpartiet kritisert før. Så til slutt litt om de punkter som vi mener er viktige. Skal kvaliteten på tjenestene komme opp på et akseptabelt nivå, må kommunene tilføres mer ressurser, og spesialisthelsetjenestens aktivitets- og tjenestetilbud må bli bedre gjennom både mer ressurser og en styrking av det kvalitative innholdet. Utdanning og mer kompetanse må på plass. Det er viktig at vi også får en rekruttering som er i tråd med behovet innenfor dette medisinske fagfeltet. Det må være krav til ledelse og dermed helhet og framdrift både for den enkelte pasient, for institusjonene og for fagfeltet. Utdanning, forskning og utvikling er viktig, og det må være samhandling og utvikling mellom somatikk og psykiatri. Derfor er Regjeringens holdning til psykiatrisenteret ved St. Olavs Hospital i Trondheim skuffende. Kommunenivået må få mer penger, og her har Regjeringen et meget stort ansvar. Til slutt: Vi må sette det klientskapende samfunnet mer på dagsordenen. Hvordan skal vi endre utviklingen slik at vi ikke får denne økningen i psykiske problemer og behov for psykiatribehandling framover?