trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Guri Melby (Venstre), 2021-02-23:
Jeg føler et visst behov for å oppklare noe etter representantens innlegg, for det er mulig at jeg uttrykte meg uklart i sted. Det hørtes ut som jeg hadde sagt at vi hadde basert oss på noe som hadde kommet inn som høringsuttalelser nå. Det tror jeg ikke jeg har sagt, og det medfører heller ikke riktighet. Saken som ligner veldig mye på den vi legger fram nå, var på høring i 2017. Den saken vi legger fram nå, er i all hovedsak tilsvarende den som ble foreslått i Prop. 146 L for 2016–2017 – som da var ute på høring. Vurderingen var at siden denne er såpass lik, var det ikke behov for en ny høringsrunde nå. Det som har skjedd i mellomtiden, er at Stortinget i desember 2019 vedtok at saker om tilbakekall av statsborgerskap på grunn av uriktige opplysninger skal skje ved forvaltningsbehandling i første instans. Det er det som har skjedd i mellomtiden. I den perioden har det også vært en grundig utredning av spørsmålet om domstolsbehandling i første instans av saker om tap av statsborgerskap i forbindelse med Prop. 141 L for 2018–2019, som også SV støttet. Det er det som er faktum i saken. Når det gjelder behovet for å ha en sånn hjemmel, er det fordi bl.a. PST har erfaring med at det med dagens lovverk ikke har vært mulighet for tilstrekkelige tiltak mot norske statsborgere, til tross for at de vurderes å representere en alvorlig trussel mot grunnleggende nasjonale interesser.
Guri Melby (Venstre), 2021-02-23:
Situasjonen med smitteverntiltak og høy arbeidsledighet som følge av utbrudd av covid-19 vedvarer. Regjeringen har derfor foreslått midler til en ny tiltakspakke på integreringsfeltet, og der videreføres bl.a. utvidet norskopplæring og utvidet programtid for deltakere i sluttfasen av introduksjonsprogrammet. Tiltakene krever endringer i den midlertidige loven for å inkludere den nye gruppen deltakere, og lovforslaget forutsetter at midlene bevilges. Jeg foreslår at deltakere som nå er i sluttfasen av introduksjonsprogrammet, får rett til utvidet programtid med inntil fire måneder hvis de har behov for utvidelse for å komme i arbeid eller utdanning. Jeg foreslår også at deltakere som avslutter opplæringen i norsk og samfunnskunnskap denne våren, får rett til inntil fire måneders utvidet norskopplæring. Nyankomne innvandrere er blant dem som kan få store utfordringer med å komme i jobb som følge av pandemien. Med de tiltakene jeg nå har foreslått, får flere mulighet til å øke sin kompetanse og forbedre mulighetene sine for å komme i arbeid eller utdanning. Jeg er glad for at flertallet i komiteen støtter forslagene. En kort kommentar til noen av de andre momentene som har vært oppe i debatten: Når det gjelder utvidelse av introduksjonsprogrammet, vil det være behovsprøvd og dermed ikke gjelde alle deltakerne, så jeg deler ikke den frykten som representanten Engen-Helgheim løftet opp, knyttet til at vi får veldig mange som blir gående i program uten å søke jobb. Det er heller ingen tvil om at dette er et utrolig vanskelig tidspunkt å gå ut i arbeidsmarkedet på. Nå er det kanskje verre enn noensinne veldig mange steder. Det er grunn til å både håpe og tro at situasjonen vil være bedre når vi nærmer oss sommeren. En kommentar til representanten fra SVs forslag: Vi vil selvsagt gjøre en ny vurdering hvis vi nærmer oss sommeren og ser at det fortsatt ikke er bedring av situasjonen. Da vil vi vurdere om det er riktig å forlenge dette, eller om andre tiltak kanskje vil være enda mer treffende. Jeg mener regjeringen gjennom denne pandemien har vist at vi passer på denne gruppen, og at vi sørger for tiltak som fungerer godt for dem, og som sikrer at de får brukt tiden med krise til å bygge sin kompetanse istedenfor bare å gå ut i arbeidsledighet. Dette er tiltak som vil sørge for at folk får en mulighet til å styrke sin kompetanse, og det er gjennomgående for veldig mange av de krisetiltakene vi har levert, at vi satser på utdanning, vi satser på mulighet for å bygge kompetanse slik at man forhåpentligvis står styrket i arbeidsmarkedet senere. Vi styrker også Jobbsjansen i den siste krisepakken som er levert, nettopp fordi det er et viktig, godt og treffsikkert tiltak.
Masud Gharahkhani (Arbeiderpartiet), 2021-02-23:
Arbeiderpartiet understreker viktigheten av at barns beste skal være et grunnleggende hensyn i alle saker som berører barn. Dette er Norge forpliktet til gjennom FNs barnekonvensjon. Ingen barn eller ungdom skal bli værende i Norge i årevis i en uavklart situasjon. Det er svært uheldig for det enkelte barn og familien deres, som må sette livet på vent, og det er uheldig for integreringen. Lang saksbehandlingstid kan i seg selv være i strid med barns beste. Derfor er det avgjørende å sikre en rask og effektiv saksbehandling i saker som omfatter barn og unge. Arbeiderpartiet er opptatt av at vi fører en rettferdig asylpolitikk som ivaretar asylinstituttet. Asylordningen er til for å gi opphold til personer som faktisk har et beskyttelsesbehov. Det innebærer at vi også må ha strenge krav til at de som søker om asyl, må være ærlige om sin identitet og andre faktiske forhold i saken. Det har de siste årene gjentatte ganger blitt rettet kritisk søkelys mot utlendingsforvaltningens praksis knyttet til barns-beste-vurderinger. Vi vet at saker som omhandler lengeventende barn, ofte er komplekse og krevende å vurdere, bl.a. når det er snakk om avveiningen mellom hva som er barnets beste, og ulike innvandringsregulerende hensyn. Utlendingsforvaltningen må ofte utøve betydelig skjønn i disse sakene. Forvaltningsloven stiller likevel klare krav til utlendingsmyndighetenes plikt til å begrunne sine vedtak. Dette er avgjørende bl.a. for å sikre likebehandling og forutsigbarhet i utlendingsforvaltningen. Begrunnelsen må være slik at det er mulig å ettergå hvorfor forvaltningen har falt ned på ulikt utfall i lignende saker. Derfor anbefaler Arbeiderpartiet innstillingens forslag til vedtak i dag: «Stortinget ber regjeringen foreta en gjennomgang av praksis når det gjelder vurderinger av barnets beste i utlendingssaker, for å belyse hvorvidt utlendingsmyndighetene gjør en konkret og individuell vurdering i hver enkelt sak, og om de i tilstrekkelig grad synliggjør sine konkrete vurderinger i disse sakene.»
Masud Gharahkhani (Arbeiderpartiet), 2021-02-23:
Det er viktig at folk har tillit til forvaltningen og utlendingsmyndighetene fordi det handler om å ha tillit til asylinstituttet – at de som har rett på beskyttelse, får det, at de som ikke har rett på beskyttelse, må returnere raskt og ikke må leve et usikkert liv i svært mange år. Arbeiderpartiet er opptatt av rettferdighet, likebehandling og forutsigbarhet i asylpolitikken. Jeg mener det er et sunnhetstegn når saker som omhandler barn og ungdom, engasjerer i samfunnet. Det viser at vi bryr oss. Regjeringen har pekt på at forskriftsendringen som ble gjort i 2014, har bidratt til at barnets beste i dag generelt tillegges større vekt. Likevel har det de siste årene gjentatte ganger blitt rettet kritisk søkelys mot utlendingsforvaltningens praksis knyttet til barns-beste-vurderinger. Hvorfor vil ikke regjeringen støtte Arbeiderpartiets forslag om en gjennomgang av praksis når det gjelder barnets beste i utlendingssaker, slik at vi kan få et felles og kvalitetssikret grunnlag for å vurdere og diskutere dette temaet videre?
Masud Gharahkhani (Arbeiderpartiet), 2021-02-23:
Det kan være fint å få en oppklaring, for i dag har representanter fra både Venstre og Kristelig Folkeparti sagt at de har fått en seier, og at det skal være en gjennomgang av dette. Hva er det egentlig konkret denne gruppen skal se på? For nå har jo egentlig innvandringsministeren avfeid det representanter fra Venstre og Kristelig Folkeparti sier.
Masud Gharahkhani (Arbeiderpartiet), 2021-02-23:
Det er jo litt av det samme utgangspunktet vi har når vi fremmer dette forslaget som regjeringspartiene velger å stemme ned i stortingssalen. Barnekonvensjonen og vår egen grunnlov slår fast at alle barn har rett til å bli hørt, og stadfester at barns beste skal være et grunnleggende hensyn i alle saker som angår barn. UNE har selv gjort en gjennomgang av 54 utvisningssaker som rammer barn, som viser at UNE ikke hørte barn muntlig i noen av disse sakene. Hva vil regjeringen gjøre for å sikre barns rett til å bli hørt i saker som angår dem, slik Barnekonvensjonen faktisk krever?
Masud Gharahkhani (Arbeiderpartiet), 2021-02-23:
Representantforslaget tar for seg forslag om å gjeninnføre kravet om rimelighet i internfluktvurdering ved endring i lov 15. mai 2008 nr. 35 om utlendingers adgang til riket og deres opphold her, forslag om å trekke tilbake instruksene til utlendingsforvaltningen om opphør av flyktningstatus og praktisere opphørssaker i tråd med UNHCRs tolkning av FNs flyktningkonvensjon og forslag om at regjeringen må sørge for kort saksbehandlingstid i saker om opphør av flyktningstatus. Komiteen viser til flyktningkonvensjonen artikkel 1 C nr. 5 og 6 om bestemmelser om opphør av flyktningstatus når beskyttelsesbehovet ikke lenger er til stede. I juni 2016 ble det flertall på Stortinget for å oppheve rimelighetsvilkåret som tidligere gjaldt internfluktvurderinger. Vilkåret for å kunne henvise noen til internflukt er at søkeren kan få effektiv beskyttelse i dette området. Det betyr at området må være trygt og tilgjengelig for utlendingen. Norge er bundet av flyktningkonvensjonen artikkel 33 og Den europeiske menneskerettskonvensjonen artikkel 3. Det betyr at ingen kan sendes tilbake til forfølgelse, dødsstraff, tortur, umenneskelig eller nedverdigende behandling eller straff. Disse forpliktelsene kan ikke brytes når det henvises til internflukt. I de tilfellene det kan henvises til internflukt, skal det alltid vurderes om det likevel er grunn til å gi oppholdstillatelse etter utlendingsloven § 38, Oppholdstillatelse på grunn av sterke menneskelige hensyn eller særlig tilknytning til riket. De hensynene som tidligere ble vurdert under rimelighetsvilkåret, blir nå vurdert etter denne bestemmelsen. Komiteens flertall, Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet, støtter forslaget om å sørge for kort saksbehandlingstid i saker som omhandler opphør av flyktningstatus. Så langt som saksordfører. Arbeiderpartiet mener det er riktig å beholde muligheten til å fatte vedtak om opphør av flyktningstatus i tilfeller der beskyttelsesgrunnlaget har falt bort før det er innvilget permanent oppholdstillatelse. Jeg vil imidlertid understreke at bestemmelsen om opphør må praktiseres på en slik måte at den gir minst mulig negativ innvirkning på integreringen og ikke utsetter enkeltmennesker for unødig usikkerhet og belastning. Et eksempel på en slik uheldig praksis var da utlendingsmyndighetene i 2020 henla sakene til 600 somaliere etter at de først hadde fått varsel om opphør og deretter ventet i fire år i uvisshet om framtiden sin. Manglende avklaring mellom departementet og utlendingsforvaltningen skal ha vært en medvirkende årsak til denne situasjonen. En slik praksis kan være svært ødeleggende for integreringen og for den enkelte. Arbeiderpartiet forutsetter at departementet i framtiden sikrer at alle nødvendige avklaringer og vurderinger er gjort før de sender ut forhåndsvarsel om opphør av flyktningstatus. På bakgrunn av dette støtter vi forslaget om at regjeringen må sørge for kortere saksbehandlingstid i disse sakene.
Terje Breivik (Venstre), 2021-02-23:
Representanten Andersen og SV skal ha ros for å bringa ei viktig sak inn for debatt på Stortinget. Venstre er ofte samd med SV i asyl- og innvandringsspørsmål. Men det var fyrst med Venstre og Kristeleg Folkeparti i eit forpliktande, ikkje-sosialistisk regjeringssamarbeid me fekk ein meir human og rettferdig asyl- og innvandringspolitikk i landet. Venstre har alltid kjempa for at omsynet til barns beste skal vega tyngst når asylsøknader vert behandla. Barn skal ikkje li for at foreldra har gjort feil. Det var eit viktig gjennomslag då me gjorde omfattande endringar i utlendingslova § 38 for sju år sidan. Intensjonen var krystallklar: Barn som har slege rot, skal få vera her. No skal humanitære omsyn vega tyngre enn innvandringsregulerande omsyn. Etter det har fleire barnefamiliar som har budd lenge i landet, fått omgjort vedtaka sine og fått opphaldsløyve. Likevel dukkar det av og til opp saker som ut frå den informasjonen som er offentleg kjend, er vanskelege å forstå, slik som historia om Mustafa Hasan, som har budd 13 av sine 18 år i Noreg. Slik sett er det svært gledeleg og viktig at det sist fredag vart klart at regjeringa no set ned ei arbeidsgruppe som nettopp skal sjå på korleis regelverket skal vekta barns beste i saker om opphald. Arbeidsgruppa skal gjennomgå praksis med utvising i saker som involverer barn, og eventuelle behov for endringar i regelverket skal vurderast. I regjeringsplattforma frå Granavolden er me òg samde om å ha ein ny gjennomgang av klageordninga på utlendingsfeltet. Var det opp til Venstre, burde me sjølvsagt gått lenger. Me står likevel trygt med regjeringa, fordi alternativet er langt verre. Rett før jul gav Senterpartiet og Framstegspartiet støtte – og dermed fleirtal – til Arbeidarpartiet sitt forslag om å stramma inn asylpolitikken ytterlegare. Det var eit førevarsel om kva slags politikk me får dersom det vert regjeringsskifte. Under den raud-grøne regjeringa stod over 400 barn i fare for å verta sende ut av landet – 400 uskuldige barn, i total uvisse og i eit ingenmannsland, år etter år. Det er slike hjarteskjerande saker det har vorte monaleg færre av etter regelendringane i 2014. Eg håpar at SV i ein eventuell ny regjeringskonstellasjon ikkje gløymer dei fine primærstandpunkta sine nok ein gong om dei skal forhandla om ei ny regjeringsplattform. Det gjorde aldri Venstre.
Monica Mæland (Høyre), 2021-02-23:
Forslagene i denne saken har sin bakgrunn i saken til Mustafa Hasan, som har vekket mye engasjement og mye debatt, og det forstår jeg godt. Nå skal Oslo tingrett igjen vurdere gyldigheten av Utlendingsnemndas vedtak, altså en ny vurdering i tråd med systemet vi har for overprøving av forvaltningsvedtak. Det er derfor min oppfatning at denne saken ikke utløser behov for å vedta noen av de framsatte forslagene. Jeg mener tvert imot at det ville være ganske uheldig om man ikke skulle effektuere noen returer for lengeværende barn i påvente av en praksisgjennomgang, slik det foreslås i forslag nr. 1. Berostillelse som dette kan bare gjøres ved endringer i lov eller forskrift. Jeg mener altså at det ikke er behov for noen regelverksendring her. Utlendingsloven § 38 sikrer at vurdering av barnets beste skjer – at det er et grunnleggende hensyn i alle saker. Etter forskriftens § 8-5 skal det mer til for å legge avgjørende vekt på innvandringsregulerende hensyn jo sterkere tilknytning barnet har. Avslaget skal også være forsvarlig ut fra barnets beste. UNE har i 2016 rapportert på bruken av bestemmelsen. Etter innføringen i 2014 økte andelen som fikk opphold, fra 45 pst. til 82 pst. Økningen viser at barnets beste og tilknytningen til Norge tillegges større vekt enn tidligere. Da er det min vurdering at det ikke er behov for en gjennomgang av praksis. Tilbakekallssaker vurderes etter § 38 og forskriftens § 8-5. Regelverket er derfor på plass. Det er også forskriftsfestet krav til begrunnelse i alle vedtak som omfatter barn. Det skal framkomme hvilke vurderinger som er gjort – av barnets situasjon, innvandringsregulerende hensyn og hvordan motstridende hensyn er avveid. For dem som har fylt 18 år og fortsatt er under barnevernets omsorg, er det slik at alder og andre forhold, som oppholdstid, sårbarhet og betydningen av tiltak fra barnevernet, er forhold som alle inngår i vurderingen under § 38. Til sist mener jeg altså ikke det er behov for en uavhengig utredning av innvandringsregulerende hensyn. Dette er allerede omtalt i lovens forarbeider, og § 38 gir også eksempler på hva slike hensyn kan være. Hvilke hensyn det er relevante å vise til, må avgjøres fra sak til sak i en konkret vurdering. UNE har høy bevissthet om likebehandling og har mekanismer for å unngå slik praksis. Som det framgår av Granavolden-erklæringen er det besluttet at regjeringen skal foreta en fornyet gjennomgang av klageordningen. Vi arbeider nå med konkrete forslag til regelendringer, bl.a. retten til nemndsmøtebehandling, personlig fremmøte og høring av barn. Vi vil fremme en sak om det om kort tid.
Monica Mæland (Høyre), 2021-02-23:
Det er rett og slett fordi jeg har tillit til at den praksisendringen og forskriftsendringen som ble gjort, har ført til endringer i forvaltningen. Og jeg har tillit til at forvaltningen tar de nødvendige hensyn i disse sakene. Vi fikk i 2014 en utredning, en FoU-rapport – Barn i asylsaker – en evaluering og kartlegging av hvordan barns situasjon blir belyst i saksbehandlingen i Utlendingsnemndas saksbehandling, herunder høring av barn. Det var en grundig rapport. Alt tydet på at sakene var godt opplyst i ulike instanser, og det var ingen funn som tydet på at sakene i praksis avgjøres uten at det er tilstrekkelig opplyst etter forvaltningsloven. Det er også slik at det er forskriftsfestet i § 17-1a særlige krav til begrunnelse i vedtak som berører nettopp barn. På bakgrunn av det mener vi det ikke er behov for den utredningen som Arbeiderpartiet her etterspør.
Monica Mæland (Høyre), 2021-02-23:
Nei, det har jeg ikke. Denne arbeidsgruppen skal se på saker som gjelder utvisning av foreldre, hvor det er barn involvert som er norske borgere, eller som har oppholdstillatelse i Norge. Det er de sakene man skal gjennomgå. Man skal ikke se på saker hvor barn ikke på eget grunnlag har oppholdstillatelse, men saker om utvisning for å se på praksisen knyttet til barns beste i de sakene.
Monica Mæland (Høyre), 2021-02-23:
Jeg må bare gjenta at det er praksis knyttet til utvisningsvedtak av foreldre med barn som skal gjennomgås. Det er kanskje her misforståelsen oppstår. Det er ikke for barn som ikke ellers fyller vilkårene for opphold. Familier er en enhet, og det er en enhet som vi selvfølgelig i veldig liten grad som samfunn trer inn i og oppløser. Vi ser på klagegjennomgangen knyttet til UNEs saksbehandling. Det er slik at når det ikke er heftet tvil eller vesentlig tvil, som det heter, ved avgjørelsen, kan man unnlate å ha nemndsbehandling, unnlate å ha muntlig fremmøte. Men vi gjennomgår det og kommer med en sak om det om ikke veldig lenge.
Monica Mæland (Høyre), 2021-02-23:
Jeg oppfatter at representanten spør meg om enkeltsaker. De kommer jeg ikke til å kommentere, det er heller ikke det systemet vi har. Men hvis det er slik at UNE er dømt for å ha brutt rettsregler eller forvaltningspraksis knyttet til dette, vil jeg gjerne vite det. Det er UNE ikke. Tvert imot har domstolen anerkjent UNEs framgangsmåte i de sakene det her siktes til – og da svarer jeg altså på et generelt grunnlag, for jeg vet ikke hvilke konkrete saker det er representanten viser til.
Monica Mæland (Høyre), 2021-02-23:
Jeg må bare gjenta at UNE ikke er dømt i noen sak for å ha brutt sin kompetanse. Tvert imot har Høyesterett sagt at hovedregelen synes å være at klageinstansene har kompetanse til å treffe nytt vedtak etter at det opprinnelige klagevedtaket er kjent ugyldig ved dom. Det er det Høyesterett har sagt, hvis det er den saken representanten viser til. Så er det selvsagt sånn at vi skal følge alle våre internasjonale forpliktelser, og når det skjer endringer i de internasjonale forpliktelsene, eller faller en dom i EMD, gjøres det kjent gjennom dialog med vårt forvaltningsapparat, gjennom rundskriv, gjennom instrukser og gjennom endringer i forskrifter og lover.
Monica Mæland (Høyre), 2021-02-23:
Det var en nokså lemfeldig gjengivelse av mitt svar sist. Jeg sa vel veldig tydelig at det var både UNEs og UDIs ansvar å holde seg oppdatert på det som skjer, både ved endring av internasjonale konvensjoner og ved dommer. Så er det slik at de dommer som avsies, er rettskilder for oss i saker som er like. Nå er det veldig sjelden at to saker er like. Det jeg svarte, var generelt, at vårt ansvar for at vårt forvaltningsapparat skal følge opp våre internasjonale forpliktelser, tar vi gjennom dialog med forvaltningsapparatet, vi tar det gjennom forskrifter, gjennom rundskriv og gjennom regelendringer. Det er et generelt svar på et spørsmål om hvordan vi holder oss oppdatert om rettspraksis internasjonalt.
Monica Mæland (Høyre), 2021-02-23:
Ingen som søker asyl, har rett til internasjonal beskyttelse dersom internflukt i eget land er mulig. I juni 2016 sa et flertall på Stortinget seg enig i at rimelighetsvilkåret ved internflukt skulle oppheves, og jeg mener det var et riktig vedtak. Norge er ikke folkerettslig forpliktet til å ha et sånt vilkår, og opphevelsen sikrer likebehandling og klargjør regelverket. Jeg mener at vårt nasjonale regelverk bør være tydelig på når det foreligger en forpliktelse til å gi flyktningstatus. Så er det viktig å understreke at Norge uansett ikke kan returnere noen til forfølgelse, dødsstraff, tortur, umenneskelig eller nedverdigende behandling eller straff. Utlendingsmyndighetene skal også alltid vurdere om det er grunnlag for å gi oppholdstillatelse på humanitært grunnlag når det henvises til internflukt. I november 2015 bestemte et flertall på Stortinget at det i større grad skulle praktiseres opphør av flyktningstatus dersom beskyttelsesbehovet er bortfalt på grunn av endringer i hjemlandet. Regjeringen fulgte opp Stortingets vedtak i en instruks til Utlendingsdirektoratet våren 2016. Formålet bak flyktningkonvensjonen er å gi beskyttelse til personer som ikke kan få det i eget hjemland. Flyktningkonvensjonen har egne bestemmelser om opphør av flyktningstatus, som er videreført i utlendingsloven. Regjeringens instruks er innenfor rammen av både flyktningkonvensjonen og utlendingsloven. Jeg har merket meg at FNs høykommissær for flyktninger, UNHCR, ikke anbefaler bruk av internflukt i opphørssaker. Til det vil jeg bemerke at UNHCRs anbefalinger ikke er bindende for Norge, selv om de normalt tillegges stor vekt. Jeg viser også til at spørsmålet nylig er blitt behandlet av Høyesterett, som mener at internflukt kan tas i betraktning i opphørssaker. Det er et mål at alle saker etter utlendingsloven skal behandles korrekt og uten ugrunnet opphold. Opphørs- og tilbakekallssaker er et viktig og prioritert saksområde. Saksbehandlingstiden har dessverre vist seg å være for lang i mange av sakene i denne porteføljen. Justis- og beredskapsdepartementet er i dialog med UDI om dette og følger nøye med på utviklingen i saksbehandlingstiden.
Monica Mæland (Høyre), 2021-02-23:
Jeg kan bekrefte at UNHCR har gitt en anbefaling til Norge. Så kan jeg bekrefte at regjeringen, Stortinget og domstolen ikke anser at vi har en slik folkerettslig forpliktelse.
Monica Mæland (Høyre), 2021-02-23:
Jeg oppfatter det slik at representanten er politisk uenig med regjeringen, med et flertall i Stortinget og med domstolen. Det kan man selvsagt være. Det er altså regjeringen, Stortinget og domstolens oppfatning at vi ikke har en folkerettslig forpliktelse, at UNHCRs anbefaling ikke er bindende, men at den selvsagt skal veie tungt. Det er det jeg har redegjort for, og det er det standpunktet regjeringen har, Stortinget har og domstolen har.
Monica Mæland (Høyre), 2021-02-23:
Jeg synes det er veldig spesielt. Vi behandlet akkurat forrige sak, der representanten overhodet ikke la til grunn UNEs fortolkning av sin sak, av sin kompetanse, men tvert imot mente at UNE tok fullstendig feil. I denne saken mener altså representanten at det er UNEs fortolkning som er den eneste riktige – når regjeringen og et flertall på Stortinget, og domstolen, har sagt at sånn er det ikke. Vi har altså ingen folkerettslig forpliktelse, men vi gjør en grundig behandling av hver enkelt sak, og vi legger til grunn at vi ikke skal returnere mennesker som utsettes for tortur, straff eller annen umenneskelig behandling. Så dette er jo en bestemmelse der vi ivaretar kravet til menneskelige hensyn på alle måter. Men vi skal altså ikke ha en rimelighetsbetraktning, fordi det mener vi at vi ikke er forpliktet til å ha.
Monica Mæland (Høyre), 2021-02-23:
Det er jeg helt uenig i. Det representanten i forrige sak redegjorde for, var at UNEs forståelse av loven og praktiseringen av den var de facto feil. Jeg mener jo ikke det, men det mente representanten. Så mener man altså nå at UNE er den eneste rettskilde for fortolkningen – i denne saken. Det kan så være, men det forteller jo én ting, og det er at jurister ofte kan være uenige om fortolkning av lover. I denne saken har altså regjeringen, et flertall på Stortinget og norske domstolen et annet syn enn representanten. Så har jeg i min oversendelse til Stortinget redegjort for hvordan vi oppfatter dette. Den redegjørelsen har representanten fått, og jeg har også redegjort for dette i innlegget mitt.
Monica Mæland (Høyre), 2021-02-23:
Etnisk profilering er ikke en arbeidsmetode i politiet. Alle skal møtes med respekt og toleranse, og jeg legger til grunn at det slås ned på all diskriminerende adferd. Politiets kontakt med publikum må ha en lav terskel. Denne kontakten er en nødvendig del av politiets forebyggende virksomhet, og den som er i kontakt med politiet, kan ha et legitimt ønske om ikke å kunne gjenfinnes i et register. Noe av denne kontakten kan bli fulgt opp ved at den går over i en kontrollsituasjon. Jeg har forståelse for at denne overgangen kan oppleves som belastende. Når det gjelder identitetskontroll etter utlendingsloven § 21, vil jeg framheve at det å hindre at personer oppholder seg i landet ulovlig, er viktig, ikke minst med tanke på sikkerheten i samfunnet og for å forebygge og hindre kriminalitet. Kontroll av utlendingers identitet og oppholdsgrunnlag er også en viktig del av Norges forpliktelser etter Schengen-avtalen. Disse kontrollene skal loggføres. Det følger av politiets rundskriv 2010/011. Slik loggføring foretas primært i politiets grense- og territorialkontrollsystem og -register, GTK, men kan avhengig av kontrollsituasjonen også skje i andre systemer, noe som skaper utfordringer når det gjelder søkefunksjoner og føring av statistikk. Jeg legger til grunn at kravene til loggføring etter utlendingsloven blir fulgt opp. Jeg mener det ikke er naturlig at regjeringen skal instrueres til å følge opp et rundskriv i politietaten, slik forslaget legger opp til. Jeg forventer imidlertid at etaten griper fatt i avvik som identifiseres. Selv om intensjonen er den beste, vil jeg også være tilbakeholden med å støtte forslaget om at statistikken etter utlendingsloven gjøres offentlig tilgjengelig og søkbar. Siden loggføring skjer i flere systemer, vil en slik løsning forutsette en gjennomgang og sammenstilling fra flere systemer, og det mener jeg ikke vil være en riktig ressursbruk.
Monica Mæland (Høyre), 2021-02-23:
Det var meningen å styrke politiet i alle ledd – både i beredskap, i kriseledelse, i kultur, i å organisere et tydeligere politi, i å styrke fellestjenestene og å styrke tilbudet til befolkningen. Det mener jeg at vi har gjort. Men vi ser veldig forskjellig på dette. Mens Arbeiderpartiet teller ansatte på et lokalt kontor, teller jeg: Hvilke fellesenheter har vi – analyse, etterforskning, Felles straffesaksinntak – hva slags organisering har vi? Hvordan opererer organisasjonssentralene? Jeg tror alle husker en operasjonssentral som ramlet sammen, som besto av en person og en gul lapp. Sånn kan vi altså ikke ha det. Derfor er politiet styrket i alle ledd. Der vi ytterligere skal styrke politiet nå, er i de geografiske enhetene. Det skal de 400 politistillingene bidra til.
Monica Mæland (Høyre), 2021-02-23:
Nei. Det er altså slik at når du ringer etter en politipatrulje som er ute, og som kommer – da ringer du en operasjonssentral, som er styrket. Fellesenhetene som bistår patruljen, er styrket. Patruljen er styrket, mer spesialisert, og det er mer etterforskning på stedet. Alle ledd i politiet er styrket. Så det går ikke an å telle opp ansatte på et kontor. Man jobber ikke i et vakuum. Det er ikke slik at fellesenhetene liksom er opprettet for sin egen del. De er opprettet for å avdekke og forebygge kriminalitet. Det er sterke operasjonssentraler, og vi har forebyggende enheter og nettpatruljer. Vi jobber på en helt annen måte enn vi gjorde i 2013. Alle deler av politiet er styrket, men så skal vi styrke de geografiske enhetene ytterligere med de 400 stillingene.
Monica Mæland (Høyre), 2021-02-23:
Først må jeg si at jeg er helt uenig i representantens beskrivelse av vår innsats på dette området. Jeg tror ingen regjering noen gang har kunnet si at det har vært satset så mye, med møter mellom alle involverte, med opprettelsen av a-krimsenteret, og med strategier som har blitt fornyet annethvert år under denne regjeringen – nå sist i sommer. A-krimsamarbeidet har utviklet seg, og det er slik at Økokrims leder har sagt at det kan være utfordringer, ikke knyttet til politiets evne til å rykke ut sammen med andre etater – det har man hjemmel til – men hvem skal f.eks. stanse arbeidet? Det har jo Arbeidstilsynet anledning til, så det behøver ikke politiet å gjøre. Det er laget en utredning. Den skal Politidirektoratet gå gjennom. Det mener jeg det er viktig at de gjør, og trenger de andre hjemler, skal de få det. Når det gjelder deling av informasjon, går det nå ut et forslag til Stortinget om en hjemmel i forvaltningsloven til å dele informasjon.
Monica Mæland (Høyre), 2021-02-23:
Jeg vet ikke om noen konflikt, men jeg kjenner jo Stortingets vedtak, som jeg advarte sterkt imot. Men som jeg sa i Stortinget, er det min jobb å informere politiet om Stortingets vedtak, og det har vi gjort. Så oppfatter jeg at Oslo-politiet har gjort det Stortinget ba om, nemlig å gjennomføre en uavhengig konsekvensanalyse, og det er den analysen jeg oppfatter at politiet i Oslo nå diskuterer med byrådet og bydelspolitikerne. Utover det er jeg ikke oppdatert på dette.
Monica Mæland (Høyre), 2021-02-23:
Jeg er veldig opptatt av både oppklaringsprosenten og saksbehandlingstiden. Det er viktig. Så er det slik at vi ikke kjenner tallene nasjonalt for 2020, dem får vi 15. mars, når vi får politiets årsrapport. Det vi vet, er at en del saksmengder har økt veldig mye. Seksuelle overgrep mot barn har økt veldig mye de siste årene. Vi vet at sakene blir vanskeligere, de blir mer komplekse, og de krever mer ressurser. Vi vet også at vi bruker rundt 30 pst. av ressursene på de 3 pst. mest alvorlige sakene. Jeg mener det er en riktig prioritering. Men vi må selvsagt gå igjennom dette når vi får tallene, og så tror jeg man må være forberedt på at vi i 2020 hadde et helt spesielt år, et koronaår, og at det også vil gi seg utslag i disse tallene. Men jeg skal selvsagt gå nøye igjennom dem.
Monica Mæland (Høyre), 2021-02-23:
Med all respekt for at jeg ikke har vedtaket fra Stortinget foran meg, mener jeg at det ikke er helt korrekt gjengitt fra representanten. Jeg mener at det Stortinget anmodet om, var at man skulle gjennomføre en uavhengig konsekvensanalyse før man fattet noe vedtak. Den analysen er det – slik jeg oppfatter det – Oslo-politiet har fått utført, og som ligger til grunn for deres ønske om å slå sammen. Så har ikke jeg fått noen sak på bordet mitt, men den får jeg helt sikkert, og den må jeg behandle i henhold til Stortingets vedtak. Men dette må jeg se nøyere på, for jeg tror ordlyden var litt annerledes.
Monica Mæland (Høyre), 2021-02-23:
Først må jeg rett og slett ha en avklaring når det gjelder Oslo, for representanten Eide var oppe og refererte et vedtak, men jeg har også et annet vedtak, nr. 237, og der står det: «Stortinget ber regjeringen sikre at det i forbindelse med planarbeidet med strukturelle endringer av politistasjoner i Oslo utarbeides en uavhengig konsekvensanalyse av planene. Konsekvensanalysen må gjennomgå hvordan sammenslåingen vil påvirke tjenestetilbudet, endringer i politiets arbeidsform og metodikk,» osv. – altså en sammenslåing. Hvis flertallet i denne salen ikke mente det de vedtok, så reagerer jeg på det, for politimesteren har nå gjort det flertallet ba om. Hvis det flertallet sier at politimesteren i Oslo nå ved utløpet av leiekontrakter på to polititjenestesteder – et av dem er for øvrig ikke publikumsåpent – ikke får lov til å inngå ny kontrakt, ikke får lov til å lage en ny, bedre stasjon, så trenger jeg rett og slett å vite det. Da er dette arbeidet skjedd forgjeves. Jeg er ikke så veldig overrasket over Senterpartiet og SV, men jeg er overrasket over Arbeiderpartiet. Jeg trodde de hadde tillit til at politimesteren og politiet i Oslo gjorde denne vurderingen. Så er det stilt spørsmål knyttet til en dom i EMK som kom helt i slutten av desember. Det er helt riktig at det begrenset muligheten til å legge beslag, hvis ikke det er åpenbart at de opplysningene som kommer, ikke er riktige. Det jobbes nå i departementet, Lovavdelingen og politiavdelingen sammen med POD med å se på midlertidige løsninger knyttet til påtaleinstruksen, og med å se på lov- og forskriftsendringer, for det er antageligvis det som er svaret. Vi har valgt ikke å anke denne dommen. Jeg synes i det hele tatt at det har vært en god debatt. Det er mye enighet i salen om politiet, og så er det noen tydelige uenigheter. Jeg føler at skillet går mellom dem som vil skru klokken tilbake, de som vil tilbake til et politi anno 2013, og de som vil framover. Vi vil altså framover. Det ble fra komiteens leder etterlyst selvinnsikt på at ikke alt er perfekt. Jeg må si at politimeldingen er veldig tydelig på utfordringsbildet, veldig tydelig på at alt ikke er perfekt. Jeg har vært veldig tydelig på det i alle mine innlegg om dette. Men veldig mye er bra, og det skal vi bygge videre på. Vi skal ikke skru klokken tilbake. Det trenger ikke politiet, og det trenger i hvert fall ikke det norske folk. Mye må fortsatt gjøres, og det er en jobb vi aldri blir ferdig med. Mange, helt uavhengig av partitilhørighet, har skrytt av politiet. Det er veldig bra. Det er bra at vi alle er enige om at vi er stolt av politiet vårt. Det gjøres en kjempejobb av sivilt ansatte, av politiansatte, i politidistriktene, i Politidirektoratet og i særorganene våre. Vi kan være veldig stolt av politiet i Norge.
Monica Mæland (Høyre), 2021-02-23:
Jeg må rett og slett, uten å være møteplager – det har jeg ikke noe ønske om å være – vise til vedtak nr. 237, der det står: «Konsekvensanalysen må gjennomgå hvordan sammenslåingen» – sammenslåingen – «vil påvirke tjenestetilbudet.» Det er altså slik at politimesteren har gjort den jobben Stortinget har bedt om. Hvis man nå har ombestemt seg, er det fint hvis politiet i Oslo får vite det. Hvis man tvinges til å ha en kontorstruktur som ikke er framtidsrettet eller hensiktsmessig, hvis man tvinges til å inngå avtaler, vil kanskje stortingsflertallet ha en mening om adresse, kvadratmeter, husleiepris og den type ting, og i så fall er det fint å vite det. Men hva mente man med ordet «sammenslåing» og analyse av en sammenslåing? Dette mener jeg er helt avgjørende for at vi skal greie å følge opp Stortingets vedtak.
Monica Mæland (Høyre), 2021-02-23:
Bare for å være veldig tydelig: Det jeg ba Oslo-politiet om, var å gjøre en uavhengig analyse i henhold til Stortingets vedtak. Jeg oppfatter – jeg må si jeg oppfatter – at det er det politimesteren har gjort, og det er den informasjonen hun har delt med byrådet og med bydelspolitikerne. Så kan ikke jeg si noe om innholdet i den analysen, jeg har ikke fått den på bordet, men når det her forskutteres hvilke vedtak vi – jeg – må fatte basert på Stortingets vedtak, må vi klare opp i dette. Jeg oppfatter at det er gjort en uavhengig analyse, og det handler om å være til stede i denne delen av byen, og det handler først og fremst om å være til stede på patruljer ute blant folk, drive forebyggende arbeid. Det gjøres en kjempejobb i Oslo, som har utfordringer som ingen andre har, og den gjør man ute blant folk, men det handler nettopp om å kunne samle kompetansen. Innholdet i dette kan ikke jeg gå god for, men beskjeden er en uavhengig analyse basert på Stortingets bestilling om at skulle det skje en sammenslåing, var det det som måtte gjøres.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2021-02-23:
Denne saken handler om å være sikker på at politiet gjennomfører ID-kontroller på en riktig måte, og på en måte som ikke bidrar til større avstand mellom politiet og deler av befolkningen. Det tror jeg politiet selv også er interessert i. Vårt inntrykk av norsk politi er at de er opptatt av å framstå ryddig og ikke øke konfliktnivået, og også å ha god kommunikasjon med alle deler av befolkningen. For Arbeiderpartiet handler denne saken om å sikre legitimitet til politiets arbeid. Vi er glad for at hele komiteen i en felles komitémerknad understreker at det ikke finnes rapportering eller forskning som støtter at norsk politi er preget av omfattende institusjonell eller strukturell rasisme. Vi har også stor tiltro til politiet. De er kompetente, faglig dyktige og også i stand til å tåle en saklig samfunnsdebatt her i stortingssalen. For Arbeiderpartiet er det viktig at det ikke legges unødvendige hindringer i veien for politiets arbeid med å foreta identitetskontroll for å hindre at personer oppholder seg i landet ulovlig, men vi mener at det er hensiktsmessig at man sikrer riktig loggføring og statistikkføring. At politiet loggfører kontroller i tråd med det Politidirektoratet selv har sagt i sine retningslinjer, og at statistikken gjøres offentlig, mener Arbeiderpartiet vil kunne gi legitimitet til politiets arbeid – eventuelt gi myndighetene mulighet til å rette opp dersom det skulle vise seg å være en urettmessig praksis ved at man avdekker at en andel ID-kontroller kan hevdes å være basert på etnisk profilering. Det har vi ingen forskning eller statistikk på, men det bør ikke være kontroversielt at denne debatten tas opp, at man gjøres oppmerksom på det, og at man sier at ID-kontroller bør reguleres, og også være sikker på at det reguleres og loggføres i tråd med de retningslinjene Politidirektoratet selv har satt opp. Det er langt fra mistenkeliggjøring av et dyktig norsk politi. Jeg tar opp de forslagene som Arbeiderpartiet er med på.
Ingunn Foss (Høyre), 2021-02-23:
Å hindre at personer oppholder seg ulovlig i landet, er en viktig oppgave for politiet, særlig med tanke på sikkerhet og for å forebygge og hindre kriminalitet. Kontroll av utlendingers identitet og oppholdsgrunnlag er også en viktig del av Norges folkerettslige forpliktelser, og det er viktig at vi har mekanismer på plass som sikrer at disse forpliktelsene kan overholdes. Som følge av utlendingsloven § 21 kan politiet stanse en person og kreve legitimasjon når det er grunn til å anta at vedkommende er utenlandsk statsborger, og tid, sted og situasjon gir grunnlag for slik kontroll. Statsråden opplyser i sitt svarbrev til komiteen at når politiet utfører slike kontroller, tilstrebes det at kontrollen er kunnskapsstyrt og retter seg mot steder hvor politiet av erfaring eller på bakgrunn av tips har kjennskap til at personer uten lovlig opphold oppholder seg eller jobber uten nødvendige tillatelser. Forslagsstillerne hevder at det har vært flere hendelser i Norge som gir grunn til mistanke om at personer med minoritetsbakgrunn kontrolleres uten at det foreligger tilstrekkelig grunnlag for det. Det er i denne forbindelse viktig å understreke at det ikke finnes rapportering eller forskning som støtter at norsk politi er preget av omfattende institusjonell eller strukturell rasisme. Jeg er glad for at Norge har et av verdens best utdannede politi, og jeg har full tillit til at de utfører denne jobben i tråd med vedtatt lov. I statsrådens svarbrev til komiteen vises det også til at Politidirektoratet planlegger å revidere de gjeldende retningslinjene for gjennomføring av utlendingskontroll etter utlendingsloven, og at behovet for tydeligere rutiner for loggføring med sikte på å få en enhetlig praksis vil bli vurdert i dette arbeidet.
Ingunn Foss (Høyre), 2021-02-23:
Helt siden denne regjeringen tiltrådte, har styrking av politi og beredskap vært en hovedprioritet. Etter tragedien 22. juli 2011 beskrev Gjørv-kommisjonen et politi som var for svakt rustet, organisert og ledet. Politianalysen tegnet et lignende bilde. Målet for reformen er et politi med økt beredskap, styrket operativ evne og bedre samarbeid internt. For regjeringen har to tiltak vært helt sentrale i arbeidet for å utvikle norsk politi: Vi har styrket bemanningen med over 3 000 flere ansatte i etaten. Vi har økt kvalitet gjennom en politireform som sikrer oss et mer moderne politi tilpasset den tida vi lever i. Det er fortsatt ting som kan og skal bli bedre i norsk politi, men på vei mot dette må vi glede oss over alt som er blitt bedre. Direktoratet for forvaltning og økonomistyring skriver i sin rapport: «Operasjonssentralene er blitt mer profesjonelle, politikontaktene og politirådene får til god samhandling med kommunene og politipatruljen jobber på nye måter gjennom politiarbeid på stedet.» «Felles staffesaksinntak bidrar til bedre etterforskning i initialfasen og får bedre omtale i 2019 enn tidligere.» Riksadvokaten skrev i 2019: «Det kan ikke være tvilsomt at kvaliteten på straffesaksområdet i dag er høyere, og gradvis blir jevnere, enn tidligere.» Jeg har ikke møtt en eneste politimester eller ansatt i politiet som vil tilbake til den gamle strukturen og måten å jobbe på. De sier alle at retningen er rett, og at reformarbeidet må fortsette. På tross av store endringer i sektoren viser nye undersøkelser at folk føler seg trygge og har tillit til politiet. Vi har i dag et politi som er langt bedre i stand til å håndtere dagens og framtidas kriminalitet enn vi hadde før reformen. Vi har fått likere tjenester med bedre kvalitet over hele landet. Politiet innfrir nå de nasjonale responstidskravene for alle tre tettstedskategorier over en periode på fire måneder. Politiet besvarer nærmere 98 pst. av alle anrop på 112 innen 20 sekunder. Og politiet har topplasseringer på Ipsos’ årlige omdømmeundersøkelse. Det skulle en nesten ikke tro når en hører på all kritikken fra opposisjonen. Skal befolkningens tillit og trygghet opprettholdes, må politiet være i stand til å håndtere ulike former for kriminalitet – fra terrorisme og vold i det fysiske rom til overgrep og svindel i det digitale rom. Når kriminaliteten endrer seg, krever det en annen organisering av politiets arbeid, tettere samspill mellom ulike ressurser i politiet, lokalt, i distriktet og nasjonalt. Dette ble etterlyst av fagfolkene i 2011, og dette har vi nå levert på. Jeg er glad for at det ikke blir vedtatt noen store endringer i Stortinget. Reformen, som flere har vært inne på, gir gode resultater og må fortsette. Merkelig nok foreslår ikke Senterpartiet og Arbeiderpartiet noen store endringer – noe en skulle tro etter årevis med klaging på alt det de mener er galt i norsk politi. Både Senterpartiet og Arbeiderpartiet bruker ganske store ord, men når det kommer til innholdet i reformen, får den sterk støtte her i Stortinget. Det er bra, og det gir politiet arbeidsro til å gjøre den viktige jobben sin.
Ingunn Foss (Høyre), 2021-02-23:
Jeg liker tittelen «lensmann». Jeg er vant til den. Jeg vet hva en lensmann er. Selv om jeg innser at det kanskje føles rart for en jente som skal velge yrkesvei, å si at hun skal bli «mann» – om det nå er lensmann, sjømann eller styrmann – tror jeg ikke det er avgjørende. Det er kanskje heller ikke det at vi har gått fra å kalle det politimann til å kalle det politibetjent, som gjør at halvparten av Politihøgskolens studenter nå er kvinner, men jeg skal ikke utelukke at det hjelper – litt, iallfall. Når Senterpartiet uttaler til Nettavisen at dersom vi skifter navn fra «lensmann», tar vi «avstand fra vår egen kultur og nasjon», må jeg si at populismen har tatt overhånd, og at historieforståelsen er svak og på grensen til mannssjåvinistisk. Vår kultur var en gang at menn styrte: Vår nasjon var styrt av menn, og vår historie ble skrevet av menn. Sånn er det heldigvis ikke lenger. Nå skriver vi historien i fellesskap, og det er viktigere å inkludere flere enn å dyrke en sånn foreldet tenkemåte. Vår kultur er ikke definert av «mann» i yrkestitler, ei heller vår nasjon. Var det Senterpartiet som i 2019 tok avstand fra vår egen kultur og nasjon da de stemte sammen med oss andre om å be regjeringen sørge for kjønnsnøytrale titler i staten? Eller var det representanten Liv Signe Navarsete som tok avstand fra vår egen kultur og nasjon da hun i 2010 pekte på at det å gjøre statlige titler kjønnsnøytrale var et av Senterpartiets prestisjeprosjekter? Har det altså vært Senterpartiets prestisjeprosjekt å ta avstand fra vår egen kultur og nasjon? Jeg bare spør, og det vil nok sitte langt inne å innrømme. Men nå snur de altså kappen etter vinden og fisker i opprørt vann. Det synes jeg faktisk er ganske uverdig. For en konservativ politiker framkaller ikke kjønnsnøytrale stillingstitler i staten hornmusikk i brystet. Det er ikke en så viktig sak – «lensmann» eller «politiavdelingssjef», det betyr ikke så mye. Det som betyr noe, er hva denne yrkesgruppen kan utrette for å bygge tillit og trygghet i samfunnet vårt. Det er en viktig sak.
Ingunn Foss (Høyre), 2021-02-23:
Det har vært en lang kveld og en lang debatt. Jeg skal bare avslutte med et par sitater om hva politireformen har gitt oss. Jeg refererer til Ingar Bøen: Det som er sikkert, er at politiet i Møre og Romsdal aldri har vært bedre rustet til å gi oss gode polititjenester enn i dag. Det skyldes motiverte ansatte, gode budsjetter og politireformen. Videre et sitat fra Ole Johan Skogmo, regionlensmann i Nord-Troms: «Alle målbare parametere viser at både beredskapen, synligheten og polititjenesten har blitt mye bedre.» Han trekker også fram tettere kontakt med folk. Det er veldig bra. Takk for en god debatt.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2021-02-23:
Nei, men det var et sitat, president. Det var ikke mine ord.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2021-02-23:
Jeg vil gjerne spørre statsråden om oppfølging av vedtaket i Stortinget før jul angående prosessen med sammenslåing av politistasjoner i Oslo og tilstedeværelse av politi i nærmiljøet. Jeg er klar over at det er Politidirektoratet og Oslo politidistrikt osv. – sikkert i samråd med departementet – som tar den endelige avgjørelsen, men når Stortinget har fattet et sånt vedtak, er det et problem at det har kommet signaler denne uken om at man fortsetter prosessen med å slå sammen til én stasjon. Det gjelder Manglerud og Stovner politistasjoner. Jeg er opptatt av at det ikke skal være en unødvendig konflikt mellom politiet i Oslo og befolkningen i disse nærområdene, som er bekymret for nærheten til politiet. Jeg forstår politiets behov for å samle spesialitetene sine, men jeg vil gjerne spørre statsråden: Hva er gjort siden sist for å prøve å finne en løsning som mer kan møte begge parter, for å komme ut av den konflikten som nå ligger der?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2021-02-23:
Takk for svaret. Jeg har et spørsmål til som angår situasjonen for politiet i Oslo. Det gjelder det representanten Frølich nevnte i sitt innlegg om at politiet nå i mye sterkere grad enn før oppklarer kriminalitet. I forrige uke kom tallene for anmeldt kriminalitet i Oslo fra Oslo politidistrikt. Der framgår det at oppklaringsprosenten i Oslo politidistrikt i 2020 var på 35,5 pst. Det var en nedgang på 3,4 pst. i forhold til 2019. De siste tallene vi har for oppklaringsprosenten på landsbasis, er 50,9 pst. – de er hentet fra 2019, det er vel ikke kommet tall for 2020 ennå. Det er altså en forskjell på over 15 pst. i oppklaringsprosent mellom Oslo og det som er landsgjennomsnittet. Det skaper selvsagt bekymring i Oslo når det er ned mot en tredjedel av den anmeldte kriminaliteten som oppklares, og mange som er ofre eller utsatt for det, er bekymret for hva som skjer når sakene deres ikke oppklares. Vil statsråden sette inn tiltak og prosesser overfor politiet i Oslo for å øke oppklaringsprosenten?