Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2007-02-13:
Det er sider ved denne innstillingen som gjør at den i ettertid vil kunne betegnes som et tidsskille i norsk europadebatt. Det ene er at den trekker opp en ny måte å behandle EØS-relevante saker på her i Stortinget. Det vil bety at den politiske debatten på mange viktige områder vil måtte omfatte den europeiske samarbeidsdimensjon. Det at fagkomiteen skal trekkes sterkere og tidligere inn i behandlingen av forslag til nye direktiver og andre sentrale politiske dokumenter fra Kommisjonen, vil bety at vi er nødt til å ha mer av vår oppmerksomhet vendt mot den omfattende politikkutformingen som skjer i EU-samarbeidet. Interessen for denne debatten understreker behovet. Dette vil f.eks. måtte gjøre slutt på vår noe haltende miljødebatt, som ikke tar opp i seg at 70–80 pst. av ny miljølovgivning de siste ti årene har hatt sitt utspring i Brussel og ikke i Myntgata. Til nå har dette faktum ikke vært gjenspeilet i særlig grad, verken i miljødebatten her i huset eller utenfor. Det er også en svakhet ved dagens behandlingsform at et så viktig dokument for framtidens energipolitikk i vår verdensdel som Grønnboka om en miljøvennlig og trygg energiforsyning i Europa ikke har vært gjenstand for miljø- og energikomiteens oppmerksomhet. EU-samarbeidet berører også Norge på nesten alle områder. Vi er med i det indre marked og må akseptere de spilleregler EU-landene blir enige om. Vi er med i Schengen-samarbeidet, og vi er med i en lang rekke samarbeidsprogrammer – som vi slett ikke hadde behøvd å delta i, men som vi gjerne vil delta i, fordi vi ser oss tjent med det – enten det er forskningsprogrammer, utdanningsprogrammer, energiprogrammer eller helseprogrammer. Det er på høy tid at også Stortinget kobler seg på den malstrøm av politikkutforming som skjer i EU-samarbeidet – rett og slett fordi det stort sett handler om de samme utfordringer som vi står overfor her hjemme. Da kan det være mange gode ideer å hente, også på områder hvor vi som EØS-land ikke trenger å følge det EU-landene enes om. Ett slikt eksempel, som SVs Heidi Sørensen har løftet fram, er jo målsettingen om en viss innblanding av biodiesel i drivstoffet. Denne innstillingen legger opp til at Stortingets komiteer skal ha langt mer oppmerksomhet rettet mot det som skjer i EU-samarbeidet, enn de har hatt til nå. Det er viktig, også for å bidra til en bredere debatt om de rammer og de muligheter det europeiske samarbeidet gir for vår nasjonale politikkutforming. Det andre forholdet som bør representere et tidsskille i norsk europadebatt, er at både ja- og nei-partiene her står samlet om at EU-samarbeidet har spilt en viktig, stabiliserende rolle i Europa de siste 50 årene og hatt en positiv innvirkning på flere staters demokratiske utvikling gjennom sin utvidelse. Et samlet storting erkjenner i denne innstillingen at det er viktig for Norge å delta i de mange delene av EU-samarbeidet som vi er med i, og at det er viktig at vi utnytter de mulighetene vi har innenfor EØS- og Schengen-avtalene til å påvirke beslutningene. Ja, når det gjelder Schengen, beklages det endog at vi settes utenfor deler av politisamarbeidet, fordi det nå integreres i EU og altså er flyttet fra Schengen-rammen. Det er kostnadene ved å ville være med uten å ville være medlem! Norsk EU-debatt har altfor lenge vært preget av at alt tolkes inn i et ja eller nei til fullverdig norsk medlemskap. Det er blitt en debatt som har splittet. Heretter bør det være mulig å debattere hvordan vårt samarbeid med EU-landene, i det indre marked, i Schengen-avtalene og i alle programmene vi deltar i, kan bidra til å gjøre det lettere også for oss å møte de utfordringene vi står overfor. De fleste av disse utfordringene deler vi med våre europeiske naboer. Og det er det EU-samarbeidet handler om – å bedre kunne møte utfordringene fra globaliseringen, enten det gjelder økonomi eller miljø, pandemier eller grenseoverskridende kriminalitet. Den viktigste jobben må gjøres i hvert enkelt land, men samarbeidet skal være et bidrag – av og til kanskje et avgjørende bidrag – til å lykkes, til beste for de 500 mill. menneskene som er med i dette viktige og nyskapende samarbeidet. Det er i denne sal fortsatt ulikt syn på behovet for et fullverdig norsk medlemskap, med to ja-partier og fire nei-partier. Men det er verdifullt at denne innstillingen bygger på erkjennelsen av EU-samarbeidets verdi for en positiv utvikling av Europa. Det er verdifullt at alle partier står samlet om at Norge må ta utgangspunkt i det faktum at 27 europeiske land har valgt EU som sin form og ramme for samarbeid, når vi har behov for å samarbeide om de utfordringer vi deler med våre naboer. Det er jo dette som er grunnen til at vi i dag er mye mer med i EU-samarbeidet enn vi var da vi sa nei til medlemskap i 1994. Da er det godt for realismen i debatten om hvordan vi best ivaretar våre interesser overfor våre europeiske naboer, at dette faktum erkjennes.