Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2005-12-01:
På morgenen den 4. oktober forsvant to kinesiske gutter på 13 og 15 år fra asylmottaket Vårli ved Moss. Natten før de forsvant, hadde de snakket intenst sammen. Hva de snakket om, vet vi ikke. Siden vet ingen norske myndigheter hvor det ble av de to guttene. Tall fra Redd Barna tyder på at 100 barn er forsvunnet fra norske asylmottak i løpet av de siste tre–fire årene. Muligens kan det reelle tallet være lavere, men realitetene står fast: En rekke barn som er kommet til Norge med det utgangspunkt at hjemlandet ikke kan tilby dem trygghet, har forsvunnet fra Norge uten at noen av oss aner hva som etterpå kan ha skjedd med dem. Og det forferdeligste kan ha skjedd. Ifølge Dagbladet for i går, 30. november, er menneskesmugling blitt den mest lønnsomme virksomheten i verden, med større omsetning og fortjeneste enn narkotikatrafikk. Barn fraktes fra fattige land rundt omkring i hele verden og selges som slaver, som sexobjekter eller til organdonasjon. I gårsdagens Dagbladet står det at skjebnen til de barna som forsvant, er ukjent for Utlendingsdirektoratet, som hadde ansvaret for barna mens de befant seg på norsk jord. Men skjebnen er også ukjent for norsk politi. Flere av barna som har kommet til Norge, har disponert mobiltelefon. I dagens Aftenposten står det at menneskesmugling etter dagens lovverk ikke anses som alvorlig nok til at telefonene til ankomne kan avlyttes ved mistanke om smugling. Det er først når det foreligger handel, at avlytting kan foretas. Med tanke på de svært alvorlige konsekvensene menneskesmuglingen har for dem som rammes, synes det her å foreligge et klart behov for å gjennomgå lovverket og se på mulighetene for å fange opp situasjoner som vi til nå ikke har fanget opp. Men det dette først og fremst synliggjør, er at Norge, som en rettsstat der man i utgangspunktet skal føle seg trygg, også er et land som har behov for større trygghet, større sikkerhet, mer ivaretakelse og mer inkludering. Vi liker å se på Norge som et trygt land, et godt land å bo i, et land som tar vare på innbyggerne, og der de som faller utenfor, fanges av et sikkerhetsnett. Men historiene om menneskesmugling, også fra Norge og norske asylmottak, viser at virkeligheten i Norge er hardere og tøffere enn vi liker å tenke på. Selv om vi lukker øynene for den virkeligheten, vil realitetene være de samme. Det som skiller et sivilisert samfunn fra et rettsløst samfunn, er nettopp evnen til å ta vare på innbyggerne i et integrerende fellesskap med rom for mangfold. Det er ikke hvem du er, men at du er, som skal være avgjørende for dine rettigheter. I tillegg til helse- og sosialvesenet vil nettopp politiet og rettsvesenet bidra til å ivareta dette fellesskapet og sikre rettighetene til den enkelte. Jeg har vært åtte år i sosialkomiteen, og etter mine første to måneder i justiskomiteen slår det meg hvor tette bånd det naturlig er mellom jus og sosiale rettigheter og mellom kriminalomsorg og helsevesen. Men det som også slår meg, er at de båndene burde ha vært tettere. Man burde ha hatt et tettere samarbeid, man burde ha sett på mer av et felles lovverk, og man burde ha utviklet et sosialvesen også innenfor kriminalomsorgen i mye sterkere grad enn vi har lyktes med til nå. SV og jeg er glad for at den retningen det budsjettet vi nå skal vedta, har, nettopp søker å ivareta det som jeg her beskriver at vi er opptatt av. I et samfunn som preges av ufattelig offentlig rikdom, møter vi tiggere straks vi forlater Løvebakken og krysser Eidsvolls plass. Gir man seg tid og samtaler med noen av dem som ber om almisser, får man høre historier om rusmiddelavhengighet og redusert helse i kombinasjon med vinningskriminalitet for å skaffe midler til nye rusmidler. Jeg tror at vi alle i større eller mindre grad har fordommer når vi møter tiggerne. Vi tenker: Kunne de ikke i sterkere grad ha tatt vare på seg selv? Kunne de ikke ha gjort mer for ikke å være i den situasjonen? Er det ikke slik at de til dels selv har skyld i den situasjonen de har havnet i? Det kan være elementer i det som også er sant. Men samtidig slår det en, når man en sjelden gang tar seg tid og spør, at mange av dem faktisk står på venteliste for behandling. Mange venter kanskje på en soning. Mange venter på et tilbud, ber om et tilbud, men får det ikke. Dette skjer i et land som nå har en slik rikdom at de tallene er helt ufattelige for oss alle. Det betyr at gjennom lang, lang tid, gjennom flere regjeringer, har vi ikke evnet å prioritere ivaretakelsen av de svakeste i samfunnet, å sørge for at det behandlingstilbudet de skulle ha hatt, er på plass, at det er bygd ut, og at de raskt får hjelp for avhengigheten. Vi har heller ikke sørget for at dersom de skal sone en dom, får de vurdert saken raskt og får soningsforhold som er verdige. Dessverre er det slik at mange institusjoner i dag mer fungerer som en opplæringsanstalt for ny kriminalitet enn som et tilbud man kommer ut fra og blir gagns menneske. Igjen – budsjettet har en retning som nettopp søker å gjøre noe med det. Vi søker å styrke soningsforholdene, vi søker å gi tilbud til flere om å sone når dommen er falt, og vi søker å få soningskøene behandlet raskere. Men – og det er viktig – videre i den fireårsperioden vi går inn i, vil vi som medlem av Regjeringen også søke å styrke innholdet i soningen. Det er ikke bare et spørsmål om kvantitet, det er et spørsmål om kvalitet. Samfunnet har akkurat de samme interessene som den enkelte som skal sone, av at det skapes trygge, gode soningsforhold, og at innholdet i soningen gjør at man får et opplæringstilbud, at man får et godt helsetilbud, og at man når man kommer ut igjen, får et botilbud og har en mulighet for å komme ut i arbeid. Svikter det i noen av de leddene, betyr det også at faren for tilbakefall er større. Det betyr at mange som har en rusmiddelavhengighet, fortsatt har det, og det betyr at mange som begår vinningskriminalitet, fortsetter å gjøre det. Er det noe denne regjeringen skal være tydelig på, er det den typen sammenhenger, for i det fraksjonerte samfunnet som vi ofte ser i dag, der det er lite fokus på sammenhenger, ser vi at det også svikter i tiltakskjeden nettopp som en konsekvens av det. Jeg nevnte et av de mest groteske tilfellene i sted, nemlig Fremskrittspartiets politikk, der man altså kutter over 1 milliard kr i forhold til asylsøkere og flyktninger, på tross av at vi ser at noen av dem lider den skjebne at de blir drept. Mer kynisk går det ikke an å bli. Heldigvis er det ingen av partiene i den sittende regjering som har den typen kynisme. Men vi er altså ikke i mål med ett budsjett. Vi må ha målrettede budsjetter for de tre neste årene, og vi må sette vårt preg på dem i enda sterkere grad enn vi har klart på de få ukene vi har hatt til rådighet. Der har Elisabeth Aspaker rett. På så kort tid er det ikke mulig å rette opp for de mange skadene som er i det opprinnelige budsjettet fra Bondevik-regjeringen. Man trenger mer tid til det. Budsjettet inneholder naturligvis mange andre områder enn bare kriminalomsorg, polititjenester og spørsmål som berører helsevesenet. Det er ikke mulig å gå innom alle nå. Men det er ett område som jeg er spesielt opptatt av, og det er redningshelikoptertjenesten. Vi ser at det i dag utvikles en base i Florø som etter et flertallsvedtak i Stortinget skal være en base der man åpner for private aktører. Vi må erkjenne at de vedtakene er fattet. Men det er uhyre viktig at vi nå utvikler en helhetlig redningshelikoptertjeneste i samsvar med de øvrige tilbudene som er, i forhold til både redningstjenesten, legetjenester og helsetjenester for øvrig, slik at det blir en integrert kjede av det. Det er bekymringsfullt at vi så langt ikke er kommet i mål med å gjøre basene døgnkontinuerlig betjent med tilstedevakt. Men vi i SV er glad for en samlet komite har sagt at dette skal vi få plass, og at Regjeringen raskt skal komme tilbake til det. Vi er naturligvis glad for at det skjer i et tett samarbeid og i full forståelse med Regjeringen. I motsetning til tidligere, da vi hadde mindretallsregjeringer, er det heller ingen grunn til å tro at det blir trenert. Når det senere kommer replikker, vil jeg utdype andre deler av budsjettet som SV er spesielt opptatt av, men jeg skal la det bli med dette så langt.