Hilde Magnusson (Arbeiderpartiet), 2013-06-03:
Jeg viser til statsråden som sier at det pågår en gjennomgang av innsigelsesinstituttet og hvordan vi bruker det. Det er veldig bra, for det er vel over 20 instanser som har mulighet til å komme med innsigelser. Men fra det å si at det er mange som kommer med innsigelser til det å bruke statistikk, som interpellanten gjør her – det lager ikke alltid det beste bildet av hva som er bak tallene. For det kan være kryssende interesser. Hva gjelder egentlig innsigelsen? Kanskje det kan være innsigelser som gjelder interessene til andre kommuner. Og det er ikke bare staten mot kommunen. Så disse tallene må brytes ned for å se hva som ligger bak. Buskerud kommune, som har mye hyttebygging, er et typisk område der ulike grupper har lyst til å se nærmere på hvilke vern som skal ivaretas, og det vil også gi forskjellige tall i statistikken. Så hvis man bare har tallene, gir ikke det alltid det beste bildet. Hvis man ser på en oversikt fra 2011 om kommuneplanens arealdel over hvem som har kommet med innsigelser, er det Fylkesmannen med 37 pst., fylkeskommunen med 26 pst. og Statens vegvesen med 13 pst. Så det er de store aktørene som har meninger om planen. Det er på områder som vi er opptatt av, og som vi politisk har sagt at vi skal jobbe med, og verne, som naturvern, friluftsliv, landskap og strandsonen. Det er det samme med reguleringsplanene fra samme periode. 47 pst. av innsigelsene kom fra Fylkesmannen, 23 pst. kom fra fylkeskommunen og 14 pst. kom fra Statens vegvesen. Mange av de samme sakene gikk igjen da vi så på kommuneplanens arealdel. Det er en politisk vilje til å se på og følge opp strandsonen og annet vi har sagt er viktig å ivareta. Jeg tenker at det er vanskelig å si at man skal ha et visst antall innsigelser. Det kan være i pressområder, områder med høy aktivitet. Det er mange ulike hensyn å ta – som jeg var inne på – både når det gjelder matjord og annet der det er press på vern med hensyn til markagrensen, osv. Et visst antall innsigelser blir det vanskelig å få til. Så da tenker jeg at det blir fint nå når regjeringen har gått igjennom dette, å se på systemet med plan- og bygningsloven og hvordan innsigelsene fungerer, se på praksisen for å se om noe peker seg ut som unormal praksis i forhold til det man hadde tenkt. Å melde seg tidlig er også viktig for å få prosjektene igjennom. Vi jobber nå på Stortinget med boligmeldingen og det å få igjennom boligprosjekter – at de ikke stopper opp – og at man får avklart hvem som skal komme med innsigelser. Kanskje kan en frist være en løsning. Det å samordne de ulike etatene er veldig bra – at de møtes tidlig, slik også statsråden har henstilt til dem å gjøre, at de setter seg rundt bordet, kommer igjennom og får en avklaring tidlig i prosessen. Så er det selvfølgelig en utfordring med hensyn til kunnskap og kompetanse at noen av kommunene er små. Det kan legges til rette for et samarbeid, eventuelt med Fylkesmannen. Jeg vet at Fylkesmannen i mange fylker går tidlig inn og er i dialog med kommunene for å gjennomgå planer, sånn at de klarer å finne løsninger tidlig i prosessen og slik kan få igangsatt prosjekter. Dette gjelder særlig boligprosjekter. For regjeringen og Arbeiderpartiet er det en fanesak å bygge mange flere boliger. Så innsigelsesinstituttet er mest til glede, for man skal ha kontroll med det politiske vi har lagt til grunn når det gjelder hva som skal vektlegges når ting skal bygges, men vi må også følge med på at det ikke blir en hemsko for utvikling av det vi også vil.