Odd Einar Dørum (Venstre), 2008-04-03:
I Venstre ser vi på det å bygge en god skole og det å bygge status for lærere som et seigt og systematisk arbeid. I de linjene som ligger i Venstres syn på dette, er det slik at vi fremmet en variant av systematisk kompetansegivende videreutdanning for lærere for to år siden. Da stod vi alene, men vi hadde støtte av dem som jobbet i utdanningssystemene, i Utdanningsforbundet, Elevorganisasjonen og andre. I dag har vi støtte av Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti i kompetanseløftet og lærerløftet. Høyre har gjort det klart at de deler intensjonene, men de vil gjerne tenke over hvordan de skal gjøre det. Samtidig er det et faktum at i landets største kommune, Oslo, er det etter forhandling mellom Venstre og Kristelig Folkeparti på den ene siden, og Høyre og Fremskrittspartiet på den andre, vedtatt å innføre et lærerløft for alle lærere i Oslo-skolen basert på systematisk kompetansegivende videreutdanning. Siden staten ikke er med, starter man på egenhånd kommunalt med 20 mill. kr, som er vedtatt innført fra skoleåret 2008 og 2009. Jeg er også kjent med at det foregår lignende debatter andre steder i landet. De som tror at Venstre kommer til å slutte med å fremme denne saken, må bare innstille seg på at det gjør vi ikke. Vi kommer til å være like seige og systematiske som noen hver er, hvis man først tror at noe er viktig. Lærerløftet, som Venstre her snakker om, er anerkjent som så viktig at det er et av de viktigste trekkene ved det den borgerlige regjeringen i Sverige gjennomfører i dette skoleåret. Det heter «Lärarlyftet», og det gjelder lærerne i den svenske grunnskolen og gymnasieskolen. Det gjennomføres etter en lest som ligner på det Venstre har lagt fram, og som vi har fått støtte for, og som ligger i forslaget i dag, nemlig at man får et spleiselag mellom det nasjonale og det lokale nivået, altså skoleeierne lokalt - hvis man kan si det på den måten - og det nasjonale nivået. Det blir på samme måte som Kunnskapsløftets etterutdanningstiltak er et slikt spleiselag, for det er også et spleiselag mellom Kunnskapsløftets satsing, som Venstre støtter, selvfølgelig, og det som skjer lokalt. Lærerløftet, som det er fremmet forslag om her, oppfatter vi - og har vi ment - kommer i tillegg til etterutdanningen. Videreutdanning er mer enn etterutdanning. Det er en lengre systematisk kompetansegivende opplæring som har som siktemål å dyktiggjøre folk til å stå i faget sitt, enten det er teoretisk, pedagogisk eller på andre måter viktig for faget. Så har det blitt en helt forunderlig debatt om å endre forskriftene i opplæringsloven og sette ambisjoner på vegne av skolen. Noen mener vi har drukket Møllers tran. Da må det være den samme tranen som de muligens drakk på omkring forrige århundreskifte da Grünerløkka skole hadde 2 500 elever. Elevene gikk på skift, og de byttet på lærebøkene. Datidens Venstre-folk og senere sosialdemokrater sa at kunnskap er makt. Da satte man opp ambisjoner på vegne av skolen. Man skjønte den gangen - og jeg antar at alle skjønner i dag - at det kan man ikke dra på IKEA og kjøpe. Den gangen fantes ikke IKEA. Men det er ingen her i dag som mener vi kan gjøre det. Det å endre forskriften er å sette opp en ambisjon for skolen. Det vil kunne bety at den enkelte får en individuell tilpasset plan som gjør at du kan utvikle deg og stå bedre skikket til jobben din. Det kan i praksis bety f.eks. et utmerket tiltak, som jeg vet vi har i Oppland, ved Høgskolen i Lillehammer, med en desentralisert profesjonsutdanning, bl.a. i Valdres, for sykepleiere og lærere, slik at du ikke får inn 20-åringene, men 30-åringene. Du gir påfyll. Vi kan ikke slutte å ha ambisjoner. Den sittende regjering har altså ambisjoner for frukt og grønt. Den har ambisjoner omtrent for alt, men altså ikke for lærerne. Det gode på dette området - sett fra et Venstre-standpunkt - er at statsministeren og også statsråd Solhjell nærmest har tatt i bruk Venstres honnørord i bøtter og spann: stolt av læreren, glad i læreren, forelska i læreren, lærerløft. Samtidig har statsråden i Samtiden 1/2008 til og med sagt: «Vi treng eit lærarløft i Noreg». Ja, sjansen foreligger i dag - for statsråden, i den forstand at her har man sjansen. Men nok en gang følger man parolen: Tenke det, vurdere det, men gjøre det - dog ikke, nei. Det er det som også skjer i dag. Det oppfatter vi som svært beklagelig. Det er svært beklagelig at man ikke kan sette opp noen ambisjoner for det å løfte skolen, at man ikke skjønner at uansett om det er en liten skole eller en større skole, vil det av alle bli oppfattet som et håndslag at du skal løfte. Selvfølgelig vil det løftet måtte ta tid, for det skal jo tilpasses den enkelte, det skal tilpasses skolen, det skal tilpasses kommunene. Men en endring i opplæringsforskriften er å ta et løft som gjelder hele landet, for å ta hele landet i bruk. På vegne av Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre tar jeg opp det forslaget som i innstillingen er omtalt som nr. 1, som går ut på endring av opplæringslovens opplæringsforskrift. Deretter tar jeg opp de forslagene som er fremmet av Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre, som er forslagene nr. 2 og 3, om lærerløftet og om en forpliktende og individuell utdanningsplan. Så er det slik: Det går framover. Det er flere som slutter seg til. Jeg er nesten fristet til å si: Seieren følger nesten våre faner.