Tove Linnea Brandvik (Arbeiderpartiet), 2010-03-09:
Jeg vil først og fremst benytte anledningen til å takke Knut Arild Hareide for å ha reist denne interpellasjonen. Det er viktig at man diskuterer det. Selv om dette har vært diskutert over lang tid, er det viktig at denne diskusjonen holdes varm, for dette handler om å ha et integrert samfunn, det handler om å gi alle like rettigheter. Selv om man har hatt denne diskusjonen og øvelser i mange runder, må vi erkjenne at vi ikke er i mål. Ordningen driftes i dag av fylkeskommunene, og det har gitt veldig store forskjeller i tilbudet til folk. Det er faktisk så store forskjeller at dette ikke er akseptabelt, samfunnet kan ikke slappe av og hvile når det gjelder dette. Ordningen er ment å ivareta transportbehovet for dem som ikke kan benytte kollektivløsninger eller privatbil. Det betyr at det egentlig er en veldig liten andel mennesker i dette samfunnet som skal være innunder denne ordningen. Så må vi se på hvilke typer behov de menneskene som i dag har denne ordningen, faktisk har, for det er veldig store forskjeller. Med henvisning til innlegget fra Knut Arild Hareide: 30 pst. av brukerne av TT-ordningen er under 70 år og bare 10 pst. av brukerne under 60 år. Det betyr at det er ikke et svært stort antall mennesker. I dag kan man i enkelte fylker reise én gang pr. uke hvis man skal bruke TT-ordningen. Jeg må bare si at som småbarnsmor eller aktiv politiker, eller i det hele tatt, har jeg ofte hatt behov for å bevege meg ut av mitt hus mer enn én gang pr. uke, og jeg kommer til å fortsette å ha det selv om jeg blir relativt voksen og barna er i ferd med å stikke av fra hjemmet. Jeg har faktisk store intensjoner om å sørge for at det er flere i dette landet som har anledning til å følge opp sine barn, og det er det det handler om. Og da er det statsråd Meltveit Kleppa refererer til, det universelt utformede samfunnet, faktisk hovedprioriteringen. Det er det aller viktigste. Jeg er en lykkelig bussbruker for tiden. Jeg bor i en by som har kollektivtransport som alle kan bruke. Det er en strålende ordning, og det betyr at jeg har behov for å bruke TT-ordningen langt mindre enn jeg ellers ville ha hatt. Det gir rom for at andre, som har større og andre behov for TT-tjenester, kan bruke det, kanskje levering dør til dør. Så har selvfølgelig denne vinteren skapt helt spesielle utfordringer. Det er noe med snø, manglende syn, manglende balanse eller hjul som ikke er en veldig god kombinasjon, og det gjør at man kanskje er nødt til å se på ordninger der det er en viss fleksibilitet i forhold til hva man skal gjøre. Jeg tror at de forskriftene som kommer nå knyttet til å skjerpe kravet om universell utforming av busser, faktisk kommer til å ha en betydning for de neste årene. For det er flere som nå kan bruke de ordinære kollektivtilbudene, og det behovet de har for å bruke TT-ordningen, vil kanskje være mindre, fordi det gjerne er transportetapper til kollektivtransporten. Prøveprosjektet som går for øyeblikket, er også positivt. Det kan redusere behovet, redusere antall brukere som har behov for å benytte særløsninger. Men samme hvor mye vi tilrettelegger, vil det alltid være en gruppe mennesker som vil ha behov for denne type særtiltak, og da er det viktig at de ordningene faktisk er slik at folk kan leve aktive og deltakende liv. Det handler om å sørge for at folk kan være litt sjef i egen hverdag. Jeg er muligens litt «sjefete» av meg, men synes det er veldig kjekt å kunne bestemme når jeg skal reise, hva jeg skal gjøre, og ikke nødvendigvis drive og spare opp til å følge barna på trening. Det handler litt om frihet, og all den tid man får det, vil de aller fleste faktisk ikke ha transportbehov mer enn høyst nødvendig. Det er på en måte ikke så spennende å kjøre drosje hvis man kan ta bussen sammen med andre. Så jeg tenker at den framtidsrettede måten å gjøre dette på, er å sørge for en universell utforming av samfunnet – trappe den biten opp. Det er å sørge for at TT-ordningen utformes enda sterkere for dem som har behov – og at vi kommer til å vurdere en eller annen variant av sterkere retningslinjer nasjonalt for å sikre at man faktisk dekkes noenlunde likt i samfunnet. Det å være framtidsrettet er å legge til rette for at man kan delta og være i aktivitet.