Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2009-06-17:
Vi er nå på slutten av den rød-grønne regjeringens fireårsperiode. Vi kan gjøre opp status i forhold til kanskje et av de viktigste valgløftene som de partiene som i dag sitter i den rød-grønne regjeringen, hadde foran valget i 2005: Kommuneøkonomien skulle få et løft, et såkalt historisk løft. Dette skulle være et av de viktige områdene der Regjeringen skulle levere. I dag gjør vi opp status, i dag ser vi på regnskapet – og regnskapet er ikke særlig god lesning. Hvis man skal lytte til SSB, som man jo bør, har denne regjeringen satt en historisk rekord. Aldri tidligere i norsk historie har netto driftsresultat for norske kommuner vært verre enn det man opplevde for 2008. Jeg skal ikke gå så langt tilbake som til formannskapsloven i 1837, men i hvert fall så lenge man har drevet med denne typen beregninger – tilbake til 1991 – har man aldri sett en dårligere kommuneøkonomi i Norge. Dette er det den rød-grønne regjeringen har levert, på bakgrunn av de løftene man kom med foran valget i 2005. Jeg tror regjeringspartiene skal være glad for at markedsføringsloven ikke kan anvendes i forhold til villedende politisk budskap. I så fall hadde denne regjeringen og disse partiene ligget svært tynt an. Grunnen til at situasjonen har blitt slik, har jo lite å gjøre med det som det hele tiden vises til, nemlig inntektsnivået til norske kommuner. Enhver som har drevet med litt banal regnskapsføring, vet jo at et regnskap gjøres opp på hovedsakelig to sider – man må også ta hensyn til kostnader, de utgiftene som norske kommuner opplever. Det nytter lite å vise til 32 milliarder kr i økte inntekter til kommunene når kostnadene der ute har økt mer. Det blir totalt uinteressant, uten at jeg skal begi meg inn i debatten om hvilken regjering som var verst, Bondevik II eller Stoltenberg II, å sammenlikne inntektsnivå, inntektstilføring til kommunene, dersom man ikke samtidig sammenlikner kostnadsnivået. Dette er realitetene. Vi skriver altså resultatet i 2009, vi ser hva denne regjeringen egentlig har levert – jeg vil ikke benytte ordet «svik», men jeg tror nok det er mange lokalpolitikere der ute i det ganske land som føler at Regjeringen i hvert fall ikke har levert i forhold til sin egen politiske retorikk. Så kan man spørre seg: Er det tilfeldig at man etter hvert opplever rekrutteringsproblemer til lokalpolitikken, at folk vegrer seg for å delta i lokalpolitiske prosesser? Jeg må si at jeg har litt medfølelse med en del lokalpolitikere der ute, som skal leve opp til de enorme forventningene som denne regjeringen har lagt opp til gjennom sin retorikk, og gjennom sine påstander om historisk satsing på norske kommuner. For realiteten der ute er jo selvfølgelig en helt annen. Når kostnaden øker mer enn inntekten, ja, så må det kuttes i budsjettene – det må kuttes i eldreomsorg, kuttes i skolen, skoler nedlegges og det kommunale tjenestenivået er ikke der det burde være. Hvem er det som blir stilt til ansvar? Jo, det er lokalpolitikerne, som må prøve å forklare sine egne innbyggere at de ikke får like mye penger som Regjeringen har gitt uttrykk for. Jeg skulle ønske at denne regjeringen hadde opptrådt mer redelig overfor lokale folkevalgte og den jobben som skal gjøres, at man ikke setter lokalpolitikerne i den skvisen som mange der ute opplever, nemlig at det er et misforholdt mellom Regjeringens retorikk på den ene siden og den faktiske politikk på den andre siden. Min innstendige oppfordring er at man utviser noe mer respekt for den viktige jobben som lokalpolitikerne faktisk gjør. Fremskrittspartiet har gjennom hele denne perioden foreslått mer penger til kommunene enn det Regjeringen har lagt opp til. Samlet sett har vi foreslått nærmere 10 milliarder kr utover Regjeringens opplegg. Vi har en litt annen innretning – det skal sies. Vi ønsker å øremerke en større andel av de ekstra midlene vi tilfører kommunene, nettopp for å ivareta eldreomsorg, skole og sosiale tjenester – de viktigste tjenestene som skal ytes av norske kommuner. Derfor har vi i dag også et konkret forslag om en høyere satsing på kommuneøkonomien for 2010 enn det proposisjonen legger opp til. Vi foreslår 7,5 milliarder kr i økning i forhold til budsjettet for 2009. Dette er i tråd med det KS har bedt om, men jeg registrerer at Fremskrittspartiet er det eneste partiet som følger det opp. Dette er en debatt som man prøver å dra i gang hver gang man diskuterer kommuneøkonomi. Fremskrittspartiet ønsker en annen finansieringsform når det gjelder grunnleggende velferdstjenester. Vi ønsker stykkprisfinansiering, og vi ønsker en statlig garanti for at en sykehjemsplass blir direkte finansiert av staten. Vi ønsker at det er behovet for en skoleplass som utløser penger fra staten, ikke som i dag, gjennom et sinnrikt rammefinansieringssystem hvor det nødvendigvis ikke er noe forhold mellom aktivitet på den ene siden og faktisk tilførte penger gjennom rammer på den andre siden. Vi ønsker å lovfeste rettigheter til bl.a. en sykehjemsplass. Det synes vi ikke er urimelig, all den tid vi har en regjering som faktisk har innført lovfestet rett til frukt og grønt i skolen. Vi ser selvfølgelig at dette er en stor reform, men den er overhodet ikke uoverkommelig. Det er en nødvendig reform, for jo mer man studerer inntektssystemet, jo mer ser man det intrikate, svært kompliserte og lite gjennomsiktige som ligger i dette systemet, som også slår rimelig tilfeldig ut. Jeg kan bl.a. vise til et eksempel som vi tar opp i innstillingen, småkommunetilskuddet, som gis til kommuner med mindre enn 3 200 innbyggere. Det er eksempler på kommuner som har mistet 10 mill. kr i inntekt fordi det var noen få personer for mye som var bosatt i kommunen på telledato. Dette er en helt urimelig del av inntektssystemet. Det sier seg selv at det må være behovet som utløser midler, ikke statistiske modeller som man sitter og regner ut i Kommunaldepartementet. Det er også viktig å peke på at denne proposisjonen ikke omtaler inntektssystemet i det hele tatt med tanke på primærkommunene. Det omtales litt når det gjelder fylkeskommunene, men ikke når det gjelder primærkommunene. I den sammenheng har justeringen av Nord-Norge- og Namdalstilskuddet når det gjelder tiltakssoner, tidligere vært et tema i forhold til Nord-Troms-kommuner og Finnmarkskommuner med tanke på likebehandling. Dette er ikke omtalt i det hele tatt, på tross av at komiteen tidligere har bedt om det. Jeg savner også et klarere engasjement for å få på plass en mer effektiv, fremtidsrettet kommunestruktur. Her har man muligheter til å bruke positive virkemidler for å få på plass mer slagkraftige kommuner – men det er også noe som foreløpig dessverre er totalt fraværende i denne proposisjonen. Jeg vil bare nevne eksemplet med Bjarkøyforbindelsen, som kunne få i gang en kommunesammenslåing mellom Harstad og Bjarkøy kommune. Jeg vil med det ta opp de forslag som Fremskrittspartiet har alene eller sammen med andre partier. Og så vil jeg rette opp innstillingen når det gjelder forslag nr. 13 – ved en inkurie er det ikke riktige partier som står som forslagsstillere. Forslag nr. 13 er fra Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre.