Terje Knudsen (Fremskrittspartiet), 2001-02-08:
Fremskrittspartiet er enig med fiskeriministeren i at vi har kommet langt med den norske havbruksnæringen, samtidig som Norges potensial er mye, mye større. Rapporter fra vitenskapelige institusjoner viser at fiskeri- og havbruksnæringen har et enormt potensial for vekst ikke bare innenfor områder med oppdrett av laks og ørret, men også havbruk i sin videste forstand, der krepsdyr, mollusker og kråkeboller er sett på som interessante organismer, og således er en viktig del av en næringssatsing i Norge. Arter innenfor disse gruppene er særlig egnet til en satsing på havbeite, da det er såkalte filterfødere som utnytter plankton i havet til fôr. Begrepet havbeite har ikke nytt godt av en vitenskapelig kalibrering mot virkeligheten. Virkeligheten består bl.a. av de økologiske rammebetingelsene i havet, som for en stor del er dårlig kjent. Noen av de mest dristige antakelsene som ligger bak forslaget om havbeite, er at havets produktivitet begrenses av antall yngel, slik at økt utsetting vil gi økt produksjon. Så tilbake til oppdrett av laks og ørret. Hele 95 pst. av produksjonen går til markeder utenfor Norge. Norske sjømatprodukter eksporteres til mer enn 150 land, og EU er i dag som kjent det viktigste markedet for norsk sjømat. Eksporten reguleres av Protokoll 9 i EØS-avtalen. Viktige produkter for Norge som sild, makrell, laks, reker, kamskjell og sjøkreps er dessverre ikke omfattet av avtalens tollreduksjoner og blir derfor møtt med høye tollsatser ved eksport til EU. Vi må hele tiden ha internasjonale avtaler, da spesielt lakseavtalen med EU, i tankene ved utformingen av oppdrettspolitikken vår. Mange aspekter ved lakseavtalen bør omarbeides eller fjernes ved reforhandlingene av avtalen i 2002. Det er nødvendig å ha et offentlig kontrollapparat som kan dokumentere at produksjonen er bærekraftig og at sjømaten er trygg. Det er viktig at fiskefôret ikke inneholder stoffer som medfører risiko for skade på fisk, deretter på mennesker og miljø. Da var det nedslående å lese for noen tid siden i bladet Fiskaren at det ikke er uvanlig med utbrudd av salmonella i norsk fiskemelnæring, altså i fôrnæringen. Men mest sjokkerende var det som stod om at norske fiskemelprodusenter var blitt enige om å hemmeligholde salmonellautbrudd. Slikt skaper ikke tillit utad. Det er en stor utfordring å skaffe tilstrekkelige fôrkilder for den videre veksten i næringen og samtidig bevare norsk oppdrettsfisks karakter som førsteklasses sjømat. Her er det viktig å undersøke og forske på muligheter for å utnytte nye fôrkilder fra f.eks. landbruket. Redegjørelsen mangler en sterk visjon for den marine sektoren i Norge. Redegjørelsen bærer preg av mange gode ønsker, som i og for seg er fornuftige, men som likevel mangler den sterke vilje og evne til gjennomføring. Fremskrittspartiet mener at skal Norge ha en fremtid som verdensledende oppdrettsnasjon, der havbruksnæringen skal overta petroleumsindustriens plass som den ledende eksportindustrien, må svært mange vitenskapelige problemstillinger løses. Myndighetene har de senere årene til en viss grad satset på forskning innen akvakultur. En kan her nevne SNDs program Numario og det nye forskningsfondet. Forskningen som genereres fra slike program, er langt på vei brukerstyrt og således direkte produksjonsrelatert, der enkeltproblemer løses. Slik forskning er både relevant og meget nyttig for næringen. På den annen side trengs betydelig basal forskning på området. Våre universiteter og andre tunge forskningsinstitusjoner lider for tiden under manglende private og offentlige midler til grunnforskning innen biologi og andre naturvitenskapelige retninger. Her kan nevnes havbruksrelaterte fag som bioteknologi, mikrobiologi, molekylærbiologi, genteknologi og fysiologi. Dette er disipliner som er selve fundamentet for fremtidig havbruk innenfor både eksisterende og nye arter i oppdrett. Vi må ha klare visjoner om at norsk akvakultur skal hevde seg internasjonalt også i fremtiden. Det bør derfor alvorlig overveies å øremerke midler til forskning på biologi rettet mot vår havbruksnæring. Statsråden var i sin redegjørelse inne på at det er rom for tildeling av nye konsesjoner. Det er bred politisk enighet om dette. Statsråden er heller ikke fremmed for at det bør tas vederlag ved tildeling av konsesjoner for matfiskoppdrett av laks og ørret. Det er riktig at konsesjoner gir en eksklusiv rett til næringsutøvelse. Fremskrittspartiets generelle holdning er å oppheve hele konsesjonsordningen. I stedet skal det kun tas hensyn til bestemmelsene som regulerer objektive krav til miljø, dyrevern, næringsmiddelhygiene, fiskehelse etc. Subsidiært bør konsesjonsvilkårene liberaliseres og konsesjonsmyndigheten overføres til kommunene. Det har versert en del rykter i næringen om hva slags skjønnsmessige kriterier som vil bli lagt til grunn for tildeling av nye konsesjoner. Mange store næringsaktører har i en tid prøvd å posisjonere seg i henhold til hva mange tror disse kriteriene vil bygge på. De skjønnsmessige kriteriene som har vært nevnt, er: distriktspolitikk – styrking av næringsfattige områder å favorisere bedrifter med planer for investeringer i lokalt næringsliv og infrastruktur å favorisere etablerte bedrifter som satser på nye oppdrettsarter som torsk, kveite, piggvar og andre marine arter å favorisere aktører som er nye i oppdrettssammenheng å favorisere kunnskapsbedrifter med tilknytning til forskningsmiljøer å favorisere de små selskapene med få eksisterende konsesjoner Hvordan man enn ser det, vil tildelinger på slike grunnlag måtte vurderes subjektivt. Et innlysende problem er: Hvem skal vurdere hvem som oppfyller disse eller andre kriterier som legges til grunn for tildelingen? Et problem knyttet til vurderingene basert på distriktshensyn, er: Hvordan skal man sikre etableringene i næringsfattige områder når konsesjonene er omsettelige? Under enhver omstendighet hevder ESA at vektlegging av lokal tilknytning ved tildeling av fiskeoppdrettskonsesjoner ikke er i samsvar med artikkel 31 i EØS-avtalen. En annen ting er at dersom det tildeles for mange nye konsesjoner, kan Norge risikere straffetoll dersom vi samtidig som følge av økt produksjon også øker eksporten utover avtalen med EU.