trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2014-10-06:
Som regjeringen har informert Stortinget om flere ganger, jobber vi med en jernbanereform som har som mål at vi skal gi et bedre reisetilbud for folk i pendlersituasjon, den reisen en tar til og fra arbeid, og sørge for at vi får mer gods over på jernbane. Dette er målsettinger som jeg på ingen måte er første statsråd som uttrykker, men jeg ser at utviklingen på godstransporten ikke har gått i den retningen en har hatt visjoner om før. Det tyder på at en ikke har gode nok system, gode nok strukturer i jernbanesektoren til faktisk å få til en endring. Det handler om for dårlig vedlikehold, det handler om for lite og for dårlig frekvens, det handler om for høye kostnader sammenlignet med alternativene. Vår reform går på at vi skal samle mer myndighetsansvar i noen organ, og la andre organ, som f.eks. NSB, få lov til å være et mer konkurransepreget selskap. Det vi ser, er at der NSB er utsatt for konkurranse, nemlig på NSB Gjøvikbanen, leverer de også best kundetilfredshet. Det er viktig å få reformer som står seg over tid, derfor tannkremmetaforen.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2014-10-06:
Nasjonal transportplan skal denne regjeringen overoppfylle. Det er vår klare ambisjon. Det er en jobb som krever en del innsats fordi i budsjettet det første året var ikke NTP finansiert i tråd med behov, den var kraftig underfinansiert. Jeg er veldig glad for at Arbeiderpartiet nå sier de også vil være med og bidra til å oppfylle NTP, for den var altså underfinansiert. Når det gjelder bomreformen, er ikke målsettingen med den å forlenge låneperioden. Jeg er klar over hva slags sak TV 2 laget, men det en må ta inn over seg, er at på akkurat E18 i Vestfold er det en del av en overgangsordning. Det vi kommer til å jobbe for, er å få ned administrasjonskostnader, få ned reelle finansieringskostnader ved å samle bompengeselskapenes lån, få ned renten på den måten. Men i overgangsordningen handler det om å forholde seg til de garantiene som i dag var gitt fra Vestfold fylkeskommune. Der kunne en ikke bare redusere renten uten å måtte gjøre om på hele systemet. Derfor valgte en midlertidig å forlenge bompengeperioden, men den vil bli redusert igjen i den endelige ordningen, og da er finansieringskostnadene betydelig lavere enn med forrige regjerings plan.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2014-10-06:
La meg først berømme representanten Grøvan og Kristelig Folkeparti for å gi veldig gode signaler i forbindelse med de viktige reformprosessene som kommer. Jeg synes Kristelig Folkeparti også framstår som framoverlent og offensiv for å få til bedre systemer rundt dette. Når det gjelder elbilsatsingen, er jo en elbil i realiteten en Frp-ers drøm: ingen bompenger, ingen parkeringsavgifter, nesten ingen drivstoffkostnader og heller ingen avgifter til staten. Det er veldig kjekt å se at det er så mange som deler drømmen om den type avgiftspolitikk for biler. Når det gjelder målsettingene om 85 gram CO2, som det refereres til, er det viktig at vi også i den diskusjonen ser på hvilken rolle biodrivstoff kan ha, der man faktisk gjerne har mer enn 85 gram CO2, men der man har det fra fornybare kilder og ikke fra fossile kilder. Det gjør at Stortinget og regjeringen sammen bør ha en god diskusjon om hele elbildebatten – hvordan en videre skal få til den suksessen en har hatt, men også gjerne utvide den til å inkludere flere moderne miljøvennlige biler.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2014-10-06:
Vi har gjort mye allerede når det gjelder området lastebil. Det handler om trafikksikre biler, om sjåførers kjøreferdigheter, men også om at en forholder seg til de reglene som er for kabotasje. Da vi overtok, var det igangsatt en arbeidsgruppe av min forgjenger som kikket på kabotasjeområdet. Gruppen kom med en rapport som hadde mange anbefalinger. En del av dem er veldig kontroversielle, men de aller fleste er det bred enighet om. Disse har vi fulgt opp, både ved å sette i gang arbeid i Finansdepartementet, i Arbeids- og sosialdepartementet og i Justisdepartementet for å koordinere politi, skattemyndigheter og arbeidstilsyn i oppfølgingen av dette. I tillegg kan det hende at vi, når vi innfører en obligatorisk bombrikke, gitt at vi kommer til enighet med Datatilsynet, lettere vil kunne få oversikt over ferdselen til utenlandske vogntog i Norge, rett og slett ved at de registreres i bomstasjoner. Det er ikke et arbeid som er ferdig, jeg kan ikke garantere at vi kommer i mål, men gitt at Datatilsynet ikke lager trøbbel, vil vi der ha et viktig verktøy for å overvåke utenlandske biler i Norge.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2014-10-06:
Sykling er viktig, både i forbindelse med de målene som et tverrpolitisk storting har satt ut fra et folkehelseperspektiv, og også ut fra god framkommelighet i byene. Jeg tror, slik representanten også tar opp, at det finnes ulike løsninger for ulike steder. En har nok vært litt for firkantet når det gjelder å ha en håndboknormal som en må følge alle steder. I dag har jeg faktisk sendt et brev til Statens vegvesen der jeg ber om at de går igjennom sin sykkelpolitikk og de standardene de har – om vi faktisk gjør det for dyrt å bygge nye sykkelveier, slik at man en del steder lar være fordi det koster for mye, selv om behovet åpenbart er stort. Det handler om å tillate lokale myndigheter, fylker og kommuner å få prøve ut nye strategier, selv om det gjerne går litt på tvers av håndboken, rett og slett for å se på resultatene. Så tror jeg også at elsykkelens inntreden og den veksten som er, vil bidra til at flere av dem som ikke er aktive syklister, men i dag rett og slett er fremmede for sykling, vil velge dette i framtiden, og da gjelder det å legge til rette med sykkelveier og trygge steder å ferdes.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2014-10-06:
Svaret er ja. Og det som gleder meg, er at alle de som stemte imot dette i forrige stortingsperiode, nå begynner å etterlyse at selskapene skal komme på plass. Det gleder jeg meg over, for det viser at denne regjeringen klarer å bidra til at samfunnsdebatten inntar et helt annet spor. Istedenfor at en kun skal si at Vegvesenet har det eneste ansvaret for å bygge ut vei, at Jernbaneverket er de eneste som har ansvar for jernbane, ser en nå at selv aktørene innenfor bransjene, både innen vei og jernbane, ser etter nye mulige måter å organisere seg på, rett og slett fordi den årlige tilnærmingen med budsjettbevilgninger, altfor omfattende planprosesser og langdryge politiske prosesser for å få vedtak gjør at det ofte tar ti år å planlegge før en ser resultatene av det en har satt i gang. Der tror vi at litt ulike måter å organisere dette på vil gi ulike fordeler. Men derfor er det viktig å understreke at Vegvesenet fortsatt vil ha en veldig viktig rolle på mange veier. Vi vil også ha mer OPS en del steder. Og så vil vegselskapet ha et ansvar. Tilsvarende vil en finne innenfor jernbane når vi får lagt fram jernbanereformen.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2014-10-06:
I et oppslag i VG nå tidligere i høst med leder av transportkomiteen, Linda Hofstad Helleland – for øvrig med en ganske passende overskrift, «Tut og kjør!» – uttalte hun om de blå-blås jernbanepolitikk at NSB-monopolet nå tydeligvis skal knuses av de blå-blås slegge. Hun uttalte videre: «Vi skal skvise så mye tannkrem ut av tuben at Ap ikke får puttet det tilbake.» Det kunne vært interessant å høre hva samferdselsministeren synes om det utsagnet. Er han enig i at dette er en presis måte å beskrive regjeringens kollektiv- og jernbanepolitikk på? Jeg skal ikke spørre om hva slags tannkrem samferdselsministeren bruker, men hva er dette tannkremsymbolet, hva er det som skal skvises? Kan samferdselsministeren forklare oss det?
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2014-10-06:
Trontaledebatten gir oss mulighet til å se framover. Hva er vår tids utfordringer, og hvordan løser vi disse? Arbeiderpartiet vil bygge landet videre, og vi tror det er lurt å løse de store oppgavene sammen. Vi som er så heldige at vi får være folkevalgte i dette fantastiske landet, eller folkets representanter, som kongen sier i trontalen, har som jobb å gjøre hverdagen for folk litt og litt bedre, litt og litt enklere. Et av de store globale utviklingstrekkene er at flere flytter til byer og bynære strøk, også i Norge. Vi kan og bør selvsagt bremse veksten i byene, men å stoppe den er antakeligvis ikke mulig, verken globalt eller i vårt land. Vi skal ha og må ha en distriktspolitikk, men vi skal ha og må ha også en storbypolitikk – en aktiv og framtidsrettet storbypolitikk, der vi har løsninger på framtidas utfordringer som: Hvor skal folk bo, og hvordan skal folk transporteres? Framtidig trafikkvekst i Oslo og Akershus og andre storbyområder må tas kollektivt, med bane, buss og båt, med den nye Follobanen, med bane til Fornebu og bane til Ahus, Akershus universitetssykehus i Lørenskog, og videre til Lillestrøm. Ny jernbanetunnel og ny T-bane i Oslo vil også måtte bygges og sjølsagt intercitystrekningene på Østlandet supplert med ny Ringeriksbane. Tar vi med opprustning av Kongsvingerbanen og Gjøvikbanen, begynner vi å få et godt banetilbud i hovedstadsområdet. I VG 4. september under overskriften «Tut og kjør!» er ikke leder av transportkomiteen snau. Nå skal NSB-monopolet knuses av de blå-blås slegge, kan vi lese, og komitélederen uttaler: «Vi skal skvise så mye tannkrem ut av tuben at Ap ikke får puttet det tilbake.» I replikkordskiftet med samferdselsministeren tidligere i debatten prøvde jeg å få klarhet i hva dette egentlig betyr. Hva er det som skal knuses og skvises? Vi får ikke noe svar på det, men jeg antar at det er NSB som regjeringen nå vil til livs. I dag la NSB fram resultatet sitt for de første åtte månedene i år. Det viser et rekordresultat, 1,4 millioner flere togreiser enn samme periode i fjor, så noe bra må da NSB gjøre. Jeg håper ikke regjeringen ødelegger det.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2014-10-06:
Arbeiderpartiet er opptatt av veiinvesteringene som ligger foran oss i en offensiv Nasjonal transportplan som nå et samlet storting står bak. Regjeringen har sagt at de vil fremme en bompengereform. Det har statsråden også gjentatt i sitt innlegg i dag. I mellomtiden åpner regjeringen for at nedbetalingstiden på bompengeprosjekter kan forlenges. Det skjer på E18 gjennom Vestfold, hvor bompengetakstene reduseres. Baksiden av denne medaljen er at innkrevingstiden forlenges fra 15 til 20 år, og økte rentekostnader gir en ekstraregning som regjeringen ikke kan kjøre fra. Istedenfor å fornye, forenkle og forbedre kan man oppnå å fordyre, forlenge og eventuelt forsinke andre prosjekter. Poenget er ganske enkelt: Forlenger vi et lån, må vi betale mer renter. Mener statsråden dette grepet gir mer eller mindre penger til de veiinvesteringene vi har foran oss?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2014-10-06:
Jeg vil starte med å slutte meg ganske helhjertet til forrige talers beskrivelser av fylkeskommunen, som for øvrig er en stor og betydelig veieier i dette landet. Arbeiderpartiet vil ha gode kommunikasjoner og transportmuligheter over hele landet. Økt framkommelighet, bedre sikkerhet og miljøhensyn ligger til grunn for Arbeiderpartiets samferdselspolitikk og våre prioriteringer i Nasjonal transportplan, som Stoltenberg-regjeringen la fram, og som Solberg-regjeringen nå skal bli målt på. Siden 2005 har samferdselsbudsjettet økt med 90 pst. Vi skal bygge landet. Arbeiderpartiet er stolt av at vi nå gjennomfører tidenes samferdselsløft med rekordhøy utbygging av vei, jernbane og havner, som Nasjonal transportplan legger opp til. Denne storsatsingen må videreføres i årene som kommer. Men etter å ha hørt statsråd Solvik-Olsens tale til Vegforum Trøndelag forrige uke, og ikke minst i dagens debatt, er jeg litt i stuss. Statsråden uttalte at han ikke ønsket å bli målt på bevilgninger sammenlignet med sine forgjengere, men på reformarbeidet. Skal vi nå, når vi har planlagt for tidenes samferdselsløft, få en ørkesløs ideologisk tilnærming til organisering av offentlige oppgaver, eller skal vi få fart på bevilgningene og fri bane der det i dag har en tendens til å proppe seg til i systemet? Den store utbyggingstakten på vei i årene som kommer, vil kreve store planleggingsressurser hos kommunene og statlige etater, gode kontraktsformer og en fleksibel organisering for å sikre god framdrift i prosjektene. Fra den forrige regjeringen ligger det en rekke forslag på bordet som vil korte planleggingstiden. Arbeiderpartiet ønsker å bygge mest mulig vei for pengene. Arbeiderpartiet støtter bruk av bompenger, ikke fordi vi ønsker å plage folk, men fordi det er et spleiselag mellom dem som bruker veien og myndighetene, som gjør at vi kan få bygd ut flere veier raskere. Denne holdningen står det nå et helt storting bak. Da behøver vi en bompengepolitikk som utvikler denne finansieringsordningen, ikke en politikk som skal tåkelegge den, eller et politisk lederskap som retorisk distanserer seg fra den politikken det fører. Regjeringen åpner for at nedbetalingstiden på bompengeprosjekter kan forlenges. Dette skjer på E18 gjennom Vestfold. Bompengetaksten reduseres, men baksiden av medaljen er at innkrevingstiden forlenges fra 15 til 20 år. Økte rentekostnader gir en ekstraregning som regjeringen ikke kan kjøre fra. Istedenfor å fornye, forenkle og forbedre kan man altså oppnå å fordyre, forlenge og forsinke.
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2014-10-06:
Jeg er veldig glad for at statsråden brukte en del av innlegget sitt på å snakke om behovet for å få mer gods over på både bane og sjø. Det er en ambisjon som Senterpartiet er veldig glad for at vi skal jobbe videre med, og jeg oppfatter egentlig at det er et tverrpolitisk ønske om å lykkes med det. Så er det sikkert mange ulike tiltak som må på plass. Det er mange utfordringer knyttet til norsk transportnæring for tiden. Vi ser at de sliter. Det er useriøse utenlandske aktører, det er økende kabotasje, og jeg er ganske urolig på vegne av en næring som er viktig for distribusjonen av varer ut i landet. Mitt spørsmål til statsråden er følgende: Vil statsråden bruke handlingsrommet for å stramme inn kabotasjeregelverket? For vi ser jo at det er en problemstilling som vi bør gjøre noe med. Hva er statsrådens svar på det?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2014-10-06:
Regjeringa har ikke på noe tidspunkt utelukket eventuell bruk av militære virkemidler, men vi bidro i første omgang humanitært, og det gjør vi i stor skala. Det at vi nå fikk Stortingets tilslutning også under konsultasjonene til å sende fem stabsoffiserer, er bl.a. for å kunne planlegge et eventuelt militært bidrag. Vi har ikke konkludert på det ennå, fordi det foregår veldig mange planprosesser blant de landene som nå utgjør en ganske bred koalisjon – det er over 50 land som har sagt at de ønsker å bidra militært, humanitært og politisk i kampen mot ISIL. Jeg vil ikke si at det er noen konflikt mellom det å ta vare på det vi skal gjøre i nordområdene, det å stå ved våre forpliktelser i Afghanistan – som vi i første omgang gjør ut året, etter planen, og så må vi ta en vurdering av om vi skal fortsette etter nyttår – og det å vurdere militære bidrag også i Irak. Vi har sagt at vi vurderer kapasitetsbyggingsbidrag, og vi begrenser det til Irak.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2014-10-06:
Jeg er glad for at jeg fikk muligheten til å svare på det også. Som representanten Huitfeldt er godt kjent med, er dette noe Norge har bidratt med i mange sammenhenger. Vi har drevet kapasitetsbygging i Afghanistan over mange år, særlig under paraplyen sikkerhetssektorreform, hvor vi lærer opp sikkerhetsstyrker, hvor vi bidrar til antikorrupsjon, og hvor vi også bidrar til å få demokratisk kontroll over militære styrker. Det er veldig mange aspekter ved kapasitetsbygging som kan være aktuelle. Men jeg gjentar: Regjeringa har ikke konkludert på dette ennå, og det er en av årsakene til at stabsoffiserene nå er med i planleggingen, for å kunne vurdere både hva det er behov for, og eventuelt hva Norge kan bidra med. Dette er noe vi har gjort på ulike kontinent. Vi har gjort det i Afghanistan over tid, vi har drevet med kapasitetsbygging og sikkerhetssektorreform i Ukraina, og gjør det fortsatt, og vi har også gjort det i mange afrikanske land, i nært samarbeid med våre nordiske naboer.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2014-10-06:
Jeg takker for det spørsmålet fordi jeg nå har gitt forsvarssjefen i oppdrag å utarbeide et nytt fagmilitært råd for den neste langtidsplanperioden. Han fikk oppdraget på onsdag og skal konkludere om et år, og hva konklusjonene vil bli, får vi avvente å se. Men til spørsmålet om Heimevernet: Det første denne regjeringa gjorde i forbindelse med tillegget vi la inn i det budsjettet den forrige regjeringa la fram, var å øke bevilgningene til Heimevernet med 7 mill. kr for at fem utvalgte tropper i innsatsstyrkene kunne øve og trene mer, altså fra 20 til 30 dager. Det har stor betydning for den operative evnen. I forbindelse med revidert nasjonalbudsjett forserte vi opptrappingen til Heimevernet med 45 mill. kr, bl.a. til personlig bekledning og utrustning for å øke den operative evnen til Heimevernet, som er en viktig bestanddel i det norske forsvaret. Så kommer budsjettet på onsdag, så får representanten Navarsete smøre seg med tålmodighet fram til da, og så får vi se hva som ligger der.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2014-10-06:
Det er helt riktig, som representanten Ola Elvestuen sier, at det er en veldig urolig verden, og den er urolig på veldig mange forskjellige områder. Det krever at vi også har en oversikt over både engasjementet vårt, hvor vi er til stede, hva vi gjør og også langsiktigheten i det. Det er veldig gledelig at det nå omsider både har kommet en president og en statsminister på plass i Afghanistan, at det er blitt signering av både den bilaterale sikkerhetsavtalen med USA og også statusavtalen med NATO. Det danner grunnlaget for den lenge planlagte Resolute Support mission som etter planen skal overta 1. januar. Norge har ikke konkludert eventuelle bidrag til Resolute Support mission annet enn å si at dersom det skal være aktuelt for oss å bidra, kommer vi etter alt å dømme til å konsentrere den innsatsen rundt det vi gjør i dag. Vi var for ikke lenge siden på tre steder i Afghanistan, nå er vi på ett sted, Kabul-området, og det er i det området vi tenker oss en eventuell fortsatt innsats, men det kommer vi tilbake til Stortinget med på vanlig måte når regjeringa er klar til å konkludere.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2014-10-06:
Som jeg nevnte i et tidligere svar, har den norske regjeringa veldig klart sagt at for oss er et eventuelt bidrag begrenset til Irak. Det foreligger en invitasjon fra irakiske myndigheter – et klart folkerettslig mandat. Det har Norge gjort i likhet med relativt mange andre land. Men det er noen land som har sagt at de også kan delta i militære aksjoner i Syria. USA har sendt et brev til FNs generalsekretær, hvor de sier at dette kan gjøres innenfor FN-paktens artikkel 51 om selvforsvar, man tolker altså selvforsvarsretten fra Irak og inn i Syria og mener at det er et folkerettslig grunnlag. Det har så langt ingen av Sikkerhetsrådets medlemmer bestridt. Det har heller ikke kommet andre som har ment at dette ikke skal kunne gjelde som et folkerettslig grunnlag. Amerikanerne får svare nøyere for hvordan de vurderer det, men vi har sagt at vårt eventuelle bidrag konsentrerer seg om Irak, der det utvilsomt er et folkerettslig grunnlag.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2014-10-06:
Jeg kan svare for det vi gjør fra Forsvarets side. Det ene er at jeg nettopp har vært og åpnet én ny grensestasjon i Finnmark. Til sommeren blir det åpnet én til. Det er et nokså viktig bidrag. Det andre – og det mener jeg er viktig å understreke i denne sammenheng – er: Selv om Norge, i likhet med de aller fleste andre land, har suspendert det bilaterale militære samarbeidet med Russland, har vi vektlagt å videreføre samarbeidet om grensekontroll, kystvakt, søk og redning og hendelser på havet – for folks trygghet. Vi har gjort det også med det formål å unngå eventuelle misforståelser, nettopp fordi det er økt militær aktivitet. Vi har sett det over tid. Vi har derfor vektlagt å holde kanalene åpne – kontakten mellom Forsvarets operative hovedkvarter og sjefen for Nordflåten – rett og slett fordi det bidrar til å unngå eventuelle misforståelser. Det mener vi er viktig, som et tillitsskapende tiltak. Det har det vært lenge. Vi ønsker å videreføre det, selv om det bilaterale militære samarbeidet for øvrig er suspendert.
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2014-10-06:
I regjeringsplattformen slås det fast at regjeringen skal skape pasientens helsetjenester, der pasientens behov settes i sentrum, med økt satsing på kvalitet og pasientsikkerhet. I trontalen viste Hans Majestet Kongen til at regjeringen vil vektlegge et samfunn med trygghet for den enkelte, at de som faller utenfor, skal få en ny sjanse, og at mennesker som er syke eller trenger pleie, skal få nødvendig helsehjelp i tide og ha tydelige rettigheter. Regjeringen er allerede godt i gang med å levere. Det behandles flere syke, det bygges flere sykehjemsplasser, og personer med alvorlig funksjonshemming har fått rett til brukerstyrt personlig assistent. Vi har gjeninnført regelen om at helseregionene skal prioritere rusomsorgen og psykisk helse, og vi har gjeninnført satsingen på psykisk helse i skolen – begge to tiltak som den rød-grønne regjeringen hadde fjernet. Altfor mange venter unødig lenge i helsekø og går sykmeldt framfor å være i jobb. Regjeringen møter denne utfordringen ved å kjøpe ledig kapasitet hos private for å få ned køene innenfor psykisk helse og rusomsorgen. Reformen fritt behandlingsvalg har møtt motstand – ikke bare her i salen i dag, men også i fagmiljøene – og det er slett ikke så uventet, all den stund reformen utfordrer eksisterende systemer. Det er heller ingen nyhet at Arbeiderpartiet har strittet imot hver gang Høyre har utvidet og styrket pasientenes rettigheter. Fritt sykehusvalg og medisinsk bestemte tidsfrister kan nevnes som eksempel. Så kommer de luskende etter, slik de også gjør nå, når de hevder at de er for å oppheve aktivitetstaket ved de offentlige sykehusene og utvide bruken av private gjennom anbud. De som har lidd mest gjennom åtte år med rød-grønn politikk, er dessverre ruspasienter og psykisk syke pasienter. Svært mange sliter med ulike former for kroniske utmattelseslidelser, såkalt medisinsk uforklarlige plager hvor det er vanskelig å stille noen form for diagnose. Eksempler som kan nevnes er ME-pasienter, pasienter med fibromyalgi, borreliose og andre udefinerbare muskel- og skjelettsykdommer. Ifølge Dagbladet utgjør disse den største pasientgruppen i landet, med 130 000 langtidssykmeldte eller uføre ved inngangen til 2012. At det nå blir forsket mer på denne typen lidelser, og at regjeringen bevilger 20 mill. kr for at disse pasientene skal bli møtt med et mer tverrfaglig behandlingstilbud i fremtiden, er svært positivt og viser at regjeringen leverer.
Morten Wold (Fremskrittspartiet), 2014-10-06:
En varm og verdig eldreomsorg har alltid vært viktig for Fremskrittspartiet, både i og utenfor regjering. Det blir stadig flere eldre, og eldrebølgen er et resultat av at velferdssamfunnet Norge har nådd målet om økt levealder. Men dessverre er ikke alle friske. I dag er det ca. 70 000 personer som har en eller annen demenssykdom, og mer enn 250 000 mennesker er pårørende til noen med demens. Antallet demenssyke øker drastisk, og anslagsstudier viser at sykdommen vil koste oss 18 mrd. kr i året om få år. Det er for lite kunnskap om demens i samfunnet, blant ansatte, brukere og pårørende. Dette fører ofte til at mange som utvikler demens, kommer for sent i kontakt med helsetjenesten for å få informasjon og hjelp. Hvis man tidlig får hjelp, kan man bremse utviklingen av demens gjennom livsstilsendringer og medikamenter og lenger leve et så normalt liv som mulig. Mye av det viktige forebyggende arbeidet skjer i kommunene. Men de trenger også midler til å gi brukere og pasienter gode pleie- og omsorgstjenester. Regjeringen vil bygge og modernisere boliger tilpasset personer med demens, og vi er allerede godt i gang. Regjeringens satsing innebærer bortimot en dobling av tilskuddet, noe som gir et stort handlingsrom for kommunene til både å fornye og modernisere eksisterende plasser, og til å bygge nye omsorgsboliger og sykehjemsplasser. Fremskrittspartiet viser handlekraft og skaper frihet og trygghet for personer med demens. Teknologien gir oss store muligheter til å gjøre hverdagen tryggere og mer forutsigbar for personer som er rammet av denne sykdommen. Velferdsteknologien løper raskere inn i fremtiden enn mange av landets kommuner klarer å henge med. Flere kommuner må ta i bruk slik teknologi. Drammen er en av kommunene som har kommet langt på dette området. Bevegelsessensorer for å få rask hjelp ved fall, bruk av kameraer, GPS, trygghetsalarmer og påminnelser for å ta medisiner – i bofellesskap for personer med demens – forsterker tryggheten i hverdagen betraktelig, både for syke og pårørende. Dette er fremtiden. Det må være et mål for oss at flere kommuner lærer av de kommunene som benytter velferdsteknologi i pleie- og omsorgstjenestene. Vi skal sikre at velferdsordningene møter morgendagens behov, ikke gårsdagens. Også det er et spørsmål om frihet, trygghet og handlekraft.
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2014-10-06:
Det var ikkje mykje om likestilling i trontalen. Det er tydelegvis ikkje eit viktig tema for dagens regjering. Men det står at regjeringa skal utvikla fagopplæringa slik at fleire gjennomfører. Dersom me skal utvikla fagopplæringa, må me òg sjå at det er her me har den mest kjønnstradisjonelle – kjønnsdelte – arbeidsmarknaden. Det er 98 pst. menn i bygg- og anleggsfag og om lag 90 pst. jenter som blir helsefagarbeidarar. «Det er bra med flinke piker, men dårlig kjønnsbalanse er ikke bra for læringsmiljøet.» Det sa rektoren ved Universitetet i Oslo i samband med den høge kvinneandelen på haustens opptak til høgre utdanning. Det er kanskje på høg tid at me òg reiser diskusjonen om kjønnsbalanse i yrkesfaga – for å fremja rekruttering til faga, auka likestilling og minska fråfallet. I den graden me diskuterer dette innan yrkesfag, er det det individuelle valet til jentene og gutane som vert nemnt. Men ansvaret for betre kjønnsbalanse kan vel kanskje ikkje overlatast til 15-åringane åleine. For at fleire skal velja yrkesfag – og kjønnsutradisjonelt – må me ta grep på fleire område. Me må ha betre rådgjeving allereie på ungdomsskulen. Dersom me har god rådgjeving der rådgjevarane også kan litt om yrkesfag, kan me gje ungdommen vår dobbelt så mange moglegheiter. Dersom ein skal velja yrkesfag, må ein òg vita at det gjev ein kompetanse, at det gjev kompetansemoglegheiter. Y-vegen er ein ting – eg synest at fagbrev bør gje studiekompetanse. Dersom ein går på yrkesfag, kan ein gjera om valet til yrkesfagleg påbygg på studiespesialisering, men denne moglegheita er heilt avgrensa den andre vegen. Eg meiner at når ein er 15 år, kan det ikkje verta forlanga at ein skal velja for resten av livet. Ein er nøydd til å gje moglegheitene for omval. Eg trur at yrkesfagleg påbygg kan vera eit godt alternativ. Den raud-grøne regjeringa la i Meld. St. 20 for 2013–2014 godt til rette for dette gjennom forsøk med vekslingsmodellar. Så til fellesfaga – eg er nøydd til å seia noko om dei. Eg er så glad for ein som er lærling i industrimontørfaget. Han skriv i ein artikkel i Morgonbladet: «Selv om vi skal skru bil og passe små barn i barnehage, trenger vi også å utvikle oss intellektuelt. Og skolen må sette oss i stand til å bli aktive i samfunnet, gjøre det mulig for oss å delta i samfunnsdebatten osv.» Dette er eit viktig signal som me må ta på alvor. Det er fint å yrkesretta faga, men me må sørgja for at me i kampen mot fråfall ikkje reduserer nivået.
Anders B. Werp (Høyre), 2014-10-06:
For et år siden var signalet fra velgerne krystallklart. De ønsket en ny politisk kurs for landet. I løpet av kort tid har den nye regjeringen markert både vilje og evne til å føre en politikk med et generasjonsperspektiv, med økt tillit til innbyggerne og en forsterkning av det sosiale sikkerhetsnettet for dem som faller gjennom i samfunnet. Regjeringen løser viktige oppgaver i dag og ruster Norge for framtiden. Mange viktige reformer er i støpeskjeen, og vi er i gang med å levere det vi lovet. En av regjeringens hovedsatsinger er å fornye og forbedre politiet og beredskapen, for at vi i framtiden skal ha trygghet og sikkerhet for våre verdier. Gjørv-kommisjonen og Politianalysen forteller oss med store bokstaver at norsk politi må endres. Det ansvaret tar regjeringen. Den kommende politireformen blir trolig den viktigste justispolitiske saken i denne perioden. Dette dreier seg om innbyggernes trygghet, om kampen mot dagens og morgendagens kriminalitet og om at rettssikkerhet må bygges på et demokratisk lovverk og samfunnets evne til å håndheve dette. Det er derfor grunn til å undres over at politireformen, allerede før den er formulert, karakteriseres som en sentraliseringsreform av Senterpartiet, og at Arbeiderpartiet nå sier at de inviterer til en bred politisk debatt om reformen. Vel, den eneste invitasjonen jeg har sett til dette, kommer fra justisministeren, og den sa Arbeiderpartiet nei til. Når det er sagt, håper jeg likevel at vi kan få en størst mulig enighet om hovedlinjene i politireformen. Høyre vil i alle fall bidra til dette. En reform med solid støtte i Stortinget vil gi politiet den ro og stabilitet de trenger – og jeg vil si fortjener – for å gjennomføre reformen. Vi har et godt politi i Norge, men det er et politisk ansvar at politiet er i stand til å møte de nye utfordringene og oppdragene i framtiden. Det er derfor gledelig at trontalen så tydelig vektlegger at tryggheten i samfunnet er så viktig for regjeringens prioriteringer framover.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2014-10-06:
Hva kjennetegner et demokrati? Det har vi brukt hele 2014 på å debattere. Gjennom markeringen av grunnlovsjubileet har vi fått rikelig anledning til å få fram betydningen av frie valg, maktfordeling og menneskerettigheter. Jeg mener det nå er på tide at Stortinget tar sitt ansvar når det gjelder å løfte den andre bærebjelken i vårt demokrati, nemlig journalistikken. Mediene opplever – internasjonalt og i Norge – dramatiske endringer. De tradisjonelle papiravisene opplever sin verste krise noensinne. Norsk Journalistlag rapporterer at de har mistet over 700 medlemmer siden 2008. Så langt i 2014 er 352 journalister blitt sagt opp på grunn av nedbemanning, i tillegg til flere hundre journalister bare i Skandinavia. I dette bildet er det mildt sagt urovekkende at trontalen ikke inneholder et eneste ord om mediepolitikk. Det er jo ikke sånn at det mangler utfordringer. Sentrale spørsmål er: Hvordan skal vi sikre norske aviser i den digitale transformasjonen? Hvordan skal vi bidra til fortsatt mediemangfold i en tid med stadig mer eierkonsentrasjon? Hvordan skal vi sikre en sterk allmennkringkaster som bidrar til mediemangfold? Hvordan skal vi styrke norske aktører i en svært tøff internasjonal konkurranse? Hvordan skal vi bidra til at internasjonale aktører som Google og Facebook – som nå tar stadig større markedsandeler – betaler skatt og bidrar til det norske mangfoldet? Hvordan skal vi stimulere til at norsk språk og kultur styrkes i en verden som blir stadig mer omskiftelig? Hvordan skal vi sikre ytringsfriheten i en verden som blir stadig mindre? Dette burde være spørsmål som sto høyere på regjeringens dagsorden. Dessverre opplever vi en passiv regjering, som er mest opptatt av å markere avstand – armlengdes avstand. På mediefeltet har nesten alle forslag fra regjeringen gått i stikk motsatt retning av hva medieaktørene etterlyser. Regjeringen har foreslått kutt i produksjonstilskuddet til norske aviser og kutt i NRK-lisensen. Nå planlegger de å innføre moms på det frie ord. Konsekvensen av en slik politikk kan bli fortsatt oppsigelser av journalister og mindre mediemangfold, som kan representere en utfordring for demokratiet. Heldigvis ser det ut til at det er et flertall på Stortinget som vil i en annen retning. Vår historiske oppgave er å sikre at landets innbyggere får sine grunnleggende rettigheter ivaretatt. Da er beskyttelsen av det frie ord helt sentralt.
Kjell-Idar Juvik (Arbeiderpartiet), 2014-10-06:
Jeg vil starte med å si at jeg virkelig ser fram til onsdagen. Da vil den blå-blå regjeringen – om vi skal tro de parlamentariske lederne fra Høyre og Fremskrittspartiet som har stått her framme i dag, og det skal vi jo gjøre – komme med et budsjett som innfrir forventningene våre. Da blir det nesten som en tidligere statsminister skal ha sagt: Nu går alt så meget bedre. Vi får se på onsdag. Jeg synes i hvert fall at jeg har hørt dette flere ganger i dag. Kommunene forbereder seg i hvert fall ikke på det. De forbereder seg på store kutt i velferdstilbudet sitt med bakgrunn i det regjeringen har sagt så langt, det som ligger i kommuneproposisjonen, og det som ligger av nye utfordringer i den politikken som er ført i 2014. Jeg tenker da spesielt på det som ikke har skjedd når det gjelder inndekning av den skattesvikten som man ikke vil dekke opp, som KS nå sier at er på så mye som 2,5 mrd. kr, som kommunene må ta. I tillegg vet vi at det er stor underfinansiering i barnehagene. Men med det som er sagt her i dag, kan vel kommunene se fram til å slippe de store kuttene – eller? Dette vil ikke minst mitt hjemfylke takke for og se fram til. De vil være veldig tilfreds. Det er et av de fylkene som har kommet dramatisk dårlig ut med regjeringens politikk så langt. Den nye fordelingsnøkkelen rammer Nordland – og vi har også hørt Sogn og Fjordane og flere andre fylker – ekstra hardt. Vi husker også ennå veldig godt kuttene i de regionale utviklingsmidlene, på 0,5 mrd. kr, som gikk ut over Nordland med 66 mill. kr. Men i dag har vi hørt fra Høyre at regionale utviklingsmidler, det vil ikke fylkeskommunene ha. Sånn er det selvfølgelig ikke. I tillegg ble ikke Nord-Norge kompensert for arbeidsgiveravgiften, i hvert fall ikke fylkeskommunene – så langt. Jeg er glad for at denne regjeringen har innsett at skattekuttene har ført til velferdskutt, om vi skal tro på dem, og at de retter opp dette når budsjettet legges fram på onsdag. Vi skal være mulighetenes samfunn. Vår oppgave som folkevalgte er å forstå de store spørsmålene i vår tid, vite hva de krever av oss, at vi er villige til både å trekke på viktige erfaringer og til å tenke nytt. Arbeiderpartiet vil støtte en politikk der vi velger å møte utfordringene som fellesskap. Vi er tydelige på dette: Vi skal bygge landet, og vi skal bygge landet sammen. Vi skal bygge nytt – det har vi hørt i dag – vi skal bygge om, og vi skal bygge på. Og vi skal ta hele landet i bruk. Vi vil ha et land der by og land henger sammen, ikke et land som avvikler vellykkede virkemidler for å ta hele landet i bruk, som vi så langt har sett av dagens regjering. Til slutt litt om samferdsel: Vi får vente og se om det blir fornye, forenkle og forbedre, eller om det blir fordyre, forsinke og forlenge.
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2014-10-06:
Det har vært bred tverrpolitisk enighet om å satse på kunst og kultur for hele landet. Å bygge kulturhus, støtte arrangører og festivaler har vært viktig for å nå dette kulturpolitiske målet – innen alle kunstfelt. Regjeringen har uttalt at den nå vil satse på innhold, noe det også er bred kulturpolitisk enighet om. Men da trenger vi arrangører som har økonomi til å kunne presentere innhold. Regjeringen har sagt at den skal satse på talenter. Det er bra. Men en kan aldri bygge noe ovenfra og ned. Vi må begynne med grunnmuren. Også all talentutvikling begynner nedenfra og i bredden. Derfor må vi fortsette satsingen på øvingsrom og annen tilrettelegging sånn at talenter får utfolde seg. Musikkutstyrsordningen kan gjøres tilgjengelig for alle sjangrer, også kor og korps – det ville være å gjøre nye løft for breddekulturen. Regjeringen har sagt at den vil gi kulturen frihet. Til nå har denne friheten stort sett bestått i å prioritere sine egne kutt. Dette har særlig rammet det frie feltet, et felt som det i regjeringserklæringen står at regjeringen selv ønsker å prioritere. Dette mangler helt kulturpolitisk troverdighet. Kulturrådet, som ivaretar det frie kulturfeltet, fikk i 2013 store kutt. Regjeringen tar ikke ansvar for disse kuttene, men gjør Kulturrådet til syndebukk. Det er gjennomskuet. Jeg vil dele et hjertesukk. Innkjøpsordningen for bøker er i endring, men vi hadde aldri sett for oss at det skulle ramme barn og unge. Det var heller aldri biblioteksjefenes intensjon da de etterlyste en revisjon. Dette vil i særlig grad gå ut over skolebibliotekene, som fra før av – med noen hederlige unntak – sliter med dårlig bemanning og dårlige samlinger. Noen sier at vi ikke er en kulturnasjon, men en skinasjon. Vel, for å bygge en kulturnasjon kreves det i hvert fall møysommelig arbeid over lang tid. Arbeiderpartiet var godt i gang med å legge stein på stein og bygge fra bunnen av. Vi fikk til og med kritikk til tider for å gjøre for mye, bygge for mange hus. I dagens Stavanger Aftenblad går Trude Marit Risnes, direktør i Stavanger symfoniorkester, ut og er bekymret. Da den rød-grønne regjeringen gikk av, mistet vi planverket for kulturlivet, nemlig Kulturløftet. Jeg vil avslutte med å si at den sittende regjeringen plukker vekk steiner fra den kulturelle grunnmuren, og det vil framtiden måtte betale for.
Magne Rommetveit (Arbeiderpartiet), 2014-10-06:
I salen her i dag og gjennom media i helga har det kome budsjettlekkasjar om ekstra midlar til fylkesvegar gjennom å auka låneramma til den såkalla rentekompensasjonsordninga for transporttiltak i fylka. Det vert også poengtert at den raud-grøne regjeringa ønskte å avvikla rentekompensasjonsordninga. Det kan vera på sin plass med litt fakta om denne ordninga. Fylkeskommunen overtok i 2010 ansvaret for dei fleste riksvegar som ikkje var stamvegar. Forvaltningsreforma hadde som føremål å setja fylkeskommunane i stand til å prioritera fylkesvegane. Rammetilskotet til fylkeskommunane vart derfor auka med 1 mrd. kr utover overføringa frå Samferdselsdepartementet sitt budsjett. I NTP for perioden 2014–2023 sette Stoltenberg II-regjeringa av 17,5 mrd. kr til ein ekstraordinær innsats for fylkesvegnettet. Det blei også sett av ein pott på 10 mrd. kr til fornying og opprusting av vegnettet i form av auke i det fylkeskommunale rammetilskotet, og dette var altså ei nysatsing. I tillegg vart det sett av ein pott på 7,5 mrd. kr til rassikring av fylkesvegar. Det var ein auke på 50 pst. i høve til førre NTP. I og med at det vart etablert ein pott til fornying av fylkesvegnettet på 10 mrd. kr, vart rentekompensasjonsordninga foreslått avvikla frå 2014. Den då nytiltredde Solberg-regjeringa foreslo gjennom sin tilleggsproposisjon for 2014 å vidareføra denne rentekompensasjonsordninga med ei årleg låneramme på 2 mrd. kr. Arbeidarpartiet og Senterpartiet støtta dette i sitt alternative budsjett for 2014. Gjennom ulike budsjettlekkasjar ser det ut til at Solberg-regjeringa nå vil vidareføra rentekompensasjonsordninga med ei årleg ramme på 3 mrd. kr. Og slik eg har forstått det, føreset ein at fylkeskommunane vil låna desse tre milliardane, og midlane har visst allereie vortne fordelte etter ein eigen fordelingsnøkkel. Oppe i dette undrar eg nå: Vil fylkeskommunane kunna ta opp ytterlegare lån for å vedlikehalda fylkesvegane? Er det ikkje heller friske pengar dei treng? Og er det lurt å ta opp lån til vedlikehald av vegar? I vedteken NTP skal rammetilskotet til fylkeskommunane auka med 10 mrd. kr i perioden. Vil desse friske midlane fortsatt verte stilte til disposisjon for fylkeskommunane? Viss denne sildrelekkasjen er karakteriserande for det budsjettforslaget me skal få presentert på onsdag, så er det i alle fall ikkje eit budsjett der det fløymer over av godsaker som me har i vente.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2014-10-06:
Det har vært en interessant debatt å følge. Den handler til en viss grad om struktur og hvordan vi skal forme vår offentlige sektor, med de spenningene vi står overfor med hensyn til en sentralisering av befolkningen kontra de som bor i distriktene, som også vil ha behov for framtidige tjenester. Pasientens helsevesen har vært nevnt. For Venstre er det viktig å investere i god helse og pasientens helsevesen. Vi står framfor en god del store investeringer i helsesektoren. Forholdet mellom primærhelsetjenesten og spesialisthelsetjenesten er således viktig – hva de nye kommunene som vi diskuterer, skal levere av tjenester innen helsesektoren. På den andre sida står vi overfor sykehusstyrer som ønsker seg store investeringer i visjonære bygg og miljøer. Dette fører oss inn i en spagat der vi som politikere har en utfordring med å følge med på hvilken tjenesteutvikling som skjer på de ulike nivåer. Når det gjelder ruspasienter, de som er psykisk syke og kronikere, er det en utfordring at de faller litt mellom primæromsorgen og spesialisthelsetjenesten. Det er særlig deres tilbud vi i Venstre vil fokusere på. Det handler om struktur og helseinformasjon, men aller mest handler det om den enkelte pasient. Særlig når det gjelder ruspasienter, er ettervernet veldig viktig. I dag er vi i den situasjon at vi årlig, på statens regning, investerer mye i avrusing av mange pasienter, mens vi har en primærhelsetjeneste og en kommunesektor som ikke er i stand til å ivareta de pasientene som vi har brukt så mye penger på. Her er vi nødt til å få bedre samhandling mellom statens bruk av midler og det tilbudet som kommunesektoren skal gi. Det vil ikke bare kreve investeringer i bygg, men også kreve en kompetanseflyt mellom de nivåene, som vi i dag ikke er helt i nærheten av å få til. Det vil bli en viktig oppgave at vi i forbindelse med primærhelsemeldinga, som vi skal få til diskusjon i salen neste år, og i forbindelse med nasjonal helse- og sykehusplan og folkehelsemeldinga, bruker en del politisk debatt på å sette våre politiske rammer for hvilket helsevesen vi ønsker for framtida og tar med kommunesektoren på råd: Hvilken kapasitet, hvilke ressurser er det vi skal ha nye kommuner til å bidra med? Særlig gjelder dette for dem som i dag er rusavhengige, og som vi ikke lykkes godt nok med å føre inn som aktive borgere for framtida.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2014-10-06:
Trontaledebatten er en viktig verdi- og veivalgsdebatt. For oss i Arbeiderpartiet handler det om å videreutvikle verdens beste velferdssamfunn. Det er ingen som helst tvil om at vi har lyktes godt i Norge sammenlignet med andre land, og vi har vært heldige, bl.a. med ressursene, men det handler om mer enn det. Vi har valgt å organisere Norge med utgangspunkt i en fellesskapstanke, hvor like muligheter, likeverd og små forskjeller har vært bærende ideer. Disse ideene har krevd at vi har innrettet politikken deretter. Det kan oppsummeres i tre punkter: sterke offentlige velferdstjenester, et velorganisert og trygt arbeidsliv og et spleiselag hvor man finansierer velferden, og hvor man beskattes etter evne for å dempe forskjeller. Det har alltid vært høy oppslutning om en sånn innretting av politikken i Norge, men det betyr selvsagt ikke at alt har vært og er som det burde være. Ikke alle får den hjelpen de trenger og fortjener, og for mange faller utenfor. Velferdssamfunnet vårt trenger derfor stadig å fornyes, og vi må se kritisk på hva og hvordan vi prioriterer våre felles ressurser. Men det betyr ikke at en skal kaste vrak på det som er det mest vellykkede med det norske samfunnet, nemlig et samfunn bygget på fellesskap og solidaritet. En skal være forsiktig med å male en viss person på veggen i norsk politikk. Likevel er det grunn til å advare mot det som ser ut til å være et forsøk på å demontere det norske velferdssamfunnet fra Høyre–Fremskrittsparti-regjeringas side. Vi skal alle ta et ansvar for å fornye og forbedre viktige samfunnsområder, men å svekke arbeidsmiljøloven, kommersialisere og privatisere skolen, øke privatiseringa og byråkratiseringa av helsevesenet, kutte skattene kraftig for de aller rikeste og ukritisk selge ut fellesskapets ressurser er ikke en politikk som er til det beste for folk flest. Det har dagens regjering fått klar melding om når de har sendt ut sine forslag på høring, men regjeringa – med det såkalte kunnskapspartiet Høyre i spissen – ser ikke ut til å være nevneverdig interessert i det. Ideologiske hensyn trumfer hensynet til hva som tjener menneskene. Var det ikke noen som i valgkampen stadig vekk sa: «Mennesker, ikke milliarder». Hvor er menneskene blitt av?
Siri A. Meling (Høyre), 2014-10-06:
Norge er i endring. Trontalen beskriver både demografiske endringer, klimautfordringer og det faktum at oljeaktiviteten ikke nødvendigvis vil være motor for vår økonomiske vekst fremover. Dette varsler at vi som nasjon har noen grunnleggende utfordringer foran oss. Jeg er glad for at vi har en regjering som er i gang med arbeidet, og har et proaktivt forhold til disse endringene. Regjeringen løser viktige oppgaver i dag og ruster Norge for fremtiden. Verdier må skapes før de kan fordeles, og vår velferd er i stor grad basert på at vi har en høy yrkesdeltagelse og et konkurransedyktig næringsliv. Rammen for verdiskaping er viktig, og vi har gjennom flere år opparbeidet oss et høyt kostnadsnivå i forhold til våre handelspartnere. Videre har veksten i produktivitet vært svak over noen år, og selv om petroleumssektoren har hatt et høyt investeringsnivå, gjenspeiler dette seg dessverre ikke i fastlandsindustrien, som har investert lite i de siste årene. Det er bra at regjeringen i februar oppnevnte en kommisjon som skal kartlegge årsakene til svakere produktivitetsvekst og komme med konkrete forslag til hvordan vi kan styrke produktiviteten og vekstevnen i norsk økonomi. Det er også bra at regjeringen varsler at det skal investeres mer i infrastruktur, mer i kunnskap og forskning og mer i innovasjon. Alle disse elementene er viktige vekstfaktorer for næringslivet og vår fremtidige konkurranseevne. Vi er i gang med å levere det vi lovet. Arveavgiften er fjernet, vi har redusert skatt for bedrifter og personer, og regjeringen varsler at den vil fortsette arbeidet med å redusere skatter og avgifter. Dette er viktige bidrag for å gjøre vår industri og norske arbeidsplasser mer konkurransedyktige og lønnsomme. Det er på mange måter spesielt at vi har en formuesskatt som i realiteten betyr at vi favoriserer utenlandske eiere på bekostning av norske eiermiljøer. Vi ønsker å styrke den private kapitalbasen og stimulere til at mer norsk, privat kapital investeres i norske bedrifter og norske arbeidsplasser fremover. I meldingen til Stortinget om Norges tilstand går det tydelig frem at nordområdene er Norges viktigste utenrikspolitiske interesseområde. Regjeringen har innledet et nytt kapittel i nordområdesatsingen gjennom en økt vektlegging av kunnskapsdrevet næringsutvikling. Nordområdene er i et næringsperspektiv mulighetenes områder med bl.a. rike naturressurser og muligheter for nye seilingsmønstre som følge av høyere temperatur og mindre havis på den ene siden, men også spesielle utfordringer når det gjelder miljø og en bærekraftig utvikling på den andre siden. Det er viktig at regjeringen fremover fører en aktiv nordområdepolitikk, som også er varslet i trontalen.