trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2009-06-16:
Dette er jo ein viktig debatt. Venstre er oppteken av at dei som treng det mest, har høg prioritet og får hjelp til å leve verdige liv. Venstre har ved fleire høve i denne perioden invitert Stortinget til å drøfte situasjonen for rusmisbrukarar, m.a. hugsar eg at vi hadde ein interpellasjonsdebatt i 2007, og vi fremja også eit representantforslag i mars 2008. Som det er sagt, andre parti har også teke liknande initiativ i løpet av denne stortingsperioden når rusomsorg har vorte drøfta her i salen. Eg sluttar meg iallfall heilt til det som representanten Sjøli sa, at vi har vore opptekne av dette både i enkeltdebattar her i Stortinget og også i samband med dei årlege budsjetta. Så eg vil avvise at vi ikkje er opptekne av dette, men det vi må erkjenne, er at det ikkje er nokre enkle løysingar. Eg trur at det kanskje er vanskelegare å møte dei utfordringane vi har innanfor rusomsorgen, enn det er på mange andre område. Da må vi utvikle og betre dei tradisjonelle løysingane. Vi må ikkje gje på båten det som fungerer. Men Venstre er òg oppteken av – som nokon allereie har sagt her – nye løysingar, vi må vere villige til å prøve nye løysingar. Venstre har vore positiv til – og vi støttar – f.eks. det å gjere sprøyteromsordningane permanente, fordi vi meiner det er viktig sett i ein nasjonal samanheng. Eg hugsar at eg i den debatten også nemnde at vi må gjere kommunepolitikarar ansvarlege for eigne innbyggjarar i eigen kommune – det synest eg, som sjølv kjem frå ein liten plass, er veldig viktig – slik at ein ikkje berre ser ryggen på dei når dei set seg på bussen eller toget og reiser til storbyen. Eg kjenner mange eksempel på det lokale sosiale tilbodet – hadde eg nær sagt – ein har på ein måte vore litt fornøgd når eit problem blei borte. Det er trist og tragisk, men sånn er det nok, dessverre. Vi har også foreslått at fastlegen si rolle overfor misbrukarar må bli styrkt. Dei må få skrive ut medikament. Venstre er også positiv til eit prøveprosjekt med heroin på resept, tilnærma ein modell frå land som Sveits. Når vi er det, er det fordi vi ser at her er det så mange – som Trygve Slagsvold Vedum sa, og som eg er heilt einig i – enkeltindivid. Det er jo det vi snakkar om. Vi må ha eit variert tilbod. Men vi må ikkje berre ha eit medisinsk tilbod, noko også andre har vore inne på, for det er ikkje nok. Vi må ha eit tilbod om bustad, vi må ha eit tilbod om arbeid, og vi må ha sosial oppfølging. Så er det naturlegvis slik at førebygging også er ein del av det, men for dei som har kome litt skeivt ut, er det heilt avgjerande at ein har dette totale ettervernstilbodet – bustad, arbeid og sosial oppfølging. Der trur eg ikkje vi har vore flinke nok. Vi har ikkje vore flinke på dei andre områda heller. Eg trur berre eg vil seie at med den konsensusen som er i denne salen, er det litt trist at vi ikkje i fellesskap har klart å kome litt lenger. Men eg ønskjer i alle fall å støtte alle gode initiativ, også nye initiativ.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2009-06-16:
Eg skal kome tilbake til det forslaget som Venstre har fremja i denne saka. Men først vil eg seie at helsefinansiering i Noreg til no har vore prega av – ein kan seie – eit stor hol, nemleg at tennene ikkje blir behandla på linje med andre delar av kroppen. Har nokon brote ein finger, er behandlinga gratis, men har nokon brote ei tann, må ein bla opp for behandlinga sjølv. Slik meiner vi i Venstre at det ikkje må vere. Vi i Venstre har vore opptekne av dette problemet, og på landsmøtet vårt vedtok vi òg eit program der vi slår prinsipielt fast at tannhelsebehandling skal vere offentleg finansiert på same måten som anna helsebehandling. Men det er klart, som representanten Ballo var inne på, at det er ikkje berre å knipse med fingrane for å få det løyst, det må gå noka tid. I alle fall veit vi at tannbehandling er for mange svært dyrt. Dei fleste av oss har likevel råd til enkelte tannsjekkar, men det finst grupper som ikkje har det, og ofte er det dei same som har størst behov. Dårleg tannhelse er sosialt stigmatiserande og kan gjere det vanskeleg å få seg jobb. Anten ein vel å ta opp lån for å dekkje tannlegebehandling eller ein vel å droppe tannlegen, blir det berre ein negativ økonomisk effekt for den som er ramma. Grupper med svak økonomi som minstepensjonistar, langtidsmottakarar av sosialhjelp, kronikarar og rusmisbrukarar må derfor prioriterast først. Venstre vil før 2013 gå inn for å utvide den offentleg finansierte tannhelsebehandlinga slik at fleire grupper får fullfinansiert utgiftene til tannbehandling. Alle norske borgarar skal dessutan bli omfatta av eit høgkostnadsvern, som hindrar at folk må betale urimeleg store summar for nødvendig og omfattande tannlegeinngrep. Vi kan ikkje gjere så mykje med tannlegeskrekk, men vi kan i det minste hindre at folk let vere å gå til tannlegen av økonomiske årsaker. Som sagt har vi fremja eit eige forslag som eg skal ta opp, og det gjeld eit såkalla høgkostnadsvern, slik at det offentlege dekkjer 50 pst. av nødvendige tannlegekostnader mellom 3 000–15 000 kr årleg og 85 pst. av kostnadene som overstig 15 000 kr. Eg tek dermed opp dette forslaget.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2009-06-16:
Representanten Fredriksen lurte på om komiteen var litt overarbeidet ettersom en ikke hadde gått inn i forslagene og ville støtte de enkelte forslagene. Han mente det var svært lite med nye tanker. Det viktigste er vel ikke nye tanker, men de tankene som ennå ikke er tenkt, er kanskje de viktigste for omsorgen i framtiden. Men jeg vil minne om, som jeg sa i mitt innlegg, at det er altså 147 tiltak som er med i denne opptrappingsplanen som Stortinget samler seg rundt, og som nå snart er gjennomført. Der vil jeg bare vise til noe av det som allerede er gjennomført: Det er etablert rusrådgivere hos fylkesmennene for å bidra til iverksetting og gjennomføring av opptrappingsplanen. Det er laget et eget forskningssenter, SERAF. Det er laget et nasjonalt kompetansenettverk for å forebygge og behandle problemer hos barn av psykisk syke og/eller rusmiddelavhengige. Det er også innført et treårig forsøk med koordinerende tillitspersoner i 30 utvalgte kommuner. Pasientrettighetsloven er endret med fokus på individuelle behov, kvalitet og innhold framfor rammer og strukturer. Det er et kvalifiseringsprogram, og det er boligsatsing. Det er etablert rusmestringsenheter. Det er foretatt en rettslig regulering av barns rettigheter når foreldre har alvorlig sykdom – innenfor rus, psykiatri eller somatikk. Det er videreutdanning i rusproblematikk. Det er et eget tiltak for kvinner i Bredtveit fengsel og eget tiltak i Oslo kommune – Gatehospitalet. Det er lagt til rette for kombinert forskning og klinisk tjeneste for psykologer og leger innenfor TSB. Og det er Ventetidsgarantien for barn og unge. I tillegg har statsråden sagt at underveis er helhetlige kommunale rusmiddelpolitiske planer, tiltak mot kahtmisbruk i forbindelse med familietiltak i familier der dette er et problem spesielt, forskrifter om Legemiddelassistert rehabilitering, LAR-retningslinjer, endringer i alkoholloven – bl.a. når det gjelder skjenketider – bedre sammenheng og helhet i behandling og rehabilitering, tidlig intervensjon – 30 prosjekter er i gang – bedre helsehjelp for alvorlig syke rusmisbrukere, de som er vanskelige å nå i dag – bedre registrering og dokumentasjonsordninger, det handler om kvalitet både i behandling og i rehabilitering – og ikke minst styrket tilbud til personer med både rusavhengighet og psykisk sykdom. Så har vi praksiskonsulentordningen pluss langt flere forslag som altså er underveis, og som skal være igangsatt før 2010. Når vi får tatt dette litt inn over oss og ser på evalueringen, har Regjeringen sagt at den kommer med en ny plan som skal følge opp dette med nye tiltak. Da tror jeg de forslagene som allerede er fremmet av Fremskrittspartiet, og som statsråden bekrefter, vil være en del av den vurderingen. Derfor vil jo flertallet i denne komiteen fortsatt stå på det som er vedtatt tidligere.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2009-06-16:
Det er meget viktig at det er god tilgjengelighet til det psykiske helsevernet, og komiteen er enig om at denne ikke er god nok over hele landet – det til tross for at kapasiteten er økt betydelig gjennom opptrappingsplanen for psykisk helse og psykisk helsevern. Vi har sett at det har vært en stor utbygging av både distriktspsykiatriske og polikliniske sentre, og tilbudet er blitt langt bedre når det gjelder kvantitet, og ikke minst når det gjelder kvalitet. Flertallet i komiteen er enig med forslagsstillerne i at det særlig er behov for å styrke det psykiske helsevernet i kommuner og distriktspsykiatriske sentre. Vi ser at det kan være mangelfullt både med hensyn til fagkompetanse og kapasitet, og at det fortsatt er hull å fylle. Men det er også viktig at de tilbudene som skal etableres rundt omkring, er lavterskeltilbud, spesielt innenfor skolehelsetjenesten, som gjør at ungdommer lett kan komme i kontakt med faglig hjelp. Det er viktig at ressursene blir prioritert rett i alle deler av helsevirksomheten. Enten det er innenfor somatikken, innenfor psykiatrien eller innenfor rusområdet osv., er det viktig at vi har god kontroll med hvordan dette styres, og hvordan dette ordnes. Samtidig er det viktig å sikre god dekning i hele landet, og det er klart at det er større utfordringer å ha god dekning i enkelte fylker og kommuner med få innbyggere i vårt langstrakte land enn i sentrale strøk. Men det er viktig å sikre at pasientene får god informasjon om ledig kapasitet, om aktuelle behandlingstilbud i egen kommune, i eget fylke eller andre steder. De regionale helseforetakene har ansvaret for å gi befolkningen tilbud om nødvendig helseundersøkelse hos legespesialist. Tjenestene finansieres ved driftstilskudd fra helseforetakene, stykkprisrefusjoner fra folketrygden og egenandeler fra pasientene. Dersom pasientene ønsker et offentlig finansiert behandlingstilbud hos private aktører, må det foreligge en avtale mellom de regionale helseforetakene og vedkommende spesialist eller institusjon. Etter kommunehelsetjenesteloven kapittel 4 er det et krav at det skal foreligge en avtale mellom kommunen og den private helsevirksomheten dersom kommunen eller trygden skal dekke behandlingen. Flertallet i komiteen mener at kravet om avtaler med de regionale helseforetak eller kommuner som vilkår for refusjon er nødvendig med tanke på hvordan de samlede ressursene i helsetjenesten skal brukes. Det handler om hvordan dette skal styres – hver eneste dag og på hvert eneste område. Da må det foreligge noen avtaler som sikrer en god styring med de politiske prioriteringene og de helsefaglige prioriteringene som hver eneste dag skal gjøres i alle kommuner i landet. Men det å styrke det psykiske helsevernet i kommunene og i de distriktspsykiatriske sentrene er viktig for å sørge for at vi har god tilgang på legespesialister så nært pasientene som mulig.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2009-06-16:
Det er jo ikke slik at man begynte med ruspolitikk eller rusbehandling i går, men spørsmålet er om det man driver med, fungerer godt nok. Og der tror jeg man får ulike svar ut fra hvem man snakker med. Når man hører på Asphjell, skulle man tro at man i Norge har en rusomsorg som skinner så det stråler – men det er faktisk ikke tilfellet. Uavhengig av hva vi snakker om, har vi over 4 300 mennesker som står i kø for å få behandling, vi har store samhandlingsutfordringer knyttet til førstelinjetjenesten, spesiallinjetjenesten, og vi har også stor manglende kompetanse når det går på primærhelsetjenesten. Det er det ingen tvil om. Så de utfordringene vi har, er mange. Vi ble beskyldt her for at vi ikke har forebyggende politikk. Det har vi, og vi prioriterer det, og nettopp derfor tar vi opp organisasjonen «Ungdom Mot Narkotika» som et viktig element i forhold til forebyggende tiltak. Og jeg må si at når Venstre kommer med påstander om at de har hatt oppe liknende initiativ, og at dette er noe som har gått igjen i perioden, er det faktisk slik at av forslag som har kommet fra partiene, er dette det største og mest omfattende vi har hatt. Det sier seg selv at Regjeringen som sådan sitter med helt andre ressurser for å kunne utarbeide både tanker og forslag rundt ting. Til Kristelig Folkeparti som snakker varmt om tiltak for barn: Jeg er veldig enig i at det er viktig. I den forbindelse kan man se på følgende forslag, først forslag nr. 24: «Stortinget ber Regjeringen igangsette tiltak som sørger for at primærhelsetjenesten og skoleverket får økt kompetanse knyttet til problematikken rundt barn av rusmiddelbrukere.» Forslag nr. 25: «Stortinget ber Regjeringen iverksette tiltak som hever kapasiteten og omfanget av tilbud til barn av rusmiddelbrukere.» Forslag nr. 26: «Stortinget ber Regjeringen sørge for en evaluering knyttet til det statlige og kommunale barnevernets håndtering av barn i familier med rusproblematikk.» Forslag nr. 27: «Stortinget ber Regjeringen igangsette nødvendige tiltak for å heve kompetansen knyttet til problematikken rundt barn av rusmiddelmisbrukere i barne- og ungdomspsykiatrien.» Hvis Kristelig Folkeparti mener at dette er tiltak som må implementeres i den norske rusomsorgen, så må de stemme for forslagene våre.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2009-06-16:
Fremskrittspartiet kan ikke kreve eller forlange at noen skal støtte oss. Det får det bli opp til hvert enkelt parti å avgjøre selv. Men man legger til grunn en politisk prinsipiell uenighet, f.eks. at vi har en annen skjenkepolitikk enn det Kristelig Folkeparti har. Ja, det har vi. Men skal det legges til grunn for at man ikke kan støtte forslag som går på å ivareta barn av rusmiddelmisbrukere, mener jeg at man har gått for langt i forhold til sine prinsipielle holdninger, og man glemmer å se rusmiddelmisbrukerne og deres pårørende. Vi vil komme konkret tilbake med hvorfor vi går imot Kristelig Folkepartis forslag senere i dag, men da gjør vi det med respekt for Kristelig Folkeparti. Det er ikke slik at vi derfor er uenig med Kristelig Folkeparti i alle andre saker.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2009-06-16:
Grunnen til at jeg sier at dette er et forslag som i all hovedsak går på avholdspolitikk, og ikke et forslag som går ut på å få knekt utagerende vold, er faktisk at de levekårsundersøkelser som er gjort, viser et helt annet bilde enn det både Kristelig Folkeparti og statsråden legger for dagen. En levekårsundersøkelse viser helt klart at antall mennesker som har vært utsatt for vold eller trusler, har vært uforandret, til tross for at mange flere gikk på utesteder i perioden 1995–2001 enn de gjorde i perioden 1983–1995. Dette var til tross for at det var en økning. Sammenhengen mellom utelivet og vold er derfor ikke så entydig som noen ønsker å presentere det som. Den samme levekårsundersøkelsen konstaterer også at det stort sett er unge menn som slåss i fylla i helgene, og det er veldig ofte de samme personene som slår og sparker gang etter gang. Dette er gjengangere som vi kunne tatt ut effektivt på en rimelig lettvint måte. Det ville ha hjulpet på voldssituasjonen i byene på en helt annen måte enn ved å sette skjenketiden til kl. 02.00 istedenfor til kl. 03.00, som man tror er det store botemiddelet. Vi har prøvd med å endre skjenketiden fra kl. 04.00 til kl. 03.00. Det hjalp ingenting. Det er andre tiltak som må til.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2009-06-16:
Jeg kan opplyse om at det står jus og forsikring. Aller først vil jeg takke statsråden veldig mye for at man har klart å samforene meninger, og for at man får igjennom dette forslaget i Stortinget i dag. Det er slik at nakkeskader har veldig mange sider. Nå ønsker ikke jeg å få et ja-/nei-svar fra statsråden, men jeg ønsker at han skal ta med seg noe tilbake når det gjelder det. Veldig mange med nakkeskader er svake ressurspersoner som bruker mye av livet sitt på disse skadene. Mange av dem blir behandlet i utlandet, og bruker utlandet relatert til behandling. Men de får også avslag på sine søknader, og når de får avslag, er ikke de begrunnet. Men hvis man bruker penger på advokat og anker avgjørelsen, får man en begrunnelse. Kan statsråden se på om det er en mulighet for å få til en bedre løsning enn vi i dag har med det systemet som ligger der?
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2009-06-16:
Jeg skal forsøke å gi et best mulig svar på det. At det står «skadeomfang, jus og forsikring», har nettopp noe med det å gjøre at Norge har implementert et system som heter WAD. Det er gradert i fire deler – de alvorligste tilfellene av nakkeskader er kategorisert som WAD III og WAD IV. Får man den diagnostiseringen, havner man helt på utsiden av Verdens Helseorganisasjons retningslinjer. WHOs ICD-10-koder og ICF-kodesystem blir satt til side i det norske systemet, og man forholder seg kun til WAD-systemet, dvs. at man omgår hele systemet som Verdens Helseorganisasjon har utarbeidet som retningslinjer for behandling av nakkeskader, og som Norge har ratifisert. Derfor er det særdeles viktig at direktoratet som sådant gjør en jobb og får implementert dette på plass når det går på skadeomfang, jus og forsikring, for det er der den store feilen i dagens system ligger, og det er der vi ikke oppfyller våre internasjonale forpliktelser overfor Verdens Helseorganisasjon. Derfor blir det på mange måter slik at man, hvis man tar vekk det som går på skadeomfang, jus og forsikring, får en situasjon hvor man står på stedet hvil. Så jeg vil si at ønsker man en forandring på det systemet som er der i dag, må heller Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre gå for forslaget slik det foreligger.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2009-06-16:
Statsråden sa at det er svikt i alle ledd i tilbudet til rusavhengige. Det er jeg enig i. Det er 4 300 mennesker som venter på rusbehandling. De aller fleste av dem ønsker en rusfri tilværelse. Man kan vel si at Regjeringen har sviktet de rusavhengige, iallfall sier fagfolkene og de rusavhengiges organisasjoner det. Ventetiden for rusbehandling har økt betydelig under den rød-grønne regjeringen, samtidig som de har kuttet ut mange behandlingsplasser ifølge tall fra Helsedirektoratet. Mitt spørsmål er: Hva tenker statsråden om det?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2009-06-16:
Helt enig, statsråd!
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2009-06-16:
Høyre er enig med forslagstillerne i at en utvidelse av rettigheter innen tannhelsefeltet er helt nødvendig, og vi ser fram til at Regjeringen kommer med den varslede gjennomgangen i forbindelse med ny lov om tannhelsetjenester. For knapt to uker siden hadde representanten Ballo en interpellasjon i Stortinget som berørte disse spørsmålene, og i tillegg behandlet vi en tannhelsemelding fra Regjeringen i fjor. Det viktigste politiske tiltaket i stortingsmeldingen var for øvrig at den rød-grønne regjeringen avlyste løftene om gratis tannbehandling til alle. Det Regjeringen har levert på disse fire årene, er ikke 6 milliarder kr til en tannhelsereform, men 6 mill. kr, ikke til tannbehandling til dem som trenger det mest, men til kompetansetiltak. Høyre har aldri lovet gratis tannbehandling til alle, fordi vi mener at dette ikke ville være en riktig prioritering av helsekronene. Høyre vil ikke skape en forventningskrise på dette området. For de aller fleste representerer utgifter til tannbehandling en overkommelig utgift. I en tid da de fleste har god privatøkonomi og god tannhelse, ja kanskje den beste noen gang, mener vi det ikke er grunnlag for å gå inn for generelle refusjonsordninger for disse utgiftene. Det har imidlertid vært, og er, et sentralt element i Høyres tannhelsepolitikk at de som har lave inntekter og høye tannhelseutgifter, må få bedre offentlige støtteordninger. Dårlig tannhelse kan føre til sterke smerter, problemer med å spise og oppleves som sosialt stigmatiserende. Slike tannhelseproblemer rammer i særlig grad personer med rusproblemer, syke eldre og personer med psykiske lidelser. Samtidig har enkelte så lav inntekt over tid at de har problemer med å dekke utgifter til tannlege. Høyre har styrket tannhelsetjenesten for dem som trenger det mest, og vi mener dette er den viktigste retningen for det videre arbeidet på tannhelsefeltet. Samarbeidsregjeringen innførte en helt ny skjermingsordning med egenandelstak 2, som sikrer offentlig støtte bl.a. til kirurgisk behandling for tannproblemer og behandling av periodontitt. Samarbeidsregjeringen sørget også for en betydelig utvidelse av lavterskel helsetjenester for rusavhengige. Tannhelsetjenester til mennesker med store problembelastninger må utformes som ubyråkratiske lavterskeltilbud. Dette er helt nødvendig for at mennesker med eksempelvis alvorlige rusproblemer og alvorlige psykiske lidelser skal få hjelp. Eldre og andre som mottar omsorgstjenester, må også være prioritert. I den forbindelse vil jeg helt til slutt vise til Høyres forslag om et kunnskapsløft for ansatte i omsorgstjenesten, og at bedre kunnskap om tannhelse og tannpleie bør være en del av det.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2009-06-16:
Vi skal i dag behandle et representantforslag fra Fremskrittspartiet – Innst. S. nr. 353 for 2008–2009 – om å innføre en ny nasjonal behandlingsnorm for nakkeskader i samsvar med WHOs konvensjon som Norge har ratifisert. En samlet komité deler forslagstillernes intensjon om å sikre at pasienter som rammes av nakkeslengskade, får rask og korrekt diagnose, god medisinsk behandling og oppfølging. Mange pasienter som rammes av nakkesleng, kan få betydelige helseplager, og en enstemmig komité mener det er behov for å styrke behandlingstilbudet til denne pasientgruppen. Og videre sier en samlet komité at tilbudet i den norske helsetjenesten så langt som mulig bør være i samsvar med anerkjente internasjonale retningslinjer. Komiteen viser også til en interpellasjonsdebatt om tilbudet til nakkeslengskadde 8. januar i år, der statsråden opplyste at Helsedirektoratet mener at tilbudet om behandling og diagnostisering av nakkeslengskadde i Norge er forsvarlig, og på linje med tilbudet i sammenlignbare land. Komiteen er tilfreds med at det både har vært et møte, og at det skal avholdes et møte til, mellom Helsedirektoratet og Landsforeningen For Nakkeslengskadde om behandlingstilbudet nettopp til denne pasientgruppen. Komiteens flertall, unntatt Fremskrittspartiet, ber Regjeringen om å sørge for at helsetjenesten har oppdatert kunnskap om den internasjonale utviklingen i behandlingstilbudet til pasienter med nakkeslengskader. Jeg regner med at Fremskrittspartiet vil redegjøre for sitt syn. Det er fremmet to forslag i denne saken. Det er et fra regjeringspartiene og Fremskrittspartiet, og et fra Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre. Bakgrunnen for at Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre ikke kan støtte forslaget fra regjeringspartiene og Fremskrittspartiet fullt ut, og derfor fremmer et eget forslag, er at vi er svært usikre på hva ordene «skadeomfang», «jus» og «forsikring» i flertallets forslag innebærer i denne sammenheng, hvor det er snakk om WHOs retningslinjer for diagnostisering, behandling og oppfølging. Verken Fremskrittspartiet eller regjeringspartiene har kunnet redegjøre for det, til tross for utallige oppfordringer. Men det er jo mulig at vi i løpet av debatten vil få en klargjøring av hva som ligger i dette. Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre fremmer altså et forslag hvor vi «ber Regjeringen sørge for at alle parter som forholder seg til nakkeskader, må forholde seg til WHOs retningslinjer gjennom å bruke ICD-10-koding og ICF ved bruk av DRG(diagnoserelaterte grupper) (diagnoserelaterte grupper) Jeg tar herved opp forslaget fra Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2009-06-16:
Innledningsvis vil jeg gi ros til forslagsstillerne, som har tatt opp dette problemet. Det er vel et problem vi kjenner de fleste av oss, også gjennom folk vi kjenner, enten det er slektninger eller naboer, som har slitt med nakkeslengskader i årevis. Men jeg har lyst til å gå litt tilbake til replikkordskiftet mellom statsråden og representanten Lønning. Jeg synes jo det er litt oppsiktsvekkende at regjeringspartiene ikke vet riktig hva de har gått inn på, og hva «skadeomfang, jus og forsikring» betyr i denne sammenheng, hvor vi snakker om diagnostisering, behandling og videre oppfølging. Jeg fikk heller ikke noen klargjøring fra Fremskrittspartiet av hva det innebærer, og Mandt-Bartholsen var jo også rimelig klar på at de vel heller ikke forstod hva dette innebar. Heller ikke statsråden synes jeg har gitt noe svar på hva dette betyr, hva det innebærer, og hvilke konsekvenser det har. Han sier sågar at det ligger utenfor hans departements område. Så siden det er så stor usikkerhet om hva dette innebærer, kunne jeg tenke meg å anbefale at vi samles her i Stortinget om ett forslag. Det med «skadeomfang, jus og forsikring» er jo blitt sagt mange ganger, så det ligger i forslaget, men jeg kunne tenke meg at vi samler oss om det som går på diagnose, behandling og videre oppfølging. Jeg vil spørre Fremskrittspartiet om de kan gå for et slikt forslag, at vi samles om ett forslag og får et enstemmig storting. For det er jo ikke det at Venstre, Kristelig Folkeparti og Høyre ikke er enige, men jeg har lært i de årene jeg har vært på Stortinget, at det er iallfall viktig å forstå det du skal stemme over.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2009-06-16:
Det er litt underlig å sitte og høre på debatten. Jeg har fulgt debatten ganske nøye. Først hørte jeg på representanten Jorodd Asphjell, som gav ros til forslaget og sa seg enig i veldig mange av enkeltforslagene som lå i saken, og mente at dette var noe vi måtte ta med oss videre. Så hørte jeg på representanten Sjøli, som gjorde akkurat det samme. Så hørte jeg på meg selv, og jeg gav også veldig mye ros. Så hørte jeg på Ludvigsen, og han gav veldig mye ros, og så hørte jeg på statsråd Hanssen, som sa at han skulle ta med seg de 55 forslagene i det videre arbeidet. Jeg tror jeg sjelden har sittet under en debatt i Stortinget der jeg har hørt så mye ros av Fremskrittspartiet og det arbeidet som er gjort, og så mye ros av et Dokument nr. 8-forslag. Men når jeg så hører på den oppsummerende runden, får jeg inntrykk av at vi har sittet og kritisert forslaget sønder og sammen, selv om det er det motsatte som har skjedd. Det denne debatten viser, er at vi alle ønsker å treffe de mest mulig målrettede og gode tiltakene. Jeg viste til Stoltenberg-utvalget, der Carl I. Hagen er representert fra Fremskrittspartiet, og sa at vi ønsker en bredest mulig gjennomgang. Når vi skal sette i gang nye tiltak, må vi være sikre på at de er målrettede, at de er gode, og at vi får brukt ressursene på en mest mulig effektiv måte. Derfor har vi ikke gått inn på enkeltforslagene. Vi mener at det er satt i gang mange tiltak som vi må se hvordan fungerer, og det er satt i gang prosesser der vi skal få nye vurderinger av nye, målrettede og gode tiltak på feltet.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2009-06-16:
Denne innstillingen er et tegn på et skifte i norsk alkoholpolitikk. Vi har hatt en periode da det har vært konkurranse om å være mest mulig liberal, å argumentere best mulig for utvidede skjenketider, og for at det er fornuftig at det har blitt tusen nye skjenkesteder i Norge i løpet av de siste ti årene. Det har liksom vært bølgen. Den siste kommunen med ølmonopol er vel snart historie. Vi – mitt eget parti inkludert – har konkurranse om å ha pol i alle kommuner. Denne saken viser at det er et slags taktskifte. Det som statsrådene Hanssen og Storberget har varslet på vegne av Regjeringen, nemlig innstramming av skjenketider, viser også at det er et taktskifte i norsk alkoholpolitikk. Det er ingen som i utgangspunktet ønsker å stramme inn, for man fratar jo både folk og kommuner en frihet. Det er klart at det er en kostnad, men den veier jeg opp mot at 11 pst. av sykehusinnleggelsene påstås å være alkoholrelaterte, at det blir sagt at 47 000 personer årlig blir fysisk skadet av full person, og at 200 000 barn lider under foreldres rusmiddelmisbruk. Jeg kunne ha ramset opp den type tall. Når man veier denne kostnaden opp mot den friheten som blir begrenset for deg, for meg og for den enkelte kommune, mener vi i Senterpartiet at prisen er riktig, og at det er bra at Regjeringen i denne saken har varslet en lovendring i den retning som Kristelig Folkeparti ønsker. Det som også er interessant i innstillingen, er å lese hvor Høyre står. Jeg har tidligere i livet gått inn i mange debatter med litt yngre høyrefolk enn dem som sitter i komiteen. Hovedpoenget til disse i debatten var ofte å løfte fram en rusbrus e.l. og å skåre billige politiske poenger om hvor fortreffelig det var at alkoholen fløt fritt, og at det ikke var noen restriksjoner, at dette var det optimale mål på folks frihet. Men heldigvis ser vi her et mer anstendig og ordentlig Høyre, som viser at det er et bredt flertall som ser alkoholens utfordringer, og at man kan være villig til å stramme inn på folks frihet for å nå andre samfunnsmål.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2009-06-16:
I motsetning til representanten Dåvøy hender det jeg er ute i gatene både kl. 03 og kl. 03.30 om natten etter å ha hatt det hyggelig på f.eks. The Dubliner her i Oslo. Det er en del av livet. Men så sitter vi her som stortingsrepresentanter og politikere og skal veie ulike hensyn opp mot hverandre. Representanten Lønning prøver på en måte å bagatellisere det, at det ikke har noen betydning i det hele tatt at vi strammer inn skjenkepolitikken, at vi får en endring av den politikken som har vært ført over lang, lang tid, der alt har gått i motsatt retning. Det er de mange enkelttiltak i sum som skaper endring i et samfunn. Senterpartiet er sterke forsvarere av dagens vinmonopolordning. Det finnes flere representanter i Høyre som setter spørsmålstegn ved det. Vi er sterke forsvarere av å ha et høyt avgiftsnivå på alkohol i Norge. Det er lett å finne representanter fra Høyre som er uenige i det. Vi ønsker nå å stramme inn skjenketiden fra kl. 03 til kl. 02, og vi har en sterk vilje til å bruke midler på forebyggende tiltak. Så klart er det summen av tiltak – vinmonopol, skjenketider, avgiftspolitikk, antall skjenkesteder – og holdningsskapende arbeid i befolkningen som vil skape en endring, og som forhåpentligvis gjør at antallet personer som blir rammet av vold, som lider under foreldrenes rusmiddelmisbruk, og som blir innlagt på sykehus på grunn av alkoholrelaterte skader, kommer til å gå ned. Det er så enorme tall. Jeg har en rekke med tall her som viser hvor store kostnader alkohol skaper for samfunnet. Alle tiltak hver for seg ville isolert sett kunne slås i hjel med å si at det er da lite, men det er summen av tiltakene som skaper endring. Så er det også litt interessant å sitte og høre på debatten, for de to partiene som virker å være mest uenige her i salen, er de to partiene som sier at de skal gå i regjering sammen. Så det blir spennende for Kristelig Folkeparti å se om de kan gå i regjering med Høyre og Venstre, som ikke har tatt ordet i det hele tatt, basert på Fremskrittspartiet med tanke på ønsket om å stramme inn norsk alkoholpolitikk. Det viser seg jo i denne saken, som i svært mange andre saker, at når det kommer til stykket, er det Arbeiderpartiet, SV, Senterpartiet og Kristelig Folkeparti som er enige om hovedretningen i norsk politikk.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2009-06-16:
Dette er en av de sakene der komiteen gjennom sin arbeidsform viser at det er mulig å bli enig om hovedmålene. Hovedmålet her er veldig tydelig. Det er å bedre både kunnskapen om og tilbudet til barn med autisme. Forslagsstillerne har fremmet seks forslag i sitt Dokument nr. 8-forslag. Det er kun Høyre og Fremskrittspartiet som kommer til å stemme for forslagene. Selv om regjeringspartiene, Kristelig Folkeparti og Venstre ikke stemmer for forslagene, kan ikke det – slik samtalen var i komiteen, og slik innstillingen ble laget – direkte kobles til at vi er imot forslagene som sådanne. Det som gjør at vi ikke vil konkludere så tydelig som forslagsstillerne ønsker, er at komiteen fikk kjennskap til at det i fagmiljøet var sterke motforestillinger mot å gi et så klart og entydig råd, at vi skulle satse på biomedisinsk behandling, og at det skulle være et særlig satsingsområde. Derfor mener hele komiteen at man ønsker mer kunnskap og mer kjennskap til biomedisinsk behandling, mens flertallet ikke ønsker å trekke en så tydelig konklusjon som den mindretallet ønsker om at det allerede nå skal måtte slås fast. Komiteen har da også helt samlet gitt uttrykk for at en trenger mer kunnskap om hvordan biologiske og biokjemiske faktorer påvirker autismebarnas helse og livskvalitet. Det viktigste med denne saken, slik jeg ser det, er at det er en helt samlet komité som framover ønsker å styrke tilbudet til barn med autisme og ønsker å styrke kunnskapen om hvordan vi kan gi barn med autisme et best mulig tilbud.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2009-06-16:
Det har vært interessant å følge denne debatten. Det har også vært mange gode innlegg, og det er en viktig debatt. Men i likhet med mine kollegaer i Fremskrittspartiet er jeg skuffet over at man ikke er i stand til å kunne gjøre et eneste vedtak, ikke er i stand til å kunne støtte ett av de forslagene som ligger til behandling, og som er foreslått av Fremskrittspartiet. Dette vitner om at vi nok en gang opplever de store festtaler, for hva har vi ikke hørt opp gjennom tiden, spesielt i fjor sommer? Alle partiene etterlyste en stor rusdebatt. Man etterlyste at man måtte komme med konkrete tiltak for å løse problemene innenfor rusomsorgen. Når da et av de politiske partiene på dette huset setter i gang et sånt arbeid, inviterer til en bred debatt, til å gå konkret og i dybden på det enkelte forslag, er jeg svært skuffet på vegne av alle landets rusmisbrukere over at man ikke våger seg inn på den debatten som man selv har etterlyst gjennom flere år og gjennom flere somre. Jeg synes det er synd. Så er det som representanten Vedum sier, signalisert at man vil ta med seg forslagene. Men det er ingen forpliktelse. Det er ingen forpliktelse! Det at man sier at man skal ta med seg et forslag i en koffert, forplikter ingenting. Det å gjøre konkrete vedtak over de forslagene som ligger til behandling i dag, hadde vært langt mer bindende. Man kunne satt i gang et helt annet arbeid på et mye tidligere tidspunkt og fått mye større intensitet i arbeidet for å hjelpe alle de misbrukerne som trenger hjelpen så sårt. Jeg har selv siden jeg kom inn på Stortinget i 2005, brukt somrene til å møte rusmisbrukere på gaten og rundt omkring i landet. Jeg har møtt pårørende og besøkt de ulike behandlingsinstitusjonene. Et av de store problemene er, som også forslaget trekker opp i seg, at det er veldig lite samordning og samhandling. Mange etterlyser faktisk mange av disse forslagene som fremmes i dag. Det har vært et unisont ønske fra alle disse leirene, både på brukersiden, behandlingssiden og pårørendesiden, om å få gjort mange av disse vedtakene. Da er det ekstra skuffende at ikke Stortinget er villig til å fatte vedtak. Jeg synes det er synd, for jeg skulle så gjerne ønsket at de øvrige partiene, og spesielt regjeringspartiene, hadde tenkt seg om en gang til.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2009-06-16:
Jeg vet ikke om denne debatten blir noe særlig mer klargjørende for dem som sitter og venter på et svar på om de skal få bruke behandlingen ved Capio videre. Men det som klart er framkommet, er at statsråden viser til at de må ha en avtale. Ja, Capio har en avtale med Helse Sør-Øst, men Helse SørØst bruker dem ikke. Selv ikke pasienter fra Østfold får bruke det tilbudet i Fredrikstad. Så det handler ikke om at de nødvendigvis må bo nærme. Det sies også at helseforetakene skal utnytte egen kapasitet bedre. Ballo sier også at man skal bruke Capio så lenge det ikke finnes tilsvarende tilbud innenfor helseforetakene. Det vil med andre ord si at når helseforetakene bygger opp egen kapasitet, betyr det ikke lenger noe at Capio har et litt annet tilbud, et tilbud som mange pasienter føler at de får bedre hjelp av – for det er helseforetakene selv som vil beholde pasientene, enten behandlingen hjelper eller ikke. Det er de som avgjør. Jan Bøhler fra Arbeiderpartiet hadde en julehilsen til meg i desember. Han sa at nå kunne jeg også glede meg over at pasienter fra hele landet skulle få benytte Capio. Det har jo ikke skjedd noe. Nå sa Ballo at statsråden måtte følge opp dette i bestillerdokumentet. Bestillerdokumentet pålegger ikke helseforetakene å gjøre noe. Jeg har tidligere sett slike skriftlige bestillerdokumenter, bl.a. om at diabetesteamene skulle styrkes i Østfold. Uken etter kuttet styret i Sykehuset Østfold halve diabetesteamet. Statsråd Brustad fulgte ikke det opp, selv om hun ble klar over det. Så her er det motsigelser hele veien. Når Ballo angriper meg på den måten som han gjorde i sitt innlegg, mener jeg det kun tyder på dårlig samvittighet. Det er mange som har sett opptaket fra Dagsnytt 18. Det er mange som vet hva Ballo lovte i det opptaket, og hva han sa. Jeg tror faktisk at Ballo mente det han sa da. Men dessverre er ikke politikken til SV og Regjeringen slik at det lar seg gjøre. Om det skaper presedens at Capio kommer under fritt sykehusvalg, spiller ikke det noen rolle for Fremskrittspartiet. For Fremskrittspartiet betyr det noe at pasientene får rett behandling på rett sted – ikke hvem som utfører det. For Fremskrittspartiet er det viktig at pasientene får den behandlingen betalt med offentlige midler, at de ikke må ta opp lån for å kunne klare å overleve. Det er ikke noe som sier at det må være sykehus for at det skal være under fritt sykehusvalg. Dette er noe som kan endres. I dag heter det fritt sykehusvalg. Dette er noe vi i denne salen kan endre. Vi kan legge hvilke tilbud vi vil under fritt behandlingsvalg, eller om det så heter fritt sykehusvalg. Skal det liksom være til hinder for at pasientene skal få riktig behandling? Dette er jo totalt meningsløst. Vi har her mulighet til å gjøre noe med det. Her sitter man og beskylder hverandre for å være ufine for at man har informert pasienter om det som er virkeligheten. Jeg står ved hvert eneste ord jeg skrev til den pasienten!
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2009-06-16:
Jeg mangler faktisk ord for hvordan jeg skal betegne den oppførselen vi har vært vitne til på talerstolen her. Vi behandler et forslag som er seriøst ment. I to år har Fremskrittspartiet og jeg – med støtte fra andre partier – jobbet seriøst for å få til et forslag som kan hjelpe pasienter til å kunne velge seg behandling ved Capio Anoreksi Senter. Det er fullt mulig. Det kan Stortinget vedta. Stortinget kan i dag vedta at det skal legges fram et forslag til en lovendring som gjør det mulig. I stedet for å henge seg opp i om senteret er sykehus eller ikke, synes jeg Ballo skulle bruke energien sin på å finne ut hvordan man kan få et fritt behandlingsvalg. Det har også vært rikelig anledning til i komiteen å komme med andre forslag. Ballo har ikke kommet med ett eneste et som kunne ha hjulpet pasientene til å få dette tilbudet. Så kritikken synes jeg han får rette mot seg selv.
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2009-06-16:
Ja, her er det best å bite tennene sammen og fortsette. Dette representantforslaget fra Fremskrittspartiet gjelder en takordning for hvor mye den enkelte selv skal dekke av utgifter til nødvendig tannbehandling. Vi har det siste året diskutert tannhelse flere ganger, noe som viser at dette er et tema som opptar oss, og som vi ikke er i mål med eller er der vi vil være. Forslagsstillerne ønsker en tannhelsereform, og det er tverrpolitisk enighet i komitéen om at en utvidelse av rettighetene er nødvendig. Populært sagt mener vel alle at tennene nå skal være en del av kroppen. I St.meld. nr. 35 for 2006–2007 ble den framtidige tannhelsetjenesten drøftet, og ny lov ble varslet, noe vi nå venter på. Et flertall, representantene fra Arbeiderpartiet, Høyre, SV, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre, viser til det som er varslet i St.meld. nr. 35. De viser også til det som er gjort av Samarbeidsregjeringen tidligere, og som senere er fulgt opp og videreutviklet av nåværende regjering. Det vises spesielt til innsatsen overfor rusmisbrukere og når det gjelder behandling av periodontitt. Forslagsstillerne fra Fremskrittspartiet vil ha en reform nå. De er utålmodige og foreslår at dette skal skje allerede fra 2010. Venstre har sin egen løsning med høykostnadsbeskyttelse, som jeg regner med at de vil argumentere for. Forslaget som ligger her, er bra. Det gir en god innfallsvinkel til framtidige løsninger, men som forslagsstillerne nevner, er dette en omfattende og svær reform. Det må fås på plass avtaleverk med tannlegene, grensesetting for kosmetisk og nødvendig tannbehandling må på plass, og en må se på tilgjengeligheten til tannleger rundt om i landet, som er variabel i dag. Dette er en utfordring når det gjelder rekruttering. Jeg regner med at forslagsstillerne vil redegjøre for sitt eget forslag, mens flertallet foreslår å legge det ved protokollen. For de rød-grønne partienes del ønsker vi å utvikle ordninger som fanger opp dem som trenger det mest. Dette er i tråd med St.meld. nr. 35, der man sakte, men sikkert innlemmer flere grupper i nye ordninger. Alle de tre rød-grønne partiene har landsmøteforslag om tannhelse som alle utvider dagens ordninger radikalt. Det betyr at vi i neste stortingsperiode vil gå videre i tråd med de forslagene. Det er jo ikke slik som det kan se ut av det Fremskrittspartiet skriver i sin merknad, at med en gang et landsmøteforslag er vedtatt, blir det effektuert. Det viste Fremskrittspartiet til fulle for noen uker siden da vi her i salen debatterte dette med aktiv dødshjelp, som var vedtatt på deres landsmøte rett før. I salen ble det sagt at det selvsagt ikke skulle gjelde nå. Det var framtidig politikk. Det gjelder også vår tannhelsepolitikk. Fremskrittspartiet viste det ved å konfirmere sitt vedtak i Odelstinget rett etter, der man stemte imot sitt eget landsmøteforslag. Det gjør ikke vi rød-grønne. Vi ønsker å legge forslaget ved protokollen, for vi mener dette er et godt forslag og en god innfallsvinkel. Det er valgkamp. Det vises på de mange forslagene fra nettopp Fremskrittspartiet i disse dager. Forslaget er veldig bra, men det må nok jobbes mer med det.
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2009-06-16:
Først vil jeg takke saksordføreren for en veldig grei redegjørelse. Den var dekkende for det som skjedde i komiteen. Forslagsstillerne fra Fremskrittspartiet – og spesielt vil jeg da framheve representanten Fredriksen – har engasjert seg i en litt annen type saker enn vi tradisjonelt sett har i komiteen. Jeg har lyst til å berømme Fredriksen for engasjementet og en innsikt i et tema som kanskje er litt ukjent for oss i komiteen. I utgangspunktet er det sjelden vi sier noe om hva slags behandling og hvilke retningslinjer som skal brukes ved sykdommer, og vi bør nok være varsomme med det også videre framover. Det bør være sånn at noen, altså departementet og de rette instanser, sørger for at de faglige retningslinjene som skal brukes, blir fulgt. Arbeiderpartiet er med på forslaget fra forslagsstillerne, der vi ber om at alle som skal forholde seg til det systemet, altså WHOs system og retningslinjer, skal gjøre det. Vi har fått tilbakemeldinger om at så skjer, men hvis det er slik at det ikke skjer, er det viktig at vi her fra Stortingets talerstol presiserer hvor viktig det er at de retningslinjene blir fulgt. Derfor synes vi det er greit å være med på det forslaget. Blir ikke retningslinjene brukt, bør det i hvert fall gjøres nå. Når vi velger å stemme for forslaget fra Fremskrittspartiet, er det fordi vi mener at hvis det har skjedd en feil – saksordføreren var inne på at den var ganske vid den siste delen av forslaget som ikke er lik – så bør det ryddes opp der det har skjedd, f.eks. i forsikring. Vi vet heller ikke nå hva slags konsekvenser det har, men det bør jo være sånn at det ryddes opp overalt. Sånn sett dekker også forslaget fra mindretallet det vi mener, og jeg synes det er synd at vi ikke har klart å få til ett forslag, der vi kunne vært en felles komité. Når det gjelder merknadene som Fremskrittspartiet har, har ikke vi gått inn i disse fordi de er veldig detaljerte og faglige, og det har vi ikke forutsetninger for å kunne ha kunnskap for å verifisere. Igjen vil jeg skryte av forslagsstillerne, som har et ærlig engasjement for å bedre hverdagen for nakkeskadde. De har – og spesielt representanten Fredriksen – virkelig engasjert seg, og det medfører at Fremskrittspartiet endelig får vedtatt et forslag i denne perioden fra helsekomiteen. Det synes jeg er litt hyggelig for dem sånn helt på tampen, så da kan vi også gratulere dem med det.
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2009-06-16:
Det stemmer at vi ikke har gått inn i merknadene til Fremskrittspartiet. Jeg sa i mitt innlegg at de er veldig tekniske og veldig faglige, og vi kan ikke verifisere dem. Men vi leser det forslaget vi er med på slik at når det gjelder det som ramses opp i forhold til bl.a. forsikring, skal også WHOs retningslinjer gjelde. Forsikringen skal følge de retningslinjene, og direktoratet skal utarbeide retningslinjer som gjelder også for den bransjen. Hva vi ikke vet, er konsekvensene i forhold til økonomien, som Høyre bl.a. stresset i komiteen. Vi vet fremdeles ikke hvordan det blir i forhold til forsikringsselskapene. Men vi mener det er viktig å få den ordningen implementert de steder der nakkeskadde har en behandlingskjede. Så må direktoratet utarbeide de retningslinjene som fanger opp disse tingene.
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2009-06-16:
Jeg vil fortsette der jeg slapp i stad. Hvorfor stemmer så Arbeiderpartiet mot forslaget når vi mener at det tilbudet bør brukes, og vi skryter av det, som jeg gjorde tidligere? Spørsmålet i forslaget gjelder fritt sykehusvalg. Etter vår mening er det viktig at det er en faglig godkjenning som ligger til grunn når et sykehus skal godkjennes, med kriterier som legestillinger, tilstedeværelse osv. Det kreves også at det skal være en avtale med et eller flere helseforetak. Capio er en behandlingsinstitusjon som behandler en snever gruppe av pasienter. De kommer ikke i den kategorien, og de oppfyller heller ikke flere av kriteriene som legges til grunn når det gjelder sykehus. En åpning for en slik type institusjon vil skape presedens for andre, og dermed vil definisjonen av hva et sykehus er, endres betraktelig. Det er interessant at det er Fremskrittspartiet som er så ivrig etter å utvide sykehusbegrepet og å gi enkeltinstitusjoner sykehusstatus, eller hva de nå har lyst til å definere det som, etter en lovendring. Det kan skape presedens. Og hva hørte vi? Vi hørte Sonja Irene Sjøli si at her må også andre institusjoner komme inn når grensen endres. Vi støtter oss til de faglige vurderingene, og vi forventer faktisk at statsråden følger opp vår merknad. Vi må finne ut av hvordan vi skal bruke tilbudet best mulig. For vi mener at det bør kunne gjøres uten å bruke ordningen med fritt sykehusvalg. Vi kommer til å følge det nøye opp. Det er, uansett forslag som vedtas her i dag, viktig at tilbudet blir brukt, om det er Capio eller andre tilbud som bygges opp. Capio er et viktig supplement til vårt offentlige helsevesen, og de fyller ut der vi mangler kompetanse. Vi er ikke allergiske mot private, men det må være slik at vi følger de lovene og reglene som vi har å forholde oss til her i Stortinget. Det gjelder definisjonen av hva et sykehus er. Tilgjengelighet og valgmulighet er viktig, og vi vil nøye følge utviklingen på Capio – om helseforetakene bruker tilbudet, om statsråden følger opp i oppdragsdokumentet, og om sørge for-ansvaret blir ivaretatt.