Kari Lise Holmberg (Høyre), 2007-11-20:
Jeg skal ikke gjenta Bent Høies tre hovedgrunner for at modernisering og omstilling av staten burde ha vært førsteprioritet for statsråden, men bare nøye meg med å si at jeg selvfølgelig fullt ut støtter hans argumentasjon. I Høyre slipper vi ikke taket i moderniseringen av offentlig sektor. Den er ikke bare nødvendig, den er en forutsetning hvis vi i framtiden skal klare å løse alle velferdsoppgavene som befolkningen setter krav til. Uansett hva statsråden sier, fornyingsstrategien – en sterk og effektiv offentlig sektor – inneholder så godt som bare generelle formuleringer, ingen konkrete målbare kriterier for suksess. Så hvor går veien, og hvilke veier skal vi ta? Dessverre uteblir alle konkrete svar. 279 små og store tiltak, sier statsråden. Merkelig at de har gjort seg så lite gjeldende, tenker jeg, at vi ikke vet noe særlig mer om dem. Én dør, det hadde vi faktisk i Skien lenge før den rød-grønne regjeringen tok fatt, så NAV-reformen har en forhistorie. Regjeringen er opptatt av prosessen og samarbeidet med de ansatte. For meg er godt samarbeid og gode relasjoner grunnlaget, men ikke målet i seg selv. For Høyre er målet å gjennomføre tiltak til innbyggernes beste og til beste for et framtidig bærekraftig velferdssamfunn. Da må vi ha vilje og være så handlekraftige at vi greier å vri ressursene fra byråkrati til velferd, fra papirflytting til omsorg og utdanning. Jeg vil i dette innlegget spesielt ta for meg et helt sentralt virkemiddel: valgfrihet. Den rød-grønne regjeringen har så godt som nedlagt veto mot konkurranseutsetting og frie brukervalg. I mange kommuner inntar regjeringspartiene dessverre samme standpunkt. I praksis både nedlegger og motarbeider venstresiden i norsk politikk innbyggernes frie valg og de ulike brukervalgordningene som eksisterer. Vi har i dag en regjering som ikke vil gi den enkelte bruker mulighet til å velge, og som ikke vil gi innbyggerne reell valgfrihet. Forstå det den som kan. For meg er det faktisk umulig å begripe. I stedet for å la hver enkelt som bor i kommunen, få det beste tilbudet og valgfrihet til å velge hvilken type tilbud de vil ha, vil Regjeringen la det offentlige bestemme. Når det offentlige skal bestemme og bemyndige, blir kvaliteten på arbeidet faktisk desto viktigere. Men dessverre er Regjeringen heller ikke glad i anbud, og konkurranseutsetting er dessuten et fyord. Dette er etter min mening faktisk alvorlig, for hvor er da mulighetene til å kvalitetssikre at innbyggerne får de beste tjenestene, de beste mulighetene og de beste tilbudene? På hvilken måte kan det offentlige være trygge på at de strekker seg langt nok? Mitt svar er at det offentlige alene ikke makter dette godt nok. Anbud er sunt for en kommune. Det hjelper kommunen til å bli bevisst på hva den ønsker, og hvilken kvalitet den vil gi sine innbyggere. Konkurranseutsetting er ikke målet med det vi gjør, men ett av flere virkemidler for å kunne tilby kommunens innbyggere valgfrihet. Så litt om åpningstidene. Åpningstider i offentlig sektor har Høyre tatt opp ved flere anledninger i denne perioden, både i forslags form og ved spørsmålsstillinger, men det har tydeligvis ikke gjort særlig inntrykk på verken statsråden eller Regjeringen. Etter min mening er det noe som sier sitt om Regjeringens egentlige vilje til brukervennlighet.