Per-Kristian Foss (Høyre), 2007-03-20:
Det var statsråden som brukte såpass sterke ord som at dette kanskje er den viktigste saken Stortinget behandler i denne perioden. Saksfeltet tatt i betraktning er jeg iallfall enig i den formuleringen. Men det er vel kanskje bare en liten bit av det vi nå har tatt fatt på. Det er ingen tvil om at den norske velferdsstat ikke lar seg opprettholde gjennom økonomisk vekst med den arbeidskraftreserve vi nå har i landet, hvis vi ikke makter å utløse den del av reserven som er utenfor arbeidsstyrken – altså ca. en fjerdedel. For tiden hjelpes vi jo av en konjunkturtopp av arbeidsinnvandring. Det er jeg glad for, men vi kan ikke regne med at det fortsetter i samme utstrekning, av grunner som andre har vært inne på tidligere. Dessuten er det å utløse ressurser fra vår egen arbeidsstyrke viktigere, samfunnsøkonomisk mer lønnsomt og mer påtrengende for oss som norske politikere, både fordi det å øke tilgangen til arbeid gir glede og inkludering, det øker skatteinntektene, altså mulighet for å betale for velferd, og det reduserer trygdeutgifter. Det er altså på mange måter en trippelvirkning av dette som er viktig. Det jeg etterlyser, er statsrådens aktivitet i mer kortsiktige tiltak. Finansministeren har brukt uttrykket at det største hinder for økonomisk vekst i Norge i dette året og i årene fremover vil være mangel på arbeidskraft. Da haster det å gjøre noe. Det er viktig med systemendringer og langsiktige tiltak, det er viktig med en pensjonsreform, og det er viktig med tiltak som trer i kraft fra 2010. Men vi trenger å gjøre noe nå. Så langt har vi kun opplevd statsrådens lutter velvilje til å stemme ned forslag under henvisning til evigvarende utredninger og langsiktig iverksettelse. Det holder ikke. Derfor vil jeg bruke et uttrykk fra en som jeg ellers ikke for ofte siterer, nemlig Per Olaf Lundteigen, som i en debatt på Senterpartiets landsmøte nylig sa at dersom man lar pengepolitikken være det eneste bidraget til å stramme inn økonomien i Norge, så går det galt. Derfor er det å satse på arbeidsmarkedstiltak som gjør tilgangen på arbeidskraft større, både fra vår egen styrke og gjerne fra utlandet, viktig for at ikke renten rett og slett går opp. Det er en sammenheng i økonomien her, hvor arbeidsmarkedet for tiden spiller en stadig viktigere rolle. Det er ingen villighet til å revurdere funksjonsdyktighet og legeordninger i uføresaker, slik Høyre har lagt frem forslag om, som skal behandles senere i dag. Vi har lagt frem forslag om at funksjonshemmede lettere skal kunne komme til arbeidsgiver og si at de tilpasninger som kreves, de betaler staten for – kall det «green card» i et enkelt begrep. Og når vi ser hvor dårlig det står til, særlig i det offentlige, med å øke tilgangen på arbeidsmarkedet for funksjonshemmede, så er det behov for å få gjort noe nå. På sykefraværssiden har jeg et håp om at noe gjøres, men det tar tid. Det som er det mest prekære, er egentlig at rehabiliterings- og attføringsmidler kan brukes av bedrifter, eller bedrifter i samarbeid, under sykemeldingsperioden. For når tallene er såpass skremmende som at 87 pst. av dem som er sykmeldt i et år, aldri kommer tilbake i arbeidslivet, da sier det seg selv at denne sykefraværsperiodens tidlige fase er kritisk i forhold til å gjøre noe. Jeg skal gå veldig fort over at vi for tiden også har til behandling elleve forslag i et representantforslag fra Høyre om å øke tilgangen på eksperter innenfor norsk arbeidsliv, innenfor arbeidsinnvandring. Der er det mulig å gjøre noe med umiddelbar virkning. Og som det siste eksempel vil jeg si at vi har altså en arbeidsstyrke mellom 67 og 70 år som gjerne har lyst til å jobbe full tid ved siden av å få sin rettmessige pensjon, men de avkortes altså – også et tiltak som kunne gitt en viss tilgang av flere folk på kort sikt. Og det trengs bare et budsjettvedtak for å få det til. Til slutt: Jeg må si at det egentlig er ganske flaut å lese at på toppen av en konjunkturbølge – der vi nå er – har Statoil, vårt største selskap, hvor staten har en viss innflytelse, tidligpensjonering som et av tilbudene til de vel 2 500 som er overtallige. Det er et dårlig signal og komplett unødvendig i den konjunkturfase vi nå er i. Mye klokere hadde det vært om Statoil hadde gjort slik som f.eks. Telenor har gjort tidligere, med stort hell: vært en aktiv formidler av jobber til dem som blir ledige.