trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 2006-05-24:
Regjeringen vil føre en aktiv næringspolitikk med utgangspunkt i Soria Moria-erklæringen. Dette er vi allerede godt i gang med. En stabil kronekurs er viktig for den eksportrettede industrien, men styrkingen av kronekursen som vi har vært vitne til den siste tiden, innebærer utfordringer for denne delen av næringslivet. Derfor er det viktig at Regjeringen fortsatt bidrar til lave renter og stabil kronekurs gjennom en forsvarlig budsjettpolitikk. Den kraftintensive industriens kontrakter på myndighetsbestemte vilkår løper i hovedsak ut i perioden fram til 2011. De siste årene har markedsprisen på kraft i Norge vært på et høyere nivå enn tidligere, men likevel lavere enn på kontinentet. Dette er en utfordring for den kraftintensive industrien som konkurrerer i et globalt marked. I Soria Moria-erklæringen er det slått fast at Regjeringen vil møte kraftutfordringen. Dette arbeidet er vi i full gang med. Olje- og energidepartementet leder en interdepartemental arbeidsgruppe som skal se på mulighetene for å finne ordninger for denne industrien, innenfor rammen av EØS-avtalen. Dette er et omfattende arbeid hvor bl.a. utviklingen i EU må følges nøye. Derfor er det nødvendig å bruke noe tid på dette arbeidet. Det er ikke mulig i dag å utstede garantier for når eventuelle ordninger vil falle på plass. Jeg håper imidlertid det skal la seg gjøre å komme fram til en god løsning innen utgangen av dette året. Jeg er kjent med at virksomheten ved Elkem Bjølvefossen er under vurdering, og at styret i løpet av sommeren eller tidlig på høsten 2006 skal treffe en beslutning som kan få betydelige bemanningsmessige konsekvenser. Pr. i dag er denne beslutningen ikke tatt. Jeg vil selvsagt følge den videre utviklingen ved Bjølvefossen i Ålvik nøye. Jeg vil understreke at Regjeringen jobber målrettet og systematisk både for å sikre konkurransedyktige rammebetingelser for den kraftintensive industrien i framtiden og med å øke den innenlandske produksjonen av kraft. Derfor er det min oppfordring til Elkem Bjølvefossen at de nå avventer eventuelle beslutninger om bemanningsreduksjoner til vi har fått de nødvendige avklaringer i arbeidet med de framtidige rammebetingelsene for den kraftintensive industrien. For øvrig kan jeg også opplyse at statssekretær Anita Utseth i Olje- og energidepartementet skal besøke Ålvik mandag neste uke for å sette seg nærmere inn i utfordringene ved Elkem Bjølvefossen.
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 2006-05-24:
La meg først si at vi nettopp har lagt bak oss fire år med en Høyre-dominert regjering. Dette var en periode preget av stillstand og øredøvende passivitet i arbeidet med å sikre den kraftintensive industrien konkurransedyktige vilkår. Tidligere olje- og energiminister Thorhild Widvey, representanten Brendes partifelle, satte en stopper for arbeidet med å etablere et nytt industrikraftregime. Denne unnlatelsessynden er en viktig del av grunnlaget for usikkerheten som bl.a. de ansatte ved Elkem Bjølvefossen nå opplever. I spørretimen er det representantene som stiller spørsmål til Regjeringen, men det er fristende å stille representanten Brende spørsmål om hvorvidt han var fornøyd med innsatsen hans egen regjering gjorde i perioden. Det er jo det som på mange måter har dannet grunnlag for usikkerheten vi har i dag, når det gjelder både pris på kraft og tilgang på kraft.
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 2006-05-24:
Det er faktisk sånn at den forrige regjeringen ikke advarte mot arbeidet med industrikraftregimet. De la bort arbeidet med industrikraftregimet. Vi har tatt tak i arbeidet med industrikraftregimet. Vi jobber systematisk for å få dette på plass innenfor rammen av EØS-avtalen. Samtidig jobber vi nå aktivt for å legge til rette for økt kraftproduksjon i landet, som også er avgjørende viktig for at vi skal opprettholde produksjonen innenfor den kraftintensive industrien. I den tid jeg har vært næringsminister, har jeg besøkt en rekke lokalsamfunn med et utsatt næringsliv. Jeg nevner Meråker som ett eksempel, som jeg raskt besøkte, men som den tidligere næringsministeren ikke så seg tid til å besøke til tross for gjentatte invitasjoner. Dersom jeg får en invitasjon fra Bjølvefossen, vil jeg selvsagt besøke Bjølvefossen innenfor den tidsrammen jeg har. Men jeg gjentar at førstkommende mandag vil statssekretæren i Olje- og energidepartementet besøke nettopp Bjølvefossen.
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 2006-05-24:
Refusjonsordningen for sysselsetting av sjøfolk ble innført som en midlertidig ordning i 1993. En mer omfattende refusjonsordning ble etablert i 1994. Ulike endringer har blitt gjort opp gjennom årene. Nettolønnsordningen for offshorefartøyer i NOR ble innført med virkning fra 1. juli 2003. Formålet med tilskuddsordninger for sysselsetting av norske sjøfolk er å legge til rette for maritim virksomhet og hindre utflagging av arbeidsplasser og virksomheter. Tilskuddet skal sikre norsk maritim kompetanse og rekruttering av norske sjøfolk og i tillegg bidra til at norske rederier gis konkurransedyktige rammevilkår i forhold til vilkårene i andre land. Det har vært bred politisk enighet om ordningene blant skiftende regjeringer og storting. Ordningene gjelder ikke for fiskefartøy. Det er ingen tvil om at fiskeflåten er en viktig del av den maritime kompetansen i Norge, og at fiskeflåten konkurrerer med annen skipsfart om mannskap og ikke minst om kompetanse. En rekke problemstillinger er likevel ulike for fiskeflåten og skipsfarten for øvrig. Dette gjelder både i forhold til nasjonale og internasjonale rammebetingelser. Den norske fiskeflåten har fått adgang til å fiske på norske nasjonale ressurser, og har således et beskyttet næringsgrunnlag. Skipsfarten opererer i et åpent, globalt marked med stor internasjonal konkurranse. Rammeforholdene er dermed i utgangspunktet svært ulike. Internasjonalt regelverk legger, på samme måte som regelverket i Norge, til grunn at dette er separate næringer. EUs retningslinjer for statsstøtte er spesielle med hensyn til støtte til skips- og verftsnæringen. Rammebetingelser for og støtte til fiskerinæringen må derfor vurderes på et annet grunnlag enn rammebetingelsene og støtten til de øvrige næringene. Blant annet må det tas hensyn til at støtte til fiskeriene kan føre til utjevningsavgifter på fiskeprodukter. I forhold til EU er det derfor særlig de generelle statsstøttereglene som vil være sammenligningsgrunnlaget for regelverksutviklingen på dette området. På den annen side er det i stor grad den samme gruppe arbeidskraft som fiskeflåten og øvrig skipsfart konkurrerer om. Det ser jeg. Jeg vil fokusere på rekruttering og kompetanseoppbygging av ungdom til næringen. Jeg har også registrert ønsket om å vurdere størrelsen på fiskerfradraget i lys av konkurransesituasjonen. Jeg vil arbeide for en bærekraftig og lønnsom fiskerinæring, som både nå og i framtiden skal være en konkurransedyktig og ikke minst en attraktiv arbeidsplass.
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 2006-05-24:
Det er viktig ikke å overdramatisere situasjonen innenfor fiskerinæringen. Det er nok ikke slik at fiskeflåten ligger ved kai fordi man ikke har mannskap om bord på båtene. Det er likevel slik at en rekke næringer nå banker på døra for å komme inn under den nettolønnsordningen som gjelder i dag. Det som er den store utfordringen, er den generelle tilgangen på arbeidskraft i markedet. Lave ledighetstall i markedet – ved aprilmålingen var ledigheten nede på 2,8 pst. – bidrar til press innenfor denne næringen når det gjelder tilgang på kompetent arbeidskraft. Derfor er et av de viktigste arbeidsområdene til denne regjeringen å øke tilgangen på kompetent arbeidskraft til næringslivet. Vi jobber nå med en stortingsmelding som vil bli framlagt til høsten, der økt tilgang på arbeidskraft vil være i fokus.
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 2006-05-24:
Når jeg nå også sier at vi ikke skal overdrive, skal vi likevel ta inn over oss at næringen står overfor betydelige utfordringer, og at det må jobbes målbevisst for å sikre rekrutteringen til denne flåten. Regjeringen har også sagt at dette er en næring som det skal satses på, og at vi her har særskilte fortrinn for nettopp å lykkes. Regjeringen vil i løpet av høsten legge fram en stortingsmelding hvor man tar for seg arbeid, velferd og inkludering nettopp med sikte på å øke tilgangen på arbeidskraft. Vi vet at det er en rekke mennesker i det norske samfunnet som står uten arbeid, men som er i en såkalt arbeidsfør alder, og det er viktig å gi dem tilgang på kompetanse som gjør at de kan gå inn i næringer der det måtte være behov for dem.
Gunn Berit Gjerde (Venstre), 2006-05-24:
«Fiskebåtreiarane har store problem med å rekruttere kvalifisert mannskap, særleg styrmenn og maskinistar. Dette både på grunn av den store aktiviteten i offshorenæringa og på grunn av den konkurransevridinga nettolønsordninga har gitt. Fiskebåtreiarlaga ventar auka problem og bur seg på å rekruttere utanlandsk mannskap, noko som vil vere uheldig for fiskerinæringa som viktig medspelar for busetjing langs kysten. Kva vil statsråden gjere med den vanskelege rekrutteringssituasjonen fiskebåtnæringa no er komen i?»
Gunn Berit Gjerde (Venstre), 2006-05-24:
Eg høyrer no at det vert sagt at det er stor forskjell på ein fiskebåt og eit anna fartøy som konkurrerer med utlandet. Det er rett. Fiskebåtreiaranen har eit beskytta næringsgrunnlag. Likevel er vi i den situasjonen at fiskebåtreiarane no må rekruttere utanlandske fiskarar. For det første får vi ikkje då den kunnskapen som ein på fiskebåtane er avhengig av for å kunne gjere eit godt fiske og å ha eit trygt fiske for mannskapet. Og for det andre: Det kjem ikkje til å bu folk i husa langs kysten vår. Fiskerinæringa er, ved sidan av landbruket, ei av dei viktigaste næringane vi har for å oppretthalde busetnaden i distrikta. Eg høyrer òg at det vert snakka om rekruttering av ungdom til næringa, og at ein har ein ærleg vilje til å gjere noko med det. Er det konkrete planar for å få til ei utjamning som gjer at dei fiskebåtreiarane som no står utan mannskap, kan få mannskap?
Gunn Berit Gjerde (Venstre), 2006-05-24:
Det vert åtvara mot å overdramatisere, og sagt at det ikkje ligg båtar ved kai. Det gjer det nok ikkje i dag. Men eg vil minne om at 80 offshorefartøy anten er under bygging eller planlagt bygde. Når dei kjem ut i marknaden, vert det ein underkapasitet på styrmenn og maskinistar. Det trur eg heller ikkje næringsministeren kan sjå vekk frå. No forstår eg det slik at det vert arbeidt med planar som å auke kapasiteten i forhold til dei som kan jobbe om bord i fiskebåtar. Vil det seie at dei som driv styrmannsskular og maskinistskular, kan få fleire studieplassar og tilskot til å drive desse studieplassane?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2006-05-24:
Først vil jeg gjerne få lov til å gjøre oppmerksom på en feil. Det står i spørsmålet at det er undertegnede som har vært og vist bilen syv ganger. Det er ikke riktig. Det er en bilforhandler som måtte vise bilen syv ganger på trafikkstasjonen. Jeg tillater meg da å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren – i rettet versjon: «En bilforhandler måtte vise bilen syv ganger på trafikkstasjonen. Dette er bare ett eksempel i tillegg til rekken av andre oppslag som vitner om at trafikkstasjoner og Statens vegvesen arbeider med et forskrifts- og regelverk som er umulig å forstå. Mange som skal registrere biler opplever store problemer med å få gjort dette på en enkel og effektiv måte. Skyldes dette et stivbent og uklart regelverk, er statsråden tilfreds med situasjonen, og hva vil bli gjort for å forenkle og effektivisere rutinene på trafikkstasjonen?»
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2006-05-24:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg har bare lyst til å komme med et eksempel på hvordan dette er: Vegdirektoratet har jo gitt klar beskjed til trafikkstasjonene om at de skal behandle like biler likt. Da er det ganske interessant å se at når man skal registrere en gassbil på to forskjellige trafikkstasjoner, så holder det å levere inn ett skjema på den ene trafikkstasjonen, mens man på en annen trafikkstasjon bare noen få mil bortenfor må levere inn en hel haug med skjemaer for godkjenning av akkurat den samme biltypen. Det virker noe merkelig at man faktisk er avhengig av hvordan det enkelte biltilsyn og den enkelte trafikkstasjon håndterer ting. Ser statsråden at dette er forhold man bør rydde opp i, slik at det blir likhet over hele landet når man skal forholde seg til det regelverket som foreligger for denne type biler?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2006-05-24:
Jeg takker også for dette svaret, og ser fram til at det forhåpentligvis skjer noe på dette området. Mange opplever også nå at mangellappen går ut fordi man må vente på vegstasjonen og ikke får time. Vil statsråden se hva hun kan gjøre for å kunne hjelpe også i den situasjonen, og sørge for at ikke det fortsetter å være slik? I tillegg er sikkert også statsråden kjent med at man nå har en ordning ved trafikkstasjonene og ved biltilsynet som er slik at når man skal kontrollere en bil, så må en kontrollør kontrollere at kontrolløren har kontrollert bilen korrekt. Dette er jo en helt uholdbar situasjon i forhold til tillit til de ansatte som er satt til å gjøre denne jobben. Hva vil statsråden gjøre for å rette opp denne meningsløse ordningen, hvor man altså kontrollerer en annen kontrollør, at denne faktisk har gjort jobben korrekt? Det er jo tydelig at det er et problem når det gjelder regelverket.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2006-05-24:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kunnskapsministeren: «Legeforeningen har igjen understreket betydningen av fysisk aktivitet i skolen for å motvirke fedme og andre helseproblemer som følge av inaktivitet. Prosjektet Fysisk aktivitet og måltider i skolen fra 2004 har tilrettelagt for mer daglig fysisk aktivitet i skolen, og Kunnskapsløftet åpner for mer bevisst satsing på fysisk aktivitet også utenom kroppsøvingsfaget. Hva vil statsråden gjøre for å sikre at dette viktige arbeidet følges opp ved den enkelte skole?»
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2006-05-24:
Jeg takker for svaret, og jeg skjønner at man har fokusert på området. Jeg spør om dette fordi det kommer til å bli et område som det er uhyre viktig å holde i fokus, og det er kanskje et spørsmål som burde rettes til flere ministere. Barn og ungdom leker seg ikke lenger til den fysiske formen som man var vant til at man hadde. Jeg har litt erfaring fra både trenervirksomhet og ledervirksomhet i idretten, og det er uhyre stor spredning på barn og unge i dag i forhold til tidligere. Risikoen er stor for at man mister den gruppen som allerede nå defineres som inaktiv, nemlig opptil 15–20 pst. av ungdommene. Faktisk er det så mange, så det er dramatisk. Dette går på de allmenne folkesykdommene, som dårlig psykisk helse, hjerte- og karsykdommer, diabetes og hele spekteret. Det viktigste når en forebygger, er kanskje å innøve gode fysiske aktiviteter i skolen og lære folk til å bli glad i aktivitet. Jeg vil spørre kunnskapsministeren om han har tanker rundt nye, alternative modeller, f.eks. samarbeid med frivillig sektor. Her tror jeg man trenger ganske mye nytenkning for å nå fram med budskapet.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2006-05-24:
Jeg registrerte i det første svaret at det var mange prosjekter i gang ved de lokale skolene, og det er veldig bra at man bruker kreativiteten ute. Jeg kunne tenke meg at kunnskapsministeren på et eller annet tidspunkt finner det riktig å komme tilbake og vise oss en oversikt over hva kreativiteten har brakt fram av mulige ideer, og også hvordan responsen er ute blant elevene. Som jeg sa i min første replikk, tror jeg det blir en uhyre viktig oppgave framover å lære en del mennesker til å ha glede av fysisk aktivitet og til å holde et visst aktivitetsnivå oppe. Og det er ikke bare skolens oppgave. Det er faktisk en oppgave å finne riktige samspillsformer, slik at man fremmer det på en best mulig måte.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-24:
Jeg er enig i den tilnærming som representanten Gundersen har, og som mitt omfattende svar viste, er det mange ulike prosjekter i gang i skolen. Jeg er positiv til at skoler lokalt – f.eks. sammen med lokale lag og foreninger – finner måter å aktivisere seg mer på i skoletiden. Det er ingenting til hinder for det, hvis en skole ønsker det. Men det viktigste er kanskje at man passer på at man har mange anledninger i ulike fag også til fysisk aktivitet. Jeg har her spesielt nevnt matematikk og naturfag, men det kan også være andre fag som ligger til rette for at man ikke er i klasserommet, men er ute og har en praktisk tilnærming til faget. Dette vil også gjøre fagene mer spennende og motivere til mer læring. Så det er litt opp til den lokale kreativitet i skolen, i klasserommet og hos skoleledelsen å legge til rette for dette. Men, som jeg også sa i mitt hovedsvar, er det mange ulike prosjekter initiert av staten ved ulike aktører som også legger til rette for dette. Mer fysisk aktivitet i skolen er positivt.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-24:
Jeg vil enda en gang si at jeg selvfølgelig er fullt ut enig med representanten Gundersen. Det at barn er i aktivitet, er viktig, både for læring, for å unngå fedme og for at man selv skal kjenne større velvære. Det er selvfølgelig familiens oppgave i tillegg til skolens, men skolen skal legge til rette for at dette også skjer i skolens timer. Det prosjektet som jeg refererte til, som vi har i samarbeid med Helse- og omsorgsdepartementet, og som har en ramme på 18 mill. kr fram til 2006, har bare for 2005–2006 aktivisert hele 300 grunnskoler og 18 videregående skoler. En del av poenget er jo fysisk aktivitet i skolen og å legge til rette for det. Det betyr at også vi har vært i kontakt med Legeforeningen og andre gode krefter som er opptatt av dette. Også vi er opptatt av å styrke dette. Soria Moria-erklæringen er veldig tydelig på at fysisk aktivitet skal være en del av utvidelsen av skoledagen.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-24:
La meg først få presisere at denne regjeringen ikke har redusert Forskningsfondet. Tvert imot styrket vi Forskningsfondet med 14 milliarder kr fra januar 2006. Dette gir over 500 mill. kr i økte forskningsmidler i 2007. Det er heller ikke riktig at Regjeringen tar 100 mill. kr fra grunnforskning i revidert budsjett. Vi har foreslått at Norges forskningsråd kan omdisponere inntil 100 mill. kr av avkastningen fra Forskningsfondet for at staten skal kunne bidra med ekstra midler, som gis til store gaver til forskning. Ordningen med gaveforsterkning virker slik at når bedrifter eller enkeltpersoner gir en gave til grunnforskning, plusser staten på 25 pst. av gavebeløpet. Jeg synes det er gledelig at private aktører nå gir mer til grunnforskning. Da skal selvsagt staten bidra med mer penger i dette spleiselaget. Det er det vi har sørget for med den omdisponeringen vi gjør i revidert budsjett. Det betyr altså mer midler til grunnforskning. De 100 mill. kr som er omdisponert, går fremdeles til grunnforskning, samtidig som de totale grunnforskningsmidlene øker på grunn av store gaver fra private. Omdisponeringen av fondsavkastning kan gjøres uten konsekvenser for igangsatt aktivitet. Dette er fordi etablering av sentrene for fremragende forskning og oppstarten av en del store forskningsprogrammer har tatt noe lenger tid enn forutsatt, slik at det har vært et midlertidig underforbruk i forhold til bevilgningene i statsbudsjettet de siste årene. Det er disse midlene som nå blir anvendt til gaveforsterkningsordningen. Regjeringen står fast ved sine ambisjoner i Soria Moria-erklæringen. Bevilgningene til forskning og utvikling ble også i budsjettet for 2006 styrket med hele 1,3 milliarder kr. Regjeringen vil fortsatt arbeide for å styrke forskningsbevilgningene.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-24:
Ja, jeg kan garantere at vi ikke får noen nedgang i forskningsmidlene for neste år. Representanten tar feil i at pengene som den forrige regjeringen foreslo til Forskningsfondet ville ha utløst midler i årets budsjett. De hadde i så fall utløst midler for neste års budsjett. Dette er et spørsmål som Regjeringen vil komme tilbake til i den ordinære budsjettprosessen. Det vil bli lagt fram for Stortinget på ordinært vis nå til høsten. Vår regjering har høye ambisjoner når det gjelder forskning og høyere utdanning. Jeg er glad for at det er et samlet storting som hele tiden har understreket betydningen av forskning. Vår regjering følger opp det som er Regjeringens samlede målsetting i forskningsmeldingen.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-24:
Jeg er enig med representanten i at gaveforsterkningsordningen er en god ordning. Den motiverer bedrifter eller rike mennesker til å gi gaver til forskning. Det betyr at staten deltar i dette spleiselaget. Denne posten var betydelig underbudsjettert. Det var heller ikke så unaturlig all den tid det var en helt ny ordning som det var satt av 50 mill. kr til. Det viser seg nå at særlig Universitetet i Bergen, gjennom Mohns sjenerøse gaver, har fått betydelige midler som vi fra statens side må følge opp. Det har vært mulig gjennom Forskningsrådets omdisponering, fordi det finnes ubrukte midler i Forskningsrådet – som selvfølgelig skal gå til forskningsprosjekter når disse prosjektene er i gang – og man omdisponerte disse midlene på en måte som gjør at de går fra å stå på konto til å bli brukt i aktiv forskning. Det betyr at vi gjennom dette grepet får mer aktiv forskning, særlig innenfor medisin, som har vært et prioritert område fra Mohn, som har gitt store gaver til Universitetet i Bergen. Vi vil komme tilbake til budsjettet når vi kommer til den ordinære budsjettprosessen, men jeg kan forsikre representanten om at gaveforsterkningsordningen vil bli videreført, og at det vil bli mer penger til forskning neste år.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2006-05-24:
Jeg har gleden av å legge frem følgende spørsmål til kunnskapsministeren: «Sitat fra Soria Moria-erklæringen: «Forskningspolitikken speiler samfunnets vilje til å utvikle og ta i bruk ny kunnskap.» Videre står det at Regjeringen vil øke bevilgningene til grunnforskning. I budsjettet for 2006 fjernet Regjeringen opp mot 900 mill. kr til forskning i 2007 ved å redusere Forskningsfondet. I revidert budsjett tar Regjeringen 100 mill. kr fra grunnforskning og langsiktig forskning i 2006. Når skal Regjeringen stå ved sine løfter fra Soria Moria-erklæringen?»
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2006-05-24:
Jeg vil takke for svaret, men jeg er litt forundret over det. Denne regjeringen fjernet 25 milliarder kr fra Forskningsfondet i forhold til Bondevik-regjeringens forslag. De 25 milliarder kr ville utgjort opp mot 900 mill. kr mer til forskning, hvilket ville medført at det offentlige hadde klart å oppfylle 1 pst.-målsettingen sin i BNP. Det som gjør meg enda mer forundret er at statsråden sier at årsaken til at man kan omdisponere disse midlene, er at vi ikke har fått igangsatt tilstrekkelig forskningsvirksomhet. Det er nok riktig, men også litt feil, fordi disse bevilgningene på 100 mill. kr var fordelte midler til konkrete prosjekter. Betyr dette at statsråden kan garantere at de 100 mill. kr som i dag blir omdisponert fra den langsiktige grunnforskningen til å forsterke gaveforsterkningsordningen, kommer på plass i budsjettet for 2007, slik at en ikke får en reell nedgang i forskningsbudsjettet for 2007?
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2006-05-24:
Jeg mener det fremkommer veldig klart av spørsmålsstillingen at det er 2007-budsjettet disse 900 mill. kr ville hatt virkning for, og ikke inneværende år. Det har statsråden selvfølgelig rett i, og det fremkommer også i spørsmålet. Denne gaveforsterkningsordningen som statsråden synes er veldig god, er veldig god. Den er et viktig bidrag for å sikre at private skal gi enda mer til langsiktig forskning. Derfor ønsker jeg å få statsrådens garanti for at gaveforsterkningsordningen vil bli prolongert også i det budsjettet som kommer til høsten. Jeg vil også gjerne få en presisering av svaret når det gjelder at forskningsbudsjettet ikke skal reduseres. Vi vet at kunnskapsstatsråden også har ansvaret for barnehager og skal kjempe for midler til å dekke Barnehageløftet for å redde sin partileder fra avgang. Ser statsråden det av den grunn som en vanskelig oppgave å kjempe for mer penger til forskning? For man må ha 100 mill. kr mer til forskning i 2007-budsjettet enn i årets budsjett hvis man ikke skal redusere den totale forskningssatsingen utover den reduksjonen som det nå legges opp til av statsråden.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2006-05-24:
Jeg har gleden av å stille arbeids- og inkluderingsministeren følgende spørsmål: «Undertegnede har mottatt en rekke henvendelser fra folk rundt omkring i landet som opplever en uverdig lang saksbehandlingstid i trygdeverket. Dagens saksbehandlingstid er på 8 måneder eller mer. Mange har ventet over 9 måneder fra de henvendte seg til henvendelsen er blitt besvart, noe som oppleves som svært uverdig. Enkelte brukere risikerer å bli henvist til økonomisk sosialhjelp i ventetiden. Hvilke konkrete tiltak vil statsråden iverksette overfor trygdeetaten med sikte på å få redusert saksbehandlingstiden?»
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2006-05-24:
Jeg takker for svaret. Det er riktig, som statsråden er inne på, at mange av sakene går raskt, og den er også riktig den statistikken som statsråden henviser til i sitt svar, men fortsatt er det en god del personer som opplever sin saksbehandling som uverdig. Jeg fikk en henvendelse senest i dag fra en person som hadde fått beskjed fra trygdekontoret om at det ville ta fire måneder før vedkommendes sak kunne bli behandlet. Nå har det gått over ni måneder uten at trygdekontoret har gitt svar. Når vedkommende ringer ned til trygdekontoret, får vedkommende beskjed om at det tar den tid det tar. Samtidig er det et prinsipp, som trygdekontorene prøver å ivareta, om at de uten inntekt skal bli prioritert først. I mange tilfeller skjer heller ikke det. På hvilken måte vil statsråden følge opp, slik at de uten inntekt får en raskere behandling, så de slipper å møte den uverdige situasjonen å måtte gå på økonomisk sosialhjelp i ventetiden?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2006-05-24:
Jeg takker igjen for svaret. La meg understreke at jeg ikke prøver å tegne et bilde av at dette er en generell situasjon. Jeg prøver å ta opp et problem som en del har henvendt seg om. Jeg synes det begynner å bli en god del henvendelser om dette, men jeg har ikke laget noen statistikk over hvor stor prosent de henvendelsene jeg har mottatt, ligger på ut fra de 4,6 millioner saker som behandles, som statsråden nevnte. Statsråden nevnte også at man skal ha på plass en ny arbeids- og velferdsforvaltning fra 2010, NAV, og at man allerede i år begynner å få den på plass. Statsråden var i sitt svar også inne på at Regjeringen vil gjøre alt den kan for å unngå at noen skal oppleve en lang saksbehandlingstid og et uverdig møte med det offentlige. Da blir spørsmålet mitt: På hvilken måte vil Regjeringen gjøre det? På hvilken måte vil man klargjøre NAV til å bli bedre rustet til å møte slike henvendelser enn det som er tilfellet innenfor dagens organisering?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-05-24:
Trygdeetaten behandlet i 2005 nær 4,6 millioner saker. Etaten følger løpende opp saksbehandlingstidene. Innenfor de fleste stønadsområder er det fastsatt grenser for maksimal saksbehandlingstid. I de fleste saker skjer saksbehandlingen raskt, og raskere enn den maksimale saksbehandlingstiden. Antall saker hvor behandlingstiden overstiger maksimalgrensen, er halvert siden januar 2004. Mens det totale antallet saker over ytre grense i januar 2004 var 9 744, eller 2,1 promille av alle sakene, var det tilsvarende tallet i januar 2006 4 958 saker, noe som tilsvarte 1,1 promille av alle sakene. Det er derfor ikke grunnlag for å hevde at trygdeetaten på generelt grunnlag preges av uverdig lange saksbehandlingstider. I enkelte tilfeller kan imidlertid de fastsatte maksimalgrensene bli overskredet. Årsaken til dette kan være at sakene det her er snakk om, er kompliserte, og at det tar lang tid å framskaffe dokumentasjon. Dokumentasjonen skal innhentes fra ulike behandlere, arbeidsgivere eller fra brukeren selv. Trygdeetaten har også lagt betydelig vekt på å sikre at bruken av virkemidler tilpasses brukerens situasjon. Dette kan også være en årsak til at behandlingen av enkelte tar lang tid. Det er viktig at det skjer en korrekt saksbehandling på kortest mulig tid. Trygdeetaten arbeider kontinuerlig med å få til en raskere saksbehandling. Gjennom informasjon til publikum, opplæring, utvikling av nye IT-løsninger og utvikling av trygderegelverket skal saksbehandlingen bli raskere og mer effektiv. Dette arbeidet har gitt gode resultater. 1. juli 2006 etableres det en ny arbeids- og velferdsetat. Innen 2010 skal det etableres en førstelinjetjeneste i alle landets kommuner, hvor statsetaten og kommunene går sammen i et forpliktende avtalefestet partnerskap om å opprette felles lokale arbeids- og velferdskontorer. En viktig ambisjon i dette arbeidet er at en organisatorisk samordning og effektivisering og nye arbeidsformer skal resultere i en bedre, mer effektiv og brukerrettet forvaltning.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-05-24:
Jeg tror man skal være ydmyk i forhold til at det selvfølgelig er slik når man behandler 4,6 millioner saker i løpet av et år. Jeg tror det ville være veldig feil av meg å stå i Stortinget og si at jeg føler meg hundre prosent sikker på at alle de 4,6 millioner sakene behandles slik de burde. Dette er et system som selvfølgelig er basert på at alle sammen daglig gjør sitt beste. At det også i trygdeetaten kan skje menneskelige glipp, tviler jeg ikke på. Jeg tror det er veldig vanskelig å bygge opp et system som gjør at man kan forsikre seg mot at én av 4,6 millioner føler at man ikke får en god nok behandling. Det er viktig for meg å si at vi hele tiden skal gjøre det vi kan, og ikke hvile så lenge det finnes noen som er misfornøyd. Men når man forsøker å tegne et bilde av at dette er en generell situasjon, må jeg ta avstand fra det.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-05-24:
Som jeg sa i mitt svar, mener jeg at vi er på god vei når vi har halvert antall saker i løpet av et år, saker som har ventet lenger enn det de grensene som ligger, skulle tilsi. Utviklingen går i riktig retning. Det er det viktig å ha som utgangspunkt. Jeg vil si at det som er formålet med NAV, er flere i arbeid, færre på stønad. Det er også veldig viktig for meg å understreke at det er en brukerrettet tjeneste, med brukeren i sentrum. Jeg vet at NAV nå legger veldig stor vekt på at de skal organisere sine lokaler på en slik måte at de nettopp skal greie å være brukerorienterte, brukervennlige. Færre administrative rutiner skal ligge lokalt, mer av den brukerrettede oppfølgingen skal ligge lokalt. Jeg opplever en organisasjon i NAV som er veldig fokusert på det som jeg tror Eriksson og jeg har som felles mål, nemlig at flest mulig skal få best mulig svar på kortest mulig tid.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2006-05-24:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til justisministeren: «I Nordlys 28. april fremkommer det at det tre år gamle modulfengselet i Tromsø har fått store lekkasjeskader. Modulene var ment som avlastning ved opprusting og utvidelse av Tromsø fengsel, men soningskøen gjør at modulene fortsatt er i bruk. Regiondirektør Asbjørn Roald uttaler til Nordlys at «Det er helt utenkelig at modulfengselet kan brukes i ytterligere en vintersesong uten at det gjennomføres omfattende utbedringsarbeider». Hva vil statsråden gjøre for at de 14 modulcellene fortsatt skal kunne brukes i køavviklingen?»
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2006-05-24:
Jeg vil takke statsråden for svaret. I en situasjon hvor hver celle teller, spesielt i den situasjonen en er i når det gjelder varetekt, er det svært viktig at disse 14 lukkede plassene fortsatt kan benyttes. Jeg er kjent med at bygget bare skulle stå i ett år. Det har nå levd vesentlig lenger enn det, og derfor er det viktig å få det reparert. Så jeg må bare konstatere at statsråden her følger opp på en tilfredsstillende måte, og det synes jeg er svært bra.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-05-24:
Da modulfengslet ble satt opp i 2003, var det for midlertidig drift i byggefasen i forbindelse med rehabilitering og nybygg ved Tromsø fengsel. Modulbygget var ment å skulle stå i ett år og skulle sikre minst mulig reduksjon i antall fengselsplasser mens rehabiliteringsarbeidet pågikk. Imidlertid har soningskøene ført til at bygget fremdeles er i bruk. Grunnarbeidet tok ikke sikte på at bygget skulle stå i flere år. Det ble heller ikke satt opp noe eget takoppbygg over containerne på grunn av den opprinnelig planlagte korte driften. Bygget har, som representanten Aspaker helt riktig påpeker, fått store lekkasjeskader. Det må derfor settes inn vedlikeholdsmessige tiltak nå. Da lekkasjeskadene ble klarlagt, ble Statsbygg engasjert for å se på omfanget og kartlegge dem. Det ble utarbeidet en byggteknisk rapport om modulfengslet, der de i konklusjonen pekte på hvilke tiltak som må iverksettes for at fengslet skal bli i forskriftsmessig stand. Totalt estimat for nødvendig rehabilitering er om lag 1 mill. kr. Tillatelsen til å oppføre modulfengslet i 2003 ble gitt av Tromsø kommune for en begrenset periode. Den løper ut ved årsskiftet. Forutsetningen for den midlertidige bruksavtalen med Tromsø kommune var at dette skulle være et midlertidig tiltak. Justisdepartementet tar sikte på å fortsette bruken av modulbygget så lenge det er soningskø. En tar sikte på å iverksette nødvendig vedlikehold og å sende en søknad til Tromsø kommune om å få forlenget bruken av bygget.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-05-24:
Jeg vil bare takke representanten Aspaker for bemerkningene. Samtidig vil jeg påpeke det engasjementet som nettopp representanten Aspaker har vist når det gjelder behovet for plasser i nord. Det gjør det maktpåliggende for oss å opprettholde kapasiteten i Tromsø.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2006-05-24:
«De regionale helseforetakenes kontaktforum for rus har utarbeidet felles retningslinjer for inntak til rusbehandling i helseforetakene. I disse retningslinjene heter det at pasienter med alvorlige rusproblemer som ikke forventes å ha nytte av behandling, bør få kommunale omsorgstiltak fremfor spesialisert behandling. Mener statsråden dette er i tråd med målsettingene for rusreformen og målet om å gi alle som ønsker det, en mulighet for en rusfri tilværelse?»
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2006-05-24:
Jeg takker for svaret. Det er jo godt å høre at vi er enige om de felles målsettingene når det gjelder rusomsorgen. Når det gjelder retningslinjene, heter det bl.a. at pasient med alvorlig avhengighetsproblematikk som har flere behandlingsforsøk bak seg uten at man har sett vesentlig endring, bør få omsorgstilbud framfor spesialisert behandling. Dette innebærer at tungt belastede rusmiddelmisbrukere ikke skal få noen mulighet til å bli rusfrie, fordi de mislyktes med tidligere behandlingsforsøk. Det synes jeg er en moralisering overfor syke mennesker som ikke hører hjemme i en moderne helsetjeneste. Jeg synes det er oppsiktsvekkende at helsetjenesten lager retningslinjer basert på et menneskesyn der man nedvurderer den enkeltes mulighet til å lykkes med å endre livet sitt. Etter min mening bør alle som ønsker det, selvsagt få en mulighet til å bli rusfrie. Alle fortjener en ny sjanse. Vi har mange eksempler på at det nytter. Det har vært skrevet en hel bok om mennesker som har lyktes med å komme ut av tung rusavhengighet. Er helse- og omsorgsministeren enig i at rusavhengige må få et tilbud om behandling i spesialisthelsetjenesten, uavhengig av om de har lyktes med behandlingsforsøk tidligere?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2006-05-24:
Det er faktisk slik at i retningslinjene sier man nærmest at de tyngste rusavhengige er nødt til å kvalifisere seg gjennom et omsorgstilbud i kommunen for å få spesialistbehandling. Det har lenge vært politisk enighet om at ventetiden for å få hjelp innen spesialisthelsetjenesten skal reduseres. Den gjennomsnittlige ventetiden for behandling er også vesentlig redusert etter sykehusreformen. Men i retningslinjene for rusbehandling heter det at det ved mange kroniske tilstander uten alvorlige tilleggslidelser, vil kunne være nyttig med en «ventetid» for institusjonsbehandling. Mens helsetjenesten arbeider for å gi rask hjelp til pasienter med somatiske lidelser, vil man altså holde rusavhengige og deres familier på pinebenken. Dette er nok et eksempel på en grov diskriminering av rusavhengige pasienter. Anbefaling om ventetid er også alvorlig sett i lys av at rusavhengige er i stor fare for å ta overdoser, som kan føre til alvorlige helseproblemer. Mener statsråden at det er nyttig at rusavhengige risikerer både liv og helse i påvente av behandling?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-05-24:
Svaret på det er ja. Selvfølgelig er det slik at alle som har problemer med rus, og som trenger hjelp, enten det er av spesialisthelsetjenesten eller i kommunene, alt avhengig av hva det er behov for, skal få den hjelp de har rett til, på lik linje med alle andre pasienter. Så er jeg bekymret for den store variasjonen som er – og som har vært der gjennom en god stund – mellom de regionale helseforetakene. Derfor er jeg positiv til at det nå jobbes for å redusere forskjellene mellom helseforetakene, slik at det blir mer likeverdig behandling, og at behandlingen ikke blir avhengig av hvor en bor. Så er det ikke riktig at disse retningslinjene gir noe pålegg om at en må være rusfri, f.eks. Det kan være at en ikke greier å bli det. Da skal det være individuelle vurderinger som skal legges til grunn for hvilken behandling en skal få.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-05-24:
Nei, selvfølgelig mener jeg ikke det. Selvfølgelig mener denne helseministeren og denne regjeringa at alle som trenger det, skal få hjelp. Vi har et lovverk, som også er vedtatt av Stortinget, som sier noe om hvilke rettigheter pasienter har, enten det er fordi de er rusmiddelavhengige, eller fordi de av andre grunner trenger hjelp i helsevesenet. Så er det slik at helseforetakene nå prøver å få til en mer likeverdig behandling. Det er bra. Det er også slik at de retningslinjene det her er snakk om, skal evalueres etter ett år, slik at det er mulighet til å gjøre justeringer dersom det er nødvendig. Men det må være helt klart: Alle skal få den hjelp og behandling de trenger, enten det er i sjukehus eller i kommunene. Det skal være individuelle vurderinger, og det er ingenting i dette som tilsier, slik som noen hevder, at en f.eks. må være rusfri for å få behandling. Her må det foretas individuelle vurderinger. Det er selvfølgelig ikke slik at vi står for en politikk der man ikke skal ta hensyn til at folk skal få den hjelpen de trenger. Alle skal få det, punktum!
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-05-24:
Kommunene har, over tid, lagt større vekt på å yte tjenester i innbyggernes egne hjem og i kommunale boliger, samtidig som de har lagt mindre vekt på tradisjonell institusjonsomsorg. Det skyldes dels den faglige utviklinga på pleie- og omsorgsfeltet, men det er også, slik jeg forstår det, en kommunal strategi for å utnytte ressursene bedre. Denne utviklinga har støtte både i Handlingsplanen for eldreomsorgen og i Opptrappingsplanen for psykisk helse. I begge disse planene er det lagt til rette for en omfattende satsing på omsorgsboliger. Jeg oppfatter at dette i hovedsak er en lagsiktig utvikling som er godt faglig begrunnet. Jeg mener også at det er fornuftig at kommunene vurderer hvordan tilbudet til befolkninga kan ytes på en best mulig måte i forhold til utnyttelse av de økonomiske ressursene. På den andre siden er det selvfølgelig uheldig dersom hensynet til å få størst mulige overføringer fra staten skal styre hvordan kommunene organiserer sin tjeneste. Som representanten helt sikkert kjenner godt til, ble en sak om finansiering og brukerbetaling for pleie- og omsorgstjenester sendt på høring av det daværende Sosialdepartementet i mars 2004. Det er en sak som ennå ikke er lagt fram for Stortinget. Jeg kan i den anledning opplyse at pleie- og omsorgstjenestenes utforming og det nasjonale finansieringssystemet for kommunal tjenesteproduksjon er tema i stortingsmeldinga om framtidas omsorgstjenester, som kommer til Stortinget til høsten. Spørsmål om finansiering og brukerbetaling vil også bli særskilt omtalt i den meldinga. Da vil man få rikelig anledning til å gå enda dypere inn i den problematikken som jeg skjønner representanten også er opptatt av.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-05-24:
Jeg er innstilt på å gå igjennom den saken. Vi vil komme tilbake til det, som jeg sa i mitt hovedsvar, i den meldinga vi kommer med til høsten. Når det gjelder omfanget av omgjøring, slik representanten er inne på, finnes det dessverre ingen systematisert oversikt over hvor mange kommuner som har omgjort sine sjukehjemsplasser. Etter det vi kjenner til, etter kontakt med fylkesmenn og fra diverse medieoppslag, er det en håndfull kommuner som har vedtatt å omgjøre sjukehjemsplasser til boliger med hjemmetjenester, og dermed innført tjenestebasert betaling. Dette skal vi gå ordentlig igjennom og prøve å finne mer ut av, og også vurdere de forholda som representanten Holmberg her tar opp. Vi kommer bl.a. tilbake til det i meldinga til høsten.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-05-24:
Jeg skal gå gjennom det og komme tilbake til Stortinget på en egnet måte slik at vi får diskutert det i en breiere sammenheng.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2006-05-24:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «For å spare penger har enkelte kommuner vedtatt å omgjøre sykehjemsplasser til omsorgsboliger. Et smutthull i lovverket gjør dette mulig. Kommunene slipper å betale utgifter til medisiner og hjelpemidler. Det må beboerne selv betale og så få beløpet refundert fra Rikstrygdeverket. Kommunen sparer penger, men overfører utgiftene til staten, og sykehjemsbeboerne får et annet helsetilbud enn det som er tiltenkt etter loven. Hva vil statsråden gjøre for å endre denne praksisen?»
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2006-05-24:
Jeg takker for svaret, men er noe usikker på om jeg har fått svar på spørsmålet mitt. Det går i all enkelthet ut på at det er eksisterende sykehjemsplasser i eksisterende institusjoner som blir omhjemlet og definert som omsorgsboliger for at kommunen av økonomiske hensyn skal slippe billigere unna. Dermed får beboerne, pasientene, de eldste av de eldste og de sykeste av de eldste, et langt, langt dårligere helsetilbud. Det er det smutthullet i loven jeg lurer på om statsråden raskt vil tette, slik at dette rett og slett ikke blir mulig.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2006-05-24:
Det finnes ingen systematisk oversikt, sier statsråden. Det betviler jeg slik sett ikke, jeg bare registrerer at i mitt hjemfylke er nok en del av disse eksemplene til stede. Derfor er jeg opptatt av at statsråden går nøye og bevisst gjennom dette. Jeg er glad for de signaler som jeg nå har fått, og skal følge interessert med på saken.
Jan Petersen (Høyre), 2006-12-05:
Svaret på det er et klart nei. Det vi imidlertid har sagt, er at svært mange – jeg tror jeg også la vekt på det i innlegget mitt – har ansvaret for at det har vært en svakt nedadgående spiral. Vi synes at Regjeringen på mange måter nå forsterker dette problemet. Vi vil bare antyde at bunnen nå bør være nådd. Nå bør pilen peke oppover igjen. Jeg nevnte sannhetens øyeblikk – jeg tror jeg nevnte våren 2008. Det er da vi skal få det neste langtidsprogrammet til å gå i hop. Jeg tror det er svært viktig å være klar over at vi er nødt til å få pilen til å peke oppover igjen. Jeg skal ikke bruke sterkere retorikk enn nødvendig på dette området, men jeg vil på den annen side understreke at det er nødvendig å la handling følge ord. Det er det vi har gjort i dette budsjettforslaget.
Jan Petersen (Høyre), 2006-12-05:
Hvor vi ville brukt disse pengene, er helt klart, nemlig på utstyr og på nye investeringer i Forsvaret. Vi tror det er nødvendig for nettopp å bidra til den omstillingen som vi allerede er godt i gang med. At ikke Width ser også de positive effektene av den omstillingen, forbauser meg, for jeg trodde at hans kontakt med Forsvaret var så omfattende at han hadde fått med seg det. Blant annet det faktum at vi nå er i ferd med å fase inn nye fregatter, og at vi har fått en kvalitetsheving i Kystvakten, synes jeg også han burde glede seg over, men jeg skjønner at det gjør han ikke. Når det gjelder økonomien, er realiteten den at Høyre – i motsetning til Fremskrittspartiet – opererer innenfor en realistisk økonomisk ramme. Fremskrittspartiet opererer utenfor denne. Derfor blir det hele en papirøvelse. Jeg merket meg med stor interesse at den gangen vi forhandlet med Fremskrittspartiet om økonomi, nådde aldri Forsvaret opp i Fremskrittspartiets egne prioriteringer. Skulle Fremskrittspartiet en gang komme i en regjeringssituasjon, ville man selvfølgelig måtte operere innenfor virkelighetens verden, men det er jo et stykke frem dit.
Jan Petersen (Høyre), 2006-12-05:
Jeg tror formuleringen heller må være å si at man må effektivisere bruken av de pengene man har, for det er egentlig det dette dreier seg om. Og på det punktet er jeg bekymret, for den regjeringen som Jacobsen støtter, ligger 0,6 milliarder kr etter skjemaet for å få til de nødvendige omstillingene. Så noe av det mest fornuftige ville være om man fikk opp tempoet på det som er nødvendig å gjøre, og der er Jacobsen mer ansvarlig enn jeg. Ellers er det klart at i neste periode – og som jeg nevnte, kommer sannhetens øyeblikk for Stortinget våren 2008 – er det nødvendig å gjøre mange ting parallelt, og det er viktig å få en fullstendig balanse. Nå må det være slutt på å skyve tingene foran seg. Jeg tror det vil være krevende for politikerne. Det betyr også at de som deltar i den offentlige debatt et års tid fremover, ikke først og fremst bør skyte ned alle de prøveballongene som kommer. De bør tvert imot la dem bli sendt opp, og så ta alle sammen i betraktning når vi kommer til våren 2008.
Jan Petersen (Høyre), 2006-12-05:
Det er fristende å blande seg inn i den siste debatten. Jeg skal ikke gjøre det, bortsett fra å oppfordre Arbeiderpartiet til å ta igjen styringen i den type spørsmål i Regjeringen. Mitt spørsmål nå dreier seg om selve forsvarsbudsjettet. Ikke uventet var Signe Øye såre fornøyd med tingenes tilstand. Spørsmålet er imidlertid om ikke hun også er bekymret over at Regjeringen varsler at nødvendige investeringer nå skyves ut av planperioden. Jeg kan ikke se annet enn at det må være problematisk. Jeg blir også litt i stuss over at hun betegner budsjettnivået som høyt. Det er et faktum at vi fortsatt har en underbalanse i ca. 5-milliarderkronersklassen. Betyr det at hun ser som det mest sannsynlige scenarioet at vi nå drar strukturen betydelig ned for å få balanse? Eller vil hun også kunne være med på det vi har begynt på, nemlig å forsøke forsiktig å få pilene til igjen å peke oppover?
Jan Petersen (Høyre), 2006-12-05:
Jeg har vel nådd det stadiet i karrieren at jeg begynner å interessere meg for historien. Jeg har et spørsmål om den nære historie. Jeg har mange ganger gledet meg over at Per Ove Width taler sterkt til fordel for Forsvarets behov. Men nå er det jo slik at Fremskrittspartiet ved tre av de fire budsjettbehandlingene under Bondevik-regjeringen påvirket budsjettet og snudde på milliardbeløp i dette budsjettet. Når jeg husker Widths retorikk, blir spørsmålet: Hvordan har det seg at Fremskrittspartiet aldri prioriterte Forsvaret i disse forhandlingene?
Jan Petersen (Høyre), 2006-12-05:
Bare for å forebygge enhver misforståelse: Statsråden snakket om at langtidsmeldingen ville bli fremlagt for Stortinget våren 2008, men jeg forstod det også slik at den innstramming komiteen har foretatt i tid, er også statsråden komfortabel med, slik at vi altså vil få oss den forelagt før våren 2008. Det er ganske viktig for oss at vi får god nok tid. Mitt spørsmål dreier seg imidlertid om omstillingene, og jeg er helt klar over den historien som statsråden gjengav. Men spørsmålet er rett og slett: Hvilke grep mener nå statsråden det er nødvendig å ta, slik at man kommer helt i rute når det gjelder omstillingene? Det varsles at man ved utgangen av 2007 vil ligge 0,6 milliarder kr etter, og det vil jo være ønskelig å komme i rute så fort som overhodet mulig.