Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2016-04-26:
Det er viktig, og det er nødvendig, at regjeringen vil øke norsk støtte til næringsvirksomhet i utviklingsland, og at det legges til rette for et strategisk samarbeid med norsk næringsliv og norske kunnskapsmiljøer i det arbeidet – dette fordi arbeid og jobbskaping, og dermed også skatteinntekter, er en forutsetning for vekst, utvikling og fattigdomsbekjempelse. I afrikanske land er 90 pst. av alle arbeidsplassene i privat sektor, og i arbeidet med å sikre nye og bærekraftige virksomheter kan også norsk næringsliv gjøre en innsats. Vi har faktisk noen solskinnshistorier. En av dem er Den Lille Nøttefabrikken i Mosambik – som jeg selv har kunnet se på nært hold – landet som er kjent for sine fantastiske cashewnøtter. Brynild Gruppen i Fredrikstad er hovedaktør sammen med Norges Vel og Norad i dette prosjektet. 4 000 bønder leverer til fabrikken nøtter som pakkes og eksporteres, bl.a. til Norge. Vi har også Mester Grønn i Kenya og i Tanzania – her er «by the way» Arbeiderpartiet en stor kunde, som sikkert de fleste vet. Vi snakker her om strategiske partnerskap, som er en merverdi både for involverte bedrifter og for lokalsamfunnet. Arbeidsplasser, ikke minst i landbrukssektoren, sikrer inntekter og utvikling. Komiteen har vært opptatt av noen viktige forutsetninger for en norsk innsats for næringsutvikling: Det må skje på en bærekraftig måte. ILOs kjernekonvensjoner må ligge til grunn. De ansatte må ha rett til å organisere seg og ha kollektiv forhandlingsrett. Det betyr at norsk utviklingsarbeid også må bidra til oppbyggingen av fagforeninger og arbeidsgiverorganisasjoner. Vi har i komitéinnstillingen lagt vekt på et aktivt trepartssamarbeid, der partene utvikler lønns- og arbeidsvilkår gjennom forhandlinger i samarbeid med myndighetene. Dette er et viktig trekk ved den nordiske samfunnsmodellen, som mange land i dag ser med interesse på. Det er også nødvendig å legge sterk vekt på menneskerettigheter og demokratiutvikling i et land når det gis støtte til næringsetableringer. Jeg vil her vise til FNs veiledende prinsipper og OECDs retningslinjer. Og: Norsk bistands- og utviklingspolitikk må bidra til økt finansiell åpenhet og hindre at norske næringsinvesteringer bidrar til skatteunndragelser og korrupsjon – det har kanskje blitt viktigere enn noensinne å understreke det. Land-for-land-rapporteringer og det forventede eierskapsregisteret er viktige verktøy, men det må skje i åpenhet. Komiteen ber regjeringen sikre at den varslede land-for-land-rapporteringen etter regnskapsloven og innføringen av et norsk eierskapsregister ivaretar en slik åpenhet. En viktig del av utviklingspolitikken – og globalt likestillingsarbeid – er å få kvinner inn i den formelle økonomien. Jeg er kjent med at regjeringen holder på med en handlingsplan for kvinners rettigheter og likestilling i norsk utenriks- og utviklingspolitikk. Så vidt jeg forstår, understrekes der kvinners økonomiske deltagelse, herunder næringsutvikling og jobbskaping. Det er positivt. Men næringsutvikling kan ikke bare være en sentral del av norsk likestillingspolitikk, likestilling må også være en sentral del av norsk politikk for næringsutvikling. Likestilling må brukes som et komparativt fortrinn i all norsk utviklingspolitikk. Meldingen peker på at hovedutfordringen er å omsette globalt aksepterte normer om kvinners rettigheter og likestilling til praktisk politikk. La meg legge til: Når en studie fra Verdensbanken viser at 100 land fortsatt har lover som begrenser – og jeg gjentar: begrenser – kvinners arbeidsmuligheter, enten gjennom restriksjoner på arbeidstid eller på type arbeid kvinner kan ta, da er det fortsatt et stykke normativt arbeid som må gjøres. Her må Norge tale med en tydelig stemme internasjonalt. Det handler også om å bekjempe strukturer. Det må jobbes bredt for å redusere politiske, økonomiske, juridiske og sosiale hindringer for kvinners deltagelse i arbeidslivet, i tillegg til å fremme kvinners muligheter som gründere. Det gjelder også kvinners finansielle deltagelse, spare- og lånegrupper, voksenopplæring, mikrokreditter og entreprenørskap, og ikke minst kvinners eiendoms- og arverettigheter. Kvinner må også sikres likestilt tilgang til land. Kanskje bør det legges til at å satse på kvinner i næringsutvikling og landbruk også har en positiv effekt på lokal og nasjonal økonomi. Komiteen understreker også landbrukets sentrale rolle for matsikkerhet, men også for å skape arbeidsplasser og bidra til næringsutvikling. Jeg vil igjen vise til det jeg sa om cashewnøtter i Mosambik og Den Lille Nøttefabrikken. Viktig er det også at det dreier seg om småskalalandbruk, som betyr mye for å bidra til fattigdomsbekjempelse. Bærekraftig produksjon og foredling av råvarer – og en planmessig handel og eksport – kan få millioner ut av fattigdom. Vi har hatt flere tiår med lave råvarepriser og manglende investeringer, i tillegg til dårlige vilkår for bønder og landarbeidere. Også klimaendringer utfordrer landbruket. Det er et aktuelt behov for investeringer og tiltak som bidrar til at arbeidskraften blir værende. Landbruket trenger stabilitet og må gjøres mer bærekraftig og produktivt. Mange norske bedrifter har etter hvert et betydelig nærvær både i mellominntektsland og i lavinntektsland. Det inkluderer fokuslandene for norsk bistand. Og som det står i meldingen: De har opparbeidet seg stor forståelse for lokale utviklingsutfordringer og flaskehalser som hindrer vekst og utvikling. Bistandsmidler kan være utløsende for at bedriftene oppskalerer aktiviteter som bidrar til lokal utvikling. Stortingsmeldingen er opptatt av strategiske partnerskap, et samarbeid med næringslivsaktører, et samarbeid om en lokal utviklingsutfordring der partene har en felles interesse i å forbedre situasjonen. Et eksempel på et strategisk samarbeid kan være samfinansiering av en skole som driver yrkesopplæring. Bedrifter vil her få tilgang til fagarbeidere, samtidig som det bidrar til at flere blir yrkesfaglig utdannet. Svenske Sida har for øvrig hatt stor suksess med en slik samarbeidsmodell. Til slutt: FNs fond og programmer omtales i meldingen, og de bidrar også til næringsutvikling. I tillegg til spilleregler for verdiskaping og handel yter de en betydelig innsats gjennom målrettede tiltak for arbeidsplasser og næringsliv. FNs utviklingsprogram legger betydelig vekt på sysselsetting og det å sikre folk et livsgrunnlag. De gir også støtte til entreprenørprogram, mikrofinansiering og etablering av små og mellomstore bedrifter. Jeg tror det er riktig at Norge legger vekt på jobbskaping og næringsutvikling, i dialog med FN-systemet. Og så helt til slutt: I dag har det stått et innlegg om Cuba i Dagens Næringsliv, og vi har altså sett at den amerikanske presidenten relativt nylig har vært der. Norsk næringsengasjement basert på aktiv politisk vilje kan faktisk være en viktig døråpner for investeringer, også fra norsk næringsliv, på Cuba. Kanskje bør vi se på mulighetene for at Norad, Norfund og Fredskorpset også kan gå inn og sikre en utvikling i dette landet, som både har vært vanstyrt og er fattig, og hvor folket nå fortjener en utvikling. Nå har det vært tøvær, og den amerikanske presidenten har vært på besøk. Kanskje bør vi nå se på om ikke Cuba skal få bistand til å utvikle næringspolitikk og arbeidsplasser.