Torbjørn Hansen (Høyre), 2008-10-06:
Årets trontale var ikke akkurat dominert av nye grep eller nye initiativ. Talen ble en opplisting av saker som i stor grad er varslet på forhånd og kjent for de fleste. Jeg bet meg derimot merke i at talen startet med et ønske om ny kurs for Norge. Her er Regjeringen inne på et klokt spor. Dette var jeg ganske enig i. Ny kurs er en god idé etter tre tapte år på mange felt. Dersom vi tolker ønsket på motsatt måte, at det var ny kurs i forhold til Bondevik II-regjeringen som var målet, forteller jo innledningen i klartekst hva som er problemet til denne regjeringen. Selv etter tre år og tidenes økonomiske drahjelp kritiserer altså Regjeringen sin forgjenger, som om regjeringspartiene fortsatt skulle sitte i opposisjon. Selv om Regjeringen kom til dekket bord med en fantastisk økonomisk medvind og etter hvert 160 milliarder kr mer i budsjettene hvert år, bryter altså Regjeringen store mengder valgløfter. I forskningspolitikken har man tatt skøytehistoriens lengste hvileskjær. I den økonomiske politikken er vi tilbake på et særnorsk høyt rentenivå. Dette kjenner vi jo godt til fra Stoltenberg I-tiden. Fattigdommen er der fortsatt, helsekøene øker, og Regjeringen bygger færre kilometer vei, til tross for unike økonomiske muligheter. Etter skiftet i 2005 gikk det ikke mange uker før rød-grønne politikere fylte opp avisene med klisjeer om at det går så det suser i norsk næringsliv, og aldri før har flere vært i jobb. Skrytet av de gode konjunkturene har i lang tid vært på grensen til det patetiske. Verdiskapingspolitikken handler ikke om å observere at konjunkturene er gode eller dårlige. Politikken ligger i hva man faktisk foretar seg for å sikre at verdiskapingen blir høyest mulig, slik at folk har trygge jobber, at bedriftene investerer, og at velferden blir best mulig i et langsiktig perspektiv. Statsministeren sa tidligere i dag at Norge er godt rustet til å tåle finansuroen. Nok en passiv observasjon! Spørsmålet er hva Regjeringen egentlig selv har bidratt med for å få de gode tidene, de fete årene, til å vare lenger. Trontalen hadde ingen nye tanker med hensyn til å sikre at næringslivet skal gå bra også i framtiden, eller at norsk økonomi skal bli mer robust mot konjunkturendringer. Tvert imot har Stoltenberg II-regjeringen prioritert kortsiktig: utgifter til drift over offentlige budsjetter framfor investeringer i framtiden. Dette er kanskje nødvendig for å møte stabelen av valgløfter, som gjør denne regjeringen til en løftebryterregjering. Men kortsiktighet på toppen av en høykonjunktur er likevel feil hvis målet er å øke velferden på lang sikt. Høyre ønsker derfor en ny kurs i næringspolitikken og bedre rammebetingelser for næringslivet, en enda mer ansvarlig økonomisk politikk, ikke gi gass i nedoverbakke, slik denne regjeringen gjør. Her er Høyre krystallklart og ikke til å misforstå, noe jeg ser gradvis begynner å sige inn også hos Fremskrittspartiet. Dette er definitivt ikke tiden for økonomiske eksperimenter. Høyre vil prioritere infrastrukturbygging, forskning, kunnskap og vekstfremmende skattelettelser. Og Høyre vil ha en næringspolitikk som ikke går ut på å svekke bransjer som man påstår er nøkkelnæringer. Det var ganske utrolig å se fiskerinæringen få NOx-avgift, å se den maritime klynge få 14 milliarder kr i skattesjokk og å se den kraftkrevende industri få nasjonalisert kraften istedenfor nye industrikraftkontrakter, som de var blitt lovet. Moderniseringen av offentlig sektor må gjenopptas. Vi må ha mer konkurranse og alternative løsninger der Regjeringen i dag sitter klistret fast i utdatert ideologi. Stoltenberg forsøker å gjøre finansmarkedsreguleringer til et sosialdemokratisk arvegods. Dette er en stor frekkhet. Det er ingen sosialdemokratisk oppfinnelse at markedet duger best under gode regulatoriske rammer. Dette har i alle år vært Høyres linje - mer marked kombinert med gode reguleringer og gode tilsynsordninger. Regjeringen har ikke gjort store grep med finansmarkedsreguleringene i denne perioden, kanskje utover å tillate såkalte hedgefond. Det er et paradoks at handlingsregelens forutsetninger fra 2001 når det gjelder bruken av oljeinntektene til vekstfremmende tiltak, ikke er blitt fulgt opp. Ifølge Næringslivets Hovedorganisasjon utnyttet Bondevik II-regjeringen 90 pst. av handlingsrommet til vekstfremmende politikkområder. Under Stoltenberg II er det ifølge NHO kun brukt 10 pst. av det samme handlingsrommet til vekstfremmende formål. Konsekvensen er at Norge sakker akterut i forhold til konkurranseevne. Til dette viktige spørsmålet svarte statsministeren Erna Solberg tidligere i dag at det går bra med norsk næringsliv. Vi er fortsatt på klisjé- og observatørnivå i næringspolitikken, og det på en dag da verdien av norske børsnoterte bedrifter har falt med ufattelige 10 pst. Arbeidstakere og bedrifter trenger bedre svar i næringspolitikken enn dette. Nå merker bedriftene svakere etterspørsel, nå blir det vanskeligere å få kreditt, nå rammer usikkerheten investeringene og ansettelsespolitikken, og nå står vi i fare for at det blir usikkerhet rundt eksisterende arbeidsplasser. Svaret er kanskje som Regjeringen selv skrev i trontalen, at det er på tide med ny kurs.