Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2016-05-23:
Mens denne interpellasjonen har ligget til behandling, har regjeringen allerede rukket å legge fram sitt forslag til hvordan land-for-land-rapportering for skatteformål bør gjøres i Norge. Det har de gjort i Prop. 120 L for 2015‒2016. Men det er riktig som presidenten sier, at Stortinget vedtok i juni 2015 at regelverket for land-for-land-rapportering i utvinningsindustrien ‒ eller anmodet om, for å være korrekt ‒ skal omfatte selskap og kapitalstrømmer i og via tredjeland. Dette forslaget blir det også varslet om i Prop. 120 L for 2015‒2016 at regjeringen skal komme tilbake til i løpet av året. Men i denne proposisjonen som egentlig handler om noe annet, får vi svaret på hvordan regjeringen mener Norge skal implementere land-for-land-rapportering for skatteformål i tråd med OECD-BEPS-anbefalingene. Utgangspunktet for denne interpellasjonen er spørsmålet om det kan være fornuftig å se på en harmonisering mellom de to regelverkene vi får for land-for-land-rapportering. I proposisjonen og i høringsutkastet beskriver regjeringen land-for-land for utvinningsindustrien som et regelverk med hovedformål å ansvarliggjøre myndighetene i land hvor selskaper driver utvinningsindustri. Beskrivelsen møter en del kritikk hos en gruppe av høringsinstansene, og departementet skriver også at forskriftene har til hensikt å synliggjøre uønsket skattetilpasning. Dette har også Stortinget vært klar på skal være et viktig formål for land-for-land-rapportering i utvinningsindustrien, og det var også dette som førte til følgende vedtak den 19. juni 2015: «Stortinget ber regjeringen gjennomgå effekten av forskriftene for LLR-rapportering, målt mot Stortingets målsetning om å synliggjøre uønsket skattetilpasning og sikre at relevante opplysninger knyttet til land-for-land-rapportering fra datterselskap og støttefunksjoner i tredjeland fremkommer i regnskapet.» Dette har også en samlet finanskomité understreket ikke er tilstrekkelig fulgt opp, og det er derfor igjen positivt at regjeringen nå sier at den vil komme tilbake til dette i løpet av 2016. Det er allikevel slik at det allerede eksisterende land-for-land-regelverket er et viktig verktøy for sivilsamfunn, presse og utviklingsland nettopp fordi det er åpent for alle, og det er et mål i seg selv at virksomhetene skal kunne ses i sammenheng med den økonomiske aktiviteten som genereres. Det er også litt skuffende sett med mine øyne at departementet ikke har tatt forslagene om åpenhet inn i land-for-land-rapporteringen for skatteformål som en del av lovforslaget etter høringsrunden hvor dette ble påpekt av flere av høringsinstansene. Tax Justice Network og Transperency International skriver bl.a. at presse og sivilsamfunn trenger land-for-land-informasjon for å kunne holde egne myndigheter og selskaper ansvarlige. Investorer trenger informasjon for bedre å være i stand til å vurdere den reelle økonomiske situasjonen i selskaper, og forskere vil trenge land-for-land-informasjon for å produsere ny kunnskap om hvordan selskapers overskuddsflytting fungerer. Det har vi virkelig sett i den siste tiden, at her har det nærmest bare vært kreativiteten som har satt en stopper for det. De er ikke alene, disse organisasjonene, om å be om mer åpenhet. LO ber om mer åpenhet, Redd Barna ber om mer åpenhet, Changemaker ber om mer åpenhet, Publish What You Pay ber om det ‒ et relativt bredt spekter av organisasjoner. Changemaker henviser bl.a. til at EU har innført åpen land-for-land-rapportering for banker, og at trenden internasjonalt går i retning av mer åpenhet. Finansdepartementet henviser i proposisjonen til at det ikke ville være lurt eller anbefalt å fravike felles krav eller felles modell dersom man ønsker høy effektivitet. De antyder også at dersom vi innfører krav om åpenhet hos oss, vil det kunne føre til at andre land ikke vil utveksle informasjon med Norge. Dette er en type argumentasjon som er kjent og som ofte blir brukt for ikke å gå først når det kommer til å være åpne. Men jeg tror at vi aldri kommer noen vei om ingen går foran og tar lederskapet. Jeg har hørt representanter fra alle partier i denne salen si at Norge bør ta og også tar lederskap når det kommer til finansiell åpenhet. Da er det på tide at vi også gjør det til en del av det faktiske politiske arbeidet. Det hele blir også litt underlig når vi videre i proposisjonen leser at regjeringen er kjent med at EU-kommisjonen den 12. april fremmet et forslag som vil gjøre tilsvarende land-for-land-rapportering som foreslås i Prop. 120 L for 2015‒2016 ‒ med noen modifikasjoner ‒ offentlig og innta slik rapportering som en del av EUs regnskapsdirektiv. EU er riktignok en del større enn Norge, men ikke like stort som hele OECD-området. Det vil da være interessant å høre om det etter departementets vurdering vil være fare for at resten av OECD ikke vil utveksle informasjon med EU-land dersom EU skulle gå i den retningen. Departementet skriver også at spørsmålet om åpenhet kan det være naturlig å komme tilbake til i forbindelse med arbeid med oppfølging av anmodningsvedtaket fra juni i fjor. Man har altså hatt disse to sakene til behandling lenge samtidig, men nå skal Stortinget sitte og vente pent på at det kanskje kommer mer fra regjeringen ‒ noe fint dalende ‒ om åpenhet. Det er også pussig at dersom finansministeren mener at dette er veien å gå ‒ altså mer åpenhet rundt disse spørsmålene, slik man kan få inntrykk av når man leser intervjuer med henne, bl.a. i Dagens Næringsliv ‒ så ser det altså ut til at her bør vi heller sitte og vente på hva EU gjør enn å vise lederskap selv. Departementet viser også til at en harmonisering av regelverkene kan være vanskelig, særlig knyttet til en del rundt åpenhet, og departementet synes jeg også svarer godt og saklig på høringsinnspillene. Men jeg kan likevel ikke se at de svarer spesifikt på forslaget fra Tax Justice Network om en todeling av rapporteringen når det kommer til skatteformål. Dette vil kunne ivareta de hensynene som departementet framholder, knyttet til behov for hemmelighold og å kunne ha utveksling med andre lands skattemyndigheter i tråd med modellovforslaget fra OECD. Tax Justice Network har med bakgrunn i at land-for-land-informasjon skal være til nytte for både skattemyndigheter og offentlighet, foreslått at aggregerte data på selskapsnivå som antall ansatte, innbetalt skatt, overskudd og utgifter på landnivå ikke kan anses å være av konfidensiell natur. Slik økonomisk nøkkelinformasjon om selskapet bør derfor kunne leveres inn som en egen fil, og informasjonen offentliggjøres. Videre sendes ytterligere informasjon som kan være hensiktsmessig til bruk i skattemyndighetenes risikoanalyse, inn i separate filer og holdes konfidensielle. En todelt land-for-land-informasjon vil føre til at sentrale nøkkeltall blir offentlig tilgjengelig, og dermed også mere kjent ‒ mere etterprøvbare. Vi vil kunne få et regelverk i Norge som er bedre og mer anvendelig i flere sammenhenger for sivilsamfunn og for presse enn det regelverket som OECD anbefaler, som er mer innsnevret til å være et internt verktøy for nasjonale skattemyndigheter. Ikke misforstå det slik at ikke det vil kunne være nyttig og bra, men åpenhet tilbyr noe mere som også gir mulighet for at flere kan se hva selskapene er involverte i, og også ‒ har vi lært i det siste ‒ være en viktig døråpner for å åpne for demokratisk debatt og få til endringer i samfunnet. Mitt spørsmål til slutt er: Er det slik nå at statsråden er helt låst i sin tilnærming til spørsmålet, eller har hun nå lyst til å samarbeide med Stortinget slik at Norge faktisk kan gå enda litt mer foran i arbeidet med finansiell åpenhet, spesielt knyttet til denne saken: land-for-land-rapportering for skatteformål?