Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2013-03-14:
Jeg finner det vanskelig å forstå hvordan i all verden representanten Peter Skovholt Gitmark i det ene sekundet kan si at det er stadig tydeligere at barn nedprioriteres i norsk utviklingspolitikk, når han i det neste sekundet anerkjenner den jobben vi gjør i spørsmålet om barne- og mødrehelse, der satsingen – hvis jeg ikke husker feil, og som representanten også burde huske – var den største enkeltstående økningen i bistandsbudsjettet, i utviklingsbudsjettet, i inneværende års budsjett. Som jeg tidligere har understreket fra denne talerstol, er de internasjonale menneskerettighetene det normative grunnlaget for norsk utviklingspolitikk. Jeg har en rekke eksempler på at Norge kontinuerlig tar opp saker knyttet til barns rettigheter bilateralt, og vi støtter innsatser på landnivå som kan vise til gode resultater. Når det er sagt, må jeg understreke at Norge ønsker at oppfølgingen av barns rettigheter ikke bare skal være en sak-til-sak-sak, men ha solid forankring i institusjoner som har internasjonal anerkjennelse. Derfor prioriterer vi å styrke de internasjonale organisasjonene, det flernasjonale systemet, for barns rettigheter. Vår støtte til FNs generalsekretærs spesialrepresentanter for barns rettigheter og FNs sikkerhetsråds listeføring av parter i væpnet konflikt som begår overgrep mot barn, er viktig. Norge er et av de landene som oftest tar opp barns rettigheter i landgjennomgangene i FNs menneskerettighetsråd, den såkalte Universal Periodic Review. Denne landgjennomgangen er den viktigste, mest profilerte og bredeste gjennomgangen av menneskerettighetssituasjonen i medlemsland i FN-systemet. At Norge markerer seg så klart innenfor barns rettigheter her, speiler den store vekten vi tillegger dette rettighetsfeltet i vårt engasjement for menneskerettigheter generelt og for barn og oppfølging av Barnekonvensjonen spesielt. For eksempel tok vi ved forrige landgjennomgang av Tanzania til orde for at landets myndigheter må trappe opp innsatsen for å beskytte kvinner og jenter mot seksuelt basert vold. Det er også viktig at Norge ikke begrenser omtalen av barns rettigheter til samarbeidsland innen utviklingshjelpen, men også retter den mot bl.a. andre europeiske land, som Belgia, eller Australia, dersom situasjonen tilsier at dette er riktig. FNs generalsekretærs spesialrepresentant for barn i væpnet konflikt spiller en nøkkelrolle for å bedre situasjonen for barn i konfliktområder, gjennom både «naming and shaming» i sine rapporter til FNs sikkerhetsråd og gjennom forhandlinger med parter i væpnet konflikt om konkrete tiltak. Hennes arbeid, koblet med Sikkerhetsrådets press, har bl.a. vært instrumentelt i frigivelsen av tusener av barnesoldater det siste året. Norge har støttet dette arbeidet både politisk og økonomisk. Norge har også støttet politisk og økonomisk FNs generalsekretærs spesialrepresentant for å bekjempe vold mot barn. Dette mandatet ble opprettet i 2009 og har som oppgave å følge opp anbefalingene i FNs dybdestudie om vold mot barn. Norge bidrar gjennom multilateral og bilateral bistand samt norske organisasjoner til konkrete tiltak i en rekke land for å styrke barns rettigheter. La meg nevne: Norges innsats for barns rettigheter går først og fremst gjennom FN-systemet, særlig gjennom bidraget til UNICEF. UNICEF baserer sin virksomhet på Barnekonvensjonen. I forhold til FNs tusenårsmål er UNICEF en av Norges viktigste partnere. Derfor tar vi et særlig ansvar for å sørge for at dette er en organisasjon som fungerer effektivt og rapporterer om sine resultater. Dette gjelder særlig tusenårsmål nr. 2 og 3, utdanning og likestilling, samt tusenårsmål nr. 4, barnehelse, og til dels tusenårsmål nr. 5, mødrehelse. Norsk støtte til UNICEF er omfattende og var på til sammen nesten 1,4 mrd. kr i fjor. Norges innsats for å styrke barns rettigheter er særlig markert innenfor utdanningsfeltet. Retten til utdanning er nedfelt i Artikkel 26 i Menneskerettighetserklæringen. Barnekonvensjonen stadfester også retten til utdanning. Arbeidet for barns rettigheter står sentralt i vår bistand til og dialog med landene i Sør-Asia. I India og Pakistan har vi store programmer for å bidra til å få ned barnedødeligheten og sikre alle barn som fødes, retten til liv. I Bangladesh jobber vi for å forhindre barnearbeid og vold mot jenter. Vi er pådrivere for endring av lover og for oppfølging med konkrete tiltak og handlingsplaner. Forhindring av tidlig giftermål, vold mot jenter, vold mot barn og utdanning som beskyttelse har vært tema i dialogen med myndighetene i Dhaka. Bangladesh har nå vedtatt å heve alderen for ekteskapsinngåelse til 18 år. Det funker med dialog, og det funker med politikk. Norge støtter Nepals sektorprogram for utdanning – som før øvrig Høyre vil kutte ut. I dialogen med myndighetene fokuserer Norge bl.a. på barn som faller utenfor skolesystemet, og særlig på jenters utdanning, undervisningsspråk og barn med funksjonshemninger. Norge har tilsvarende innsats i flere andre land, inkludert Palestina, hvor vi også støtter arbeidet med å opprette et barneombud. I Afrika sør for Sahara inkluderer norsk støtte og innsats for barns rettigheter utdanning, helse, likestilling, reproduktive rettigheter, reintegrering av barnesoldater og beskyttelse mot vold og omskjæring. Vi støtter utdanning i Burundi for å sikre barns rettigheter til utdanning etter at landet har kommet ut av en langvarig konflikt. I Burundi har skoledeltakelsen økt jevnt i løpet av de siste årene. I dag rapporteres det om at nesten alle barn går på skole, både jenter og gutter. Barn er særlig sårbare i områder med konflikt – de er utsatt for overgrep og vold og har manglende tilgang til helse og utdanning. I Øst-Kongo, der konflikten er langvarig – det er faktisk den blodigste krigen vi har sett etter annen verdenskrig, 5 millioner mennesker anslås å ha blitt drept i løpet av de ti siste årene – fokuserer norsk bistand særlig på mennesker på flukt og på bekjempelse av seksualisert vold. I forbindelse med opptrappingen av konflikten i Øst-Kongo i 2012 har Norge både overfor kongolesiske myndigheter og overfor myndighetene i nabolandene fordømt opprørsgruppen M23s rekruttering av barnesoldater. Somalia, et land som har opplevd flere tiår med konflikt, signerte Barnekonvensjonen under en tidligere overgangsregjering i 2002. Nødvendigheten av at parlamentet nå ratifiserer konvensjonen, er tatt opp fra norsk side ved flere anledninger. Jeg håper at jeg får mulighet til å ta opp nødvendigheten av å ratifisere Barnekonvensjonen når jeg møter Somalias parlamentspresident, Mohamed Osman Jawari – som for øvrig er trønder og har bodd 18 år i Trøndelag – her i Norge 10. april. Norge har støttet etableringen av et senter for avhoppere fra Al Shabaab i Mogadishu, der grunnutdanning og gjenforening med familie for mindreårige prioriteres. Om lag 560 avhoppere har fått oppfølging gjennom dette senteret. Omskjæring av jenter og unge kvinner er fortsatt et stort problem i mange afrikanske land. Jeg benytter anledningen til å si at dette har ingenting med religion å gjøre, dette har med tradisjoner å gjøre. I Etiopia er Norges støtte til arbeid for unge kvinners reproduktive rettigheter og bekjempelse av kjønnslemlestelse viktig. Omskjæring er forbudt i Etiopia – for øvrig også forbudt i Somalia, etter den nye grunnloven – men er likevel omfattende. Norge støtter programmet til Redd Barna og Kirkens Nødhjelp samt UNICEF og UNFPAs program for ungdoms reproduktive rettigheter. Begge programmene viser klare positive resultater. Antallet omskårede kvinner i Etiopia går ned, stadig flere religiøse ledere tar avstand fra praksisen, og programmene når fram til en økende andel unge. I FNs menneskerettighetsråds landhøringer for Malawi og Mosambik tok Norge i 2011 opp behovet for å forbedre beskyttelsen av barn mot mishandling, seksuell utnytting og trakassering og anbefalte Mosambik å styrke lovgivningen og vedta en handlingsplan mot seksuelle overgrep og menneskehandel. Dette er talende for hvordan vi jobber. Vi jobber ut fra de universelle periodiske gjennomgangene i Menneskerettighetsrådet og følger opp de konkrete punktene som framkommer der, som f.eks. brudd på menneskerettighetene. I forbindelse med FNs MR-råds høring av Zimbabwe høsten 2011 tok Norge opp viktigheten av å styrke sårbare barns tilgang til helse og utdanning. Av Norges til sammen åtte anbefalinger under høringen aksepterte zimbabwiske myndigheter fem og avviste tre. De to nevnte anbefalingene som omhandlet barns rettigheter, ble akseptert. Dette ga oss en plattform for dialog med myndighetene om menneskerettighetsspørsmål, som senere er blitt fulgt opp bl.a. av statssekretær Gry Larsen i politiske samtaler under hennes besøk til Zimbabwe i fjor. Jeg vil understreke at vi vil fortsette å ha et sterkt fokus på barns rettigheter både gjennom de internasjonale organene og organisasjonene der vi er med, i vår dialog med landene og gjennom norsk bistand. Vi vil også fortsette å ta opp barns rettigheter i vår bilaterale dialog og utvise fleksibilitet til å støtte opp under konkrete tiltak. Jeg håper at den gjennomgangen jeg nå har hatt, viser at påstanden fra Peter Skovholt Gitmark om at det stadig er tydeligere at barn nedprioriteres, ikke er forankret i virkeligheten, men i Peter Skovholt Gitmarks fantasi.