Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2009-12-04:
Tidligere i dag har Stortinget diskutert forberedelsene til klimatoppmøtet i København og hvordan Norge forholder seg til en av vår tids største utfordringer, nemlig klimaspørsmål. En annen av vår tids virkelig store utfordringer er migrasjonsfeltet. Hvordan sørger vi for at migrasjon blir brukt til noe positivt – at folk frivillig får flytte på seg, får beskyttelse, får mulighet til et bedre liv, arbeid, familieliv på tvers av landegrenser – slik at vi motvirker de mørkere trekkene ved migrasjon, at folk blir skjøvet ut, at folk havner i en uviss situasjon ved at deres status ikke blir avklart, og at folk blir tvunget til å reise av familie eller omgangskrets? Dette er en av vår tids største utfordringer og et enormt spenningsfelt. Det finnes kanskje ikke noe mer komplekst saksfelt i norsk og europeisk politikk for tiden. Det er et enormt spenningsfelt mellom den enkeltes behov for frihet, beskyttelse og et verdig liv og samfunnets behov for regulering. En utfordring for oss som parlamentarikere er at mye av det som er verktøyet, virkemidlene, på feltet, bestemmes av andre enn Stortinget. Det er ikke slik på dette feltet at all makt er i denne sal. Den er på mange andre arenaer. For det første handler det jo om det som går direkte på denne interpellasjonen – forholdene i andre land og konfliktbildene i verden, der det er kriser, krig og miljøødeleggelser som gjør at folk blir presset på flukt. EUs politikk påvirker i veldig stor grad norsk politikk. Det som bestemmes i Brussel, har direkte innvirkning på Norge. Som flere har vært inne på, kan ikke vi være en ensom øy i europeisk politikk. Vi er nødt til å følge prosessene meget nøye, men vi må også følge de vedtak som skjer i Brussel. Så har vi Dublin-samarbeidet. Det fører til at et annet lands innvandringspolitikk bestemmer hvilken mulighet for opphold en person som har vært i et annet land først, har til eventuelt å søke opphold i Norge. Det gjør at Norge sender personer tilbake til det første søkerlandet, framfor å behandle en søknad her. På område etter område ser vi altså at det er andre lands regelverk, andre systemer, som bestemmer over viktige og helt sentrale verktøy på migrasjonsfeltet. Jeg er glad for at interpellanten i sitt innlegg i første omgang har en positiv holdning til migrasjon og peker på de positive sidene. Jeg skulle ønske at Stortinget i langt større grad og flere ganger i året kunne diskutere dette feltet i ro og mak på et overordnet plan, uten at man hele tiden springer etter media og hele tiden tar debattene i etterkant av at det har oppstått situasjoner. Problemet vårt er at mange av debattene kommer etter at media har skrevet om dem, etter at man f.eks. har registrert en stor økning i asylankomster. Dermed blir debattene deretter. Det blir fokus på det negative. Det blir fokus på at man må stramme inn, og man får egentlig ikke en helhetlig og balansert debatt om dette. Jeg tror det politiske miljø trenger anledninger til å diskutere dette feltet, ikke bare i ro og mak, men også i forkant av prosessene, slik at man kan diskutere det helhetlig, og slik at kanskje Europa i større grad, framfor å diskutere hvordan man kan bygge demninger rundt Europa, kan diskutere hvordan man kan bygge kanaler inn til Europa. Man har til en viss grad gjort det i forhold til arbeidsinnvandring ved å opprette arbeidskontorer f.eks. i afrikanske land. Der opplyses det om hvordan man lovlig kan søke adgang til Europa. På flere områder kan det diskuteres et felles europeisk ansvar og initiativ for å finne flere lovlige adganger inn til det europeiske fellesskap. En hovedutfordring er, slik jeg ser det, det som går på effektuering av vedtak. Her har vi en felles europeisk utfordring. Det hjelper ikke med alle slags tiltak, enten det er innstrammingstiltak eller interneringsordninger, som enkelte har tatt til orde for, hvis man ikke får håndtert effektuering av vedtak, bosetting og ikke minst retur. Her er det viktig at landene i Europa i fellesskap finner verktøy som kan ansvarliggjøre hjemlandet overfor sine innbyggere, og jeg tror det er mye å gå på i forhold til et bredt spekter av felles tiltak. Med dette ønsker jeg i hvert fall å ta til orde for at vi får flere og jevnlige debatter på et overordnet nivå i nasjonalforsamlingen i Norge, ikke bare for å være i forkant av de viktige debattene som kommer, men også for å finne fram til felles virkemidler på tvers av partigrensene – for det trenger dette feltet.