Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-11:
Kampen for et samfunn der kvinner og menn har like gode muligheter, er langt fra i mål. Undertrykkende strukturer hindrer fortsatt kvinners frihet og fordeler makt og rikdom på en urettferdig måte. Frigjøringskampen som er ført av kvinnebevegelsen og venstresiden i mange tiår, må fortsette for at ingen skal begrenses av kjønn. Vi har lenge visst at seksuell trakassering er et omfattende samfunnsproblem. Likevel var det helt nødvendig med metoo-kampanjen for å sette søkelyset på den frarøvelsen av kvinners frihet som seksuell trakassering er. En viktig milepæl i kampen mot seksuell trakassering kom – vil jeg si – som en følge av metoo-bevegelsen, nemlig at vi endelig fikk vedtatt i Stortinget å få på plass et lavterskeltilbud for å håndtere seksuell trakassering. Altfor lenge har de som rammes av seksuell trakassering, i praksis ofte vært rettsløse, uten noe sted å gå for rettferdighet. Med trøkket fra metoo-bevegelsen fikk vi fra opposisjonens side flertall for SVs forslag om å innføre lavterskeltilbudet i fjor, slik at de som rammes, kan gå til diskrimineringsnemnda for oppreisning og erstatning. Vi fikk også gjennomslag for at likestillingsombudets hjelp til veiledning skal styrkes. Nå gjennomføres dette i praksis, og det er verdt å feire. Jeg skal ikke bruke denne dagen til å konkurrere om hvem som har æren for det hele. Venstre har foreslått å utrede dette tidligere. Det er prisverdig, men det skal og må sies at det ikke akkurat var stor støtte å hente fra regjeringspartiene da SV og Rødt foreslo dette i fjor, og klarte å kjempe det inn i et vedtak etter at SV på partiledermøte tok initiativ til å lage et forlik om seksuell trakassering. Det er uansett historien. Det viktigste nå er å få på plass et skikkelig lavterskeltilbud som kan gi folk den rettferdigheten de trenger etter å ha blitt utsatt for trakassering. Skal dette tilbudet fungere skikkelig, er vi nødt til å lytte til både likestillingsombudet og alle de andre som i høring har sagt at det trengs økte ressurser til nemnda, særlig for å klare å behandle disse sakene på en god måte. Det velger regjeringen glatt å overse når de i kapittelet om økonomiske og administrative konsekvenser velger å late som om et større ansvar ikke vil gi flere oppgaver til nemnda. Det holder ikke bare å følge med på saken. Hvis tilbudet skal bli godt fra starten av, trenger vi økte ressurser til både nemnd og ombud. Så til saken om aktivitets- og redegjørelsesplikten. Disse pliktene er ikke noe mål for likestillingen i seg selv, men er viktige verktøy i likestillingskampen, spesielt ute på arbeidsplassene. Derfor er det fint at regjeringen endelig kommer tilbake til Stortinget med denne saken, etter at opposisjonen fikk flertall for å styrke aktivitets- og redegjørelsesplikten for noen år siden. Men med tanke på hvordan disse pliktene var før 2017, har det skjedd en hel del som gjør at vi ikke sitter igjen med sterkere verktøy på hele dette feltet. Før 2017 hadde f.eks. alle arbeidsgivere redegjørelsesplikt om kjønn. Siden ble redegjørelsesplikten nærmest totalt fjernet – jeg hører noen kalle det en inkurie – ved en endring av regnskapsloven. Nå sitter vi igjen med en rekke graderinger på aktivitetsplikt, redegjørelsesplikt og dokumentasjonsplikt, der det stort sett er de private virksomhetene med over 50 ansatte det stilles tydelige likestillingskrav til, mens de andre slipper unna. Det betyr fritak for 96 pst. av bedriftene. Det er ingen grunn til å dempe likestillingskravene i arbeidslivet. Jeg tenker de to siste årene viser hvorfor. Derfor foreslår SV i denne saken å styrke disse verktøyene helt ut, slik at alle private arbeidsgivere med over 20 ansatte må redegjøre for likestilling i sin virksomhet. Det skulle bare mangle.