Harald Victor Hove (Høyre), 1999-11-23:
Først vil jeg slå fast det nærmest konvensjonelle utgangspunktet som vel alle har hatt, nemlig at det å sikre bedre regler med hensyn til handel mellom nasjoner, det å sikre likebehandling gjennom internasjonale regler, er positivt, ikke minst for Norge som har en svært stor del av sin økonomi knyttet til internasjonal handel. Jeg vil videre på Venstres vegne gi uttrykk for at vi gir støtte til utenriksministerens redegjørelse og de posisjoner som der inntas. Det er imidlertid sjelden at noe bare er positivt, at det ikke samtidig vil være knyttet problemer og mulige ulemper til en og samme situasjon. Det er derfor viktig med en informert debatt der ulike miljøer og interessegrupper får gode muligheter til informert deltakelse i debatten. Det er også av stor betydning for oss som skal treffe avgjørelser og gi vurderinger i forhold til forhandlingene. Og ikke minst vil det gi grunnlag for å hindre misforståelser og feiloppfatninger om hva forhandlingene går ut på. Fra Venstres side er vi derfor glad for at utenriksministeren i redegjørelsen flere ganger viser til at Norge vil være aktiv med hensyn til å støtte større åpenhet i tilknytning til forhandlingene. Venstre har i flere sammenhenger vist til behovet for større offentlighet knyttet til internasjonale spørsmål og til utenriksforhold, senest i formiddagens debatt knyttet til grunnlovfesting av offentlighetsprinsippet, hvor det nettopp var et poeng for Venstre å fremheve at det å grunnlovfeste offentlighetsprinsippet også vil gi en tyngde og en markering av dette i forhold til å fremheve offentlighet også i internasjonale forhandlingssituasjoner. Jeg viser også til at det i Ytringsfrihetskommisjonens innstilling legges vesentlig vekt på nettopp det forhold at en rekke spørsmål er trukket opp fra en nasjonal arena og til en internasjonal arena, noe som skaper store problemer for en informert debatt dersom dette samtidig fører til at store deler av den informasjonen som er knyttet til spørsmålene, unntas fra offentlighet. I forlengelsen av det er det også grunn til å understreke at det ligger et demokratiproblem i det forhold at en rekke spørsmål flyttes fra nasjonalstaten og over på den internasjonale arena. Det er derfor viktig at Regjeringen legger vekt på å informere aktivt under forhandlingene, og også tar opp de konflikter som vil kunne være mellom ulike norske interesser og mellom norske interesser og andre interesser som vi også måtte være opptatt av å støtte og gi tilslutning til, og at man også er opptatt av det i forhold til å informere Stortinget. Samtidig må man erkjenne at i en forhandlingssituasjon vil det alltid kunne være interessekonflikter i selve forhandlingene, og at det ikke alltid vil kunne være full åpenhet omkring alle posisjoner. Det er noe av det spenningsfeltet man vil stå i. Videre er det et poeng å fremheve at for at økt internasjonal handel og friere handel skal sikre utviklingen i utviklingslandene og ikke skape nye maktgrupper, slik at den fremgangen som nasjonen vil ha, ikke blir forbeholdt en mindre gruppe, er det viktig at det hånd i hånd med økt frihandel også skjer en utvikling av demokratiene i de fattigste landene. Det vil være en viktig faktor i det å sikre at utviklingen av et land kommer flest mulig til gode. I forlengelsen av dette kan det også være et poeng å erkjenne at i tilknytning til forhandlingene i en WTO-omgang vil det kunne være større internasjonale konsern, multinasjonale selskaper, som vil kunne ha en betydelig innflytelse og pressaktivitet i forhold til forhandlingssituasjonen. Så over til noen av de mer innholdsmessige sidene i tilknytning til forhandlingene. Det er først et poeng å fremheve at det å trekke inn miljøspørsmål er viktig. En rekke viktige miljøpolitiske forutsetninger må være på plass for at liberalisering skal føre til en økologisk bærekraftig utvikling. Et viktig mål fremover er derfor at WTO tar hensyn til de forpliktelsene som er nedfelt i internasjonale miljøavtaler, og til sentrale miljøprinsipper som føre var og at forurenseren skal betale. WTO kan ikke løse verdens miljøproblemer. Vi må basere oss på effektive internasjonale miljøavtaler. Det er imidlertid viktig å få klargjort forholdet mellom WTO-regelverket og bruk av handelstiltak i miljøavtaler. Handelssystemet må gi nødvendig fleksibilitet og forutsigbarhet for bruk av handelstiltak i miljøvernavtaler. I den sammenheng er det også grunn til å fremheve det som er sagt i redegjørelsen om miljømerking. Jeg har derfor litt vansker med helt å se det poenget som Siri Frost Sterri gjorde et nummer av, nemlig at det er en motsetning, mellom på den ene siden å si at miljøspørsmål er viktig i forhold til WTO-forhandlingene, og på den andre siden i og for seg å ha et klart forhold til at miljøspørsmål i seg selv ikke vil kunne løses gjennom WTO og gjennom det avtaleverket som det primært skulle ivareta. I likhet med Johan J. Jakobsen vil jeg også fremheve spørsmålet om patent på liv, og jeg velger da å sitere fra utenriksministerens redegjørelse: «Vi legger vekt på at mandatet for TRIPS-forhandlingene ikke skal begrense den eksisterende adgangen til å unnta fra patentering dyr, planter og måter for fremstilling av dem. Videre ønsker vi å arbeide for bedre overensstemmelse mellom TRIPS-avtalen og målsettingene i konvensjonen om biologisk mangfold.» Dette er et spørsmål som er viktig for Venstre, og vi er derfor godt fornøyd med det som står i redegjørelsen. Men vi vil også fremheve at dette er et sentralt spørsmål som må følges opp under forhandlingene, og at det vel på dette punkt er samsvar mellom den norske posisjonen og det som i hvert fall for de fleste utviklingsland er viktige interesser. Likeledes vil jeg også peke på det som utenriksministeren fremhevet knyttet til spørsmålet om biologisk mangfold. Det er viktig for Norge at tjenester i størst mulig grad blir omfattet av WTO-forhandlingene. Utviklingen er vel at det på mange måter skjer en sammensmelting av tjenester og varer, slik at en handel med varer alene ikke lenger er så aktuelt som tidligere. Det vil ofte være spørsmål om å kunne selge en tjeneste i tilknytning til at man selger en vare. Også når det gjelder investeringer, er det naturlig å legge opp til at disse skal være en del av WTO-forhandlingene, og jeg vil kanskje særlig fremheve at det er viktig å sikre trygghet ikke bare for investor, men også for det land som det foretas investeringer i. Begge bør være en del av dette. Når det gjelder mer direkte norske interesser, er det også viktig å fremheve situasjonen knyttet til henholdsvis fisk og landbruk, hvor våre posisjoner nok kan oppfattes å stå i et visst innbyrdes motsetningsforhold. Vi ønsker størst mulig frihandel når det gjelder bearbeidede fiskeprodukter, mens vi ut fra hensynet til norsk landbruk har interesse av betydelige unntak i forhold til frihandel med landbruksvarer. Jeg viser også her til utenriksministerens redegjørelse og gir tilslutning til det som er sagt der. Likeledes må vi også være opptatt av at spørsmål knyttet til faglige rettigheter hos andre, sosiale spørsmål som f.eks. barnearbeid, kommer inn i forhold til WTO-forhandlingene og frihandel, uten at jeg ser noen grunn til å gå særlig detaljert inn på hvordan det i så fall skal håndteres. Det er også viktig at vi er opptatt av utviklingslandenes interesser. Men som Erik Solheim bl.a. påpekte, finnes det ikke én interesse for utviklingsland. Til slutt vil jeg fremheve det som er et klart poeng i redegjørelsen: Dess mer internasjonal handel blir knyttet opp mot regelverk, dess viktigere blir det også å ha evnen til å bruke dette regelverket og å ivareta sine interesser i henhold til det. Det som nærmest har karakter av å utvikle fri rettshjelp for svake nasjoner, er et viktig poeng å forfølge.