trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2017-12-11:
La oss slå fast at norsk fiskeripolitikk har vært i omstilling til alle tider. Siden vi fikk vår første fiskeriminister i 1946, Reidar Carlsen, har det vært omstilling. I den første saken vår første fiskeriminister, fra Arbeiderpartiet, gikk til Stortinget med – St.meld. nr. 10 for 1946–47, tror jeg det var – var det eneste Carlsen ønsket den gangen, å få med seg Stortinget på å redusere antall fiskere fra 115 000 til 70 000. Det kunne vært interessant å se debatten den gangen. Norsk fiskeripolitikk, ressursforvaltning og forvaltning generelt er av verdens beste. Den struktureringspolitikken som har pågått over tiår, med ulike regjeringer, har vært en suksess. Det ser vi i dag. Men det betyr ikke at all strukturering må stoppe opp. Derfor tror jeg det fortsatt er et potensial framover til å forbedre norsk fiskeripolitikk. Når vi snakker om Eidesen-utvalget, sa jeg tidligere i dag også at det er omfattende, for det er tunge saker som ligger i Eidesen-utvalget: Bare dette med tidsavgrensning for kvoter – å diskutere det alene er en stor sak. Eller ressursrentespørsmålet – en stor sak alene. Utleie av kvoter – en stor sak alene. Struktur under 11 meter har alltid vært en debatt. Og alle disse ekstrakvoteordningene. Derfor er jeg glad for at både Arbeiderpartiet og Senterpartiet nå signaliserer sammen med Kristelig Folkeparti, Venstre og regjeringspartiene at vi skal få til en konstruktiv dialog om dette. Dette kan ikke gjøres gjennom hastverksarbeid. Dette må gjøres i skarp dialog med næringen på alle mulige måter, for dette er ikke enkelt. Jeg har registrert det som sies, og jeg er veldig fornøyd med den merknaden og den påpekningen som Kristelig Folkepartis representant hadde her fra talerstolen. Jeg må bare slå fast med en gang at jeg skal bruke – og har brukt – alle de fullmaktene og mulighetene jeg har, med klokskap. Det ligger til enhver regjering, og det mener jeg faktisk jeg har gjort i alle sammenhenger. Så kan man være uenige om det. Jeg er også glad for at Kristelig Folkeparti slår fast at det ville være å gå altfor langt å legge den daglige oppfølgingen av næringen til Stortinget. Det skjer noe fra dag til dag. Som statsråd innenfor fiskeri og havbruk kan man ikke sitte stille når søknadene kommer inn til behandling. Da er det en statsråds plikt å behandle disse søknadene så raskt som mulig. La meg bare slutte med å si at det er mange strategier. Helårige arbeidsplasser, hele fisken på land, råstoffstrategi og lønnsomhet i sjømatindustrien er aller viktigst for å få på plass framtidig fiskeripolitikk.
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2017-12-11:
Først vil jeg ønske ministeren velkommen tilbake til Stortinget. Det er ikke så lenge siden vi møttes her sist, og det skal bli en lang og interessant dag. Det første spørsmålet til ministeren handler om satsingen på føringstilskuddet. Føringstilskuddet og det å ha et godt utbygd nett av mottaksstasjoner er avgjørende for å opprettholde den varierte flåtestrukturen. Uten det ville det være umulig å være bosatt som yrkesfisker, med små båter. Her ønsker regjeringen kutt. Arbeiderpartiet ønsker ikke det. Mitt spørsmål er om fiskeriministeren er enig i min beskrivelse av føringstilskuddet, og om han kan begrunne hvorfor man ønsker å kutte i tilskuddet.
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2017-12-11:
Jeg takker for svaret. Så må jeg komme inn på et annet spørsmål. For Arbeiderpartiet er det grunnleggende viktig å sikre at vi har en fiskerieid flåte, en variert flåtestruktur og råstoff til industrien hele året for å sikre helårige arbeidsplasser. Fiskeriministeren har nå flere ganger vist til at det skal komme en sak om Eidesen-utvalgets innstilling. Den skal til Stortinget, men det vi uansett, hver gang vi spør, ikke har fått svar på, er når den skal komme, og hvordan den vil bli lagt fram for Stortinget.
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2017-12-11:
Jeg var usikker på om det i det hele tatt var noen vits i å si noe mer, spesielt til fiskeriministeren, men etter den forestillingen vi nettopp fikk se her av ministeren og hans tegning av bildet langs kysten, tenker jeg det er behov for en liten realitetsorientering. Ja, det går bra langs kysten. Det går bra mange steder i mange deler av næringen. Men med hensyn til den optimismen som statsråd Sandberg viste til – og mye er på grunn av ham selv – tenker jeg det er lurt å lese alle  medieoppslagene. For det han sitter igjen med, er at det råder en stor optimisme på grunn av hans politikk langs kysten. Men han burde lytte til dem som også er uenig med ham, som mener at det ikke bare går bra, som mener at han tar seg til rette der han ikke burde ta seg til rette. Jeg kan vise til noen enkle saker, som pliktmeldingen, som han gikk inn for med brask og bram langs kysten – her skulle man virkelig rydde opp og skrote hele ordningen. Det endte med at ministeren ble nødt til å trekke hele saken fordi man langs kysten var i fyr og flamme på grunn av Per Sandberg. Så har vi Klo-saken, som vi kommer tilbake til, og vi har saken som kom i sommer, med økning av kvotetaket. Så mitt råd til fiskeriministeren, om jeg får lov til å gi ham et råd, er at han burde lese alle medieoppslagene, også dem han selv ikke er enig i.
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2017-12-11:
Jeg hører at ministeren synes det er en noe merkelig flertallsmerknad, som han er litt usikker på hvordan han skal forholde seg til, men jeg skal i alle fall prøve – nok en gang – å høre med ministeren når man kan forvente å få en sak til Stortinget. Man har flere ganger vist til at man har nevnt at det skulle komme en sak i 2016 – det er altså ett år siden. Det var også en høringsfrist i april – var det vel – det er et halvt år siden. Er det et halvt år til? Er det et år til? Når vil man få en sak til Stortinget, og vil man forholde seg til at man ønsker at den skal komme snarest?
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2017-12-11:
Det var vel ikke helt det som ble sagt, men la det være med det. Jeg har et spørsmål til, og det går på følgende: Som jeg sa i stad, står det i forarbeidene til deltakerloven, hvor man omtaler dispensasjonsadgangen fra aktivitetskravet: kun i tilknytning til ferskfisketrålerflåten og andre deler av havfiskeflåten. Kan man gi en begrunnelse for hva det betyr?
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2017-12-11:
Det var representanten fra Høyre som gjorde at jeg tenkte at jeg burde ta ordet, for representanten skylder på Arbeiderpartiet for usikkerheten som oppsto om pliktsystemet. Det som skapte usikkerhet, var jo fiskeriministeren, og dermed regjeringens enkle, men kanskje ikke så kloke, ønske om å skrote et system framfor å forbedre det, som jo er en viktig forutsetning for dispensasjonen for torsketrål. Pliktsystemet er viktig med tanke på forholdet mellom hav og land, og det skal bidra til å skape aktivitet hele året. Pliktsystemet er viktig for Nord-Norge. Derfor kom det også så kraftige reaksjoner på forslaget. Så til representanten som skylder på Arbeiderpartiet for usikkerheten, må jeg bare si at jeg er enig i at Arbeiderpartiets meninger er viktige, men i denne saken var det folket langs kysten som i størst grad satte foten ned. Arbeiderpartiet var enig med dem som gjorde det, men det var altså det som gjorde at saken ble trukket. Jeg kan bare vise til at hadde saken blitt behandlet sånn som den skulle her i Stortinget, så hadde Arbeiderpartiet et eget forslag om hvordan man kunne forbedre systemet. Så jeg håper at vi får denne saken til Stortinget igjen, og kanskje er det sånn at Arbeiderpartiet kommer til å måtte ta initiativ til akkurat det.
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2017-12-11:
Først vil jeg spørre statsråd Sandberg: Vil du ta med deg signaler fra Stortinget når du skal avgjøre Klos sak?
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2017-12-11:
Regjeringen med fiskeriminister Sandberg har strukturert, har utredet mer strukturering, har økt kvotegrunnlaget per fartøy og ønsker ytterligere å øke kvotegrunnlaget på det enkelte fartøy. Denne politikken fører for det første til at regjeringen raserer kommuner og fiskevær som har levd av fiske i all sin tid, og for det andre at kvaliteten på fisken som landes, forverres. Det snakkes om mangel på råstoff, og det i en periode da kvotene for torsk er historisk høye. Hvorfor er det slik? Jo, fordi det er stadig færre fartøy som deltar i fisket. De fartøy som deltar, er større enn noen gang, og grunnet store mengder i hvert sjøvær, blir ikke fisken forsvarlig behandlet. Ikke er den bløgget, ikke er den sløyd, den har mange ganger så lav kvalitet at fiskekjøpere som leverer fisk til best betalende anvendelse, må avvise leveranse. Fiskeriministeren, og også hans forgjengere, har gjort framstøt for å øke kvotemengde per fartøy, og således ført en politikk stikk i strid med norske politiske målsettinger siden 1970, om at mest mulig av det norske folks evigvarende ressurs, fisken, selges til restaurantmarked og høyt betalende segmenter av forbrukere. Når mange snakker om strukturering, tenkes det på de mange rapporter som har vært utarbeidet av sakkyndige utvalg. Her kan nevnes Tveterås-utvalget, Eidesen-utvalget og pliktkommisjonen. Dette tilslører imidlertid de reelle forhold. Struktureringen foregår kontinuerlig i og med snikinnføring av omsettelige kvoter og konsesjoner i strid med Stortingets vedtatte lover. Det er innført en ordning med null politisk styring, og det er markedet og kapitalen som rår. En annen sluse som leder til strukturering, er at fiskeriministeren har slettet fylkesbindinger i Finnmark, noe som har ført til en strøm av fartøyer ut av fylket. Dette har ført til alvorlige konsekvenser for mange fiskevær, noe som statistikken viser – og også statsrådens plutselige bekymring for kystfartøyssalg ut av Øksnes kommune, noe som førte til at fiskekjøper endte opp som 100 pst. fartøyeier. Det virker som om statsråden er helt uten gangsyn med hensyn til hva som fører kommuner som Øksnes ut i det uføret de har havnet i, og som resulterte i at statsråden til stor forferdelse både i Norges Fiskarlag og i Norges Kystfiskarlag måtte benytte en dispensasjonsadgang, som ikke tidligere har vært gitt for kystflåten.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2017-12-11:
Eg kan ikkje garantere at Stortingets budsjettvedtak ikkje har konsekvensar, for det kjem det til å ha. Det Stortinget har bedt om, basert på dei vedtaka ein har gjort etter at vi la fram vårt opphavlege budsjettforslag, er at ein reduserer dei administrative kostnadene i Mattilsynet. Det har Mattilsynet evna å gjere før. Det er ikkje så lenge sidan Mattilsynet var gjennom ei stor omstilling, der dei reduserte talet på leiarar med over 30 pst. Det er ei fornuftig avbyråkratisering av ein offentleg etat. Det er òg moglegheiter for vidare effektivisering i Mattilsynet. Det skal vi forsøke å levere på. Men det er altså slik at det er fleire faktorar som framleis er viktige for Mattilsynet å vareta. Difor kjem eg til å vere tydeleg i mitt oppdragsdokument og tildelingsbrev til Mattilsynet på at dei framleis skal gjere gode risikovurderingar og prioritere tilsyn som avdekkjer forhold vi ikkje skal ha, m.a. i husdyrproduksjonen.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2017-12-11:
Eg er ikkje bekymra, sjølv om representanten Sandtrøen prøver å tilleggje meg dei synspunkta. Eg har sagt at det vert ei krevjande sak for Mattilsynet å handtere. Det er fordi alle slike omstillingsprosessar alltid vil vere krevjande. Vi kjem no til å gå laus på det som er bestillinga frå Stortinget og sjå på korleis vi kan redusere administrative kostnader. Det vil kunne medføre endring i kontorstruktur, endring i organisering, potensiell outsourcing eller andre variantar, men det er vi klare til å levere på. Så kan eg glede representanten med at sidan vi overtok ansvaret for Mattilsynet i 2013, har talet på tilsyn auka med 12 000–15 000 i snitt per år. Så om ein var trygg på sin eigen situasjon då ein sjølv sat med makta, kan ein i alle fall ha full ro i den situasjonen Mattilsynet skal inn i no.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2017-12-11:
Om innlegget frå Høgre-representanten vert forstått som at ein er oppteken av kor mykje jord ein skal få selt, skjønar eg kvifor Senterpartiet inntek dei posisjonane dei gjer i dette spørsmålet. For det var slett ikkje innhaldet i Høgre-representantens innlegg. Eg meiner det er mogleg å nå eit ambisiøst jordvernmål på 4 000 dekar innan 2020. Det fordrar tydelegare prioriteringar. Difor er vi også no i full gang med å gjennomføre den jordvernsstrategien som vi har lagt fram. Mange av tiltaka er allereie på plass. Vi hadde så seint som førre veke ein ny jordvernskonferanse. Vi bidreg saman med KS i eit samarbeid for å få arealomdisponeringa ned til dei som faktisk fattar dei konkrete beslutningane i kommunane, og vi samarbeider om opplæring av folkevalde i det til neste periode. Det er enkelt å trekkje fram symbolpolitikk. Eg meiner vi er godt i gang.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2017-12-11:
Ein del av dei har eg allereie vore innom. Når det gjeld spørsmålet om opsjonsavtaler, er det slik at ei opsjonsavtale ikkje medfører ein einaste kvadratmeter omdisponering av jord. Det er omdisponeringsvedtak i kommunane som gjer det. Det er nettopp difor det er å begynne i fullstendig feil ende når Senterpartiet tyr til opsjonsavtalene som lettvinne løysingar på kompliserte utfordringar. For kva er det det handlar om i kommunane? Det handlar om mangel på areal – krevjande vurderingar når ein skal gjere konkrete omdisponeringar. Ein må jo heller gå inn der. Eg meiner at det er dei viktigaste grepa for å få ned omdisponeringa, for å gje kommunane større fleksibilitet, den kommunereforma som Senterpartiet bruker all tid på å vere imot. Kva gjev kommunereforma? Ho gjev større handlingsrom, større moglegheit til å disponere over meir areal, som gjer at ein også kan skjerme den viktige matjorda i større grad.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2017-12-11:
Det har eg svara på to gonger allereie. Vi er i god dialog med fleire aktørar, som er dei som fattar vedtak om omdisponering på dette området. Det er det greitt å merke seg. Det er ein av grunnane til at vi også har sendt eit brev til alle landets ordførarar, der vi har bedt dei vere forsiktige med omdisponeringar og å gjere gode vurderingar. Det er fordi det i siste instans er kommunestyra i alle landets kommunar at omdisponeringsvedtaka vert fatta. Det er mogleg at Sosialistisk Venstreparti ønskjer at all omdisponeringa av jord skal vere gjort frå eit kontor i Oslo. Eg trur det er oppskrifta på eit mislykka fornuftig jordvern. Difor meiner eg at det arbeidet vi har i lag med KS, landets ordførarar og dei regionale konferansane, som handlar om å setje dei som tek avgjerder, i stand til å gjere betre vurderingar når det gjeld omdisponering, er den enklaste og mest fornuftige vegen for å nå jordvernmålet innan 2020, som også denne regjeringa legg til grunn at vi skal gjere.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2017-12-11:
Eg har ei heilt anna tilnærming enn Kristeleg Folkeparti til dette spørsmålet. Eg meiner det er galskap viss eg no skal seie til norske mjølkebønder: Ver så venleg å redusere produksjonen dykkar fram mot 2020, for då er det ikkje sikkert at de har avsetnad på norsk mjølk. Tvert imot må vi få opp innovasjonstakta. Vi et jo meir ost i dette landet, men vi importerer han. Kvifor gjer vi det? Kvifor utnytter vi ikkje dei moglegheitene som norsk matproduksjon gjev oss, til å styrkje vår konkurransekraft? Det er jo der det framtidige svaret ligg – ikkje i at Stortinget eller regjeringa heile tida skal kompensere for bortfall av ei ulempe, som ein for så vidt ikkje har. Ein må faktisk sørgje for at industrien, verdikjeda og norske bønder får incitament til i tilstrekkeleg grad å satse på det dei skal leve av i framtida. Det er for enkelt å konkludere med at vi kjem til å miste 10 pst. av mjølkevolumet. Vi må sørgje for at vi ikkje gjer det. Då er ikkje kompenserande tiltak den rette inngangen.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2017-12-11:
I lys av dei innlegga som har vore i denne debatten, har eg behov for å klargjere nokre få saker. Punkt éin, om Mattilsynet og dyrevelferd: I den grad opposisjonen skulle vere lurt til å tru at det er Mattilsynet som har ansvaret for dyrevelferden i Noreg, så lat meg berre slå ettertrykkeleg fast at det er dyreeigarane som er ansvarleg for det. Det å framstille det som at dyreeigarane opptrer uansvarleg i den augeblinken dei ikkje har Mattilsynet kakkande på døra, er anten ei grov undervurdering av dyreeigarane eller ei grov overvurdering av kor ofte Mattilsynet fører tilsyn. Det er greitt å ha rydda dette av banen éin gong for alle. Det andre gjeld spørsmålet om opplysningsverksemd, i kva grad ein skal påleggje jordbruket ei omsetningsavgift og korleis ho skal nyttast. Eg registrerer – til mi overrasking, trur eg at eg kan leggje til – at opposisjonen, beståande av bl.a. Senterpartiet og Arbeidarpartiet, i innstillinga tek til orde for at ein skal påleggje norske storfeprodusentar å betale omsetningsavgift for å drive reklame for å få ned forbruket av raudt kjøtt. Det er eit heilt formidabelt utgangspunkt for ein diskusjon, som eg ikkje hadde venta verken frå Arbeidarpartiet eller Senterpartiet, men eg tek det til vitande. Så er det rett som representanten Nils Bjørke var innom, at denne regjeringa har lagt vekt på det kommunale sjølvstyret når vi har behandla klager frå både Fylkesmannen og andre klageinstansar. Men at vi skulle få kjeft frå Senterpartiet for at vi legg for stor vekt på det kommunale sjølvstyret, er verdt å merke seg. Dette viser at det eine opposisjonen – stort sett – har til felles, er ein felles fiende. Det kan jo vere styrkjande for det interne samhaldet i seg sjølv, men ein driv ikkje landet framover med ein slik måte å agere på. Difor er eg glad for at dei fire partia som i førre periode hadde ein samarbeidsavtale, og som i denne perioden nok ein gong vil vise seg eigna til å styre landet trygt i krevjande tider, igjen utgjer fleirtalet for budsjettet, som bidreg til vekst og verdiskaping i åra som kjem.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2017-12-11:
Når representanten Aasland kritiserer regjeringa for at det er for lite avverking frå norske skogar, er det grunn til å gå litt etter det. Avverkinga er større no enn på veldig mange år. Når ein høyrer kritikken frå Aasland, minner det for oss som ser fotball, litt om då Tottenham slo Stoke 5-1 no i helga, og Stoke-supportarane skal ha mobba Tottenham-fansen for at dei ikkje vann 7-1. Det er omtrent det same forholdet her. Avverkinga går opp. Det er mogleg at vi av og til vert litt sjølvgode, men det kan også hende at Arbeidarpartiet burde sett eit og anna lyspunkt når utviklinga trass alt går rett veg. Til andre Arbeidarparti-representantar som stadig vekk bekymrar seg for marknadsliberalismen i norsk jordbruk, kan eg til dels dessverre gje til kjenne at det er mykje godt i norsk jordbruk, men marknadsliberalisme er det lite av. Det som det derimot vert fokusert på, er å auke produksjonen. Når ein hevdar her nok ein gong at målet med auka matproduksjon ikkje berre er at han skal auke, men at han skal auke med utgangspunkt i norske ressursar, skal eg gjere noko høgst uvanleg. Det etterlyste Per Olaf Lundteigen i denne debatten, for han er i alle fall ein av få frå opposisjonen som har skjønt kva det faktisk medfører. Det medfører bl.a. at behovet for importert fôr og kostnaden går opp. Kraftfôrprisen går opp. Eg føreslo det i årets jordbruksoppgjer for å auke moglegheita for at matproduksjonen skal vekse på norske ressursar. Kva gjorde Stortinget då? Jau, med Arbeidarpartiet i framsetet begynte dei å forhandle kraftfôrprisen ned igjen. Ein må i alle fall vere for summen av alle forslaga ein har, viss ein skal kjekke seg frå talarstolen i Stortinget. Eg meiner det er mogleg å utnytte dei fôrressursane vi har i Noreg meir effektivt. Difor har vi stimulert utmarksbeite mykje kraftigare enn det som er gjort nokon gong før. Difor har vi forsterka kanaliseringspolitikken for at ikkje husdyrproduksjonen skal trekkje inn på kornområda. Difor er det styrkt satsing på korn i kornområda for å sørgje for lønsemd for basisproduksjonen, som er det som i stor grad påverkar norsk sjølvforsyningsgrad. Men det går ikkje an å vere for alt utan å ta konsekvensen av at ein også må prioritere. Det er der Arbeidarpartiet framleis har eit utviklingspotensial i denne perioden.
Masud Gharahkhani (Arbeiderpartiet), 2017-12-11:
Framtidens arbeidsplasser var en viktig del av valgkampen i Buskerud. Vi er et skogfylke med et stort potensial for å bidra til det grønne skiftet i Drammen, Vestfossen, Modum, Tofte og på Ringerike. Buskerud Arbeiderparti var på bedriftsbesøk på de fleste av disse bedriftene. Meldingen er entydig: Det trengs en offensiv satsing fra myndighetenes side, ikke en passiv såkalt næringsnøytral tilnærming som preger sittende regjerings politikk. Kultivert skog bidrar til å binde CO2. Skog som råtner på rot, bidrar til det motsatte. Siden 1969 har skogen i Norge grodd igjen. Den ene treforedlingsbedriften etter den andre har forsvunnet – mange av dem i Buskerud – i skyggen av det sorte gullet. Noen miljøer er igjen – villige til å satse. Da må staten ha en næringspolitikk som støtter opp under en satsing fra det sorte gullet tilbake til det grønne gullet. De aller fleste oljebaserte produkter kan faktisk erstattes av produkter basert på trevirke – hvis vi vil. Arbeiderpartiet er derfor bekymret for den passiviteten som har preget norske myndigheters holdning til skogindustri helt siden Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen overtok i 2013. Arbeiderpartiet fremmet i 2013 omfattende forslag til utbygging av norsk skogindustri med 22 tiltak. Ett av dem var Statskog, som eneste nasjonale aktør med muskler nok til å kunne spille en aktiv rolle i utviklingen av skognæringen på både eiendoms-, ressurs- og skogforvaltningssiden og i strategisk deltakelse på eiersiden. Høyre og Fremskrittspartiets planer om arronderingssalg i Statskog må derfor stoppes. Det er utrolig lite framtidsrettet og veldig i strid med Buskeruds næringsinteresser. På Modum reises nå en ny fabrikk for produksjon av limtre. Splitkon har fått støtte av Innovasjon Norge og Siva. Det er positivt. Det kan bidra til at dagens praksis med å sende råvarer fra Norge til Østerrike for så å importere ferdigvarer tilbake, kan begrenses. Det er også spennende ting på gang på Tofte og på Ringerike, men usikkerheten der er stor og har vært det lenge. Arbeiderpartiet savner en mer offensiv holdning fra regjeringens side. Vi foreslår å satse på forskningssenter for bioøkonomi i arbeidet med å skape nye bærekraftige arbeidsplasser, herunder basert på ressursene fra skog. Vi foreslår også at man skal opprettholde støtten til skognæringen fra programmet for bioøkonomi. Dessverre for Buskerud ser det ut til at disse forslagene blir nedstemt. Det er vanskelig å forstå, sett fra norske interesser, og enkelt å forstå ut fra Høyre og Fremskrittspartiets klokkertro på markedet, som aldri har vært svaret på våre utfordringer.
Nils T. Bjørke (Senterpartiet), 2017-12-11:
Denne regjeringa seier ho er oppteken av dyrevelferd og trygg mat. Det er Senterpartiet glad for. Mattilsynet har fått fleire store oppgåver som dei skal handtera, som bl.a. arbeidet med skrantesjuka, der ein går så drastisk til verks som å slakta ned all rein i Nordfjella. Når ein set i verk slike tiltak, må Mattilsynet få ekstra midlar, slik at det ikkje går ut over andre viktige oppgåver, som arbeidet med å redusera antibiotikabruken, det viktige arbeidet med kontroll ved import av dyr og ikkje minst det førebyggjande arbeidet med dyrevelferd. Det er eit paradoks for meg når samarbeidspartia skryter av å ha utvida ordninga med eige dyrepoliti, samstundes som dei svekkjer Mattilsynets moglegheit til å driva førebyggjande arbeid. Senterpartiet meiner førebygging og å hindra uheldige hendingar er avgjerande. Eit svekt mattilsyn kan òg føra til at færre saker vert avdekte, og mindre arbeid for politiet. Det Høgre-representanten Nilsen var oppteken av, var at bonden skulle få rett til å inngå opsjonsavtalar. Men han ville ikkje la bonden styra sine eigne midlar gjennom opplysningskontora for å sikra ein marknadsbalanse og ei utkome for bonden. Det forsterkar inntrykket mitt av at Høgre er mest oppteke av dei bøndene som vil selja seg ut av næringa. Landbruksministeren hevda at opsjonsavtalar ikkje er noko problem for jordvernet. For oss som har følgt med på dette i årevis, er det ikkje det som er inntrykket mitt, i alle fall. Me ser kor mange gonger det har vore utfordringar fordi det har vore opsjonsavtalar: Jorda har ikkje vorte driven skikkeleg, og det har vorte lettare å omdisponera ho i neste omgang. Ein ser gong etter gong at det har gjort det tyngre for fylkesmenn og for regjeringa å gjera om vedtak frå kommunane. Høgre skrytte under finansdebatten av at det har vore færre omgjeringar av kommunale vedtak under denne regjeringa enn under den førre. Ja, nettopp – det klare inntrykket mitt er at fylkesmennene føler at dei ikkje får oppbacking når dei gjer om kommunale vedtak. Litt etter litt har det vorte færre omgjeringar, nettopp fordi ein i grunnen har vore meir oppteken av lokalt sjølvstyre enn av eit jordvern der ein tek vare på ein evigvarande ressurs, som me treng i framtida.
Nils T. Bjørke (Senterpartiet), 2017-12-11:
Senterpartiet vil ha lokalt sjølvstyre, men det er éin ting me alltid har sagt må vera overordna, og det er vern av dyrka mark. Me har 3 pst. dyrka mark i Noreg, og me ser gong etter gong at kommunane – og det er nesten uavhengig av kva parti som har styringa – ikkje klarer å stå imot når store konsern kjem og lovar arbeidsplassar og mykje utvikling. Difor er me heilt avhengige av at ein har ei nasjonal styring av jordvernet. Det er irreversibelt, noko ein ikkje kan gjera noko med. Det er spesielt å høyra på Framstegspartiet, som ikkje vil lata kommunane bestemma om dei skal ha eigedomsskatt, dei vil ikkje lata kommunane bestemma om dei skal slå seg saman eller stå for seg sjølve. Det er faktisk ordningar som ein, viss ein ser at det ikkje fungerer godt, kan endra att – medan jordvernet er noko anna – ein gong for alltid, når ein først har oppheva det.
Guro Angell Gimse (Høyre), 2017-12-11:
Vi har all grunn til å være stolte av norsk landbruk. Lønnsomheten øker, og det er optimisme og investeringslyst blant bønder. Ungdom strømmer til landbruksutdanningen, både på videregående nivå og på høyskolenivå. Dessuten har vi verdens reneste landbruk, og det er veldig bra. Vi har prioritert det sånn at det i dag lønner seg å drive for dem som investerer og satser, og vi har et mål om at bønder skal få mest av inntektene sine fra markedene, og at tilskuddene skal innrettes slik at det lønner seg å øke produksjonen. I det store bildet ser vi at matproduksjonen har økt med den politikken som nå føres. Produktivitetsøkningen har vært høyere her enn i industrien for øvrig. Selv om det er færre bønder, produseres det mer. Før fikk ikke bøndene betalt for produktivitetsøkningen, og det var det veldig mange negative tilbakemeldinger på. Nå får man i større grad det. Det har innen volumproduksjonen vært hensiktsmessig å bli større, men når det gjelder disse såkalte større brukene, har vi ikke naturgitte forhold for gigantindustri, som man driver i Danmark og i Europa for øvrig. De har blitt litt større, slik at det har vært muligheter for bøndene å utnytte den teknologien som finnes på markedet. Men som sagt naturgitt er det ikke å bli gigantstor. Alle gårdsbruk er ulike. De store er viktige og sikrer oss tilgang på volumvare. Vi har også sett en stor satsing på nisjeprodukter. Dette er kvalitetsprodukter som folk gjerne er villig til å betale mer for. På Melhus, hjemkommunen min, har vi en gård som heter Granøien gård, og der driver de med frittgående gris. Ribba deres er svinedyr, men den rives bort på et øyeblikk. Folk er villig til å betale litt mer for det. Dette er nisjeprodukter som rene kommersielle næringsaktører selger direkte i markedet. Til slutt to ord om klimaavtrykket i landbruket: Økt matproduksjon og redusert klimaavtrykk er ikke nødvendigvis motsetninger. Norsk rødt fe er også i dag en klimaeffektiv ku. Den gir oss både melk og kjøtt og bidrar til biologisk mangfold gjennom beite, samtidig som landskapet den lever i, bidrar til høy binding av CO 2. Jeg leste nettopp at Toyota bygger et kraftverk basert på metan fra kuskitt. Landbruket kan vise seg å være en del av løsningen for å få til et grønt skifte. Det er veldig bra å høre at også EU har bestemt at FNs bærekraftsmål skal legges til grunn for politiske veivalg innenfor alle samfunnsområder, også i handelspolitikken. At bærekraft er i ferd med å bli trendy, er godt nytt for norsk landbruk. Her har vi noen fortrinn, så framtiden for norsk landbruk er lys.
Guro Angell Gimse (Høyre), 2017-12-11:
Vi har en av verdens beste utdannelser av politifolk. Det er ikke mange land som kan skilte med et høyskoleutdannet politikorps, og det er nok også en av grunnene til at politiet i Norge nyter høy respekt i befolkningen. Det er en generalistutdannelse som ligger til grunn for politistudiet, noe jeg tror har vært en suksess i mange tiår. Nå har Justis- og beredskapsdepartementet gitt Politidirektoratet i oppdrag å se på hva slags kompetanse og kapasitet framtidens politi trenger. Bakgrunnen for dette er akkurat det samme som bakgrunnen for politireformen, nemlig at verden og kriminalitetsbildet har forandret seg. Hvem av oss hadde vel trodd at vi skulle være linket opp mot nettet så å si hele døgnet gjennom smarttelefonene våre? Hvem hadde trodd at overgripere får tak i ofrene sine mens foreldrene er til stede, vegg i vegg med barnerommet? Hvem hadde trodd at robotsamfunnet, som vi har sett som fantasifoster i filmer og bøker, er i ferd med å bli en del av hverdagen vår? Dette er endringer som får konsekvenser for hvordan politiet organiserer seg. Dersom vi klamrer oss fast til en gammel struktur for hvordan politiet er organisert, er jeg stygt redd for at vi ikke greier å bekjempe den nye kriminaliteten. Vi vet bl.a. at det er mangel på kompetanse innenfor både IT- og cyberkriminalitet. Denne regjeringen tar grep og gjennomfører nærpolitireformen, for vi vet at vi ikke kan fortsette som vi alltid har gjort. Å legge ned lensmannskontor med få ansatte for å kraftsamle er viktig og riktig. Et operativt rullende politi gir økt tilstedeværelse framfor et stengt lensmannskontor. Nå er det slik at jeg har jobbet i ti år som lensmannsbetjent på et lite kontor, og jeg må si at det til tider å skulle passe på dette kontoret istedenfor å være aktivt oppsøkende ute, var rett og slett ressurssløsing. Sentralisering kaller Senterpartiet det denne regjeringen har gjort, og det gjør for så vidt også Arbeiderpartiet og SV. Ironisk nok: Når vi nå tar til orde for å vurdere å plassere Politihøgskolen utenfor Oslo, opplever vi en storm av kritikk fra Arbeiderpartiet. Det framstår litt merkelig, i lys av tidligere uttalelser om sentralisering. Vi har inngått et forlik med Venstre om å vurdere å flytte statlige arbeidsplasser ut av Oslo, og det kan innebære at Politihøgskolen blir flyttet, men avtalen med Venstre utelukker heller ikke en lokalisering i Oslo. Det viktigste er å sørge for at politiet får det beste utgangspunktet for å kunne forebygge og bekjempe kriminalitet.
Guro Angell Gimse (Høyre), 2017-12-11:
Da regjeringen Solberg tok over regjeringsmakten i 2013, var fengselskøen en akilleshæl. 1 200 sto i fengselskø. Det ble satt i gang et storstilt oppryddingsarbeid hvor også etterslep på vedlikehold og plan for nye fengsler var en del av satsingen. Alternativer som soning med fotlenke og soning på rusinstitusjoner ble styrket, og det ble satset på overføringsavtaler om soning i domfeltes hjemland. Det ble også inngått en midlertidig avtale med Norgerhaven i Nederland for innsatte som skulle sone på høysikkerhet. Resultatene lot ikke vente på seg. Fengselskøen er redusert fra 1 200 til 150 domfelte. Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV ønsker nå å si opp denne avtalen, og det er før vi har kapasitet til å ta unna soningskøen her hjemme i Norge. Vi har hele tiden framholdt at løsningen i Nederland er midlertidig. Men før vi får nye fengselsplasser opp å gå i Norge, er dette uforsvarlig. Regjeringen er i ferd med å realisere den største utbyggingen av nye fengsler på mange tiår. Når Agder fengsel står klart og ferdig bygd i 2020, har vi en annen situasjon. Hva vil Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV gjøre i mellomtiden – la høysikkerhetsfanger stille seg i lange køer igjen, fylle fengslene til randen, noe som utfordrer soningsforholdene i norske fengsler, eller utvide bruken av soningsmetoder med elektronisk kontroll til å gjelde domfelte med alvorligere straffer? Det er en mangel på høysikkerhetsfengselsplasser i Norge. Trenden er nå at dommene blir lengre, soning av kortere straffer har gått ned. Vi dekker dagens behov for høysikkerhetsplasser ved å sende innsatte til Norgerhaven. Soningsavtalen har også ført til at belegget i norske fengsler har gått ned. Det ligger nå på 90 pst., noe som gjør at innsatte får bedre soningsforhold her i landet. Det fører også til at flere ansatte er til stede per innsatt, noe som gir bedre kontroll, nedgang i vold og trusler og færre eller ingen dubleringer. Vi får muligheten til å spare penger, og vi kan tømme og pusse opp hele avdelinger. Det er en viktig avlastning. Mye skjer i kriminalomsorgen, og mye må ryddes opp i etter åtte år med rød-grønt styre hvor vedlikehold av fengsler og fengselskøer var nedprioritert. Derfor trenger vi faktisk Norgerhaven for å komme i mål. Om ikke går vi tilbake til lange køer og overfylte fengsler. Når 1 200 domfelte står i kø, undergraves dessuten den alminnelige rettsfølelsen. Hensynet til pårørende og domfeltes liv settes på vent.
Guro Angell Gimse (Høyre), 2017-12-11:
Representanten Gjelsvik legger skylden på regjeringen for det han mener er en økning av voldstilfeller i fengsler. Vi tar voldstilfeller i fengsler på aller største alvor, vold i fengsel er og har alltid vært et problem. Så må vi finne ut av om det er sånn at volden faktisk har økt. Jeg tror at Gjelsviks kollegaer i Senterpartiet, sammen med Arbeiderpartiet og SV, også har fått med seg at kriminalomsorgen de siste årene har fokusert mye på registrering av volden, noe de ikke har gjort før. Det er bra, men det betyr også at det kan ha vært store mørketall i forekomsten av vold tidligere. At økningen i registrerte voldstilfeller har flatet ut i 2016 og 2017, underbygger også denne antakelsen. Uansett om det har vært en økning eller ikke, så jobber Høyre og regjeringen for forebygging av vold i fengsel.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2017-12-11:
Evnen til selvskryt er stor hos regjeringspartiene. Det blir kun overgått av evnen til ansvarsfraskrivelse når en blir møtt med konsekvenser av politiske grep og vedtak som blir gjort i budsjettsammenheng. Noe av det mest fantasifulle jeg har hørt her i dag, er at den økte momsen på reiseliv skal være et resultat av skatteforliket. Skatteforliket er nedfelt gjennom 17 punkt til oppfølging. Det finnes ikke noe som helst der som omhandler moms og økt moms på reiseliv. Tvert imot gikk flere av de partiene som var med på skatteforliket, imot den forrige økningen av moms på bl.a. reiseliv, som skjedde samtidig med at skattemeldingen ble lagt fram. I skattemeldingen la regjeringen fram et forslag om at en skulle øke momssatsen fra 8 pst. til 10 pst., og at det skulle skje i perioden 2016–2018. Selv ikke i regjeringens egen skattemelding er det grunnlag for den momsøkningen som ligger her nå. Men kanskje var det skatteutvalget representanten Ebbesen tenkte på da hun tidligere i dag sa at en hadde dekning for økt moms på reiseliv. Skatteutvalget foreslo at momssatsen på reiselivet skulle økes fra 8 pst. til 15 pst. Er det det vi kan forvente oss er på gang nå, når en i to runder allerede har økt momsen på reiseliv? Skal den ytterligere opp og svekke konkurransevilkårene for en viktig næring for Norge? Jeg har også registrert at nok en gang ønsker verken Høyre eller Fremskrittspartiet – og heller ikke Venstre, ser jeg – å stå opp for det en gjør når det gjelder sjokolade- og sukkeravgiften og det målrettete angrepet på aktørene i næringsmiddelindustrien. Jeg hører en sier at Arbeiderpartiet kom med en økning av momssatsen i sitt opplegg. Er det slik at en ser til hva andre parti som ikke er med i forhandlingene, fremmer i sine budsjett? Vel, på ett område burde en i så fall ha fulgt opp stortingsflertallet, nemlig ved å fjerne den særegne ordningen med en 350 kroners grense på avgiftsfri import via nett fra utlandet. Der gjør en ikke noe. Der er det en direkte svekkelse av norske aktører, og så fyller en på med en målrettet økning i tillegg til sukker- og sjokoladeavgift. Det er en dårlig næringspolitikk, i tillegg til at det også er en dårlig folkehelsepolitikk. En burde satse på målrettete tiltak for å styrke norsk næringsliv. Det gjør en ikke med de tiltakene som regjeringen her har fremmet.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2017-12-11:
Jeg skal gi justisministeren rett på ett område, og det er at resultat i politikken handler ikke om evnen til å bruke mest mulig penger eller øke antall ansatte mest mulig. Nei, resultatet f.eks. når det gjelder Politidirektoratet, er ikke klokt når en har økt antall ansatte med nesten det dobbelte, i et direktorat som for øvrig Fremskrittspartiet tidligere var for å legge ned. Det som er viktig innenfor justissektoren og innenfor politiet, er å sørge for å gi folk i hele landet trygghet, det er å sørge for at politiet er i nærheten når folk trenger det, og det er å sørge for at politiet rykker ut og ivaretar sikkerheten til folk. I mitt eget hjemfylke, Akershus, viser tall som justisministeren selv har lagt fram, at antall pågripelser har gått ned i hele fylket, og antall henleggelser har gått opp. Med den gigantiske sentraliseringen som denne regjeringen har sørget for, i kombinasjon med at en ikke bevilget nok penger til politidistriktene, går det ikke i hop. Tillitsvalgte i politiet advarer. Det er lensmenn som advarer. Lederen for Politiets Fellesforbund i Øst politidistrikt kalte det politibudsjettet som ble lagt fram fra regjeringens side, for en skandale. Men det som også bør føre til en viss grad av bekymring, ikke bare en viss grad, men en stor grad av bekymring for det flertallet i denne salen, er at departementsråden i Justisdepartementet, som sitter med ansvar for gjennomføring, har sagt om forslaget til politibudsjett at driftsbudsjettet til politiet i beste fall står i null, samtidig som en har store prosjekter som skal gjennomføres. Det er ikke noe særlig tillitvekkende, og det er ikke i samsvar med den skjønnmalingen som representanter fra regjeringspartiene her forsøker å gjøre. Senterpartiet støtter etablering av beredskapssenter for politiet. Samtidig er vi opptatt av at beredskapssenteret skal bidra til å styrke beredskapen i hele landet, at politiet skal bli gitt bedre treningsforhold, og at en skal sørge for ytterligere støydempende tiltak. Derfor er det behov for en ekstern gjennomgang av prosjektet, og her sitter Venstre med nøkkelen. Med all den bekymring og med alle de berettigede motforestillinger som har kommet, også igjen fra departementsråden i Justisdepartementet, er det god grunn til å gå gjennom prosjektet på nytt. Her sitter altså Venstre med nøkkelen. Jeg håper virkelig at de støtter forslaget fra Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet om en ekstern gjennomgang.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2017-12-11:
Først til beredskapssenteret – jeg ber justisministeren om i det minste å lese det som står i forslag til vedtak fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV: «Evalueringen skal ikke forsinke fremdriften for beredskapssenteret.» Vi har ikke foreslått noen utsettelse. Vi har en like stor bevilgning til beredskapssenteret inne i vårt budsjett som det flertallet har. Jeg vil be Venstres representanter merke seg det statsråden sier. Statsråden er tilsynelatende såre fornøyd med beredskapssenteret slik det nå foreligger. Dersom en skal få en gjennomgang av prosjektet, bl.a. ut fra den tvil som hans egen departementsråd har skapt, ja så må man sørge for å stemme for vårt forslag. Så til kriminalomsorgen. Jeg registrerer at regjeringspartienes representanter ønsker å tviholde på en dyr og dårlig fangeavtale med Nederland. Det som skal til for å styrke kriminalomsorgen i Norge, er ikke den avtalen. Det er tvert imot å sørge for å få flere fengselsplasser i Norge, vedlikehold i Norge og flere ansatte i Norge. Som det er blitt referert til her tidligere: Vi har ledig kapasitet i Norge – samme type fengselsplasser som dem vi sender fanger til i Nederland. Og for et parti som Fremskrittspartiet, som vanligvis snakker om å hjelpe folk der de er, må det være et paradoks å opprettholde en avtale om å sende stadig nye fanger med fly til Nederland. Det som er bekymringsfullt i kriminalomsorgen i Norge, er rapportene som kommer fra både tillitsvalgte og ansatte, om at man med de kuttene som gjøres i tilbudet i fengslene, risikerer at de innsatte i fengslene er minst like farlige når de kommer ut som da de ble satt inn. Folk som jeg har snakket med, som jobber i fengsel, sier at miljøet de jobber i, blir stadig hardere samtidig som de verktøyene de har for å gjøre noe med det, blir stadig færre. Det blir kuttet i tilbud som f.eks. Alternativ til vold og kuttet i tilbud for sinnemestring. Og tallene som blir lagt fram, burde være egnet til å bekymre – når antall innrapporterte hendelser knyttet til vold og trusler er doblet på to år, over tusen hendelser i fjor knyttet til vold og trusler mot både ansatte og innsatte. Vi må få en helt annen tilnærming i kriminalomsorgen enn den man har hatt de siste årene. Kuttene som har blitt foretatt, med budsjettet for neste år, beløper seg nå til nesten 200 mill. kr.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2017-12-11:
Først til representanten Raja og hans fikenblad – tilstrekkelig støydempende tiltak som man har fått regjeringen med på. Hvis det forslaget knyttet til beredskapssenteret skulle ha noen realitet i seg, måtte man i det minste være med på at det da skulle innebære ytterligere støydempende tiltak. Men et sånt forslag ble nettopp fremmet og votert over forrige mandag. Det stemte Senterpartiet for. Venstre stemte mot det. Så til justisministeren, som sier at forslaget om en ekstern evaluering vil innebære to års utsettelse. Nei, i forslaget ligger det at dette skal skje parallelt med den videre prosessen. Men det er også viktig å få med den usikkerhet knyttet til prosjektet og prioriteringer i prosjektet som hans egen departementsråd har bidratt til gjennom å si at det ikke har blitt foretatt kost-nytte-analyse, og at det kanskje er andre tiltak på beredskapsområdet som bør prioriteres først.
Peter Frølich (Høyre), 2017-12-11:
Dette er jo etter hvert blitt en ganske oppsiktsvekkende debatt å høre på. Jeg synes det er oppsiktsvekkende å høre på partier som klager på en avtale som har fikset nettopp det de selv aldri klarte å gjøre, nemlig å få bukt med soningskøene. La oss gå tilbake til forrige regjering. Det satt på et tidspunkt over 2 000 mennesker i soningskø, jeg tror tallet er nærmere 2 500 – 2 500 personer som setter livene sine på pause, som fører til sprengt kapasitet i fengselet, som fører til at potensielt farlige mennesker må gå fri, få redusert straff eller i noen tilfeller faktisk går helt fri. Politikerne på venstresiden manglet rett og slett kreativiteten og handlekraften til å gjøre noe med disse køene. De gjorde det som politikere har gjort så ofte før dem, nemlig bare pratet og pratet og pratet om at dette er et problem man skal løse, men det var ingen som hadde den handlekraften som denne regjeringen har vist ved å inngå Nederland-avtalen. Ja, den er litt dyr. Ja, det er juridisk nybrottsarbeid. Det er jo hele poenget med å prøve en ny løsning. Hvis det ikke skulle være vanskelig og litt tøft å få bukt med soningskøene, hadde det ikke vært noen kunst, det hadde ikke vært noe problem. Det krever rett og slett litt politisk mot å få det til. Venstresiden lot være. Det er helt fair, det er helt greit. De valgte å holde på lange soningskøer og heller bygge litt her og bygge litt der med åtteårsperspektiv, tiårsperspektiv, og håpet at soningskøene skulle forsvinne. Det gjorde de ikke. Men da må man være ærlig på at man ikke ville ta de nødvendige grepene. Det som gjør denne kritikken ekstra vanskelig, er at det er de samme partiene som nå kritiserer denne avtalen, som selv torpederte en reform av kriminalomsorgen som kunne frigjort midler, og på toppen av dette nå truer med å dra vekk grunnlaget for Nederland-avtalen og sende nesten to fullsatte fly med innsatte tilbake til Norge, uten å vite konsekvensene. Det er toppen av uansvarlighet. Først klarer de altså ikke å fikse fengselskøene, så kritiserer de løsningen som fikset fengselskøene, så torpederer de reformen som frigjør midler i fengslene, så klager de på manglende midler etterpå, og så vil de avskaffe Nederland-avtalen og risikere å få fengselskøene tilbake igjen, uten å vite konsekvensene. Det er ett ord for dette, og det er uansvarlig. Det er et klassisk eksempel på at vi er «damned if we do and damned if we don’t».
Peter Frølich (Høyre), 2017-12-11:
Jeg hørte det ble nevnt fra representanten Henriksen noe om etterrettelighet osv. Representanten kan jo starte med å sitere meg riktig. Jeg har aldri påstått at Arbeiderpartiet ikke har hatt alternativer. Det er bare det at alternativene til Arbeiderpartiet når det gjelder å skaffe flere soningsplasser, har vært de tradisjonelle, de velprøvde, de som aldri har gitt resultater, de som aldri fikset soningskøene. Det var bygging litt her og litt der. Da denne regjeringen overtok, gikk man umiddelbart inn for dublering, mer elektronisk soning – fotlenkesoning – og man inngikk en avtale med Nederland. Det er tiltak som monner, i motsetning til de tradisjonelle tiltakene. Det var det jeg mente.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2017-12-11:
Jeg synes regjeringen er god på kutt, og de er også gode på kutt som det er vanskelig å forstå hva som ligger bak. Man kan ta bl.a. juryordningen som eksempel. Det var først beregnet at det å avvikle juryordningen skulle spare 5 mill. kr. Så kom budsjettforliket, hvor det plutselig var lagt inn et ekstra kutt på 3 mill. kr, som en besparelse der. I budsjettforliket som kom, lå det også plutselig inne et kutt i bevilgningene til politiet på 6,5 mill. kr, som følge av at det skulle bli redusert overtidsbruk. Det framstår også som et urealistisk kutt når vi hører at politiet har for mye å gjøre, har for få på jobb og ikke får forsterkninger, og at politiet må bruke de ressursene de til enhver tid har tilgjengelig. Mitt spørsmål til statsråden er: Hva er bakgrunnen for at man plutselig har gjort disse ekstra kuttene, og hvordan skal de ulike politidistriktene instrueres for å unngå overtid?
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2017-12-11:
Vi er alle enige om at det å bruke penger effektivt er bra, men jeg opplever at statsråden stadig vekk står for kutt inn til beinet, og når det ikke er mer å kutte, kutter han i beinet også. ABE-reformen er et godt eksempel på det, og det har allerede vært tatt opp. Innenfor domstolene er også ABE-reformen et problem. Tidligere har bl.a. Domstoladministrasjonen og Den norske Dommerforening sagt at ABE-reformen hittil har ført til at 40–45 dommerstillinger blir kuttet. Da snakker vi ikke om kutt i byråkratiet, men om kutt i tjenesteproduksjonen. Hvis man viderefører de kuttene, er det anslått at det vil føre til 15–20 nye stillingskutt. Da er mitt spørsmål igjen: Hva får statsråden til å tro at man kan kutte i byråkratiet når det ikke er mer byråkrati å kutte og man begynner å kutte i stillinger? Og hvordan er kuttene i bl.a. kriminalomsorgen forenlig med at man skal få en bedre tjenesteproduksjon og en bedre justissektor?