trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2004-01-14:
Jeg tror det hadde vært en fordel for debatten om miljøet at en hadde sluttet med å legge skylden på hverandre, og kanskje hadde prøvd å se litt framover. Hele intensjonen til Arbeiderpartiet i forhold til strandsonen er at når strandsonen blir bygd ut – om det er 22 bygg i året – er det bygg som vil ligge der til evig tid, og en har låst strandsoneproblematikken opp i det. Miljøvernministeren prøver å bagatellisere den problematikken, mens Fremskrittspartiets ordfører i Os sier: «Vi er rå på utbygging». Miljøvernministeren liker å være frampå i miljøspørsmål. Liker han å være løpegutt for Fremskrittspartiet i dette miljøspørsmålet?
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2004-01-14:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til miljøvernministeren: «Hydro varsler nå at de delvis vil flytte aluminiumsproduksjonen fra Norge til land med lavere krav til miljøutslipp. Staten har som kjent en stor eierandel i Hydro. Hva mener statsråden om en slik form for miljøimperialisme?»
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2004-01-14:
Nå var det vel ikke akkurat det som var spørsmålet mitt. Det statsråden nå opplyste om, var jeg selvfølgelig klar over på forhånd. Spørsmålet mitt var hva miljøvernministeren mener om at Norsk Hydro kjøper seg opp i land som ikke har de miljøforpliktelsene som vi har i Norge, og så sier til norske politikere at uansett hva dere gjør med norske krav, kommer vi til å legge ned arbeidsplasser her allikevel. Det er altså en form for miljøimperialisme, der en utnytter andre deler av verden som ikke har de kravene vi har i Norge. Det var det som var spørsmålet mitt. Jeg synes statsråden svarte veldig godt for seg i spontanspørretimen her tidligere i dag, og jeg hadde håpet at han fulgte dette opp i forhold til situasjonen som nå er i Hydro.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2004-01-14:
Da vil jeg takke for svaret, som var mer klargjørende. Men i forhold til det som kom fram tidligere i spontanspørretimen her i dag, har jeg likevel et spørsmål. Jeg var ikke helt fornøyd med det svaret som ble gitt da heller, for miljøvernministeren varslet vel også der at det allikevel ville bli særnorske avgifter i Norge i forhold til det som gikk på kvote og utslipp av klimagasser. Det er med på å forverre miljøsituasjonen globalt hvis vi pålegger industrien særnorske avgifter som gjør at de flytter til denne typen land, som Hydro nå til dels har gjort, slik at utslippene globalt blir høyere. Nå er jo statsråden blitt erklært som verdens miljøvernminister av SV. Ser ikke miljøvernministeren problematikken i forhold til at hvis industrien legges ned her i Norge, vil det føre til større utslipp globalt?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2004-01-14:
Det er ikke noe nytt at Arbeiderpartiet lager mye støy når det gjelder problematikken, som de omtaler, i strandsonen, men som miljøvernministeren har helt rett i, mangler det forslag fra Arbeiderpartiet. Vi i Fremskrittspartiet har imidlertid fremmet ganske mange forslag, for vi vil ivareta den private grunneierens interesser. Vi ønsker også å respektere lokaldemokratiet, og derfor har vi en rekke ganger fremmet forslag om at kommunene selv bør få være med på å avgjøre om det skal bygges eller ikke bygges. Det er slik at de som har skoen på, kjenner hvor den trykker. Det som også er viktig for oss, er å ha respekt for lokaldemokratiet, at man lokalt får ta disse avgjørelsene. Vil statsråden ta initiativ til at man mer og mer skal lytte til lokaldemokratiet, at man lokalt får være med og ta viktige avgjørelser for sin egen region og sitt eget område?
May Britt Vihovde (Venstre), 2004-01-14:
Eg ønskjer å stilla følgjande spørsmål til justisministeren: «Oppvarming av hjemmet vinterstid er et helt nødvendig velferdsgode i Norge. Enkelte familier havner i en svært vanskelig situasjon hvis energileverandører stenger av strømmen om vinteren på grunn av manglende betaling. I Sverige og Finland er dette lovregulert slik at strøm som hovedregel ikke kan stenges av i de fire vintermånedene. Hva vil statsråden gjøre for å sikre økt forbrukervern for private strømkunder?»
May Britt Vihovde (Venstre), 2004-01-14:
Eg takkar statsråden for svaret. Elektrisk straum er faktisk inga luksusvare i Noreg. Det er ei livsnødvendigheit. I dag er det vanskelegare for ein leverandør å henta ut ein tv som det ikkje er betalt for, enn det er å få stengt av straumen. Eg er glad for at statsråden i svaret seier at han ønskjer å styrkja forbrukarane sitt vern i dette, og at han prioriterer desse endringsspørsmåla høgt. Mitt oppfølgingsspørsmål blir: Er statsråden einig med meg i at når det gjeld stenging av anlegg, må det bli gitt ufråvikelege lovreglar om vilkår for gjennomføring av stenging, då det å stengja av straum faktisk kan medføra ei krise for enkelte familiar, og at når straum er eit livsnødvendig gode, kan det ikkje samanliknast med andre forbruksvarer? Ønskjer statsråden å sjå på dei svenske og finske reglane for å styrkja forbrukarane sitt rettsvern?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-01-14:
I forbindelse med utarbeidelsen av forbrukerkjøpsloven mente Justisdepartementet at det ikke var tilstrekkelig grunnlag for å ta stilling til om det bør gis ufravikelige forbrukervernregler om strømkontrakter, og at det derfor burde nedsettes en arbeidsgruppe til å utrede spørsmålet videre. Justiskomiteen sluttet seg til dette. På denne bakgrunn ble det 5. desember 2002 nedsatt en arbeidsgruppe under ledelse av Justisdepartementet for å vurdere hvorvidt det skal gis forbrukervernregler om strøm, og hvor slike regler eventuelt skal plasseres. Hvilke regler som skal gjelde ved stenging av forbrukernes anlegg, er et av de mest sentrale spørsmål gruppen skal drøfte. Arbeidsgruppen skal etter planen legge fram sin rapport i månedsskiftet januar/februar i år. Jeg vil deretter sende rapporten på høring og utarbeide proposisjon i saken. Etter mitt syn er det på flere punkter behov for å styrke og klargjøre forbrukernes rettsstilling overfor energiselskapene. Dette lovarbeidet vil derfor bli gitt høy prioritet.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-01-14:
Hvilke forhold det kan være behov for å lovregulere, vil jeg ikke ta stilling til før arbeidsgruppen har avlevert sin rapport og den har vært på høring. Men jeg vil allerede nå peke på tre områder hvor det kan være behov for et sterkere forbrukervern: For det første mener jeg det er særlig grunn til å se nærmere på de regler som skal gjelde ved stenging av forbrukernes anlegg som følge av betalingsmisforhold, slik representanten er opptatt av. En stenging vil ofte framstå som svært dramatisk for forbrukeren. Det er derfor mye som taler for at det bør gis ufravikelige lovregler om vilkårene for gjennomføring av stenging. Et annet område som bør vurderes, er hvilke erstatningsregler som skal gjelde i tilfeller hvor forbrukerne blir påført økonomiske tap som følge av strømavbrudd eller spenningsfeil. Forbrukerkjøpsloven innebærer en skjerping av selgernes ansvar for mangler. Det er grunn til å vurdere om også nettselskapenes erstatningsansvar bør skjerpes. Endelig vil jeg peke på at det var en grunn til å styrke og effektivisere Elklagenemnda gjennom lovregulering. Forbrukerrådet mottar et stort antall klager på energiselskapene. Ikke alle er tilknyttet Elklagenemnda, noe som gjør at forbrukerne ikke har mulighet til en rask og billig nemndsbehandling. Gjennom en lovregulering av bl.a. Elklagenemnda kan man sikre at alle energiselskaper blir tilknyttet denne nemnda.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-01-14:
For det første går jeg aldri inn i konkrete saker. Den saken som omtales, som er vel kjent i media, i offentligheten og selvfølgelig lokalt, behandles nå rettslig, og da får jeg avvente, ut fra spillereglene. Men det jeg kan si, for å komme inn på spørsmålet representanten reiste, er at jeg har fått opplysninger av Politidirektoratet, som bekrefter at det er et kriminelt miljø i Arendal–Froland-området som er aktivt, og det er et antall personer som kan betegnes som tunge gjengangere innen alvorlig vinningskriminalitet. Når slike kriminelle kommer til et rolig landdistrikt som Froland, uten at jeg går inn på den konkrete saken, må vi ta på alvor at folk kan føle seg utrygge. Politidirektoratet har sagt til meg at politidistriktet tar denne situasjonen på alvor ved stadig å pågripe, varetektsfengsle og domfelle de kriminelle i dette miljøet. Slik tung kriminalitet krever tett og streng oppfølging. Det er et grunnleggende svar for å forebygge at en befolkning skal føle uro. Så er det slik at jeg aldri kan forsvare at noen tar seg til rette. Vurderingen i saken ligger nå i retten. Men det generelle svaret jeg har gitt, står jeg inne for som en beskrivelse av en lokal situasjon.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-01-14:
Representanten utvider spørsmålet. Jeg har i det forrige svaret pekt på at man beskriver en kriminalitetssituasjon som eksisterer i Arendal–Froland-området, altså som går på tvers av kommunegrenser. At det er en slik utvikling i Agder, har politimester Hareide tungt gitt uttrykk for, bl.a. sist sommer, og det er slik som representanten tar det opp. Og da vil jeg si følgende: Det er politimesteren i Agder som har det politimessige ansvaret for de utfordringene vi ikke bare ser i Agder og Froland, men som ellers også går på tvers av kommunegrensene. Den enkelte lensmann må gjøre jobben sin lokalt. Når det er slik at mange kriminelle begår kriminelle handlinger på tvers av kommunegrenser, vil den enkelte lensmann ha oversikten lokalt, men politimesteren vil ha ansvaret for å koordinere reaksjonen på tvers av kommunene. Da er det politimesteren som må disponere sine ressurser slik at kriminalitetsbekjempelsen blir effektiv. Jeg har tiltro til at politimesteren sammen med statsadvokaten vil følge opp sakene også i Arendal–Froland-området, men jeg kommer selv til å følge situasjonen i Agder tett og nøye med Politidirektoratet. Og jeg vil gjerne avslutte slik: Ingen innbyggere i Froland eller andre kommuner i Norge skal føle at politiet ikke tar kriminaliteten på alvor.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-01-14:
For det første foregår det en offentlig debatt om de forholdene som representanten tar opp, som han selv bidrar til. Det er i seg selv viktig for at de etiske retningslinjer som Advokatforeningen har satt opp, og som medlemmene skal følge, blir overholdt. Det er ett utgangspunkt. Det andre utgangspunktet er de reglene som vi allerede har i henhold til domstolsloven og tvistemålsloven. Gjennom behandlingen av Konkurranseutvalget og sluttresultatet av det og gjennom de reformer som knytter seg til tvistemålsutredningen, mener jeg at vi vil komme med forslag som nettopp vil komme i møte en del av de tunge hensyn som representanten har tatt opp. Det er ikke et mål at saker skal gjøres mer vidløftige enn nødvendig. Det er ikke et mål at taksameteret skal løpe, det er et mål at det skal være nøkternt. De virkemidlene vi har, er det som ligger i oppfølgingen av Tvistemålsutvalget – som jeg legger stort arbeid i – og i oppfølgingen av Advokatkonkurranseutvalget, som i første omgang ligger som et ris bak speilet i forhold til Advokatforeningen: å skjerpe sine etiske regler. Jeg er innstilt på å følge dette, fordi alle disse utredningene har det til felles at man skal oppfylle de hensiktene som representanten har tatt opp i sitt spørsmål.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-01-14:
Det gis en rekke steder i dag råd til folk om hvilke rettigheter de har. Jeg understreker nettopp de mulighetene man etter domstolsloven og etter tvistemålsloven har for å kunne ta stilling til salærkostnader, som er temaet her. Akkurat nå er det den offentlige debatten som kan være med på å sørge for at de rettighetene er der. Ett av Justisdepartementets bidrag i en slik sammenheng var et etikkseminar som vi innbød bredt til i september i fjor, der vi nettopp ville sette søkelyset på advokatetikk, ikke bare i forhold til sivil prosess, men også i forhold til andre sider ved utøvelsen av advokatyrket. Forretningsjuss var en del av det. På det seminaret fikk vi satt søkelys på mange av disse problemstillingene. Jeg har uttrykt at jeg vurderer nøye om jeg skal skifte regime, fra etikk til i tillegg å supplere med konkurranseregulering, for å være sikker på at vi oppnår de hensiktene som er tatt opp, og for å unngå urimelige utslag. Men inntil vi har fremmet forslaget – etter utredninger fra Tvistemålsutvalget og Konkurranseutvalget – må vi bruke de spillereglene vi nå har, og de mulighetene som ligger i domstolsloven og tvistemålslovgivningen.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2004-01-14:
Jeg har følgende spørsmål til justisministeren: «21. desember 2003 endte et biltyveri i Froland med at en person ble skutt og drept. Saken er dypt tragisk for alle involverte parter. Det har over lengre tid bygget seg opp en påtakelig harme, frykt og frustrasjon blant innbyggerne i Froland kommune over økende kriminalitet rettet mot lovlydige borgere. Vil statsråden bistå med gode råd for hvordan politi, lokalpolitikere og innbyggere kan samarbeide mer aktivt for bedre å forebygge og stoppe den stadig økende kriminaliteten i mindre lokalsamfunn som Froland?»
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2004-01-14:
Jeg takker statsråden for et positivt svar, som jeg vil bidra med å formidle videre. Jeg vil også få understreke at hendelsen i Froland 21. desember, der en person ble skutt og drept under et biltyveri, er av en meget spesiell karakter. Det som har skjedd, har satt sterke følelser i sving i hele bygda. For det er altså slik at mange frolendinger mener at altfor lite har blitt gjort tidligere for å stoppe denne økende kriminaliteten i bygda. Personen som skjøt, får stor sympati. Han er en godt likt samfunnsborger og en stabil arbeidsmann som på ingen måte har vært en kriminell person på kant med loven tidligere. Folk flest mener altså at han som skjøt, handlet i et øyeblikks frykt og desperasjon i en svært presset og dramatisk situasjon, og han så ingen annen utvei enn å gripe til våpen for å forsvare og beskytte seg og sin familie. I ettertid strømmer altså sympatierklæringene inn til den siktede og hans familie fra folk ikke bare i Froland kommune, men fra hele landet. Jeg vil gjerne spørre statsråden: Skjønner statsråden folks reaksjoner på det som skjedde i Froland, og at den siktede har fått støtte fra mange hold? Hva sier dette statsråden egentlig?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2004-01-14:
Jeg merker meg nok en gang statsrådens svar. Jeg vil bare si at i dag er det bare Oslo politidistrikt og Hordaland politidistrikt, Bergen, som har flere anmeldte forhold når det gjelder vold og narkotikakriminalitet enn Agder politidistrikt. Landsdelen har også vært åsted for mange groteske drapssaker de siste årene. Bare i Arendal husker vi helt nylig sykehusdrapet og Stoa-drapet, som var ren henrettelse og likvidasjon. I disse dager rulles også norgeshistoriens største amfetaminsak opp på Sørlandet, med utgangspunkt i Arendal. Jeg og mange med meg er altså svært bekymret over den omseggripende kriminaliteten som vi nå er vitne til på Sørlandet, og vi forlanger at noe effektivt blir gjort for å stanse denne utviklingen. På spørsmål fra meg til statsråden vedrørende ressurssitasjonen til politiet i Agder, mente statsråd Dørum at det var nok politifolk i Agder. Men det er altså fortsatt slik at vi ofte ser lite til dem i felten. Da er mitt spørsmål: Må politiet rett og slett strammes opp og komme seg oftere utenfor politikammerets vegger, eller er det rett og slett for få politifolk i forhold til det reelle kriminalitetsomfanget som vi nå er vitne til i Agder?
Carsten Dybevig (Høyre), 2004-01-14:
Jeg ønsker å stille følgende spørsmål til statsråd Dørum: «Det finnes flere sivile saker i den senere tid hvor personer har blitt påført advokatutgifter langt utover verdien av søksmålet om fullt medhold gis. I en tvist i Ålesund ble en bil til en verdi av 20 000 kr etter endt rettssak økt til totalt 113 000 kr, inklusiv salærer. Det finnes andre eksempler på store advokatutgifter i saker som i utgangspunktet ikke bør ha advokatbistand. Hva kan statsråden gjøre for å redusere behovet for advokat i enkle tvistemål og/eller redusere advokatsalærer?»
Carsten Dybevig (Høyre), 2004-01-14:
Jeg takker for svaret, det var et veldig positivt svar. Regler for god advokatskikk hviler på en frivillig aksept fra advokatene om å sikre at advokatvirksomhet utføres etter etiske prinsipper. Brudd på reglene er grunnlag for disiplinære følger for advokaten. I saken fra Ålesund er advokatsalæret blitt mer enn fem ganger totalver-dien til den omtvistede gjenstanden. God advokatskikk sier bl.a.: «Hvis omkostningene i forbindelse med et oppdrag må antas å bli uforholdsmessig høye i forhold til klientens økonomiske stilling» … «skal advokaten i tide gjøre klienten oppmerksom på dette». Noen klienter har ressurser til å forfølge disse urimelighetene i salærene og eventuelt innklage advokatene, andre har ikke. Folks allmenne oppfatning av rettssystemet hviler også på hvordan de opplever kostnadene ved å føre en sak for rettssystemet. Vil statsråden bidra til å skape mulighet for offentlige myndigheter til å regulere totale kostnader på salærer bedre enn i dag og eventuelt ha sanksjonsmidler overfor advokater som gir klienten urimelige advokatsalærer?
Carsten Dybevig (Høyre), 2004-01-14:
Jeg takker nok en gang for svaret fra statsråden. Det finnes mange eksempler på urimelige advokatsalærer. Blant annet har Stortinget vedtatt å gi fedre rett til å vite hvem de er biologisk opphav til, hvor testen er obligatorisk for barnet, og hvor staten dekker kostnadene. Men det finnes advokater som tar slike saker for å hindre DNA-testing, og som taper i rettssystemet, slik Stortinget da har vedtatt, og som som følge av dette påfører sin klient både egne og motpartens saksomkostninger. Dette er jo svært uheldig for klienten. I regler for god advokatskikk heter det bl.a.: «En advokat skal gi råd til klienten og ivareta hans interesser raskt, samvittighetsfullt og påpasselig.» Hvordan kan statsråden – også gjennom de svarene han har gitt her i dag – gjennom bedre offentlig informasjon til den enkelte forebygge slik spekulativ advokatpraksis? Jeg er fornøyd med – bare for å si det – det svaret som statsråden gav, som gjaldt klienters mulighet til å føre egne saker for apparatet. Men spørsmålet er altså: Hvordan kan vi forbedre den offentlige informasjonen til den enkelte, slik at man blir klar over muligheten til å føre egne saker i rettssystemet, og også blir klar over hvilke rettigheter man har i samfunnet?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2004-01-14:
Jeg skal få stille den ærede helseminister følgende spørsmål: «Det er fra nyttår innført en ny egenandel for pasienter som kontakter sin allmennlege på telefon. En slik enkelthenvendelse kan koste pasienten inntil 85 kr. Det er grunn til å anta at flere pasienter ikke har råd til denne egenandelen og dermed vil la være å kontakte sin lege med de følger det kan få i lege/pasient-forholdet og for den enkelte pasient. Hvilken lovhjemmel eller forskriftshjemmel har departementet benyttet for å innføre denne nye egenandelen?»
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2004-01-14:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er glad for at han vil ta saken opp. Men jeg må samtidig si at jeg er ganske imponert over hvilke kronglete veier man er i stand til å finne når man skal pålegge pasienter flere egenandeler. Dette var enda et uheldig resultat av budsjettforliket med Arbeiderpartiet. Jeg synes det er ganske alvorlig at staten i forhandlinger med Den norske lægeforening enkelt og greit overfører offentlige kostnader til pasienten i form av statlige egenandeler. Så enkelt bør det ikke være for staten å pålegge våre pasienter tilleggsskatt for sykdom. Tilbakemeldinger til meg fra mange allmennleger viser at antall telefonhenvendelser har gått drastisk ned fra 1. januar. Dette bekymrer meg, og det bekymrer også fastlegene. Skal en tro på ulike uttalelser fra de politiske partiene – også Arbeiderpartiet – er det flertall i Stortinget for å fjerne egenandelen på telefonhenvendelser, og jeg ber statsråden sørge for at så blir gjort. Forstod jeg statsråden riktig, at han vil gå inn i forhandlinger med Legeforeningen og prøve å få fjernet denne egenandelen?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2004-01-14:
Jeg takker igjen statsråden for svaret. Jeg er glad for at saken blir tatt opp, men det går jo noe tid. Dette vil ikke bli aktuelt før langt utpå våren. Og hvilken skade som da har skjedd i forholdet pasient/lege, vet vi ikke, men det er bekymringsfullt. Ellers vil jeg minne statsråden om at det er levert inn et Dokument nr. 8-forslag i dag, som går på gjeninnføring av refusjon fra Rikstrygdeverket for telefonhenvendelse til lege. Siden det er et flertall i Stortinget for å fjerne denne ordningen, skulle det være helt unødvendig med et slikt forslag. Jeg vil bare minne statsråden om dette forslaget som nå ligger i Stortinget, og som skal behandles i vår.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-01-14:
Som jeg sa i mitt innlegg, har staten hatt relativt få frihetsgrader, gitt de budsjettvedtak som Stortinget har gjort, og som alltid danner grunnlaget for forhandlingene med Den norske lægeforening. Det er inngått en avtale, og den har de parter jeg har referert til. Det betyr at endringer må skje ved en ny avtale. Jeg har sagt at jeg vil ta initiativ til en nødvendig dialog med Den norske lægeforening om dette. Det er mitt siktemål at staten i forhandlingene om normaltariffen nå i vår skal ta sikte på å få rettet opp uheldige utslag på de punkter hvor erfaringene tilsier det.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-01-14:
Jeg er kjent med dette forslaget og regner med at sosialkomiteen vil gi meg mulighet til å uttale meg om det. Da vil jeg opplyse Stortinget om min videre håndtering av disse spørsmålene.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-01-14:
Det ligger i helseforetakslovens bestemmelser at det er styrets ansvar å fastsette lønns- og arbeidsvilkår for administrerende direktører. Det gjelder også administrerende direktører i de regionale foretakene. Når det gjelder administrerende direktører i de regionale foretakene, skal deres lønn meddeles departementet, og det skal meddeles Stortinget. Det er gjort. Jeg deler mange av de observasjoner som representanten Meltveit Kleppa nå gir uttrykk for. Jeg forutsetter at den gjennomgang som styrelederne i de tre aktuelle regionale helseforetakene nå har varslet, inkluderer denne typen spørsmål som her er reist.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-01-14:
La meg først si at jeg ikke tar invitten til en generell diskusjon om sykehusreformen, som representanten Meltveit Kleppa drar opp. Den har vi hatt flere anledninger til å ta i denne salen, og jeg synes ikke den hører hjemme her. Det er veldig viktig at alle ansvarlige ledd i dette systemet forholder seg til lovens ansvarsdeling. Men det er altså slik at det ble laget veiledende retningslinjer for lønns- og arbeidsvilkår av Nærings- og handelsdepartementet under den forrige regjeringen, og de ble sendt ut til helseforetakene under den forrige regjeringen. Disse retningslinjene tar vi nå et overordnet ansvar for å revidere, slik nærings- og handelsministeren har gitt uttrykk for i media i dag. For øvrig må jeg si at den informasjon som er gitt til Stortinget, følger det opplegg for informasjon om heleide statlige selskaper og foretak som gjelder generelt, men jeg stiller selvfølgelig med den informasjon som Stortinget til enhver tid ønsker å få seg forelagt.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-01-14:
Private og frivillige aktører har hatt og skal fortsatt ha en sentral rolle i oppfyllelsen av de regionale helseforetakenes sørge for-ansvar, også innenfor psykisk helsevern. Samtidig pågår det en betydelig omstilling av tilbudet innen det psykiske helsevernet, med vekt på oppbygging av et godt lokalbasert psykisk helsearbeid i samarbeid med kommunene. Omstrukturering av tjenestene til en mer desentralisert struktur er hovedstrategien som ligger til grunn for Opptrappingsplanen for psykisk helse, som Stortinget nettopp har vedtatt å utvide med to år. I styringsdokumentene til de regionale helseforetakene for 2004 og i et eget brev i desember 2003 har departementet gitt klar beskjed om at dette skal følges opp. Samtidig er det presisert at nedlegging av enkeltinstitusjoner og -tilbud ikke skjer før alternativer for pasientene er bygd opp. Jeg forutsetter at de regionale helseforetakene forholder seg lojalt til dette. Når det gjelder Skjellfoss psykiatriske senter, har Aker universitetssykehus HF hatt kontrakt om kjøp av samtlige 26 plasser. Helse Øst opplyser meg om at det i budsjettforslaget for 2004 for Aker universitetssykehus er foreslått å redusere med én plass – til kjøp av 25 plasser. Det foreligger ikke nå planer for ytterligere reduksjon av kjøp av plasser ved institusjonen. Det er slik at Opptrappingsplanen for psykisk helse også forutsetter endringer og omstilling i tilbudet, bl.a. ved opptrapping av kommunale tilbud og utbygging av distriktspsykiatriske sentra. Det vil derfor ikke kunne utelukkes at også Skjellfoss psykiatriske senter vil bli gjenstand for omstilling i framtiden. Men det vil gjelde alle som gir et tilbud på dette området. Det er imidlertid en klar forutsetning fra min side at de regionale helseforetakene legger et brukerperspektiv til grunn for virksomheten og sikrer at pasientene opplever trygghet og ivaretakelse, og at private aktører fortsatt skal spille en viktig rolle i det totale tilbudet av tjenester. Det krever gode prosesser, som ved alt omstillingsarbeid, med aktiv medvirkning fra alle berørte aktører, nettopp for å sikre kontinuiteten og tryggheten for pasientene.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-01-14:
Nå har jeg i mitt hovedsvar gjort det klart at det ikke er en nedlegging av et eksisterende tilbud vi her snakker om. Det blir i all hovedsak videreført. Den politiske instruks til sykehussektoren og spesialisthelsetjenesten er å sørge for at i den grad noe trappes ned, skal det være alternativer på plass først. Det vil ikke være riktig av meg å stå i stortingssalen og utstede varige vernegarantier for enkeltinstitusjoner, det være seg offentlige eller private. Det ber jeg om forståelse for. Men basert på de svar jeg har fått fra Helse Øst, og de retningslinjer departementet har gitt for styringen av denne delen av spesialisthelsetjenesten, mener jeg at pasientenes interesser bør være vel ivaretatt.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-01-14:
Hovedgrepet i Opptrappingsplan for psykisk helse er utbygging av tjenestetilbudet i kommunene, distriktspsykiatriske sentre og en nedbygging av tradisjonelle psykiatriske sykehjem. Det er en omstilling som må gå parallelt på en slik måte at man ikke trapper ned et tilbud uten at det forefinnes et alternativt tilbud til pasientene. Det er en styringslinje som jeg senest i styringsbrevet for i år, men også i et brev før jul, har presisert overfor helseforetakene. Det er riktig å trappe ned kapasiteten i disse tradisjonelle sykehjemmene som ikke gir den aktive og kommunenære behandlingen som vi forutsetter. Når jeg har funnet det nødvendig å presisere det som jeg nå har gjort, er det fordi vi noen steder har sett eksempler på at nedtrappingen har gått raskere enn opptrappingen i forhold til enkeltpasienter, og det er ikke akseptabelt.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-01-14:
Eg skal få stilla følgjande spørsmål til helseministeren: «Det står i Aftenposten 7. januar at leiarane i fleire helseføretak har avtalar om oppsiktsvekkjande lukrative pensjonsordningar. Er statsråden komfortabel med dei vedtaka som her er gjorde, eller kjem han til å foreta seg noko?»
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-01-14:
Det er bra at styreleiaren i Helse Sør tek det initiativet som han no tek. Med dei reaksjonane som har vore, har han ikkje noko val. Det er slik han må handtera dette. Men det er avdekt fleire forhold, for det fyrste ei uhøyrd kjensleløyse i forhold til det samfunnsansvaret som helseføretaka har. Vedtaka kjem i ei tid då ein gjer kraftige kutt i pasientbehandlinga, og då Regjeringa tek til orde for ei solidarisk pensjonsreform. Saksbehandlinga i føretaksstyra synest å vera særleg uryddig. Det er gitt tilbod om pensjonar til leiarar som ikkje har bedt om det, og styremedlemer vedkjenner seg ikkje kjennskap til dei avtalane som er inngåtte. Mitt spørsmål vil vera: Var helseministeren konsultert i forkant av desse avtalane, og har han på førehand akseptert dei vedtaka som er gjorde?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-01-14:
Dei vedtaka som er gjorde – dersom det er slik at helseministeren overhovudet ikkje kjende til dei på førehand – står fram som urovekkjande eksempel på den fristillinga som helseføretaksstyra no har fått. Det er grunn til å overføra dei òg på andre område, altså vedtak som gjeld pasientbehandlinga. Eg vil understreka ynsket om ein tettare dialog mellom helseministeren og føretaksstyra. Så er det òg utan tvil gitt uklar informasjon frå Helsedepartementet til Stortinget om desse lukrative pensjonsordningane. Det er umogleg å lesa av vedlegg 1 kva pensjonsordningar dei fem toppleiarane har fått. Det framgår heller ikkje at det er ei rekkje andre leiarar som har ekstraordinære ordningar i forhold til det som er vanleg, og det som er tak for toppleiarar i staten. Vil statsråden føreta seg noko med omsyn til å gi betre informasjon til Stortinget?
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2004-01-14:
Jeg har et spørsmål til helseministeren: «Skjellfoss psykiatriske senter har driftsavtale med Aker universitetssykehus til 31. desember 2004. For 2003 har Aker kjøpt alle plassene ved institusjonen. Det er nå gitt signaler om at det kan bli færre plasser i år, og fra 2005 er det usikkert om det er behov for denne type plasser som institusjonen har på spesialisthelsenivå. Er statsråden enig i at det ikke er bruk for slike institusjoner som Skjellfoss representerer, for alvorlige psykiske lidelser?»
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2004-01-14:
Jeg takker statsråden for svaret, som kanskje er positivt når man forholder seg til 2004, men som fortsatt er veldig usikkert for framtiden. For det er jo ikke slik at Skjellfoss ikke er villig til å omstille seg, men det virker som om Aker sykehus, når det skal spares 32 mill. kr ved klinikk for psykiatri, retter søkelyset mot de private institusjonene og dem som drives av ideelle organisasjoner. Og når det gjelder Skjellfoss, som har bygd opp et meget godt tilbud til pasienter med alvorlige psykiske lidelser, ser man at når svært dårlige pasienter blir skrevet ut fra lukkede avdelinger på sykehus til institusjon, skjer det for mange en gradvis bedring. De klarer å bo i åpen institusjon og få nøkkel til egen dør, utagering, både verbalt og fysisk, minsker, og pasientene mestrer flere oppgaver enn tidligere. Da er mitt spørsmål til helseministeren: Hvilke tilbud er det som kommer i stedet for det som kuttes ut for de dårligste pasientene?
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2004-01-14:
Jeg takker statsråden igjen for svaret. I Aftenposten 13. januar i år går det fram at antall psykiatriske sykehjemsplasser, som i planen skulle reduseres til 1 400 døgnplasser i hele planperioden etter hvert som de distriktspsykiatriske sentra ble bygd ut i kommunene, allerede i 2002 var på kun 544 plasser. Og det er jo et veldig lavt tall i forhold til det som Stortinget har vedtatt. Det er bekymringsfullt, for man ser i tillegg at det fortsatt er planer ved noen sentre om å legge ned. Da vil jeg spørre helseministeren: Vil ikke det da føre til at vi får flere innleggelser på akuttavdelinger, flere psykotiske sammenbrudd hos enkelte pasienter, som vil føre til forverring av sykdommen og til økt vold utført av syke mennesker som ikke får behandling og hjelp?
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2004-01-14:
Jeg har altså tillatt meg å stille følgende spørsmål til utviklingsministeren, og det var egentlig bevisst gjort. Jeg forstår det slik at det er overført til utenriksministeren, men registrerer at det likevel er utviklingsministeren som svarer. Så så komplisert eller enkelt var det. Spørsmålet lyder som følger: «I det fundamentalistiske Sudan er en 16 år gammel jente dømt til 100 piskeslag for å ha satt et barn til verden. Norge driver aktiv fredsmekling i Sudan. Vil statsråden i den sammenhengen bidra til å stoppe den barbariske avstraffelsen?»
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2004-01-14:
Jeg vil takke for et positivt svar. Jeg mener det er helt vesentlig at vi engasjerer oss så sterkt vi kan både bilateralt og gjennom internasjonale kanaler for å redde denne unge moren, hvis forbrytelse faktisk er å ha satt liv til verden. Hun vil naturligvis ikke overleve 100 piskeslag. Dette er jo en måte å torturere folk til døde på. Det er riktig som statsråden sier, at Norge står i spissen for fredsforhandlingene mellom partene. Jeg registrerer det statsråden sier om at en fredsavtale skal sikre at begge parter kan ivareta den rettspleie og de tradisjoner som de to partene har. Jeg vil likevel be om at det settes økt press på regimet i nord for at man mildner disse strenge sharialovene, som vel etter Taliban-regimets fall i Afghanistan må være det tøffeste vi for øyeblikket har i verden av islamsk fundamentalistisk sharialovgivning.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2004-01-14:
Bare en tilleggsmerknad fra min side. Jeg vet at Amnesty International Norge og Amnesty International har reagert veldig raskt, men Amnesty Norge har nå også økt fokuseringen på kvinneundertrykking internasjonalt. Amnesty bør absolutt ikke forbli eneste instans som gjør det for øyeblikket, for undertrykkelsen av og lidelsene til kvinnene i enkelte land tar jo tilsynelatende aldri slutt. I tillegg til all den undertrykking som finnes, alle de brudd på menneskerettighetene som finnes, ikke minst i fundamentalistiske land, er det også slik at kvinnene nå utgjør to tredjedeler av verdens fattige. Jeg vil be statsråden bidra til at den norske regjeringen intensiverer sitt arbeid i samarbeid med Amnesty og andre organisasjoner for å bedre kvinnenes situasjon i fattige land når det gjelder menneskerettigheter.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2004-01-14:
Norge har reagert med avsky mot den dommen som den 16 år gamle Intisar Bakri Abdulgader har fått fordi hun har født et barn utenfor ekteskap. Norge har ved flere anledninger og nå senest mandag 12. januar ved den norske ambassaden i Khartoum protestert overfor sudanske myndigheter og understreket at denne saken har skapt sterke reaksjoner i Norge. Flere andre land har reagert på samme måte som Norge og rettet tilsvarende henvendelser til sudanske myndigheter. De internasjonale reaksjonene har ført til at gjennomføringen av straffen så langt er blitt utsatt, og det kan nå være håp om at straffen ikke vil bli iverksatt. Regjeringen vil fortsatt følge opp denne saken i våre kontakter med sudanske myndigheter og vil holde tett kontakt med nærstående land. Tortur, umenneskelig eller nedverdigende behandling eller straff er i henhold til folkeretten forbudt under enhver omstendighet. Alle forsøk på å svekke dette absolutte forbudet mot tortur motarbeides fra norsk side, særlig i FNs menneskerettighetskommisjon, i FNs generalforsamling og i andre relevante multilaterale sammenhenger. Under fredsforhandlingene i Sudan har Norge arbeidet aktivt for å få partene til å forplikte seg til å respektere de universelle menneskerettighetene. Norske folkerettighetseksperter deltok i de innledende fasene av forhandlingene med sikte på at menneskerettighetsspørsmål skulle få en solid forankring i en fredsavtale og i framtidens Sudan. Vi er tilfreds med at partene har tatt hensyn til våre synspunkter i det utkastet som foreligger til fredsavtale på disse punktene. Samtidig må vi konstatere at grunnlaget for fredsavtalen hviler på at partene anerkjenner sine ulike tradisjoner for lovgivning og strafferettspleie. Dette medfører at den shariabaserte lovgivningen kan benyttes som grunnlag for lovgivning og straffereaksjoner i nord. Vi vil fortsatt arbeide for at denne lovgivningen baseres på Sudans folkerettslige forpliktelser, og at straffereaksjoner som bryter med forpliktelsene til å unngå nedverdigende straff eller med forpliktelsene til barns rettigheter, blir avskaffet.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2004-01-14:
La meg understreke at vi fra norsk side er veldig opptatt av denne saken, og vi vil engasjere oss, som representanten ber om, så sterkt vi kan for å sikre at denne jenta ikke blir utsatt for den straff hun er dømt til. Jeg vil også understreke at det er vanskelig for oss å bedømme hvilke fundamentalistiske eller islamske regjeringer og regimer som har den tøffeste strafferettspleien og -praksisen. Men jeg tror det er grunnlag for å si at en fredsavtale vil måtte medføre en større åpenhet i nord, også i forhold til andre politiske partier og grupper, så sånn sett kan vi ha håp om at den kan ha en innvirkning på nettopp den praktisering og tradisjon som man har hatt på dette området i landet. Vi fra norsk side vil i hvert fall gjøre vårt for å understreke betydningen av å respektere grunnleggende menneskerettigheter for kvinner, for barn og for å bli beskyttet mot tortur.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2004-01-14:
La meg først si at vi fra før av har en sterk fokusering på kvinners rettigheter som jeg tror de fleste vil se ved å registrere både norske innlegg og norsk fokus på dette området i FN-sammenheng. Dette er primært utenriksministerens ansvar, men vi skal formidle videre denne sterke anbefalingen og dette ønsket fra representantens side. På utviklingssiden har vi en sterk fokusering på en mest mulig fattigdomsretting av bistanden, og vi ønsker å legge opp arbeidet slik at vi når de fattigste. Som representanten var inne på, er i hvert fall 70 pst. av dem kvinner og barn. Å unngå feminisering av fattigdommen ytterligere og redusere den er et viktig mål for meg som utviklingsminister, slik at et kvinnefokus er også med oss i det utviklingsrettede arbeidet vi driver i veldig mange av de fattige landene i verden.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2004-01-14:
«Ifølge PISA-undersøkelsen er læringsmiljøet i norske skoler, i form av uro i klassen og umotiverte og udisiplinerte elever, blant de dårligste i OECD. Basert på en rekke spørsmål som elevene har besvart om disiplinforholdene i klassen, skårer Norge dårligst av samtlige OECD-land bortsett fra Italia og Hellas. Hvilken strategi har Regjeringen for å redusere uro og disiplinproblemene i grunnopplæringen?»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2004-01-14:
Regjeringen har lagt frem flere strategiplaner for ulike delområder i utdanningssystemet. Jeg nevner som eksempler strategiplaner for å bedre lesningen, for å bedre matematikkunnskap og -forståelse og nå senest for læring og større deltakelse for språklige minoriteter i skole og utdanning. Gjennom statsministeren er det også proklamert tiltak for å fjerne all mobbing innen 2004. Uro og disiplinproblemer har et omfang som gjør det til et grunnleggende problem for god læring i norsk skole. Hvorfor blir ikke dette problemet angrepet på en like aktiv måte av Regjeringen?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2004-01-14:
Først og fremst vil jeg avvise denne sammenblandingen av uro og mangel på disiplin og mobbing. Dette må faktisk ses på som to ganske klart atskilte ting. Jeg tror mange foreldre opplever at det er uroproblemer uten at det nødvendigvis er synonymt med mobbing. Ofte er det få som ødelegger for mange, og ofte skyldes det at vi har stor blanding av elever med ulike behov, evner, motivering og ønsker og valg for egen utdanning. Vil statsråden anbefale spesialskoler, spesielt tilrettelagt undervisning for elever som bråker fordi de åpenbart ikke finner seg til rette i ordinær undervisning? Jeg viser til at det er valgt løsning og valgt strategi i kommunen Os i Hordaland, som styres av Fremskrittspartiet og Høyre sammen.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-01-14:
For det første må jeg si at når det gjelder det arbeidet vi gjør mot mobbing i skolen, som er meget omfattende, og som dreier seg om alt fra lovtiltak til en aktiv dugnadsinnsats ute i skolene, har det aldri vært lovet at man skulle fjerne all mobbing. Det er i første omgang en toårig dugnadsinnsats. Det statsministeren har vært opptatt av, er at vi bør ha ambisjoner om å komme dit at ikke noe barn skal bli mobbet eller trakassert over lang tid uten at noen voksne ser det og griper inn. En slik nulltoleranse bør vi ha som ambisjon, og et håp om å komme dit. For øvrig synes jeg representanten Sortevik her trekker opp et indirekte motsetningsforhold mellom å satse på det faglige, det pedagogiske, skolens handlingsrom, skolen som autoritet og læreryrket som profesjon, og det å gjøre noe med uro og disiplinproblemene i skolen. Jeg tror uroen og disiplinproblemene er nært knyttet sammen med hva man for øvrig gjør når det gjelder det skolepolitiske, både det faglige og det pedagogiske. Blant annet har forskerne i differensieringsprosjektet sagt at den ettergivenhetskulturen som er i videregående opplæring, har sammenheng med at man ikke stiller faglige krav.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-01-14:
Jeg er helt enig. Vi må ikke blande sammen uroproblemer og mobbeproblemer. Det har vi heller ikke gjort. Mobbing defineres som noe helt spesielt, og innsatsen mot mobbing dreier seg om det. Uro i undervisnings- og opplæringssituasjonen kan jo dels være litt kreativ uro, som vi ønsker, men det kan også være ødeleggende uro, som elevene rapporterer om. Nei, vi har ingen planer om å reintrodusere spesialskolene. Norge har kommet veldig langt når det gjelder å inkludere alle elever i skolen. Den inkluderingsstrategien stiller jeg meg fullt og helt bak. Det betyr ikke at vi ikke kan få en mer tilpasset opplæring, en mer differensiert opplæring i det daglige, og at det kan være fornuftig med det vi da kaller alternative skoler. Det kan til og med være skoletilbud under samme tak, som en ordinær skole, hvor elever for en periode kan få gjøre noe annet, f.eks. mer praktisk arbeid, fordi de ikke finner seg til rette i den daglige skolesituasjonen. Det kan være fordi skolen blir for teoritung, og det kan faktisk også være motsatt, at teoriflinke elever gjerne vil gjøre en ekstra innsats i et annet miljø.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2004-01-14:
Jeg har et spørsmål til fiskeriministeren: «Norske skjell kan bli en salgssuksess på det amerikanske markedet, men for å komme inn på dette markedet må norske myndigheter inngå en avtale med USAs næringsmiddeltilsyn, Food and Drug Administration. En slik avtale mangler i dag. Hva vil statsråden gjøre for å sikre at norskproduserte skjell kan selges på markedet i USA?»
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2004-01-14:
Jeg takker statsråden for svaret. Skjell er jo et attraktivt produkt som det er store muligheter for å produsere her til lands, og som det er stor interesse for ute i markedet. Vi kan vel si at når det gjelder skjellproduksjon, har vi kanskje gjort for lite, men at potensialet er stort. Vi vet at markedet liker disse produktene. Det er vel en kjensgjerning. Det som er bakgrunnen for at jeg har stilt dette spørsmålet, er jo at jeg har fått disse signalene fra eksportørene, at de har jobbet med det amerikanske markedet og har møtt disse problemene. Jeg er derfor veldig glad for at statsråden har en strategi for å gå inn i dette. Jeg kan tenke meg å spørre: Hvilket tidsperspektiv ser statsråden for at man kan få dette inn i de former som eksportørene har behov for?
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2004-01-14:
Det er vi helt enige om, og det må ikke kunne sås noen som helst slags tvil om kvaliteten og renheten på norske produkter. Det vil straffe seg rimelig fort, så kvalitet må ligge i bunnen. Jeg ønsker bare å takke for svaret og si at jeg håper dette fort kan komme i de former som eksportørene ser som nødvendige for å kunne gå inn i det store markedet som fins for norske skjell.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-01-14:
Ifølge Eksportutvalget for fisk importerte USA ca. 15 000 tonn skjell i løpet av de ni første månedene i 2003. Statistikken angir ikke hvor mye av dette som var blåskjell, som jeg forutsetter representanten Arnesen egentlig mener når han nevner skjell. Det er også vanskelig å si hvor mye blåskjell som importeres til USA. Men at det er et potensial, er det ingen tvil om. På den annen side har vi ikke registrert at det foregår noen eksport av skjell til USA fra Norge, verken blåskjell, kamskjell eller østers. Ved internasjonal handel med mat må produktene oppfylle de krav til mattrygghet og kvalitet som mottakerlandet stiller. Disse kravene skal være i overensstemmelse med internasjonale avtaler som begge parter er tilsluttet, bl.a. den internasjonale organisasjonen for matvarestandarder, Codex Alimentarius. Norge har for tiden formannskapet i fiskerikomiteen i Codex Alimentarius, som nå vil starte med å utforme internasjonale standarder bl.a. for skjell. Behovet for omforente internasjonale standarder har de siste dagene blitt tydeliggjort i og med at tidsskriftet Science nylig offentliggjorde en artikkel om påståtte fremmedstoffer i oppdrettslaks. Artikkelen har de siste dagene vakt stor oppmerksomhet, og det synliggjør, også i relasjon til det som det blir spurt om her, behovet for en felles internasjonal forståelse av matvaretrygghet basert på uavhengig forskning og risikovurdering. Det kan man vel ikke si var det som kjennetegnet Science-artikkelen. Ved eksport av sjømat til USA har Fiskeridirektoratet fram til nå sertifisert at sjømatvirksomheter og produktene oppfyller USAs krav. Det blir nå overført til Mattilsynet, som overtok dette arbeidet fra 1. januar 2004. Fiskeridirektoratet og amerikanske tilsynsmyndigheter har også arbeidet med å inngå en gjensidig avtale som vil kunne forenkle dette ytterligere. Fiskerimyndighetene har imidlertid ikke mottatt noen henvendelse fra næringen om ønske eller behov for en særskilt avtale eller spesielle avtaleverk, slik som det her pekes på, med amerikanske myndigheter på skjellområdet. Jeg vil allikevel be Mattilsynet ta kontakt med tilsynsmyndighetene i USA for å gjenoppta arbeidet med en gjensidig avtale på sjømatområdet – det som Fiskeridirektoratet fram til nå har tatt seg av. Dersom det skulle vise seg å være et markedspotensial for norske skjell i USA, vil det selvfølgelig være aktuelt å inkludere trygghet og kvalitet ved skjell i en slik avtale. Det er imidlertid all mulig grunn til å minne om at et av hovedproblemene når det gjelder norske skjell på de ulike markedene, har vært problemet med å holde en jevn kvalitet, det gjelder bl.a. størrelse, og å være leveringsdyktig året rundt. Det er problemstillinger og ansvarsområder som næringen først og fremst har, mens vi som myndighet har ansvaret for markedsadgangen.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-01-14:
Jeg tror også norske skjell i rent norsk hav har store muligheter. Da er det viktig at det er en internasjonal standard som både mottakerland og eksportører har felles opplevelse av. Derfor har jeg nå bedt Mattilsynet ta kontakt med tilsynsmyndighetene i USA, slik at det vil være en kontakt som etableres rimelig raskt. Det må understrekes at dette er en fortsettelse av det gode samarbeidet som vi allerede har hatt. Men vi tar nå spesielt dette med skjell, siden det er en problemstilling som blir reist i denne sammenheng. Jeg synes det er veldig viktig at vi understreker viktigheten av dette med internasjonale standarder som bygger på forskningsdata fra miljøer som framstår som uavhengige. Og når Mattilsynet nå ivaretar mattrygghet, bygger det på uavhengige FAO-miljøer. De skal teste dette opp mot vitenskapskomiteen, som gjennomfører uavhengige risikovurderinger, basert på viten som er tilgjengelig nasjonalt og internasjonalt. Som fiskeriminister er det viktig for meg å bidra til at det skapes trygghet om at norsk sjømat er ren og oppleves som trygg. Det er slik det generelt blir oppfattet rundt om i verden.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-01-14:
I Mattilsynets omgang med amerikanerne vil vi selvfølgelig også ha en god dialog med skjelldyrkerne – som vi har – nettopp for å bidra til å skaffe markedsadgang.
Einar Holstad (Kristelig Folkeparti), 2004-01-14:
«I såkalte VTA-bedrifter – varig tilrettelagt arbeid – arbeider det personer med ulik grad av funksjonsnedsettelser. For mange av disse innebærer arbeidet økt selvtillit og forbedret livskvalitet. Det utbetales en beskjeden godtgjørelse fra bedriftene til arbeiderne. I tillegg mottar de ytelser fra folketrygden. Flere opplever det urimelig at de ikke kan få trygd og godtgjørelse utbetalt samlet fra bedriften slik lønnsutbetalingen skjer for andre arbeidstakere. Vil statsråden foreslå endringer for å bøte på problemet?»