Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2011-05-02:
For å dra en parallell til forrige debatt: Det er vårt ansvar som stortingspolitikere å bidra til at den prosessen vi diskuterer i denne saken, ikke havner på et sidespor, men blir brakt helt fram til stasjonen. Vi har store ambisjoner. Det har vært brukt lang tid og jobbet iherdig over mange år med planene om et nytt nasjonalmuseum på Vestbanetomten i Oslo, som skal omfatte Nasjonalgalleriet, Kunstindustrimuseet og Museet for samtidskunst. Det er stor interesse og mye debatt rundt dette spørsmålet. Det skal vi være glad for. Vi trenger debatt om de viktigste institusjonene våre. Samfunnet er i stadig forandring. Folks vaner forandrer seg. Derfor må også museene evne å tenke nytt i sin formidling, og stadig lete etter måter å gjøre seg attraktive på og nå nye grupper på. Vi stiller i dag ambisiøse krav til hva et museum skal være, og hva et museum skal drive med, ikke minst når det gjelder tilgjengelighet. Museer skal ikke bare vise fram gjenstander, men også utvikle og formidle kunnskap om menneskers forståelse av og samhandling med sine omgivelser. I dette ligger det stor faglig frihet og samtidig utfordringer for museene. Ett eksempel på dette har vi sett i forbindelse med den nye utstillingen på Nasjonalgalleriet, som heter «Livets dans. Samlingen fra antikken til 1950» – en kunstreise fra antikken til modernismen. Om utstillingen skriver Aftenpostens anmelder: «Nasjonalgalleriets utstillingsareal er drastisk innskrenket ved at øverste etasje ennå holdes stengt, og førsteetasjen er forbeholdt museumsbutikk og temporære utstillinger. Ohlsens ønske om å utvide tidsperspektivet og samtidig ikke henge bildene for tett, har derfor trange rammer.» Det er nettopp dette som gjør at det haster med å finne en løsning. Jeg synes f.eks. det er svært trist at 90 pst. av samlingene ved Nasjonalgalleriet ligger lagret. Det er store utfordringer både når det gjelder klimatiske forhold og brann- og tyverisikkerhet. Dette er også bakgrunnen for at man i mange år har jobbet for en bedre løsning for vår nasjonalarv. Våre kunstskatter fortjener bedre enn det de får i dag, og vi som folk fortjener bedre. Spørsmålet om nytt nasjonalmuseum har vært gjenstand for bred debatt en rekke ganger også i Stortinget. Det har vi vist til i våre merknader, og flertallet mener at intensjonene i forslaget er ivaretatt i tilstrekkelig grad. Spørsmålet om framtidig bruk av bygningsmassen ved Nasjonalgalleriet er viktig, og vi får rikelig anledning til å diskutere dette framover, etter forslag fra regjeringen. Da det ble vedtatt at ny opera skulle bygges i Bjørvika, var det også heftig debatt. Fremskrittspartiet var vel de sterkeste motstanderne av planene – og hvor feil tok de ikke! Vi har i dag et nytt og fantastisk byggverk, som er godt kjent over hele verden. Det har bidratt til enorm byutvikling og nasjonal stolthet. Alle som besøker operaen, blir bergtatt, og ikke minst har interessen for opera økt. Vi har sett lignende eksempler på det i andre land, f.eks. i Bilbao, som før var en ganske desillusjonert verfts- og industriby, med høy arbeidsløshet og dystre framtidsutsikter. I dag framstår Bilbao med entusiasme, optimisme og stolthet, og det er først og fremst Guggenheim-museet som har gjort Bilbao til et populært reisemål. I framtiden vil det stå et nytt nasjonalmuseum i Oslo – et fyrtårn og en turistmagnet, et bygg som sikrer kunstskattene våre, og som gir god fleksibilitet til å nå ut til stadig flere, og som vil gi oss som nasjon økt stolthet. Da trenger vi i dette arbeidet museumsforkjemperne framfor museumsvokterne.