trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2018-06-07:
Jeg vil først få takke komiteen for et godt samarbeid i arbeidet med komiteens innstilling. Det har vært en hektisk vår. Vi ble nok ikke helt enige, men det blir som regel slik når politiske saker skal løses ut fra ulike ståsteder. Jeg mener at arbeidet med regjeringens regionreform ikke fortjener karakteren «bestått». Det har i alle målformuleringer om reformen blitt snakket om å lytte til fylkene og stimulere til gode regionale prosesser. Stort sett har man likevel endt opp med å overse de rådene som fylkene selv har gitt, fordi de ikke samsvarer med de konklusjonene som regjeringen trakk før de inviterte fylkene til samarbeid. Sammenslåingen av fylker ble gjort med tvang med få unntak, og nå inviteres Stortinget til å fastsette navn på de nye fylkene uten at det er gjort et forarbeid som sikrer konklusjoner som virker samlende. Spesielt problematisk er det på Vestlandet, hvor fire fylker er involvert, men hvor departementet har funnet en løsning som bare to av fylkene aksepterer. Navn på fylker er noe som bør være så godt forberedt at både faglige myndigheter og regionene som berøres, har fått delta i prosessen og ikke minst fått sagt sitt. Regjeringens forslag er ikke sendt på alminnelig høring, slik utredningsinstruksen tilsier, og Språkrådet har ikke fått anledning til å delta i alle forberedelser av sakene, slik de helt opplagt burde hatt. Jeg merket meg at statsråden i Stortinget den 25. april, under den muntlige spørretimen, viste til at departementet først og fremst har lyttet til de involverte. Hun henviste til de fylkestingene som har behandlet navnespørsmålet for det fylket de skal inn i. Kommunal- og forvaltningskomiteen har også måttet lytte til de fylkestingene som ikke er spurt, som Rogaland og Møre og Romsdal. Dette er fylker som er involvert siden de inngår i regionen Vestlandet, som nå reagerer sterkt på at det sammenslåtte fylket Hordaland og Sogn og Fjordane annekterer navnet, riktignok med unntak av de to siste bokstavene. Det forandrer svært lite. Det er ikke gjort en god nok jobb av regjeringen i denne saken. Derfor foreslår vi fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV, altså komiteens flertall, å sende saken tilbake til regjeringen. Vi ber om at regjeringen innhenter en samlet vurdering fra Språkrådet, som er regjeringens eget ekspertorgan, og deretter sender saken på alminnelig høring, i samsvar med utredningsinstruksen, før saken fremmes for Stortinget til endelig behandling. Det er svært mange av regjeringspartienes medlemmer og – for så vidt – statssekretærer som de siste månedene har hyllet utredningsinstruksen. Men i denne saken velger man ikke å følge den. Dette er, fra flertallet i komiteens side, å be om en ordinær saksbehandling i en sak som fører fram til et vedtak som er viktig for svært mange, og som vil ha betydning langt inn i tiden som kommer. Med dette anbefaler jeg komiteens tilråding.
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2018-06-07:
Det er skapt en spesiell situasjon i denne saken ved at Finnmark har gjennomført en folkeavstemning som altså viser en massiv motstand mot sammenslåingen med Troms. Finnmark ber om en ny behandling av sammenslåingen, men i dag behandler altså Stortinget et forslag til navn på et sammenslått fylke som finnmarkingene naturligvis ikke vil ha. Mitt spørsmål blir da om statsråden forstår at prosessen som hun og regjeringen gjennomfører, er svært provoserende ut fra de uttalte målene, som også statsråden var inne på i sitt innlegg, om å lytte til lokaldemokratiet i arbeidet med både kommunereform og regionreform – og selvfølgelig også i forbindelse med navnevalg?
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2018-06-07:
Jeg merket meg med interesse at statsråden nå i alle fall lovet at det skal overføres oppgaver. Det er betryggende å høre, og det tror jeg flertallet i denne salen blir glad for. Så finner jeg det litt spesielt at statsråden beskylder undertegnede for å ønske å overstyre lokaldemokratiet når statsråden selv innkalte Hordaland og Sogn og Fjordane nettopp for å overstyre dem og få dem til å velge et nytt navn, på bakgrunn av navnevalget man hadde foretatt. De hadde oversett det faktum at flere andre fylkeskommuner kom inn under den samme betegnelsen som man hadde valgt, nemlig det som egentlig betegner en landsdel. Jeg klarer ikke helt å henge med på statsrådens angrep om å overstyre lokaldemokratiet. Det flertallet har bedt om, er å få en ny grundig runde der Språkrådet, regjeringens eget ekspertutvalg, er konferert før man sender det ut på alminnelig høring. Spørsmålet er da: Er statsråden enig i at det i forbindelse med gjennomføringen av fylkesreformen, herunder navnene, først og fremst er sånn at regjeringen legger til grunn sin egen ambisjon om å redusere antallet fylker, og at man ikke legger vekt på de lokale ønskene som kommer, bl.a. fra Rogaland og Møre og Romsdal?
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2018-06-07:
Det er nettopp det statsråden her er inne på, nemlig at flertallet ønsker å få en ny prosess, som statsråden også var inne på når det gjaldt å innkalle Rogaland, Hordaland, Sogn og Fjordane og Møre og Romsdal. Det er nettopp det å få en ordentlig prosess flertallet egentlig ber om i dag – noe statsråden nå hevder ikke var overstyring. Jeg henger fortsatt ikke med på hvorfor statsråden mener at flertallet i komiteen ønsker å overstyre fylkeskommunene. Man ønsker å få en ordentlig prosess der alle som er berørt, blir hørt på en skikkelig måte før man får et ordentlig forslag. Mitt siste spørsmål er om statsråden har forståelse for de mange motargumenter som kommer fra en rekke høringsinstanser på navnevalgene som man nå tar, og som flere av representantene har vært inne på, er problematiske i mange forskjellige sammenhenger.
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2018-06-07:
Jeg hadde egentlig tenkt å ta ordet til en del av det innholdsmessige i prosessen, men jeg blir nødt til å avlegge representanten Skjelstad en snarvisitt, for jeg tror han må slå opp ordet «moralisere» etter å ha holdt et innlegg der han prøver å tillegge andre meninger de ikke nødvendigvis har. Det som har vært viktig for Senterpartiet i den saken som står på dagordenen nå i dag, har handlet om hvordan man har lagt til rette for en god prosess, som i denne sammenhengen nødvendigvis må inkludere flere enn bare den enkelte fylkeskommune. Representanten Skjelstad brukte ordet «splittende» om at undertegnede mente man annekterte navnet Vestland fra Vestlandet. Det har sammenheng med at vi i den sammenheng prater om en hel landsdel, og jeg tror at den landsdelen kunne kommet fram til bedre navneløsninger dersom man hadde hatt en skikkelig prosess forut for denne saken. Og det er nettopp det som har vært Senterpartiets og undertegnedes anliggende, nemlig at prosessen har vært for dårlig. I utgangspunktet kunne vi hatt forståelse for at man ikke hadde hatt høring i denne saken, men høringen – det skal dog bemerkes – som var satt opp på ganske kort tid i komiteen fordi det var viktig å prøve å få behandlet saken før våren dersom man ønsket å behandle den en gang til senere, viste med all tydelighet at det var nødvendig å ha en ny prosess. Navn på fylker har historisk betydning og et kulturelt perspektiv. Det berører, som jeg sa, mange omkringliggende fylker. Det var derfor det under høringen kom så mange reaksjoner på navnene som var foreslått av regjeringen. Hvis noen av de som deltok i høringen, ikke merket det, tror jeg de må høre etter en gang til. Jeg finner grunn til å understreke at på tross av svært kort tid fra vi fikk saken, til vi bestemte at vi skulle ha høring, og fastsettelse av dato, var det mange som kom og hadde meninger om dette, naturligvis i de fylkene som blir sterkest berørt av navnevalget. Det er grunn til å bemerke at da dagens fylkesnavn ble vedtatt, i 1918, var det resultat av et større faglig utredningsarbeid, en grundig høringsrunde og en omfattende politisk prosess. Det er svært uheldig, på bakgrunn av de tilbakemeldingene som er kommet, at regjeringen ikke har klart å prioritere dette i 2018, og jeg registrerer at heller ikke flertallet i denne salen ønsker det. Det er synd.
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2018-06-07:
Det at denne debatten trekker litt ut, viser jo det som egentlig oppleves der ute, nemlig at navn dreier seg om identitet, kultur og en bevissthet om hvor man kommer fra. Det at det skaper mye debatt, er ikke så rart, og det at enkelte representanter da ønsker å angripe Senterpartiet for å overstyre lokaldemokratiet, er kanskje ikke så underlig, men det er grunn til å vise til innstillingen og de merknadene som står der, for det handler om prosess. Den eneste høringen som har vært gjennomført, som jeg var inne på, var altså på meget kort varsel, og jeg tror jeg finner grunn til å avlegge representanten Holm Lønseth en liten visitt og si at jo, det var faktisk en av fylkeskommunene som var til stede, nemlig Rogaland. Det framkommer jo også, dersom man ser på opptaket av høringen, hva Rogaland mener om det nye navnet Vestland. Et av de store ankepunktene til flertallet i komiteen – ikke flertallet i denne salen – har vært at Språkrådet, som er ekspertorganet på navn, og som er regjeringens eget organ, og som burde ha vært konsultert, ikke har vært tilstrekkelig inne i fylkenes arbeid, uavhengig av hva slags hørings- og medvirkningsprosesser som har vært. For Språkrådet var bedt om å komme med uttalelser om de ulike navnene etter at drøftingene – og konklusjonene – i fylkestingene var godt i gang. Hvis vi tar eksemplet fra Hedmark og Oppland, drøftet de altså navnet i et felles fylkesting 24. oktober 2017, mens regjeringen først spurte Språkrådet til råds 6. november 2017. Det hadde jo på bakgrunn av dette, og særlig i lys av all uroen og debatten og den splid som navneforslagene har skapt, sannsynligvis vært formålstjenlig – nettopp for kanskje å imøtekomme en del av Kristelig Folkepartis uro for hvordan regionreformen skal stå fram – at man hadde fått en helhetlig prosess. Det registrerer jeg at man ikke har flertall for. Så er det grunn til å spørre statsråden om grunnlaget og hva slags vurderinger man har gjort vedrørende stadnamnlova, for i § 1 heter det at man skal «ta vare på stadnamn som språklege kulturminne». Det var det mange av de høringsinstansene som var til stede i komiteen, som var inne på. Nå velger man altså navn som går på nye fylker, uten at det nødvendigvis har vært en god prosess. Det har skapt stor debatt etter at regjeringen la fram sitt forslag, et forslag som sannsynligvis kommer til å bli vedtatt, og som kommer til å skape stor debatt i framtiden, for det å bygge en enhetlig identitet, særlig når man tar i bruk navn for et forvaltningsnivå som gjelder landsdeler – ja, det kommer til å bli problematisk.
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2018-06-07:
Det kan synes som om det i denne debatten i hvert fall er rørende enighet om å oppnå forenkling. Jeg må si til representanten Bård Hoksrud, som var inne på at Senterpartiet var imot forenkling, at jeg tror representanten er nødt til både å lese partiprogrammet og sjekke hva Senterpartiet har foreslått i denne salen. Gode forenklinger er det vel ingen her som er imot. Det handler selvfølgelig om hvordan man kommer fram til de forenklingene som foreslås, og ikke minst vedtas. Det som egentlig fikk meg til å ta ordet, var representanten Strifeldts innlegg om at det kan synes som om de fleste representantforslag som fremmes i denne sal, i særdeleshet fra Senterpartiet, kommer på etterskudd. Jeg tror man skal være forsiktig med å betegne andres ønsker om faktisk å ha en framdrift i ulike saker, i denne sammenhengen om helseattest for eldre førere, som at man er på etterskudd. Det er klart at det godt kunne vært behagelig for regjeringspartienes medlemmer å sitte stille i salen og slippe å debattere forslag fra regjeringen – og for så vidt forslag fra en utålmodig opposisjon. Det har vi sett eksempler på, senest i dag, da man i salen ikke egentlig var der man skulle være med hensyn til dagsordenen, altså at sakene er kommet tidlig til debattering. Det har for så vidt vært særdeles påtakelig i en del andre saker denne uken at særlig representantene fra Fremskrittspartiet ikke har ønsket å debattere, f.eks. under Andøya-debatten. Jeg tror det er trygt å si at alle sammen ønsker forenkling. Jeg registrerer at man er i gang, men jeg synes det er merkelig at man ikke kan gå for det forslaget som er fremmet fra Senterpartiet og Arbeiderpartiet, når det uansett synes – ut fra replikkordskiftet – som om det er det statsråden kommer til å foreslå.
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2018-06-07:
Sjelden har vel noen forsøkt å komme seg unna et ansvar man absolutt har, på den måten som jeg har hørt enkelte representanter her i dag har gjort. Det er ikke rart at folk i nord blir forbanna, at man føler på oppgitthet og sitter og lurer på hva Norges nasjonalforsamling holder på med. For det er jo hevet over enhver tvil hvor det øverste ansvaret for beredskapen ligger. Det er her i denne sal og ikke noen andre steder, ikke i styrer eller helseforetak. De er utøvende for det ansvaret som ligger her, og som helseministeren har i det daglige. Når man hører historiene som går der oppe i nord, og når man registrerer at Helse Nord sender ut de beskjedene de gjør til fødende, så er det ikke rart at bekymringen i nord er større enn i andre deler av landet. Jeg trodde det var enighet om at man skulle sikre likeverdige tjenester i alle fall når det kom til beredskap her i dette landet. Og at regjeringen har et ansvar for å sørge for denne, burde det ikke være noen diskusjon om. Jeg tror ikke folk der ute bryr seg om hva som egentlig har foregått i denne anbudsprosessen rundt omkring i de ulike organene og på ulike nivå, om den har vært igjennom politiske møter som har bedt om drøftingsnotater eller ikke. Jeg tror folk der ute er opptatt av én ting, og det er at denne salen skal ta ansvar og sørge for at regjeringen gjør det de tydeligvis ikke ønsker å ta ordentlig grep om og komme i gang med, nemlig å sørge for at beredskapen er god – nå og framover. Dette handler om tillit. Det handler om tilliten til at når man ringer og ber om hjelp, så skal man kunne få det, uavhengig av om man er i Alta, eller om man er i Drammen. Det handler om at folk der ute føler på sviktende tillit, en tillit som helsevesenet ikke har gjort noe som helst for å få en svekkelse av. Nei, det har statsråden og regjeringen klart fint alene. Jeg finner det betimelig å påpeke at luftambulansetjenesten transporterer 20 000 pasienter i året. Det er 20 000 pasienter som med små marginer kan ha berget livet. Jeg tror at denne salen i utgangspunktet mener at de skal ha et likeverdig tilbud, uavhengig av hvor de bor i landet, og da påligger det denne sal et ansvar for å sørge for at så skjer.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-07:
Statsråden sa i sitt innlegg at kommunene forvalter betydelige summer av skatteinntektene, og at det er viktig at det skapes tillit til at de pengene brukes fornuftig og på en god måte. Det er SV veldig enig i. Men vi vet det er en risiko knyttet til økt bruk av anbud, som statsråden er tilhenger av, og at kommunen mister kontroll over pengestrømmene som går ut av de selskapene man skriver avtale med, at pengene ikke nødvendigvis blir brukt til den oppgaven som er formålet, hvem det nå gjelder: barnehage, eldreomsorg eller annet. Statsråden mener det kun skal føres en viss kontroll med dette, men hvorfor mener statsråden det ikke er nødvendig å ha innsyn for å følge pengestrømmene, slik statlige tilsynsmyndigheter har?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-07:
Jeg er i hvert fall glad for at statsråden bekrefter at dette kan være et område der misbruk av offentlige midler faktisk kan skje. Det er en viktig erkjennelse som vi kan være enig i. Men det er veldig underlig, synes SV, at den som skal skrive en slik kontrakt og faktisk har ansvaret for at pengene blir brukt fornuftig, ikke skal ha innsyn i hvordan pengestrømmene går. Vi vet at det tappes store summer fra noen av disse selskapene. Det er ikke noen særlig fornuftig sak verken å kreve inn skatt til eller å bevilge penger til. Det er ikke noe formål. Jeg håper statsråden heller ikke mener at vi skal betale skatt for å sikre slike pengestrømmer – de skal ikke gå ut av disse selskapene. Så hva er grunnen til at disse statlige organene skal ha tilsynet, og ikke kommunene selv, som har ansvaret?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-07:
Jeg må følge litt opp saken om ungdomsråd. Jeg er helt enig i det representanten Sivertsen fra Arbeiderpartiet argumenterer med. Jeg synes det er veldig rare argumenter som kommer mot at vi skal eldreråd og råd for mennesker med funksjonsnedsettelser. Det har SV vært med og kjempet fram, men vi har vært veldig kritiske til at regjeringen også sier at det kan være ett og samme råd. Nei, det kan det ikke, for det er mennesker med helt forskjellige behov. Det er mange mennesker med funksjonsnedsettelser som er unge, og som slett ikke har de samme ønskene i livet som eldre har. Men ungdom er altså den gruppen som mangler inntekt og stemmerett og er helt avhengig av de kommunale tjenestene. Så det er jo i kommunens interesse at dette skjer. Nå sier vi også at vi skal lage en kommunelov der vi skal ha mer medvirkning. Dette handler om å legge til rette for mer medvirkning – mer medvirkning i demokratiet framover. Så dette er bare positivt, og det er veldig rart at man problematiserer det overfor denne gruppen. Så til dette som handler om innsyn i, og ikke tilsyn med, anbudsutsatte tjenester. Det er ikke tilsyn i den forstand at det er statlige tilsynsoppgaver SV snakker om. Vi snakker om at hvis man inngår en kontrakt om å forvalte skattebetalernes penger og utføre lovpålagte oppgaver, må man ha innsyn i å følge pengestrømmene, slik at pengene blir brukt til det man har skrevet kontrakt om. Det er viktig at man skal ha den forvaltningsmessige kontrollen som nå blir innført. SV er glad for det; det er bra at det er slik. Men det mangler en bit. Og erfaring viser at det er helt nødvendig. Jeg håper at den innsynsbiten som nå blir gitt, kunne ha hindret noen av de skandalene vi har sett, f.eks. knyttet til renovasjon, at man selvfølgelig burde ha sett ved kontraktsinngåelsen at dette ikke holdt mål i det hele tatt. Men man må altså kunne følge disse pengestrømmene, for det er business. Og det er greit at det er business, men da må man også håndtere det som det, og skjønne at da er man ute etter å flytte penger på en måte der man maksimerer sin profitt. SV ønsker ikke dette, men regjeringen ønsker det, derfor synes jeg det er rart at man nå så iherdig gjentar, også i forbindelse med kommuneøkonomien, at det er viktig at vi forvalter skattebetalernes penger riktig. Det kan da umulig være noe godt formål at vi inviterer folk til å betale skatt slik at pengene kan forsvinne ut, f.eks. til selskaper som lager strukturer med mange rare underselskaper, som til slutt havner i et eller annet skatteparadis, og ikke engang er med på dette spleiselaget som de henter pengene sine ut fra.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-07:
SV stemte også imot tvangssammenslåing av fylker. Vi mener prinsipielt at man først burde ha vedtatt hvilke oppgaver man skulle løse, for så å se hvor stort areal eller antall innbyggere man burde ha for å løse disse oppgavene godt. Man har begynt i feil ende, og man har endt opp med noen veldig rare enheter. Det vi diskuterer i dag, er hva disse «barna» skal hete. Sjøl kommer jeg fra ett av de fylkene som blir tvangssammenslått – Hedmark. Det skal slås sammen med Oppland fylke og av en eller annen merkelig grunn ikke hete Hedmark og Oppland, på samme måte som en del av de andre fylkene har fått lov til å beholde navnene sine. Jeg kjenner faktisk at jeg er ganske lei meg for dette. Innlandet skal det hete. Da er vel resten Utlandet, da. Det er et veldig rart navn. Det er mange som bruker det, men det er rart. Jeg tror ingen kaller seg innlending i disse fylkene. Som flere har sagt her, er navn ofte identitet. Noe av det vi nå ser i noen av disse fylkene, er at de klarer å samle seg når de får beholde navnet sitt, eller der de har en felles identitet, som f.eks. i Trøndelag og på Agder. Men i de andre fylkene har de jo ikke det. I Viken – er de «vikinger»? Jeg vet ikke helt hva de skal være. Det er ingen felles identitet. Derfor er det så viktig når man skal behandle disse navnene, at man i hvert fall går ordentlige runder, så man kanskje får fram noen navn som kunne ha gitt en eller annen form for felles identitet, slik at folk kunne ha følt litt inni seg at dette er meg – dette er mitt. Jeg synes regjeringen overser dette. De sier hvem som er involvert i denne saken. I hvert fall når det gjelder noen av disse navnene – kanskje spesielt det som gjelder sammenslåingen av Hordaland og Sogn og Fjordane – er det klart at det er nabofylker som er involvert i bruken av begrepene «Vestlandet» og «Vestland». Det viser også den språklige forvirringen i denne saken når man ender opp med Innlandet, men Vestland. Det er lite konsistent. Her er det andre som er involvert i denne navnebruken. Det blir som om vi skulle kalt Hedmark og Oppland for Østlandet. Jeg tror mange ville ha protestert på det. Jeg er helt enig i at det nye fylket, som jeg hadde håpet skulle hete Hedmark og Oppland, også burde hatt et samisk navn.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-07:
Jeg kan slutte meg helt til innlegget til Ivar Odnes fra Senterpartiet. Jeg har hørt en del innlegg i dag som på en måte moraliserer over at man kan ha et annet standpunkt enn regjeringen. Men det er en realitet at det er regjeringen og flertallet som har gjennomført tvangssammenslåinger mot både fylkesting og folks vilje. Det mest alvorlige i saken er at både Høyre og Fremskrittspartiet under hele prosessen har vært helt entydige på at dette er et skritt på vegen mot å legge ned fylkeskommunene. Det ble til og med sagt på pressekonferansene. Og så kommer Venstre og Kristelig Folkeparti og tror at de har reddet fylkeskommunene og det regionale nivået. Vi vet hvem som styrer dette. Det er de som vil fjerne det, gjøre det til noe stort og ubegripelig. Og nå skal man miste navnene også, slik at tilhørigheten ikke er der, for da vil man lettere kunne fjerne det. Dette handler ikke om hva politikere mener om dette. Dette handler om hva folk mener om det navnet som de har på sitt område, for det handler ikke bare om fylkeskommunen. Det handler om område og identitet for folk. Det ble ikke slik som de ville, sa representanten fra Kristelig Folkeparti. Nei, det gjorde visst ikke det, så vedtaket står forferdelig svakt. Og kanskje aller verst er det i Finnmark. Der har vi nå hatt en folkeavstemning som viser det vi visste fra før – at dette er stikk i strid med folkeviljen i Finnmark. De ønsker det ikke. De vil ikke ha det. Men likevel skal det tvinges igjennom – og nå også med navn. Folk er sinte i Finnmark, var det en som sa her oppe. Han brukte et litt annet ord, men jeg skal prøve å unngå det. Ja, de er det – og med god grunn. Det er lov å snu når man ser at det er i strid med det befolkningen vil – for det er det. Det er stor urolighet rundt dette, og det er ikke noe godt utgangspunkt for noe man påstår skal bli noe sterkt, funksjonelt og viktig. Det er et elendig utgangspunkt, dessverre. Grunnen til at vi har fremmet et annet forslag i dag, er at vi mener at den prosessen ikke har vært god nok. Men utgangspunktet her er de tvangssammenslåingene som stortingsflertallet har ansvaret for, og som burde vært omgjort, og som SV er klar til å omgjøre i det sekund det er mulighet for å få gjort det.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-07:
Dette er en sak SV er veldig glad for at kom. Dette har SV jobbet for i mange år, og jeg vet at Kristelig Folkeparti også har jobbet for denne saken lenge. Dette er sunn fornuft, og det er menneskelig behandling av folk å la dem få tilgang til kvalifisering, bosette seg i en kommune og ikke måtte bo på mottak i årevis. Det er ren, sunn fornuft. Med dette kan flere klare seg sjøl tidligere, og det er veldig bra. Da komiteen fikk denne saken, som jo er en lovproposisjon, lenge etter fristen som gjelder for behandling av lovproposisjoner, valgte vi å behandle den raskt fordi vi mener det er en viktig sak. Pengene ville komme i revidert, og hvis loven ikke ble behandlet før til høsten, kunne vi risikert at man ikke hadde kommet i gang før langt utpå høsten. Regjeringen har full støtte til å sette full fart på dette arbeidet, for det trengs. Det trengs også en rekke andre tiltak for å få til noe som kan ligne på det regjeringen snakker om – et integreringsløft. Denne saken er en bitte liten bit av det, og det er først og fremst et kjempeviktig tiltak at mennesker ikke skal bo på mottak i årevis. Det er skadelig. Det bør skje i minst mulig grad, og det bør skje minst mulig at mennesker ikke får kvalifisering eller mulighet til å arbeide, for det skader dem, og det bidrar lite til samfunnet. For vel en uke siden hadde vi en debatt om andre tiltak etter introduksjonsloven. SV fremmet en rekke tiltak og tok til orde for at man må få fullføre kvalifisering på introduksjonsordningen, og at den må bli mye mer differensiert, slik at man får kvalifiseringstilbud som er tilrettelagt for den enkelte. Da vil flere komme i jobb, og det vil være et gode for både samfunnet og den enkelte. Jeg oppfordrer statsråden til å være rask med disse sakene. SV vil bidra til å skape flertall for alle forslag som kan styrke integreringen og introduksjonsordningen, slik at flere kan lykkes med å forsørge seg sjøl, bidra i samfunnet og gi barna sine et godt liv.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-07:
Det er riktig at vi er utålmodige på dette, for det haster. Regjeringen snakker om at de skal ha en integreringsstrategi, og at den skal komme til høsten. Spørsmålet er om det faktisk kommer enten lovendringsforslag eller forslag i statsbudsjettet som gjør det mulig å sette i gang i hvert fall fra årsskiftet, mot 2019, for det er sånn at når det kommer f.eks. stortingsmeldinger eller strategier, som selvfølgelig ikke behandles i Stortinget engang, er de ofte positive, men uforpliktende når det gjelder finansiering og framdrift. Kan statsråden love at det kommer faktiske endringer både på finansiering og på regelverk som gjør at vi kan få endringer allerede fra årsskiftet, mot 2019?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-07:
Det er bra at regjeringen nå følger opp, sjøl om den følger opp dårligere enn det som har vært i SVs forslag i flere år, nemlig å styrke ordningen med minoritetsrådgivere og å styrke ulike tiltak mot negativ sosial kontroll. Det er viktige tiltak, og de bør absolutt forsterkes. Statsråden anbefaler oss å reise rundt i kommunene for å se på god integrering, og noen av oss har gjort det i ganske mange år – møtt veldig mange kommuner. Bakgrunnen for de forslagene vi fremmer, er våre møter med kommunene og ikke minst forskning som regjeringen sjøl har initiert, som gir klare konklusjoner på hva det er vi faktisk må gjøre med disse ordningene. Så jeg blir litt bekymret når statsråden nærmest antyder at det som nå har kommet i revidert nasjonalbudsjett, er så mye at nå må man ikke være så utålmodig lenger. Det er stort behov for å komme i gang veldig raskt og få satt flere inn i kompetansehevende tiltak som fører til arbeid.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-07:
Ja, det er en enstemmig komité i dag, og jeg tror statsråden skal være klar over at det ble tatt initiativ fra komitélederen til at saken skulle behandles nå. Så det er det ingen grunn til å stille noe spørsmål ved. Det ble i forrige uke fremmet mange forslag som ble nedstemt. I forrige periode fremmet denne representanten 51 forslag. Så regjeringen har hatt ganske mye å velge mellom. Historieskrivningen om hva som skjedde under flyktningkrisen, gjentar regjeringen. Det var sånn at regjeringen satt stille og lot krisen oppstå. Det var Stortinget som tok initiativ til å øke budsjettene for å kunne håndtere flyktningkrisen. Det hadde vært mulig og klokt under flyktningkrisen å bedre også integreringen da. Det ble bosatt mange, ja – i strid med rådet fra en av regjeringens partiledere til kommunene, nemlig om ikke å bosette. Så jeg ber statsråden om å endre sin historieskrivning litt og kanskje være litt mer forsiktig med den.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-07:
Det er fristende å bemerke til siste taler at såkalte seriøse partier tydeligvis kan tillate seg å sitte og se på en slik krise som er varslet, som kommer, og at man også tydeligvis tillater seg å sammenligne ansatte med spisskompetanse med jobber som det er stor kamp om å få, og som er godt lønnet. Så skal vi teste ut det da her i neste uke og se hvem i denne salen som har lyst til å gå ned i lønn. Vi kan ta en håndsopprekning og se hvor mange det er. Jeg tror ikke det er mange. At folk søker seg vekk til andre jobber når de vet at jobben forsvinner, er vel ikke noe rart, så man får slutte å moralisere over det. Dette er en menneske- og systemskapt varslet krise. Akuttutvalget ble nedsatt og ga oss den kunnskapen vi trengte for å vite at nettopp det som har skjedd, kunne skje. Vi skal være ryddige, sier ministeren. Ja, det er viktig å være ryddig, men det aller viktigste er å redde liv. System, kontrakter og regler kan ikke stå over det. Anbud skaper brudd i tjenesten, brudd som kan være helt katastrofale i en tjeneste som ambulansetjenesten. Det vet vi, og det er altså ikke tatt hensyn til i arbeidet framover etter at Akuttutvalget kom. Det har vært stor politisk uenighet om bruk av anbud. SV har alltid vært kritisk til det, og nå håper jeg inderlig at disse erfaringene som nå har kommet, også bidrar til at flere partier står på den linja, også i andre saker, for dette er ikke bra. Hvordan kan det være mulig å inngå avtale med noen som har ansvar for liv og helse, der det kreves høy, svært spesialisert kompetanse som det er mangel på, sånn som ambulanseflypiloter, redningsmannskap, teknisk personell, spisskompetanse, som det blir sagt her – hvordan er det mulig å inngå en slik avtale med et selskap som ikke har slik kompetanse, uten å sikre virksomhetsoverdragelse? Det er gambling. Det viser hvor uansvarlig dette systemet er. Både foretaksmodellen og anbud fremmer mer og mer ansvarsfraskrivelse i alle ledd, og det har vi sett nå også, også fra statsråden. Det fremmer ansvarsfraskrivelse, og det sikrer ikke mot slike mulige brudd i helt livsviktige tjenester. Derfor må dette ta slutt. Jeg savner at statsråden innser dette og sørger for at sikkerheten kommer på plass raskt.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-07:
Jeg ga litt forvirrende signal til min gruppe.
Torhild Bransdal (Kristelig Folkeparti), 2018-06-07:
For meg er det viktig allerede i starten av mitt innlegg å si at denne saken skulle ha vært sendt ut på høring før vedtak ble fattet. Det er ikke blitt gjort, men det har vært høring i komiteen der alle som har en mening om saken, hadde mulighet til å komme og framføre synet sitt. Likevel stemmer jeg ikke for å sende saken tilbake. Dette er en sak som vekker og har vekket en del følelser, og når det er mye følelser i saker, blir det utrolig vanskelig å angripe, for en skal ha respekt for de følelsene folk sitter med. Det var følelser ved behandlingen i mitt parti også, fordi det er sterke meninger om dette. Men en må til sjuende og sist skjære igjennom. Og hvorfor skjærer en igjennom? Jo, fordi dette er en konsekvens av siste del av regionreformen. Så kan vi snakke om høna og egget og hva som skulle ha vært gjort først og sist, men nå får vi ta utgangspunkt i dagen i dag og se framover. Dette er en reform som Kristelig Folkeparti har ønsket å programfeste i flere stortingsperioder. Nå er reformen i ferd med å realiseres, og reformen er umåtelig viktig for både demokratiet og distriktspolitikken. Når det gjelder hensiktsmessig styring av større folkevalgte regioner enn dagens fylkeskommune, ble det ikke helt slik som vi ville hatt det, men vi får gå videre. Vi hadde et annet primærsyn på hva som var hensiktsmessig inndeling ved et par tilfeller. Det er en del av bakteppet. Men nå får vi konsentrere oss om det viktigste, og det viktigste er at vi får slagkraftige fylkeskommuner som er store nok til å overta en rekke oppgaver fra staten og underlegge dem folkevalgt regional styring. Fylkeskommunene fant i de fleste tilfellene selv fram til hensiktsmessige navn. Det har vi landet på å legge til grunn. Det er viktig, spesielt om Stortinget overprøver de prosessene som har vært i de sammenslåtte fylkene. En del av disse prosessene har vært problemfrie, og i noen tilfeller har debatten gått mer høylytt for seg. Vi kunne ha valgt flere løsninger, men vi følger det som er bestemt av de berørte fylkeskommunene. Vi mister ikke framdrift av styringsfart i reformen, og vi fokuserer energien på det neste trinnet i reformen. I går ble det i kommuneproposisjonen innstilt på at vi skal fokusere på saken når den kommer i løpet av høsten. Derfor står jeg inne for det forslaget Kristelig Folkeparti er en del av.
Torhild Bransdal (Kristelig Folkeparti), 2018-06-07:
Jeg måtte virkelig slå opp og lese overskriften i den saken vi diskuterer i dag. Overskriften er: Endringer i inndelingslova(nye fylkesnavn) (nye fylkesnavn) Det vi skal diskutere i dag, er: Hvilke prosesser har det vært rundt disse navnene? Hva har skjedd ute? Jeg kan fortelle om telefoner fra senterpartifolk som ber på sine knær om at Kristelig Folkeparti må sikre flertall for å få dette igjennom, fordi prinsippet med gode lokaldemokratier og forankring er utrolig viktig. Jeg sa i mitt innlegg at dette gjelder følelser, og det gjør det. Det er det som gjør saken så utrolig vanskelig. Man kan bale med de følelsene i år etter år, og det blir ikke fattet noe vedtak fordi følelsene tar over. Hva er det som er viktig med dette, hva er det som er basisen? Det er at et flertall i Stortinget har sagt at vi vil ha en regionreform. Vi har sågar sagt at vi vil ha en samlet sak. Jeg håper at det er viktig, for sist reformen ble fremmet, strandet den på at det ikke var en samlet sak. Da lurer jeg på: Er det en omkamp om hele regionreformen vi skal ha i dag? Heidi Greni fra Senterpartiet avla meg en visitt, og jeg lurer virkelig på om jeg må ha utrolig tungt for det, for jeg har blitt utfordret så mange ganger av Senterpartiet fra denne talerstol fordi Kristelig Folkeparti har vært ærlig og sagt: Det er ikke alt vi liker like godt. Men hva er det som er viktig? Det er at vi får desentralisert makten, slik at beslutningene fattes nærmest mulig innbyggerne. Og det er for meg en stor gåte at Senterpartiet kan problematisere dette. Her er det lyttet til folket.
Torhild Bransdal (Kristelig Folkeparti), 2018-06-07:
Representanten Greni har nettopp fra denne talerstolen bekreftet at de nåværende fylkene er store nok, og det må jo betraktes som en omkamp om regionreformen. Jeg håper virkelig dette er siste gangen jeg hører om gamle uttalelser, fra forrige sesjon og forrige stortingsperiode. Det er blitt forklart så mange ganger fra denne talerstolen at det ikke var alt vi var fornøyde med, men i motsetning til Senterpartiet vil vi framover, og vi vil ha en regionreform.
Torhild Bransdal (Kristelig Folkeparti), 2018-06-07:
Jeg synes det er veldig gledelig at vi får drypp nummer to her i dag når det gjelder veien fram, hvordan vi skal inkludere i samfunnet, for det er utrolig viktig. Så jeg synes det er en gledens dag i dag. Dette er en sak som SV og Kristelig Folkeparti har vært opptatt av i svært lang tid, nemlig at de lengeværende asylbarna og de enslige mindreårige asylsøkerne endelig skal få lov til å bosette seg i en kommune. Det er jeg glad for. Det vi vedtar i dag, vil bli en ny start for mange barn og unge som har bodd altfor lenge på asylmottak. Som sagt har Kristelig Folkeparti kjempet i lang tid for de lengeværende asylbarna, og i forrige periode klarte vi, sammen med Venstre, å få Høyre og Fremskrittspartiet til å bli med på å senke terskelen for oppholdstillatelse for asylbarn som har sterk tilknytning til Norge. Det var en svært viktig seier for disse barnas rettsvern. Men mange av de lengeværende asylbarna som fikk begrenset oppholdstillatelse etter det nye regelverket vi fikk på plass, har blitt boende i altfor lang tid på asylmottak. Bakgrunnen for det har vært at de ikke har klart å dokumentere sin identitet. Det var Stoltenberg II-regjeringen som i 2009 strammet inn på retten til å delta i introduksjonsprogrammet og til bosetting av personer med begrenset oppholdstillatelse. Det er derfor veldig gledelig at regjeringen nå, etter sterkt påtrykk fra Kristelig Folkeparti og SV, fremmer forslag som gir de lengeværende barna og deres familier mulighet til raskere å bli integrert i samfunnet vårt. Vi vet at også Venstre har hatt en viktig rolle akkurat nå i dette spørsmålet. Vi som politikere har et særskilt ansvar for å legge til rette for at integreringen kan starte så tidlig som mulig. Av de barna som har fått oppholdstillatelse på grunn av det nye regelverket, finnes det barn som har vært bosatt i Norge siden 2003, og som fikk oppholdstillatelse så tidlig som i 2010. Det finnes altså lengeværende barn som har levd med en slik begrenset tillatelse i åtte år. Det er svært uheldig. Jeg er derfor glad for at de nå skal få en ny start, og at flertallet i komiteen har bedt regjeringen iverksette dette nye regelverket så snart som mulig. Det viser også hastebehandlingen i komiteen, som jeg er veldig glad for.
Monica Mæland (Høyre), 2018-06-07:
La meg understreke at vi alle er for at ungdom skal ha medvirkning i og innflytelse på kommunepolitikken. Spørsmålet er hele tiden om vi skal lovfeste alt vi er for, og forby alt vi er imot. Og hvor går grensen for det kommunale selvstyret? Vi har 422 kommuner i Norge – etter min mening altfor mange – det betyr at vi har 422 måter å involvere ungdommene på. Her er det rett og slett en avveining mellom hva vi skal lovfeste, og hva vi skal ha tillit til at kommunene selv innretter. Og over 90 pst. av kommunene har ungdomsråd og har valgt den formen uten at vi har lovfestet det.
Monica Mæland (Høyre), 2018-06-07:
Jeg er helt uenig – jeg svarte i aller høyeste grad på spørsmålet. Forskjellen på representanten og meg er at jeg har tillit til at kommunene innretter dette. Vi har kloke kommunepolitikere som ønsker å ta ungdom på alvor, og over 90 pst. har ungdomsråd uten at Stortinget har trengt å lovfeste det. Det betyr bare at hvis vi ikke lovfester enda mer, ikke pålegger enda mer, kan kommunene selv innrette dette på den måten de mener er klokt.
Monica Mæland (Høyre), 2018-06-07:
Parallelt med at vi i dag vedtar en ny lov, jobber vi med konsekvensene av ny lov, men vi er nødt til å ha et lovvedtak her i Stortinget før vi faktisk kan gå i gang med det arbeidet. Det arbeidet går vi i gang med umiddelbart, og vi er alle tjent med at det er på plass når loven trer i kraft 1. januar. Så det lover jeg å jobbe med så godt jeg bare kan.
Monica Mæland (Høyre), 2018-06-07:
Representanten har helt rett, jeg er veldig for konkurranse, det skjerper kommunen, og det skjerper tilbudet til brukerne. Det er min erfaring som kommunepolitiker. Jeg er også for anbud, jeg mener det er bra for brukerne. Jeg er for valgfrihet, jeg mener det er bra for brukerne. Så mener jeg det er viktig at vi i dag lovfester kommunens rett til å få innsyn i virksomheter som den har avtale med, når det gjelder avtalen og omfanget av den. Det representanten tar til orde for, er å gi kommunen økt ansvar som tilsynsmyndighet ut over kontraktens omfang. Det mener jeg er uryddig å ha i kommuneloven. Vi har andre tilsynsmyndigheter som har disse oppgavene, og som utfører dem på vegne av kommune og stat. Derfor ønsker vi å begrense dette til den avtalen kommunen har. Den skal selvfølgelig kunne følges opp, man skal ha innsyn i den, men ikke utover det.
Monica Mæland (Høyre), 2018-06-07:
Først må jeg si at når statlige organer har tilsynsmyndighet, har de det også overfor kommunesektoren. Vi trenger ikke doble antallet tilsynsmyndigheter. Arbeid mot sosial dumping, mot svart arbeid etc. er i regi av staten, og det jobbes overfor både privat og offentlig sektor med dette. Men som representanten vet, er det avtalefrihet mellom kommunene og private aktører. Man kan gjøre avtaler seg imellom som sikrer økt innsyn hvis man ønsker det. Det er opp til den enkelte kontrakt å bestemme. Men det generelle vi lovfester her, er en generell adgang, uavhengig kontrakt, til å kunne gå inn og ha ettersyn med kontraktens innhold, og det må være formålet med loven.
Monica Mæland (Høyre), 2018-06-07:
Jeg kan overfor representanten bekrefte at kommuner ikke greier å få tak i ansatte til barnevernet, ikke greier å få tak i ansatte til å drive planarbeid, ikke greier å få tak i helt elementær kompetanse som skal gi tjenester til innbyggerne. Det bekymrer meg veldig. Kommunekartet vi har, bekymrer meg mer og mer for hver dag jeg reiser rundt i Norge. Kommuner kan innrette seg på ulike måter. Jeg mener kommunene, uansett størrelse, er i stand til å få gode råd og medvirkning fra ungdommer – uavhengig av størrelse, la meg bare understreke det. Men kommunene har store utfordringer med å få rett kompetanse til rette tjenester, og det er en stor utfordring.
Monica Mæland (Høyre), 2018-06-07:
Regjeringen følger opp Stortingets vedtak om at det fra 2020 skal være 11 fylker i Norge. 13 fylkeskommuner er vedtatt sammenslått til seks nye fylkeskommuner. Regjeringen har derfor også lagt fram lovforslag om nye fylkesnavn for disse seks fylkene. I dag er det store forskjeller på fylkeskommunene. Ni fylkeskommuner har under 200 000 innbyggere. Dette vil bedre seg når sammenslåingen av fylkeskommunene trer i kraft 1. januar 2020. Større og mer funksjonelle fylkeskommuner vil styrke både lokaldemokratiet og vekstkraften i landet vårt. De nye fylkeskommunene har større muligheter til å være strategiske samfunnsutviklere og får en styrket kapasitet og kompetanse til å løse dagens og framtidens oppgaver. Regjeringen foreslår at rikets seks nye fylkeskommuner skal ha følgende navn: Viken Innlandet Vestfold og Telemark Agder Vestland Troms og Finnmark For Troms og Finnmark foreslås Romsa ja Finnmárku som samisk parallellnavn og Tromssa ja Finmarkku som kvensk parallellnavn. Også Trøndelag fylke skal få et samisk parallellnavn, Trööndelage. Navnevalg er krevende og utløser stort engasjement og sterke følelser. Mange har hatt synspunkter på forslagene om nye fylkesnavn. Det har vært en lang og åpen prosess om navnevalget i alle de fylkeskommunene som er berørt. Det har også vært mye mediedebatt, og saken har vært diskutert i spørretimen her i Stortinget. Det er rett og slett ikke ofte at en sak får så mye oppmerksomhet både lokalt og nasjonalt. Forslag til nye fylkesnavn har vært forelagt Språkrådet, og de samiske navnene er forelagt Sametinget. Språkrådet har en viktig rådgivningsfunksjon, og deres begrunnelser med alternative navneforslag er presentert i proposisjonen. Noen av navnevalgene har vært ekstra krevende å ta stilling til, og særlig gjelder det den nye fylkeskommunen som vil bestå av dagens Hordaland og Sogn og Fjordane. Fylkeskommunenes eget opprinnelige forslag, «Vestlandet», vakte reaksjoner. Derfor møtte jeg alle de berørte fylkeskommunene, også Rogaland og Møre og Romsdal, for å diskutere saken. Hordaland og Sogn og Fjordane justerte etter møtet sitt navneønske til «Vestland». Det nye fylkeskommunale selvstyret må stå sterkt i slike navnespørsmål. Det er fylkeskommunene som nå skal bygge noe nytt og skape en samlende identitet og kultur. Da mener jeg fylkeskommunenes felles enighet om navnet er veldig viktig for den videre sammenslåingsprosessen. Jeg har også lagt vekt på at fylkeskommunene ønsker at de nye navnene skal vedtas så raskt som mulig. Flertallet i komiteen kritiserer regjeringen for ikke å ha fulgt utredningsinstruksen. Det er en påstand jeg vil tilbakevise. Utredningsinstruksen inneholder unntaksregler for når alminnelig høring kan unnlates. Dette har altså vært en svært åpen, svært inkluderende prosess, som har pågått over lang tid, og som har favnet bredt, både lokalt og sentralt.
Monica Mæland (Høyre), 2018-06-07:
Ja, jeg synes representanten hadde et godt forslag. Det er jo faste kontaktmøter mellom regjeringen og fylkeskommunene, så det å ta opp dette i den type fora gjør jeg veldig gjerne.
Monica Mæland (Høyre), 2018-06-07:
Det er vel ikke noe mer pussig enn at representanten Nordlund selv er veldig opptatt av å lytte til lokaldemokratiet når det gjelder fylkesstruktur, men ikke når det gjelder navn. Da har han ingen problemer med å overstyre fylkeskommunenes egne valg, som er vedtatt med stor, stor grad av oppslutning. Jeg kan redegjøre for regjeringens innstilling i denne saken. Vi har lyttet til fylkeskommunene. Så har altså Stortinget valgt en annen tilnærming når det gjelder struktur. Jeg forstår det, vi trenger større og sterkere fylkeskommuner, vi trenger kommuner med kompetanse og kapasitet til å utføre både de oppgavene de har i dag, og ikke minst de oppgavene vi skal overføre.
Monica Mæland (Høyre), 2018-06-07:
Jeg forstår at det kan være vanskelig å henge med, det tror jeg mange kan slutte seg til i denne saken. For det første må ikke representanten Nordlund tillegge meg meninger jeg ikke har. Jeg innkalte ikke Møre og Romsdal, Hordaland, Sogn og Fjordane og Rogaland for å få dem til å skifte mening. Jeg innkalte dem for å ha en prosess hvor de medvirket til den innstillingen vi skulle gi til Stortinget, hvor jeg ønsket å lytte til argumenter for synspunktene de hadde. Det var rett og slett et ledd i å høre synspunkt. Det er også sånn at bl.a. representanten Nordlunds egen fylkesordfører i Sogn og Fjordane er veldig godt kjent med hva Språkrådet mener. Språkrådets innstilling er kjent for alle fylkeskommunene – ikke én av dem har ønsket å endre sin oppfatning etter at Språkrådets innstilling ble kjent. Det kommer heller ikke til å skje om denne sal skulle sende tilbake navnene. De har fattet sine beslutninger, man kan i dag velge å slutte seg til dem eller overprøve dem.
Monica Mæland (Høyre), 2018-06-07:
Jeg må være veldig tydelig: Jeg er grunnleggende uenig i representanten Nordlunds beskrivelse av hvordan prosessen har vært i denne saken. Den har vært svært grundig. Det finnes få saker der så mange folkevalgte har deltatt så bredt. Det finnes få saker som har vært så grundig diskutert både lokalt og sentralt. Representanten Nordlund kan sende saken tilbake, men man kommer til å få det samme svaret. Og representanten Nordlund kan velge å overstyre sine egne partifeller rundt om i det ganske land, eller velge å slutte seg til dem. Jeg er helt uenig i at vi trenger en ny prosess – vi trenger å få en avslutning. Jeg forstår at det er mange meninger om dette, jeg forstår at det er mye følelser. Det handler om identitet, det er sterke følelser, men man må faktisk fatte noen beslutninger. Det håper jeg Stortinget vil gjøre i dag.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2018-06-07:
Hvorfor vil ikke statsråden lovfeste ungdomsråd eller et annet medvirkningsorgan for ungdom som et minstekrav i kommunene?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2018-06-07:
Det var for så vidt ikke et svar på hvorfor man ikke ønsker å lovfeste ungdomsråd. Man viderefører jo bestemmelsen om et eget råd for eldre, som er en gruppe som allerede f.eks. har stemmerett og må sies å ha betydelig større tilgang på ressurser til å kunne ivareta sine interesser enn barn og unge har. I lys av det kan en jo argumentere for at man heller burde ha lovfestet minstekrav om ungdomsråd og ikke videreført kravet for eldre. Jeg synes det er bra at vi viderefører kravet om et eldreråd, men hva er det som gjør at man trekker streken og sier at det er greit å videreføre det kravet for eldre, men ikke ønsker å innføre et tilsvarende krav for en gruppe som i større grad har behov for lovfestet adgang til å påvirke beslutninger i kommunen? Hva var det statsråden vektla så mye tyngre som gjorde at ungdomsrådet havnet på utsiden av streken?