Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-03-15:
Unger som får diagnosen ADHD, og familiene deres, må kunne stole på at de får best mulig hjelp basert på gode faglige råd. I den årlige rapporten fra FNs narkotikakommisjon for 2004 er det en oversikt over bruk av medikamenter ved ADHD i 20 land. Det går fram, som representanten kjenner veldig godt til, at det er en stor økning i bruk av medikamenter ved behandling av ADHD. Det er også store variasjoner mellom landene. Norge peker seg ut ved å ligge høyt på statistikken. Medikamentforbruket i Norge er f.eks. 50 pst. høyere enn i England, og det er også hele fire ganger høyere enn i Sverige. USA og Island topper statistikken – i disse landene er forbruket tre ganger så høyt som i Norge. Nasjonale data for 2005 viste nok en kraftig økning i forbruket i Norge. En kartlegging fra SINTEF fra 2004 viser at det i gjennomsnitt tar fire år fra ADHD oppdages til diagnosen stilles, og at det er mangel på kapasitet, samordning og veiledning på området. På basis av denne kartlegginga ble det utarbeidet nye forskrivningsregler i mai 2005, og Sosial- og helsedirektoratet kom med en ny faglig veileder i november i fjor. I veilederen understrekes det at legemidler til unger aldri skal gis uten psykososiale støttetiltak. Det kan være foreldreveiledning, skolebaserte støttetiltak osv. Ved disse to tiltakene, altså nye regler og ny veileder, er kravene til diagnose og utredning skjerpet. Jeg forventer at de nye kravene vil stramme inn bruken av medikamenter til barn og unge med ADHD. Reglene er imidlertid så ferske at de ikke så langt har gitt utslag på statistikken over forbruket. SINTEF har fått i oppdrag å følge utviklinga over tid for å evaluere om regelverk og veileder virker etter intensjonene. Jeg deler representanten Dåvøys syn på at vi må skjerpe blikket når det gjelder koblinger mellom legemiddelindustrien og legene. I 2006 er det inngått avtale mellom de regionale helseforetakene og legemiddelindustrien som skal sikre etiske perspektiver og forsvarlig medisinsk metodeutvikling. Jeg har også bedt Helse Øst redegjøre for eventuelle bindinger mellom legemiddelindustrien og Nasjonalt kompetansesenter for ADHD, Tourettes syndrom og narkolepsi, som er underlagt Ullevål universitetssykehus HF. Det framgår av den redegjørelsen jeg har fått, at senteret har arrangert to konferanser i 2003 og 2004 med støtte fra legemiddelfirmaer som produserer legemidler for ADHD, og senterets leder har i 2005 mottatt fire foredragshonorarer fra ett av disse firmaene. Ullevål Universitetssykehus presiserer at all samhandling mellom sjukehuset og legemiddelindustrien nå er innskjerpet fra årsskiftet. Det er jeg glad for. Jeg vil presisere dette overfor samtlige regionale helseforetak. Videre kan jeg opplyse at Legemiddelverket følger nøye med på internasjonale vurderinger, og gir løpende råd til norske leger. Jeg ønsker også å få en nærmere oversikt over hvorfor Norge bruker fire ganger så mye medikamenter som Sverige til barn og unge med ADHD. Jeg har derfor bedt Sosial- og helsedirektoratet kontakte svenske fagmyndigheter om denne problemstillinga. Som kunnskapsministeren opplyste i tilknytning til et annet spørsmål om urolige klassemiljøer og ADHD tidligere, skal Utdanningsdirektoratet utarbeide en rapport om arbeid på tvers av fag og forvaltningsnivåer. Rapporten skal leveres innen 15. april i år. I likhet med representanten Dåvøy er jeg svært bekymret for det økende forbruket av medikamenter til unger med ADHD. Jeg vil følge utviklinga på området nøye. Jeg vil vurdere videre oppfølging når jeg har satt meg inn i rapporten fra Utdanningsdirektoratet og Sosial- og helsedirektoratets vurdering av forholdene i Sverige. En konsensuskonferanse, slik representanten Dåvøy foreslår, vil være blant de tiltak jeg ønsker å vurdere. Jeg vil også komme tilbake til Stortinget med en orientering om saken i løpet av inneværende år.