trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Beate Heieren Hundhammer (Høyre), 2003-04-03:
Er det kynisk å kreve best mulig tilbud til våre eldre? Jeg stiller spørsmålet fordi det i debatten om drift av pleie- og omsorgstjenesten er enkelte som framstiller konkurranseutsetting som en form for kynisk markedstenkning som medfører at våre eldre blir ofre for profitthensyn. Tvert imot er konkurranseutsetting med på å sikre et best mulig tilbud til våre eldre. Hele poenget med konkurranseutsetting er å vurdere en aktørs tjeneste opp mot andres, i motsetning til en situasjon der det offentlige har monopol på å utføre tjenester. Det er imidlertid underordnet om det er private aktører, ideelle organisasjoner eller det offentlige selv som vinner anbudsrunden. Det avgjørende er at brukerne får best mulig tjenester ved å sammenlikne ulike tilbud. Imidlertid er det viktig å understreke, som også sosialministeren gjorde i sitt innlegg, at det er kommunen som har ansvaret for kvaliteten i pleie- og omsorgstjenesten, uavhengig av driftsformen. Derfor må kommunene stille klare krav til kvalitet i tjenestene og ha systemer som sikrer at dette blir fulgt opp. Det er kommunens innbyggere som er oppdragsgivere for dem som utfører tjenestene, og det er de som definerer hva som er gode tjenester. Kommunen må derfor legge vekt på både kvalitet og brukertilfredshet, i tillegg til økonomiske betraktninger, når de vurderer anbud på omsorgstjenester. Den som vil vinne anbudet, må tilby det innbyggerne vil ha. Konkurranseutsetting innebærer at private aktører får anledning til å utføre tjenester, ikke å definere hva slags innhold de skal ha, og uavhengig av om man liker konkurranseutsetting eller ikke, er det vanskelig å benekte at konkurranseutsetting i seg selv har ført til mer fokus på kvalitet. Etter at Handlingsplan for eldre har medført at halvparten av alle bygg er nye eller renoverte, og at alle som ønsker det, får tilbud om enerom, er fokuset flyttet over på innhold. Statsråden redegjorde i sitt svar for konkrete satsinger, for rekruttering av personell til sektoren og for et program for å utvikle bedre ledelse og kompetanse. I tillegg kommer Regjeringen med sin varslede kvalitetsmelding i løpet av våren. Et lovutvalg er også satt ned for å forenkle helse- og sosiallovgivningen. Og endringer er allerede gjort: Statens helsetilsyn har fått det overordnede faglige tilsynet med sosialtjenesten, slik at helse- og sosialtjeneste ses i en sammenheng. Dette vil være med på å heve kvaliteten, uavhengig av om den eldre har institusjonsplass eller hjemmebasert omsorg, og uavhengig av hvilken driftsform kommunen velger. Dårlig og uverdig eldreomsorg opprører oss alle. Tragiske skjebner som vi har fått meddelt gjennom media, er historier om uverdig behandling som ikke skal forekomme. Derfor er det viktig å løfte debatten utover diskusjonen om private eller offentlige aktører og konkurranseutsetting. Den negative fokuseringen på privat sykehjemsdrift er en skikkelig avsporing av debatten. Svikt i eldreomsorgen skjer både ved offentlige og privatdrevne institusjoner. Etter Høyres mening er eldreomsorgen best tjent med en diskusjon om hvordan man kan gi gode tjenester, uavhengig av hvem som utfører dem.
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2003-04-03:
Sosialministeren har ved flere anledninger sagt at hun vil sørge for å fokusere på kvaliteten i pleie- og omsorgstjenestene, og gjentar det her i dag. Men det vi ser av handling, er at det åpnes for mer konkurranseutsetting og privatisering, mens Regjeringa og sosialministerens konkrete tiltak for å sikre kvaliteten lar vente på seg. Og dette haster. For sjøl om det blir gjort svært mye godt arbeid og mange eldre og pleietrengende får god omsorg og pleie i norske kommuner, er det fortsatt for mange rapporter om det motsatte. Og beskrivelsen av forholdene ved Risenga er dessverre bare en av mange. Mens dette skjer, er beskjeden og signalene fra Regjeringa til norske kommuner at de fortsatt må effektivisere, at de må konkurranseutsette mer og at de ansatte må løpe enda fortere. Det kan umulig bli god kvalitet av slikt. For SV er kvaliteten på den pleie og omsorg som den enkelte får, det aller viktigste. Alle skal være sikret et verdig liv, og dette kravet må regjering og storting stille til norske kommuner. Men SV er ikke med på å stille slike krav uten samtidig å sørge for at kommunene har mulighet og frihet til å skape denne kvaliteten. Regjeringspartiet Høyre, sosialministerens eget parti, har i den siste tida raljert over at SV ønsker større kommunal frihet samtidig som vi vil sette krav til kvalitet og standard på de tjenestene kommunene tilbyr, enten det gjelder barnehager, skoler eller det som er temaet her i dag, pleie og omsorg. For SV er det ingen motsetning i dette. Årsaken til det er at vi ønsker å gi kommunene en frihet som Høyre og Regjeringa ikke vil gi, nemlig den økonomiske friheten. Der Høyre vil gi kommunene sjølstyre og frihet til å forvalte knapphet og armod, vil SV gi kommunene frihet til å kunne tilby innbyggerne velferd og trygghet til alle ut fra den enkeltes behov. Der Høyre vil påtvinge kommunene konkurranseutsetting og privatisering, vil SV gi kommunene sjølstyre og frihet til å velge de løsningene på velferdsoppgavene som passer i den enkelte kommune, men med en kvalitet og en standard vi mener innbyggerne har krav på i et velferdssamfunn. Der Høyre vil gi pleiere og omsorgsarbeidere frihet til å løpe enda fortere, vil SV gi de ansatte frihet til å gi den pleie og omsorg de ønsker å gi, men som de i dag ofte ikke rekker på grunn av for lav bemanning. Dette er den grunnleggende forskjellen mellom Høyres og SVs kommunale sjølstyre. Når Regjeringa kommer med sine forslag til å heve kvaliteten i eldreomsorgen, enten det nå dreier seg om bemanning, kompetanseheving eller bedre ledelse og organisering, kan de regne med SVs støtte. Men vi er ikke med på å skape forventninger om en bedre eldreomsorg ute i kommunene uten å være villig til å betale prisen. Og det blir den store prøvesteinen for Høyre, sosialministeren og Regjeringa.
Magne Aarøen (Kristelig Folkeparti), 2003-04-03:
Enkeltdøme på sviktande kvalitet på sjukeheimar og omsorgssenter, slik det er synt til i interpellasjonen, reagerer Kristeleg Folkeparti sterkt på. Det kan ikkje aksepterast, uansett privat eller offentleg drift. Mange kommunar har ein vanskeleg økonomisk situasjon, men det kan ikkje vere ei orsaking for desse tilfella. Noko har gått gale for dei som er ansvarlege. No vil eg understreke at eg kjenner saka berre gjennom media, men det verker som det er eit truverdig og godt vitne. Om tilbodet er utført av kommunen sjølv, ein ideell kristen organisasjon eller eit privat firma, skal ikkje vere avgjerande for kvaliteten på tenesta. Då er ein inne på feil spor i alle fall. Dei tilsette har nokså lik kvalitet, vil eg tru, anten dei arbeider i ein privat, ein offentleg eller ein ideell organisasjon. Interpellanten tek opp problematikken omkring anbod og konkurranseutsetjing. For Kristeleg Folkeparti er det avgjerande at det vert sett kvalitetskrav som sikrar brukaren. Så får kommunane sjølve avgjere korleis dei vil ordne tilbodet til dei som treng ei teneste og som dei har ansvaret for. Skjer konkurranseutsetjing på ein slik måte at kvaliteten vert god og trygg, er ikkje hovudpoenget om det er eit privat eller eit konkurranseutsett tilbod. Kristeleg Folkeparti er uroa over rapportane vi får om at ideelle organisasjonar, som t.d. Sanitetsforeininga, må leggje ned drifta si fordi meir profittorienterte selskap utkonkurrerer dei. Vi veit at ideelle og kristne organisasjonar i tillegg til den avtala kvaliteten har mange frivillige i bakgrunnen som er med på å heve kvaliteten vesentleg. Dei gjev brukarane eit utvida tilbod med trivselsfremjande tiltak. Vi ser at konkurranseutsetjing kan ha noko for seg ein del stader, særleg i større kommunar. I mindre kommunar, som min heimearena, trur eg at konkurranseutsetjing på denne sektoren i dei fleste tilfella er lite aktuelt. Når det gjeld kommuneøkonomien, har Kristeleg Folkeparti og Regjeringa varsla at ein innser at kommunane har det for trongt, og at ein vil kome med auka midlar til kommunane for neste år. Lat meg til slutt leggje til at eg ser fram til den kvalitetsreforma som sosialministeren har sagt at ho vil leggje fram. Eg trur at vi i den samanhengen vil få ein ryddig og skikkeleg debatt om kvalitetsnivå og kva slags krav vi ynskjer at både kommunar og det offentlege skal setje til denne tenesta, som er så uhyre viktig, og som gjeld ei gruppe som vi på jamnen ikkje kan rekne med er i stand til å seie så veldig klart ifrå om det ikkje vert heilt tilfredsstillande.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2003-04-03:
Sosialministeren sier at hun ikke kan kommentere saken ved Risenga Bo- og Omsorgssenter. Men det er klart at sosialministeren og vi har ansvar for alle enheter, enten de er i offentlig eller privat regi. Sosialministeren vil heller ikke innrømme at konkurranseutsatt og privatisert omsorgsdrift fører til dårligere drift. Hun sier tvert om. Men ser da ikke sosialministeren hva som nå skjer i vårt naboland Sverige, som i mange tilfeller reverserer sine konkurranseutsettingsprosjekter fordi de ikke har ført til god drift? Så sier sosialministeren at det er bra at kvaliteten i eldreomsorgen er til debatt. Det er vi vel alle enige om, men det kan bli et munnhell. Sosialministeren sier videre at den politiske debatten bør konsentrere seg om hvilke verktøy man skal bruke. Ja, det er jeg helt enig i. Blant annet kompetanse og kvalitet er mantra for sosialministeren. Når det gjelder kompetanse, hadde vi i denne uken til behandling en sak i salen her der Regjeringen foreslo at kommunehelsetjenesteloven § 3-3 om kvalifikasjonskrav for helsepersonell ved ansettelser skulle oppheves. Jeg mener det er feil hvis vi ønsker å fokusere på kvalitet og kvalifikasjoner. Og jeg mener det blir enda mer feil hvis kommunene igjen skal konkurranseutsette dette. Hva slags krav og press kan konkurranseutsettingen da innebære for kommunen hvis kommunen ikke har et krav på seg til å ivareta kompetanse og kvalifikasjoner ved ansettelser? Og så til kvalitet. Det må det være ressurser til. Svak kommuneøkonomi gjør at driftsrammene for en del sykehjem allerede er for dårlig. Ved konkurranseutsetting til privat drift blir denne driftsøkonomien enda dårligere. Det skal være lavest mulig anbudsbeløp. Når anbudsbeløpet da er bestemt som en stram ramme for driften og har det som utgangspunkt, skal den private operatøren eller det private driftsselskapet også tjene sine penger, og dermed er det spist enda mer av lasset innenfor de stramme rammene for drift. Og hva blir da igjen til selve driftsbudsjettet og den rammen man har for kvalitet, når det gjelder alt det som rommes her – oppsummert til forsvarlighet, trygghet og trivsel? Ved romslige rammer kunne kommunene ha fått mer selvstyre og mer frihet til å velge egne løsninger, og vi kunne hatt mindre detaljstyring og øremerking. Det er nå svaret på det. Konkurranseutsetting er i hvert fall ikke svaret. Men at det er et bra samspill mellom både private og offentlige aktører i en del av helse- og omsorgssektoren vår, har vi aldri vært imot. Det har vi historie for, med Røde Kors, Sanitetsforeningen og en del andre som er inne. Men å lage dette om til profitt for noen få sterke aktører vil føre aldeles galt hen på sikt. Dessuten burde man, når man snakker om rammer for eldreomsorgen, også vært med og bygd ut de plassene det var behov for i 2001, nemlig 9 400 plasser. Svaret fra Regjeringen var 2 000.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2003-04-03:
Vi må dessverre erkjenne at ikke alt er som det skal være i Helse-Norge. Det har vært og er fortsatt for mange enkeltepisoder som viser svikt i eldreomsorgen. Og vi skal la oss berøre når enkeltmennesker lider urett, når hjelpetrengende eldre ikke blir behandlet som individer eller enkeltmennesker med ulike meninger, ønsker og behov. Alle har rett til å få en skikkelig vurdering av hvilke behov en har. Det må være selve grunnlaget for omsorgen. Men man skal være forsiktig med å generalisere i saker om enkeltpersoner. Det er stor forskjell på pasienter, og det er stor forskjell på pårørende. Det er trender en må slå ned på og forholde seg til. Jeg synes det er trist at interpellanten gjør denne debatten til en sak om privatdrevne sykehjem. Det er langt flere årsaker til ulykkelige enkelthendelser. Denne saken handler ikke om en institusjon er privat eller kommunalt drevet, ei heller er det snakk om bare ressurser. Holdninger, etikk og god ledelse er svært viktige faktorer. De eldre skal bli møtt med forståelse og verdighet, som det ble sagt her tidligere, enten sykehjemmet er offentlig eller privat drevet. Uverdige forhold innen eldreomsorgen må tas tak i enten driften er privat eller kommunal. Det er like ille uansett. For Høyre er ikke konkurranseutsetting et mål i seg selv. Det later til at opposisjonen overdriver den troen. Det er et middel for å få best mulig kvalitet i tjenestetilbudet. Prinsippet med konkurranseutsetting er at ett tilbud måles opp mot et annet, slik at man kan sammenligne kvalitet og kostnad. Vi mener at det gir et bedre grunnlag for gode tjenester enn en situasjon der en offentlig aktør har monopol på å utføre tjenestene. Vi har eksempler på dårlige kommunalt styrte sykehjem. Og Helsetilsynet har fastslått at det ikke er grunnlag for å hevde at kvaliteten er dårligere i privatdrevne sykehjem. Det er synd at partier som Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet ønsker å gjøre dette til en kamp mot private sykehjem. Konkurranseutsetting innebærer at krav til kvalitet spesifiseres nærmere. Kommunene kan være strengere. De kan definere behovene og så finne ut hva tjenesten skal inneholde. Man må vite hvor man vil, og hva man vil ha. Og etter en grundig prosess i kommunen og med god oppfølging kan bestemor være trygg på sykehjemmet – også hvis det er satt ut på anbud. Kommuner som har konkurranseutsatt pleie- og omsorgstjenester er ofte de som har kommet lengst i arbeidet med kvalitetskrav. For Høyre er det kvaliteten på eldreomsorgen som er viktigst, ikke hvem som utfører den. Og Høyre har dessuten tillit til at det lokale selvstyret og den kompetansen kommunene har til å finne løsninger for å sikre en god eldreomsorg, er det beste. Det vil være lokale variasjoner så lenge vi har med mennesker å gjøre.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2003-04-03:
Kari Lise Holmberg synes det er trist at dette blir en debatt om privatisering. Ja, det var dumt! Det er klart at hovedgrunnen til at en debatt der man diskuterer kvalitet i eldreomsorgen, også blir en diskusjon om privatisering, er at Høyre lanserer privatisering sammen med konkurranseutsetting som den store redningen for hvordan vi kan klare å skape bedre kvalitet. Når en da ikke får bedre kvalitet, må det være lov til å stille enkelte helt basale og enkle spørsmål som f.eks.: Hvis dette skulle gi så mye bedre kvalitet, hvorfor ser vi ikke den kvaliteten da? Hvorfor kommer ikke denne kvaliteten? Da er det vi drar fram våre argumenter, og det er da vi trekker våre slutninger om hvordan vi ønsker å organisere eldreomsorgen. Og den er fundamentalt annerledes enn Høyre tenker seg den. Det er en setning i Sem-erklæringen som er i ferd med å bygge ned eldreomsorgen og de andre velferdstilbudene i landet vårt, og det er setningen om at mindre og mindre av verdiskapningen her i landet skal gå til fellesskapet. Hva betyr det? Det betyr at mindre og mindre av det som drives av fellesskapet, skal få penger til å sikre en bedre kvalitet i årene som kommer, og at forskjellene mellom det offentlige tjenestetilbudet som finnes, det fellesskapet sammen skaper, og den private økonomien blir større og større. Slikt blir det altså dårligere kvalitet av, ikke bedre. En oppsummering når det gjelder økonomien ved forskjellige private sykehjem som ble foretatt i fjor, viste at ingen gikk med overskudd. De kommer altså ikke til å drive på den måten lenge. Ingen private aksjeselskaper kommer til å drive på lenge når de ikke tjener penger. Det går ikke an å kutte mer enn det man allerede har gjort. Da kutter man i kvaliteten. Det er det vi ser resultatene av nå. Det er kuttene overfor kommunene som ligger til grunn for det som skjer. Det ble trukket fram eksempler på at privatisering også kan gå på kvalitet. Men rundt omkring i de kommunene kommunalkomiteen – der Kari Lise Holmberg også er med – har besøkt, hører vi at de sier: Vi er nødt til å spare penger, derfor setter vi sykehjemmene våre ut på anbud. Det er vanskelig å lage presise kvalitetskrav. Dermed skaper altså anbudsutsetting mer byråkrati, ikke mindre. Jeg har en stefar som driver i industrien og jobber opp mot anbud. Han sier at for hver ting som kommer opp som ikke er spesifikt kontraktsfestet, må man krangle om hvem som skal betale. Dette skaper mer byråkrati og vanskeligheter på en helt annen måte enn om dette hadde skjedd innenfor det offentlige. Det er ikke noe folkekrav om konkurranseutsetting. Jeg har aldri sett en folkeaksjon for konkurranseutsetting på Løvebakken, i fakkeltog med slagord som f.eks. sier: Bestemor på anbud nå! Man gjør heller det motsatte.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2003-04-03:
Dessverre er det altfor mange enkelthistorier som viser svikt i eldreomsorgen, selv om vi ikke må glemme det gode arbeidet som gjøres i eldreomsorgen. Men vi ser og opplever at mange eldre ikke får dekket sitt grunnleggende behov. Slik kan vi ikke ha det. For regjeringspartiene som fører en politikk med mennesket i sentrum, er ikke dette tilfredsstillende. Det er tvert imot svært alvorlig. Fra regjeringspartienes side er vi villige til å se på dagens system med et kritisk blikk, og ikke minst er vi villige til å se på forandringer og forbedringer. Vi ønsker en konstruktiv gjennomgang av eldreomsorgen, der hovedfokuseringen skal være på innhold og kvalitet i tjenestene. Det er noe underlig å høre representanten Heikki Holmås, som ene og alene gjør dette til et spørsmål om private kontra offentlige tjenestetilbud, og framstiller det som en hovedsak for Høyre at vi kun ønsker private løsninger. Det er ikke tilfellet. Det vi ser, er at der man har private supplement, private sykehjem, er det mye som tyder på at man stiller strengere krav til kvalitet. Det er påfallende at det først er i forbindelse med at driften av enkelte sykehjem er blitt satt ut til private etter konkurranseutsetting, at kommunene har begynt med brukerundersøkelser. Hvorfor det? Nettopp fordi man er opptatt av kvalitet! Kommuner som har konkurranseutsatt pleie- og omsorgstjenester, er ofte de som har kommet lengst i arbeidet med kvalitetskrav. Konkurranseutsetting tvinger nemlig kommunene til å tenke gjennom problemstillinger knyttet til kvalitet, definere kvalitet og sette kravene ned på papiret. Det interessante spørsmålet her er: Hvorfor har ikke alle sykehjem, offentlige som private, grundige brukerundersøkelser? Og hvorfor er det slik at i de kommuner der man bruker private sykehjem, har man kommet lengst med brukerundersøkelser? Det er kvaliteten som betyr noe, ikke hvem som leverer tjenesten. For regjeringspartiene er det kvaliteten på eldreomsorgen som er det viktigste, ikke hvem som utfører tjenesten. Derfor mener vi at det må satses enda mer enn det gjøres på brukerundersøkelser. For oss er det viktig å fokusere på hva det er som plager folk. Våre eldre fortjener at man kommer til bunns i problemene, uten å være redd for hvilket svar man kommer til å få. De fortjener at vi tar problemene på alvor og ser hvilke løsninger vi kan komme opp med, slik at historier som dette ikke skjer igjen. For å få økt kvalitet i eldreomsorgen må man finne ut om det tilbudet som gis, er godt nok. Dette klarer vi kun ved å spørre dem det gjelder, og de som bruker tjenestene.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2003-04-03:
Kommunene har ansvaret, sier sosialministeren gang på gang. Det er å skyve fra seg det ansvaret sosialministeren har. Kommunene skal tilby innbyggerne det de vil ha, sa representanten Beate Heieren Hundhammer fra denne talerstol. Dette er bare ord og har ingen sammenheng med virkeligheten ute i kommunene i dag. Sosialministeren skrøt også av Moss kommune, som er styrt av Høyre og Fremskrittspartiet, der mange sykehjem er konkurranseutsatt, uten at det har gitt kommunen bedre budsjetter eller bedre tjenester – tvert om. Moss kommune sliter med økonomien og prøver å få det billigste anbudet gang på gang. Nå sier rådmannen at nok er nok. Nå er det ikke noe mer å hente. Representanten Holmberg sa at konkurranseutsetting er et middel for å få best mulig kvalitet. Da kan man ikke gjøre som Moss kommune har gjort. Tilsynslegen ved Melløsparken sykehjem har skrevet brev til kommunen om at tilstanden ved og kvaliteten på sykehjemmet er meget alvorlig. Pasienter får liggesår på grunn av mangel på pleie. Det gis for mye beroligende midler. Det er mangelfull ajourføring. En pasient mishandler en annen. Men da kom kommunen på befaring og sa at alt var såre vel – og kuttet ytterligere i bemanningen. Kommunen er bundet av at de ikke kan bevilge mer penger og håndterer også sakene deretter. Da kan ikke vi tro at kommunens tjenester får bedre kvalitet. Nå tror jeg Stortinget må være seg sitt ansvar bevisst. Hvis vi mener noe med at de eldre skal få bedre kvalitet på de tjenestene de tilbys, må vi også være villige til å bevilge de midler kommunene trenger for at så skal skje.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2003-10-06:
Jeg foreslår Kjell Engebretsen.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2003-10-06:
Jeg er glad for at statsministeren nevnte arbeidsledigheten i sitt innlegg. Og det er riktig at det er mange årsaker til den høye arbeidsledigheten vi nå opplever i Norge. Men én årsak til den høye ledigheten er at Regjeringen lenge undervurderte faren for at arbeidsledigheten ville øke. De som advarte mot økende ledighet, ble beskyldt for å svartmale, og Regjeringens tiltak kom altfor sent og var altfor svake. Nå er det fare for at Regjeringen undervurderer faren for at ledigheten biter seg fast på et høyt nivå. Vi har lang erfaring for at selv om økonomien begynner å gå bedre, selv om næringslivet for øvrig begynner å bli optimister, biter ledigheten seg lett fast, blir værende på et høyt nivå, selv om økonomien og konjunkturene snur. Derfor er jeg opptatt av om statsministeren forstår betydningen av målrettede tiltak for å få gitt de arbeidsledige opplæring, kvalifisering, slik at de lettere kommer seg i jobb. Det er et lavmål på arbeidsmarkedspolitikken nå i forhold til hva vi hadde sist gang det var høy arbeidsledighet. Da ble det satt inn massive tiltak for å sørge for at de ledige kom tilbake i arbeid når økonomien snudde, og vi lyktes med den politikken. Nå er tiltaksnivået på et historisk lavmål, og det øker faren for at arbeidsledigheten biter seg fast på et høyt nivå, og på nytt undervurderer Regjeringen problemene i arbeidsmarkedet.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2003-10-06:
Iblant når man hører statsministeren tale, kan man få inntrykk av at han nærmest leder en sentrumsregjering som vekselvis kan hente støtte fra den ene og fra den andre side i politikken. Det gjør han ikke, han leder en Høyre-dominert regjering. Det var i og for seg slik sett prisverdig at han erkjente at Regjeringen har et spesielt forhold til Fremskrittspartiet, som innsatte Regjeringen. Men den gjorde mer enn det. Regjeringen og Fremskrittspartiet har et felles politisk grunnlag. Det er stemt over en regjeringserklæring her i denne sal, og den erklæringen bygger på Sem-erklæringen og over 50 skriftlige svar fra Regjeringen til Fremskrittspartiet. Det er denne felles politiske plattform, der man bl.a. går inn for 12 milliarder kr i ekstra skattelette de to neste årene, som er det politiske grunnlaget for Regjeringen, og som gjør at det ikke er hipp som happ om man samarbeider til venstre eller til høyre. Man har et felles politisk grunnlag som ligger til høyre i Stortinget, og som forutsetter at man samarbeider til høyre dersom man skal gjennomføre dette. Nå oppstår det noen ganger litt usikkerhet om statsministeren faktisk står ved det politiske grunnlaget. Står f.eks. statsministeren fortsatt ved løftet om 12 milliarder kr lavere skatt de to neste årene?
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2003-10-06:
Arbeiderpartiet gjorde mer for å fornye offentlig sektor og de offentlige velferdsløsningene i de 17 månedene vi satt med regjeringsansvaret, enn denne regjeringen har greid på to år. Vi la fram en omfattende fornyelse av sykehusvesenet vårt, av forsvaret vårt og av høyskolen, med kvalitetsreformen. Vi satte igang kvalitetshevingen av grunnskolen, politireform og mange andre store reformer. Når det gjelder fornyelse av offentlig sektor, gjør denne regjeringen én alvorlig feil, og det er at den setter likhetstegn mellom fornyelse og privatisering. Det er selvsagt ingen som er imot at det skal være private i eldreomsorgen, det trodde jeg også representanten Oddvard Nilsen fikk med seg i valgkampen. Det det handler om, er ikke om det skal være Kirkens Bymisjon, Frelsesarméen eller andre sanitetsforeninger som driver eldreomsorg. Det det handler om, er at vi, i likhet med f.eks. statsminister Bondevik, advarer mot at man går for langt i kommersialisering av grunnleggende velferdstjenester, enten vi snakker om skole eller eldreomsorg. Så der tror jeg Høyre og Kristelig Folkeparti bør snakke sammen, istedenfor å rakke ned på Arbeiderpartiet.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2003-10-06:
Arbeiderpartiet er for en aktiv næringspolitikk, og vi har vært det hele tiden. Problemet med Fremskrittspartiet er at de er det noen ganger, og så er de mot det andre ganger. For eksempel: Det viktigste redskapet for en aktiv næringspolitikk er Statens nærings- og distriktsutviklingsfond. Det er der vi gir tilskudd til nye bedrifter, det er der vi gir forsknings- og utviklingskontrakter, det er der vi bidrar til at det offentlige stimulerer til nyetableringer, til nye virksomheter i Norge. I alle år har Fremskrittspartiet vært mot SND. Det er ikke så mange år siden de kalte det nærmest korrupsjonslignende ordninger når vi drev med den type virksomhet. Nå har de snudd trill rundt. Arbeiderpartiet er for at staten bruker penger på å investere i norsk næringsliv. Derfor er vi for et sterkt statlig eierskap i bedrifter som Hydro, Telenor og Statkraft – bl.a. gjennom SND. Fremskrittspartiet har vært mot dette i mange år. De har vært mot statlig eierskap og har vært for å selge seg ut. Nå har de snudd trill rundt. Jeg er glad så lenge de inntar det standpunktet, det er i hvert fall bedre enn det forrige. Men det er vanskelig å forholde seg til Fremskrittspartiets næringspolitikk, fordi den forandres så ofte. Så stol på Arbeiderpartiet – originalen er best!
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2003-10-06:
Nå er Kristin Halvorsen veldig spent på svaret, til en avveksling. Da vil jeg si at jeg godtar ikke valget. Jeg kommer aldri til å godta at Arbeiderpartiet, dersom vi bestemmer oss for og mener at tiden er inne til å ta opp igjen spørsmålet om EU-medlemskap, må velge mellom et forpliktende samarbeid bl.a. med SV, og å gjøre det vi mener er riktig i Europa-politikken. Jeg mener det spørsmålet like gjerne kan returneres til SV, om SV vil gjøre at EU-saken skal stå i veien for et forpliktende samarbeid mellom våre to partier. Vi har ikke konkludert, vi mener vi skal bruke litt tid på å tenke oss om nå. Det er riktig at jeg vet hva jeg mener om det grunnleggende spørsmålet, nemlig at Norge hører hjemme i et forpliktende europeisk samarbeid, og slik sett mener at vi hører hjemme som medlem av EU. Men jeg har et åpent og nysgjerrig forhold til spørsmålet om når vi skal ta opp igjen spørsmålet om norsk medlemskap og en ny folkeavstemning. Og jeg har et åpent og nysgjerrig forhold til andre sider ved EU-samarbeidet, som det sikkerhetspolitiske, eller hvorvidt vi f.eks. skal følge opp det statsministeren har tatt opp, muligheten av å velge en svensk løsning: være medlem av EU, men ikke delta når det gjelder euro.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2003-10-06:
Først vil jeg takke for spørsmålet om EU. Da vil jeg si at jeg ser og hører nyanser mellom parlamentarisk leder Lilletun og statsminister Bondevik i tilnærmingen til EU. Bondevik er i tenkeboksen. Lilletun er ikke der, så vidt jeg forstår, men hadde kanskje hatt godt av å oppholde seg der han også. Vi er jo ikke dit kommet at vi skal vurdere en fiskeriløsning eller vurdere en landbruksløsning. Dit vi er kommet, er for det første at selv om vi mener at tiden ikke er inne for å søke medlemskap, må vi forholde oss til at EU har endret seg, at det blir 25 medlemsland, og at det kan ha betydning bl.a. for i hvilken grad EU kan være en sikkerhetspolitisk balanserende kraft i forhold til USA, hva det betyr for EØS-avtalen og den type spørsmål. Det er viktige spørsmål enten vi er for eller mot EU-medlemskap. Det andre er at når EU utvides og endres, er kanskje tiden inne til å diskutere om vi skal reise spørsmålet på nytt, og hvilke krav vi da skal stille, f.eks. i forhold til fisk og landbruk eller i forhold til det monetære samarbeidet. Det har jeg en åpen og søkende holdning til. Slik sett er jeg i hvert fall litt inne i tenkeboksen med deler av hjernemassen. – Bare små!
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2003-10-06:
Fordelen med ikke å tenke seg om er at man slipper å tenke nye tanker, og da kan man svare veldig enkelt og greit på alle spørsmål. Men fordelen ved å tenke seg om er også at man da kanskje noen ganger utvikler nye og bedre standpunkter. Arbeiderpartiet er ikke der at vi har konkludert på alle spørsmål, spesielt ikke alle de spørsmålene representanten Haga nå stilte meg. Det vi har sagt, er at vi ønsker en ny debatt. Det ønsker folk i Arbeiderpartiet enten de er ja eller nei, eller tilhører den store gruppen både i Arbeiderpartiet og i det norske folk som er nysgjerrige, som er spørrende, og som er i tvil. Ikke minst av hensyn til de menneskene, i og utenfor Arbeiderpartiet, tror jeg vi skal ta vare på nysgjerrigheten, ønske den velkommen og så spørre oss litt fram. Representanten Haga skal få svar på hva vi mener om hvorvidt man kan endre fiskeriløsningen, eller hvorvidt man skal se for seg et EU der vi deltar i noe samarbeid, men ikke i alt samarbeid. De svarene skal komme. Men først skal vi ha en debatt som tar vare på den åpenheten som veldig mange mennesker i Norge har i forhold til de store endringene som nå skjer i Europa. For Senterpartiet er det på mange måter veldig enkelt: De vet nøyaktig hva de mener på ethvert tidspunkt, og dermed blir det også ganske kjedelig i Senterpartiet.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2003-10-06:
Jeg vil gjerne ønske både Hagen og Bondevik lykke til som pensjonister. En av hovedutfordringene med å debattere med Fremskrittspartiet er at de så ofte endrer mening. Det kan i og for seg være greit å endre mening hvis man ærlig og oppriktig innrømmer at man har kommet til en ny og bedre erkjennelse og så sier det. Men Fremskrittspartiet har en tendens til ikke å innrømme at de endrer mening, men bare forandrer standpunkt og vingler fram og tilbake. Da får man noen ganger inntrykk av at det nye standpunktet kanskje henger mer sammen med at det er politisk opportunt, eller at man kan plage noen andre med å ha det standpunktet inntil man forandrer standpunkt på nytt. Synet på flertallsregjeringer er et eksempel på dette fra Fremskrittspartiets side. Carl I. Hagen har sagt at det er hipp som happ, det spiller ikke noen rolle hvem som sitter i regjering, for det er Stortinget som uansett bestemmer. Han sa til Bergens Tidende 16. april 1997: «Det var i gamle dager at det var av avgjørende betydning hvem som satt med regjeringsmakten. Derfor er det stort sett bare politiske journalister og de som tar mål av seg å bli statsråder som er opptatt av dette.» Det spiller ingen rolle hvem som sitter i regjering. Vel, det er mulig Hagen nå tar mål av seg til å bli statsråd, men det er i hvert fall helt nytt at Fremskrittspartiet er opptatt av flertallsstyre.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2003-10-06:
Jeg er glad for at SV er enig med Arbeiderpartiet i at vi trenger en åpen og nysgjerrig debatt om Norges forhold til EU og Europa. Derimot er jeg litt usikker på hva den nysgjerrigheten går ut på i SV, fordi jeg oppfatter det slik at SV mener at man allerede nå skal utelukke at det overhodet kan komme på tale å reise om igjen spørsmålet om norsk medlemskap i EU i hele neste stortingsperiode, dvs. helt fram til 2009. Og da er det litt uklart hva vi egentlig skal være nysgjerrige og åpne i forhold til. Jeg har ikke konkludert, Arbeiderpartiet har ikke konkludert, men det er nettopp derfor vi er nysgjerrige og åpne. Det kan tenkes at vi anbefaler en søknad, det kan tenkes at vi ikke gjør det, det kan tenkes at vi har en åpen tilnærming også i neste periode. Dessuten er det altså viktige diskusjoner rundt euro, fiskeri og landbruk som hører hjemme i en slik åpen og nysgjerrig debatt. Men SV har konkludert, og da forsvinner noe av åpenheten når man sier at vi skal utelukke det, legge det til side. Jeg mener at SV ikke bør gjøre EU-saken til en sak som hindrer et forpliktende sentrum-venstre-samarbeid. Ett område kan SV kanskje være nysgjerrige og åpne i forhold til, og det er EØS-avtalen. Jeg er spent på om SV fortsatt mener at vi bør si opp EØS-avtalen.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2003-10-06:
Først bare for ordens skyld: Det er helt riktig som representanten Oddvard Nilsen sier, at han ikke ser en samlet opposisjon. Det har heller aldri vært min ambisjon å stå sammen med Fremskrittspartiet i opposisjon til denne regjeringen. Det er heller slik at Regjeringen har et problem når den ikke står sammen med sitt parlamentariske grunnlag, som er Fremskrittspartiet. Det andre jeg har lyst til å ta opp, er at denne regjeringen legger opp til tidenes avgiftsøkning for tusenvis av bedrifter i Distrikts-Norge. Det skyldes at man har akseptert ESAs opplegg om at det må innføres full arbeidsgiveravgift i hele Distrikts-Norge med unntak av Nord-Troms og Finnmark. For Nord-Troms og Finnmark har Regjeringen gjort seg nytte av en politisk unntaksbestemmelse som gjør det mulig å fravike statsstøtteregelverket. Mitt spørsmål til representanten Oddvard Nilsen er: Kan han forklare meg hvorfor han har begrenset det bare til Nord-Troms og Finnmark, men aksepterer at man ikke skal bruke den unntaksbestemmelsen, f.eks. for resten av Troms, for Nordland, for fjellregionen i Oppland, Hedmark og Buskerud og mange andre distriktskommuner? Vi mener at Regjeringen skulle bedt om et større unntak og gav også uttrykk for det i EØS-komiteen.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2003-10-06:
Det er en ærlig sak at Kristelig Folkeparti er uenig med Arbeiderpartiet i synet på differensiert arbeidsgiveravgift. Men jeg er dypt uenig i den konklusjonen man har kommet til, fordi denne diskusjonen handler ikke om hva vi gjorde for tre, fire og fem år siden. Da slåss Bondevik I-regjeringen, Stoltenberg-regjeringen og Jagland-regjeringen for å få ESA til å akseptere ordningen. Det lyktes vi ikke med. Det vi fikk til, var å få noen år ekstra. Det er vi glade for. Da det arbeidet var avsluttet, gjenstod det én mulighet, og det var å bruke den politiske unntaksbestemmelsen, som jeg tror kan tilsidesette regelverket. Den er blitt brukt for Nord-Troms og Finnmark. Det er veldig bra. Det vi anklager Regjeringen for, er at den ikke har tatt opp på politisk plan et ønske om at større deler av Norge kunne unntas. Vi har fått skriftlig svar om at det ikke har vært tatt opp én eneste gang av statsminister, finansminister eller utenriksminister at man skulle ha hatt et større unntak. Når Regjeringen overhodet ikke har tatt opp spørsmålet om et større fritak, mener vi at den har hatt en skandaløs, passiv holdning til det absolutt viktigste distriktspolitiske virkemiddelet. Regjeringen har bare bøyd seg for byråkraters og diplomaters vurderinger av hva som er mulig, og har ikke gjort et skikkelig politisk arbeid. Det er skandalen i denne saken.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2003-10-06:
På vegne av representanten Åslaug Haga og meg sjøl vil jeg få lov å sette fram forslag om å opprette et uavhengig distriktsombud som skal arbeide for samordning og utvikling av innsats rettet mot distriktene. Og på vegne av representanten Åslaug Haga og meg sjøl vil jeg få lov å foreslå at det etableres et lokaldemokratisk idéutvalg.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2003-10-06:
Statsministeren er opptatt av velferdsproblematikken. Løsningene på velferdsproblematikken i Norge har nesten bestandig skjedd i krysningen mellom sentrumspartiene, Arbeiderpartiet og SV – Kristelig Folkeparti inkludert. Under valgkampen uttalte statsministeren at kommuneøkonomien neste år skal få det største løftet noensinne. Velferden løses jo lokalt. Med en felles bekymring over den lave valgdeltakelsen tror jeg det er ytterst viktig for partiene og Stortinget at vi drøfter spørsmålet om tillit til den politikken vi formidler. Det er nødvendig å ha en ærlig dialog med velgerne. Da har jeg to spørsmål til statsministeren. Det ene er om han ser noe behov for å nyansere det bildet han har skapt i valgkampen omkring kommuneøkonomi i forhold til den hverdagen norske kommuner nå kommer til å møte i 2004. Det andre spørsmålet er om den lokale handlefriheten som denne regjeringen snakker om i forhold til kommunene, også skal gjelde i spørsmålet om sammenslåing av kommuner og i spørsmålet om de i forhold til infrastruktur skal tvinges inn i en situasjon der de må sammenslås?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2003-10-06:
De siste par årene har jeg ofte forundret meg over at Arbeiderpartiet, som jo er så opptatt av næringspolitikken, ser ut til å gjøre næringspolitikk synonymt med gasskraftverk og Snøhvit. Det er liksom de to tingene det handler om for Arbeiderpartiet når det gjelder næringspolitikk. Men det er jo med respekt å melde en nokså smal måte å se på problemstillingen på. Ja, Senterpartiet vil være med og diskutere hvordan en kan føre en mer målrettet næringspolitikk. Vi mener at det er to konkurransefortrinn dette landet har som bør utnyttes på en helt annen måte enn vi gjør i dag. Det ene er at vi har en befolkning med et veldig høyt kunnskapsnivå, og det bør vi utnytte til å satse mer på kunnskaps- og teknologiutvikling enn det vi gjør i dag. Det andre er at vi har en stat med en sterk kapitalbase, og den kapitalbasen bør utvikles i forhold til norsk næringsliv – mer kapitaltilgang for spesielle næringer og mer kapitaltilgang for en del av bedriftene i dette landet. Disse problemstillingene vil vi gjerne diskutere med Arbeiderpartiet dersom vi bare kan komme forbi den gasskraftdiskusjonen som Arbeiderpartiet bestandig skal henge seg opp i, og inn på en del av de områdene der det faktisk er mulighet for å få til et fornuftig flertall. Det første vi kan gjøre sammen, er sjølsagt å stemme for det forslaget som Senterpartiet har fremmet i dag.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2003-10-06:
Ja, Senterpartiet er opptatt av det som har vært de næringspolitiske utfordringene, både for fiskeindustrien og for all annen næringsvirksomhet. Vi har vært sterkt bekymret de siste to årene under denne regjeringen. For Regjeringen har rasert en god del av støtten til SND og til forskning, også til marin forskning. En kan nå komme til å stå overfor tidenes avgiftsøkning for næringslivet, ikke minst i Kristiansens eget hjemfylke, Nordland. Det er rett og slett dramatisk, det en står overfor når det gjelder denne regjeringens mangel på næringspolitisk gangsyn. Når det gjelder oppsigelse av EØS-avtalen, er det riktig at Senterpartiet mener det er et alternativ. Vi ser med interesse at NUPI, Norsk utenrikspolitisk institutt, nettopp har laget en utredning der en har sett på mulighetene knyttet til både EU-medlemskap, EØS-medlemskap og en sveitsisk løsning, med flere bilaterale avtaler. Vi synes det er positivt at den type alternativer endelig kommer på bordet.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2003-10-06:
Senterpartiet stemte imot den nye klimaavgiften knyttet til prosessindustrien som Regjeringen fikk igjennom, sammen med Sosialistisk Venstreparti. Grunnen til at vi stemte imot den – sammen med Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet, for øvrig – var at vi syntes det var blodig urettferdig at én liten del av norsk industri skulle pålegges en slik avgift, i en tid da ingen annen industri var pålagt en slik avgift, men også i forhold til resten av norsk næringsliv. Så på det punktet har vi allerede en viss felles holdning å vise til, men derfra og til det som jeg vil kalle den ryggesløse miljøpolitikk som Fremskrittspartiet står for, er det en så lang vei å gå at det tror jeg ikke Fremskrittspartiet skal forvente at Senterpartiet blir med på. Vi har en helt annen holdning til miljøpolitikk enn det Fremskrittspartiet har, men vi er åpne for at det må være en rettferdighet og en viss fordeling av den byrden som blir pålagt næringslivet når det gjelder miljøpolitikken, og det skjedde ikke i forbindelse med klimaavgiften.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2003-10-06:
Det er riktig at Senterpartiet og SV har vært enige om den differensierte arbeidsgiveravgiften. Av og til får jeg en følelse av at SV synes det er veldig viktig å fortelle at så og så mange regjeringer ikke har gjort noe med den. Men når vi sier at ok, la oss komme oss videre og prøve å få gjort noe nå, setter SV seg litt tilbake og sier at nei, vi vet ikke helt om vi vil allikevel, for vi er redde for konsekvensene. Jeg mener at det ikke er grunnlag for å være det. Det statsministeren sa i Verdens Gang omkring valget angående millionbøter til norsk næringsliv, er faktisk ikke riktig. Amund Utne i ESA har sjøl bekreftet at det ikke gis bøter ved statsstøttesaker. Det gis i tilfelle etter en domstolsbehandling, og det er ikke det vi snakker om i dette tilfellet. Vi snakker om en sak som er i en prosess. Regjeringen har ikke fått noen bindende melding fra ESA om at et system som er mer omfattende enn i dag, ikke kan godtas, for ESA skal ikke gi noen forhåndsmelding på det, og ESA har ikke hørt noen ting fra Regjeringen om det. Det bekreftes også i et brev i dag til Nordnorsk Verftssamarbeid fra nettopp ESA.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2003-10-06:
Jeg kan forsikre Venstre om at det på ingen måte betyr at Senterpartiet har gitt opp distriktspolitikken. Vårt forslag om et distriktsombud er en parallell til det svenske Glesbygdverket, men det er vanskelig å kalle et norsk ombud for Glesbygdverket. Vi har slitt litt med navnet, jeg skal være enig i det, men poenget er at det skal være et organ som ivaretar interessene til distriktene og bidrar med fakta- og grunnlagsmateriell i forhold til hvilke konsekvenser ulike avgjørelser får for distriktenes del. Det har fungert veldig godt i Sverige. Glesbygdverket har en viktig rolle. Vi mener at en slik institusjon også kunne fått en viktig rolle i Norge. For øvrig er jeg enig i at Senterpartiet og Venstre har mye til felles når det gjelder distriktspolitikken. Jeg regner derfor med at ombudet fra Venstre vil sørge for at det blir uaktuelt å tvinge kommuner til å slå seg sammen ved å love dem bredbånd eller bruer, eller å gå inn for at det faktisk skal kunne tvinges igjennom kommunesammenslåinger.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-10-06:
Nei, Regjeringen har ikke undervurdert faren for stigende arbeidsledighet, så det første Samarbeidsregjeringen gjorde, var faktisk å oppjustere Stoltenbergs egne ledighetsprognoser i hans budsjett. Det viste at vi var klar over hva som kunne komme. Derfor har også Regjeringen fra dag én ført en politikk med sikte på å få en så lav ledighet som mulig. Jeg er enig med representanten Stoltenberg i at det er en fare for at ledigheten biter seg fast. Derfor setter vi inn tiltak for å presse den ned igjen, med en finanspolitikk, med et inntektspolitisk samarbeid, med en innovasjonspolitikk, med skatte- og avgiftslettelser, som alt skal bidra til dette. Når det gjelder tiltaksplasser, er faktisk situasjonen den i dag at ca. 150 000 mennesker vil være innom tiltaksplasser i løpet av året. Vi har styrket Aetat, og vi omorganiserer arbeidet for at folk ikke skal bli gående lenge på tiltak, men gjennom bl.a. jobbklubbarrangementer komme raskere ut igjen. Det er viktigere enn et høyt antall tiltaksplasser, hvor folk kan bli gående for lenge.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-10-06:
Det er riktig at vi har en del strenge miljøregler i Norge som en ikke har i alle andre land, men det er jo nettopp fordi Norge skal være et miljøpolitisk foregangsland. Jeg tror ikke det står i strid med arbeidsplasser og sysselsetting. Tvert om, innenfor miljøsektoren ligger det mange muligheter for å skape nye arbeidsplasser, bl.a. når det gjelder utvikling av alternativ energi. Hvis vi skulle la sysselsettingspolitikken skje på bekostning av miljøansvaret vårt, ville det være en uhyre kortsiktig politikk, ikke bærekraftig i det hele tatt. Vi vil ha en bærekraftig utvikling. Når det gjelder forholdet til opposisjonspartiene, har vi det spesielle forholdet til Fremskrittspartiet at det var deres medvirkning som gjorde at vi har Samarbeidsregjeringen. Det har vi erkjent. Derfor jobber vi systematisk bl.a. for å følge opp svarene på 54 spørsmål som vi fikk fra Fremskrittspartiet ved regjeringsdannelsen. Men vi har også sagt at vi vil ha friheten til å samarbeide med andre partier der hvor det er naturlig. Det er litt underlig å høre representanten Hagen nå om dagen – han skal teste hvor vennlige vi er, etter at han har holdt på og skjelt oss ut i flere uker. Han har også antydet at han selv kan medvirke til en parlamentarisk situasjon som vil gi en sosialistisk regjering. Så jeg tror nok at det kan bli hr. Hagen som kommer opp i et slikt valg.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-10-06:
Jeg har vel ikke snakket brautende verken om skatter og avgifter eller andre ting som denne regjeringen har oppnådd. Men jeg er meg fullt bevisst og har ingen problemer med å forsvare at vi har gitt skatte- og avgiftslettelser, bl.a. av den grunn at det alt vesentlige av disse har gått til norske bedrifter og styrket norske arbeidsplasser. Uten dem hadde sysselsettingen og ledighetssituasjonen sannsynligvis vært langt vanskeligere. Kampen mot ledigheten er en hovedsak for denne regjeringen, og vi har innrettet skatte- og avgiftspolitikken ut fra at den skal vi vinne. Det skammer jeg meg overhodet ikke over. Det er ikke Høyre som har stukket av med de store pengene. Hvis en ser hva vi virkelig har brukt penger på i de senere år, vil en se at det er i stor grad – og det står alle tre partier bak –velferdsoppgaver, og det er kampen mot fattigdom, ikke minst ute i de utviklingslandene hvor den er aller størst. Vi hører nesten aldri SV lenger snakke om utviklingsbistand. Hvor har det blitt av SVs engasjement for de fattige i verden – siden hun etterlyser mitt på andre områder?
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-10-06:
Når det gjelder kommuneøkonomien, har jeg henvist til kommuneproposisjonen som ble framlagt for Stortinget i vår, og som varslet hva som vil komme i overføringer til neste år. Det er det eneste området hvor en viser kort før selve statsbudsjettet er lagt fram. Regjeringen kommer til å holde seg innenfor de rammer som vi der presenterte. Jeg tror aldri jeg har sagt at det er det største løft noensinne. Jeg husker bl.a. et løft som sentrumsregjeringen var med og framforhandlet med Arbeiderpartiet, hvor vi løftet overføringene med 5 milliarder kr. Men jeg har sagt at det er det største løft på flere år, og det står jeg ved. Når det gjelder sammenslåingsspørsmål i kommunesektoren, har samarbeidspartiene sagt at det skal skje frivillig, og ikke ved tvang. Det er vår holdning fortsatt, men vi registrerer med en viss interesse at det pågår drøftinger nå mellom enkelte kommuner i noen av våre fylker om slike frivillige sammenslåinger for å få mer penger til velferd.