trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jan Petersen (Høyre), 2004-01-27:
Jeg skal, klok av skade, ikke kommentere den siste delen av Åslaug Hagas innlegg, bare kort konstatere at det var en serie feilvurderinger, som alltid går ut på at Senterpartiet vet best. Hun kan være ganske forsikret om at dette går Regjeringen inn i med stor tyngde og med stort alvor, men ikke minst med en forståelse av hvordan dette spillet til sjuende og sist er, hvor tunge grupperingene er, og hvor det er viktig å trykke på. Derfor var de fleste av de påstandene som fremkom, grunnløse. Så vil jeg gjerne si en ting som, bare for faktums skyld, er viktig å legge til grunn. Det var jo slik at de såkalte Singapore Issues førte til bruddet i Cancun. Det er forbausende å se hvordan disse problemene nå sannsynligvis er ute av diskusjonen. Så vidt jeg kan se, er det bred enighet om at det bare er ett av dem som kommer til å gå inn i sluttrunden, nemlig den såkalte handelsfasiliteringen, mens de øvrige omstridte spørsmål vil bli lagt til side. Og det er derfor landbruket nå blir så sterkt eksponert som det blir. Representanten Høglund har helt rett i at jeg ikke har signalisert noe rundt posisjonene. Det tilhører jo ikke forhandlingens ABC i et åpent stortingsmøte å drodle rundt hvor man har tenkt å gi seg og ikke gi seg, så det vet jeg i hvert fall at Høglund og jeg er enige om, om ikke andre er enige om det. Så må jeg si en ting om u-landsposisjoner, nemlig at det er en grunnleggende holdning fra u-landenes side at de skal gi mindre enn i-landene. Det betyr jo at vi ikke umiddelbart kan koble oss på noe som u-landene ville ha glede av, fordi vi ubestridt er et i-land. Det resonnementet må legges til grunn. Det andre jeg nesten må få lov til å si, er at jeg håper ingen tror at vi slipper unna i denne debatten med bare å snakke om eksportstøtte, for da er det de andre i-landene som først og fremst må gi konsesjoner, ikke Norge. Det er selvfølgelig noe man vil greie å se igjennom. Det er for naivt å tro at det er virkeligheten man vil stå overfor. Jeg tror veldig mye av denne debatten vil dreie seg om virkelighetsoppfatning og hvordan det reelle forhandlingsbildet til sjuende og sist er. Jeg vet jo utmerket godt hvordan det blir med budbringeren i den sammenhengen, det er gjerne budbringeren som får skylden for verdens fortredeligheter, det kommer vi sikkert til å få av Senterpartiet også ved senere anledninger. Men jeg tror faktisk at det er svært viktig nettopp å lytte til hvordan virkeligheten er der ute, og at vi ikke prøver å skape vår egen virkelighet her hjemme. Det blir så lite resultater av det.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2004-01-27:
Jeg takker utenriksministeren for svaret. Bruddet i Cancun gav alle en mulighet til å tenke seg om og til å reposisjonere seg. Jeg forstår utenriksministeren dit hen når det gjelder forholdet mellom å skape skille mellom produksjon for eksport og innenlandsk produksjon, at Regjeringa bortimot har gitt opp å kjøre den linja. Det stiller jeg meg litt undrende til, nettopp ut fra de signalene vi får fra en rekke utviklingsland. Posisjonene samsvarer ikke helt med de norske, men de trekker i stor grad i samme retning. Derfor ber jeg utenriksministeren være enda klarere på om det er slik at tenkningen som går på å etablere dette skillet, fortsatt kjøres fram som et hovedsynspunkt fra norsk side, eller om man har gitt det opp. Så vil jeg utfordre utenriksministeren på å være klarere på hvilket arbeid som nå nedlegges for å skape nye alliansepartnere. Utviklingslandene har aldri stått sterkt i WTO, men vi har etter Cancun sett at de organiserer seg bedre og fremmer sine interesser med større styrke. Det presenteres nå i større grad brev fra disse landene, med klarere synspunkter enn man har sett tendenser til tidligere. Og vi ser i den kommunikasjonen som foregår mellom en rekke av disse utviklingslandene og WTO, at her er det ting hvor vi har klar felles interesse med disse landene. Derfor utfordrer jeg utenriksministeren på å være klarere på hvilke land man nå er i arbeid med å bygge allianser til. Hvilke strategiske valg er det man gjør i forhold til å utvikle alliansepartnere? Og hvilke vurderinger har utenriksministeren av mulighetene for i større grad å spille på lag med utviklingslandene? Jeg er overbevist om at hvis vi i større grad skal greie å ivareta også våre egne landbruksinteresser i de kommende forhandlingene, må vi stå tettere sammen med utviklingslandene.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2004-01-27:
Jeg takker for debatten. Jeg lar meg fascinere av representanten Vallersnes, som ber Senterpartiet stikke fingeren i jorda. Vi har like god bakkekontakt på dette området som vi pleier å ha! Det vi nå ser innenfor rammen av landbruksforhandlingene, er at utviklingslandene stadig utvikler sine posisjoner i en retning som vi faktisk er svært tilfreds med. Jeg må virkelig få spørre Vallersnes om han har sett på de siste brevene som har gått fra denne 33-landsgruppa, og innholdet i det. Utenriksministeren uttrykker – og representanten Lønning gjør noe av det samme – undring over at Senterpartiet er opptatt av prosessen knyttet til disse forhandlingene. Det er det ingen grunn til å undre seg over, for på et svært generelt nivå skulle det ikke forundre meg om utenriksministeren og jeg kunne bli enige om målsettingene for disse landbruksforhandlingene. Men hvis man går ned i detaljene, vil man nok se at det er ulikhet, og alt tyder på at viljen til å gå aktivt inn i disse prosessene for å nå sine mål nok er svært ulik. Jeg frykter at vi skal ende opp i en situasjon hvor Regjeringa ikke bruker tida fra nå av og fram til vi kommer til et endelig forhandlingsresultat, til å være dynamiske, aktive og pågående, men at man sitter og toer sine hender og til slutt, når forhandlingsresultatet er klart, lener seg tilbake og sier: Vi oppnådde ikke mer. Jeg er ikke beroliget av det som kommer til uttrykk fra utenriksministerens side i dag i forhold til vilje til å stå på i denne forhandlingsprosessen. Jeg syns ikke det er betryggende at utenriksministeren ikke er villig til å gi noen signaler om strategi utover at man skal ha gode forbindelser til alle de tre hovedgruppene. Jeg er ikke beroliget over at utenriksministeren ikke kan gå inn og si hvilke land man nå har forhåpninger til at man kan tilnærme seg i forhold til holdninger. Det er ingen land som har identiske holdninger i denne prosessen, men målet er jo at man skal sy sammen sterke allianser som bringer forhandlingsresultatet i riktig retning. Jeg opplever i den debatten vi har hatt nå, at viljen til å stå på, at kreativiteten for å finne åpningene for å gå videre, er begrenset.
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2004-01-27:
WTO-forhandlingene i Cancun i fjor høst brøt sammen som følge av at avstanden mellom utviklingslandene og de rike landene var for stor. Utviklingslandene stod sammen på en mye mer kraftfull måte enn tidligere, med bl.a. land som Brasil, India og Kina i samme gruppe. Det skal godt gjøres når nasjoner som representerer godt over halvparten av jordas befolkning, slår seg sammen, å overse denne gruppen i internasjonale fora. Årsaken til sammenbruddet var at de rike land forsøkte å presse fram forhandlinger på nye områder, de såkalte Singapore-temaene, før det lå an til en god løsning på de vanskelige jordbruksforhandlingene. Doha-runden i WTO er også kalt utviklingsrunden, og forslagene som ble lagt fram i Cancun, skilte også klart mellom utviklingsland og industriland, med mindre krav til liberalisering på jordbrukssektoren for utviklingslandene. Norge er som kjent et av verden rikeste land, med høy beskyttelse av jordbruket. Å framstille det slik at vi har sammenfallende interesser med utviklingslandene i denne sammenheng, er i beste fall søkt. I tillegg er Norge en stor eksportør av mat, nemlig fisk. Norge er jo blitt rik nettopp ved å eksportere bl.a. fisk, tømmer, olje og gass. Vi er mer enn mange andre avhengig av rettferdige spilleregler for handel. FNs generalsekretær har senest i Davos appellert sterkt om å få fart på forhandlingene igjen, og understreket at det nå er et stort behov for en avtale som er god for de fattige. Forhandlingene er Regjeringens ansvar, og jeg legger til grunn at Regjeringen søker både å ivareta landets samlede interesser og u-landenes behov. Jeg vil understreke at for å få like konkurransevilkår for jordbruket i nordlige områder med spredt bosetting, lange avstander og kaldt klima, må disse konkurranseulempene tas hensyn til ved utforming av politikken. Arbeiderpartiet har alltid støttet et livskraftig jordbruk i hele landet og ser det som viktig at Regjeringen ivaretar distriktsprofilen i de videre forhandlingene. Hvilke alliansepartnere som egner seg best for å få forståelse for våre behov, må Regjeringen selv vurdere.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2004-01-27:
Tre faktorer gjør WTO viktig for internasjonalt økonomisk samkvem, og det er det folkerettslig bindende regelverket, tvisteløsningssystemet og organisasjonenes rolle som forum for forhandlinger. Som kjent bygger regelverket på de tre prinsippene om bestevilkår, nasjonal behandling og bindende forpliktelser, med unntak av de to hovedformålene, å fremme regionalt økonomisk samarbeid og å fremme eksport fra utviklingsland. Ikke minst for så små land som Norge er det av vital interesse for trygghet og forutsigbarhet å få på plass og etterleve slike internasjonale regelverk og spilleregler. Doha-erklæringen stadfestet den langsiktige målsettingen om å skape et rettferdig og markedsorientert handelssystem for jordbruksvarer. Det ble lagt føringer for å oppnå betydelige forbedringer i markedsadgangen, betydelige reduksjoner i handelsvridende internstøtte og reduksjoner med sikte på å fase ut alle former for eksportstøtte. Det var også enighet om at positiv særbehandling av utviklingslandene er en integrert del av forhandlingene, og at det skal tas hensyn til de ikke handelsmessige sidene ved landbruket. Norges posisjoner i forhandlingene er vel kjent, og utenriksministeren har i dag klart redegjort for utviklingen av standpunktene til de toneangivende partene. Det synes åpenbart at vi har seilt inn i et nytt farvann etter Cancun. Da trengs det også nye draft og tilpassing av kursen. Interpellanten Haga gir inntrykk av å tviholde på de gamle draftene, selv om skuta har forlatt hennes ønskede farvann. Det kan ligge betydelig dramatikk i denne utviklingen når forhandlingene på ny skyter fart. De gode løsningene for Norge vil kunne komme i klemme mellom posisjonene til de store landene og blokkene. Til tross for en solid innsats fra norsk side kan en risikere et resultat som ligger langt unna våre ønsker, og som kan bli tøft å forene med våre interesser og særegne forhold. I møte med næringens organisasjoner imponeres jeg av deres realisme og forståelse for at vi eventuelt kan ende opp med et sluttprodukt som kan ligge langt unna vårt eget utgangspunkt. Jeg ser frem til at også Senterpartiet stikker fingeren i jorden. Til sjuende og sist må det bli de samlede resultatene som avgjør vår vurdering av hva landet er tjent med. Det vil bety at en ivaretar de grunnleggende prinsippene, og at en vurderer det totale forhandlingsresultatet i forhold til Norges samlede offensive og defensive interesser. Da gjelder det å huske at enkeltresultater bare er en flik av totaliteten.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2004-01-27:
Som flere har vært inne på, er positive resultat av Doha-runden viktig ikke bare for Norge, men for hele verdenshandelen. Jeg vil også berømme interpellanten for å ta opp spørsmålet i dag. Utenriksministeren sa i sin redegjørelse at «Doha-runden står og faller på landbruk.» Og jeg tror nok det er en viktig erkjennelse at man nå spisser seg inn på å finne en løsning her. Diskusjonene rundt Singapore-temaene i Cancun ble en avsporing, og noen satte kanskje helt riktig foten ned og tvinger nå frem en løsning. Da må noen gå foran og vise vei, og forhåpentligvis er det noe av det vi er i ferd med å se. Men som en liten aktør her og – som også flere har vært inne på – som en rik aktør på landbruksområdet er det kanskje en mulighet for at Norge nå kan vise vei og gi innrømmelser. Jeg oppfattet ikke utenriksministerens svar på interpellasjonen slik at vi i hvert fall nå vil signalisere noen innrømmelser, og det beklager jeg. Han nevnte våre nære allierte i disse forhandlingene, som Japan og Sveits, land som i hvert fall ikke viser vilje til innrømmelser. Jeg hadde gleden av å delta på et WTO-seminar for ikke lenge siden, hvor jeg hørte de japanske synspunktene. Man fokuserte der på frihandelsavtaler som et alternativ til WTO-prosessen. Frihandelsavtaler er jeg for øvrig en sterk tilhenger av, men fra japansk side var dette et alternativ fordi man kunne bevare det unike ved det japanske landbruket fremfor å måtte gå inn på en WTO-avtale. Selvfølgelig er Japan unik i landbrukssammenheng, som Sveits er det, og som Norge er det. Men hvis alle skal bevare sin unikhet og sin annerledeshet, blir det ikke mye til avtale, og derfor deler jeg representanten Hagas syn på at vi bør være obs på våre allierte, hvem vi forhandler med, og hvem vi er i bås med. Jeg har tidligere fra denne talerstol sagt at land som Japan og Sveits i denne sammenheng ikke bør være dem vi har nærmest allianse med, og at vi heller bør finne andre. Jeg tror det er behov for å se på dette med nye øyne. Vi må gjerne ta u-landenes behov på alvor. Der tror jeg ikke Åslaug Haga og jeg deler synspunkt på hva som er i u-landenes interesse, men det er greit. Jeg er villig til også å inngå et kompromiss og si: Ja, la u-landene få lov til å ha beskyttelse, gjerne gradvis over en viss periode, og så skal vi komme tilbake til det, men da må vi gi avkall på vår beskyttelse. Og det kan være en innrømmelse til Åslaug Haga, at kravet fra enkelte u-land om å beskytte sin landbrukssektor kan de få innfridd over en viss periode, så kan vi komme tilbake til det om f.eks. 5–10 år, mot at vi gir avkall på vår beskyttelse.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-01-27:
Utanriksministeren sa det veldig godt: Her gjeld det å komme med innrømmingar. Eg skal komme med ein liten ein sjølv først: Eg må innrømme at jubelen etter samanbrotet i Cancun slokna ganske fort hos meg då eg såg at vi faktisk ikkje hadde komme fram til noko resultat, spesielt ikkje på dette med eksportstøtte. Det er eit stort problem at ein bruker massevis av skattepengar, som heller burde vore brukte på anna enn å akkumulere overproduksjon. Så der skal utanriksministeren ha rett. Noreg har faktisk vist vilje og evne før. Forslaget vårt om eit multifunksjonelt landbruk fekk vi G-10-gruppa først til å take fullt opp i seg. Sveits gjorde ein kjempejobb i Cancun og heldt oss på plass. Kristeleg Folkeparti og Jon Lilletun var òg ute og justerte kursen for Noreg – at Noreg må halde fast ved posisjonane frå Cancun. Vi ser òg at G-20-gruppa har teke opp i seg delar av dette norske initiativet. Men når det gjeld vidare innrømmingar, må vi sjå på kva slags landbruk vi skal ha i Noreg. Klarer vi å leggje grunnlaget for eit landbruk som ikkje byggjer på sprøytemiddel, altfor mykje bruk av kraftfôr og altfor mykje bruk av kunstgjødsel, har vi eit landbruk som vi kan verne. Då kan vi seie til resten av verda at no kan vi opne opp på dei områda der vi ikkje treng å verne norsk produksjon. Det må vi òg først og fremst bli einige om, men det er sjølvsagt næringskomiteen som skal ta den delen av jobben. Problemet med eksportstøtta er at vi lagar ein verdsmarknadspris som i det heile teke ikkje er reell. Han er laga på grunnlag av statstilskott. Vi må framover stille oss spørsmål om kva for posisjonar vi bør take, og kva for land – og alliansar – vi bør samarbeide med, som interpellanten sjølvsagt spør om. Vi kan godt gå i lag med andre OECD-land med låg sjølvforsyningsgrad, og vi kan klare å finne alliansepartnarar i WTO som er nettoimportørar av landbruksvarer. Det viktige innhaldet i landbrukspolitikken blir då kva vernebehov ein har, og forholdet til marknadshøve. Innspelet frå G-33-gruppa om såkalla strategiske produkt som dei vil verne, går som hand i hanske med Noregs behov for å verne enkeltprodukt som kjem av vår måte å produsere etter naturgrunnlaget på, dersom vi klarer å ende opp med den landbrukspolitikken. For mange land vil det vere behov for å verne basisproduksjon av f.eks. ris, bønner og mais. Vi veit at veldig mange utviklingsland har problem med at slikt blir dumpa der. Det tek ca. 4–5 år med anten matvarehjelp eller annan eksport for å knuse lokale småbønder. Vi må klare å innsjå at det er ein feil politikk. Dei vil òg ha behov for at eksportprodukt som kaffi, te, sukker, tropiske produkt osv. får komme inn på marknaden. For Noreg er det lett å gje etter for dette, for vi har ikkje denne produksjonen sjølve. Så G-20-gruppa held døra open og har ei viss eigeninteresse. Og her er det vi kan leite etter alliansepartnarar som kan bli viktige i framtidige forhandlingar.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2004-01-27:
Interpellanten tek opp ei svært viktig sak. Utfallet av desse forhandlingane vil vere noko av det som er avgjerande for om vi skal ha levande bygder, eit kulturlandskap slik vi er vande med å sjå det, og eit landbruk som tek vare på matvaretryggleiken vår – ein matvaretryggleik som kan gje nok god og rein mat, og som kan hindre dyrebåla vi har sett i Europa. Den andre utfordringa er at utviklingslanda så til dei grader treng ein avtale og handel. Det er innanfor landbruk og tekstil at utviklingslanda har potensial, det er der dei kan klare seg. Så skal vi prøve både å vareta det ynsket vi har i forhold til eige landbruk og i forhold til at dei fattigaste skal få eksportert det dei kan eksportere. Pr. dato er det slik at veldig mykje av den importen vi har, kjem frå dei landa som gjev stor eksportstøtte. Sjølv etter MUL-vedtaket, at dei fattigaste skal få levere tollfritt, har vi problem med å importere derfrå på grunn av tryggleiken. Felleskjøpet byggjer opp kapasitet i Mosambik, som er eit eksempel til etterfølging, slik at vi kan begynne å importere derfrå. Eg trur at vi kan byggje alliansar òg i forhold til u-land. Det som må vere ein veg vidare, er at vi sjølvsagt har ein allianse med dei vi har hatt det med. Men kva er det som vil vere det verste scenarioet for oss? Jau, det er dersom dei landa som har så stor eksportstøtte, er dei som i hovudsak vinn igjennom, eller at det vert ein allianse, med u-landa, Brasil og Argentina endå meir, utan at våre interesser er komne med. Eg synest utanriksministeren på ein god måte illustrerte kompleksiteten. Han heldt på ein god måte fast i ambisjonane. Men eg trur at i den grad denne gruppa vi har vore allierte med, skal nå fram, er ein nøydd til å prøve å gå i ein allianse òg med dei aller fattigaste – dei som treng kapasitetsbygging, dei som treng meir enn nokon å eksportere. Så eg synest at den saka som er teken opp i dag, er viktig, og eg synest utanriksministeren på ein god måte har gitt uttrykk for kompleksiteten. Så må vi verkeleg ynskje lykke til med det som er så viktig for vår busetjing og vår levestandard, og som er så viktig for at dei fattigaste kan få lov til å kome seg oppover.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2004-01-27:
Det er ingen tvil om at resultatet av WTO-forhandlingene vil ha konsekvenser for norsk landbruk – jeg vil nesten si – uansett hva resultatet måtte bli. Én side er tollmurer og eventuelt tak på disse, noe annet er kravet til omlegging av overføringsordningene – fra en ordning med overføringer knyttet til produksjonsmengde til en dreining mot overføringer som ikke i så stor grad er knyttet til antall produserte kilo og antall liter melk. Slik Gunhild Øyangen sier, er det imidlertid viktig at Regjeringa har som mål å ivareta de multifunksjonelle sidene ved norsk landbruk, at det skal være landbruksproduksjon i hele landet, og at de spesielle klimatiske forholdene blir tillagt vekt. U-landenes situasjon er viktig. Det er bekymringsfullt at mange av disse landene har fått forverret sin situasjon rent handelsmessig. Fra å være eksportører for salg som skulle gi fortjeneste og utvikling, har mange u-land, slik interpellanten sier, blitt importører av mat, bl.a. ved at rike land dumper sine overskudd inn på deres marked. Eksportsubsidiene er vi enige om må bort, men det vil også koste noe i forhold til norsk landbruk. Ca. 2 000 melkebruk vil falle bort hvis vi ikke klarer omstillingen. Forhandlingene er Regjeringas ansvar, og jeg tar det for gitt at Stortinget på egnet måte blir orientert både om prosessene i forhandlinger og om resultatet av de tekstene som kan bli vedtatt. Jeg tror det er godt hvis vi kan ha en god dialog i denne prosessen som nå pågår. Jeg deler utenriksministerens bekymringer i forhold til en utvikling hvor vi får bilaterale avtaler der det blir den sterkes rett som gjelder. Det tjener i hvert fall ikke u-landene noe på, og det tjener heller ikke vi noe på. Prosessen er viktig i forhandlingene, slik utenriksministeren sier. Etter min mening er det også viktig at en har et nært samarbeid mellom Regjeringa og landbrukets organisasjoner i denne prosessen.
Inge Lønning (Høyre), 2004-01-27:
Internasjonale handelsforhandlinger føres vanligvis ikke i eller av Stortinget, og denne interpellasjonen er vel en nyttig bekreftelse på at det er en fornuftig arbeidsdeling. Det som er Stortingets oppgave i slike sammenhenger, er naturligvis å legge de overordnede målsettingene for norsk politikk på dette området, og så er det Regjeringens forpliktelse etter evne å sørge for at forhandlingsforløpet er slik at vi får størst mulig gjennomslag for våre norske standpunkter. Nå er det et godt, gammelt norsk ordtak som antyder at man kan bli så opptatt av Toten at norgeskartet forsvinner. Og det er vel heller ikke ukjent at man kan bli så opptatt av norgeskartet at man glemmer at Norge er en del av verden. Realiteten er jo den at Norge er et av de land som har den aller mest grunnleggende interesse av at det lykkes å utarbeide forutsigbare internasjonale kjøreregler for verdenshandelen, simpelthen fordi den største del av verdiskapingen i Norge er av en slik art at vi er helt avhengig av å kunne eksportere bl.a. norsk mat over hele kloden. Derfor ligger et av problemene i Norges situasjon i at det vi liker å kalle våre interesser, ikke uten videre er et enhetlig begrep. Norge har så vel defensive som offensive interesser, for å bruke det uttrykket, men det er ingen tvil om at de offensive interessene langt overstiger i betydning og omfang de defensive interessene. Derfor er det etter mitt skjønn lite interessant politisk å diskutere de taktiske sidene ved forhandlingsprosessen og hvilke land Norge på ethvert trinn i forhandlingsprosessen skal forsøke å knytte seg tettest mulig opp mot. Det overordnede problem i dagens situasjon er som utenriksministeren påpekte i sin redegjørelse tidligere i dagens stortingsmøte, at vi opplever en fragmenteringsprosess som helt åpenbart er skadelig, først og fremst for u-landene, men også for norske interesser. I den situasjonen må Stortingets signal til Regjeringen etter mitt skjønn være at man fra norsk side må være villig til å bidra aktivt for å bringe prosessen på sporet igjen.
Olemic Thommessen (Høyre), 2004-01-27:
Representantene May Hansen og Magnar Lund Bergo har i Dokument nr. 8:31 for 2002-2003 fremmet konkrete forslag til endringer av regelverket for aldersgrensene for film og videogram samt forslag om lovforbud mot kinoreklame for barn under sju år. Etter at familie-, kultur- og administrasjonskomiteen hadde fått saken til behandling, ble det kjent at Kulturdepartementet arbeider med en sak vedrørende disse spørsmålene, og at departementet på egnet måte vil komme til Stortinget med en sak om dette. Etter at forslaget ble kjent i filmbransjen, har det også kommet meget tydelige signaler fra denne om at forslaget reiser spørsmål med store praktiske implikasjoner for kinodriften, og at det her er behov for en grundig saksbehandling der filmbransjen gjennom høring får anledning til å fremme sine synspunkter. I lys av dette har flertallet i komiteen – alle unntatt Fremskrittspartiet og Sosialistisk Venstreparti – kommet til at man vil avvente Regjeringens arbeid og komme tilbake til disse spørsmålene når eventuelle forslag foreligger. Komiteens tilråding er således at denne saken blir å vedlegge protokollen.
Olemic Thommessen (Høyre), 2004-01-27:
Systematisk videresalg av billetter, særlig til populære idretts- og konsertarrangementer, er av viktige arrangører som Norges Fotballforbund og Norsk Rockeforbund oppfattet som et voksende problem. Svartebørshandel, som det gjerne kalles på folkemunne, har vist seg å undergrave arrangørenes muligheter til å drive bevisst prispolitikk, der målet er å holde moderate priser også på de populære arrangementene. Et annet problemområde er at deler av svartebørshandelen gjøres på en slik måte at publikum gjennom godt illustrerte hjemmesider, annonser o.l. forledes til å tro at de faktisk har kjøpt billettene av arrangøren, og at de således gjør krav gjeldende overfor disse dersom problemer oppstår. Forbrukerombudet har under høringene til saken redegjort for at dette har fremkommet i forbindelse med et betydelig antall klagesaker. Forbrukerombudet har i lys av de saker de har hatt til behandling, gitt uttrykk for ønsket om et lovforbud på linje med det danske, slik forslagsstillerne har foreslått. Spørsmålet om lovforbud har vært tatt opp flere ganger tidligere, men har vært stilt i bero fordi man ikke har funnet frem til tilfredsstillende ordninger for hvordan dette skulle kunne gjøres. Fra Høyres side er vi fortsatt avventende til hvorvidt det vil være mulig å løse dette på en tilfredsstillende måte. Høyre vil bl.a. ikke kunne gi sin tilslutning til tiltak som påfører arrangørene unødig tungvinte ordninger for billetthåndtering, f.eks. utstedelse av billetter på navn. Særlig hensett til de forbrukerinteresser som har kommet til uttrykk i saken, har vi imidlertid kommet til at det er grunn til å be departementet vurdere om man kan finne frem til tiltak som stopper den mest outrerte svartebørshandelen. Høyre har derfor sluttet seg til det som ble en samlet tilråding fra komiteen. Jeg vil gjerne her gjøre oppmerksom på at tilrådingen er noe endret i den trykte versjonen av innstillingen i forhold til hva som var komiteens forslag til vedtak. Forslaget til vedtak skal lyde: «Stortinget ber Regjeringen vurdere ulike tiltak mot svartebørshandel, herunder en vurdering av et lovforbud, og på egnet måte komme tilbake til Stortinget med en sak om dette.»
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2004-01-27:
Jeg skal være like kort som saksordføreren. Arbeiderpartiet er med i det flertallet som støtter at departementet skal se videre på denne saken og sende den ut på høring. Vi er egentlig meget betenkt over all den reklame som rettes mot barn og unge. Det skaper unødig kommersielt press på barna og, ikke minst, også på foreldrene. På den andre siden vet vi at reklame også gir inntekter til kinoene, inntekter som brukes til å sette opp gode barnefilmer. Det er derfor viktig å få en vurdering av de økonomiske konsekvensene av forslaget før vi tar endelig standpunkt til akkurat dette med reklame. Det er viktig med barnefilmer – gode barnefilmer. Derfor synes vi at dette er en balansegang som vi på en måte må få et svar på. Det regner vi med at vi får når saken nå skal ut på høring – en bred høring – slik at de aller fleste får si det de mener. Det med å endre aldersgrensene er stadig til vurdering. Dette kommer opp etter hvert som man har filmer som noen finner ut ikke er helt bra. Men for oss i Arbeiderpartiet er det også viktig med en del forutsigbarhet når det gjelder akkurat dette. Jeg var så heldig å få være i Tromsø under filmfestivalen nettopp – og snakket med en del folk i bransjen. De er veldig glade for at vi ikke har gjort noe – skal vi si – «sprang» i så henseende akkurat nå, men at man skal debattere dette nærmere.
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2004-01-27:
Oppkjøp av billetter og salg av svartebørsbilletter har etter hvert blitt så utbredt at for flere er det faktisk blitt et problem. Det gjelder for det meste store konserter og store idrettsarrangement. Man har hørt at de som ønsker billetter, faktisk har blitt usikre på hvem som egentlig er den ekte arrangøren. Sett ut fra at dette nå er blitt såpass utbredt, mener Arbeiderpartiet at det er viktig at Regjeringen får i oppdrag å vurdere ulike tiltak mot svartebørshandel og komme tilbake til Stortinget med det. En av hovedgrunnene er jo også at man ikke vet om dette er innenfor regelverket i forhold til regnskaps- og skattesystemet, så med den utbredelsen dette etter hvert har fått, mener vi at det er viktig at denne saken blir utredet, og at vi får den tilbake til vurdering.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2004-01-27:
Jeg må være enig med journalisten i Bergens Tidende som sa at dette er en typisk politikerdebatt. Her har man – på bakgrunn av én film som noen foreldre syntes var skrekkelig voldsom – greid å få til en debatt om forbud og om aldersgrenser. Det overrasker meg ikke at Kristelig Folkeparti er med på dette jippoet og ønsker å lovforby, og at de er med på å regulere, på lik linje med ønsket fra SV, Arbeiderpartiet og Senterpartiet. Jeg må også si at jeg blir litt forundret når SV snakker om 18-åringer som tar med seg 12-åringer på kino og bruker ledsagerprinsippet som argument. Kan hende de gjør det, men jeg lurer på om representanten fra SV er klar over hvilke filmer barn på tolv år kan leie i videobutikken. Er det bedre enn at det er voksne med, som faktisk kan rettlede dem litt? Så må vi ikke glemme at veldig mange av kinoene er privateide. Det er stadig flere kinoer som har gått fra kommunalt eie til kommunalt AS eller over i privat eie. Og nå skal vi inn og regulere deres inntektsmuligheter. Dette gjør meg redd!
Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2004-01-27:
Det er ingen stor debatt vi har i dag, men jeg hører såpass mye her at jeg tror det er riktig og viktig å få en større utredning og en større debatt rundt dette. Bare et par ting som nå har blitt gjentatt to ganger: Det er selvfølgelig ikke slik at vi har tatt opp saken på bakgrunn av én film. Når det gjelder det å ta tak i saker som media skriver om, og lage sak om det i Stortinget, så hender det vi gjør det – og jeg må si at i Stortinget er det vel andre partier som er enda flinkere til det enn SV. Det er ikke noe galt i det. Hvis en i kraft av å belyse én sak kan vise prinsipper, så kan det være riktig. Og det er jo ikke slik at dette er en debatt som vi bare har i Norge. Dette er en debatt som går i hele Norden og også i andre land i Europa, om aldersgrenser, om reklame, om reguleringer. Så til det med videobutikken. Skulle en følge det prinsippet, Woldseth, betyr det at da kunne vi fjernet alt som heter regler, for alle kan få tak i en videofilm – eller låne den av venner – og se den. Vi vet at det skjer. Men hvis en skal følge en slik logikk og en slik argumentasjon, kan vi fjerne alt som har med reguleringer og aldersgrenser å gjøre. Er det det Fremskrittspartiet vil?
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2004-01-27:
Kristelig Folkeparti er enig med SV i at det kommersielle presset mot barn og unge må tas på alvor. Kanskje aller sterkest kommer dette til uttrykk nettopp gjennom reklamen. Reklamen setter sine standarder for vårt levesett. Det kan ha konsekvenser i mange retninger, som kunstig høyt forbruk, påvirkning i forhold til egen kropp, som også sistnevnte taler var innom, seksualitet osv. Dette handler om verdier. Kristelig Folkeparti mener derfor at det er viktig å ha høy profil i arbeidet for å redusere det kommersielle kjø-pepresset. Vi kan enes om at det er en viktig utfordring å gi barn og unge en trygg identitet og bidra til et positivt selvbilde. Viktige forutsetninger for dette er et godt oppvekstmiljø gjennom skole, kultur og familieliv. Men samtidig er det også viktig å være på vakt overfor uttrykksformer som kan virke i motsatt retning. I denne sammenheng mener Kristelig Folkeparti det kan være nødvendig å treffe mottiltak gjennom lovforbud mot det kommersielle presset barn og unge utsettes for, i dette tilfellet kinoreklamen. Det bør ikke alltid være slik at man skal forby og regulere alt man misliker. Imidlertid tror vi det er viktig at spørsmålene om både reklame og aldersgrenser på kino settes på dagsordenen, og at de først blir vurdert grundig og seriøst av kompetente organer. Kristelig Folkeparti mener dette er en viktig diskusjon, sett i sammenheng med den sterke utviklingen man har sett, både i forhold til den generelle reklamen rettet mot barn og i forhold til bruk av sterke innholdsmessige virkemidler på film. Vi vil være åpne for en regulering i denne sammenheng. Samtidig er det, som komiteen har understreket i sine merknader, viktig også å ha et godt fungerende lovverk på området. Som det sies i merknadene, er dette et komplekst felt der det er viktig at også de involverte parter høres. Derfor finner ikke Kristelig Folkeparti helt å kunne følge forslagsstillernes anbefaling om å innføre nye aldersgrenser og lovforbud umiddelbart, uten at dette er grundig utredet og diskutert på forhånd. Noe annet mener vi ville være uforsvarlig. Når representanten Lund Bergo refererer til at barne- og familieministeren tidligere har varslet at Regjeringen vil vurdere dette, må man også ta seg den tid man trenger for å få det vurdert, og SV har ikke hatt tid til det i denne sammenhengen. Nå vil vi kunne få det. Kristelig Folkeparti er derfor tilfreds med at departementet vil utrede saken, og at de i den anledning vil sende den ut på en bred høring før den framlegges for Stortinget, slik at vi kan få en grundigere debatt her, en realitetsdebatt, når saken kommer tilbake. Alle barn fortjener en oppvekst uten å være brikker i et kommersielt spill. Dette handler om å legge til rette for at barn og unge skal ha rett til å være barn – også i et kinolokale.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2004-01-27:
Kristelig Folkeparti er enig med forslagsstillerne i at økningen i organisert svarebørssalg til ulike kultur- og idrettsarrangementer er foruroligende. Et økende antall aktører opptrer tilsynelatende mer og mer kynisk på dette området i vinnings hensikt. Folk villedes og påføres tap. Det synes også å være grunn til å anta at det til en viss grad drives regulert svart omsetning uten regnskapsføring, og derved også skatteunndragning. KrF mener det er et godt signal at et såpass bredt flertall i komiteen stiller seg bak et forslag om å be Regjeringen vurdere flere typer tiltak mot svartebørshandel, også et lovforbud. Det er selvsagt en vurderingssak om et lovforbud er et egnet virkemiddel, bl.a. fordi det kan reises tvil om mulighetene vil være til stede for å håndheve en slik bestemmelse. En av hensiktene med et lovforbud vil også være å stoppe annonseringen av slike tilbud. Et forbud mot annonsering vil trolig være mer overkommelig å håndheve. Kommer det en lov som forbyr videresalg i vinnings hensikt, vil det også bli forbudt å annonsere – både i aviser og på Internett. Dermed forsvinner den synlige siden av svartebørssalget. Jeg har forsøkt å finne ut av merknadene hva Fremskrittspartiet mener i denne saken. De har skrevet inn lange merknader, og jeg synes det har vært interessant lesning. I utgangspunktet gir partiet sin støtte til forslaget om å få vurdert ulike mottiltak, også lovforbud, for så i de etterfølgende merknader å gi uttrykk for det jeg vil oppfatte som et ja til fortsatt svartebørssalg. I beste fall er det et svært disig standpunkt, som inneholder både ja og nei. Når man så til de grader støtter seg på en lederartikkel i Dine Penger, som ikke kan oppfattes som annet enn ren forherligelse av svartebørshandel – i denne sammenheng riktignok – må det være grunn til å spørre om det er det Fremskrittspartiet egentlig også mener. Nå synes jeg nok kanskje representanten Knudsen modererte partiets standpunkt noe i sitt innlegg. Det har kanskje skjedd noe etter at merknadene ble skrevet, men likevel føler jeg at det henger en del spørsmål i luften. En av de organisasjonene som har fulgt med på dette markedet, er Forbrukerombudet, slik også saksordføreren redegjorde for. Over flere år har man mottatt klager fra misfornøyde kunder angående dette. Forbrukerombudet fører tilsyn med at markedsføringen av varer og tjenester skjer i samsvar med markedsføringsloven ut fra hensyn til forbrukerne. Svartebørssalg oppleves som en viktig sak for mange forbrukere. Kristelig Folkeparti mener det er god grunn til å tro at et forbud i alle fall kan bidra til å redusere problemet, om vi ikke helt vil få bukt med det. Det bør i høyeste grad være en klar målsetting å prøve å stoppe dem som gjør næring på organisert videresalg av billetter via annonser og Internett.
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2004-01-27:
Eg skal vere rimeleg kort, for fleire av talarane har gitt uttrykk for det synet som også Senterpartiet står for. Vi støttar forslaget frå SV, og i motsetning til Framstegspartiet synest eg det er prisverdig at SV har sett dette på dagsordenen. Sjølv om det ikkje er fleirtal for forslaget, synest eg det er svært positivt med ein debatt kring dette temaet. Eg synest ikkje det er unaturleg at Stortinget ønskjer å setje søkjelyset på barn, kino og reklame, når vi samtidig er veldig opptekne av at vi ikkje skal ha reklame retta mot barn på TV. Reklame bidreg til eit press, særleg på barn og unge, som er ei sårbar gruppe. Vi ønskjer ikkje at dette presset skal akselerere i høve til barn under sju år. Eg ser fram til at vi skal få ein brei og interessant debatt på bakgrunn av det som fleirtalet i komiteen seier, at etter at saka har vore ute på høyring, skal departementet kome tilbake til Stortinget på ein dertil eigna måte, for at vi då skal få ein brei, konstruktiv og interessant debatt. Det ser eg fram til.
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2004-01-27:
Den 17. november 2003 gjennomførte komiteen høyringar i samband med Dokument nr. 8:124 for 2002-2003. Det var berre tre som melde si interesse. Det var få med tanke på at forslaget frå SV hadde fått ein del merksemd i media. Eg vil streka under at alle tre som møtte på høyringane, støtta dette forslaget. Forbrukarombodet peikte på at organisert svartebørssal til ulike kulturarrangement, frå konsertar til fotballkampar, skjer i aukande omfang. Og i takt med auken når det gjeld denne typen verksemd, har talet på klager frå forbrukarane også auka. Sett frå forbrukarsida har dette ført til urimelege billettprisar, sal av billettar som svartebørsselskapa ikkje har, prisar som vert endra etter bestilling, manglande refusjon ved avlysing av arrangement, for å nemne nokre eksempel. Også arrangørsida, det gjeld både kultur- og idrettsarrangement, støttar forbod mot sal av svartebørsbillettar. Senterpartiet har merka seg og lagt sterkt vekt på utsegnene frå høyringsinstansane, og det er positivt at ein samla komite står bak innstillinga. Men eg kan ikkje dy meg for liksom representanten Lånke å peike på det som står på side 2, spalte 2, der Framstegspartiet gir uttrykk for at problemet med svartebørshandel vil bli endå større dersom ein jagar svartebørsseljarane under jorda, som forslaget frå Sosialistisk Venstreparti-representane vil føre til. Det står jo noko i motsetnad til at ein samla komite, også Framstegspartiet, støttar forslaget om ei vurdering av ulike tiltak, og også ei vurdering av eit lovforbod.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2004-01-27:
Svartebørs – bare ordet er egnet til å få det til å gå kaldt nedover ryggen på de fleste av oss. Svartebørs er et ord som bringer assosiasjoner til krigsprofitører, snuskete moral, ulovlige varer, utnytting av andre mennesker, osv. Det det handler om i denne saken, er reelt sett videresalg av lovlige varer – i dette tilfellet billetter til kultur- og idrettsarrangementer. Problemet er at noen gjør dette svinaktig dyrt, og at folk lures. Fremskrittspartiet er i utgangspunktet skeptisk til et lovforbud mot svartebørshandel. Vi frykter at dette blir en papirbestemmelse uten noen praktisk virkning. Vi vet at stortingsflertallet i en årrekke har sultefôret politiet vårt slik at de ikke klarer de oppgavene de pr. i dag har, og vi ser det som vanskelig at politiet i fremtiden skal bli pålagt å jobbe med svartebørssaker fremfor å jobbe med ran, vold, voldtekter og innbrudd, som vi synes er langt viktigere saker å jobbe med. Det er også et problem at selv om vi får et lovforbud, vil virksomheten kunne drives uproblematisk videre fra såkalte dotcom-adresser på nettet, eller selgere uten fast utsalgssted som oppholder seg i nærheten av arrangementer, f.eks. fotballkamper. Vi vil også hevde at denne virksomheten kan stanses med det lovverket vi har i dag. En samlet komite sier at en del av aktørene trolig driver «regulert svart omsetning». Det har vi lover og regler for å ta oss av. Vi har også en del tilfeller hvor det åpenbart er snakk om svindel. Det dekkes av en rekke lover i det norske lovverket og kan således forfølges med dagens lovverk. Det er også slik at arrangørene kan løse mye av problemet ved relativt enkle tiltak. De kan f.eks. forfølge selskaper som utgir seg for å være dem på nettet. De kan knytte billetter til navn og være strengere med at den som billetten lyder på, er den som må bruke den. De kan ha vakter som fjerner svartebørsselgere fra konsert- eller arrangementsområdet, osv. Det er altså mye av problemet de kan løse om de ønsker og vil det. Dette er tiltak som jeg faktisk tror vil kunne virke – altså en streng håndheving av det lovverket som allerede finnes, og en del aktive tiltak fra arrangørene selv. Det håper vi i Fremskrittspartiet at departementet tar med i sin vurdering av denne saken. For øvrig vil jeg også nevne at et system for videresalg har noen få fordeler – f.eks. at vi som ikke har tid til å ligge i soveposer utenfor billettkontorer, kan betale litt ekstra og få relativt fine billetter. Konklusjonsmessig er det slik at Fremskrittspartiet støtter komiteens innstilling, men er noe skeptisk til et lovforbud, fordi vi frykter at det skal bli en papirbestemmelse. Vi mener at dette kan nås gjennom en håndheving av det lovverket som allerede er der, og gjennom aktive tiltak fra arrangøren, for dette er åpenbart et problem som må løses.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2004-01-27:
For å prøve å gjøre representanten Lånkes forvirring om Fremskrittspartiets standpunkt noe mindre vil jeg presisere – som jeg gjorde mot slutten av mitt hovedinnlegg også – at vi ser helt klart at her er det et problem. Det er et problem at noen driver med svindel, med bandittvirksomhet, med svart omsetning osv., men det kan også være enkelte fordeler i noen tilfeller. Vi mener at håndheving av det lovverket som finnes pr. i dag, kan gjøre veldig mye på dette området, og at man også kan sette inn en del andre aktive tiltak fra arrangørenes side for å minimalisere dette problemet. Jeg har ikke veldig stor tro på annonseringsforbud. Ja, det vil ta vekk annonsemuligheter i norske aviser, det er helt åpenbart, og det vil ta vekk annonsemuligheter i forbindelse med norske Internett-adresser. Problemet er at de fleste Internett-adresser i verden faktisk ikke er norske. De kan være søramerikanske, de kan være amerikanske, osv. Det er ikke noe problem for en norsk operatør i dette mørke markedet å skaffe seg en dotcom-adresse eller å drive denne virksomheten fra et eller annet sted i Venezuela eller på Cayman Island uten at et norsk lovforbud vil kunne ramme det. Og etter hva jeg har fått informasjon om, er det allerede en rekke operatører som retter seg mot det norske markedet, som driver fra såkalte dotcom-adresser. Det vil altså ikke et norsk lovforbud kunne gjøre det minste med, men en svindeltiltale, f.eks. mot enkeltpersoner, vil kunne gjøre det.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2004-01-27:
Eg skal ikkje forlengja denne debatten noko særleg, men vil likevel kort gjera greie for korleis vi har tenkt å følgja opp det vedtaket som sannsynlegvis blir fatta her i dag. Innleiingsvis vil eg seia at dei aller fleste kultur- og idrettsarrangementa blir gjennomførte utan at det går føre seg organisert svartebørssal av billettar – heldigvis. Dette problemet er fyrst og fremst knytt til enkelte idrettsarrangement, i fyrste rekkje attraktive fotballandskampar, og ikkje minst til kommersielle konsertar med kjende utanlandske artistar. Sjølv om problemet ikkje er av dei største samla sett, er eg heilt einig med fleirtalet i komiteen i at slik aktivitet er uønskt og gir uheldige signal ut til samfunnet. Eg har registrert at det er ulike meiningar i komiteen om kva for løysingar som er best eigna. Det kompromisset som komiteen har samla seg om i utkastet til vedtak, gir eit klart oppdrag til departementet. Lovforbod mot svartebørshandel skal vurderast, i tillegg til at ein skal å utgreia òg andre tiltak enn lovforbod. Det siste vil vera tiltak som på ein eller annan måte vil gjera det mindre attraktivt å omsetja billettar til høgare pris enn pålydande, slik at svartebørsproblemet kan bli mindre. Dette kan f.eks. vera å skriva ut billettar på namn, som òg andre representantar har trekt fram her. Eit lovforbod reiser ei rekkje spørsmål som ein må koma nærare tilbake til i utgreiinga. Dette gjeld t.d. kvar eit lovforbod skal forankrast, kven som skal vernast, arrangøren eller forbrukaren, kven lovforbodet skal retta seg mot, firma eller enkeltpersonar, og sanksjons- og handhevingsregimet. Det er òg naturleg å sjå på rettstilhøvet og erfaringane i andre nordiske land. Danmark har, som det er peika på tidlegare, eit lovforbod mot svartebørssal, medan Sverige ikkje har det. Eg vil setja ned ei eiga arbeidsgruppe som skal stå for utgreiinga, med representanter òg frå Justisdepartementet og – for å ha med forbrukarsida – Barne- og familiedepartementet. Gruppa vil ha kontakt med konsertarrangørar og idrettsarrangørar. Eg tek sikte på å koma tilbake til Stortinget med ein omtale av saka i samband med revidert nasjonalbudsjett til våren.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2004-10-26:
Jeg tillater meg å fremme forslag om initiativ for å sikre at prosessene knyttet til WTO-forhandlingene blir mer åpne og demokratiske.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2004-10-26:
Senterpartiets utgangspunkt er at det norske eksportregelverket er godt. Vi ser ingen grunn til å endre det. Men det faktum at man har et eksportregelverk som ligger i bunnen, gjør jo ikke at man kan se bort ifra en helt aktuell politisk situasjon. Og det var en meget spesiell politisk situasjon internasjonalt i februar og mars 2003, hvor konfliktene var enormt store, så store som vi vel knapt har sett dem på tvers av Atlanteren og innad på det europeiske kontinent. Mitt spørsmål til utenriksministeren, som han for så vidt har fått før, men som jeg ber om at han svarer helt konkret på, er om Regjeringa oppfattet dette utlånet til amerikanerne i februar/mars 2003 som en helt kurant sak, som han vurderte helt uavhengig av den faktiske politiske internasjonale situasjonen.
Inge Lønning (Høyre), 2004-10-26:
Jeg trodde, president, at det gjaldt varige særordninger for saksordførere. Dette faller vel under kategorien åpenbar misforståelse. Jeg har aldri antydet at SV skulle ønske eller at jeg skulle anbefale dem, å boikotte noe som helst i denne sammenheng. Jeg påpekte bare at hvis problemet som Ryan ønsket å ta opp, består i at det fremsettes altfor mange sprikende medlemsforslag som legger beslag på altfor mye saksbehandlingskapasitet i Nordisk Råd, så er det en veldig enkel måte å løse det problemet på, nemlig ved at de enkelte partigruppene sanerer sin egen flora av slike medlemsforslag. Og det jeg tillot meg å peke på, er at det er et faktum at det er nettopp den partigruppen Ryan selv tilhører, som er den viktigste bidragsyter – ikke i kvalitet, men i kvantitet – når det gjelder medlemsforslag.
Inge Lønning (Høyre), 2004-10-26:
Som saksordføreren pekte på i sitt innlegg, preges innstillingen fra utenrikskomiteen av at det er en bred enighet, hvor også Arbeiderpartiet er deltaker i enigheten, og så er der en helt markert dissens fra SV. Og leser man uttalelsen fra SV, vil man se at merknadene fra flertallet i komiteen og SVs merknader er fullstendig uforenlige, på alle punkter uforenlige. Det fremkommer særlig ved at SV sier at NATOs relevans for norsk sikkerhet er langt fra åpenbar. Jeg går ut fra at det til og med er et understatement. Jeg oppfattet at Arbeiderpartiet alltid har ment det motsatte: at den relevansen er helt åpenbar. Nå er man jo i gang med å snekre sammen et regjeringsalternativ på venstresiden. Hittil har man ikke kommet så langt at man har begynt å diskutere politikk. Til gjengjeld diskuterer man intenst fordeling av ministerposter. Derfor vil jeg gjerne spørre forsvarskomiteens leder om hun ser for seg at SV er aktuell kandidat til utenriksminister- eller forsvarsministerjobben i en ny regjering.