Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2009-06-18:
Utgangspunktet for denne forvaltningsplanen er behovet for å legge til rette for en bærekraftig utvikling av viktige næringer som fiskeri, petroleum, skipsfart, reiseliv og energivirksomheter samtidig som begrensninger og restriksjoner skal trygge naturverdiene i havområdet. Det er på mange måter de lange linjene for forvaltningen som trekkes opp i planen. Planen skal være dynamisk og oppdateres jevnlig, senest i 2014, og fullstendig revisjon skal foretas i 2025. Utgangspunktet er veldig bra. Miljøtilstanden i Norskehavet er god. Ja, det er slik at Norskehavet er et av de reneste havområder i verden og relativt sett uberørt av direkte påvirkning. Det har vært og er en bred tilslutning til forvaltningsplanen. Ytterpunktene går mellom petroleumsinteressene på den ene siden og miljøinteressene på den andre. Når disse ytterpunktene i synet på planen går litt i hver sin retning, er det kanskje et godt grunnlag for å slå fast at planen er balansert. Når det gjelder komiteens behandling av forvaltningsplanen, er jeg gledelig overrasket over den brede tilslutning som planen faktisk får. Med bakgrunn i de to siste sakene Stortinget nå har debattert, skulle en nesten ikke tro det var mulig, men så er tilfellet i denne saken. Likeledes har en samlet komité sluttet seg til prinsippet om en helhetlig kunnskaps- og økosystembasert forvaltning. Det er grunn til å si at vi på dette området nok en gang stadfester at vi har flyttet politikken et steg i riktig retning. Det er kunnskapsbasen og fornuftige forvaltningsprinsipper som er det styrende, og ikke ideologi. På denne bakgrunn er det grunn til å gi Regjeringen ros for det arbeidet som er nedfelt i de konklusjoner og føringer som stortingsmeldingen gir. Det som derimot kan gi grunnlag for bekymring, er de forhold vi selv ikke har direkte kontroll med. Norskehavet er, som alle andre havområder, påvirket av langtransporterte forurensninger. Ett eksempel er havforsuring, som det kan forventes mulige skadevirkninger av allerede i 2025. Jeg mener mye oppmerksomhet må rettes inn mot denne problemstillingen i årene som kommer. Norskehavet er opphavet til og grunnlaget for en betydelig andel av den samlede norske verdiskaping. En samlet komité er svært opptatt av at denne planen skal, innenfor miljømessige sikre rammer, legge til rette for økt verdiskaping og økt produksjon i årene framover. Skal jeg personlig tillate meg å karakterisere planen på ett område som ikke er nevnt, er det min mening at planen undervurderer noe den verdi- og sysselsettingsfaktor som ligger i de muligheter som Norskehavet har å by på. I Norskehavet finner vi de største fiskebestandene i Nordøst-Atlanteren, bestander vi deler med andre land. I dette området finner vi gyte- og oppvekstområder for flere av de viktigste artene. Norge har derfor et spesielt ansvar med hensyn til å sikre områdene mot påvirkninger som kan skade disse ressursene for ettertiden. Forvaltningen av de levende marine ressursene er basert på bærekraftig høsting. Dette forvaltningsprinsippet er understreket i havressursloven som trådte i kraft 1. januar i år. Et eksempel på god forvaltning er gjenoppbyggingen av norsk vårgytende sild. De viktigste gyteområdene finnes utenfor Møre. Forvaltningsplanen tar hensyn til dette forholdet, og i innstillingen understrekes dette. Fiskerne har mer enn tusen års tradisjon for å høste av havet rett utenfor stuedøren. I dag er 14 500 årsverk direkte sysselsatt i fiskeri- og havbruksnæringen i de fire fylkene som grenser inn til forvaltningsplanområdet. Nå er det vi som bærer ansvaret for å ha en forvaltning som gjør at denne tradisjonen kan bæres videre i nye tusen år. Petroleumsvirksomheten er den største næringen planen håndterer. I Norskehavet har det vært petroleumsaktivitet siden 1993, da Draugen hadde sin oppstart. I 40 år har Norge vært en olje- og energinasjon med betydelig utvikling, mye takket være denne industrien. Utviklingen i en rekke næringer kan relateres til denne næringsaktiviteten. Svært mye av teknologi- og kunnskapsutviklingen i Norge kommer jo som en konsekvens av dette. Det er blitt et norsk fortrinn at det har vært og blir stilt strenge krav til petroleumsaktiviteten. Restriksjoner og begrensninger er krevende, men det har gitt oss en industri i verdensklasse med tanke på kunnskap, teknologiløsninger og miljøstandard. Et godt eksempel på kunnskap og teknologiutvikling kan knyttes til Kristin-feltet. Går vi noen få år tilbake, var det helt utenkelig at Kristin-feltet kunne bygges ut og settes i drift. Dybde, trykk, temperatur og formasjoner skulle tilsagt at feltet ikke ble utviklet. Utfordringene ble løst, og i dag er det slik at de henter opp gass og kondensat hver eneste dag fra nesten 5 000 meters dyp. Trykk og temperatur i reservoaret er på henholdsvis 900 bar og 170oC. Ja, det er høyere enn i noe felt som hittil er bygd ut på norsk sokkel. Dette er et godt eksempel på at framtidens utfordringer eller dagens problemer kan løses. Det er derfor viktig at petroleumsvirksomheten gis muligheter for utvikling ved at nye interessante leteområder gjøres tilgjengelig når kunnskaps- og teknologiomfang tilsier dette. Dette er det to grunner til: kunnskaps- og teknologidrivingen i bransjen og den samlede verdiskapingen som olje- og gassnæringen representerer. Skal vi framheve og videreutvikle det norske velferdssamfunnet, posisjonere oss for en karbonnøytral framtid og i tillegg være en hjelpende hånd for de menneskene som virkelig trenger bistand rundt om i verden, vil det være en forutsetning at vi legger til rette for en slik utvikling. Det har vært relativt få konflikter mellom fiskeriene og petroleumsaktiviteten i de 40 årene som petroleumsvirksomheten har vært i norske havområder. I de senere årene har utvidede seismiske undersøkelser krevd mer og mer plass på bekostning av fiskernes behov. Selv om de seismiske undersøkelsene er tidsbegrenset, har det vært tilløp til konflikter. Det er derfor grunn til å være tilfreds med at Regjeringen har fulgt opp denne interessemotsetningen, og at det kommer nye regler nå fra 1. juli i år. Men jeg understreker at det må arbeides kontinuerlig for å dempe interessemotsetningene. Konfliktpotensialet må ned. Norskehavet har som sagt unike naturverdier. Noen områder er særlig viktige for å bevare helheten i framtiden. Kystsonen har stor betydning for en rekke aktiviteter og mye liv. Mørebankene, Haltenbanken og Sklinnabanken er viktige gyteområder. Sularevet og Iverryggen har sine korallrev. Eggakanten er viktig med sin mangesidige betydning. Den arktiske front og Jan Mayen har betydelige miljøverdier i form av store sjøfuglkolonier, store forekomster av plankton, fisk og sjøpattedyr. Skal disse områdene omtales med tilbørlig respekt, burde det vært holdt et lengre foredrag. Det skal ikke jeg, men bare understreke områdenes store betydning. Vi vet at det er omdiskutert å åpne for aktivitet i tilknytning til f.eks. Jan Mayen. Men samtidig er det troen på og tilliten til at vi kan gå videre med aktiviteter av ulike slag og allikevel opprettholde de naturgitte kvalitetene, som fører oss videre. Det viktige nå er det faktiske forhold at forvaltningsplanen bygger på en balansert helhet, hvor de ulike næringer og hensynet til miljøet vektes mot hverandre – at vi tar stegene i riktig tempo, at stegene baseres på helhetlig kunnskap om konsekvenser, og at selve fundamentet, føre var-prinsippet, opprettholdes. Jeg må gi honnør til Regjeringen for at forvaltningsplanen ivaretar disse hensynene på en særdeles god måte. Til slutt vil jeg peke på tre særdeles viktige områder for framtiden: Kunnskapen fra MAREANO og SEAPOP må få stor betydning i det videre arbeidet med forvaltningsplanen og beslutninger knyttet til oppdateringer og revisjoner. Oljevernberedskapen er det andre området. Oljevernberedskapen og overvåkningen må kontinuerlig forbedres, slik at sannsynligheten for fare som følge av økt skipstrafikk og petroleumsaktivitet reduseres. I innstillingen forutsetter vi at dette skjer i forvaltningsplanperioden. Det er også viktig at Regjeringen følger opp det som innstillingen peker på, og tar et initiativ til at selskaper og teknisk-faglige miljøer sammen med staten kan sette i gang teknologiutviklingsprogrammer for å bedre oljevernberedskapen. Utslipp er også mye diskutert. Det er viktig at det for nye og gamle felt foretas gode vurderinger som inkluderer helhetlige miljøvurderinger av tiltak for å hindre uønskede utslipp, likeledes at det blir foretatt nytte- og kostnadsvurderinger av å sette nullutslippskrav for nye felt i framtiden. Helt til slutt: Regjeringen har nok en gang lagt fram en god forvaltningsplan over et stort havområde i denne stortingsmeldingen. Komiteens behandling er i det alt vesentlige samlende og understreker betydningen av en helhetlig og kunnskapsbasert forvaltning. Slik sett er det en god forvaltningsplan som blir vedtatt i løpet av natten. Og for å legge bort saksordførerhatten i et avsluttende øyeblikk, er det grunn til å slå fast følgende: Det er Regjeringen og regjeringspartiene som er selve limet eller midtpunktet for en helhetlig og økosystembasert havforvaltning, og som samtidig løfter fram næringens mulighet for utvikling. For det er et faktum at selv med den brede tilslutningen som ligger i saken, er det slik at opposisjonen nok en gang deler seg i viktige spørsmål som forvaltningsplanen reiser.