Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2002-12-16:
Representantene Marit Arnstad, Eli Sollied Øveraas og Morten Lund tar opp en viktig problemstilling med sitt Dokument nr. 8-forslag. Deres virkelighetsbeskrivelse kan jeg i grove trekk stille meg bak. Framveksten av noen få – nærmere bestemt fire – store dagligvarekjeder har ført til en sterk konsentrasjon av markedsmakt, og dette representerer klare begrensninger for mindre næringsmiddelprodusenter som ønsker å komme til på markedet med sine produkter. Til tross for høy kvalitet på produktene, som under alle omstendigheter burde være konkurransedyktige, møter disse store hindringer dersom de vil prøve å komme inn på markedet. Konsekvensen er at mange ikke våger å satse skikkelig. Den reelle konkurransemuligheten er svært liten. Dagligvarekjedene står for nesten 99 pst. av dagligvareutsalgene, og enkelte store produsenter blir gjennom monopoliserte innkjøpsavtaler foretrukket framfor mindre og ofte lokale produsenter som ønsker å komme inn på markedet. Kristelig Folkeparti deler forslagsstillernes bekymring for denne utviklingen. Maktkonsentrasjonen vil kunne være til hinder for nyskaping og etablering av nye arbeidsplasser innenfor næringsmiddelindustri og primærnæringer i distriktene, og det er betenkelig at det skal være så vanskelig å være gründer eller å satse på nisjeproduksjon innenfor dette området. Men dessverre viser det seg heller ikke enkelt å finne noen hensiktsmessige virkemidler for å motvirke denne trenden. Jeg er redd for at forslaget om å utrede markedsmakt knyttet til matvarekjeder ikke er et slikt hensiktsmessig tiltak dersom man skal styrke konkurransen på dagligvaremarkedet. Igangsetting av et utredningsarbeid, kanskje ved at man nedsetter et utvalg, kan jo etterlate et inntrykk av at det er noen som prøver å gjøre noe. Men er det det man ønsker å oppnå, er det ikke at det skal skje noe? Men det hjelper lite å utrede dersom det ikke løser problemet. Derfor kan jeg heller ikke se at dette er noe som bør prioriteres framfor andre tiltak for å bedre konkurransen og småprodusenters muligheter til å komme til på markedet. Dessuten tror jeg det kan være klokt å vente til Konkurranselovutvalget har lagt fram sin innstilling før man vurderer nye tiltak for styrket konkurranse. Regjeringen skal legge fram sin proposisjon om ny konkurranselov i 2003, og det mest ryddige vil være å vente med nye tiltak til denne proposisjonen foreligger. Kristelig Folkeparti er glad for arbeids- og administrasjonsministerens forsikringer om at Konkurransetilsynet følger utviklingen i dagligvaremarkedet nøye. Konkurransetilsynet har selv uttrykt skepsis mot en ytterligere maktkonsentrasjon i dette markedet. Jeg tror også det er viktig at vi som politikere utfordrer dagligvarekjedene til å vise ansvar og ta inn produkter fra mindre, lokale produsenter. Store forretninger har forutsetninger for å kunne ta inn et bredt vareutvalg, og store kjeder har muskler til å stå imot presset fra større produsenter. Tiden med titusenvis av små butikker med serviceinnstilte enkeltkjøpmenn er nok over – noen vil kanskje si dessverre. Selv om det finnes noen få små butikker igjen, bl.a. en del små innvandrerbutikker i Oslo, er nok de store kjedene kommet for å bli. Denne utviklingen er det ikke mulig å snu. Selv om de store, ensformige og kjedelige selvbetjeningsbutikkene ikke er like sjarmerende som de gamle, tror jeg egentlig ikke at forbrukerne heller ønsker å snu denne utviklingen. Vi stiller større krav til utvalg og pris i dag. Markedets usynlige hånd er ikke lett å styre. Men vi kan ikke godta at småprodusenter stenges ute av markedet, og at markedet dermed er til hinder for nyskaping av viktige arbeidsplasser i distriktene. Jeg ser fram til nye debatter om denne problematikken etter at Konkurranselovutvalget har lagt fram sin innstilling.