trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Erna Solberg (Høyre), 2001-06-14:
Jeg har lyst til å ta opp to forhold med statsråden. Det ene nevnte jeg i mitt hovedinnlegg. Fra Arbeiderpartiets side i komiteen er det altså brakt inn stor usikkerhet om tidspunktene for telling av befolkningen i forhold til inntektssystemet. Hvis man leser proposisjonen fra Regjeringen, som har en vurdering av vekstkommunenes utvikling og mulighetene for å legge inn kapitalkostnader og kriterier for det og tidspunktene for telling, oppfatter i hvert fall en del av oss det slik at Regjeringen fremdeles ikke ønsker å fremskynde datoen for befolkningstellingen verken i forhold til inntektsutjevningen eller innbyggertilskuddet i inntektssystemet i forhold til dagens, 1. januar året før det året budsjettet dreier seg om. Derfor er det også fremmet et forslag, forslag nr. 8, om å telle på et senere tidspunkt når det gjelder innbyggertilskuddet. Det står også i proposisjonen, i den drøftende delen av den, at det er mulig i forhold til inntektsutjevningen å telle på et senere tidspunkt enn det gjøres i dag. Men i departementets oppsummering vil de ikke anbefale dette før endringene i inntektssystemet er innlemmet. Jeg vil gjerne at statsråden oppklarer usikkerheten om når man teller, og eventuelt hvorfor det er så viktig å ha en forsinkelse på tilnærmet et år og mer enn det i forhold til vekstkommunenes problemer. Hvis det er slik at det er vi som ikke klarer å lese proposisjonen, er jeg glad hvis dette kan oppklares. Så har jeg et spesielt forhold som jeg ønsker å ta opp med statsråden. Det gjelder en spesiell situasjon som Mandal kommune har kommet opp i i forbindelse med en skade på Gismerøya, som også komiteen ble orientert om i fjor, og som jeg vet de har hatt møte med departementet om i løpet av de siste dagene. Situasjonen er at kommunen til høsten vil komme i en situasjon hvor de må betale 70 000 kr pr. måned hvis de ikke får satt i verk vernetiltakene der. Dette gjelder en naturskade. Mitt spørsmål er: Vil departementet vurdere å delta i finansieringen av å rette opp på Gismerøya?
Erna Solberg (Høyre), 2001-06-14:
Det er to ulike forhold som det for øyeblikket pågår debatt om samtidig, det helsetilbudet vi har, og fylkeskommunenes økonomi. Det ene er spørsmålet om behandling, som skal behandles i morgen i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett, og det andre er spørsmålet om uttrekk av fylkeskommunens økonomi. Jeg har lyst til å si at det oppstår en spesiell situasjon når vi nesten daglig opplever at fylkeskommunene melder om så store underskudd og så store innstramminger at de kommer til å kutte ned på helsetilbudet. Samtlige av fylkeskommunene som har tatt kontakt med kommunalkomiteen – med unntak av tre eller fire – har rapportert om nedskjæringer på det helsetilbudet som Tore Tønne skal overta fra nyttår. Man har opplevd at underskuddene som har opparbeidet seg i sykehussektoren, er store, og man frykter at man ikke får dekket noen av disse underskuddene. Nå er det slik at Tore Tønne på et tidligere tidspunkt har gitt et signal om at underskudd skal dekkes. Det man har gjort i opplegget fra Regjeringen, er å beregne et underskudd i forhold til den andelen sykehusenes økonomi utgjør av de opparbeidede underskuddene i fylkeskommunen. Men de fleste av oss som har en viss kjennskap til fylkeskommunene, vet at det nå er to områder hvor det oppstår underskudd, og det er barnevern og sykehussektoren. Og det betyr at det er en undervurdering av hvor stor del av underskuddene som knytter seg til sykehus. Det betyr at vi nå nesten får panikkrettede nedskjæringer for å sikre at ikke videregående skoler og samferdsel skal få så alvorlige kutt neste år. Ser statsråden at det er behov for en noe mykere hånd for å sikre at det er det samme helsetilbudet han faktisk tror han overtar og kommer til å overta til nyttår, slik at vi ikke får en rekke nedskjæringer i helsetilbudet utover høsten fordi fylkeskommunene vil sikre seg mot at underskuddet blir for stort til nyttår?
Erna Solberg (Høyre), 2001-06-14:
Jeg lot meg provosere av to innlegg. Det ene var fra Bendiks Arnesen, som tar helt feil. Det står ingenting i innstillingen om at vi har tenkt å spre Nord-Norge-tilskuddet til alt annet. Når det derimot gjelder den ekstraordinære tapskompensasjonen som gis til Finnmark, står det at vi heller vil legge den inn i skjønnspotten og fordele. Vi synes det er urimelig å lage en ny ekstraordinær, varig tapskompensasjon for Finnmark. Men det er altså et ganske lite beløp det er snakk om i den store sammenhengen. Når vi har sagt at Nord-Norge-tilskuddet er en politisk «konstruksjon», er det bl.a. fordi det helt klart står at det ikke baserer seg på objektive kriterier, men på et ønske om at man i Nord-Norge skal ha et bedre tjenestenivå enn i resten av landet, det er distriktspolitisk motivert. Det står i innstillingen. Vi er egentlig uenig i det, men vi mener at det er noen problemer knyttet til utgiftsstrukturen i Nord-Norge, bl.a. klimaproblemene, som nok gjør at det kan være en begrunnelse for å ha et slikt tilskudd. Derfor har vi ikke ønsket å fjerne Nord-Norge-tilskuddet. Men det er noe annet enn det Bendiks Arnesen sa i sitt innlegg. Så var det rus/psykiatri. Nå hørte jeg saksordføreren holde et innlegg som var omtrent likt det vi har fått skriftlig fra departementet et par ganger når jeg har foreslått dette. Det er en av grunnene til at jeg – i motsetning til flertallet – har null tro på at departementet skal utrede ting på nytt igjen, for det er det svaret vi har fått de siste årene. Da man fjernet storbytilskuddet i forbindelse med Rattsø II, ble det påpekt at det var tre–fire forskjellige forhold som fortsatt skulle være under utredning med hensyn til vekter og kriterier. Det gjorde en hel komite. De viste til befolkningskriteriene, og de viste til rus/psykiatri. Stortinget var i 1996 ikke fornøyd med innlemmingen av rus og psykiatri da vi innførte Rattsø. Det som har skjedd, har vært en obstruksjon når det gjelder å få noe på bordet om dette – hele veien igjennom. Så kan man fordele ansvaret for dette mellom de to regjeringene som har sittet, men man har altså ikke villet adressere dette ene problemet. Jeg skjønner at det er teknisk vanskelig, men det er ikke mer teknisk vanskelig enn at man med en viss grad av fantasi, iallfall om man ønsker å innlemme bosettingskriteriene, også kan ta høyde for det, bl.a. gjennom det forslaget vi har lagt inn. Det er nemlig slik at det man var enig om som et kompromiss da man innførte Rattsø, gav en veiing mellom endringene i de forskjellige typer kommuner. Det som skjer nå, er at man ved innføring av de nye bosettingskriteriene endrer den veksten fullstendig. Det betyr f.eks. at en kommune som Bergen ikke lenger vinner en krone på Rattsø – eller kanskje 17 kr til slutt. Men i forhold til hva de opprinnelig hadde regnet med, vinner de omtrent ingenting på den omleggingen som skjer. Bergen vil fortsatt være en 90 pst.-kommune, Trondheim er omtrent i samme situasjon. Det er det vi mener er feil.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2001-06-14:
Eg vil først starte med ros til Arbeidarpartiet for at dei, saman med Framstegspartiet, har klart å få gjennomført det som representanten Eriksen kalla den største helsereforma kanskje nokon gong i Noreg, nemleg statleg overtaking av sjukehusa. Og det er ikkje så rart – det er berre rett og rimeleg at dei to partia som også er ansvarlege for det vedtaket som blei fatta førre dagen, følgjer dette opp i kommuneproposisjonen for 2002. Så til spørsmålet: For eit års tid sidan snakka Arbeidarpartiet veldig mykje om fornying av offentleg sektor, om effektivisering, rasjonalisering, om å få meir ut av kvar krone ein investerte i offentleg sektor. Statsministeren snakka om at ein kunne spare 3 milliardar kr berre i administrasjonsutgifter ved å legge ned fylkeskommunen. Det var ein Sandbekk-rapport som Jørgen Kosmo la i skuffen etter kvart – sannsynlegvis etter landsmøtet i Arbeidarpartiet. Det var konkurranseutsetting som då var det forløysande ordet. Og eg opplevde at for eit års tid sidan snakka Arbeidarpartiet faktisk ein god del om at dei kunne tenkje seg å sjå på om andre enn det offentlege kunne produsere dei tenestene som det offentlege hadde ansvaret for, men ikkje nødvendigvis trong å produsere sjølv. Då er mitt spørsmål til representanten Eriksen: Kan vi forvente ein ny snuoperasjon i Arbeidarpartiet, ei frigjering frå Kommuneforbundet og LO, mot at vi no verkeleg kan få fornya offentleg sektor gjennom konkurranseutsetjing av offentleg tenesteproduksjon, slik at private kan produsere desse tenestene og det offentlege betale?
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2001-06-14:
Eg skjønar jo at representanten Eriksen har litt vondt for å vedgå at tida har gått forbi den sambuarskapen som no er mellom Arbeidarpartiet, fagforeininga og LO generelt. Det er ei av årsakene til at vi ikkje klarer den omstillinga i offentleg sektor som er ønskeleg, som «alle» innser – eg trur faktisk også eit fleirtal i Arbeidarpartiet si stortingsgruppe innser det. Poenget er berre at på landsmøtet i Arbeidarpartiet var Kommuneforbundet og LO dei sterkaste, og der sat sjølvsagt også ein drøss med fylkesordførarar og fylkespolitikarar som er godt betalte. Så det skjønar eg. Men utviklinga har gått forbi, og sanninga er jo at det første Tony Blair – som jo skal vere partikamerat av representanten Eriksen – gjorde då han kom til makta, var faktisk å kutte banda til fagforeiningssambandet, fordi han innsåg at dette ikkje lenger var moderne, det hindra ei utvikling som var ønskeleg og faktisk til det betre – også for dei som er fagorganiserte. Så litt til dette med store skattelettar. Ja, lat det vere sagt: Vi har sagt at staten skal overta det finansielle ansvaret for helse, omsorg og oppvekst. Og det garanterer vi. Samtidig vil vi gi store skatte- og avgiftslettar. Det gjer vi også, men ikkje nødvendigvis ved å kutte. Vi kan bruke – og det seier vi heilt ærleg og ope – meir av avkastinga på oljefondet. Vi er villige til å bruke meir av overskotet. I år blir det sannsynlegvis 250 milliardar. Vi er villige til å bruke nokre milliardar meir for å få ein politikk som gjer kvardagen betre for folk flest.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2001-06-14:
Eg vil tru at då Nord-Noreg-tilskotet og regionaltilskotet blei oppretta, så var det for at ein skulle dekke ein del av dei utgiftene som enkelte kommunar har på grunn av geografi og anna, i samband med ein del av det vi ønskjer dei skal ta seg av – helse, omsorg, utdanning osv. Men poenget er at vi har ingen garanti for kva dei pengane blir brukte til. Det vi i Framstegspartiet foreslår, og meiner er den rette vegen å gå, er at staten overtek det økonomiske ansvaret for all helse og omsorg, oppvekst, utdanning og skule. Då er det ikkje lenger noko grunnlag for å gi spesialtilskot til dei forskjellige landsdelane i dette landet. Ein kan sjølvsagt lage, som vi også nemner i vårt program, graderte tilskotssatsar på grunn av diverse geografiske og andre forhold, på ein generell basis, slik at ein held oppe dei mange små, effektive og gode sjukehusa og fører vidare ein effektiv og god skule med ein del utkantskular på grunn av distansar og reiseavstand for elevar, og det same gjeld vidaregåande skular. Så det er mogleg – men då er det øyremerkt. Rattsø seier at stykkprisfinansiering er den einaste forma for øyremerking som fører til effektivitet og rasjonalisering. Då har vi garanti for at alle i dette landet er sikra eit tilbod innanfor helse, omsorg og utdanning, uavhengig av kvar i landet ein bur, uavhengig av kommunal økonomi og kommunalpolitikarane sine prioriteringar. Det må vere det viktigaste. Det som er målet for Framstegspartiet, er at vi skal få eit likt tilbod innanfor desse basistenestene for alle som bur i Noreg, slik at alle skal få ta del i velferdsskapinga som vi har i dette landet.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2001-06-14:
Om vi tek neste år, så lat meg for det første seie at vi har bede om at staten i dei kommande forhandlingane viser seg romslege når det gjeld dette. Vi har også sagt i våre merknader at om det skulle dukke opp noko uføresett som vi ikkje veit om i dag, og som gir urimelege konsekvensar, så er vi villige til å sjå på det på nytt. Eg skjønar godt at Høgre er såre for at dei ikkje fekk vere med på denne reforma og fekk ei hand på styret. Eg skjønar godt det. At dei heile tida skal prøve nærast å motarbeide ei reform som Høgre trass i alt er for, finn eg meir merkeleg enn at dei skal angripe oss fordi vi gjennomfører og står på ei avtale «to the bitter end», sjølv om vi på enkelte område gjerne hadde sett at reforma hadde fått litt andre vinklingar enn ho har fått. Saka er jo at skulle Høgre vore med på dette, hadde det truleg ikkje blitt noka reform i det heile – det er så. Så til revidert nasjonalbudsjett. Vi har dette med i vårt forslag til revidert nasjonalbudsjett, så eg vil be representanten Erna Solberg om kanskje å lese innstillinga til revidert nasjonalbudsjett betre. Vi har løyvt eksakt med pengar til å dekke opp helsesektoren i 2001, det ligg inne i vårt forslag til revidert nasjonalbudsjett. Dersom ein ikkje har oppdaga det, ber eg representantane om å lese innstillinga på ny.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2001-06-14:
Eg synest det er ei frykteleg passiv haldning frå Venstre si side når dei no nærmast ikkje godtek 600 000 kr som ein eigendel og må ha ei utgreiing av det før ein går vidare. Eg synest at Venstre, som skal vere lokaldemokratiets fremste forkjemparar og satse på kommunal økonomi, burde kunne ha tillit til at 600 000 kr er det som trengst. Då bør iallfall Venstre stemme for eit av dei tre forslaga som går i den retninga. Og det er ikkje tvil om, og det sa eg i innlegget mitt, at det beste forslaget er forslag nr. 19 frå Framstegspartiet og Sosialistisk Venstreparti. Men eg har også lyst til å gjere merksam på eit anna forslag, forslag nr. 26. Når Venstre er så opptekne av at den kommunale økonomien er så dårleg at vi må kome med tiltak, er dette forslaget eit eksempel på tiltak som kan betre den kommunale økonomien. Og ikkje minst kan vi sjå på gjeldsbøra som Senterpartiet er så veldig opptekne av. Ein veit at prisen pr. sjukeheimsplass er 830 000 kr medrekna støtte, og dei siste tala viser – dette gjeld ein sjukeheimsplass i Telemark ein eller annan stad – at byggekostnadene er på 1,4 mill. kr pr. sjukeheimsplass. Då synest eg det ville ha vore heilt naturleg, ut frå det representanten Kongshaug sa i innlegget sitt, at han støtta forslaget vårt som går ut på å auke tilskotsramma slik at ikkje gjeldsbøra for kommunane aukar. Dette ville sjølvsagt også føre til betra kommunal økonomi på sikt når ein ser på renter og avdrag og den type ting.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2001-06-14:
Dette gjeld fornying. Eg må seie det var ein interessant definisjon representanten Østberg gav. Dei har fornya seg heile tida sidan han var varaordførar i Harstad, var det vel, for 20 år sidan. Men vi treng ei forenkling, sa han. Det må jo – om ein skal omsette det til meir direkte språk – bety at den fornyinga som har gått føre seg dei siste 20 åra, har medført ei forvansking, og at ein difor treng ei forenkling. Det er klart at vi skal diskutere fylkeskommunen om ei stund. Eg må seie at eg er glad – sjeleglad – for at statsråd Brustad ikkje fekk gjennomslag på landsmøtet i Arbeidarpartiet for kongstanken sin – eller dronningtanken, må ein kanskje seie – om fem store regionfylke. Men eg seier meg lei for at komiteens leiar, Berit Brørby, ikkje fekk gjennomslag for sitt synspunkt, som vel er å legge ned fylkeskommunen. Det som forundrar meg, er at når vi les St. prp. nr. 82, er den – i motsetnad faktisk til proposisjonen i fjor – kjemisk fri for ordet konkurranseutsetting. Ikkje eit einaste ord, endå ein veit etter ei kåring av dei ti beste kommunane i verda, som har fullført konkurranseutsetting, at dei ikkje blir styrte etter det prinsippet at det offentlege skal produsere alle offentlege tenester, men styrte etter at det offentlege betalar, og at kanskje dei private produserer i konkurranse. Men det står ei lita setning – eg hugsar ikkje sidetalet – om at det ikkje alltid er slik at det offentlege treng å produsere alle tenestene. Eg kunne vore interessert i å få statsrådens utdjuping av det. Betyr det berre at ein skal halde fram med det vesle ein har i dag, nemleg at teknisk sektor får nokre private til å brøyte nokre kommunale vegar osb., eller betyr det at statsråden likevel ikkje har gløymt at det er opning for at ein også kan konkurranseutsette tunge omsorgstenester?
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2001-06-14:
Det var representanten Bendiks H. Arnesen som fekk meg til å gripe ordet. Eg skal også gi ei stemmeforklaring dersom tida strekkjer til. Det er sørgjeleg at ikkje Bendiks H. Arnesen gidd å lese alt så han kan sjå vår heilskaplege politikk. Vi har ein annan modell for kommuneopplegget totalt sett. Vi har ein annen modell for distriktspolitikk enn det Arbeidarpartiet legg opp til. Vi vil at staten skal ta over det finansielle ansvaret for helse, omsorg og utdanning. Då fell grunnlaget for Nord-Noreg-tilskotet bort. Vi har til og med vore så snille at vi er villige til å fjerne det over fire år. Med den andre ordninga kan vi faktisk fjerne tilskotet på eitt år; det viser jo overtakinga av spesialisthelsetenesta at vi kan klare. Jo visst ser vi verdien av distrikta, jo visst ser vi verdien av Nord-Noreg, men vi har ein annan modell, som vi trur kan bli betre, nemleg som eg har sagt mange, mange gonger frå denne talarstolen: Lat verdiane få bli der dei blir skapte! Vi kan berre sjå kva som er blitt resultatet av Arbeidarpartiet sin politikk, og ikkje minst av sentrumspartia sin politikk – stor fråflytting, nedlegging av grendeskular, nedlegging av andre tenestetilbod, nedlegging av arbeidsplassar, vegprosjekt blir ikkje bygde, og eg kunne nemnt endå meir. Opplegget vårt, med ei statleg overtaking av finansar når det gjeld helse, omsorg og skular, med ei utstrekt investering på samferdselssida og med ein skatte- og avgiftspolitikk som gjer det lettare for bedriftene og gjer at dei kan halde fram der dei er, vil vere med og styrkje distrikta, det er eg overtydd om. Så til noko anna: I merknadene våre i denne innstillinga har vi sagt at vi ser at med ein feilslått politikk er det unge og gamle som blir lidande ved at kommunane kanskje har for lite pengar. Då er vi villige til – og det står også i merknadene våre til statsbudsjettet til hausten – å vurdere om vi skal gå inn med auka rammer for at tilbodet til unge og gamle ikkje skal bli dårlegare, men betre enn det det er. Eg har inntrykk av at kanskje Arnesen sitt innlegg var meir eit valkampinnlegg. Om det ikkje var ein valkamptale, burde han vere med og stemme på forslaget frå Framstegspartiet om å auke satsane til sjukeheimsplassutbygginga med 300 000 kr. Det ville styrkje den kommunale økonomien for neste år med 1,8 milliardar kr. Han burde i morgon nytte sjansen til å stemme for forslaget frå Framstegspartiet om å auke sjukehussektoren sine midlar med 1,2 milliardar kr. Då viser Arnesen at han er på kommunane si side – byane kjem han berre til å prate imot. Så litt stemmeforklaring: Vi vil no, når vårt forslag nr. 19 kanskje fell, stemme for forslag nr. 16, for så å gå på forslag nr. 22. Vi ser at SV sitt forslag, nr. 40, inneheld noko av det same som vi har sagt når det gjeld dette med eldreomsorgsreforma, så vi vil også stemme for det. Vi stemmer for I og II og mot III i innstillinga.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2001-06-14:
I innstillingen om kommunenes økonomi har Kristelig Folkeparti og Senterpartiet skilt lag på en rekke forslag. Kristelig Folkeparti er f.eks. ikke med på Senterpartiets forslag om gjeldssanering på 12 milliarder kr, ei heller å slette fylkeskommunenes gjeld på 1 300 mill. kr Det som er ganske iøynefallende, men etter min vurdering positivt, er at Kristelig Folkeparti har en mye mer realistisk pengebruk overfor kommunene enn Senterpartiet, men antakelig er det vel slik at Høyre også er godt fornøyd med det. Det skiller faktisk kun 500 mill. kr mellom Arbeiderpartiets og Kristelig Folkepartis økonomiske opplegg for kommunene neste år. Så denne hold sammen-strategien i sentrum har med kommuneopplegget fått en skikkelig sprekk. Vi er fornøyd med at Kristelig Folkeparti ikke faller for fristelsen foran et valg til å overby på rammene til kommunene, men jeg har likevel lyst til å be representanten Østberg gjøre en analyse av den totale forskjellen i bruken av penger overfor kommunene mellom Kristelig Folkeparti og Senterpartiet som vi ser i innstillingen.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2001-06-14:
I likhet med forrige replikant vil jeg si at det ikke er så lett å slutte å undre seg over sentrum, som tidligere har vært lenket sammen. Revidert nasjonalbudsjett er også et slikt studium verdt, og i disse dager kan det se ut som om det har vært et mål i seg selv for sentrum å hindre flertall for en del forslag – kanskje er det bindingen som vi ikke så lett ser. Sentrum sprer seg altså for alle vinder – også i denne innstillinga spriker sentrum. Kristelig Folkeparti skal få fred med hensyn til selskapsskatten. Der har dette partiet vært entydig håpløst og fjernet incitamentet for verdiskaping i kommunene. Men når det gjelder øremerking til skolefritidsordninga, vingler Kristelig Folkeparti. Kristelig Folkeparti har jo tidligere skaffet flertall for en fornuftig innlemming av øremerkede tilskudd – et betydelig beløp som på mange måter kunne bringe oss nærmere lokaldemokratisk selvråderett. I år har Kristelig Folkeparti inntatt et nytt standpunkt når det gjelder dette temaet. Kan representanten for Kristelig Folkeparti forklare hvorfor også denne kursendringa kom nå?
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2001-06-14:
Senterpartiet inviterer i sitt innlegg til stikkordet objektivitet, og viser til Rattsø, som nærmast ble et skjellsord fra den dagen vedkommende satte navnet sitt på en utredning. Vi har hatt en innfasing av inntektssystemet i fem år, og alle har visst at tapskompensasjonen skulle være en overgangsordning. Nå snakker man om tap for tapskompensasjonen, og dugnaden for å få til objektivitet har vært fraværende også hos Senterpartiet. Det har vært protest for protestens del, synes mange av oss, og i disse dager leder Senterpartiet an i aksjoner også utenfor dette hus, der man nærmest prøver å framstille flertallet i denne sal som mindre begavet – unnskyld uttrykket, jeg håper det er parlamentarisk nok – delvis med utgangspunkt i denne komites dokumenter, og ikke minst i Innst. S. nr. 300, som debatten om er et par dager gammel. Kunne det ikke kle oss alle sammen at vi gikk litt mer forlengs inn i fuglekassa – det ville kle fjærdrakta til oss alle – og deltok i en dugnad om objektivitet, istedenfor å tviholde på kompensasjonsordninger som det ikke er utredet et logisk grunnlag for. Senterpartiets økonomiske edruelighet er delvis berørt tidligere. Det er blitt påpekt tidligere i dag at Senterpartiet totalt slår om når de kommer i opposisjon. I en tidligere debatt sa Magnhild Meltveit Kleppa at veiene kunne vært fikset hvis man støttet Senterpartiet. Nå er det et flertalls milliarder til kommunene – plutselig skal de få mer. Hvor ble det av pengene til kommunene og veiene da Senterpartiet hadde finansministeren?
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2001-06-14:
I et tidligere replikkordskifte tok jeg meg den frihet å bringe inn synlig politisk aktivitet utenfor dette hus, med klar adresse til Stortinget. Meningen var å henlede oppmerksomheten på den bekymring som vekkes når én i Senterpartiets ledertroika gjør et aksjonspreget framstøt mot stortingsflertallet og til dels mot et samlet storting på et svært tynt og til dels absolutt sviktende grunnlag. Dette er en slags partipolitisk protestindustri, som Senterpartiet synes å dra fram. Det kan neppe avføde noe annet enn politikerforakt. Så har vi holmgangen om revidert budsjett. Alle i dette huset vet at skal man oppnå noe i politikken, så gjør man det gjennom langsiktig arbeid og gjennom de ordinære budsjettene. En mulig teknikk er selvfølgelig å pulverisere mulige flertallsstrukturer gjennom revidert, der man kan ha med et ukjent antall mindretallsforslag. De som ikke får flertall, er som kjent gratis, og da kan man selge dem, slik det gjøres i mediene nå. Dette er på en måte et ledd i det samme, for det kan neppe bli særlig annet enn politikerforakt når man plutselig, på vei ut i solskinnet, skjønner så inderlig godt hva man skulle ha bedrevet i de fire år, den perioden, man har vært på Stortinget. Folk ute vil neppe skjønne at ett parti har to milliarder til et godt formål, et annet én milliard og et tredje en halv, men ingenting kan vi enes om. Man står kanskje igjen med 70 mill. kr til et rassikringsprosjekt, og det er alt man oppnår. Dette er uforståelig for velgerne der ute, og det er vel også det som er meningen, går jeg ut fra.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-06-14:
Representantene Brørby og Hoddevik mente at det spriker stadig mer mellom Kristelig Folkeparti og Senterpartiet. Det skal jeg også få si noen ord om. Det representanten Østberg nå presterte å si, var at Høyre ikke er for en god og rettferdig fordelingspolitikk – i denne sammenheng underforstått: De går inn for selskapsskatten. Nå er det jo slik at også Senterpartiet går inn for selskapsskatt, sammen med Høyre og Fremskrittspartiet, og da får vel representanten Østberg et lite problem vis-à-vis sin eget senterpartikamerat. Jeg vil også få lov til å komme inn på noe som jeg ser på som et rimelig kuriøst forslag fra bl.a. Kristelig Folkeparti. Det ligger altså vitterlig et forslag inne om å innføre et klimatillegg i kalde strøk av landet, og en kan jo nesten få grunn til å spørre: Er dette seriøst ment? Hvilke kommuner skal i så fall få tilført penger til mer oppvarming? Og skal kriteriene for dette være å måle frostdybden, eller skal en se på gradestokken, eller skal en se på hvor lange vintrene er? Det blir nok vel komplisert å finne ut hvilke fylker og kommuner som skal få dette klimatillegget. Mange kommuner vil vel kunne gjøre krav på et slikt tillegg. Det var også slik at Kristelig Folkeparti i budsjettet for i år gjorde sitt beste for å øke elavgiftene – de økte dem rekordmye over hele landet. Men nå har de altså fått en slags dårlig samvittighet og vil iallfall gi noen kommuner tilbake noe i form av et klimatillegg, slik jeg forstår det. Dette litt uvanlige forslaget pirrer imidlertid min nysgjerrighet i den grad at jeg gjerne vil at Kristelig Folkeparti skal si noe mer om hva dette går ut på. Er det slik at Norge blir noe enklere ved å innføre dette klimakriteriet i kostnadsnøklene?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-06-14:
Offentlig sektor har vokst rekordartet i de senere årene. Vi er blitt et land av lover. Vi har en lov- og forskriftsjungel uten sidestykke. Landet sliter med forbud, restriksjoner, påbud, byråkrati, skyhøye skatter og avgifter og en masse annet. Forenkling, modernisering og fornyelse er vesentlige elementer i dagens debatt. Når det gjelder Senterpartiet, husker jeg – det var vel i forrige periode – at det fra den kanten ble tatt til orde for å rydde opp i byråkrati og regelverk i dette landet. Det var prisverdig. Men hva har egentlig Senterpartiet stått for i denne sammenheng? Det Senterpartiet gjør i dag, og som de alltid gjør, er å stå her og kreve mer penger, mer penger og mer penger – til distriktene og til landbruket. Da vil jeg gjerne utfordre Senterpartiet: Burde de ikke være langt mer opptatt av det som er hovedintensjonen i noe av det vi skal diskutere i dag, forenkling, modernisering og fornyelse, og se om de kan bidra noe i debatten og ikke bare ensidig snakke om mer penger?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-06-14:
Det er slik i dag, enten man tror det eller ei, at den offentlige tjenesteproduksjon er unødvendig kostbar på grunn av fravær av konkurranse. Og dette er noe som SV i høyeste grad er med på selv, for både politisk og ideologisk tar de sterkt avstand fra enhver konkurranseutsettelse når det gjelder offentlig tjenesteproduksjon. I dag har vi et system med monopoletater, som etter mitt syn ikke er noe incitament når det gjelder å drive kostnadseffektivt eller med høy kvalitet. Etter mitt syn er det klart at skal vi få kvalitet inn i den offentlige velferdsproduksjonen, må konkurranseelementet atskillig sterkere inn. Monopolsystemet kan ikke fortsette. Skal vi fornye, modernisere og effektivisere offentlig sektor, lar det seg ikke gjøre uten de sterke virkemidlene som markedet og konkurranse egentlig medfører. Jeg er jo klar over at SV ikke er det rette partiet å ta en slik replikk på, men hvordan kan SV – siden de så sterkt forfekter det offentliges fortreffelighet – være så sikker på at produksjonen virkelig er kostnadseffektiv, for SV forlanger jo sammen med Senterpartiet bare mer penger, mer penger? Å gi en passelig sum penger i dag er det eneste kostnadseffektiviserende element som det offentlige har å forholde seg til, men SV vil altså pøse inn enda mer penger. Dette henger ikke på greip! Jeg vil derfor gjerne stille et spørsmål til SV, siden de er så sterkt imot dette med marked og markedsrelaterte virkemidler: Hvordan i all verden kan de være så sikre på at den løsningen de står på, med offentlige monopoler, virkelig er kostnadseffektiv? Det er jo det de må mene, siden de står så sterkt på det.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-06-14:
Representanten fra Venstre vektla bl.a. økt kommunalt selvstyre. Det er prisverdig. Også Fremskrittspartiet legger vekt på økt kommunalt selvstyre, men vil selvsagt ha en stykkprisfinansiering som sikrer at vi får likeverdige kommunale, offentlige tilbud og tjenester til alle. Jeg kunne tenke meg å stille noen spørsmål til representanten fra Venstre. Venstre er jo landets eldste parti, fra 1884. De har en interessant historie, og når det gjelder lokalt selvstyre, har de lange tradisjoner. Er dette med f.eks. fri skattøre noe Venstre er positive til? Det ville vært et ganske interessant aspekt i det norske lokaldemokratiet dersom det ble mulig å få fri skattøre, slik at en kunne få en skattemessig konkurranse mellom de forskjellige kommunene. Det ville vitalisere lokaldemokratiet og fornye interessen for å delta i valg. Norge består av 435 kommuner. I disse dager pågår det en debatt som for så vidt er relatert til kommunestruktur og fylkeskommunestruktur i Norge. Er Venstre tilhenger av å beholde den eksisterende kommunestrukturen, eller ser Venstre for seg at det er visse behov for å endre kommunestrukturen gjennom sammenslåinger?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-06-14:
Både meldingen om oppgavefordeling og kommuneproposisjonen er innholdsmessig sett tydelig preget av intensjoner og ambisjoner om fornyelse, modernisering og effektivisering av den offentlige sektor. Ambisjonsnivået til Regjeringen for offentlig sektor kan synes imponerende. Men målene mangler etter mitt syn mange av de vesentligste virkemidlene, for ikke med ett eneste ord nevnes det noen plass i proposisjonen konkurranseutsetting som et virkemiddel for å effektivisere den offentlige sektor. De gammeldagse etatsmonopolene i kommunal sektor skal videreføres – og dette presterer man altså å kalle modernisering og fornyelse. Mens privat sektor stadig omstiller og effektiviserer på grunn av markedsmessig konkurransepress, skal tjenesteproduksjonen i offentlig sektor få fortsette å leve videre som en skjermet monopolsektor, der all drift og tjenesteproduksjon skal utføres av offentlig ansatte, skjermet mot enhver kostnads- og kvalitetsfremmende konkurranse. Dette blir det lite fornyelse av. Sandbekk-utvalgets innstilling om konkurranseutsettelse i offentlig sektor viste til at det var mellom 10 og 30 pst. å spare rent økonomisk ved å bruke konkurranseutsetting som et virkemiddel for å effektivisere tjenesteproduksjonen i offentlig sektor. Sandbekk-utvalgets konklusjon burde jo vakt stor interesse og jubel i en tid hvor Regjeringen har store ambisjoner og leter etter virkemidler for å effektivisere den offentlige sektor. Men hva gjør Regjeringen? Jo, den legger altså Sandbekk-utvalgets rapport innerst inn i en skuff og bryr seg overhodet ikke om rapporten, som viser at det er mulig å spare milliardbeløp gjennom konkurranseutsetting. Hvordan er egentlig dette mulig? Regjeringen setter i gang en ambisiøs fornyelsesprosess av offentlig sektor, men nekter konsekvent å se på de virkemidler som åpenbart er svært interessante i denne sammenheng. For et års tid siden antydet flere arbeiderpartitopper at konkurranse kunne være fornuftig i offentlig sektor. Så kom stortingsproposisjonen for 2002, og den er altså nå helt kjemisk ren for ethvert ord som kan antyde at konkurranse kanskje er fornuftig. Regjeringen har latt seg presse av sterke krefter i LO og Kommuneforbundet til å luke ut enhver antydning om at markedsrelaterte virkemidler kan være hensiktsmessige for store deler av tjenesteproduksjonen i offentlig sektor. Tror noen virkelig at offentlige monopoler og en skjermet offentlig sektor noen gang kan bli effektive på linje med privat sektor? Nei. Men det er en altså snart nødt til å innse, ellers ser det mørkt ut for den modernisering, effektivisering og fornyelse som ambisjonene fra Arbeiderpartiet legger opp til.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-06-14:
Representanten Gunnar Halvorsen kom med et konkret spørsmål vedrørende kommunene Arendal, Fredrikstad, Hamar og Larvik – at de hver for seg ble slått sammen med andre kommuner i 1991, og at Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Sosialistisk Venstreparti i komitesammenheng har gått inn for at disse kommunene skal få kompensert for bortfall av basistilskudd. I 1991 fikk de kommunene det her er snakk om, bare beholde basistilskuddet i to år. Dette ble straks forandret til å skulle gjelde i fem år. Vi vet jo alle at disse kommunene, spesielt Arendal, kom opp i store problemer. De slet i mange år – de har slitt i ti år etter den sammenslåingen. Jeg har vurdert det slik at det ville være urettferdig om ikke disse kommunene skulle få det samme som de kommunene som ble slått sammen senere – det er faktisk ti år siden. Hvis vi mener noe med å få slått sammen kommuner – det er mange som har tatt til orde for en ny kommunestruktur i Norge, og som mener at det er for mange kommuner – må vi ikke straffe kommunene økonomisk på den måten det ble gjort i Arendal. Fra forslagsstillernes side går imidlertid dette forslaget ut på at Regjeringen skal legge disse pengene på bordet til neste år som friske penger. Det er altså ikke snakk om å ta fra eventuelt eksisterende skjønnspotter. Det dreier seg kanskje om i overkant av 200 mill. kr. Forutsetningen er faktisk at det ikke skal tas fra andre kommuner, men Regjeringen skal legge disse pengene på bordet til neste år. Dette skulle være svar på representanten Halvorsens spørsmål. Vi får se om han er fornøyd med det.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2001-06-14:
Som representanten Solberg sa, står Høyre sammen med Arbeiderpartiet om den økonomiske rammen. Vel å merke har Høyre en noe annen innretning enn oss, og det er vel ingen hemmelighet – slik det også ble sagt i innlegget – at de velger å prioritere de store byene økonomisk framfor å støtte småsamfunnene i distriktene. Og jeg viser til at Høyre i forbindelse med statsbudsjettet i fjor høst foreslo kraftige kutt i økonomiske overføringer til distriktene, altså kutt i subsidier, som ville ha svekket dem. For Arbeiderpartiet er god kommuneøkonomi også god distriktspolitikk. Alt henger jo sammen, også det at Høyre nå går ut og lover skattelette på 40 milliarder kr. Jeg har lyst til å høre hvor Høyre skal kutte. Vi kjenner til sykelønnsordninga, men jeg tror også at andre deler av norsk velferd, enten det er helse, sykehus, barnehager eller lignende, har behov for å høre hvor resten av kuttene skal komme. Og det er litt merkverdig å høre på innlegget til representanten Solberg, fordi det bare dreide seg om påplussinger – når de sågar signaliserer at de skal kutte 40 milliarder kr.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-06-14:
Eg vil fyrst gi ros til Høgre og Erna Solberg for det engasjementet som dei viste for å sikra eit forslag som betre kan ta vare på fylkeskommunane sine behov for eit ryddig oppgjer etter sjukehusreforma. Her er i dag eit alternativ til Arbeidarpartiet og Framstegspartiet sitt forslag som på ein betre måte ville tatt vare på den ulike historia som fylkeskommunane har, og dei ulike forholda som ligg til grunn for den økonomien som er pr. dato. Eit breitt mindretal, alle partia unntatt Arbeidarpartiet og Framstegspartiet, står bak seks kriterium som grunnlag for forhandlingar med den enkelte fylkeskommunen. Så seier Høgre, når dei no sikrar Arbeidarpartiet sitt opplegg for kommunane, at det som er viktig for dei, er auke i frie inntekter. I proposisjonen ligg det eit forslag på mellom 1,5 og 1,75 milliardar kr i frie inntekter. Går ein nærmare inn i kor frie dei eigentleg er, stadfestar statsråden i svar til komiteen at 1 milliard kr er bunden som følgje av demografiske endringar. Vi veit alle at kommunane må stilla med eigendel i høve til eldreplanen, likeins eit eige tilskot i høve til barnehageprisane. Er Høgre verkeleg nøgd med dei frie inntektene slik dei vert framstilte, når dei faktisk er bundne?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-06-14:
Eg er ein smule overraska over Arbeidarpartiet sin kommunalpolitiske talsmann. Er det så enkelt å syta for at det er samsvar mellom kommunane sine oppgåver og dei midlane som står til disposisjon, at det er berre å plussa på ein viss prosent utan å ta omsyn til at kommunane år for år faktisk har fått tilført ein god del nye oppgåver? Til hans historiske gjennomgang: Eg hugsar med både glede og smerte tilbake til den kampen som vart ført før budsjettet for 1997, der det var Senterpartiet som gjekk i bresjen – ikkje for 1 milliard kr eller 1 ½ milliard kr; vi fekk faktisk Arbeidarpartiet med på 5 milliardar kr meir til kommunesektoren. Vi synest no at det som er viktig i forhold til den situasjonen som er, er å ta den på alvor, ta på alvor at det er i kommunane ein skal syta for likeverdige levekår. Det er der dei no driv og legg på, med auka eigendelar til ulike aktivitetar som gjeld ungar, og der dei ungane som kjem frå dei mest vanskelegstilte familiane, ikkje har moglegheit til å vera med. Det er der dei kuttar – i støttekontaktordningar og i tilskot til musikkskulen, og 160 grendeskular står i fare for å verta nedlagde. Ein kan gjerne skilta her med at veksten har vore slik og så, men hovudproblemet er at det ikkje er samsvar mellom oppgåver og midlar. Det er faktisk ein gjeldssituasjon der kommunane skal betena 52 milliardar kr, i tillegg til dei oppgåvene dei allereie har fått. Det er bakgrunnen for Senterpartiet sitt forslag. Vi ser framover.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-06-14:
Dersom det er slik at Rattsø har vorte eit skjellsord, vil eg be om at heilt andre enn Senterpartiet vert lasta for det, og òg tar ansvar for at det har vorte slik. Til uttrykket «mindre begavet»: Eg tillèt meg å kommentera det, for eg vil slett ikkje ha det ståande på meg at eg, korkje i innlegg eller i innstillingar, har medverka til det inntrykket at nokon her i salen er det og slett ikkje til det som eg forstod her, at det er oppfatta som eit uttrykk som har vore brukt på representantar frå Høgre. Eg vil nok heller seia tvert imot. Høgre har i lang tid vore svært bevisste i si handtering av kommuneøkonomien. Dei stod klare og tiljubla Arbeidarpartiet så snart Arbeidarpartiet kom med forslag om gradvis å fjerna tapskompensasjonen. Det er sjølvsagt ut frå ein heilt bevisst strategi frå Høgre si side. Dei ynskjer ein annan kommunestruktur. Dei har ikkje noko behov for eller noko syn for å ta vare på dei mindre distriktskommunane. Det ber jo ei rekkje andre forslag frå Høgre i ulike innstillingar denne våren preg av. Så spør representanten Hoddevik kor det vart av Senterpartiet med omsyn til vegar og kommunesektoren. Sjølv har han jo hatt moglegheiter, seinast no i revidert budsjett, til både å vera med og styrkja kommunane med nærmare 300 mill. kr og vera med på ei større satsing på veg. Til objektiviteten: Vi tar avstand frå at det går an å sjå vekk frå geografi og berre telja hovud når vi skal sjå på kommuneøkonomien. Det rekna eg faktisk med at Hoddevik, som sjølv er frå ein distriktskommune, hadde syn for.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-06-14:
Det var spørsmål om kva Senterpartiet har gjort når det gjeld fornying og modernisering. Eg føreset at representanten Andersen har fått med seg det grunnlaget som vart lagt då vi var i regjering, og som mange departement var involverte i under overskrifta «Et enklere Norge». Det var faktisk over 100 prosjekt, og Arbeidarpartiet viser at dei følgjer opp svært mange av dei. Så hadde vi nyleg til behandling ei sak her i salen om ein gjennomgang av plan- og bygningslova med sikte på forenkling. Senterpartiet var med på det. Så gjekk vi mot ei sak som meir enn noko anna forpurra forenklinga av vårt lov- og regelverk, nemleg EØS-avtalen. Det er jo den som må ta hovudansvaret for at regelverk og forskrifter nærast ynglar den motsette vegen og gjer forenklingsarbeidet endå vanskelegare. Så til våre forslag om meir midlar til kommunesektoren. Det er rett oppfatta. Vi tar avstand frå Framstegspartiet sin parole om fleire kutt, fleire kutt, fleire kutt – og den sjølvmotseiinga som ligg i Framstegspartiet sitt opplegg, lågare skattar, meir offentlege tenester, stykkprisfinansiering når det gjeld alle som har behov for ei eller anna teneste. Vi vil syta for eit reelt samsvar mellom oppgåver og midlar i den enkelte kommune.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-06-14:
Innleiingsvis gjorde helseministeren greie for kva prinsipielle avvegingar som låg bak statleg overtaking av sjukehusa. Eg skal ikkje ta opp den tråden. Det vedtaket er gjort. Eg vil berre seia at det at staten no går inn og tar over på den måten som det blir gjort, og som inneber at ein fjernar høvet til demokratisk påverknad, så vel frå brukarar som frå folkevalt fylkeskommunalt nivå, står i motstrid til det kapitlet som er ein del av den proposisjonen vi behandlar i dag, og som omhandlar lokaldemokrati og kva det betyr for den enkelte til på nærast mogleg nivå å påverka dei tenestene som ein ynskjer. Helseministeren brukte uttrykket forståing. Eg har behov for oppklaring av kva det var forståing av mellom statsråden og fylkeskommunen. Eg skjønar at det ikkje dreier seg om sjølve den økonomiske situasjonen etter at staten har tatt over sjukehusa. Til det er breva, både frå Sør-Trøndelag, Østfold, Hordaland, Rogaland, Troms og Nord-Trøndelag, oppklarande for komiteen. Likeins er det oppklarande for dei av oss som følgjer så pass med i fylkeskommunen at vi ser kva dei frå før har vore nøydde til å dekkja inn og kutta på andre område, altså på utdanning og på samferdsel, for å ha nok midlar til helsetenester. Kva er det som gjer at helseministeren bortforklarer den faktiske situasjonen i fylkeskommunane, medan han ettergjev 230 mill. kr til Rikshospitalet når dei har underskot?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-06-14:
Saksordføraren var noko sår i sitt fyrste innlegg då han sa at det ikkje var alle partia som støtta Regjeringa sitt opplegg i forhold til statleg overtaking av spesialisthelsetenesta. Han sa at dei som ikkje var einige, ikkje hadde noko alternativ, og no går han ikkje av vegen for å gå lenger og seia at i verste fall kan alternativet innebera null i oppgjer til fylkeskommunane. Lat meg då gjera følgjande klart: For Senterpartiet sin del har vi faktisk eit forslag om å dekkja dei 1 300 millionane som vi meiner det er grunnlag for å påstå at fylkeskommunane har i underskot på grunn av utgifter med spesialisthelsetenesta. Vi er ueinige i denne 57 pst.-rekninga til Regjeringa. Så har vi registrert at Framstegspartiet har fått Arbeidarpartiet med på ytterlegare 200 mill. kr, men det er enno eit gap på akkurat 329 mill. kr. Vi har eit forslag til, som vi òg fremja i fjor, og det er den eingongsavsetjinga som fylkeskommunane har måtta gjera til pensjonar på grunn av det såkalla knekkpunktet. Vi står i lag med SV om det. Lodve Solholm bruka omgrepet «forhandlingar» i forhold til fylkeskommunen. Eg kunne ha likt å spørja Arbeidarpartiet om dei reknar med, som Lodve Solholm, at det her skal førast forhandlingar. Etter det eg forstår, er det nettopp forhandlingar med den enkelte fylkeskommunen som er avvist. Situasjonen for Senterpartiet i regjering og utanom regjering er kommentert av fleire. Her er brukt sterke ord om vårt opplegg. Når det gjeld åra 1999 og 2000, trudde eg faktisk at det var ei felles erkjenning i Stortinget at det var spesielle år å laga budsjett for – fyrst i 1998 og så i 1999. I 1998 var både norsk og utanlandsk økonomi i ubalanse. Det var ikkje snakk om påplussing på nesten noko felt. Ein klarte det trass i det. Utgangspunktet for Bondevik-regjeringa var å kutta 9 milliardar kr. Vi klarte å kutta 8, og vi klarte faktisk innanfor det å syta for ei viss forbetring til kommunane. Vi la aldri skjul på at vi kunne ha tenkt oss å gjera framlegg om meir, men situasjonen i norsk økonomi tilsa ikkje at det var mogleg. Arbeidarpartiet gjer no noko heilt anna. Dei lover billigara barnehage, betre skule, billigare og betre SFO utan at kommunane ser tilsvarande midlar igjen.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-06-14:
Det er ein vesensforskjell på forholda under sentrumsregjeringa og no, og det er at det er etablert ei konsultasjonsordning med KS. Den som brukar uttrykk som bla, bla, tull og frekt om 4 milliardar kr meir til kommunesektoren, til og med utan å bli klubba ned, viser ein uventa arroganse overfor kommunane sin eigen organisasjon, som òg har påvist at det i dag er ubalanse mellom dei oppgåvene som kommunane er pålagde, og dei midlane som står til disposisjon. Det er attpåtil sagt frå KS at den effektiviseringa som er forventa frå Regjeringa, kan 85 pst. av kommunane ikkje innfri. Det er òg arroganse overfor tilbodet til barn og unge, som trass i Arbeidarpartiet sine lovnader faktisk står i fare for å oppleva kutt til hausten. Dette seier kommunane. Det gjeld òg dei som ventar på psykiatrireforma. Lat meg berre til slutt visa til side 19 og 20 i innstillinga når det gjeld oppgjeret for helsesektoren. Der står det kvifor mindretalet ikkje er nøgd.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-14:
Urealistisk, sa representanten Solberg om å skulle gi 3–4 milliarder kr mer til kommunesektoren. Det er penger til bl.a. noe som skulle være en av Høyres hjertesaker, nemlig skole. I går var det ikke urealistisk. I går behandlet vi Forsvaret. Da hadde Høyre atskillige milliarder som de var villig til å bruke de neste fire årene. Forrige dagen behandlet vi et forslag fra SV om å bruke 10 milliarder kr over en fireårsperiode som f.eks. kunne gitt en PC til alle ungene i skolen – en moderne skole, som Norge trenger, og som vil være den mest framtidsrettede satsingen vi kunne gi. Det vil ikke Høyre være med på. Det er vanskelig å forstå at Høyre er et skoleparti. Når det gjelder, prioriterer Høyre annerledes og mener det er urealistisk å lage en moderne skole som er god og framtidsrettet, mens de velger å bruke pengene på Forsvaret. En annen ting som Høyre påstår at de er opptatt av, er mindre skatt. Men hvem er det som skal få mindre skatt? En undersøkelse fra Statistisk sentralbyrå viser at kronisk sjuke og funksjonshemmede betaler i gjennomsnitt 24 000 kr i året i straffeskatt i egenandeler fordi de er sjuke. Hvorfor er ikke Høyre med på SVs forslag om å trappe ned egenandelene, slik at vi slipper straffeskatt på sjukdom, funksjonshemming og behov? Hvorfor er det viktigere å gi skattelette til folk med over en halv milliard kr i inntekt? Det er dette kommuneøkonomien dreier seg om, at kommunene nå har så trange rammer at de er nødt til å utnytte hver eneste inntektsmulighet de har. De er nødt til å gjøre barnehagen dyrere. De er nødt til å ta så høye egenandeler de kan. De er nødt til å gjøre skolefritidsordningen dyr. De er nødt til å legge ned kulturtilbud som ville gjøre samfunnene gode å leve i. Så spørsmålet er: Hvorfor ser ikke Høyre disse sammenhengene?