Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2009-11-19:
Jeg vil takke utenriksministeren for en bred gjennomgang av status i mange EØS- og EU-saker. Jeg skal konsentrere meg om to av elementene. Under valgkampen for fire år siden traff jeg en eldre mann som fortalte at han og kona nå skulle dra til Spania og være der fram til jul. Og vet du hva, sa han, når vi går til legen der, slipper vi egenandel. Dette er én av de mange tingene vi kan takke EØS-avtalen for, men som det er liten oppmerksomhet omkring. I det indre marked denne avtalen gjør oss til et fullverdig medlem av, behandles vi som spanjoler i Spania, som franskmenn i Frankrike, osv. Vi kan kjøpe leilighet i sydligere land, uten noen form for dikkedarer. Vi slipper egenandel hos legen. Vi har de samme rettighetene og den samme tryggheten som innbyggerne i det landet vi oppholder oss i, har, enten vi er der som pensjonister og bor der noen måneder i året, eller om vi er der som arbeidstakere eller studenter. Slik har EØS-avtalen gjort at også vi nordmenn er en del av dette samarbeidet som har omformet Europa, fra en verdensdel med stridigheter, konflikter og kriger til en verdensdel fylt av muligheter, rettigheter og trygghet, på tvers av landegrenser som før var et hinder og noen steder en mur. EØS-avtalen er 15 år, og den har tjent oss vel. Det viktigste er selvsagt at den har sikret at norsk næringsliv kan konkurrere innenfor det samme regelverket i det europeiske markedet. For et land som er avhengig av å eksportere halvparten av det som skapes, og som har våre europeiske naboer som marked for 80 pst. av denne eksporten, er dette helt avgjørende for titusenvis av arbeidsplasser. Det er to næringer som er unntatt fra dette, landbruket og fiskerinæringen. Fiskerinæringen har i disse 15 årene sett hvilken ulempe det er å stå utenfor. Én ting er tollbarrierene, like alvorlig er laksesakene og de problemer disse har påført næringen. I dag har vi stridighetene rundt makrellfisket. Det er ingen tvil om at disse stridighetene hadde vi unngått om også fiskerinæringen hadde vært omfattet av det felles regelverket. EØS-avtalen er også ankerfestet for vår deltakelse i det omfattende samarbeidet som siden 1994 har utviklet seg innenfor EU. Det gjelder forskningssamarbeid, utdanningssamarbeid, samarbeid om forbrukerrettigheter, likestilling, kultur, media osv. I alt 17 programmer er vi med i. I tillegg deltar vi i Schengen-samarbeidet om indre og ytre sikkerhet. De siste årene er det her den sterkeste utviklingen i samarbeidet har skjedd, innenfor politi og justisvesen. Den siste avtalen, Prüm-avtalen, som vi har fått bli med i, undertegnes i disse dager. Alt i alt har omfanget av og dybden i vårt samarbeid med EU, med EØS-avtalen og Schengen-samarbeidet som rammeverk, gjennom disse 15 årene blitt så omfattende at vi er mer integrert i EU-samarbeidet enn medlemslandet Storbritannia. Gjennomgangen av EØS-avtalen, som nå skal foretas, og de konsekvenser denne har på alle samfunnsområder, vil vise hvor viktig dette samarbeidet er for Norge, økonomisk og politisk. Jeg tror mange vil bli overrasket, også i det politiske miljøet, over hvor omfattende samarbeidet er blitt, og over hvor verdifullt det oppfattes på de ulike områdene. Jeg håper at dette kan skape et mer omforent grunnlag for å diskutere vårt forhold til EU-samarbeidet. Om det ikke flytter stabbesteiner i synet på om det fornuftigste ville vært, slik Arbeiderpartiet mener, at vi skaffet oss stemmerett gjennom medlemskap i dette samarbeidet, håper jeg i det minste at det kan skape den erkjennelse at vi deltar i dette, fordi det er i vår egen interesse. Det er et samarbeid som på mange områder har skapt nye og bedre muligheter for at vi kan løse oppgaver sammen – oppgaver som hvert enkelt land ikke kan makte alene. Lisboa-traktaten trer i kraft 1. desember. Både i redegjørelsen og i Ine M. Eriksen Søreides innlegg ble det påpekt at det får en del konsekvenser for hvordan samarbeidet virker. Den felles parlamentarikerkomiteen i EØS har bedt EU-kommisjonen sørge for at forslag til ny politikk eller direktiver som sendes parlamentene i medlemslandene for såkalt nærhetssjekk, også sendes til Stortinget, Alltinget og parlamentet i Liechtenstein. Svaret har vært at det vil bli vurdert når Lisboa-traktaten trer i kraft. Jeg håper vi får til den ordningen. Det betyr at vi her i Stortinget får muligheter til å behandle og diskutere sakene på samme tid som de diskuteres i Europa. Vi må vende et mer aktivt blikk – også fra Stortingets side – til Europa. Jeg har to ting som vi må ta opp her i Stortinget, som ligger over fra behandlingen av en aktiv europapolitikk, nemlig å få et Stortingets kontor i Brussel, som hjelper oss i dette arbeidet, og jeg tror også vi bør få en delegasjon til Brussel, slik vi har til FN. Det ville være nyttig.