Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2021-05-28:
La meg aller først si til representanten Aukrust at det at noen blir forfulgt og tatt på sosiale medier: Jeg kan fortelle representanten at jeg selv måtte rømme, ikke på grunn av blogger, men på grunn av mediene, organisasjonslivet, rømte jeg til Danmark sammen med min kone i tre måneder. Det finnes faktisk andre som også er utsatt for det som representanten Aukrust er opptatt av. Venstresiden ønsker å eie denne debatten, de vil ha definisjonsmakten. Fremskrittspartiet løftet disse HRS-problemstillingene frem for mer enn 20 år siden. Det ble avvist som intoleranse, etter hvert ble hardere ord brukt – med mediene på slep. At en representant fra Fremskrittspartiet kunne være opptatt av likestilling, var et oksymoron. Det var nemlig venstresiden som hadde monopol på kvinners rettigheter og likestilling. Det var venstresiden som hadde monopol på kvinnens plass i samfunnet og hvordan hvite konservative menn holdt kvinner tilbake. Etter hvert som innvandringen økte, ble det stadig mer åpenbart at nå var det ikke lenger etnisk norske, konservative menn, men innvandrere fra land hvor kvinners rolle var definert som en del av det kulturelle, politiske, historiske og religiøse narrativet, som ikke praktiserte likestilling. Nå var det ikke lenger likestilling man kunne vedta i Stortinget – man kunne ikke gjøre det lenger, det var rett og slett ikke politikerne som sto bak dette. Venstresiden og Senterpartiet fortsetter med å argumentere for høy innvandring og vil ikke akseptere at som konsekvens settes kampen for likestilling og et likestilt samfunn tilbake. Da måtte venstresiden endre argumentasjonsform. Nå var det plutselig venstresiden som snakket om enkeltmenneskers frihet, mangel på likestilling ble unnskyldt med kulturell frihet og religionsfrihet – venstresiden, som tidligere hadde stått hardt på at det var klassekamp og det kollektive som var samfunnets «guidelines». I dag erfarer de at de selv står ansvarlig for økte utfordringer, men nekter å akseptere premissene. De vil uansett ikke bli påmint om hvordan det henger sammen. Derfor er kampen mot HRS’ 1,8 mill. kr så hard og så veldig viktig for venstresiden. Hege Storhaug har nemlig sviktet sine egne. Hun var en del av venstresiden, men brøt da hun så paradokset venstresiden lukket øynene for. Dermed ble hun personlig og HRS lagt for hat. Venstresiden insisterer på at frihetskampen skal fremmes av kvinner fra innvandrermiljøer, gjerne med en stramtsittende hijab. Derfor blir etter hvert ord og uttrykk som benyttes i debatten, analysert. Og de insisterer på å være faktaresistente, støtter kun påstanden om at det er intensjonen som er feil. Nettopp derfor blir Fremskrittspartiets ønske om lavere innvandring stemplet som nasjonalisme, intoleranse, egoisme, mangel på raushet og gjerne også islamofobi – som den gangen dagens kulturminister i en debatt kunne rope ut i salen at Carl I. Hagen burde sparke en rasist som meg ut av partiet. Da ble han belønnet med en statsrådpost. Kulturministeren har senere fremstått med identiske anklager mot eget innvandrermiljø, så det er ikke hva som blir sagt, men hvem som sier det. Det samme gjelder Hege Storhaug – jeg ser at tiden løper ut, så jeg skal komme tilbake til det i neste innlegg.