Michael Tetzschner (Høyre), 2012-02-16:
Interpellanten Haugli fortjener anerkjennelse for å ha satt på dagsordenen et tema som er vanskelig for den regjeringen han selv støtter, vanskelig fordi kriminalitetsbekjempelse er et viktig område, siden det gjelder vår grunnleggende opplevelse av om vi lever i et trygt eller i et utrygt samfunn, og ikke minst politisk vanskelig fordi regjeringens resultater er nedslående. Statistikken forteller at det ikke bare er antall ran – og ikke bare i Oslo – men også antall andre forbrytelser som vokser i omfang, og ikke bare antallsmessig, men også i grovhet. Stortinget har tidligere behandlet en interpellasjon fra undertegnede om voldtektsbølgen gjennom 2011. Fortsatt står man i en debatt om kriminalitetsutviklingen hvor man ikke ser at det kommer gode svar fra justisministeren på hvorfor man ikke når lenger i bekjempelsen av de mest alvorlige lovbrudd som samfunnet kjenner. Det er selvsagt allment erkjent at en storby vil ha spesielle problemer bare i kraft av sin størrelse. Det er likevel ikke akseptabelt at Oslo skal være en mindre trygg by enn andre byer i Skandinavia som er større. Uansett hvilket nivå man har lært seg å leve med, er det ikke akseptabelt at utviklingen ikke går fremover. Jeg merket meg i justisministerens første innlegg at hun sa at det ikke er så ille – altså underforstått – fordi tallene var omtrent de samme i 2001 som det de er i dag. Men spørsmålet er om man ikke har noen retning for å bekjempe problemet, eller om man bare ber befolkningen om å leve med det nivået vi etter hvert dessverre er blitt vant til. Jeg stiller spørsmål ved om fordelingen av politistyrken mellom våre 27 politidistrikter er riktig. Politinærværet må jo settes inn i områder som erfaringsmessig er sårbare for kriminalitet, og som har den konsentrasjonseffekten som interpellanten helt utmerket har beskrevet. Det er et nederlag for rettsstaten når beboere i enkelte bydeler må organisere eget borgervern for å øke tryggheten, fordi politiet ikke er synlig eller til stede. I en intern politirapport fra Oslo politikammer gjengitt i Verdens Gang vises det også til noe så fundamentalt enkelt som at vaktplanene er satt opp slik at det er færrest politifolk på vakt om kvelden og natten i weekender, da det meste av gatekriminaliteten utfolder seg. Dette gjelder ikke bare de mest alvorlige lovbrudd. Internasjonal erfaring har vist at når politiet interesserer seg for mer triviell kriminalitet, når flere lovbrudd forfølges, oppklares og iretteføres, blir også frekvensen av de alvorligere kriminalitetstilfellene lavere, både fordi det gir signaler om at oppdagelsesrisikoen øker, og fordi en forholdsvis begrenset andel av befolkningen utøver en stor andel av lovbruddene. Det vil bety at man ved å få tatt flere på et tidligere stadium av en forbryterkarriere nettopp kan korrigere vedkommende på et alvorlighetsnivå som er mindre dramatisk for ofrene og for samfunnet. Så mener jeg også at vi må våge å ta en debatt om den delen av kriminaliteten som skyldes for fri og uhindret innreise av personer som er kommet til landet med ikke noe annet formål enn å bedrive vinningskriminalitet – stjele, rane eller omsette narkotika. Her vil forebyggende arbeid og oppvekstvilkår selvfølgelig falle utenfor det som norske myndigheter kan påvirke. Vi må føre en ikke-naiv kontroll og en nærhetskontroll ved våre grenser som må bli mer systematisk enn det den er i dag. Statsråden var inne på at det stadig settes inn flere ressurser. Det er sikkert riktig, men det avgjørende er hvilke resultater som oppnås. Statsråden bør stille seg spørsmål av typen: Brukes ressursene på politiets primæroppgaver eller på administrasjon? Kan man gjøre noe for i økende grad å lette den administrative byrden? Har politikammeret den rette ledelsen? Skal det få konsekvenser hvis et politidistrikt over flere år har svakere utvikling enn man med rimelighet kan forvente? Jeg vil også være så frimodig å foreslå overfor justisministeren å overveie: en prøveordning for et kommunalt politi i samarbeid med Oslo kommune en ny hjemmelslov for lokale politivedtekter som kan gi lokale folkevalgte mulighet til å påvirke noen av prioriteringene i sin egen by at det i en slik lov også gis en hjemmel for bystyret til å innføre et absolutt knivforbud innen definerte sentrumsområder og, sluttelig, at man forsterker håndhevelsen og rettsforfølgning av personer som besitter ulovlig våpen, og eventuelt vurderer straffeskjerpelse