trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2009-05-19:
Eg skjønar at diskusjonen blir reist, at det er grunn til å stilla spørsmål ved om det er noko ved måten rekneskapen blir ført på, som her kan bidra. Men så er det slik at utgifter til løpande vedlikehald på mange måtar blir handterte likt i kommunerekneskapen og i rekneskapslova. Det er det som gjer at eg ikkje trur det er sjølve systemet som er poenget. Men det som er viktig, og der ein iallfall i år heldigvis har teke ein felles dugnad, er å sørgja for at kommunane har moglegheit til å bruka meir midlar på vedlikehald. Eg sikter til tiltakspakka. Vedlikehald er jo òg noko som alle vi som er opptekne av å styrkja kommunane sin innsats, bør vera obs på.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2009-05-19:
Eg kan faktisk ikkje hugsa at eg i denne samanhengen uttalte meg om fritt brukarval. Det som var spørsmålet her, var ulike rekneskapssystem. Men lat meg følgja oppmodinga og seia: Representanten kan ta ein visitt til Søndre Nordstrand. Der har dei praktisert fritt brukarval over lengre tid. Der har dei funne ut at fritt brukarval kan passa godt for dei av dei eldre som er i beste enden av skalaen når det gjeld hjelpebehov – der hjelpebehovet ikkje varierer noko særleg. For dei andre, som treng litt hjelp til og frå, kan det vera svært krevjande med fritt brukarval. Lat meg seia at eg er oppteken av effektivisering. Kvalitetskommuneprogrammet og KS sitt effektiviseringsnettverk gjev mykje ...
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2009-05-19:
Lat meg streka under aller fyrst: For å sikra betre tenester er KS sitt effektiviseringsnettverk no i godt gjenge, og vi har veldig gode erfaringar med kvalitetskommuneprogrammet i dei 138 kommunane, der ein har eit trepartssamarbeid og ser på korleis ein kan få best mogleg tenester ut av det. Så til vedlikehald. Det er slik at kommunane, på grunn av svært stram kommuneøkonomi frå år tilbake, har sett seg nøydde til å forsøma høgst nødvendig vedlikehald. Når det gjeld pakka, er dei 4 milliardar kr som skal gå direkte til vedlikehald, knytte berre til det. Dei er fordelte pr. innbyggjar og går til alle kommunar – endåtil med merkelappen at dei blir trekte tilbake viss dei ikkje blir brukte til det.
Tom Strømstad Olsen (Arbeiderpartiet), 2009-05-19:
Vi har til behandling representantforslag fra stortingsrepresentantene Gunnar Kvassheim, Vera Lysklætt, Borghild Tenden og Leif Helge Kongshaug om miljøstatus i årsberetningen for kommunene. Jeg er enig med forslagsstillerne i at kommunene er en viktig aktør i det miljøpolitiske Norge. Det er viktig at alle sentrale aktører i vårt samfunn viser et bredt miljøengasjement. Dette gjelder både for innbyggere, kommuner, fylkeskommuner og stat. Kommunene driver med sentrale miljøoppgaver hver eneste dag, som forslagsstillerne skriver i sitt framlegg – det være seg rensing av drikkevann, rensing av kloakk, innsamling av avfall og flere ting. Jeg er enig med forslagsstillerne i at målrettet arbeid med miljø- og klimatiltak er viktig for alle kommuner og innbyggere i Norge. Her spiller kommunene en meget sentral rolle og skal fortsette å gjøre det. Det er de som skal følge opp sitt ansvar og sine forpliktelser på miljøområdet. Årsberetningen skal være en informasjon til innbyggerne om kommunenes arbeid i året som har gått. Jeg deler noe av KS' bekymring for at en rapportering kan føre til merarbeid og økt byråkrati for kommunene. Jeg er enig i at kommunen er en viktig aktør for å nå de målene Stortinget har vedtatt gjennom klimaforliket. Kommuneloven har som ett av sine hovedformål å legge til rette for en bærekraftig utvikling. Dette er meget sentralt, etter flertallets syn. Det er også viktig at innbyggerne er informert om hva slags aktivitet kommunene holder på med. Kommunelovens § 4 sier noe om dette, at de skal drive med aktiv informasjon om sin virksomhet. Den aktive informasjonen omfatter også kommunens innsats på miljøområdet, og flertallet mener at årsberetningen er godt egnet for en slik rapportering. Statsråd Kleppa har i sitt svarbrev til komiteen den 9. desember 2008 understreket viktigheten av miljøarbeidet i kommunene. Hun viser til at målrettet arbeid med miljø- og klimatiltak er viktig for alle kommuner og innbyggere i Norge, og at kommunene følger opp sitt ansvar og sine forpliktelser på miljøområdet. Flertallet ber derfor Regjeringen vurdere å fremme forslag om at kommuneloven får et tillegg der det presiseres at det i årsberetningen skal gis status over det kommunale miljøarbeidet. Vi vil på denne bakgrunn foreslå at Dokument nr. 8:5 for 2008–2009 vedlegges protokollen.
Tom Strømstad Olsen (Arbeiderpartiet), 2009-05-19:
Vi har til behandling et representantforslag fra stortingsrepresentantene Per-Willy Amundsen, Oddvar Hallset Reiakvam, Ib Thomsen og Jørund Rytman om å utrede konsekvensene av å gjøre kommuner og fylkeskommuner regnskapspliktige etter regnskapsloven. Dette forslaget er etter mitt syn et eksempel på hva som skiller Fremskrittspartiet og vår regjering. Vi tror ikke at effektivisering av offentlig sektor skal skje gjennom markedsorientert politikk med virkemidler som stykkpris, konkurranseutsetting, fritt brukervalg og utfordringsrett. Nå er ikke tiden inne til mer eksperimentering med markedsorientert politikk. Vi er midt oppe i en internasjonal finanskrise som nettopp oppstod av en slik politisk tekning som forslagsstillerne fra Fremskrittspartiet nå tar til orde for. Jeg er glad for at flertallet i komiteen, bestående av Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre, mener at dagens finansielle budsjett og regnskapssystemer fungerer på en god måte, og at dagens regler er godt egnet til å ivareta kommunenes og fylkeskommunenes formål og hensynet til en sunn økonomiforvaltning. Flertallet vil på bakgrunn av dette ikke bifalle forslaget.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2009-05-19:
Kristelig Folkeparti, sammen med Venstre, synes det er overraskende at statsråden ikke ser på miljøområdet som viktig nok til at det skal bli omfattet av rapporteringsplikt i kommunenes årsberetning. Går det an? Miljø har aldri vært viktigere enn det er i dag. Statsråden sier i brev til komiteen at rapporteringsplikt på stadig flere områder fører til merarbeid og byråkrati for kommunene. Vi er alle bekymret for at kommunene får for mye byråkrati. Derfor er det viktig å prioritere på hvilke områder man skal ha målrettet innsats. Miljø er et sånt område. Det at miljø settes på dagsordenen i årsrapporten, fører til en skjerping og et nødvendig merarbeid, etter Kristelig Folkepartis mening. Vi viser også til at Regjeringen har foreslått at kommunene skal gjøre det, jf. Ot.prp. nr. 17 for 2008–2009, der departementet foreslår at kommunene skal rapportere for å sikre høy etisk standard i virksomheten. Departementet begrunner det med at redegjøringsplikt knyttet til årsberetningen vil kunne bidra til skjerpet og mer systematisk oppmerksomhet rundt de etiske forholdene i kommunene. Det er nettopp dette Kristelig Folkeparti og Venstre vil ha: en skjerpet og mer systematisk oppmerksomhet rundt miljøtiltak i kommunene. For fortsatt er det sånn at bare ca. halvparten av kommunene har en klima- og energiplan. Mange kommuner har ikke tilrettelagt miljøinformasjon på sine hjemmesider, og øvrig miljøinformasjon til innbyggerne er gjerne både sporadisk og fragmentert. Så er det sånn at mange kommuner heller ikke har egne ansatte som jobber med miljøsaker på heltid. De mangler kompetanse på området. Men etter hvert som flere kommuner får vedtatt en klima- og energiplan, mener vi at årsberetningen vil egne seg godt for årlig rapportering opp mot de langsiktige målene. Sverige er et naboland som jobber systematisk med dette, og vi har litt å lære av den måten de tenker nedenfra og opp på, altså at kommunene må være motorer i miljøarbeidet, og at en systematisk rapportering i årsrapporten vil hjelpe til med det. Så vi anbefaler altså en årlig rapportering, et skjerpet fokus på miljøarbeidet i kommunene, og vi vet at vi må begynne lokalt og tenke internasjonalt og overordnet. Derfor anbefaler jeg – og tar opp – forslagene nr. 2 og 3.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2009-05-19:
Kristelig Folkeparti er enig med flertallet i Stortinget og med statsråden i at det er ikke mer markedsøkonomi, stykkprisfinansiering eller endringer i regnskapsloven som gir bedre vedlikehold i kommunene. Her er vi enige. Men forslagsstillerne har et poeng. Det er nemlig slik at kommunene har så mange lovpålagte oppgaver at man aldri kommer så langt at man får tatt tak i vedlikeholdsetterslepet og de nødvendige, langsiktige investeringene. Statsråden sa i sitt innlegg – i alle fall antydet – at det var kommuneøkonomien og også tiltakspakken som ville sette kommunene i stand til dette. Det er rett. Men jeg vil utfordre statsråden, for det er nemlig slik at det er ikke alle kommuner som har råd til å ta i bruk tiltakspakken. Det må ikke være slik at tiltakspakken forutsetter at kommunene har en egenandel, eller at man bygger og vedlikeholder bygg man ikke har råd til å drive. Ser statsråden et behov for å styrke de aller svakeste kommunene, slik at de virkelig kan ta tak i vedlikeholdsetterslepet sitt?
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2009-02-24:
På vegne av Jan Arild Ellingsen og meg selv vil jeg framsette et forslag om bedre oppfølging og beskyttelse for personer som lever i skjul.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2009-02-24:
Jeg takker for svaret. Det er godt å høre at fagskoledebatten engasjerer også inn i regjeringskvartalet. Jeg har allikevel noen utfordringer til statsråden, for jeg mener at statsråden svarer litt unnvikende på en del områder. Det ene spørsmålet knytter seg til hvordan man kan tenke seg ulike finansieringsmodeller, for som statsråden helt riktig sier, er det et ganske stort mangfold av ulike tilbud innenfor fagskoleutdanning, og det er viktig å sørge for at man klarer å få en finansiering som gjør at det er et reelt alternativ for mange. Det er ikke tvil om at mye av årsaken til at så få – som det jo tross alt er – tar fagskoleutdanning, rett og slett er at det i motsetning til f.eks. å ta en bachelorgrad ved en høyskole eller et universitet koster penger. Ofte er det jo nettopp den kompetansen man kan tilegne seg ved fagskolene, og den muligheten til omskolering, som er den man kanskje trenger mest i det arbeidslivet vi har nå. Spørsmålet er om statsråden kunne utdype litt mer hva slags finansieringsmodeller man kan tenke seg. Ønsker man f.eks. å fortsette med den modellen man for så vidt har nå, hvor man av historiske og andre årsaker tar for seg fagområde for fagområde, altså de tekniske utdanningene, helse- og sosialutdanninger osv., eller kunne man f.eks. tenke seg at man heller tok for seg utdanninger og gav en delfinansiering, uansett fagområde? Poenget er egentlig bare å utfordre statsråden til å tenke litt høyt rundt de områdene. Komiteen var i forbindelse med behandlinga av lovrevisjonen veldig opptatt av å beholde tilknytninga til det høyere utdanningssystemet. Vi fikk mange innspill fra dem som ønsket at fagskoler ikke bare skulle bygge på videregående opplæring, men også være videre opplæring. Det var komiteen veldig nøye på at vi ikke ønsket å gå inn på, nettopp fordi vi ønsket å beholde den plassen fagskolen i dag har i utdanningssystemet som et alternativ til høyere utdanning. Derfor fremmet også Høyre, Venstre og Fremskrittspartiet et forslag i den forbindelse, nemlig om at Stortinget skulle be Regjeringa «sørge for at akkrediterte fagskoler får mulighet til å opprette studietilbud på lavere grad av inntil ett års varighet som ledd i elevens forberedelse til videre fagskoleutdanning». Det var nettopp for å sørge for også å bidra til en fornying av fagskoletilbudet og en styrking av fagskoletilbudet, sånn at det reelle alternativet til høyere utdanning framstår enda klarere. Spørsmålet er om statsråden kanskje kunne tenke litt høyt rundt akkurat de temaene, rett og slett fordi hvis vi mener alvor med å ha en tertiærutdanning på mellom et halvt og to år som er praktisk rettet, yrkesrettet, og som skal bidra til at man fanger opp omstillinger i arbeids- og samfunnslivet kjapt, så må man også sørge for at rammebetingelsene er så gode at det blir et reelt alternativ til utdanning ved høyskoler og universitet.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2009-02-24:
Først vil jeg få benytte anledningen til å takke for debatten. Jeg syns på mange måter at Stortinget og Regjeringa nå har en gyllen sjanse til å begynne opptrappinga av finansiering for fagskoler. Nettopp fordi vi går inn i tider som ikke kommer til å gi seg med det aller første, der det er større omskiftelighet i arbeidslivet, og der man må være beredt til å ta kompetanseheving og å omskolere seg på jevnlig basis, er fagskolene et tilbud som jeg mener passer som hånd i hanske til den samfunnsutviklinga vi ser. Derfor er det nå en gyllen sjanse til å starte opptrappinga, ikke bare innenfor de fagområdene som primært leverer til offentlig sektor, men også innenfor de fagområdene som leverer til privat sektor. Jeg tror også at vi har en god mulighet gjennom å markedsføre fagskoleutdanning som et sjølstendig alternativ til høyere utdanning til også å øke respekten og interessen for yrkesfaglige valg i videregående opplæring. Hvis man klarer å se de to tingene i sammenheng, å se at hvis vi har en god fagskoleutdanning som tar imot dem som kommer ut fra videregående opplæring, der vi bidrar til å øke respekten og interessen for yrkesfaglige valg, tror jeg vi også kan bidra til å øke statusen for dette tilbudet på videregående opplæring. Når det gjelder arbeidsdeling ved universiteter og høyskoler, er det flere som har vært inne på det, og jeg syns det er fornuftige tanker som har kommet fram. Så skal vi også være klar over at i dag er kravene strengere til det man må kunne for å utføre sjøl enkle operasjoner i arbeids- og næringslivet. Der man tidligere egentlig ikke trengte noen utdanning, trenger man i dag mer utdanning. Og det merker vi for så vidt også innenfor andre sektorer, at kompleksiteten øker og behovet for kunnskap øker. Derfor er også fagskolene viktige i den sammenheng. Så vil jeg bare knytte noen kommentarer til overføring av finansieringsansvar til fylkeskommunene. Min og Høyres bekymring handler først og fremst om at vi for et skoleslag som allerede sliter litt med å identifisere plassen sin utad overfor dem som skal velge utdanning, kan oppleve å få et enda mer fragmentert tilbud, der det er vanskelig å se hvem som egentlig har ansvaret, og der tilbudet vil variere veldig fra fylkeskommune til fylkeskommune. Det er helt åpenbart at det skal være en arbeidsdeling og en påvirkning der det lokale næringsliv bidrar til å få opprettet tilbud som regionen trenger, men det kan man veldig fint klare selv om staten har finansieringsansvaret. Jeg er redd for at vi får en ulikhet i tilbud, og jeg skulle like å se krav om at universiteter og høyskoler skulle finansieres på regionalt nivå. Tenk den diskusjonen vi da med rette ville få, rett og slett fordi tilbudet ville bli for fragmentert om man ikke skulle ha én strategi for høyere utdanning. Jeg er enig med Per Olaf Lundteigen – fagskolene er langt viktigere enn det det offentlige ordskifte viser. Jeg tror det får være en god avslutning på debatten.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2009-02-24:
Interpellanten inviterer statsråden til å tenke høyt. Jeg har tenkt ganske mye på fagskolenes situasjon og kan forsikre om at det som jeg nevnte om overgangen til fylkeskommunene, som kommer til å skje fra neste årsskifte, er en meget god anledning for de ulike forvaltningsnivåene som her får et viktig medansvar, til å tenke høyt sammen. Jeg kjenner situasjonen i regional sammenheng så godt at jeg vet at det er helt nødvendig at man samarbeider, både regionale myndigheter, dvs. fylkeskommunen i dette tilfellet, de som i ulik sammenheng har ansvar for voksenopplæring, de man samarbeider med innenfor fagskoletilbud. Det betyr at man fra offentlige og private utdanningstilbydere prøver å få til et maksimalt godt tilbud i den enkelte region, godt tilpasset det enkelte arbeidslivet. Jeg er også opptatt av å fastholde det fagskolesektoren selv ønsker, nemlig å beholde en status og en plass som høyere utdanning. Derfor er begrepet «tertiærutdanning» kanskje litt misvisende sånn sett, men det er jo korrekt i én betydning. Jeg er opptatt av at det ikke skal være en erstatning for videregående utdanning, men at det skal være noe som kommer etterpå, og som er kortvarig, på samme måte som f.eks. studieforbundet i voksenopplæringssammenheng tilbyr studier. Så har fagskolene et kanskje enda bedre kvalifisert faglig tilbud, og derfor er dette kvalifikasjonsrammeverket veldig viktig. Jeg er opptatt av at vi får kvalitet, og at de som tar disse utdanningene, kan være sikre på at den utdanningen de tar, er både relevant og kvalitativt godt sikret. Når det gjelder finansiering, er det, som interpellanten ganske riktig peker på, en del utfordringer. Vi har i dag et ganske klart system for de tekniske fagskolene. Der er det bedre statistikk på hvor mange som tar utdanningen, og her gir altså Kunnskapsdepartementet tilskudd til utdanningene. De er som regel toårige, og de omfatter i dag 27 fordypninger i sju forskjellige fagretninger. I 2009 blir det i denne sammenheng utbetalt tilskudd for nær 3 500 heltidsstudenter. Vi er i et samarbeid med Helse- og omsorgsdepartementet når det gjelder det lignende tilbudet på helse- og omsorgsområdet, og vi har vel et klart mål om at det ikke skal bli en kjønnsforskjell i disse utdanningstilbudene, hvilket det ofte påpekes å være, i og med at det i de tekniske utdanningene er flere gutter og i helse- og omsorgstilbudet flere jenter. Jeg arbeider videre med å få til et bedre og mer rettferdig finansieringssystem i samarbeid med fylkeskommunene som fagskolenes nye ansvarshavende, og har absolutt tenkt å bruke mye tid og krefter på det framover.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2009-02-24:
Jeg takker også for debatten, som har gitt meg svært mange gode poeng med i det viktige videre arbeidet med fagskolene. Bare for å ta litt av det interpellanten var inne på nå til slutt, så tror jeg ikke det er noen grunn til å være så bekymret over at dette blir mer fragmentert ved en overføring til fylkeskommunen. Jeg ser det slik at på samme måten som fagdepartementet, Kunnskapsdepartementet, har et sektoransvar for videregående opplæring, som jo befinner seg rundt omkring i fylkeskommunenes lokale ansvar, har man likevel et nasjonalt og enhetlig grep på dette. Jeg har hele tiden vært opptatt av at vi skal ha en god dialog med fylkeskommunene i overføringssituasjonen nettopp for å understreke at her har man en egen lov, et eget kvalifikasjonssystem – det er en svært viktig utdanning som må tas vare på på en god måte nettopp med tanke på det regionale arbeidslivet. Der mener jeg at fylkeskommunene, som er tettere på, kan gjøre en svært god jobb ved nettopp å se et helhetlig tilbud – altså det motsatte av å være fragmentert. Respekt skal man ha for denne utdanningen, og den respekten må bygge på at dette er en selvstendig utdanning. Jeg har også lyst til å minne både meg selv og debattdeltakerne på at utgangspunktet for denne respekten er et ansvar vi alle har, sammen med fylkeskommunene, for å forhindre frafallet på videregående opplæring og sørge for at folk kommer seg gjennom videregående opplæring slik at de kan starte f.eks. på en fagopplæring. Respekten for denne utdanningen er nedfelt ved at vi nå ønsker å ha den inn i både det nasjonale og det europeiske kvalifikasjonsrammeverket. Det gir økt status og økt trygghet for at fagtilbudene er gode. Det som da er viktig, er sammen med fylkeskommunen å finne de optimale løsningene i samspillet mellom arbeidslivet og utdanningstilbudet. Her er det nettopp det at utdanningstilbudet er fleksibelt, at det er mangfoldig, at det er stor variasjon, men likevel mulighet for å tilpasse det til arbeidsmarkedets behov til enhver tid, som er viktig. Jeg tar med meg gode innspill og synspunkter på hvordan vi håndterer samhandlingen med fylkeskommunene i forbindelse med overdragelse av ansvar, men understreker at sektoransvaret for denne fagskoleutdanningen fremdeles ligger i Kunnskapsdepartementet. Det betyr at vi må ha god kontakt også på faglig nivå med fylkeskommunene. Så har vi en finansieringsutfordring foran oss, det skal jeg ærlig innrømme. Det er mange ulike tilbud, og de tilbudene som historisk sett i dag har en tryggere finansiering enn andre, er kanskje de største og de viktigste, men jeg er likevel opptatt av at vi får et noe mer forutsigbart system også for finansieringen. Så da må vi bare håpe at alle gode krefter kan trekke i riktig retning slik at vi opprettholder respekten, synliggjør dette utdanningstilbudet som det gode tilbudet det er som en selvstendig faglig utdanning, mer fleksibel kanskje enn mange andre med tanke på arbeidslivet, og da er jeg overbevist om at det vil bli et godt samspill mellom regionalt arbeidsliv og en hensiktsmessig utdanning.
Espen Granberg Johnsen (Arbeiderpartiet), 2009-02-24:
Denne meldinga om NRK-plakaten har sin mediepolitiske bakgrunn i meldinga Kringkasting i en digital fremtid og i meldinga NRK-plakaten «Noe for alle. Alltid». Denne NRK-plakaten, slik Regjeringa har lagt han fram, oppdaterer og følgjer opp desse tidlegare meldingane på ein god måte. Dei endringane i plakaten som er gjorde etter at Stortinget behandla han førre gongen, har – som saksordføraren gjorde godt greie for – støtte frå eit breitt fleirtal i Stortinget. Plakaten blir endå meir oppdatert når ein no får ein eigen pilar som handlar om NRKs tilbod på nett, på mobil-tv m.m. I går var komiteen i København og besøkte Danmarks Radios nye tilhaldsstad der. Det er eit fantastisk bygg – eller ein by, som dei kallar det – der nettopp framtidsførestillinga om nettet og mobil-tv-en hadde vore noko av motivasjonen for kvifor Danmarks Radio valde ein ny stil og ei ny organisering av tilbodet sitt. I NRKs vedtekter er forholdet til nettet godt vareteke. Det er bra at det no blir ein del av NRK-plakaten. Allmennkringkasting er eit felt der det skjer mykje, og det skjer raskt. Det som var relevant i går, treng ikkje vere like relevant i dag. Derfor er det nødvendig, slik òg Regjeringa legg opp til, å kunne gå gjennom allmennkringkastingsforpliktingane til NRK med jamne mellomrom og på den måten presisere det oppdraget NRK har, og dei forventningane som vi har til NRK. Neste år går bl.a. TV 2 sin konsesjon ut. Då er det god grunn til å tru at TV 2 kjem til å endre noko på profilen sin. Kanskje kjem det til å bety eit anna innhald og eit endra tilbod til sjåarane. Korleis TV 2 kjem til å innrette seg, blir spennande å sjå, men konsekvensen er uansett at NRK frå neste år er den einaste aktøren som heilt sikkert skal vere allmennkringkastar, med dei forpliktingane som det inneber. For eit par veker sidan – eller vel så det, har det kanskje blitt no – valde TV 2 å sende Tyskland–Noreg, comebackkampen til Drillo som landslagstrenar, på betalingskanal og nett-tv, til stor irritasjon for mange som dermed ikkje fekk sett kampen. Men eg trur – dessverre, vil eg seie – at det kan vere ein forsmak på kva vi kan vente oss når allmennkringkastingsforpliktingane til TV 2 fell bort neste år. Eg fryktar at vi i framtida kan få meir betalingsfjernsyn à la den kampen – og dermed fleire irriterte fotballsupporterar som ikkje får sett f.eks. landskampar der Noreg slår Tyskland i fotball, viss ein då ikkje er villig til å betale for det. I ein slik situasjon – som eg trur vi må rekne med kjem meir og meir – er det desto viktigare at vi har ein sterk allmennkringkastar, med klare forpliktingar og forventningar, og som blir drøfta med jamne mellomrom, anten det gjeld dei store idrettshendingane eller det er andre av NRK-plakaten sine krav og føringar som Stortinget blir invitert til å ta stilling til. Heilt til slutt: Som saksordføraren gjorde greie for, viste det seg at det hadde falle ut eit punkt om Noregs religiøse arv og mangfald av livssyn og religionar. Det har vi no sørgt for er på plass igjen i innstillinga, slik at plakaten er komplett og god, slik han bør vere.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2009-02-24:
Media pregar i stor grad kulturen vår og den kulturelle utviklinga, og allmennkringkasting er eit sentralt verkemiddel i norsk kultur- og mediepolitikk. Som offentleg ått allmennkringkastar har NRK eit særleg ansvar for å tilby gode tenester. Derfor er det viktig at staten uttrykkjer forventningar til NRK sitt samfunnsoppdrag. NRK-plakaten er ein god reiskap som kan tydeleggjere kva slags forventningar det offentlege har til NRK. St.meld. nr. 6 for 2008–2009 er ein revisjon av NRK-plakaten. Det er først og fremst dette at NRK også skal gi eit attraktivt tilbod på Internett, mobil-tv o.a. som er nytt. Kristeleg Folkeparti støttar dette. Vi har tidlegare behandla stortingsmeldinga om NRK-plakaten, så eg skal ikkje gjenta alle område som vi diskuterte sist. Men eg har nokre punkt eg har lyst til å kommentere. Det eine er det punktet som går på religion og livssyn. Dette punktet er ikkje med i den meldinga om NRK-plakaten som er til behandling no, og i eit brev til komiteen har statsråden gjort greie for at punktet har falle ut ved ein inkurie, og at det bør inn igjen. Følgjande formulering hadde falle ut: «NRK skal gjenspeile Norges religiøse arv og mangfoldet av livssyn og religioner i det norske samfunnet.» I førre runde hadde vi ein debatt om dette punktet, og vi ønskte å få ei sterkare formulering. Samfunnet vårt byggjer på ein århundrelang kristen og humanistisk tradisjon, og vi ønskte derfor å endre uttrykket «Norges religiøse arv» i NRK-plakaten sin pilar 3 til «Norges kristne og humanistiske kulturarv». Kristeleg Folkeparti ønskjer at ein i framtida skal ha eit sterkt NRK. NRK har eit spesielt ansvar for å gje det norske folket eit breitt tilbod av nyheiter, aktuell informasjon og kulturstoff. Som lisensfinansiert kringkastar har NRK eit spesielt ansvar for å tilby program på norsk og med grunnlag i norsk kultur og tradisjon. Eg vil særleg framheve NRK sine distriktssendingar, som òg har ei viktig språkpolitisk rolle i samfunnet. Eg vil streke under det ansvaret NRK har for å styrkje det norske språket og for at begge dei offisielle målformene skal nyttast. Særleg viktig er det at barn får høyre begge målformene, òg i program som er retta inn mot barn og unge. I dag blir det sendt svært lite nynorsk i barne- og ungdomsprogram på NRK. Innsatsen for å få meir nynorsk i program retta mot barn i NRK må aukast. Kristeleg Folkeparti etterlyste ein større nynorskdel, m.a. program retta mot barn, då kringkastingsmeldinga blei handsama tidlegare.
Trond Lode (Senterpartiet), 2009-02-24:
NRK-plakaten skal vera eit politisk styringsdokument som skal kunne takast fram av Stortinget etter behov, og danna grunnlaget for politiske diskusjonar om kva krav Stortinget skal ha til rikskringkastaren. Stortinget har slått fast at NRK skal vera ein statleg ått lisensfinansiert kringkastar. Det er Senterpartiet glad for. Men då er det òg viktig at Stortinget har eit forhold til kvifor. Kva mål har Stortinget med rikskringkastaren? Fundamentet for ein slik diskusjon må vera at NRK ikkje skal detaljstyrast, og at NRK skal ha ein absolutt redaksjonell fridom. NRK-plakaten byggjer på fem pilarar. Dei er alle viktige, men dei kan nærmast rangerast i den rekkefølgja dei er lista opp. Dei overhengjande viktige prinsippa ligg i det første punktet: «NRK skal understøtte og styrke demokratiet.» I dette punktet, med sine underpunkt, ligg hjartet i heile bestillinga: fylla demokratiske, sosiale og kulturelle behov i samfunnet, fremma den offentlege samtalen; avdekkja kritikkverdige forhold og bidra til å beskytta enkeltmenneske og grupper mot overgrep, og sist – men ikkje minst – vera redaksjonelt uavhengig. Den neste pilaren er òg viktig, som ein god nummer to. NRK skal vera tilgjengeleg for heile befolkninga. Dette er eit viktig prinsipp så lenge vi skal ha ein statleg ått lisensfinansiert rikskringkastar. Det er viktig at ein når ut til heile folket, uansett kor folk bur, men det er òg viktig at behova til dei funksjonshemma vert tekne vare på i form av teksting og teiknspråk. Senterpartiet er glad for at Stortinget er villig til å vera så konkret med omsyn til denne kulturelle bestillinga. Ho ansvarleggjer rikskringkastinga med omsyn til norsk språk, identitet og kultur, samtidig som vi krev at tilbodet skal reflektera mangfaldet i det moderne norske samfunnet, det fleirkulturelle. Plakaten slår fast at NRK skal vera til stades lokalt og ha lokale tilbod. Det er viktig for å behalda legitimiteten over heile landet. Plakaten stiller krav til nynorskdel, og han stiller krav til speling av norsk musikk. I tillegg bestiller Stortinget med dette ei fin breidd i kunst- og kulturformidlinga. Det vert vidare slått fast at NRK skal formidla den norske religiøse arven, og òg mangfaldet av livssyn og religionar i det norske samfunnet. Det er viktig for Senterpartiet at NRK framleis skal vera ikkje-kommersiell og ha klare skilje mellom finansiering av kommersielle aktivitetar og allmennkringkastaroppgåvene, som vert finansierte av kringkastingsavgifta. Det er brei einigheit i denne salen om plakaten, og Senterpartiet støttar fleirtalsinnstillinga.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2009-05-12:
Komiteen har behandlet et representantforslag fra Fremskrittspartiet om nødvendige lovendringer, slik at kommunene kan innføre brukerstyring med foreldreflertall i skolens brukerstyre. Komiteens flertall, alle unntatt Fremskrittspartiet, støtter ikke forslaget. Flertallet er i likhet med forslagsstillerne opptatt av å sikre foreldrene god innflytelse på skolens innhold, ikke bare gjennom samarbeidsutvalgene, men også via organisasjoner som f. eks. Foreldreutvalget for grunnopplæringen. På samme måte er elevene sikret innflytelse over innholdet i skolen. For å styrke den innflytelsen fikk både FUG – Foreldreutvalget for grunnopplæringen – og Elevorganisasjonen tilført ekstra ressurser i forbindelse med statsbudsjettet for 2009. Det kan også nevnes at i forbindelse med ny formålsparagraf for grunnopplæringen ble foreldrenes rolle tydelig definert. Disse grepene betyr ikke at vi er i mål med hensyn til skole–hjem-samarbeid og foreldreinnflytelse på skolens innhold. Vi ønsker å videreutvikle det, men tror at det riktige virkemidlet er å sørge for å få dagens lovpålagte samarbeidsorganer til å fungere enda bedre. Vi vil også gjøre oppmerksom på at det i dagens regelverk er muligheter for lokale varianter av brukermedvirkning i skolen. Så vidt vi har registrert, har heller ikke FUG, som foreldrenes interesseorganisasjon, krevd at det skal gis anledning til foreldreflertall i skolenes styrer. Det er tverrpolitisk enighet om at foreldredimensjonen er viktig – ja, svært viktig – for å gjøre skolen enda bedre. Det må jobbes både lokalt og fra nasjonalt hold for å styrke denne. Skoleeierne må utfordres med hensyn til at rådsorganene i skolen skal fungere etter intensjonene, og vi må ta et felles ansvar for å videreutvikle kompetansen hos skoleledere og lærere om foreldrenes rolle i barn og ungdoms læring, utvikling og medvirkning i skolen.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-12:
Jeg er glad for at alle er enige om at foreldrene skal ha innflytelse, men jeg er litt overrasket over vinklingen til enkelte partier, som nå på en måte sier at det blir et problem med styringsmåten og brukerstyrer når det er foreldre som har flertall – beslutningene kan altså fattes i et tilsvarende brukerstyre bare foreldrene ikke har flertall. Ansvarsdelingen mellom skoleeier, rektor og brukerstyrene vil jo være helt lik innenfor dagens modell som det den vil være innenfor Fremskrittspartiets modell. Jeg klarer derfor ikke helt å forstå at det skulle være noen prinsipielle motforestillinger mot hvordan ansvarsfordelingen mellom de ulike organene skal være. Så er det ikke riktig når det hevdes at det er skolen som har hovedansvaret for opplæringen. Det er jo egentlig foreldrene som har det. Det er ikke engang skoleplikt i Norge. Hvis en leser formålsparagrafen for grunnopplæringen, vil en se at opplæringen skal skje i samråd med foreldrene. Vi er veldig opptatt av at foreldrene skal få den reelle makten i de tilfellene hvor kommunene, skolene og foreldrene selv ønsker det. Forsøket i Larvik har jo tilbakevist alle de motforestillingene som er fremmet fra talerstolen i dag, og vist at brukerstyre med foreldreflertall skaper et skikkelig engasjement hos foreldrene. Det gir gode resultater, og foreldre, elever, lærere og rektor er fornøyd. Jeg er skuffet over at en ikke tar hensyn til det som er virkeligheten, og ikke gir kommunene muligheten til å fatte vedtak som de mener er riktig for sine egne skoler.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-12:
Spørsmålet om fritt skolevalg blir debattert i denne sal fra tid til annen, og det er et veldig viktig spørsmål. Det er et av de spørsmålene som viser noen av de avgjørende prinsipielle skillelinjene mellom dem som tror på den enkelte elevs muligheter til selv å ta gode valg, og dem som mener at en må være politiker for å vite hvordan elevenes valg skal bli riktige. Jeg må si at representanten Kjernlis innlegg er egnet til å skape vesentlig bekymring. Han sa noe sånt som at det frie skolevalget ble frihet for noen og ufrihet for andre, og han sa det resulterte i A- og B-skoler. I dag er det altså fritt skolevalg i ca. halvparten av fylkene. Kan representanten Kjernli dokumentere de påstandene han kom med fra Stortingets talerstol? Hvilke fylker er det som har A- og B-skoler? Hvilke fylker er det som har skoler som er veldig gode og veldig dårlige, som resultat av det frie skolevalget? Det tror jeg ikke representanten kan komme med. Han sa til og med noe slikt som at hvis man skulle ha en nasjonal ordning, burde den gå i retning av å gjøre valgfriheten reell for alle, implisitt at man skal redusere det frie skolevalget i de fylkene som har valgt å ha det i dag. Det er et skremmende utsagn, og det sier noe om hvordan man tenker. Det er et klasseskille i Norge i dag, et klasseskille mellom de kommunene og fylkeskommunene som har fritt skolevalg, som gir elevene og foreldrene mulighet til å velge hvilken skole de selv ønsker å gå på, og de kommunene og fylkene som ikke har fritt skolevalg, men som er styrt av ymse former for kretsgrenser. Det er stor forskjell på å bo i et fylke som f.eks. Vestfold, med fritt skolevalg, eller en kommune som Larvik, med fritt skolevalg, og å bo i en kommune som Skien, to mil unna, som er i et fylke uten fritt skolevalg. Det er veldig stor forskjell basert på veldig små avstander. Hovedforskjellen mellom stedene er hvem som styrer. Fremskrittspartiet mener det er foreldrene og elevene som vet best. Kjernli, statsråden og den røde regjering mener at de vet best. Det er leit. Jeg må si jeg er veldig glad for denne interpellasjonen fra Høyre. Interpellasjonen åpner for en utvikling som er veldig god. Fremskrittspartiet har akkurat nå til behandling i kirke-, utdannings- og forskningskomiteen et forslag om å innføre fritt skolevalg i hele grunnopplæringen, både i grunnskolen og i videregående skole. Tidligere har Fremskrittspartiet og Høyre fremmet en rekke forslag sammen om å innføre fritt skolevalg i videregående opplæring, Høyre har så langt vært noe tilbakeholden når det gjelder fritt skolevalg i grunnskolen. Jeg synes denne interpellasjonen trekker i retning av at man kan vurdere også å innføre fritt skolevalg i kommunene, fordi det prinsipielle syn og det prinsipielle utgangspunkt selvfølgelig er nøyaktig det samme enten man går i ungdomsskolen eller man går i videregående skole. Derfor ser jeg frem til også den neste debatten om fritt skolevalg, som vil skje om ikke så altfor lenge, når Fremskrittspartiets forslag skal behandles i denne sal.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2009-05-12:
Jeg hadde egentlig ikke tenkt å ta ordet i debatten, men etter tiraden fra Fremskrittspartiets Anders Anundsen kan jeg ikke dy meg for å prøve å gi et litt tydeligere bilde av hvorfor Høyre og også andre opposisjonspartier sier nei til forslaget. For det første mener jeg det er et tungtveiende argument at Foreldreutvalget for grunnopplæringen sier nei. Det er de som best kjenner hvordan foreldreinnflytelsen fungerer, og når de sier så klart nei som de gjør, mener jeg det er et vektig argument. I tillegg er det slik at foreldreengasjementet i skolen i dag ikke er begrenset til å gjelde kun egne barn. Veldig mange foreldre engasjerer seg sterkt i skolen og driften av skolen, har stort utbytte av det, og det har også elevene stort utbytte av. Det er flott. Men den prinsipielle årsaken til at vi fra Høyres side har valgt å si nei til forslaget – et nei som ikke må forveksles med et nei til foreldreengasjement eller involvering fra foreldrenes side, tvert imot – er rett og slett spørsmålet om hvem som til syvende og sist skal ha ansvaret for barns opplæring. Vi gir skoleeier og skoleledelse, rektor spesielt, stadig større ansvar, en utvikling som jeg syns er riktig, men det stadig større ansvaret for barns opplæring vil kunne være vanskelig å identifisere i en situasjon hvor barna ikke får den opplæringa de har krav på. Hvem er det da som sitter med ansvaret? Er det rektor, eller er det foreldreflertallet i brukerstyret? Jeg tror man der vil oppleve mange pussige situasjoner og vanskelige konflikter, rett og slett fordi det er uklart hvem som til syvende og sist skal sitte med det endelige ansvaret for barn som ikke har fått den opplæringa de har krav på. De historiene møter vi jo stadig vekk, barn som enten ikke får spesialundervisning, barn som ikke får den tilpassede undervisninga de har krav på, og i de situasjonene mener jeg det er vanskelig, enn si umulig, å skulle lempe det ansvaret over på det foreldreflertallet som da er i brukerstyret. På den annen side er det jo da nesten umulig å lempe det over på rektor, som er den som ikke har det siste ordet, men som kan bli overkjørt av et foreldreflertall. I de aller, aller fleste tilfeller er det god foreldremedvirkning, og foreldremedvirkninga skjer på en slik måte at det er enighet mellom lærere, elever, rektor og foreldre. Men i de mest ekstreme tilfellene vil det altså kunne komme til konfliktsituasjoner som er vanskelige å håndtere, og der ansvarsforholdene blir uklare. Det kan ikke Høyre være med på. På den annen side, vi har stor tillit til at både skoleeier og rektor klarer å utforme foreldresamarbeidet på en måte som er tillitvekkende, og som er god for alle parter, og jeg syns det er en spesiell argumentasjon fra Fremskrittspartiets side å mene at alle andre partier i denne salen ikke har tillit verken til skoleeier eller til skolen eller til foreldrene. Det har vi, men vi ønsker ikke å gå fullt så langt som Fremskrittspartiet vil.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2009-05-12:
Høyre har både i regjeringsperioden 2001–2005 og i hele denne perioden som vi har sittet i opposisjon, fremmet en rekke forslag, både alene og sammen med de andre opposisjonspartiene, for å få ned frafallet i videregående opplæring. Regjeringspartiene har stemt mot alle forslagene. Vi har fremmet forslag alene eller sammen med de andre opposisjonspartiene for å styrke læreren. Det jeg refererte til i begynnelsen av mitt innlegg, var hovedkonklusjonene fra NIFU STEPs rapport. Det var iallfall ikke innledningen til SVs partiprogram, det er helt sikkert! Vi har i flere høyrestyrte fylkeskommuner gått i front for å få til fritt skolevalg eller varianter av fritt skolevalg. Det er også noe vi har programfestet lenge. Vi mener nemlig at i enkelte sammenhenger bør prinsippene om valgfrihet og muligheten til å gjennomføre videregående opplæring være overordnet fylkeskommunenes styringsrett. Jeg har også stor forståelse for at det er en diskusjon om kapasiteten og om hvordan man skal bygge ut skoler og skolemiljøer for å ha muligheten til å ha den ordninga med karakterbasert inntak som man f.eks. har sett her i Oslo. Samtidig syns jeg erfaringene fra Oslo viser at det er fullt mulig; det går an, og det har gitt suksess. Så peker statsråden på, som jeg også nevnte, at et av funnene i NIFU STEPs rapport fra 2007 er at det blir lettere for sentrumselever å komme inn på sentrumsskolene. Han mente da å si at det var positivt, fordi de ikke ønsket å gå på skole utenfor sentrum eller utenfor sitt bostedsområde. Og det er helt riktig at rapporten peker på det. Men da er jo spørsmålet: Er det mer rettferdig at det er bosted som avgjør, enn at det er karakterer og ønsker hos elevene som avgjør? Spørsmålet han stiller, er om det er rettferdig at bare de med de gode karakterene har den reelle valgfriheten. Jeg vil snu det på hodet og si: Er det rettferdig at det bare er de med riktig bosted som har den reelle valgfriheten – enten ved at de er elever i et inntakssystem som er mer opptatt av geografi enn av karakterer, individuelle ønsker og muligheter, eller fordi de har foreldre som er såpass ressurssterke at de kan flytte med ungene sine til den skolekretsen eller den regionen der de har lyst til å sende barna på skole? Jeg syns ikke det er reell valgfrihet. Jeg syns det er reell valgfrihet at alle får den samme sjansen til å gå på skole der de ønsker, ut fra hvilke prestasjoner de har levert. Og et interessant poeng er jo at de partiene som er mest skeptiske til fritt skolevalg for 16-åringer, er de samme partiene som er mest ivrige når det gjelder å gi 16-åringer stemmerett og valgbarhet. Man skal altså som 16-åring ikke kunne velge skole, men man skal kunne velges inn på Stortinget, vedta lover, sende soldater i krigen – det er greit. Men å bestemme hvilken skole man skal gå på, det er ikke greit. Da skal fylkeskommunens styringsrett være overordnet individenes, elevenes, ønsker og tanker. Jeg tror ikke det bidrar til å fremme sosial mobilitet. Jeg tror ikke det bidrar til å fremme en ordning for mindre frafall i skolen.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2009-05-12:
Jeg skal være kort. Representanten Eriksen Søreide gav på en utmerket måte uttrykk for det prinsipielle syn som også Venstre har. Jeg tok ordet bare for å si at jeg har jo noen år vandret gjennom skoler i Oslo, det er ca. 170 av dem – jeg har i denne runden, de siste årene, vandret gjennom 107 – og det er jo helt påtakelig hvordan foreldreengasjementet for hele skolen stiger. Den stiger i en struktur med driftsstyre, hvor ingen har flertall alene, og jeg har vært borti mange situasjoner hvor foreldre i godt samarbeid med lærerne sier at de tar over undervisningen, for at lærerne kan dra ut i verden et sted og skaffe seg godt faglig påfyll. Så vi har gnistrende gode eksempler på at der vettet får rå lokalt, blir det gode løsninger, slik som komitéflertallet da mener å stå bak.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2009-05-12:
Det er slik, som forrige taler var inne på, at Norge har lovfestet at vi skal ha kulturskoler og musikkskoletilbud lokalt. Det er den grunnholdningen som Venstre står på. Vi deler intensjonen om at dette er et viktig skoletilbud, men vi mener at det er kommunene som skal kunne vurdere hva som er innholdet, og at den kommunale handlefriheten nettopp gir rom for lokale løsninger. Det er også viktig at kulturskolen kan utvikle seg i sammenheng med det lokale kulturliv. Det gir kommunene en bedre mulighet til å utvikle det lokale kulturskoletilbudet. Det er bakgrunnen for at Venstre ikke vil støtte forslaget om en forskrift, men vi fremmer et eget forslag: «Stortinget ber Regjeringen legge til rette for at den enkelte kommune utarbeider rammeplan for kulturskoletilbudet med krav om innhold og kvalitet.» Jeg tar på vegne av Venstre opp dette forslaget.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-12:
Veldig kort: Eg trur ikkje vi skal idyllisere alle foreldremøte som vert haldne i Noreg. Det kan absolutt vere store utfordringar i å få foreldresamarbeidet til å fungere betre, og eg har møtt mange som opplever, kva skal eg seie, at det kan vere vanskeleg å få gitt uttrykk for sine oppfatningar overfor skulen. Men eg trur heller ikkje at løysinga er at foreldre skal ha fleirtal i dei organa som bl.a. gjer vedtak som er heilt avgjerande for kva for opplæring vi gir barn og unge. Der trur eg vi må plassere ansvaret veldig klart på leiinga til skulen, og så er det andre måtar vi bør jobbe vidare med foreldresamarbeidet på enn å endre dei formelle avgjerdsstrukturane. Det er òg slik at elevar og foreldre for det første har minst to medlemer av samarbeidsutvalet, at den enkelte kommunen òg kan opprette eit styre, i tillegg til organisasjonar som Foreldreutvalet, som sikrar innflytelse. Så eg støttar heller ikkje forslaget som her er fremma. Derimot støttar eg til fulle det formålet som det er brei enigheit om i komiteen, nemleg å sikre enda større foreldreengasjement, og at skulen skal møte det på ein inviterande måte, fordi det er ein verdifull ressurs for dei skulane som får det godt til.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-12:
Alles valfridom er like verdifull. Den einaste måten å sikre at alle får akkurat det dei vil ha, på, er dersom Høgre fremmar eit forslag her i salen om at alle skal kome inn på sitt førsteval, og så byggjer vi opp kapasiteten i vidaregåande utdanning etter det. Det har ikkje eg registrert at Høgre korkje meiner eller stemmer for. Då står vi, uansett system, overfor følgjande utfordring: Korleis balanserer vi det slik at flest mogleg, uavhengig av om dei har gode eller dårlege karakterar eller kor dei bur, får sine ønske oppfylt? Sanninga er at nokre ønskjer å gå på éin bestemt skule ein heilt annan stad enn der dei bur. Andre ønskjer å få lov til å gå på den skulen som ligg nærmast der dei bur. At nokre meiner at eit val om å gå på skule langt vekk frå der ein bur, har ein høgare verdi enn eit val om å gå på skule nær der ein bur, kan ikkje eg sjå. Eg meiner at vi må leggje til grunn at alles val i størst mogleg grad skal kunne oppfyllast, og sanninga er at vi i dag veit at det finst ikkje eitt system – med mindre vi byggjer ut kapasiteten, slik at alle kan få oppfylt sitt førsteval – som kan sikre at alle får det akkurat som dei vil. Då er spørsmålet: Bør vi her på Stortinget bestemme kva som er riktig i Nordland, i Finnmark, i Vestfold og i Oslo, eller klarer Oslos politikarar best å bestemme det sjølve? Mitt svar på det er, som på mange andre spørsmål, ja. Dersom vi ser på dei sakene vi har hatt oppe til behandling i dag, synest eg det er slåande at alle har éin ting som dei meiner at det er best at politikarane her på Stortinget bestemmer, mens ein i andre saker gjerne argumenterer for det motsette. Eg trur vi bør kunne verte einige om eit hovudprinsipp, at med mindre det er tungvegande grunnar som talar mot det, bør vi la politikarar ta dei avgjerdene, ikkje minst når det er vesentlege forskjellar med omsyn til korleis dei norske fylka ser ut. Det er det dette gjeld. Då kan politikarane i Oslo diskutere kva ordning som er best for seg. Så kan politikarane i Nordland diskutere det i Nordland fylke, som er svært forskjellig frå Oslo. Så til slutt til påstanden om at vi ikkje har gjort noko med fråfallet. Det fell fullstendig på si eiga urimelegheit. Tvert imot: I denne perioden har det vore fokusert grundig på fråfallsutviklinga. Vi har no hatt ei stor NOU under arbeid som vi har sett ned for å sjå på heile kvaliteten i vidaregåande opplæring, og som har gått tungt inn i fråfallet etter at vi har gjennomført omfattande forbetringar – kraftig styrking og profesjonalisering av rådgivinga i både ungdomsskule og vidaregåande skule, nytt fag, utdanningsval på ungdomstrinnet, utprøving av praksisbrevet som eit alternativt løp, som har vore ein stor suksess der det har vore prøvd ut, auke av lærlingtilskotet og ei rekkje andre tiltak – og ikkje minst at vi tek tak i utfordringa med tidleg innsats, for fråfallet i vidaregåande skule begynner lenge før ein kjem til vidaregåande. Det er på barnehage- og grunnskulenivå det store lyftet må takast for å redusere fråfallet.