Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2009-05-14:
Det er et edelt mål Regjeringen setter fram i innledningen til perspektivmeldingen. Det er nærmest en omskrivning av bondens credo: «Vår visjon er at vi kan overlate til neste generasjon noe mer verdifullt enn det vi selv overtok.» Så er spørsmålet: Er det økt velferd for den enkelte, eller er det økt livskvalitet for den enkelte man her har siktet til? Det underbygges ikke noe særlig i meldingen. Det kunne det være interessant om statsråden sa noe om. På mange vis peker perspektivmeldingen på våre utfordringer som samfunn. Og jeg tror ikke det er mye uenighet i denne sal om hva som er de største utfordringene. Jeg ser at Fremskrittspartiet ikke er med på en del av de fellesmerknadene som resten av komiteen har, men hvis jeg skal legge godviljen til, så er jo også Fremskrittspartiet inne på i hvert fall noe av det samme i sin særmerknad. Det som er helt sikkert, som det også står i meldingen, er at verdensøkonomien de siste 10–15 årene har hatt en utvikling som en perspektivmelding for 10–15 år siden kanskje ikke hadde sett for seg. Mange – og det er positivt – er løftet ut av fattigdom, mange har fått et mye bedre liv verden over. Så får vi håpe at den fasen vi er inne i nå, med finanskrise, ikke gjør at tilbakeslaget blir for stort, ikke minst for de landene som trenger å løftes mest – at dette ikke går ut over dem i for stor grad. Vi hadde før i dag en klimadebatt. Og jeg er veldig glad for at de tre tidligere regjeringspartiene – eller «Bondevik-partiene», som jeg skjønte at Heikki Holmås omdøpte dem til – står sammen om en del klare utfordringer i årene framover, både når det gjelder miljø, og også på andre områder, som viser at det er et ideologisk fellesskap, og jeg legger vekt på det, mellom Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre, og som gjør at det etter vår mening utgjør et alternativ som meget vel kan overta styringen i dette landet når den tid kommer – og den kommer. De tre partiene har lagt vekt på økte investeringer i kunnskap og infrastruktur og å bedre rammebetingelsene for bedriftene for å trygge jobbene og sikre velferden. Og det er et paradoks, siden det var flere som tok opp høyere utdanning i denne debatten, at man har kommet så «på hæla» i denne perioden som man har når det gjelder forskning og høyere utdanning. Det er et stort paradoks for meg at de tre partiene som gikk så høyt på banen også i forrige perspektivmelding, har levert såpass svakt på det området – et område som jo nettopp skal styrke den langsiktige vekstevnen i vår nasjon. Vi er også enige om å bedre rammevilkårene for bedriftene. Fra Kristelig Folkepartis side betyr det at de skattelettelser vi prioriterer, nettopp er på bedriftssiden og overfor frivilligheten. Vi er også enige om økt satsing på infrastruktur. Miljøpolitikken var jeg innom. Det trenger jeg ikke å gjenta. Så er det for meg og for Kristelig Folkeparti veldig viktig å se på den enigheten de tre partiene har, når det gjelder å sikre et mangfoldig samfunn med respekt for valgfriheten for familiene og rom for frivillig sektor. Vi snakker ofte om en velferdsstat. Det er en halv sannhet. Det er et velferdssamfunn vi snakker om i Norge, og som har en sektor som er av utrolig stor viktighet, nemlig den sivile sektor. Her står disse tre partiene sammen om å understreke hvor viktig den sektoren er, også med hensyn til utviklingen av velferdssamfunnet framover. Når det gjelder familiepolitikken, har vi klare skillelinjer. Det understreket jo også representanten Holmås før meg. Det er jo et paradoks da at kontantstøtten, som han angriper så hardt, faktisk ifølge den siste rapporten virker utjevnende i den økonomiske politikken overfor familiene. Men det er altså ikke interessant lenger. Det skulle vært moro å bruke mye tid, men vi får heller sørge for at valgresultatet gjør at vi får mer taletid ved neste korsvei. Men, som sagt, det er et alternativ som viser seg fram i denne innstillingen, og det er et alternativ vi prioriterer.