Lars Egeland (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-19:
I flere debatter her i Stortinget har jeg pekt på Det internasjonale energibyrået, som har sagt at skal vi ha noen mulighet til å nå FNs mål om maksimal temperaturøkning på 2 grader, må to tredjedeler av de kjente fossile ressursene forbli under havbunnen eller i bakken. Det gjelder mest kull, deretter olje, men også gass. Det gjelder ikke bare i andre land, det gjelder også i Norge. SV tar IEAs beskjed på alvor, og vi er opptatt av å redusere oljeutvinninga. I Barentshavet kan det være olje og gass som utgjør 800 millioner tonn CO2, eller seksten ganger Norges totale klimautslipp. Denne saken kunne også ha vært en sak om åpning av havområdene rundt Jan Mayen. Slik ble det ikke, det var det miljøvernministeren kalte 1–1 i regjeringa. SVs syn var at vi gikk imot åpning både av Jan Mayen og Barentshavet sørøst. Både Klima- og forurensningsdirektoratet og Direktoratet for naturforvaltning frarådet på det sterkeste å åpne områdene ved Jan Mayen, og vi er tilfreds med at et slikt forslag ikke kom nå. Miljøfaglige myndigheter og miljøorganisasjoner advarer også mot åpning av Barentshavet sørøst. Klif og Norsk Polarinstitutt henviser til at det er svært kort tid siden avklaringene av delelinjen, og mye miljøkartlegging gjenstår. Havforskningsinstituttet er svært kritisk. Det er derfor for tidlig å ta stilling til åpning ut fra en helhetlig økosystem- og kunnskapsbasert forvaltning. Det påpekes også at denne delen av Barentshavet er svært produktivt og et viktig gyte-, beite- og leveområde for store fiskebestander, i tillegg viktig for sjøfuglbestander og sjøpattedyr som er i tilbakegang. Konsekvensene ved oljeutslipp vil være store, og mulighetene for en effektiv oljeberedskap er minimale. Tenk dere et utslipp langt nord for Finnmarkskysten, med sprengkulde, mørke og uvær. Selv om et utslipp vurderes som lite sannsynlig, kan vi ikke ta noen sjanser. Føre-var-prinsippet burde vært fulgt. Det har vært særlig stor bekymring for oljeboring i områdene nær iskanten og nær kysten av Finnmark. Da forvaltningsplanen ble laget, var det ikke så aktuelt å bore ved iskanten. Det betød at forvaltningsplanen har mangler når det gjelder å se på hvilke regler som skal gjelde ved iskanten og polarfronten. Derfor peker regjeringspartiene på regjeringas formuleringer om at det ikke skal igangsettes petroleumsvirksomhet ved iskanten og polarfronten nå, men at spørsmålet skal vurderes på nytt i forbindelse med neste oppdatering av forvaltningsplanen. Det vil være det miljøfaglige arbeidet som Høyre også etterspør. Samtidig skal områder nærmere kysten enn 35 km fra grunnlinja ikke inngå i nominering til 23. konsesjonsrunde, og det skal være boretidsbegrensninger i området 35 til 65 km fra grunnlinja og 50 km fra den observerte iskanten. Forvaltningsplanen opererer med en definisjon som er illustrert på et kart over iskanten, og det er basert på gjennomsnitt for is de siste 30 år. Andre opererer med isutbredelse de siste ti år. Kristelig Folkeparti legger til grunn unntaksåret 2003, om maksimal isutbredelse da. Ulempen med den definisjonen er at den baserer seg på et unntaksår, men det er en sympatisk definisjon i den forstand at det betyr at halve området ikke blir åpnet. Men en slik definisjon er ikke en del av enigheten i regjeringa, og det er heller ingen oppslutning blant de andre opposisjonspartiene for det. Vi kan altså konstatere at det er et massivt flertall i Stortinget for å øke olje- og gassutvinningen. Det svekker vår klimapolitikk, og det er åpenbart et spørsmål som bør stå sentralt i den kommende valgkampen. La meg understreke at vedtaket i dag betyr at det ikke nå blir noen åpning av Jan Mayen, som opprinnelig var tenkt åpnet i denne perioden. Barentshavet sørøst åpnes, men vedtaket innebærer også at det ikke kan bores i isen eller nær iskanten.