trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Siri A. Meling (Høyre), 2012-12-18:
For å fortsette der representanten Solvik-Olsen slapp: Det vil si at statsråden da har hatt en god modningsprosess rundt dette spørsmålet. Jeg ba om ordet på grunn av representanten Sande, som er bekymret for at opposisjonen bare ber om nye meldinger og ikke fremmer egen politikk. Representanten Solvik-Olsen var veldig behjelpelig med å opplyse om de 150 representantforslagene som er fremmet fra energi- og miljøkomiteen siden 2005, at veldig mange av dem dreier seg om energi og ikke bare å be om nye meldinger. Vi står foran en juleferie – kanskje representanten Sande skal ta med seg disse 150 forslagene hjem og studere dem nøye. I disse representantforslagene ligger det veldig mange politiske grep og mye politikk som opposisjonen også samlet står bak. Det vil representanten Sande også se i diverse innstillinger og merknader. Vi har nettopp behandlet et budsjett hvor opposisjonen sto samlet om veldig mye. Vi har levert flere representantforslag som samlet opposisjon, og vi skal behandle disse over jul. Representanten Sande skal få rikelig anledning til å få innsikt i opposisjonens tanker rundt energipolitikk fremover, i tillegg til det som allerede er levert. Mitt andre poeng: For å understreke vil jeg litt tilbake til dette med kraftutveksling med utlandet. Når jeg sier at regjeringen har redusert ambisjonsnivået, er det med bakgrunn i Statnetts nettutviklingsplan fra 2010, hvor de fremmet tanker om en kapasitetsutbygging på 7 000 MW. Denne ble halvert, og jeg sto på denne talerstolen og kritiserte statsråden for dette. Den har blitt justert noe opp igjen etter siste justering av nettutviklingsplanen, men det er allikevel langt til de opprinnelige ambisjonene om å bygge ut kapasiteten med 7 000 MW. Jeg mener jeg har mine ord i behold når jeg sier at denne regjeringen har redusert ambisjonsnivået. Samtidig er det riktig at vi bygger mye, heldigvis – for sent, men det kommer seg – men det er ikke nok med tanke på å kunne utnytte både det mulighetsbildet disse endringene som nå skjer på energiområdet i Europa representerer, og de mulighetene som norske aktører vil ha med en tettere integrasjon mot Europa, i tillegg til at vi skal benytte kraftoverskuddet til industriutvikling og skape verdier basert på industriell aktivitet også i Norge.
Siri A. Meling (Høyre), 2012-12-18:
Jeg har lyst til å stille statsråden et spørsmål om hvorfor partiene i Stortinget skulle bruke masse tid og krefter i forhandlinger om et klimaforlik på å komme frem til et punkt hvor vi ber om et mål for energieffektivisering i bygg, hvis det vi får presentert, er en ambisjon om en reduksjon fram mot 2040, en ambisjon fram mot 2040, mens Stortinget samlet ba om å få et mål for energieffektivisering i bygg? Hvorfor skulle Stortinget gjøre dette? Tror statsråden at det lå et ønske om et mål, og ikke en ambisjon, bak dette punktet?
Siri A. Meling (Høyre), 2012-12-18:
Statsråden viser til klimameldingen, men jeg viser til Stortingets behandling av klimameldingen og til at et enstemmig storting gjennom forhandlingen kom frem til et punkt hvor vi ba regjeringen fremme et mål for energieffektivisering i 2012. Vi ba ikke om en ambisjon. En ting er hva regjeringen legger frem for Stortinget, en annen ting er at det faktisk er dette Stortinget som bestemmer hva vi ønsker av regjeringen. Vi har bedt om et mål, vi har fått en ambisjon. Riktignok er det førjulstid, og vi sender julekort, men vi vil ikke ha tilbake en ambisjon når det Stortinget samlet har bedt om, er et mål for energieffektivisering. Jeg håper at statsråden kan se på forslagene, og at regjeringspartiene kan manne seg opp til å støtte dem og holde seg til det vi var enige om i klimaforliket.
Siri A. Meling (Høyre), 2012-12-18:
Jeg må si at det er noe skuffende å høre representantene Egelands og Rudihagens innlegg. Jeg hadde forventet at om ikke regjeringen, dvs. statsråden, klarte å følge opp en enighet i klimaforliket, at i hvert fall partiene her på Stortinget hadde mannet seg opp til å snevre dette inn, så vi hadde fått det vi hadde bestilt, nemlig et mål. Til representanten Egeland: Et tall, et mål, en ambisjon, en hilsen – det er faktisk forskjell på disse tingene. Da vi ba om å få et måltall på energieffektivisering, var det nettopp for at vi skulle ha noe å strekke oss mot, at vi skulle få virkemidler på plass for å oppnå dette målet. Om det da skulle være i 2020 eller et annet år – det er riktig, det sier for så vidt klimaforliket ikke noe om, men det snakkes om et mål. Det er riktig som representanten Ropstad også sa, at forventingene lå frem mot 2020. De som var og hørte Fatih Birol, en av direktørene i IEA, legge frem den siste World Energy Outlook-rapporten i Oslo for noen uker siden, hørte han snakke om at vi nå står overfor en energieffektiviseringsrevolusjon i verden. Men den verden tilhører dessverre ikke regjeringen, for den klarer ikke å synliggjøre ambisjoner – det å kunne legge frem et konkret måltall som er mulig å etterprøve, som er mulig å kontrollere utviklingen av fram mot f.eks. 2020, for eventuelt å gjøre justeringer for å komme i mål på det vi ønsker. Energieffektivisering kommer til å bli en stor industri fremover. Det regjeringen gjør ved å være så unnfallende som den velger å være i denne saken, er å frata viktige kompetansemiljøer, industri i Norge, et hjemmemarked. Til representanten Rudihagen, som sier at han ikke kan forstå hvorfor opposisjonen maser om et mål på 15 TWh innen 2020, når de kan få en effekt – kanskje – på 15 TWh innen 2020 av politikk vi allerede har vedtatt: Jeg tror kanskje at det er flere som trenger en leksjon i noen grunnleggende elementer for å oppnå resultater. Jeg forstår jo av den gjennomføringskraften regjeringen viser – eller den mangel på gjennomføringskraft regjeringen viser – at noen hver kunne trenge en leksjon. Et helt grunnleggende element er faktisk å sette seg noen mål som er kvantifiserte, som er målbare, og som er mulige å etterprøve, for å ha det å streve mot. Gode ønsker kan alle levere, men mål og resultatoppnåelse er det tydeligvis en annen regjering som må levere.
Siri A. Meling (Høyre), 2012-12-18:
Denne proposisjonen er en oppfølging av Meld. St. 14 for 2011–2012, Vi bygger Norge, og jeg vil for ordens skyld vise til Høyres merknader i behandlingen av denne meldingen. Høyre er opptatt av at vi har effektive konsesjonsprosesser både når det gjelder energiproduksjon og nettinfrastrukturen. Utfordringen blir å balansere de effektive prosessene med en god og åpen dialog når det gjelder behovet for nye linjer, med de grunneiere, interesseorganisasjoner og lokalsamfunn som blir berørt når det gjelder trasévalg og ulike løsninger for fremføring av elektrisiteten. Ved de lovendringene vi vedtar i dag, ønsker vi å oppnå en tidligere politisk involvering i de store kraftledningssakene og en mer effektiv konsesjonsprosess. I fremtiden vil Norges vassdrags- og energidirektorat avgi innstilling til departementet, som igjen vil sende innstillingen på høring før vedtak fattes av Kongen i statsråd. Et viktig element i denne nye løsningen er muligheten for å kreve en ekstern kvalitetssikring og at departementet avgir en uttalelse til søkerens vurdering av behov og konseptvalg. For Høyre er det viktig at kvalitetssikringen har tillit hos ulike interessegrupper, og det er derfor avgjørende at den faglige kvaliteten er høy og at ingen stiller spørsmål ved uavhengigheten til den aktøren som faktisk foretar analysene. Bygging av infrastruktur, kraftlinjer, har mange steder et høyt konfliktpotensial. Det har vi sett i Hardanger med utbygging av Sima–Samnanger, og vi har nyere eksempler fra utbyggingen av traseen mellom Ørskog og Sogndal. Endring av anbefalt trasévalg gjennom ankebehandlingen har ved denne strekningen medført at det bl.a. gjennom media har blitt satt spørsmålstegn ved om olje- og energiminister Ola Borten Moe har gjort vennetjenester til kolleger i Senterpartiet lokalt ved å endre innstillingen fra Norges vassdrags- og energidirektorat på noen av strekningene som var påklagd til departementet. Denne type inngrep er avhengig av legitimitet i forhold til lokalbefolkningen og grunneiere, og det er derfor viktig at dialogen er åpen og god i hele prosessen. Valg av løsninger må være basert på faglige vurderinger åpne for innsyn, og det er viktig at staten går foran som et godt eksempel ved å følge spilleregler og ta hensyn til de faktorer vi forventer at lokalsamfunn og innbyggere selv skal følge. Jeg vil også påpeke at Høyre, sammen med de andre opposisjonspartiene, har foreslått at Statnetts nettutviklingsplan presenteres for Stortinget i alle fall en gang i hver periode for å styrke det politiske grunnlagt og legitimiteten til nettinvesteringene fremover.
Siri A. Meling (Høyre), 2012-12-18:
Det er forståelig at mange lokalsamfunn, kommuner og grunneiere, er opptatt av spørsmål som gjelder store utbyggingsprosjekter innen nettinfrastrukturen. Som jeg sa i mitt innlegg, som jeg også oppfattet at statsråden er opptatt av, er det viktig å ha forståelse for hvorfor man må ha disse prosjektene og å ha god dialog for å finne gode løsninger for hvor disse skal gå. I en slik prosess er det avgjørende viktig at det er god og åpen dialog, en deling av faktakunnskap osv. Det har vært en del uro rundt de siste sakene. Mitt spørsmål til statsråden blir: På hvilken måte kan vi få disse prosessene med hensyn til lokalsamfunn til å bli bedre? Har statsråden gjort seg noen refleksjoner om det?
Siri A. Meling (Høyre), 2012-12-18:
Forurensning til luft har ingen landegrenser, og i Finnmark opplever vi dessverre betydelig forurensning og sur nedbør fra Russland. De alvorlige miljøforurensningene i form av svovelutslipp fra den russiske industrien i Nikel, som ligger bare få kilometer fra den norske grensen, har vært på den politiske dagsordenen i Norge i lang tid. På generelt grunnlag må sies at utslippene av svoveldioksid og andre miljøskadelige stoffer har gått ned som følge av en rask teknologisk utvikling og nedleggelse av gammel, forurensende industri i Sentral- og Øst-Europa, men dessverre er forurensningen fra Nikel fremdeles et problem. Energi- og miljøkomiteen besøkte Nikel under en komitéreise høsten 2012, og vi kunne ved selvsyn se at anlegget trenger kraftige utbedringer for å unngå denne type skadelige utslipp. Samtidig er bedriften en hjørnesteinsbedrift i regionen og en viktig arbeidsplass og inntektskilde for lokalsamfunnet. Denne saken kan ikke løses på annet vis enn gjennom dialog med russiske myndigheter og et håp om at disse etter hvert setter en stopper for den dispensasjonen Norilsk Nickel har med hensyn til utslipp. Høyre er tilfreds med de tydelige signalene som kommer fra regjeringen og miljøvernministeren med hensyn til å holde fokus på denne saken også i tiden fremover. Det er først og fremst et russisk ansvar å redusere utslippene på Kolahalvøya. Det er derfor viktig med en kontinuerlig, aktiv politikk overfor Russland for at de skal iverksette tiltak som kan redusere svovelutslippene fra Nikel. Erfaringene så langt har dessverre ikke vært positive, men vi må allikevel fortsette arbeidet med å få russerne til å følge opp sine plikter.
Lars Egeland (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-18:
Energipolitikken har blitt betydelig styrket under den rød-grønne regjeringa. Satsinga på strømnettet, produksjon av fornybar energi gjennom de grønne sertifikatene og styrkinga av Enova gir et betydelig løft for kraftsektoren. Vi har også sikret vannkraftressursene i folkets eie. Det vi nå skal sette kreftene inn på, er derfor ikke å lage en ny stortingsmelding, men å arbeide for gjennomføringa av den politikken som er dratt opp i Meld. St. 14 for 2011–12 om utbygging av strømnettet, Meld. St. 21 for 2011–2012 om norsk klimapolitikk og Meld. St. 28 for 2010–2011 om petroleumsvirksomheten. I tillegg fins det en omfattende status i utviklinga av norsk energipolitikk i St.prp. nr. 1. Fremskrittspartiet har jo en front mot byråkrati. På den andre sida er det ikke noe parti som krever så mange utredninger som nettopp Fremskrittspartiet. Utredninger legger sterkt beslag på administrative ressurser. Av og til er det veldig viktig for å klarlegge veien videre, men vi skal selvfølgelig være kritiske og ikke lage stortingsmeldinger når vi har hatt mange meldinger og en politikk vi er i ferd med å implementere. Det er begrunnelsen for at de rød-grønne partiene sier nei til forslaget, sjøl om det godt kan være aktuelt seinere å lage en slik melding. Jeg vil oppfordre Fremskrittspartiet til å rette debatten mot politikken, ikke mot krav til utredninger, som egentlig bare avslører mangler ved egen politikk. De sier de vil styrke Norge som energistormakt og vil vite hvordan. Det er det arbeidet som vi nå er i gang med: å styrke Norge som energistormakt.
Lars Egeland (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-18:
Representanten Skumsvoll gjorde en visitt til meg. Jeg har lyst til å understreke det at vi nå sier nei til en energiutredning, er selvfølgelig ikke et prinsipielt nei til en energiutredning. Fra Fremskrittspartiet og Høyre etterlyses det en bred gjennomgang for årene som kommer, og vi sier at nå har vi mye politikk som vi er i ferd med å implementere. Vi har også noe som henger i luften og som vil komme. Derfor er det siste halve året av inneværende periode rett og slett ikke tidspunktet for å bruke tid på å lage en energiutredning. Dette er altså ikke et prinsipielt nei til en energiutredning, men vi må bruke tid på å implementere den politikken vi nå jobber med. Da vil jeg gjenta: Fokuser på å diskutere politikk, ikke på å fremme 180 Dokument 8-forslag om utredninger.
Lars Egeland (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-18:
I klimaforliket var vi enig om at det var viktig å sette et mål for energieffektivisering i bygg. Flertallet pekte da på at et bredt spekter av virkemidler, f.eks. komponentkrav, teknisk forskrift, Enova m.m., var aktuelt å bruke for å nå et sånt mål. Stortinget vedtok derfor å be regjeringa komme tilbake med et mål for energieffektivisering i bygg i løpet av 2012. Flertallet pekte også på at i tillegg til skjerpelser i byggeforskriften var det et betydelig potensial for energieffektivisering i bygg, som bruker – som det er sagt – 40 pst. av Norges netto stasjonære energi. Det ble også fremmet et forslag om at Stortinget skulle få framlagt forslag til virkemidler som kunne bidra til å utløse betydelig energieffektivisering og energiomlegging fra fossile til miljøvennlige kilder i private husholdninger. Klimaforliket innebar altså at regjeringa skulle legge fram et tall for energiøkonomisering i løpet av 2012. Det er det regjeringa gjør i denne saken. Ut fra de vedtatte tiltakene er det beregnet et kutt på 15 TWh innen 2020. Det er betydelig og ambisiøst, men det er først og fremst et uttrykk for hvilken effekt allerede vedtatte tiltak har. Det tar tid, som det er sagt også fra Høyres side, å gjennomføre vesentlige enøk-tiltak i boligmassen. I tillegg til dette målet kommer effekten av komponentkrav som er vedtatt, men som ikke er ferdig utredet. Det er også vedtatt å innføre passivhusstandard fra 2015. Det jobbes videre med å konkretisere hva denne standarden innebærer, og det betyr at effekten av passivhusstandarden heller ikke er tatt med i tallet for 2020. Det er viktig å si at den referansebanen for beregningene som er brukt i denne saken, er den som var etablert politikk før den rød-grønne regjeringa. Regjeringa har mer ambisiøse målsettinger enn det som gir seg uttrykk i 15 TWh i 2020. Det overordnede og langsiktige målet er at nye bygg skal være bærekraftige med eit lavt avtrykk på miljø i hele byggets levetid. Energibruken per kvadratmeter i bygg skal være vesentlig lavere enn i dag. Jeg deler selvfølgelig den målsettingen. Etter å ha deltatt i diverse diskusjoner og møter under klimatoppmøtet i Doha, så jeg at energiøkonomisering i mange land har en mer sentral plass i diskusjonen enn i Norge. Det skyldes at det viktigste tiltaket for å redusere bruk av fossil energi i mange land der oppvarming og strømproduksjon skjer med fossile energikilder, er å redusere bruken av energi i bygg. Sånn er det ikke i Norge, der den vesentligste energibruken i boligene er fornybar, men vår ambisjon er likevel å spare denne energien for å bruke den til å erstatte fossil energi i andre sektorer, som f.eks. transport. Klimaforliket peker på behovet for virkemidler både for å oppnå energiøkonomisering og for å lette overgangen fra fossil fyringsolje. En del slike virkemidler finnes allerede i Enova, i Husbanken, i form av energikrav til produkter osv. Sistnevnte skal det jobbes videre med. Det må også gjøres, ifølge klimaforliket, når det gjelder å følge opp at vi kontinuerlig har nok trykk i energiomleggingen, og at de virkemidlene vi har, gir den mest effektive energiøkonomiseringsgevinsten.
Lars Egeland (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-18:
Dette har utartet til en språklig debatt om hva et mål er. En ambisjon er ikke et mål, et tall er ikke et mål. Kristelig Folkeparti mener at det ikke finnes noe mål her for 2020, Høyre mener at det ikke er noe mål for 2040. Det vi har gjort, er i hvert fall at departementet har fulgt opp klimaforliket, og beregnet – så nøyaktig som man kan – et troverdig tall for hva man kan regne med er enøkgevinsten i 2020. Så kommer i tillegg skjerpelsene, reduksjonene, på grunn av innførte komponentkrav og av passivhus. Det står i klimaforliket at man skal legge fram virkemidler for enøk og overgang fra fossil energi. Men det er altså ikke bundet til 2012, det er etter min mening en kontinuerlig jobb for å passe på at vi når de målene vi har satt oss, og får til ambisjonene om vesentlig lavere avtrykk i boligmengden framover mot 2040.
Lars Egeland (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-18:
Representanten Siri A. Meling sier at ambisjoner kan alle levere, men dette er jo ambisjoner som ikke er løse tanker, men som er utformet som et mål. Det hun innfører, er nå et nytt begrep, nemlig måltall – som ikke var en del av klimadiskusjonene. Her er det levert et mål, med de beregningsmetodene for 2020 som også er brukt av andre regjeringer. Det er ambisiøst, men det er realistisk. Så sto det ikke i klimaforliket «nye tiltak i 2012», selv om opposisjonen nok hadde forventet nye tiltak, og de hadde – for å si det rett ut – forventet skattefradrag, som de tar til orde for, men som vil ha svært liten effekt sånn som de selv har lagt det fram i sine statsbudsjett. Men det sto i klimaforliket at det skulle komme tiltak, og det må regjeringa følge opp i tiden framover.
Lars Egeland (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-18:
Jeg er enig med min partifelle Aksel Hagen i at Høyre protesterer for all verden, men følger med på ferden. Men jeg er faktisk ikke enig i at Høyres alternativ er det samme som statsrådens, nemlig forbedringer i praksis med innsigelser. For Høyre, med Tetzschner, avviser jo det som metode. Han har det problemet at han heller ikke går inn på Fremskrittspartiets løsning om å kassere innsigelsesinstituttet helt, men det argumenteres slik. Her ironiseres det fra Tetzschner om at alle synes at akkurat det de driver med, har nasjonal betydning. Hvis vi regner med at innsigelser dreier seg om noe annet enn et intenst ønske om å demonstrere makt overfor kommuner, står Høyre igjen med et problem, nemlig at de ikke sier noe om hvilke nasjonale interesser de mener skal vike. Fremskrittspartiet har sagt at de ikke synes biomangfoldet er interessant, strandsonen synes de heller ikke er interessant. Da har vi i hvert fall fått svar på noen nasjonale interesser som de mener bør vike. Så sier Tetzschner at trusselen om innsigelse er som et væpnet ran der pistolen ikke blir brukt. Det er en sammenlikning. En annen sammenlikning kunne være: som en lov, der brudd på loven fører til konsekvenser. Det er jo det som bør være grunnlaget for å unngå innsigelser, nemlig at kommunene vet i hvilke områder de f.eks. kan planlegge boliger og prøver å unngå å gjøre det, som det prosjektet jeg nevnte i Vestfold om planportalen, med det store målet om ikke å få innsigelser i Vestfold. Jeg behøver ikke å nevne hvilken fylkesmann som leder nettopp det arbeidet, og som har troen på at det lykkes.
Erling Sande (Senterpartiet), 2012-12-18:
Vi har dei seinare åra gjennom den raud-grøne regjeringa hatt ei massiv satsing på fornybar energi, fyrst gjennom Enova, no gjennom grøne sertifikat. Vi har hatt fokus på energieffektivisering og energiomlegging, også gjennom Enova, vi har hatt fokus på nye krav til bygg, endra teknisk forskrift, varsla utfasing av fyring basert på fossile brensler, ein har hatt ei storstila satsing på fjern- og nærvarme og har varsla og er i gang med ei storstila satsing på nett. Det er altså eit fokus på energi, produksjon av energi, framføring av energi og bruk av energi til næringsmessig og miljømessig gode formål som vi ikkje har hatt liknande av under noka tidlegare regjering. Derfor blir det rart å høyre representantar frå opposisjonen framstille det frå denne talarstolen som om vi omtrent ikkje diskuterer energipolitikk i denne salen. Det er ikkje riktig. Satsinga har vore tydeleg. Også på forsking har satsinga vore større enn nokon gong. Ein har oppretta FME-ar på dei ulike satsingsområda, ein har prioritert å lyfte forskinga på fornybar energi opp på om lag same nivå som petroleumsforsking, og både innanfor forsking på fornybar energi og innanfor petroleumsforsking skjer det teknologiutvikling i landet vårt som er heilt i verdsklasse. Vi skaper nye løysingar. Dette er også klimamessig riktig. Er det noko vi som nasjon kan bidra med, er det nettopp å få fram dei løysingane som er med og bidreg til overgangen frå det fossile til det fornybare energisamfunnet. Dette må vi vere stolte av. Dette er ein politikk som er vilja. Dette er ein raud-grøn politikk, men som også har støtte frå fleire parti i denne salen. Så blir det som sagt prøvd skapt eit inntrykk av at vi ikkje debatterer heilskapen i energipolitikken i Stortinget, men det vil eg meine at vi gjer. Vi gjorde det sist i budsjettdebatten for nokre dagar sidan. Og det er iallfall sånn at opposisjonen har alle moglegheiter til her å presentere ein alternativ kurs til dagens energipolitikk. Det gjer ikkje opposisjonen. Det einaste ein klarer å samle seg om – igjen – er altså eit krav til regjeringa om å leggje fram nye papir og dokument for denne salen. Det er vel og bra, det. Men det er ni månader til neste val, og kanskje er det no fyrst og fremst på tide at opposisjonspartia blir konkrete på kva dei meiner bør vere løysingane i energipolitikken. Kva er det som skil den politikken ein frå opposisjonspartia ynskjer, frå dagens politikk? Kva er opposisjonen sine prioriteringar, sine løysingar og sin alternative politiske kurs? Det har vi førebels ikkje sett.
Erling Sande (Senterpartiet), 2012-12-18:
Eg skjønte av representanten Solvik-Olsen sitt innlegg at eg må ha tråkka på ei øm tå, som det heiter. Det er ikkje mangelen på felles forslag, talet på felles forslag, frå opposisjonen som er problemet. Det er heilt riktig, det føreligg mange forslag. Men kva består desse forslaga i dersom ein går bak tala? Jau, dei består i å be regjeringa fremme ei heilskapleg norsk plan for norsk vindkraftutbygging, be regjeringa legge fram ein samla plan for norsk vasskraftsatsing, be regjeringa leggje fram ein plan for energieffektivisering. Det handlar om at det einaste ein samlar seg om, er å få lagt fram nye meldingar frå regjeringa slik at ein kan debattere dei. På den måten unngår ein å diskutere det som er viktig, nemleg innhaldet i politikken og innhaldet i det alternativet som opposisjonen samla står for. Eg utfordra i stad, og eg kan gjerne gjenta den utfordringa til Solvik-Olsen og andre: Presenter frå denne talarstolen det innhaldet i politikken som vil være ulikt dersom ein får ei anna regjering frå neste haust. Kva vil vere tiltaka, strategiane – som ein samla opposisjon står bak – som skil seg frå den politikken som er førd av denne regjeringa dersom ein får ei ny regjering?
Erling Sande (Senterpartiet), 2012-12-18:
Senterpartiet har alltid vore oppteke av lokaldemokratiet sine vilkår. Vi trur at vettet er likt fordelt utover landet, og vi veit at landet vårt er svært ulikt, sett frå kommune til kommune. Dei gode løysingane finn ein ofte lokalt. Planlegging er viktig. Gjennom planverktøyet sikrar kommunen at utviklinga heng i hop, og at ein tek dei naudsynte omsyna. Ein sikrar gjennom planlegging òg demokratisk innflytelse i prosessane – og såleis ei forankring mellom innbyggjarar og kommune som er sterkare enn når det t.d. blir brukt unntak og dispensasjonar. For Senterpartiet er det derfor viktig i denne debatten å understreke at det er den enkelte kommunen som har mynde til å vedta kommunale arealplanar, og at terskelen for å overprøve politiske vedtak om lokale forhold må vere særs høg. Viktig er det òg at ein søkjer å avgrense forskrifter, rapportering, forventningsbrev o.l. som kompliserer planlegginga unødig mykje. Mange av oss kjenner til eksempel der eit for stivbeint byråkrati og motsegner som ikkje skulle vore fremma, hindrar ei naturleg og fornuftig utvikling. Men vi har òg eksempel på kommunar som gjennom mekling har funne fram til gode løysingar som varetek både dei lokale og dei nasjonale omsyna. Det er derfor viktig at det gjennom den kommunale planlegginga er mogleg å vareta dei nasjonale omsyna som er vedtekne av politikarar i denne salen. Derfor er det ikkje aktuelt for Senterpartiet å gå for ei fjerning av motsegnsinstituttet. Og det er med ei viss undring eg registrerer at Framstegspartiet – som etter tallause debattar her i denne salen har sagt at omsynet til kommunepolitikarane si makt må vike for nasjonal makt og oppgåveovertaking på andre område – no viser eit rørande engasjement for kommunane sin innflytelse i plansaker. Senterpartiet meiner i likskap med fleirtalet at instituttet må bestå, men bruken må ha det vi i Senterpartiet kallar ein «gjønågong». For kvar gong motsegnsinstituttet blir brukt unødig, svekkjer det kommunane sin tillit til instituttet. Det er derfor viktig å sikre at dette i minst mogleg grad førekjem. Koordinering er eit anna viktig punkt. I enkeltsaker kan motsegnspartar stå i motstrid til kvarandre. Då er det i endå større grad grunn til å sjå på ei samordning av dei statlege interessene før ein går i dialog med kommunane, slik at staten taler med ei stemme. Forslagsstillarane argumenterer med ynsket om å styrkje folkevald styring på kostnad av byråkratstyre. Vel, ein domstol er ikkje nødvendigvis den beste måten å gjere det på. Eg synest det er riktigare å sjå på korleis ein f.eks. kan gje det folkevalde regionale nivået ei viktigare rolle i skjønnsutøvinga og i koordineringa. Men det er ikkje tema i dagens debatt.
Erling Sande (Senterpartiet), 2012-12-18:
Eg er glad for at forslagsstillarane tek opp dette temaet, fordi utfordringa er så stor, og fordi dei forureina utsleppa ganske enkelt er uakseptable. Det er viktig å ha med det fleire har vore inne på: Alle norske regjeringar – både den sitjande og tidlegare regjeringar – har vore klare i sitt standpunkt i saka. Den politiske semja i denne sal er, som eg oppfattar ho, svært brei kring den norske posisjonen. Det har blitt løfta overfor russiske myndigheiter ei rekkje gonger og var òg tema då komiteen besøkte Murmansk Oblast i haust. Fleire av komitémedlemmane skal òg ha ros for at dei på ein ryddig og god måte tok opp dette temaet overfor dei regionale styresmaktene i regionen. Vegen fram til ei løysing ser lang og krunglete ut, men det er nokre små lyspunkt. Felleserklæringa viser at òg russiske styresmakter iallfall erkjenner at dette må gjerast noko med, og at ein skal hente inn objektiv informasjon om utsleppsnivået og styrkje kontroll- og miljøovervakinga i grenseområdet. Det er jo ein start, men det er på langt nær godt nok. Vi er nøydde til å få ei tydelegare forståing frå russiske styresmakter si side om at utsleppa, når det gjeld både svovel og tungmetall, må ned. Det betyr at bedrifta Petsjenganikel ikkje kan bli gjeve dei mellombels dispensasjonane frå miljølovverket som no blir gjevne, som gjev dei rom til å forureine langt meir enn det det ordinære utsleppsløyvet tillét. Det er altså russiske myndigheiter som må stille krav til bedrifter om å få ned utsleppa. For Senterpartiet har dette vore ei særleg viktig sak. Senterpartiet sin ordførar i Sør-Varanger, Cecilie Hansen, brukte den fyrste dagen sin som ordførar i Nikel for både å lære enno meir om tilhøva og ta opp saka i denne nabobyen, for folk er redde for konsekvensane av både svovelutslepp og tungmetall, kva ein er utsett for og kva konsekvensar det kan gje. Det må vi ta på stort, stort alvor. Forholdet mellom Noreg og Russland er generelt godt, iallfall samanlikna med kva ein kanskje har hatt opp igjennom tidene. Det gjev eit godt utgangspunkt for ein dialog kring desse spørsmåla. Det bør iallfall gjere at ein blir møtt med forståing for dei innspela ein kjem med overfor russiske myndigheiter i saka. Det er heilt riktig som representanten Lars Egeland tok opp, at det å seie at ein som svar på den uavklarte situasjonen i Nikel ikkje skal bidra til atomopprydding, ville gje oss to problem i staden for eitt. Når vi som nasjon er inne så tydeleg og bidreg til opprydding av atomavfall, gjer vi det òg fordi det er viktig for norske innbyggjarar – ikkje minst innbyggjarane i den nordlege landsdelen – at dei kan føle større tryggheit med tanke på miljøutfordringane den regionen har.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2012-12-18:
Først må det representanten Meling sa, ikke få lov til å bli stående her ubestridt, for i VG for ikke lenge siden sto det at det ikke var på bakgrunn av kjønn at en kunne håndtere flere ting samtidig. Når det har stått i VG, så er det sånn. Derfor har jeg tiltro til at Borten Moe skal klare både å utarbeide en melding og gjennomføre den politikken som allerede er vedtatt. Derfor ønsker jeg bare å spørre ham helt enkelt: Hva tenker han å bruke det kraftoverskuddet som kommer, til?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2012-12-18:
Siden det ikke var flere replikker, har jeg behov for å følge opp svaret til statsråd Borten Moe, fordi jeg utfordret ham på hva han ønsker å bruke kraftoverskuddet til og får et svar om at det vil markedet styre. Det er for så vidt greit at han har den holdningen, men jeg mener at det er en utrolig passiv tilnærming til saken. Nå har staten gått inn med elsertifikater og med en kraftig subsidiering av strømkundene fordi en har hatt et ønske om å bygge ut mer kraft. Det er i alle fall Kristelig Folkepartis ønske at man skal konvertere fra fossil energi og over til fornybar energi. Derfor vil f.eks. prosjekter som er mulig å elektrifisere, være viktig. Derfor vil en konvertering til el på bil være viktig, og derfor vil en større satsing for å få mer grønn energi, være viktig. Derfor vil lagring av datatrafikk, som også andre har vært inne på, være viktig osv. Den type tankerekke etterlyser jeg at statsråden kommer med, enten skriftlig eller i alle fall at det blir trukket opp noen visjoner i den retningen – også her i salen. Hvis ikke etterlater han et inntrykk av at målet med å bruke penger på å utvikle mer fornybar energi, er kun å sende den videre til Europa. Det er interessant at det kommer fram i dag.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2012-12-18:
Man skal egentlig ikke krangle om mål, for som jeg var inne på i mitt innlegg, er det virkemidlene som er viktigst. Men slik jeg ser det, er det i politikken viktig å peke ut mål, hvor man ønsker å være, og så må man hele tiden jobbe med tiltakene for å komme dit. Statsråden redegjør greit for det, ut fra et mål i 2040, men hvorfor kommer han ikke med et mål for 2020?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2012-12-18:
I replikkordskiftet i stad opplevde jeg at statsråden utkvitterte klimaforliket gjennom det vedtaket som fattes i dag. Etter min oppfatning er det klart at juridisk sett kan det godt være at han har rett i det med tanke på målet i 2040, selv om det er så lite konkret som det kan bli, med tanke på at det vil være vesentlig lavere energibruk i bygg i 2040 enn i dag. Det er en søkt måte å sette seg et mål på, og dessverre er det en ting som kommer til å bli oppfylt nesten uansett, på bakgrunn av de endringene som allerede er gjort. Men så utkvitterer han også klimaforliket på den bakgrunn at vi allerede har iverksatt en del virkemidler, og at det har blitt behandlet i klimameldingen. Men så langt jeg husker, vedtok vi også i klimaforliket at man skulle komme tilbake med et eget punkt om ulike tiltak for ytterligere energieffektivisering i bygg. Det forventer jeg at kommer snart uansett, for der kan man snakke om f.eks. utfasing av oljefyring i bygg. Også derfor har jeg behov for å ta ordet nå, for å si at jeg opplever at Stortinget ikke blir tatt med eller tatt på alvor når det gjelder de vedtakene som er fattet i klimaforliket. Dette er bare nok et eksempel – i tillegg til de rundene vi hadde rundt budsjettet sist. Man kan peke på der man sa at det fra 2013 skulle komme støtteordninger til utfasing av oljefyring. Alle visste at det var ytterligere støtteordninger i tillegg til det sjablongsystemet som ligger der, med støtte inntil 10 000 kr. Så pekte vi på Oslo, og alle vet at det var det som var målet, eller FME-sentrene med støtten som skulle komme i de kommende statsbudsjetter – og det kommende statsbudsjettet var 2013, ikke 2014 eller noe annet. Nå kommer også et mål om energieffektivisering. Og som representanten Meling godt redegjorde for: Alle tenkte på 2020. Og da jeg også utfordret statsråden på hvorfor han ikke satte et mål for 2020, fikk jeg et sånt svar som jeg fikk: Det er 2020 alle snakker om. Det er EUs mål, og alle organisasjonene snakker om det. Også da regjeringen siterte fra iallfall NTB-meldingen, ble målet presentert som mer ambisiøst enn Arnstad-utvalgets. Derfor blir jeg litt provosert når man ikke er villig til å sette seg disse målene, eller iallfall tøyer klimaforliket så langt det er mulig for at det skal være innenfor. I tillegg har vi spurt om hva effekten vil være. Arnstad-utvalget sier at 70 TWh i 2020 er mulig. Regjeringen vil ikke i det hele tatt svare på hva det egentlig vil si. Det er 15 TWh ut fra et eller annet som kunne vært, hvis det ikke hadde vært iverksatt tiltak. Jeg synes det er en svak oppfølging av klimaforliket, og jeg har behov for å si det nå.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2012-12-18:
Dette innlegget var egentlig ganske avklarende, for det viser at vi nå skjønner hvorfor vi diskuterer mot hverandre som vi gjør. For andre gang på et par uker sier statsråd Borten Moe noe helt feil ut fra klimaforliket på vedtak VI, som Stortinget vedtok. Etter målet står det: «Stortinget ber regjeringen legge frem forslag for Stortinget med virkemidler som bidrar til å utløse betydelig energieffektivisering og energiomlegging fra fossile til miljøvennlige kilder i private husholdninger.» Vi hadde forventninger om at det skulle komme mer, og derfor vedtok Stortinget at det skulle komme mer. Derfor betyr det at når vi ønsker et mål, var det i omtalen, i dagligtalen, i offentlige ordskifter osv. 2020 det var snakk om. Når det da likevel ikke kommer i 2020, og det ikke er behov for ytterligere tiltak eller virkemidler, svarer jo ikke det på oppgaven som Stortinget ga regjeringen. Derfor kan jeg heller ikke se at det ser ut som statsråden har tenkt å følge opp det som Stortinget – nesten enstemmig – vedtok.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2012-12-18:
Først vil jeg takke statsråden for innlegget, som hadde mange gode poenger og vinklinger som jeg kan si meg helt enig i. Når det gjelder erfaring og det å ta lærdom fra forskjellige områder, representerer jeg selv et fylke som har hatt store utfordringer knyttet til strandsoneproblematikk. Men etter en bred gjennomgang med Fylkesmannen og kommunene har en opplevd at det har roet seg veldig, fordi det er mer forutsigbart hvilke områder som kan bygges ut, og hvilke som ikke kan bygges ut. Dette vet jeg at statsråden er godt kjent med, og det kan tas som et eksempel videre. Mitt spørsmål går egentlig bare på det arbeidet som statsråden redegjorde for at de er i gang med, som jeg tror er veldig viktig, og jeg deler de momentene som det er viktig å se på. Jeg ser at i en brevveksling med KS skriver statsråden at han ser på KS som en viktig samarbeidspart, og det tror jeg er veldig viktig og riktig. Så min utfordring er bare: Hva tenker statsråden om KS’ deltakelse? Er han i gang, skal KS inviteres inn, eller kan han si noe om prosessen videre?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2012-12-18:
Først har jeg lyst til å gi honnør til forslagsstillerne for å ta opp en svært viktig sak til debatt her i Stortinget. Som det blir påpekt i forslaget, har denne saken en lang forhistorie. Forurensing fra nikkelverkene på Kolahalvøya ble kjent i Norge på 1970-tallet, lenge før – iallfall en god stund før – jeg ble født, og dialogen med russerne har vart like lenge. Som flere har vært inne på, har en til og med tilbudt økonomisk bistand for å iverksette rensetiltak. Likevel blir lite eller ingenting gjort. Som flere har vært inne på, er det nesten vanskelig å forstå – når en ser de enorme konsekvensene det har for naturen i områdene rundt – at ikke russerne er villige til å gjøre mer selv. Utslippene fra Norilsk Nickel forurenser grunnvann, elver og innsjøer, i tillegg til at utslippene fraktes med luft. Som det går fram av forslaget, er andelen luftveissykdommer i de russiske områdene langt høyere enn ellers, og forventet levetid er lavere. Det er også – ifølge russiske offisielle tall – funnet mer sykdom hos barn, flere spontanaborter og premature fødsler. I Norge gir Klif egne kostholdsråd for inntak av reinsdyrkjøtt i det norske grenseområdet på grunn av tungmetallene. Jeg har også lyst til å gi miljøvernministeren honnør for den svært grundige redegjørelsen i svarbrevet til komiteen. Jeg er enig med statsråden i at det ikke finnes noe alternativ til å fortsette dialogen i denne saken. Felleserklæringen fra møtet med president Medvedev i Norge i april 2010 er et godt utgangspunkt for å komme videre i arbeidet. Her blir det slått fast at utslippene fra nikkelproduksjonen ved grensen gir grunn til bekymring og må ned til et nivå som ikke skader helse og miljø i grenseområdet. Fra russisk side vil en medvirke til å sette i verk nødvendige tiltak for å redusere utslippene – det er bra. Samtidig er det lite oppløftende å se at russiske myndigheter viser så liten vilje til å sette press på eierne av nikkelverket for å iverksette rensetiltak. Stadig fornyede dispensasjoner for utslippstillatelse og manglende evne til å stille krav til eierne om raskere utslippsreduksjoner gir grunn til bekymring. Selvsagt skulle en også ønske at russerne hadde lagt mer vekt på det grenseoverskridende aspektet, det at utslippene også skaper problemer i Norge. Jeg er derfor enig med statsråden i at vi nok bør ha nøkterne forventninger til mulighetene for å oppnå raske reduksjoner i utslippene fra Petsjenganikel. Jeg mener imidlertid at regjeringen bør fortsette å ta opp saken med russiske myndigheter gjennom politiske kanaler med fornyet styrke. Felleserklæringen fra 2010 bør brukes til å minne Russland på at det må gjøres noe med utslippene raskt. I tillegg får vi håpe, som statsråden også understreket, at vi får drahjelp ved at Russland blir med i OECD, og ved at Russland slutter seg til internasjonale avtaler og konvensjoner. Målet må være å finne en løsning på nikkelsaken som tjener helse og miljø i grenseområdet, som fremmer godt naboskap, og som bidrar til å skape et best mulig samarbeid i nord. Jeg støtter komiteens innstilling om at forslaget vedlegges protokollen.
Borghild Tenden (Venstre), 2012-12-18:
Bare en kort stemmeforklaring fra Venstre: Venstre ønsker en energimelding og vil stemme for mindretallets forslag i dag. Det skjer store endringer i energimarkedet og i utviklingen av en ny, fornybar energisektor. Skal vi ha ambisjoner om at denne sektoren på sikt skal erstatte den fossile energiproduksjonen, må vi ha klare mål for hvordan og når, og dette må synliggjøres i en sammenheng – slik flere har vært inne på her i debatten – og gjøres til gjenstand for politisk debatt. Det blir vanskeligere uten en melding, slik Venstre ser det. Venstre ønsker som sagt en energimelding. Selv om det sannsynligvis blir nedstemt her i dag, er jeg sikker på at en ny regjering vil komme tilbake til et slikt forslag etter valget neste høst.
Borghild Tenden (Venstre), 2012-12-18:
Det har vært satset mye på energieffektivisering i Norge. For husholdningene har vi likevel sett en liten økning i energibruken siden 1992 og en stabil energibruk de siste årene. Det betyr ikke at enøk ikke virker, for det er nemlig en del andre faktorer som også påvirker energibruken. Folketallet har økt med 20 pst. siden 1990, folk bor på stadig flere kvadratmeter, og økt velstand gjør at mange stiller høyere krav til innekomfort. Satsing på energieffektivisering virker: Energibruken uten satsing på isolering, varmepumper og sparepærer ville ligget minst 20 pst. høyere enn i dag. Men det er likevel slik at de virkemidlene som er satt inn så langt, ikke tar oss til målet. Vi trenger redusert energibruk, ikke bare stopp i veksten. Da må det trås til med tyngre tiltak, som krav om passivhusstandard fra 2015, slik flere har vært inne på, krav til energipresentasjon for byggematerialer og komponenter og en mye tyngre innsats fra Enova rettet mot energieffektivisering. Foregående taler påpekte og illustrerte levende problemene med målsettingene i regjeringens forslag, og han påpekte også de manglende virkemidlene for å gjøre noe som virkelig er effektivt for å få til et skikkelig løft for energieffektiviseringen. Jeg er – etter at denne saken er lagt fram for regjeringen – sikker på at et regjeringsskifte ville være bra for energieffektiviseringen i Norge. Venstre vil innføre et skattefritak for miljøinvesteringer i egen bolig, slik at man effektivt kan få utløst potensialet for energieffektivisering i den eksisterende boligmassen i Norge, og vi vil rendyrke Enova som et virkemiddel for større prosjekter og utbygging i industri og kommuner og fylker, i tillegg til strengere tekniske standarder for nye bygg. Slike tiltak er bra for samfunnet, bra for lommeboken og ikke minst bra for miljøet. Avslutningsvis: Venstre vil stemme for alle mindretallsforslagene i innstillingen.
Borghild Tenden (Venstre), 2012-12-18:
I proposisjonen skriver regjeringen: «Om ein skal rangere dei ulike verkemidla innbyrdes, vil avgiftene vere dei mest kostnadseffektive. Støtteordningar og standardar gir avgrensa rom for individuelle tilpassingar og blir rekna for å vere mindre kostnadseffektive verkemiddel.» Mitt spørsmål til statsråden blir da: Hvorfor har ikke regjeringen gjort noe med elavgiften, og knapt noe med andre energiavgifter, de syv årene de har sittet i regjering?
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-12-18:
I representantforslaget som drøftes i dag, hevdes det at en av de store utfordringene i energisektoren er mangelen på en overordnet, robust og langsiktig politikk. Jeg deler ikke den vurderingen. Tvert imot mener jeg at vi nå har fått på plass de viktige rammevilkårene for den norske energisektoren i årene som kommer. Nå er tiden inne for gjennomføring og operasjonalisering av allerede vedtatt politikk. Regjeringen la for kort tid siden fram et vedlegg i forbindelse med budsjettet for 2013. Dokumentet gir en bred gjennomgang av regjeringens energipolitikk, både når det gjelder hva som er oppnådd så langt, og hva som er perspektivene for energipolitikken i årene framover. Sånn sett mener jeg at regjeringen allerede har lagt fram sitt syn på rikets energitilstand. Som det framgår av dette vedlegget, har regjeringen gjennomført en rekke tiltak i denne perioden. Vi har fått på plass en sterk opptrapping i Enova. Det er gjennomført omfattende tiltak for å bedre forholdene i strømnettet; vi skal sågar behandle den konkrete lovoppfølgingen senere i dag. Det er gjennomført en betydelig styrking og effektivisering av konsesjonsbehandlingen, noe som har bidratt til en sterk økning i omfanget av konsesjoner. Samlet har regjeringens politikk bidratt til å gjøre det norske kraftsystemet mindre sårbart for svingninger i kraftproduksjonen, og også regionalt har kraftforsyningen blitt mindre sårbar. Regjeringen har også fått på plass en rekke viktige tiltak som medvirker til bedre rammer for den videre utviklingen på dette feltet. Et av de aller viktigste er selvsagt etableringen av det norsk-svenske sertifikatmarkedet, som skal sikre 26,4 nye TWh med energi inn i systemene innen utgangen av 2020. Det er gjennom petroleumsmeldingen og klimameldingen trukket opp en politikk for å legge til rette for kraft fra land til olje- og gassvirksomheten, og gjennom nettmeldingen har regjeringen fastlagt politikken for utbygging og reinvesteringer i det sentrale overføringsnettet. Det er også lagt fram en handlingsplan for fornybardirektivet, hvor det gjøres rede for hvordan Norge skal nå målet om en fornybarandel på 67,5 pst. i 2020. Jeg kan derfor svare representantene Amundsen, Skumsvoll og Grimstad at rikets energitilstand er god. Det betyr ikke at vi er uten utfordringer på energiområdet i årene framover. De neste årene skal det gjennomføres betydelige investeringer både i overføringsnettet og i produksjonen. Det er betydelige mengder konsesjoner som fremdeles skal gis, både til enkeltprosjekt innenfor vann og småkraft, til vind, og ikke minst til framføring av linjer. Det kommer til å kreve mye både av energimyndighetene og av energibransjen. Men at rammevilkårene nå er lagt på en god måte, at bransjen vet hva man har å forholde seg til i årene som kommer, og at man har tatt sunne investeringsbeslutninger på bakgrunn av det, er min klare oppfatning. Innsatsen må nå rettes inn mot en vellykket gjennomføring av den energipolitikken som skal forme framtidens energisystem.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-12-18:
Jeg mener jo at de beslutningene vi gjør nå, peker mye lenger fram i tid enn året 2020. Den kapasiteten av ny fornybar energi som vi nå investerer inn, vil selvsagt virke og bidra til et trygt og godt og miljøvennlig energiforsyningssystem også i årene etter 2020 – den infrastrukturen som bygges på nett, på fjernvarme og på energieffektivisering likedan. Jeg mener med respekt å melde at vi har et mål om å bli et stadig mer fornybart samfunn, et samfunn som skal ha en trygg og god energiforsyning, et samfunn som legger til rette for verdiskaping, arbeidsplasser og utvikling i hele landet. Alt dette er ikke bare kompatibelt, men også utledet av de konkrete vedtakene, de konkrete meldingene og de konkrete diskusjonene vi har gjennomført i energipolitikken i tiden som har ligget bak oss.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-12-18:
Snarere tvert imot: Denne regjeringen har en svært ambisiøs politikk på vegne av norsk industri og verdiskaping. Det kommer ikke bare til uttrykk gjennom den konkrete energipolitikken, norsk industri vil profittere stort på både bedre forsyningssikkerhet, en tryggere tilgang og i stort en langt større tilbudsside enn det som har vært tilfellet i årene som har gått. Det vil legge gode rammevilkår for reinvesteringer og nyinvesteringer i norsk industri. Så er jeg helt sikker på at representanten Meling heller ikke ønsker at det er vi her i Stortinget som skal vedta konkrete industriprosjekt. Det er selvsagt industrien nødt til å stille opp med selv. Men rammene for en slik utvikling mener jeg er lagt på godt vis. Så går vi mot en framtid der det norske energiforsyningssystemet blir stadig mer integrert i energiforsyningssystemene rundt oss. Det legger også regjeringen til rette for gjennom en stor satsing på ny utvekslingskapasitet. Det skulle det ikke være grunn til å sette spørsmålstegn ved.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-12-18:
Regjeringen har redegjort grundig for hva det er som er målene for norsk energipolitikk, og som sagt er det en trygg, forutsigbar, rimelig energiforsyning for landets innbyggere og industrien. I tillegg vet vi at utenlandskabler, eller integrasjon i utenlandske kraftsystem, bidrar med forsyningssikkerhet i år da det er tørt og kaldt, og en skal ikke langt tilbake i tid før en finner den type år. Så har vi redegjort grundig for hva det er som skal til for å bygge utenlandskabler. De skal bl.a. støtte opp under norsk forsyningssikkerhet, og dette vil selvsagt være en vurdering fra gang til gang.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-12-18:
Det er sånn i en liberal markedsøkonomi som den norske, at det er verken regjeringen eller Stortinget som bestemmer hva et eventuelt kraftoverskudd skal brukes til. Det skal rett og slett klareres ut i markedet og gå til gode formål – verdiskaping og grunnlag for gode liv over hele landet.