Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2010-03-26:
Takk for at redegjørelsen er godt lest og godt forstått. Det var et forsøk på å trekke opp en bredere ramme for hva Norge står overfor i dag. La meg få lov til å si at det alltid er mulig – og jeg respekterer det – at man savner temaer. Men valget av grep for redegjørelsen er altså slik at vi må se det vi driver med i Stortinget, i sammenheng. Vi har nylig hatt interpellasjoner i denne salen om Arktis, Sri Lanka og menneskerettighetsdialogene. Vi har hatt en egen redegjørelse om Afghanistan, og vi har to ganger i året EU-/EØS-redegjørelser. Om nordområdene har vi også flere redegjørelser. Så er det slik at bare for en ni måneders tid siden hadde vi en grundig diskusjon om norsk utenrikspolitikk som følge av St.meld. 15 for 2008–2009. Der ligger rammene. Det spørsmålet vi nå må stille oss, i en verden i forandring, som følge av finanskrise og maktforskyvninger, er hvordan omgivelsene våre endres – norske interesser ligger jo ganske fast – og om vi også trenger nye virkemidler. Hvem tar initiativ i denne nye verdenssituasjonen? Hvem er på offensiven? Hvordan skal vi jobbe for å ivareta grunnleggende norske interesser? Da sier det seg selv at vårt forhold til Europa, EU, vårt NATO-medlemskap og våre nordiske naboer, at WTO lykkes i sitt arbeid, at vi har et godt og nært og tillitsfullt forhold til USA over Atlanterhavet, og at vi stiller opp for FN – det ligger fast. Men vi må jobbe nytt. La meg bruke to eksempler – delvis som svar på utenrikskomiteens leders spørsmål: I går hadde jeg en halv times telefonsamtale med min indonesiske kollega. Den illustrerer egentlig noe av de mulighetene og utfordringene vi står overfor. Indonesia er et land som melder seg på. Det er verdens største muslimske land og en veldig konstruktiv spiller i det internasjonale systemet. Hva sto på vår dagsorden? Samarbeid om kampen for global helse, samarbeid om skogsatsingen – statsministeren har invitert den indonesiske presidenten til Oslo i juni i forbindelse med et høynivåmøte om skog – samarbeid om beskyttelse av humanitærrettens stilling og humanitærrettens stilling i krigssituasjoner. Det er ikke bare et engasjement vi har i Europa. Det er ikke bare et engasjement vi har etter Gaza, men det er også et engasjement ASEAN-landene løfter, med Indonesia i sentrum. De kan vi også samarbeide med. Vi snakket også om samarbeid om kampen mot væpnet vold og hva det gjør mot utvikling. Dette er altså et forsøk på å bygge nye, dype relasjoner politisk mellom et lite land i utkanten av Europa og et sentralt land i midten av Asia. Det andre eksemplet gjelder arbeidet i FNs menneskerettighetsråd. Den resolusjonen som ble vedtatt i går til forsvar for menneskerettighetsforsvarere, er et eksempel på nye måter å jobbe på. For alle vet jo at i det rådet sitter det stater med veldig ulik vektlegging fra det vi har. Hvordan skal vi arbeide med å få løftet internasjonale prinsipper i et slikt forum? Jo, vi bruker der – jeg hadde nær sagt – nye metoder for å arbeide med likesinnede, ikke bare tett på oss, men også i andre regioner, for å bygge konsensus for noe som så kan bli vedtatt. Det ble den erklæringen, og det var et viktig vedtak. Artikkel 5 i NATO-traktaten er sentral for Norges sikkerhet. Jeg kan si til representanten Eriksen Søreide at Norges syn er at den artikkelen bør være mest ren og klar. Den bør ikke hektes på en spesiell situasjon for et spesielt land. Den bør ikke hektes på en spesiell utfordring, som slik sett setter andre utfordringer til side. Det er den ultimate sikkerhetsgarantien: en for alle, alle for en. Så skal det strategiske konseptet beskrive trusselbildet og mulighetsbildet anno 2010, på samme måte som man gjorde det sist, i 1999. Det må nødvendigvis være nyanser i det. Det tror jeg dette arbeidet kommer til å gi muligheten for. Så er det slik, for å gå inn i vår tid, at det arktiske er sentralt for Norge. Jeg deltar på mandag i et møte i Canada blant kyststatene. Jeg er helt enig med representanten Høglund i at den type møter ikke på noen måte må fremstilles eller gjennomføres slik at det fortrenger arbeidet i Arktisk Råd. Vi ønsker Arktisk Råd som et sete for engasjement for arktiske spørsmål. Det tror jeg også er et syn vi deler med bl.a. USA, og som jeg kommer til å gjenta i møtet på mandag. Men kyststatene rundt Arktis har et særlig ansvar. Så må jeg få stille meg undrende og avvisende til representanten Skei Grandes påstand om at Norge ikke gjør noe for beredskap og redning i nord. Vi er pådrivere for dette internasjonalt. Det arbeides nå med et søk- og redningskonsept hvor Norge er i front, og vi har også bedret vår egen kapasitet. Vi har mye å arbeide med rundt dette, også i denne sal. Til slutt vil jeg bare si når det gjelder Tsjad: Norge har ikke trukket seg ut av Tsjad. Norge avslutter – etter annonsert plan – det oppdraget vi gjennomførte. Vi skal selvfølgelig sammen med FN, sammen med Nigeria, som nå kan komme til å påta seg et ansvar, og alle andre, arbeide for at den overgangen blir så myk og god som mulig.