Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-01-12:
Hvis jeg skulle gi ett svar i én setning, vil det være det Trine Skei Grande bidrar til gjennom å stille denne interpellasjonen, nemlig å spre de gode eksempler. Jeg tror at eksemplet fra Ullern nettopp vil være med på å inspirere andre til å tenke litt i samme baner. Men la meg komme tilbake til det konkrete spørsmål som kom opp, og bare gå gjennom saken litt først. Jeg er veldig positiv til den type samarbeidsprosjekter som Oslo Cancer Cluster og Ullern har, et samarbeid med lokalt næringsliv. Gjennom det samarbeidet har jo nettopp det interpellanten var inne på, vokst fram, at ved å kombinere forskningsmiljøer, sykehus og næringsliv i lokalmiljøet, klarer man å få til noe som i sum er mer enn bare å legge dem oppå hverandre. Det utvikler noe nytt og er en meget spennende, relevant og viktig læringsarena for veldig mange ungdommer som er så heldige å komme inn der. Det er også viktige og store problemstillinger i verdenssammenheng de jobber med. Det handler om helse, og det er nesten ikke mulig å tenke seg at en kan klare å finne kombinasjoner som – hva skal en si – har så store muligheter for overskrifter veldig mange steder rundt omkring i landet. Men det betyr ikke at dette ikke er en god idé som godt kan veksles inn i andre typer overskrifter. Det er heldigvis ikke noe nytt i norsk skole at lokalt arbeidsliv samarbeider med skole og utdanningsinstitusjoner. Erfaringene er at samarbeidet mellom skole og arbeidsliv har tilført mye positivt i opplæringen. Et godt samarbeid mellom arbeidsliv og skole bidrar til at elevene får en bedre oppfatning av hva arbeidslivet innebærer, at bedriftene får mulighet til å vise hva slags kompetanse de har behov for, at elevene erfarer nytten av å tilegne seg kunnskap, og at en får bedre forståelse av hva som kan brukes av det en lærer når en kommer ut i arbeidslivet senere. Og det er jo noe av det jeg møter ofte blant elever – ja, vi sitter her, nå er jeg snart ferdig med videregående, nå har vi holdt på i 13 år, men det er bare en forberedelse til det som er det virkelige livet, det er ikke det virkelige livet. Sånn oppfatter mange elever faktisk sin egen skolegang, og nettopp denne typen samarbeidsprosjekter er med på å gjøre opplæring og utdanning relevant. Jeg vil oppfordre kommuner og fylkeskommuner til å utnytte mulighetene for å samarbeide med lokale bedrifter, offentlige virksomheter, høyere utdanningsinstitusjoner. Det er flere gode eksempler man kan lære av her, både på samarbeid med enkeltbedrifter og på hvordan fylker har organisert seg med henblikk på et systematisk samarbeid mellom utdanningssektoren og arbeidslivet. Gjennom prosjektet Oslo Cancer Cluster kan opplæringen gjøres mer praktisk og rettet mot virkeligheten. Det vil skape interesse for læring, noe som igjen gir økt mulighet for at flere fullfører utdanningen, og kanskje blir motivert for å velge andre fag enn det de ellers hadde gjort. Det er bra at de bedriftene som deltar i prosjektet, har som mål å tilby relevante læreplasser, noe det ellers kan være en veldig stor utfordring å skaffe nok av. Det legges i dette opp til ekstra utfordringer ved at samarbeidet utvides til en felles plattform også med forskningsmiljø. Det blir spennende å få erfaringer fra hvordan det fungerer for elever i videregående opplæring. Tettere samarbeid mellom skole og arbeidsliv er et veldig viktig tema i St.meld. nr. 44 for 2008–2009, Utdanningslinja. Vi foreslår bl.a. der en ny handlingsplan for entreprenørskap og utarbeiding av veiledningsmateriell for hvordan det kan arbeides med entreprenørskap. Opplæring i entreprenørskap bidrar til at skolen oppleves som mer praksisnær og virkelighetsnær for elevene. Entreprenørskap muliggjør bruk av varierte læringsarenaer, noe som kan realiseres på en god måte ved at skole og arbeidsliv samarbeider. Vi skal styrke samarbeidet mellom arbeidsliv og utdanningssektoren gjennom prosjekt til fordypning, som er en del av faget utdanningsvalg. I tillegg står det formelle samarbeidet mellom skole og arbeidsliv innenfor fag- og yrkesopplæringen i en særstilling. Gjennom faget utdanningsvalg og forsøket med arbeidslivsfag mener jeg at vi også har lagt til rette for et godt samarbeid mellom skole og arbeidsliv på ungdomstrinnet. Et slikt samarbeid må selvfølgelig tilpasses lokalt. Det er behov for at fylkeskommunene utvikler et tettere samarbeid med lokalt arbeidsliv. Fylkene må selv tenke gjennom hvordan de kan få til et samarbeid med lokale bedrifter og andre institusjoner som gir mulighet for mer praktisk og motiverende opplæring. Gjennom dette skapes mer yrkesrelevant opplæring, noe som også har betydning for å sikre rekruttering av fagarbeidere til lokalt arbeidsliv for å dekke arbeidslivets behov. Erfaringene som elevene tilegner seg gjennom kontakten med arbeidslivet, kan resultere i større interesse for læring i både teoretiske og yrkesrettede fag. Denne interessen er noe skolen kan bygge videre på bl.a. for å motvirke frafall. Det er også igangsatt lokalt samarbeid mellom arbeidsliv og utdanning på enkelte fagområder. I den forbindelse kan jeg nevne lektor II-prosjektet, som er startet på 40 skoler. I det prosjektet er hovedtanken at representanter for næringslivet, f.eks. ingeniører, underviser på deltid i skolen for å bidra med faglig kompetanse og relevant realfagsopplæring for å bedre forståelsen av bruk av realfag i arbeidslivet. I lektor II er det først og fremst slik at representanter for arbeidslivet kommer til skolen, men det er også ulike lokale løsninger i dette prosjektet. Mange samarbeidsprosjekter kan trekkes fram som gode modeller for andre. I Møre og Romsdal er det etablert et tett samarbeid mellom fylkeskommunen og bedriften Brunvoll AS, som er utnevnt som demonstrasjonslærebedrift. Jeg kan nevne Hordaland og Østfold som andre fylker der det er mye å lære. Gjennom prosjektet Gode Sirklar i Hordaland samarbeider kommunene Sund, Øygarden og Fjell med å forbedre koplingen mellom skole, samfunn og lokalt arbeidsliv i regionene – slik at elevene forstår hvordan fagene brukes i praksis – og samtidig øke muligheten for realistiske yrkesvalg. I Østfold har samarbeidet mellom større bedrifter gjennom hele utdanningsløpet blitt bedre, fra grunnskole, videregående opplæring, fagskole til høgskole. Alle parter er egentlig veldig godt fornøyd med det, og det har bidratt til et mer bærekraftig og utviklingsorientert lokalsamfunn. Eksempler på virkemidler de bruker, er fadderskap, tett samarbeid med videregående opplæring gjennom prosjekt til fordypning, entreprenørskap, lærlingordningen og gjennom praksis og faglig samarbeid med høgskolen. I alle samarbeidsprosjekter er skolens behov for å få dekket kompetansemål innenfor fagene veldig sentralt. Hensikten er å gi elevene økt læringsutbytte, stimulere interessen og gi økt forståelse for den nytten fagene i skolen vil få for deres senere arbeid. Slike gode samarbeidsformer bidrar også til kompetanseutvikling for lærerne, som også interpellanten var inne på. Interpellanten spør om jeg vil legge til rette for og bidra til at prosjekter som Oslo Cancer Cluster kan realiseres. Jeg vil oppsummeringsvis si at jeg er veldig positiv til denne typen prosjekter, hvor skolene utvikler samarbeid med ulike aktører i arbeidslivet enten innenfor næringslivet eller med høyere utdanningsinstitusjoner eller universiteter eller forskningsmiljøer. Det er ingenting til hinder i regelverk eller støtteordninger for å sette i gang den typen arbeid. Jeg tror det viktigste jeg kan bidra med, er å vise fram de gode eksemplene. For jeg tror suksessfaktor nr. 1 for å klare å få etablert denne typen prosjekter som Oslo Cancer Cluster og Ullern er, er at det finnes noen lokalt, noen ildsjeler, som er tent på at dette er en god idé, og som gir alt, og mer enn alt, og biter seg fast i ideen, inspirerer andre og får det samarbeidet til å fungere. Så den viktigste jobben for meg og jeg tror for Stortinget generelt og alle stortingsrepresentanter som er opptatt av dette, er å inspirere til at man tenner den gnisten lokalt, der man ser hvilke muligheter man har rundt seg. For det vil jo være mange steder i landet hvor det ikke er mulig å samarbeide med et radiumhospital eller et forskningsmiljø av det kaliber vi her snakker om. Men hele poenget er å ta utgangspunkt i det man har nært seg, for å få til et bedre samarbeid. Jeg har veldig stor sans for mye av den tankegangen som en del land har om at forskere har plikt til å dele sin kunnskap med små og store. Jeg tror at denne formidlingen av forskning er en ekstremt viktig del av anvendt forskning i et samfunn. For det handler ikke nødvendigvis bare om smale enkeltprosjekter for å løse et lite problem, det handler om å løfte forståelsen og kunnskapen i et helt samfunn. I tillegg tror jeg det er utrolig morsomt for professorer og andre å bryne seg på den oppvoksende slekt, fordi man blir stilt spørsmål som man har veldig god nytte av å grunne litt på.