Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-12-16:
Jeg vil takke for innleggene. Når jeg som saksordfører valgte å gå så grundig inn i dette, er det fordi dette temaet trenger større grad av debatt. Det trenger en større grad av debatt i forhold til kunnskap, i forhold til hva som er de konkrete konsekvensene av det vi gjør med basis i den kunnskapen vi har i dag. Temaet er utrolig viktig. Ordene brukes veldig ofte i det politiske ordskiftet nå. «Naturmangfoldloven» er mer eller mindre allemannseie. «Biologisk mangfold» er i hvert fall allemannseie. «Prioriterte arter» og «utvalgte naturtyper» er ikke kommet så langt, men det er to viktige begreper som er en oppfølging av naturmangfoldloven og det biologiske mangfold. Litt på samme måte som at vi har diskusjoner her om klima, som etter min vurdering er for svakt faglig begrunnet – vi diskuterer CO2 på lik måte enten det har kommet fra fossile karbonkilder eller ikke fossile karbonkilder – har vi i denne saka mange honnørord, uten at vi går inn i det faglige grunnlaget for honnørordene, og hvordan honnørordene praktiseres. Jeg representerer den tradisjonen som mener at all politikk bør ha sin forankring i det beste faglige grunnlaget, og så legger en et politisk skjønn oppå der. Hvis du ikke har det beste faglige grunnlaget, vil du over tid gå deg vill, og du vil miste oppslutning og forståelse for de temaene som vi behandler. Da en fikk Riksrevisjonens rapport om undersøkelse av tilskudd til naturmangfold og friluftsliv, valgte jeg, som representanten Tetzschner var inne på, å gå mer enn vanlig grundig inn i det. Det er fordi det er få ganger vi får mulighet til å gå grundig inn i dette temaet. Ved Riksrevisjonens rapport og kontrollkomiteens behandling får vi en mulighet til å se om det er samsvar mellom målsettinger og virkemidler og den praksis som vi i dag har. Jeg skal være den første til å si at dette er komplisert. Veldig mye av det viktigste som vi skal ta stilling til, er komplisert, men det kan ikke forhindre denne salen i å ha flere representanter som tar mål av seg til å sette seg inn i det kompliserte, for det er her hovedbeslutningene for rammene for offentlig forvaltning skjer. Hvis ikke vi her er tydelige på hva vi vil, så blir forvaltningens oppgave mer komplisert og jeg vil påstå dårligere. Det som er saken her, er at det er veldig sterke virkemidler som brukes i henhold til naturmangfoldloven. Det er utrolig sterke virkemidler som har stor betydning for en rekke enkeltmenneskers opptreden i bruk av arealer. Bruk av arealer har konsekvenser for dyr, for fugler, for planter, for sopper – ja, hele det økologiske universet. Når vi velger å bruke et så sterkt virkemiddel som naturmangfoldloven gir grunnlag for, bør en være rimelig trygg på at det en gjør, er vitenskapelig og kunnskapsmessig forankret. Hvis så ikke er tilfellet, vil du over tid oppleve en manglende felles forståelse for spørsmålet, og dermed vil det forvitre – forvitre hos dem som er i nærheten av den virkeligheten som vi her snakker om, som kjenner det på kroppen, kanskje ikke hos mange av dem som har de overordnede talene, men for meg er det mindre viktig. Hvis ikke de som kjenner dette på kroppen, de som føler det i praksis, de som er biologer, de som bruker landarealene, de som er det offentliges personer som skal sikre at dette blir kunnskapsbasert, har en begeistring for det en gjør, fordi det er skikkelig og solid, er vi ute å kjøre. Representanten Jette Christensen sa at kunnskapshull ikke kan brukes til ikke å gjøre noe. Jeg er enig i det. Jeg er enig i at en ikke kan gå så langt når en har manglende kunnskaper, at en ikke skal gjøre noe. Men det må være en sammenheng mellom i hvert fall graden av virkemidler og den kunnskapen du har. Det er her jeg er rimelig sikker på at denne salen og det norske folk tror at kunnskapsgrunnlaget for de sterke virkemidlene som er innført, er mye bedre enn det faktisk er. Det er et av mine hovedpoenger. Kunnskapsgrunnlaget er ikke i nærheten av å være sterkt nok når en velger så sterke virkemidler som en gjør. Og det er en rekke mennesker også i offentlig forvaltning som blir involvert i dette og bruker sin tid til det til ganske unytte. Det snakkes om tidstyver fra Høyres side. Ja, her har vi virkelig en tidstyv. Vegvesenet på Hedmark måtte bruke mye tid på en som hadde kantslått, og det var snakk om rettssak og det hele, der en rimelig raskt faglig kunne se at grunnlaget ikke var til stede for en så sterk reaksjon. Det har vel heller ikke blitt noe ut av det, når en da har fått en faglig debatt med basis i den konkrete arten. For til sjuende og sist er det snakk om konkrete arters leveområde, hva som fremmer den arten, og hva som demper den arten. Det må vi ha rimelig klart for oss. Det jeg har sagt om svarthalespoven og dragehode, synes jeg var nødvendig å si for å prøve å få flere med på en diskusjon om hva som er konsekvensene av det vi gjør. Nå er det en ny naturtype som er ute til høring, om en skal bruke det sterke virkemidlet «utvalgte naturtyper» på den, og det er høstingsskog. Jeg vet ikke om forsamlinga her er klar over hva en høstingsskog er. Det er ikke generelt en skog som høstes, men det er, så langt jeg har forstått, en type lauvskog: Når man i tidligere tider brukte lauvtrær som fôr til dyra, hogg man dem ned og lot dyra spise opp lauvet, og så neste år, eller kanskje året etter, kunne man hogge det ned igjen, og så kunne dyra spise opp lauvet, og dermed fikk disse trærne en spesiell form. Ja, det er spesielt, og det er viktig å ta vare på kulturhistorien. Og jeg skal ikke si at en ikke skal ha stor sans for det. Sjøl har jeg veldig stor sans for det og prøver å skape en forståelse for at de som har sånne kulturminner, tar vare på det som noe sjeldent, noe som er viktig å overbringe til neste generasjon. Men tilfellet høstingsskog er ikke en naturtype i Norge, i NiN-stystemet, og det er ikke noe rødlistevurdering av det. Så hva er grunnen til at nettopp den er kommet inn? Det er det en undrer seg over. Jeg sa at gjeldende praksis for forvaltning av tilskuddsmidler til naturmangfold og friluftsliv er basert på uegnede kriterier for måloppnåelse og mangler det helhetsperspektivet som er nødvendig for å støtte opp under det overordnede formålet om en kunnskapsbasert naturforvaltning. Det står jeg veldig sterkt ved. Dette var et ønske om å få en diskusjon, sånn at vi får en større debatt om hva som er innholdet i praksisen på dette området. Det er det avgjørende viktig å få til, for ellers vil respekten og forståelsen for dette smuldre. Jeg håper jo kanskje at når det nå er blitt en ny regjering, skal en ta fatt i sånne ting og gjøre noe med det, sånn at vi sikrer at forvaltningen er basert på vitenskapelig kunnskap, i den tradisjon vi står i, ikke at enkelte interessegrupper kan påvirke hva som kan gjøres sånn og sånn med. Det vil over tid føre til en svekkelse av hele forvaltertanken, som er kjernen i dette spørsmålet.