Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2009-12-11:
Regjeringens tiltak på innvandringsfeltet begynner å gi resultater. Antall asylsøkere uten behov for beskyttelse går ned, og det er viktig av flere grunner. Én er at kapasitet frigjøres til bedre inkludering av personer som skal bli. Her er vi ikke i mål. Første generasjon, så vel som personer født i Norge, faller utenfor i skole, arbeid og fritid. Det verste som kan skje, er at vi får et klassedelt samfunn som følger etniske skillelinjer, der personer med innvandrerbakgrunn har dårligere levekår og lavere deltakelse i samfunnet enn andre. Rask bosetting, bedre språkopplæring, kvalifisering, enklere godkjenning av utenlandsk utdanning og kompetanse er viktige stikkord. Samtidig må vi evne å se hele bildet. Det store flertallet av innvandrere deltar i arbeidslivet, er økonomisk selvstendige, behersker norsk og bidrar i samfunnet. Men det er altså forskjeller i levekår mellom innvandrere og resten av befolkningen. På den positive siden kan vi notere at forskjellene er blitt mindre de siste ti årene. En ny OECD-rapport skryter av introduksjonsordningen vår og viser at vi kommer bedre ut enn land som Sverige, Danmark og Nederland. Men det skal ikke bli en sovepute. Vi gjør mye. For femte år på rad har vi en handlingsplan for inkludering – nå 890 mill. kr – som må ses sammen med handlingsplanen mot fattigdom, på nær 4 milliarder kr. Spørsmålet vi må stille, er om vi får resultater i forhold til denne innsatsen. Innvandrere er overrepresentert blant de fattige. Det er en utfordring for myndighetene, men også for de fattiges egne organisasjoner, hvor innvandrerperspektivet er så godt som fraværende. Vi trenger et tydeligere innvandrerperspektiv i kampen mot fattigdom. Fattigdom henger sammen med yrkesdeltakelse. Ledigheten blant innvandrere er høyere, sysselsettingen lavere. Kun 24 pst. av innvandrerbarn lever i familier med to inntekter. Det forteller samtidig at sysselsetting blant innvandrerkvinner er lav, og at vi også trenger et kjønnsperspektiv når det gjelder inkludering. Dårlig råd stenger barn ute fra fritidsaktiviteter. Det får konsekvenser for deltakelsen også i voksen alder, og forplanter seg videre til neste generasjon. Mange innvandrere med høy utdanning må ta til takke med lavt betalte jobber. Det er ille for dem, og det er ille for samfunnet. I Drammen har Norsk senter for flerkulturell verdiskaping gode resultater med etablerervirksomhet for høyt utdannede innvandrere som er lei av å være sosialhjelpsmottakere. I innstillingen er senteret sikret videre drift. Støtten er tverrpolitisk, og det gir rom for å tenke langsiktig og utvikle gode metoder gjennom løpende drift i stedet for å tenke på stadig nye prosjekter. I den forbindelse vil jeg be representanten Helleland om å vurdere om forslag nr. 29 kan gjøres om til et oversendelsesforslag, slik at enigheten blir så tydelig som mulig. Kunnskap er veien til bedre resultater. Integrerings- og mangfoldsdirektoratets integreringskart 2009 lister opp viktige kunnskapshull: hvorfor kvinner har dårligere resultater etter introduksjonsprogram enn menn, hvorfor innvandrere er sterkt overrepresentert blant langtidsledige, oftere overkvalifiserte, hvorfor innvandrerungdom er overrepresentert blant dropouts fra videregående skole, og hvordan vi kan få et effektivt system for registrering av medbrakt utdanning. European Commission Against Racism and Intolerance – en menneskerettighetskommisjon under Europarådet – publiserte i februar i år sin 4. rapport om Norge, med mye av det samme bildet: Framgang, men mye ugjort. Samtidig roper de et par varsku som vi bør lytte til. De mener at innsatsen vår er for fragmentert, at vi ikke vet nok om hvorvidt tiltakene våre virker, eller om årsakene til forskjeller mellom innvandrere og andre skyldes fordommer, manglende kunnskap, tankeløshet eller rasistiske stereotypier. De sier også at vi mangler data om direkte og indirekte diskriminering. De fant høyreorientert rasisme på Internett, stereotypier i media, generalisering av muslimer og det de kaller overtoner av fremmedhat i den politiske debatten. Det er ikke bra. Jeg vet ikke om noen føler seg truffet, men noen bør i hvert fall føle seg kallet, for det handler om vårt ansvar som politikere for å føre en anstendig debatt om innvandring og inkludering. Helt til slutt har jeg lyst til å komme med en liten kommentar til Høyres påstand om at det heretter er slutt på viktig språkkartlegging av fireåringer. Det er ikke tilfellet. Det er tvert imot en feilaktig påstand. Prosjektet er over, men erfaringer og verktøy innarbeides nå i utdanningen av helsesøstre og spres til helsestasjoner i alle kommuner, akkurat slik det bør gjøres når et prosjekt har vært vellykket.