Guro Fjellanger (Venstre), 1999-04-12:
Stortinget foretok i 1997 en full gjennomgang av rovviltforvaltningen ved behandlingen av St. meld. nr. 35 for 1996-97. Stortinget sluttet seg da til en målsetting om å sikre levedyktige bestander av alle de fire store rovviltartene i Norge. Samtidig skal det sikres et aktivt jordbruk med muligheter til å utnytte beiteressurser i utmark til sau og rein. Stortingets behandling av rovviltmeldingen er nå under oppfølging på en rekke områder. Regjeringen vurderer løpende hvilke tiltak og virkemidler som kan være tjenlige for å nå de vedtatte målsettingene. I denne sammenhengen er det viktig for Regjeringen å ivareta de forpliktelsene vi har gjennom internasjonale avtaler, som Konvensjonen om biologisk mangfold og Bern-konvensjonen. Regjeringen forsøker også i størst mulig grad å forene hensynene til fauna, lokalbefolkning og primærnæringer i distriktene. I dette oppfølgingsarbeidet legger jeg svært stor vekt på nær kontakt med både kommuner og andre berørte parter lokalt. I 1993 ble viltloven § 11 endret. Endringen omfattet bl.a. at adgangen til å felle vilt til forsvar av bufe eller tamrein ble begrenset til å gjelde ved «direkte angrep» i stedet for «under fare for direkte angrep». Før lovendringen var ordlyden i § 11 på dette punkt oppfattet som uklar og vanskelig å praktisere, noe som ble påpekt av bl.a. Riksadvokaten. Det var også en tendens til et økende antall fellinger av rovdyr med utgangspunkt i bestemmelsen. Forslaget fra stortingsrepresentantene Bjørn Hernæs, Trond Helleland og Ivar Kristiansen innebærer at § 11 vil få samme ordlyd som før den nevnte endringen ble foretatt. Jeg merker meg at flertallet i komiteen avviser forslaget. En endring som foreslått vil innebære at en går tilbake til en juridisk uklar bestemmelse. Samtidig kan antall fellinger øke, noe som også vil gjøre det vanskelig å oppnå nasjonale mål. Jeg har videre merket meg at et flertall i komiteen er bekymret for at konfliktnivået i rovviltforvaltningen er stort. Komiteflertallet peker på at det er nødvendig med effektive tiltak for å fjerne dyr som gjør skade. Jeg vil vise til at rovviltmeldingen og Stortingets behandling av denne gir retningslinjer for et spekter av virkemidler og tiltak som kan bidra til å redusere konfliktene. Dette omfatter bl.a. eget bestandsregistreringsprogram for store rovdyr, forsøk med delegering av myndighet til lokalt nivå og justeringer i forvaltningen av jerv og gaupe. Regjeringen legger stor vekt på konfliktdempende tiltak. Bevilgningene til forebygging, omstilling og bestandsovervåking er økt betydelig siden 1997. Jeg har lagt stor vekt på at skadedyr skal kunne felles raskt, og det er derfor i stor grad delegert betinget fellingstillatelse på skadedyr til fylkesmannen. Videre har Miljøverndepartementet bedt Direktoratet for naturforvaltning om å gjennomgå regelverket for jakt, som et ledd i arbeidet med å effektivisere forvaltningen. Jeg har også merket meg at komiteflertallet er tilfreds med Regjeringens satsing på å bedre rovviltforvaltningen, og at flertallet mener dette må få tid til å virke. Dette er etter mitt syn et svært viktig poeng. For at vi i framtiden skal kunne kombinere de ulike hensynene i rovviltpolitikken, er det også viktig med klare rammevilkår for dem som driver med sau og rein. Det betyr fortsatt økt satsing på bestandsregistrering og forebyggende tiltak og raske uttak av skadedyr, samtidig som en langsiktig forvaltning sikrer levedyktige bestander av de fire store rovdyrartene.