Trine Skei Grande (Venstre), 2013-04-04:
Med fare for å ta ut historielærer-genet mitt litt for mye har jeg lyst å begynne med et lite tilbakeblikk på det som har skjedd i denne salen, fra da Norge var et lutfattig land og Venstre ble stiftet som parti. Hva er det første de store, gamle Venstre-herrene tar tak i når de skal bringe dette landet ut av enorm fattigdom? Jo, det første er en stor skolereform. Det første er å innføre den norske fellesskolen, der alle skulle sitte på den samme benken, enten det var prestedatteren, lærersønnen eller husmannsdatteren, og der alle skulle lære det samme. Det var et enormt dannelsesprosjekt, og jeg tror vi må tenke litt tilbake på hva det egentlig betydde. Det betydde at man i denne salen på et tidspunkt bestemmer seg for noe så radikalt som at alle skal gjennom en skolegang der man skal lære seg å lese og skrive – sjøl om man antageligvis aldri skal holde i et ark i hele sin yrkeskarriere. De aller, aller fleste barna skulle aldri holde i et ark, men likevel bestemte man i denne salen at man skulle lære å lese og skrive, musikk, naturfag og en del andre ganske unyttige fag i de fleste av barnas hverdag. Hva førte dette til? Jo, det var en enorm demokratiseringsprosess. Det førte til at alle sammen f.eks. kunne forhandle fram sin egen arbeidskontrakt. Man kunne skrive under på en arbeidskontrakt der man hadde avtalt en lønn. Det kunne man ikke før. Dette var det store demokratiprosjektet som Venstre startet i 1880, og som Johannes Steen la grunnlaget for da han la grunnlaget for den norske fellesskolen. Det viser hvor viktig den nøkkelen var for velferden vi har i dag, og hvor enormt viktig det demokratiseringsprosjektet var for velferden og likestillinga vi har i dag. De barna som i dag ikke får utdanning rundt omkring i verden, er de aller fattigste og mest sårbare barna, i de aller fattigste landene. Skal man kjempe seg ut av fattigdom, er dette det mest effektive grepet man kan ta. Alle bistandsorganisasjoner og alle dem som jobber med utvikling rundt omkring i verden, sier at mangel på likestilling og mangel på jenters utdanning er en av de store nøklene som hindrer utvikling og hindrer utvikling av mer velferd rundt omkring i verden. Jenters utdanning er også en viktig nøkkel her – alle skal sitte på den samme skolebenken. At man har et skolesystem uten skolepenger, uten fysisk avstraffelse som en del av skolehverdagen, der folk får undervisning på sitt faktiske morsmål, der man ikke bare underviser en elite, men også mer marginaliserte grupper, som f.eks. folk med nedsatt funksjonsevne, har betydning for kvalitet og læringsutbytte hos den enkelte elev. Så det er viktig at vi også er med og bidrar til organiseringa og lærer av den historiske utviklinga som faktisk Norge har vært med på. Venstre pleier ikke å kutte i bistanden, men vi bruker å si at det er viktig å bygge demokrati og hjelpe de demokratiene som er på vei når man også bruker bistandsmidlene. Regjeringa skal ha skryt for å ha økt bistandsandelen, og mange av de prosjektene er Venstre hjertens enig i. Det er klart at man ikke skal ha kjeft for å øke bistanden slik at noen prosjekter får en mindre andel. Så vi trenger ikke se på andelen, men vi kan se på de faktiske tallene, og de viser at den bilaterale støtten til utdanning har gått ned under denne regjeringa. Hvis vi ikke forholder oss til andelen i prosenter, går også tallene nedover. Det syns jeg er leit, for jeg tror at utdanning, barns utdanning og deres muligheter til å utvikle seg er noe av det viktigste vi kan gjøre. Det var det første Venstre tok tak i i denne salen da vi var et av de fattigste landene – et lutfattig land, med dårlig utvikling. Jeg tror det er det viktigste å ta tak i i de landene som har de utfordringene som Norge hadde for 100 år siden.