Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2005-04-14:
Opptrappingsplanen for psykisk helse 1999-2008, som er vedtatt av et samlet storting, har vært et meget viktig redskap og har sørget for at utviklingen i psykiatrien har fått oppmerksomhet. Helse- og omsorgsministerens redegjørelse om situasjonen i psykiatrien var fyldig og inneholdt en god analyse av mange forhold og kommende tiltak. Jeg vil gi statsråden honnør for å være tydelig. I den generelle helsepolitikken så vel som i psykiatrien er det alltid rom for og behov for forbedringer. Jeg vil derfor bruke denne anledningen til å komme med en rekke konstruktive innspill som jeg mener bør vektlegges i arbeidet framover. Akuttpsykiatrien er ikke tilfredsstillende. Særlig i større byer er liggetiden i akuttmottak halvert. Det kan høres ut som om pasientene da får et annet og mer tilpasset tilbud. Den halverte liggetiden betyr også at mange pasienter blir utskrevet altfor tidlig. Mange blir ikke friske nok før de skrives ut, og det ser også ut til at de skrives ut til ingenting – i noen tilfeller med fatale følger. Selv om behandlingsmetodene kan være gode, betyr ikke det at folk i dag blir tidligere friske enn før. Mange trenger tid. Og det må de få! Ambulante team, dvs. de som jobber ute, er viktig. Det alene løser ikke dette jeg her peker på. En annen gruppe er de pasientene som faller mellom tilbudet i kommunene og tilbudet i de spesialiserte institusjonene. Noen av disse har vært dårlige lenge og kan se ut til ikke å ha de beste utsikter til å bli friske. De skrives ut, og noen av dem kan være en fare for seg selv og for andre – eller blir gående i et behandlingsmessig vakuum. Det er disse som kan trenge et mer langvarig tilbud om omsorg og rehabilitering. Disse pasientene blir ofte kasteballer. Dette er uverdig! Det er viktig ikke å redusere døgnplassene, som bl.a. kan være interkommunale ordninger eller, ikke minst, være i de psykiatriske rehabiliteringsinstitusjonene – i noen tilfeller også kalt sykehjem. Det var veldig viktig og riktig at statsråden i sin redegjørelse utvetydig slo fast at de døgnplassene som hittil ikke er nedlagt, skal opprettholdes, iallfall inntil videre. Det var en nødvendig beskjed til helseforetakene. Jeg tror vi har god bruk for alle disse plassene, også i den framtidige psykiatrien. Psykisk syke mennesker må få ro og ikke bli jaget rundt som sauer i systemet. Statsråden var inne på større oppmerksomhet på faglighet og faglig standard og behovet for enighet om de gode behandlingsoppleggene. Dette er svært viktig, men han var ikke spesielt konkret. Jeg vil derfor sette søkelyset på fire forhold. For det første: Det er svært viktig med god ledelse, administrativt så vel som faglig. Dette må klargjøres, og krav må settes. For det andre: Utbyggingen av distriktspsykiatriske sentre har fulgt opptrappingsplanen. Disse sentrene er viktige i behandlingskjeden, men det stilles altfor uklare krav til bemanningsnormer. Det kan bli et kvalitetsproblem i de distriktspsykiatriske sentrene. For det tredje: Det er ennå stor mangel på psykiatere, kanskje på opp mot 300. Utdanningskapasiteten på 20–30 pr. år er altfor liten til å kunne løse problemet. Og for det fjerde: Forskningsinnsatsen hos oss er altfor liten. Dette er et klart myndighetsanliggende og i høyeste grad et anliggende for Den norske lægeforening, slik utdanningssystemet fremdeles er. Finansieringssystemet for behandling er for dårlig, noe som ytterligere aktualiserer høyere stykkprisandel på somatisk behandling. Psykiatrien kan bli taper. En kan også spørre seg om de rette pasientene blir prioritert. Ikke minst kan det være grunn til å spørre hvordan den private delen innenfor psykiatrien prioriterer pasientene. Et hjertesukk til slutt: Psykiatrien i kommunene kan ikke bli fullgod uten at kommunenes økonomi blir bedre. Regjeringspartiene bærer et tungt ansvar.