Borghild Tenden (Venstre), 2011-03-22:
Det kan ikke være tvil om at ved siden av kampen mot frafall i skolen er det å rekruttere lærere og holde på de lærerne vi allerede har, blant de største utfordringene vi står overfor i skolepolitikken i årene som kommer. Tendensen er klar: Vi kommer til å mangle lærere i skolen – mange lærere – kanskje opp mot 18 000 lærere i 2020, hvis fremskrivningene slår til. Det er utvilsomt svært alvorlig, særlig med tanke på at lærerne er den viktigste innsatsfaktoren for elevenes læring. Slike fremskrivninger fordrer at vi som politikere må snu hver eneste stein for å sikre at fremskrivningene ikke slår til. Det er det vi i Venstre forsøker å bidra til, og vi har tidligere foreslått en rekke forskjellige rekrutteringstiltak og å innføre nasjonale rekrutteringsplaner for å sikre tilstrekkelig mange lærere både i grunnskolen og i videregående skole. Det det handler om, er bredden av tiltak som må settes inn for at flere skal velge å bli lærere. Men det handler også om bredden av tiltak som må til for at flest mulig lærere skal stå lengst mulig i jobben sin. Det er simpelthen ikke godt nok når vi får melding om at bare et fåtall lærere – faktisk bare 12 pst. ifølge den siste undersøkelsen fra Utdanningsforbundet – planlegger å stå i jobben fram til de blir 67 år. Nettopp dette er bakgrunnen for det forslaget Trine Skei Grande og jeg har fremmet i denne debatten. Vi vil rett og slett gjøre vårt og bidra til at flest mulig lærere står lengst mulig i jobben sin. Ifølge 2007-tall fra Utdanningsforbundets medlemspanel ønsker så mange som tre av fire lærere å arbeide etter 60 år, men svært mange opplever at det i altfor liten grad legges til rette for dette. Godt voksne og erfarne lærere er en uvurderlig ressurs i skoleverket, som vi må ta mye bedre vare på enn vi gjør i dag. Det har vi hørt at flere har vært inne på i debatten. Tilbakemeldingene fra lærere om hva som skal til for å stå lenger i jobb, er selvsagt mangfoldige, men det aller viktigste tiltaket for at lærere skal fortsette lenger i læreryrket, er at de får god mulighet til å utføre sine kjerneoppgaver som lærere. Kort sagt: Lærerne må få være lærere. I tillegg viser undersøkelser at flere andre forhold oppleves som viktige, bl.a. godt psykososialt arbeidsmiljø, god ledelse, godt fysisk arbeidsmiljø, stor frihet i yrkesutøvelsen, høyere lønn, redusert arbeidstid og gode ordninger for videre- og etterutdanning. Jeg har selv arbeidet i videregående skole i 15 år og sett på nært hold hvordan svært kunnskapsrike og dyktige lektorkolleger har sluttet så altfor tidlig, noe som kunne vært unngått med større fokus på seniorpolitikk. Vi er enig med SV i at det er et lokalt ansvar. Men dette koster penger, og det er ett av forslagene i denne stillingen. Jeg er glad for at kunnskapsministeren i brev til komiteen understreker at hun slutter seg til tilstandsbeskrivelsen som gis i representantforslaget. Likevel synes jeg det er skuffende at hun kun vil satse på tiltak som alt er igangsatt og ikke varsler at hun vil se på flere tiltak – ja, kanskje til og med tenke litt nytt om dette. La meg understreke at skoleeierne – kommunene og fylkeskommunene – selvsagt skal ha et ansvar for å ivareta sine arbeidstagere, men Venstre mener altså at det er behov for at staten bidrar i en slik innsats. Det er ikke det samme som utidig innblanding i en forhandlingssak mellom partene, slik statsråden antyder i sitt brev. Det handler om å være proaktiv og ta en utfordring på alvor. Det er det også bred enighet om i opposisjonens fellesmerknad i denne saken. For Venstres del er vi skuffet over at regjeringspartiene, som utgjør flertallet i denne sal, etter alt å dømme ikke vil støtte vårt relativt åpne forslag om å få en egen sak til Stortinget om seniortiltak for å beholde den verdifulle kompetansen vi har i skolen. Det bør de gjøre for å vise at de tar problemstillingen på alvor.