Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2003-11-13:
Saksordføreren har her tatt for seg hovedområdene i behandlingen av denne saken. Jeg vil derfor konsentrere meg om Arbeiderpartiets syn. Siste gang denne saken ble behandlet, var i 2000. Da var det Bondevik I-regjeringa som mente at en burde heve grensa fra 5 til 15 mål, mens Arbeiderpartiet, Høyre og Fremskrittspartiet mente at en kunne heve grensa fra 5 til 20 mål. Dette ble så vedtatt. Vi mener det er viktig å sørge for at landets knappe jordbruksareal holdes i hevd. Det er i denne sammenheng riktig å vise til hva som står i St.prp. nr. 1 for 2003-2004, Landbruksdepartementets budsjett: «Etter at departementet no har tatt i bruk nye metodar for registrering av areal som er bygd ned viser det seg at nedbygginga av dyrka mark er mykje større enn det departementet har lagt til grunn dei siste åra. Sjølv om politikken og retningslinjene knytt til jordvern er klare, er utviklinga når det gjeld nedbygging urovekkjande. Om utviklinga ikkje snur vil grunnlaget for nasjonal matforsyning på lang sikt bli sterkt svekka.» Departementet skriver at de tar sikte på å arrangere en nasjonal konferanse om jordvern i 2004. Arbeiderpartiets medlemmer mener at effekten av den reguleringen som ble gjort gjeldende fra 1. januar i 2001, er vanskelig å slå fast, da den kun har vært gjeldende i vel to år. I brev av 22. oktober 2003 fra landbruksministeren til komiteen heter det: «Jeg mener det er for tidlig å trekke konklusjoner om hvilken langsiktig betydning endringene har fått eller vil få for eierstruktur og bosettingsmønster. Virkningene for prisnivået på eiendommer under arealgrensen er imidlertid en umiddelbar følge som må antas å slå betydelig sterkere ut i tettstednære områder enn i områder der avstanden til tettsteder er stor.» Vår bekymring er både jordareal og pris. Vi ønsker at jorda skal drives helst av den som eier jorda. Det er bekymringsfullt at 30-40 pst. av arealene som i dag drives, drives av andre enn dem som eier jorda. Alle vet at jorda blir bedre holdt ved like når arealene eies av driveren. Prisen på jordareal har betydning for dem som kjøper jorda. Det er, slik statsråden sier i sitt brev, helt klart at særlig i pressa områder, gjerne med god jord, vil prisen øke når gårdbrukere ønsker å kjøpe mer jord. I et landbruk som presses til større og større enheter, er det viktig at matjord ikke gror igjen fordi eiendommer blir fritidsboliger. Vi mener derfor, slik det står i innstillinga, at det er naturlig at en kommer tilbake til spørsmålet om endrede konsesjonsgrenser i forbindelse med behandlinga av odelsloven. I NOU 2003:26 Om odels- og åsetesretten er også arealgrensene for odel berørt. Da har en fått mer tid til å se på effekten av reguleringen i 2001, og det kan være fornuftig at arealgrensene for odel ses i sammenheng med konsesjonsgrensene. Det nye i Regjeringas forslag som vedtas her i dag, er at en skiller mellom dyrka og udyrka areal. Slik Arbeiderpartiet ser det, vil dette kunne føre til at enkelte lar jorda gro til, slik at en kan hevde at en kommer under grensa på 20 mål. En annen utfordring er å få likhet i behandlinga av slike saker. Det vil etter vår mening være stor fare for at noen kommuner vurderer dyrka areal annerledes enn andre gjør. Mens konsesjonsloven for svin- og fjørfeproduksjon har som formål å redusere behovet for skjønnsutøvelse og fremme likebehandling, gjør en her etter vår mening det stikk motsatte. Jeg tror at kommunene vil måtte ha mer ressurser til forvaltning av de brukene som nå kommer innenfor en arealgrense på 100 mål. Vi mener at en ikke skal bygge opp mer byråkrati i tilknytning til landbruket. I en tid der et stort antall bruk som går ut av drift, og hvor enhetene blir større og større, må byråkratiet heller krympes. Men da må en krympe på det riktige forvaltningsnivå. I en pressemelding fra Landbruksdepartementet 8. oktober 2003 heter det at kommunene får større innflytelse over landbrukspolitikken. Jeg siterer fra pressemeldingen fra Landbruksdepartementet: «Regjeringen vil iverksette tiltak som gir kommunene økt ansvar og handlingsrom i landbrukspolitikken. Dette skal bidra til sterkere integrering mellom landbruk, annen næringsutvikling og miljøtiltak.»Videre:«I budsjettforslaget understrekes behovet for at verdifulle landbruksareal får et bedre vern mot omdisponering …» Det er dette som gjør at det fra Arbeiderpartiets synspunkt er rett å si at kommunene må ha landbruksfaglig kompetanse. Vi er ikke tjent med at det blir flere klager og dårligere rettssikkerhet, noe som fører til lengre saksbehandling med behov for større kapasitet og mer kompetanse på fylkesnivå. Det er de som er nærmest eierne av jorda, og de som driver aktivt jordbruk, som også kan finne de beste løsningene når problemene kommer til behandling i kommunene.