Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 1999-03-23:
Dagens sak er vanskelig, men det er jo en del av arbeidet på Stortinget å ta avgjørelser i vanskelige saker. Vi må tåle å foreta vanskelige avveininger og ta avgjørelser til slutt. Vi må veie hensyn mot hverandre og komme fram til bare ett resultat. I denne saken er det skapt et inntrykk av at det ikke er behov for et øvings- og skytefelt. Noen har sagt det rett ut, andre beskylder nærmest Forsvaret for at de vil ha dette feltet for sin egen del. Det synes jeg er helt urettferdig. Forsvaret er ikke til for sin egen del, men for vår skyld – Norges innbyggere. Og noen ganger beskytter de også andre lands borgere. Her i landet er vi heldige og har fred i dag. Vi er også så heldige at framtida ser lys ut. Ingen overhengende trussel mot freden truer vår nasjon på samme måte som før i tida. Det er jeg sikker på at vi alle er glad for. Men vi kan ikke av den grunn la være å ha et oppegående forsvar og tro at freden alltid skal tilkomme oss. Det er ikke lenger slik at Europa er en fredelig oase i verden. Grusomme krigshandlinger har pågått i Bosnia over flere år, og nå er det i Kosovo sivilbefolkningen lider hver dag. Vi har vanskelig for å forstå hva de går igjennom. Men vi har i alle fall så mye medmenneskelighet igjen at vi vil være med og hjelpe dem. Som nasjon er vi ennå ikke kommet dit hen at vi bare er oss selv nok, heldigvis. Som NATO-medlemmer har vi lenge vært med i fredsbevarende styrker i andre land. Nå er vi med i fredsbevarende og fredsopprettende styrker, og det vil vi fortsatt være, i medmenneskelighetens navn. Men da må våre soldater ha nok trening, slik at de kan gjøre de jobbene de blir satt til, riktig. Simulatorer er bra i starten, men når virkeligheten er liv eller død, bør de være drillet i riktig atferd når det virkelig gjelder. I alle situasjoner i det sivile liv der det står om liv eller død, slik som ved brann, ulykker og naturkatastrofer, er vi opptatt av at trening utgjør den store forskjellen i om man lykkes i å gjøre de riktige tingene til rett tid. Trening og atter trening og vedlikehold av oppøvd kompetanse er anerkjente metoder i det sivile liv i forbindelse med beredskap. I krig eller i krigslignende situasjoner er dette ennå viktigere. Hvorfor ser man ikke at dette er viktig også når våre soldater skal være med ute og opprettholde freden i andre land? Vi ønsker at våre jenter og gutter skal vise solidaritet og være ute i fredsbevarende og fredsopprettende styrker, men vi ønsker dem også hjem til Norge med livet i behold. Vi ønsker at de under ild eller andre vanskelige forhold skal kunne vite at de har øvd, kan beherske situasjonen og samhandle med sine kollegaer fra andre land, slik at de kan beholde roen og sin mentale helse på tross av situasjonen. Derved kan vi få dem hjem med den fysiske og mentale helse i god behold, som gode, friske arbeidssøkende også etter et slikt utenlandsopphold. Dette er bakgrunnen for at jeg mener det er behov for et skyte- og øvingsfelt også på Østlandet. Og for meg er det disse behovene som har veid tyngst, når jeg skulle veie ulempene og fordelene opp mot hverandre. Jeg er ikke blind. Jeg ser at noe natur vil gå tapt. Jeg ser at det blir ulemper for noen. Men jeg er kommet til at selv om det er en høy pris, er jeg villig til å betale den prisen.