trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2007-03-21:
Det tas viktige beslutninger i Arbeiderpartiets sentralstyre om hva Arbeiderpartiet skal mene, og jeg regner med at i Fremskrittspartiets sentralstyre tas det viktige beslutninger om hva Fremskrittspartiet skal mene. Så går vi til regjering og til storting, og går inn for våre standpunkter og argumenterer for dem. Og så fattes beslutningene til syvende og sist i denne sal. Vi har ingen problemer med å vedstå at vi f.eks. har bedret dagpengerettighetene for de arbeidsløse, som Fremskrittspartiet forverret i budsjettavtaler med Bondevik-regjeringen. Vi har ingen problemer med å si at vi har bedret ordningen for en del uføre ved å øke barnetilleggene i uføretrygden. Alt sammen er viktige krav fra bl.a. LO, som vi er stolte av å ha fulgt opp. Det har skjedd i full åpenhet gjennom prosesser både i regjering og her i denne sal. Men LO og Arbeiderpartiet er selvstendige organisasjoner. Vi fatter våre egne standpunkter, som vi også har eksempler på i det siste, bl.a. i diskusjonene om hele omorganiseringen av Helse Sør-Øst, som Fagforbundet var motstander av. Vi gjorde det. Også i forhold til åpningstidslov har det vært uenighet. Vi har gjort det vi mener er riktig.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2007-03-21:
For det første vil jeg bare understreke at denne regjeringen er opptatt av å ha et minst like godt samarbeid med andre lønnstakerorganisasjoner enn LO, som Unio, som YS, som den forrige regjeringen hadde, og det legger vi vekt på. Derfor skal jeg bl.a. møte Unio i morgen og diskutere med dem. Så vi ønsker å ha et nært og tett samarbeid med alle partene i arbeidslivet og alle lønnstakerorganisasjonene. Så har vi et ekstra tett samarbeid med LO, det er helt riktig. Men det er ikke Regjeringen, det er Arbeiderpartiet som tar vare på og utvikler et over 100 år gammelt politisk samarbeid med LO som vi mener har vært verdifullt for det norske samfunnet. Kjell Bjørndalen advarer mot en utvikling han ikke vil se, og jeg ønsker heller ikke den utviklingen. Jeg er enig med Kjell Bjørndalen i at den typen samarbeid skal være mellom selvstendige organisasjoner, det skal ikke være slik at man presser hverandre til standpunkter man ellers ikke ønsker å ha. Det er jeg helt enig i, og derfor er jeg stolt av at Arbeiderpartiet tar sine standpunkter på selvstendig grunnlag, men vi gjør det i dialog med andre fordi vi er opptatt av å få til samlende løsninger, enten det er stat–kirke-debatt eller det er diskusjon om arbeidstakeres rettigheter.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2007-03-21:
Kjell Bjørndalen mener at man ikke skal kjøpe seg til politiske vedtak, og det er jeg helt enig med ham i.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2007-03-21:
Vi er veldig trygge på at det vi nå gjør, bidrar til noe som er helt avgjørende for en fredelig utvikling i Midtøsten, og det er stabilitet og mindre vold i de palestinske områdene. Det at Fatah og Hamas har greid å komme fram til en samlingsregjering, er en veldig viktig forsoningsprosess, og vi har gjort det klart hele tiden at dersom man lykkes med denne forsoningen, er vi beredt til å hilse en ny regjering velkommen og komme den i møte. Det gjorde jeg klart da jeg møtte president Abbas i desember, da vi sterkt oppfordret til å gå videre med å lage en samlingsregjering – det sa jeg i møtene med ham, og det sa jeg også etterpå til offentligheten. Utenriksminister Jonas Gahr Støre sa i redegjørelsen i Stortinget 13. februar: «Samlingsregjeringen er ikke på plass ennå. Den skal etableres, det skal bli endelig enighet om regjeringens sammensetning, og prinsippene fra Mekka må inn i regjeringsplattformen. Men vi ønsker å sende det signalet at dersom dette kommer på plass, åpnes veien for normale politiske og økonomiske forbindelser med de palestinske selvstyremyndighetene.» Og det avgjørende er jo nettopp at vi nå gjør det vi sa, det jeg sa i desember til Abbas, og som Gahr Støre har sagt ved ulike anledninger, at når vi nå ser at det tas skritt i den retningen at man sier at man skal respektere inngåtte avtaler, viser til bl.a. Oslo-avtalen, ja, da er det skritt som gjør at det er riktig å ønske denne regjeringen velkommen, at vi har fått en samlingsregjering. Det har også andre regjeringer gitt uttrykk for. Det vi har gjort, som andre regjeringer hittil ikke har gjort, er å møte, på politisk nivå, statsministeren, men f.eks. amerikanske myndigheter har jo møtt finansministeren i den samme regjeringen. Så jeg tror det er mange land som hilser denne nye regjeringen velkommen, og jeg tror også flere land etter hvert kommer til å møte på politisk nivå.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2007-03-21:
Vi mener ikke at kravene er fullt ut innfridd, men vi mener det vi sa i Stortinget, at Mekka-erklæringen gir viktige signaler og tar viktige skritt bl.a. ved å vise til internasjonale avtaler. Det mener vi er så betydningsfullt – både at man viser til Mekka-avtalen, der man altså tar viktige skritt i retning av å oppfylle kravene, og at man greier å få til denne samlingsregjeringen – at vi gjør det vi sa i Stortinget, nemlig at når Mekka-erklæringen nå speiles i regjeringsplattformen, vel, da gjenoppretter vi normale politiske og økonomiske forbindelser med denne regjeringen. Det betyr ikke at vi er enig i alt det denne regjeringen kommer til å si og mene, men vi mener at prosessen i Midtøsten er bedre tjent med at vi snakker med dem enn at man isolerer gjennom ikke å ha normale politiske og økonomiske forbindelser. Jeg viser også til at andre regjeringer har møtt andre statsråder i den samme regjeringen, så her er det flere som ønsker regjeringen velkommen. Det spesielle ved Norge er at vi altså på politisk nivå har møtt en statsminister i en regjering som mange ønsker velkommen.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2007-03-21:
Det jeg kan forsikre om, er at det vi nå gjør, er en del av det vi har sagt vi skulle gjøre hele tiden – som jeg sa til president Abbas i desember i fjor, som utenriksminister Gahr Støre har sagt i redegjørelsen her i Stortinget, uten at det skapte særlige reaksjoner, der vi stilte krav om at Mekka-avtalen skulle speiles i regjeringsplattformen. Det gjør den. Og da gjør vi det vi har sagt vi skulle: vi gjenopptar normale politiske og økonomiske forbindelser. Jeg kan også forsikre om at dette er mange land svært godt orientert om. Gahr Støre er flink til å ringe rundt. Han ringer ofte og har informert mange lands utenriksministere om hva vi har gjort, og det har blitt tatt imot med respekt at Norge spiller den rollen vi nå gjør. For øvrig vil jeg si at vi mener at den beste måten nå å legge press på palestinerne på, er å snakke med dem. Det er det vi gjør, bl.a. i de samtalene Raymond Johansen hadde. Det var jo slik at vi snakket med Yassir Arafat. Jeg husker at Knut Frydenlund stemte for at Arafat skulle møte i FN, og møtte massiv kritikk. Men det var riktig at Arafat fikk møte i FN, for det la grunnlaget for en dialog. Gro Harlem Brundtland møtte Yassir Arafat. Det var massiv kritikk, men det var viktig for dialogen. Og deretter anerkjente PLO Israel.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2007-03-21:
Som jeg har prøvd å klargjøre i tidligere svar, gjør Regjeringen nøyaktig det den varslet at den kom til å gjøre. Det som er bra, er at vi følger en linje som vi har erklært på forhånd, både overfor Abbas før jul i fjor og helt tydelig i redegjørelsen til utenriksministeren her i Stortinget, hvor man viste til at Mekka-erklæringen var viktig. Dersom henvisning til den kom inn i regjeringsplattformen, ville vi gjenoppta normale økonomiske og politiske forbindelser. Det sa utenriksministeren 13. februar i Stortinget, og det er det som nå iverksettes. Så understreker vi at den dialogen vi da skal ha, skal vi bruke til å legge press på palestinerne for å sørge for at de får kontroll over de palestinske territoriene, stanser utskyting av raketter fra palestinske territorier, frigir den israelske korporalen som sitter i fangenskap, og bidrar til en fredelig utvikling. Og så skal vi fortsette å gjenta de tre hovedkravene, om anerkjennelse av Israel, om å avstå fra vold og om respekt for internasjonalt inngåtte avtaler. Men vi tror altså at dialog er bedre nå enn isolasjon.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2007-03-21:
Regjeringen har økt bevilgningene til forskning. De økte med 900 mill. kr i årets budsjett, så vi bruker nå mer penger på forskning enn vi gjorde under den forrige regjeringen. Det er helt riktig at vi ikke er i mål i forhold til de målene vi har satt oss i Soria Moria-erklæringen, men det er mange andre områder der vi heller ikke er kommet i mål på to år. Vi skal jobbe videre for å strekke oss etter de målene. Det er også slik at den forskningsmålsettingen vi har, er en kombinasjon av offentlig og privat forskning, så det er også viktig å stimulere til private bedrifters forskning. Så vil jeg også overfor Høyre si en ting som jeg faktisk er opptatt av – og som er i tråd med det Høyre hadde som slagord, «Mer igjen for pengene» – og det er at jeg tror at i tillegg til at vi er opptatt av hvor mye penger vi bruker på forskning, ville det også være klokt om Høyre, Arbeiderpartiet og andre gode krefter tenkte gjennom kvaliteten på forskningen. For jeg er faktisk opptatt av at vi ikke bare skal ha en målsetting om hvor mye penger vi bruker på forskning, men også at vi får god forskning igjen. Noe av problemstillingen innenfor forskning er, slik som på mange andre områder, kvalifisert arbeidskraft. Det går ikke mange med doktorgrad arbeidsløse i Norge. Så skal vi forske mer, må kanskje den akademiske arbeidskraften hentes fra andre sektorer. Det er noe av utfordringen innenfor forskning. Så vi er for mer penger til forskning, men vi er også for mer kvalitet og en bedre organisert forskning. Vi har helt bevisst ikke redegjort for hva som kommer i neste års statsbudsjett, simpelthen fordi det ikke er ferdig, men jeg nevnte at miljø vil være en stor vinner. Det kan bl.a. inkludere forskning på miljøteknologi. Noe av det vi satser mye på, er å utvikle mer miljøvennlig teknologi, og da er forskning et viktig bidrag. Arbeid er noe denne regjeringen vil satse på, og da er forskning og utvikling også en del av en strategi for arbeid. Så når man er på det overordnede plan, er det lett å koble mange temaer til forskning. Vi får vente i spenning til statsbudsjettet kommer og se hvordan det kommer til uttrykk i kroner og øre.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2007-03-21:
Vi skal legge fram statsbudsjetter, og da kommer en satsing på de ulike områdene. Skal vi få mer penger til forskning, så må vi bevilge mer penger til forskning – det er vel egentlig det det handler om. Men jeg prøvde å si at i tillegg til å bevilge penger, mener jeg at det handler om å være opptatt av innholdet og kvaliteten i forskningen. Det avgjørende er hva vi får ut av det, ikke hvor mye penger vi bruker. Vi skal være opptatt av både å bruke mer penger og å få mer kvalitet igjen for dem.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2007-03-21:
For det første er jeg glad for at representanten bekrefter at det har vært en reell økning. For det er klart at det vi bevilger fra Forskningsfondet – eller avkastningen av Forskningsfondet – er der for at vi skal øke forskningsbevilgningene. Det må selvsagt regnes med. Det er penger det som kommer fra Forskningsfondet også. Med bevilgningene fra Forskningsfondet – eller avkastningen av Forskningsfondet – er det en reell økning i forskningsbevilgningen i 2007. Det betyr at vi i 2007 bruker mer penger enn noen gang før på forskning. Å framstille det som et veldig alvorlig tilbakeslag når det faktisk blir mer til forskning i 2007, mener jeg er en feil framstilling. Jeg er glad for at representanten ikke framstiller det slik. Så har vi et problem i forhold til Forskningsrådet, og det er at det står en del ubrukte midler der. Det er ganske store beløp – jeg mener å huske at det er milliardbeløp, det er i hvert fall store ubrukte beløp. Det understreker bare det jeg var inne på, at i tillegg til å være opptatt av hvordan vi skal få mer penger til forskning, må vi også være opptatt av hvordan vi organiserer og driver forskningen. Et problem er simpelthen tilgang på kvalifisert arbeidskraft til å forske. Når det gjelder gaver, skal vi følge regelverket og det vi gjorde i fjor.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2007-03-21:
Det viktigste er at vi bruker mer penger på forskning nå enn i fjor og under den forrige regjeringen. Det har blitt mer penger til forskning. Så skjønner jeg at mange ønsker seg enda mye mer penger til forskning. Når vi ikke økte enda mer, men bare økte noe, skyldes det at vi i budsjettet for 2007 valgte å gjøre et kjempeløft i forhold til eldreomsorg, skole, barnehager og ikke minst i forhold til å følge opp transportplanen, å bevilge det vi hadde lovet til veg og jernbane. Da var det altså rom for å bruke mer penger på forskning, men ikke så mye mer som mange kanskje skulle ha ønsket. Nå jobber vi med budsjettet for 2008, og da skal vi foreta den samme type prioriteringer og valg mellom mange gode formål. Vi er opptatt av å finne mer penger til forskning, men vi er også opptatt av å finne mer penger til mange andre gode formål. Den avveiningen kommer i budsjettet.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2007-03-21:
Jeg vil på linje med Dagfinn Høybråten understreke at det neppe blir noe samlende storting i forhold til den løsningen Arbeiderpartiet nå har skissert. Men tilbake til Høybråtens hovedspørsmål. Jeg vil gjerne at statsministeren skal utdype svaret litt nærmere. Selv om man ønsker et skille mellom kirke og stat – som kan være hensiktsmessig både for staten, for Kirken og for samfunnet, ikke minst fordi det vil gi en kirke med mye større legitimitet, uten en politisk styring – kan man samtidig være opptatt av, som Fremskrittspartiet er, at den kristne kulturarven og den kristne etikken, som er grunnleggende verdier i det norske samfunnet, også blir reflektert i den norske grunnloven. Statsministeren har nå pekt på det som et mulig alternativ, men jeg vil veldig gjerne at statsministeren er klarere når det gjelder betydningen av den kristne kulturarven, som også bør reflekteres i Grunnloven.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2007-03-21:
Jeg har også lyst til å stille et spørsmål om Arbeiderpartiets standpunkt i stat–kirke-spørsmålet. Jeg har lyst til å følge opp der siste spørrer var. Jeg har også lest teksten som Arbeiderpartiet har skrevet. Jeg må si jeg undrer meg over den løsningen som Arbeiderpartiet nå har kommet frem til. Det kan de facto bety, hvis Arbeiderpartiet skulle få flertall – det kommer de aldri til å få – at minst halvparten av statsrådene ikke må være medlemmer av statskirken. I realiteten kan dette bety at kun én statsråd, nemlig kirkestatsråden, alene kan sitte med ansvaret for utnevnelser til Den norske kirke. Det er vel ikke nevneverdig demokratisk. Derfor undrer det meg når statsministeren nå sier at vi først skal vente og se om det går i retning av en utvikling mot et mer representativt demokrati i Kirken. Da først vil Arbeiderpartiet vurdere å overlate friheten til å utnevne egne kirkelige ledere til Den norske kirke. Mener statsministeren at dette foregår på langt mer demokratisk vis i andre trossamfunn i Norge, slik at oppnevnelser av imamer og andre åndelige ledere er helt uproblematiske og slik sett ikke krever Regjeringens innblanding, mens Den norske kirke – som er bredt forankret, med en lang historie, og som har en betydelig del av befolkningen bak seg – altså selv ikke er i stand til å foreta denne type utnevnelser? Det mener jeg er en ganske arrogant holdning til en stor del av befolkningen som har tillit til Den norske kirke. Det synes jeg statsministeren må utdype nærmere. Hvis man skal gjennomføre dette skillet, som mange av oss mener er fornuftig, bør det også innebære at Kirken selv får anledning til å utnevne biskoper og andre ledere i de kirkelige organene.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2007-03-21:
Jeg finner det naturlig å spørre statsministeren om dette, fordi både statsministeren og kirkestatsråd Giske jo har frontet Arbeiderpartiets syn på dette, og da kan det være svært forvirrende for både Stortinget og velgerne hvorvidt det er Arbeiderpartiets mindretallssyn de presenterer, eller om det er Regjeringens fremtidige syn de presenterer. Så det er særdeles viktig at statsministeren svarer på dette. Jeg synes ikke statsministeren svarer på spørsmålet mitt, fordi det kan jo virke som om statsministeren mener det er mer demokratisk og representativt at kirkestatsråd Giske på vegne av alle kirkegjengere i Norge skal utnevne biskoper, enn at Kirken selv gjør det. Jeg må ærlig talt si at for mitt vedkommende ville jeg vært svært mye mer komfortabel med at den typen beslutninger ble tatt av Kirken selv og ikke av Trond Giske, eller en annen statsråd, som ikke nødvendigvis opptrer med den samme demokratiske legitimitet som Kirken selv vil kunne gjøre.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2007-03-21:
Jeg vil bare først si at det er en ganske stor forskjell fra disse såkalte rike onklene som statsministeren nå henviser til. De sitter ikke i partienes sentralstyrer og er med på å fatte beslutninger om hva som blir partienes fremtidige politikk. Jeg synes statsministeren bagatelliserer det forholdet som har oppstått mellom LO og Arbeiderpartiet. Det er altså slik at da denne regjeringen ble etablert, var det et selvstendig poeng for Regjeringen at LO skulle være representert ved Statsministerens kontor. Det ligner fælt på korrupsjon når Kjell Bjørndalen også innrømmer at LO har kjøpt seg politiske vedtak. Det fremstår som svært spesielt for veldig mange av oss at viktige beslutninger tas i Arbeiderpartiets sentralstyre, hvor en betydelig del av LOs ledelse er representert. Dette skjer i lukkede rom, og det påvirker selvsagt Regjeringens politikk. Det er uheldig, og det synes jeg statsministeren snart bør innrømme.
Erna Solberg (Høyre), 2007-03-21:
La meg understreke at jeg tror statsministeren skal ta inn over seg at de to foregående talere og undertegnede nå gir et klart signal om at det Arbeiderpartiet har tatt opp som forslag, ikke er et forslag å bygge et kompromiss om den fremtidige organisering av statskirken og forholdet mellom en stat og en kirke på. Det er ulogisk at statsministeren nå prosederer på – noe som er helt riktig – at veldig mange av oss har et problem med at staten skal bekjenne seg til én religion. Men når man samtidig sier at man skal grunnlovfeste et statsstyre over en kirke, må man jo forvente at den kirken har en religion – jeg trodde det var et av formålene med det – og da vil man indirekte likevel ha et religiøst syn og en trosoppfatning som er grunnlovfestet i Norge. Gjønnes-utvalget sa at de to paragrafene henger sammen. Ser ikke statsministeren det?
Erna Solberg (Høyre), 2007-03-21:
La meg få lov til å gå over til et noe mer verdslig spørsmål. Høsten 2002 var Jens Stoltenberg i opposisjon, og Høyre satt i regjering. Den gangen var Stoltenberg opptatt av og bekymret for at renten var for høy. At renten hadde blitt så høy da han var statsminister, var han litt mindre bekymret for, men da han kom i opposisjon, var han svært opptatt av at Høyre i regjering hadde mulighet til og ansvar for å redusere renten. I budsjettet for 2003 foreslo Arbeiderpartiet litt mindre oljepengebruk enn det regjeringen foreslo. Stoltenberg argumenterte i en kronikk i VG den 5. desember 2002 med – og jeg skal sitere ordrett – følgende: «Arbeiderpartiet bruker mindre oljepenger enn regjeringspartiene. Det bidrar til lavere rente, lavere kronekurs og å trygge arbeidsplassene.» I ettertid har det jo vist seg at anklagen om at den daværende regjering ikke gjorde nok for renten, var feil. Renten sank raskt, ned til et nivå som den ikke hadde vært på tidligere – et rekordlavt nivå. Jeg skal ikke kritisere Stoltenberg for at han var opptatt av å få ned renten høsten 2002. Intensjonene var gode. Han har rett i at enhver sittende regjering har et ansvar for å legge til rette for et lavt rentenivå. Problemet til Stoltenberg er at nå skjer det samme som skjedde sist gang Stoltenberg var statsminister: Renten stiger raskt, og den stiger mye. Og selv om vil alle ventet at den skulle stige noe, fordi den hadde vært på et rekordlavt nivå, stiger den raskere enn det både ekspertene og Norges Bank spådde. Det bekymrer mange unge familier og bedrifter. En familie med 1,5 mill. kr i lån, får årlige rentekostnader på 32 000 kr, hvis prognosene til Norges Bank slår til. Mitt spørsmål til statsministeren er enkelt og greit: Mener han det samme som han mente i opposisjon, nemlig at regjeringen må ta et ansvar for å legge til rette for lavere rente, og at regjeringens politikk faktisk påvirker rentenivået? Og hva vil han gjøre med det i budsjettene som kommer?
Erna Solberg (Høyre), 2007-03-21:
Høyre har ikke åpnet for å bruke mer oljepenger. Det kan statsministeren ta helt med ro. Men det er altså sånn at rentebanen er justert opp minst to ganger siden den forrige regjeringen. Det betyr altså at dagens regjerings økonomiske politikk bidrar til at renten går raskere oppover. Vi har renteøkninger også på grunn av at renten øker i utlandet, men nå øker renten raskere i Norge, og vi har skilt lag med våre partnere når det gjelder økningen i renten, i forhold til landene rundt oss. Denne regjeringen la i høst frem et budsjett som den selv vurderte som ekspansivt, til tross for at vi var på vei til en topp økonomisk situasjon når det gjaldt full sysselsetting, bl.a. Da er mitt spørsmål igjen: Hva vil man gjøre i budsjettet? Det vi har sagt, er at vi er nødt til å bedre tilgangen på arbeidskraft og har fremmet konkrete forslag om det. Vi har sagt at man må øke skattefradragene for privat sparing, ikke fjerne dem, slik som Regjeringen har gjort, for da trekker man inn kjøpekraft fra folk. Så må vi ha strammere statsbudsjett i årene fremover. Vi kan altså ikke innfri alle mulige slags valgløfter som ble gitt i forrige valgkamp.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2007-03-21:
Det man gjorde i Sverige, var å avskaffe statens religionsvesen. Man knyttet ikke lenger staten til en bestemt konfesjon, men man prøvde heller ikke å la staten være et overstyre for Kirken, som om man skulle styre Vegvesenet. Jeg ser ikke prinsippene – og her vil jeg være litt fri. Jeg er kirkemedlem, og har vært det i hele mitt liv. Jeg er norsk borger, og jeg føler meg – gjennom Arbeiderpartiets vedtak – snakket til som om jeg nærmest trenger en støttekontakt for å sikre takhøyden der jeg lever. Jeg opplever det som krenkende. Jeg synes nesten det er ille at man på den ene siden – og jeg skjønner det – vil avskaffe statsreligionen, og i neste øyeblikk når man har avskaffet statsreligionen, skal man ha en kirkestatsråd, en eller flere, som styrer denne kirken akkurat som om det er et statlig vesen. Det synes jeg er veldig krenkende. Jeg synes ikke det viser noen stor tillit til mennesker som har en tro – uansett hvilken tro. Så hvis statsministeren vil føre en dialog, vil jeg be statsministeren ta med seg disse synspunktene i sitt arbeid.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2007-03-21:
En dialog krever bl.a. at man tilkjenner sine dialogpartnere å ha satt seg inn i dokumentene – det har jeg gjort, på vegne av Venstre – og at man også tilkjenner dem det de sier. Da er det to grunnleggende forhold som skal til for å nærme seg en løsning: Punkt 1 er at staten slutter å ha en offisiell statsreligion. Punkt 2 er at Kirken settes fri. Da kan man ikke beholde grunnlovsbestemmelser der Kirken skal ha et statlig overstyre. Man kan ikke beholde bestemmelser som nærmest er slik at man må beskytte Kirken mot seg selv, i ytterste forstand – hvis det er det man mener. Personlig har jeg vært kirkeaktiv i hele mitt liv. Det er jo ikke slik at man skal springe rundt for å finne en støttekontakt i Det norske arbeiderparti slik at jeg kan beskyttes mot antatte mørkemenn. Vi sitter for øyeblikket med et bispedømmeråd i Oslo som viser at det klarer å takle ting, og det er direkte valgt. Hvis statsministeren – og partilederen – vil komme i dialog, er det to pilarer: Grunnloven må endres i forhold til statsreligionen, og Kirken må settes fri. Er statsministeren villig til å gjøre det?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2007-03-21:
Det er jo slik at et samlet Forsknings-Norge og samlede næringsorganisasjoner gav uttrykk for at det Regjeringen gjør når det gjelder forskning, er å svikte alt den har sagt på forhånd. Men la meg være framtidsrettet. La oss legge til grunn at forskning er helt avgjørende for framtiden både for å sikre demokratiet vårt og for å sikre verdiskaping. Da er det noe som er helt avgjørende i tillegg til bevilgningene – jeg skal ikke be statsministeren kommentere det – og det er f.eks. at man har en systematisk og god rekruttering av nye folk, det heter stipendiat- og postdok-stillinger. I det budsjettet vi har for inneværende år, var dette satt på null. Man må også fornye det vitenskapelige utstyret – vi har et etterslep på flere milliarder. Så hvis det skal være seriøsitet i dette fra Regjeringens side, må det være en opptrapping som er forpliktende både når det gjelder stipendiatstillinger og vitenskapelig utstyr, og det må være slik at det monner for å gi noe til våre fremragende folk som er representert på mange områder. Kan statsministeren bekrefte at vi får en systematisk opptrapping av stipendiatstillinger, og at vi får en systematisk og tung innsats for å ta igjen etterslepet på nødvendig vitenskapelig utstyr?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2007-03-21:
Det er statsreligionen i Grunnloven som har gitt grunnlag for at staten har kunnet styre et trossamfunn. Men en viktig del av et trossamfunn er trosfriheten. I Arbeiderpartiets forslag og i teksten, som Kristelig Folkeparti har lest nøye, står det at «Endringene skal bidra til at religiøse og livssynsmessige minoriteter … sikres reell tros- og livssynsfrihet.» Trosfrihet for religiøse og livssynsmessige minoriteter er viktig, men det blir ganske påfallende når trosfrihet for Den norske kirke ikke nevnes med ett ord. Trosfrihet handler også om selv å kunne bestemme hvem som skal kunne være trossamfunnets ledere. Hvorfor skal ikke Den norske kirke sikres reell trosfrihet – på lik linje med muslimer, katolikker og andre trossamfunn?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2007-03-21:
Statsministeren forteller at det er en forutsetning at vi skal få til et bredt kompromiss. Men en forutsetning for å få til et bredt kompromiss er jo at statsreligionen og statskirken oppheves i mer enn én paragraf i Grunnloven. Og som statsministeren påpeker, er det bred enighet i Gjønnes-utvalget om å endre kravet om at halvparten av statsrådene må tilhøre Den norske kirke. Men statsministeren hopper jo elegant over at det også er flertall for å endre de øvrige grunnlovsparagrafene som omhandler statskirke og statsreligion. Mitt spørsmål handler om de grunnlovsbestemmelsene som nå ikke søkes endret. Når man ønsker å oppheve Grunnloven § 2 om statens offentlige religion, hvordan kan man da pålegge Kongen å bekjenne seg til en statsreligion? Hvordan kan man pålegge Kongen å anordne gudstjeneste og annet trosarbeid? Det forslaget Arbeiderpartiet nå har kommet med, tror jeg alle i denne salen har fulgt med stor interesse og møye. Vi har lest det, vi har hørt det, vi har fått med oss alle detaljene. Jeg tror at de som ikke har fått med seg detaljene, det er statsministeren og Arbeiderpartiet.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2007-03-21:
SV skal ha landsmøte nå til helgen. Da SV hadde landsmøte i forkant av stortingsvalget 2005, lovte nåværende kunnskapsminister Øystein Djupedal at en ny regjering der SV inngår, i løpet av fire år skal ha doblet vår forskningsinnsats. Arbeiderpartiet er ikke like positive til forskning, så det løftet SV hadde gitt velgerne på forhånd, ble etter valget omformulert til et løfte om å øke bevilgningen til grunnforskning, til høyere utdanning og til å følge opp den målsettinga som forskningsmeldinga satte i 2005, om at forskningsinnsatsen skal heves til 3 pst. av BNP. Men sjøl ikke dette løftet har Regjeringa klart å holde. Det de foreløpig har klart å gjøre, er å kutte i overføringene til høyere utdanning og forskning. Forskningsbudsjettet for 2007 er så dårlig at den ansvarlige statsråden sjøl har kalt det et hvileskjær. Regjeringa har startet arbeidet nå med budsjettet for neste år, og statsministeren har da villig fortalt pressen om hva satsingsområdene er for Regjeringa. Forskning og høyere utdanning var ikke blant de temaene som ble nevnt. Jeg forventer ikke her at statsministeren skal fortelle hvordan budsjettet for 2008 kommer til å se ut, men siden han kunne fortelle pressen hva som var de viktigste satsingsområdene, kunne det kanskje la seg gjøre å fortelle Stortinget hvorfor forskning ikke var nevnt blant de satsingsområdene.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2007-03-21:
Man kan i hvert fall være sikker på at Regjeringa ikke får Høyre imot seg når det gjelder kvalitet i forskningen, det tror jeg alle partier på Stortinget er enige om er viktig, men det er altså ikke det som er tema her. Tema her er at Regjeringa i ett og samme åndedrag kaller budsjettet for forskning og høyere utdanning for 2007 både den største satsingen vi noensinne har sett, og et hvileskjær. Det er for meg en retorisk øvelse som burde være ganske vanskelig. Realiteten er jo ikke slik som statsråden sier, at det var 900 mill. kr i økning til forskning for 2007. Realiteten er at det var det nominelle tallet, mens realnedgangen er på 159 mill. kr. I tillegg kuttes det 275 mill. kr til høyere utdanning – de som skal utdanne dem som skal bli forskere en gang i framtida. NIFU STEP har beregnet at vi må opp i en økning på ca. 2,5 milliarder kr til forskning hvert år fram til 2010 for å nå målet om 3 pst. forskningsinnsats. Hvordan skal Regjeringa nå dette målet?
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2007-03-21:
Uttalelsen fra Arbeiderpartiets sentralstyre har skapt mye forvirring, og jeg vil gi statsminister Stoltenberg enda en sjanse til å oppklare hva Arbeiderpartiet og sentralstyret egentlig mener. Spørsmålet blir om Den norske kirke i framtiden fortsatt skal styres av noen statsråder, eventuelt én, eller om den siste rest av beslutningsmyndighet skal overføres til Kirken selv. Sentralstyret har gjort dette avhengig av om Kirken blir mer demokratisk. Men spørsmålet er hva Arbeiderpartiet mener med demokrati. Er det slik å forstå at man skal vente til man har fått på plass alle de demokratiske organer, altså en overgangsperiode, eller skal man vente til man har fått en oppslutning om de kirkelige valg som når et bestemt mål, og eventuelt hvilket mål? Spørsmålet blir altså: Skal vi vente til vi har fått strukturen i Kirken på plass – altså en overgangsordning – i dialog med Kirken, slik som statsminister Stoltenberg inviterer til, eller skal vi vente på en mye større oppslutning om kirkelige valg?
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2007-03-21:
Jeg synes statsministeren svarer litt underlig. Så vidt jeg vet, er det tre forskjellige meninger i Regjeringen. Det virker nå som om statsministeren allerede har bestemt seg for hva som er Regjeringens politikk, så jeg er glad for at jeg ikke tilhører et par av de andre partiene som sitter i Regjeringen – også av andre grunner, naturligvis. Arbeiderpartiets modell er verken skilsmisse mellom stat og Kirke eller fortsatt ekteskap. I beste fall kan det være en form for separasjonstid. Det er en form for mellommodell som verken går den ene eller andre veien. Når statsministeren sier at han ønsker å lytte til folket, er jeg mest opptatt av om statsministeren da vil vurdere å faktisk lytte til folket gjennom en folkeavstemning i forbindelse med kommunevalget til høsten.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2007-03-21:
Man skal vokte seg vel når man snakker om tall. Når statsministeren sier at Regjeringen har økt forskningsbudsjettet med 900 mill. kr, er det en nominell vekst, inkludert avkastningen fra Forskningsfondet. Hvis man inkluderer avkastningen fra Forskningsfondet, er den reelle økningen langt under 300 mill. kr. Tar man avkastningen bort, er det en realnedgang. Da 3 pst.-målet ble vedtatt, var forskningsandelen 1,71 pst. av BNP. I dag er den på under 1,5 pst. Det viser jo at denne regjeringen ikke satser på forskning. Heldigvis er det en del private givere som nå gir penger til en del forskningsinstitusjoner og universiteter, og vi har en gaveforsterkningsordning som bidrar til at staten plusser på 25 pst. til institusjonen. Det er en god ordning. I fjor kuttet Regjeringen 100 mill. kr i revidert fordi gavene fra private givere var større enn budsjettert. Står vi i fare for at Regjeringen også denne gangen i revidert vil foreslå å kutte på forskningsbudsjettet for å finansiere gaveforsterkningsordningen, som også betyr forskning?
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2007-03-21:
Jeg vet ikke hvilket inntrykk Høyre har skapt i «Mandag Mandag», men jeg vet i hvert fall hvilket inntrykk de skapte i Mandag Morgen. Sånn er det med den saken. Da Stoltenberg I-regjeringen tiltrådte i mars 2000, var faktisk renten 5,5 pst. Da regjeringen Stoltenberg gikk av i oktober 2001, var renten 7 pst., altså en økning i hele den perioden statsministeren forrige gang var statsminister. Nå har renten gått opp med 1,75 pst. i den perioden Stoltenberg II-regjeringen så langt har hatt ansvaret. Finansministeren varsler også at man må påregne at renten skal ytterligere opp – til et såkalt normalt nivå. Spørsmålene blir da: Har denne regjeringen tenkt passivt å se på den økte rentebelastningen som folk flest nå opplever? Når finansministeren varsler at renten skal ytterligere opp – til et såkalt normalt nivå – kan det være interessant å få vite hva statsministeren selv mener et såkalt normalt nivå faktisk er.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2007-03-21:
Jeg er glad for at statsministeren sier at Regjeringen tar ansvar for at renten ikke skal løpe løpsk. Av og til kan man jo få inntrykk av at man overlater til Norges Bank å sørge for en viss stramhet i norsk økonomi, ved at man nå får hyppigere renteøkninger enn det man tidligere trodde. Jeg er sikker på at statsministeren også har merket seg at Senterpartiets finanspolitiske talsperson, for å dempe økonomien og få en mer ordnet utvikling, igjen har gått inn for å fjerne rentefradraget for boliglån over en viss størrelse – dette, ifølge Senterpartiet, for å sørge for at man får frigjort midler til fellesskapsinvesteringer. Statsministeren har jo selv skutt ned dette tidligere, men hvis han fortsatt vil gjøre det, hvilke andre alternativ har statsministeren og Regjeringen for å sikre at vi får en rente og en valutakurs som sikrer norske familier og norsk næringsliv?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2007-03-21:
For å få full klarhet i dette: Bjørndalen er både leder av Fellesforbundet, han er medlem av sekretariatet i LO, og han er sentralstyremedlem i Arbeiderpartiet. Han er sitert på følgende i Dagens Næringsliv: «En kjøper seg ikke til politiske vedtak». Da skal jeg være helt presis i spørsmålsstillingen: Mener statsministeren at Bjørndalens uttalelser er tatt ut av løse luften?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2007-03-21:
«Situasjonen i Zimbabwe ser ut til å gå fra vondt til verre. Opposisjonslederen Morgan Tsvangirai er grovt mishandlet av politiet, med brudd på hodeskallen som resultat. Den norske regjeringen, i likhet med svært mange andre, har fordømt det som har skjedd. Hvilke muligheter ser utenriksministeren for at Norge, i samarbeid med andre land og internasjonale organisasjoner, kan påvirke den ulykksalige situasjonen i Zimbabwe til det bedre?»
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2007-03-21:
Det var ikke noe lystelig bilde utenriksministeren tegnet av situasjonen i Sør-Afrika. I dag fikk vi også nye meldinger om at matmangelen er mer prekær enn tidligere meldt. Jeg er enig i at håpet kanskje er en endring internt. Vi ser vel visse tegn på at det internt i regjeringspartiet nå kanskje synes å være et aldri så lite opprør på gang. Jeg har lyst til å spørre utenriksministeren om hvordan han ser på det initiativet som Storbritannia har tatt for å bringe spørsmålet og de siste hendelser inn for FN.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2007-03-21:
Jeg er overhodet ikke uenig i de vurderinger som utenriksministeren kommer med. Et hovedpoeng i hans første svar var å styrke de interne mulighetene for endring. Utenriksministeren nevnte spesielt gruppen «The Zimbabwe we want». Ser utenriksministeren noen mulighet for at Norge på den måten ytterligere kan gi sitt bidrag til en endret situasjon i Zimbabwe?
Lars Sponheim (Venstre), 2007-03-21:
Jeg skal ikke legge meg borti en debatt om hvorvidt «Mandag Mandag» viste seg å være en blåmandag for noen, jeg vil derimot tilbake til hovedspørsmålet om rentebane. En kan ikke utelukke at vi nå er inne i en rød-grønn rentebane som er høyere enn den rentebanen vi strengt tatt burde være i. Jeg sier ikke at vi er det, men jeg sier at det kan ikke utelukkes, gitt temperaturen i økonomien vår. Og vi har alle sentralbanksjefens uro hengende i hodet, håper jeg, om at 15 pst. av boliglånene er i en kritisk situasjon, ved at de er 100 pst. opplånt av unge mennesker som fort kan komme i en vanskelig situasjon. Hva sier Regjeringen til dette? Jo, finansministeren har så langt stort sett tatt dette til etterretning, omtrent som om det skulle være en månedlig værmelding vi får fra sentralbanken. Jeg er glad for at statsministeren tar et tydeligere ansvar for den rentebanen i dette svaret. De tiltak eller aktiviteter jeg har hørt han har gitt uttrykk for, kommer ikke til å virke før vi kanskje er litt for langt fram i tid og mot en nedgang. Hvilke raske virkemidler ser statsministeren for seg at han kan iverksette?
Lars Sponheim (Venstre), 2007-03-21:
Det hadde vært fristende å fortsette, men det er enda mer fristende å gå på et nytt spørsmål. Det kommer til å handle om det som har preget norsk politikk så langt dette året. Nå er vi i en ny situasjon. LO og – vi må vel kunne si – landet har fått en ny LO-leder. Det som var en intern personalsak, og den persontragedien oppi dette som vi alle har vært vitne til – et utvalg har konkludert med at vi nærmest stod overfor et internt redselskabinett i LO – får vi både håpe og tro er tilbakelagt. Jeg har forståelse for at statsministeren ikke har villet gå inn i det som er interne forhold i LO. Det har jeg gitt uttrykk for tidligere fra denne talerstol. Men det som står igjen, er en forsterket debatt om forholdet mellom LO og Arbeiderpartiet – og regjeringspartiene også, må vi kunne si. Det er etter mitt skjønn en debatt som ikke kan parkeres som et internt anliggende i LO eller Arbeiderpartiet eller de øvrige regjeringspartiene. Dette er en debatt som angår hele det politiske miljø og den offentlige debatt i landet vårt, fordi det handler om kvaliteten på demokratiet vårt. Denne debatten har, slik jeg ser det, tatt en ny vending ved Bjørndalens uttalelse til Dagens Næringsliv – Bjørndalen er som kjent både medlem av sentralstyret og en av de mest sentrale forbundslederne i LO. Han sier at en ikke kjøper seg til politiske vedtak, og at det må bli slutt på truslene. Det synes jeg bringer nye momenter inn i denne debatten, fordi Bjørndalen også er en mann på innsiden av LO og Arbeiderpartiet. De utfordringer som Bjørndalen her legger igjen til statsministeren, som også er Arbeiderpartiets leder, og til hele det politiske miljø, føler jeg at statsministeren har en plikt til å kommentere. Spørsmålet mitt er: Hva vil statsministeren gjøre med disse påstandene og forholdet mellom Arbeiderpartiet og LO etter at dette er brakt inn i debatten?
Lars Sponheim (Venstre), 2007-03-21:
Vi får være rause og si at det er to vitale og spreke 100-åringer som er på besøk i Stortinget i dag! Jeg tror at om vi hadde vært alene, kunne vi delt noen tanker om at det er en stolt historie og viktige bidrag vi begge har levert disse 100 årene. Det alvorlige med de uttalelsene Bjørndalen kom med, er at sågar noen i denne debatten har begynt å snakke om politisk korrupsjon. Jeg gjør ikke det. Jeg mener at vi ikke har lagt nok ting på bordet til å kunne bruke så sterke ord. Men det er alvorlig at det i det hele tatt bringes inn i den politiske debatten. Det påstanden her handler om, er direkte koblinger mellom en stor, sterk samfunnsaktør – en politisk aktør, som sier at en er en politisk aktør – og penger. Vi har alle vært vitne til de situasjonene på TV hvor statsministeren og andre partiledere får en klapp på skulderen for godt politisk arbeid og en sjekk med seg når de går. Det er annerledes enn støtte som medlemmer og sympatisører og enkeltpersoner gir. Det tror jeg statsministeren forstår – hvis han vil tenke seg godt om – gir en utfordring for hele det politiske miljøet, og jeg vil utfordre statsministeren til å være villig til å gjøre noe med det.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2007-03-21:
Statsministeren svarer ikke på de spørsmålene som blir stilt. Spørsmålet dreide seg om Kjell Bjørndalens uttalelse i Dagens Næringsliv, hvor han påpeker at LO har drevet med utpressing av Arbeiderpartiet, og at man har koblet den økonomiske støtten til politiske vedtak. Statsministeren har en historisk anledning til nå å modernisere forholdet mellom Arbeiderpartiet og LO. Det er ingen som er imot at Arbeiderpartiet samarbeider med LO. Det man er imot, er at én organisasjon skal ha en rød løper inn i maktens korridorer, som ikke Akademikerne har, ikke YS har, ikke Unio har. Vi er imot at det samles for mye makt på for få hender, og at det er et samrøre mellom politikk og pengestøtte. Så mitt spørsmål er om statsministeren nå vil rydde opp i de forholdene som Kjell Bjørndalen påpeker i Dagens Næringsliv, nemlig at LO har drevet med økonomisk utpressing av Arbeiderpartiet for å få gjennomslag for sine politiske standpunkter?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2007-03-21:
I helgen kom den nye palestinske samlingsregjeringen på plass. Dette er muligens et skritt i riktig retning. Men for å få en positiv utvikling må det bli en slutt på volden, og det internasjonale samfunnet har helt siden Hamas kom til makten, vært tydelig og klart på at de må oppfylle visse krav. Lørdag sendte regjeringen Stoltenberg ut en pressemelding der man som første vestlige land anerkjente den nye samlingsregjeringen. Norge legger til grunn den nye regjeringens politiske plattform, og at palestinske myndigheter vil respektere inngåtte avtaler, ta avstand fra vold og anerkjenne Israels rett til å eksistere. I den palestinske regjeringserklæringen er ikke Israel nevnt med ett ord. Under innsettelsesseremonien i helgen uttalte den palestinske statsminister at vold mot Israel er akseptabelt. Da forundrer det oss at den norske regjering så klart kan slå fast at den nye regjering oppfyller de internasjonale krav som er stilt og vel kjent. En ting er at den norske regjering er så rask til å anerkjenne den nye palestinske regjering, en annen ting er begrunnelsen, hvor man altså mener at kravene som store deler av verdenssamfunnet har vært enige om, er oppfylt. Hva vet den norske regjering som resten av verden ikke vet?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2007-03-21:
Men nå føler jeg ikke at statsministeren svarer på spørsmålet om den norske regjering føler at kravene her er oppfylt. Signalene fra palestinsk side spriker jo i alle retninger. Forbundskansler Angela Merkel, som representerer formannskapet i EU, har jo sagt at man mangler en eksplisitt holdning fra den palestinske samlingsregjering til disse kravene. Man har ikke sett det. Samtidig som de ønsker prosessen velkommen, står man fast på kravene. Hadde det ikke vært bedre for Norge å stå sammen med EU og USA om å få eksplisitt oppfylt kravene, istedenfor å gå alenegang på den internasjonale politiske arena med en tidlig og forhastet anerkjennelse av regjeringen før den har klart å bevise at den er troverdig i sine synspunkter på disse viktige prinsippene?
Jan Petersen (Høyre), 2007-03-21:
Jeg er ikke i tvil om at den palestinske samlingsregjeringen er et viktig skritt fremover. Men det er også viktig å understreke det statsministeren sa, at de ikke er fremme i forhold til de kravene som det internasjonale samfunn har fremmet. Vi er vel alle sammen enige om at det blir ikke fred i Midtøsten før den palestinske regjering opptrer i henhold til de kravene som det internasjonale samfunn har stilt. Derfor er det viktig at Regjeringen fortsatt legger betydelig press på palestinerne for at Hamas også skal gå den lange veien som Fatah har gått. Jeg har nok vært i tvil om Regjeringen ikke nå har vært vel raske, og om man ikke burde ha møtt andre, f.eks. finansministeren. Det er en stor forskjell på å møte finansministeren og en minister fra Hamas – men la nå det ligge. Det jeg er opptatt av, er at det er det internasjonale presset som har ført til at vi er kommet så langt som vi nå er kommet. Det betyr at det er viktig å stå sammen, selv om ikke alle behøver å gjøre det samme på de samme tidspunktene. Mitt spørsmål er: Kan statsministeren forsikre at det Regjeringen nå har gjort, er en del av et koordinert løp i det internasjonale samfunn?
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2007-03-21:
Eg har to spørsmål til statsministeren. For det første: Trur han at det internasjonale presset på den palestinske regjeringa – nemleg desse tre krava – har ført oss dit me er i dag? Dersom han trur at det er dette presset som har ført oss dit me er og gjeve grunnlag for optimisme, kvifor har då den norske regjeringa forandra strategi og forlate dette presset og akseptert den palestinske samlingsregjeringa før ho har akseptert Israel sin soleklare rett til å eksistere, avstått frå vald og terror og akseptert tidlegare inngåtte avtalar? Eg føler at det er ein liten inkonsekvens i dette dersom svaret på det første spørsmålet er ja.
Svein Flåtten (Høyre), 2007-03-21:
Jeg har et spørsmål til finansministeren: «Attføring til regnskapsarbeid er et viktig attføringsløp når helsen ikke holder i opprinnelig yrke. Mange attføringsbedrifter driver slik opplæring og virksomhet som en del av den totale virksomheten. Kredittilsynet krever nå at bedriftenes øverste leder skal autoriseres som regnskapsfører for å kunne gi slikt tilbud og vil ikke lenger gi dispensasjoner. Hva vil statsråden foreta seg for at attføringsbedrifter kan fortsette slik opplæring og virksomhet uten at alle topplederne må være autoriserte regnskapsførere?»
Svein Flåtten (Høyre), 2007-03-21:
Jeg er litt skuffet over at finansministeren ikke kan gå lenger i å si at attføringsbedrifter er særlige tilfeller i forhold til det vi behandlet da vi hadde regnskapsloven oppe i finanskomiteen. Det har tidligere i spørretimen her i dag vært veldig mye snakk om tilgang på arbeidskraft og det å kvalifisere dem som står utenfor. Dette med regnskapsarbeid er særlig viktig. Jeg vil da spørre finansministeren, når hun sier at søknaden fortsatt er til behandling: Betyr det at man vil se spesielt på den søknaden som hun henviste til – som antakelig er fra selskapet Norservice, som er et veldig stort selskap i Trondheim – i forhold til det brevet som Kredittilsynet har sendt ut, om at dette gjelder alle, uten unntak?
Svein Flåtten (Høyre), 2007-03-21:
Jeg er glad for at vi er enige om at dette er et viktig område for opplæring. Når det gjelder enigheten i Stortinget da loven ble gjennomført, så er det klart at hensynet gikk på skatteunndragelse og den typen ting som finansministeren har gjort rede for, men dette med attføringsbedrifter, kvalifisering for arbeid, var jo ikke noe tema. Hvis dette hadde vært brakt inn den gangen, er jeg nokså sikker på at Stortinget ville formulert loven på en slik måte at Kredittilsynets forskrifter senere ville ha måttet ta høyde for det. Derfor velger jeg å tolke finansministerens svar i dag slik at de nødvendige dispensasjoner vil bli gitt.