Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2000-05-09:
Norsk landbruk, i likhet med de fleste andre lands landbruk, er avhengig av å ha en aktiv landbrukspolitikk. Med jevne mellomrom er det behov for å tilpasse og fornye landbrukspolitikken. Utviklingen både nasjonalt og internasjonalt tilsier det. Det er med glede Venstre registrerer at dagens behandling av landbruksmeldingen viser at landbrukspolitikken i landet vårt er tuftet på et solid flertall av Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre. Norsk landbruk trenger mest av alt stabile og sikre rammevilkår og langsiktige politiske signal. Bak St.meld. nr. 19, Om norsk landbruk og matproduksjon, står to regjeringer, og de samme partiene, representert på Stortinget, har i fellesskap foretatt en del mindre justeringer og skrevet seg sammen om viktige politikkområder. Samarbeidet mellom Arbeiderpartiet og sentrum i landbrukspolitikken har ettertrykkelig satt Fremskrittspartiet og høyresidens klokkertro på det sentraliserte og industrialiserte jordbruket på sidelinjen. Samtidig er det etablert et solid flertall for en politikk som kombinerer behovet for økt forbrukerretting og markedstilpasning med et fortsatt desentralisert landbruk med variert bruksstruktur. Flertallet legger til grunn at en attraktiv landbruksnæring og en aktiv matproduksjon over hele landet er et viktig bidrag for å få løst sentrale samfunnsoppgaver på en god måte. Selv om det i økende grad settes internasjonale rammebetingelser for landbruket, er det viktig å ha et handlingsrom som medfører at en kan føre en aktiv nasjonal landbrukspolitikk som gir grunnlag for jordbruksdrift i hele landet, grunnlag for en konkurransekraftig næringsmiddelindustri, god plante- og dyrehelse og trygg mat med høy kvalitet. Både under utarbeidelse av meldingen og i prosessen som fulgte, har det vært stort engasjement fra enkeltpersoner, lag og organisasjoner. Førstereaksjonene på meldingen da den ble lagt fram, var relativt negative, med uttrykk som «tam», «det var lite nytt», «det var lite forpliktende» osv. Men etter hvert som førstereaksjonene la seg og folk tok seg tid til å sette seg inn i politikken i meldingen, har det vist seg at sentrumspartienes landbrukspolitikk har stått fram som robust og reflektert. Ja, det har faktisk utviklet seg slik at de som kritiserte mest i utgangspunktet, har blitt forsvarere av de grep som meldingen la opp til, og gått så langt at det er uttrykt engstelse for at det ikke skulle dannes flertall for å få meldingen vedtatt. Dette har vært en gledelig utvikling, med økt tilslutning og forståelse for sentrumspartienes landbrukspolitikk. EUs landbruksreform, Agenda 2000, med prisreduksjon på flere vareslag, skal kompenseres med økt budsjettstøtte til bøndene i EU. Det nevnte ikke Fremskrittspartiet. Det er grunn til å tro at dette kan få betydning for den mest konkurranseutsatte næringsmiddelindustrien i Norge og for grensehandelen. Derfor er det viktig at forskjellen i prisene mellom Norge og våre naboland reduseres. Når målprisreduksjonen gjennomføres som et engangstiltak for å møte Agenda 2000, er kompensasjon i skatteligningen gjennom fradrag på inntil 36 000 kr pr. bruk et egnet virkemiddel. Dette er ikke noe nytt i det norske skattesystemet. Fiskere, fangstfolk og sjøfolk har lenge hatt et eget særfradrag begrenset oppad til 70 000 kr. Heller ikke det nevnte Fremskrittspartiet. I mange andre land er et fleksibelt skattesystem tilpasset ulike næringer helt vanlig. Venstre er enig i at det er viktig å få snudd trenden med en stadig økende grensehandel. Undersøkelser viser at for en norsk husholdning med et gjennomsnittlig forbruksmønster ville forbruksutgiftene til matvarer sommeren 1998 blitt redusert med over 12 pst. hvis matvarene i sin helhet ble innkjøpt i Sverige. I Norge er merverdiavgiften 23 pst. på alle varer. I Sverige er merverdiavgiften 12 pst. på matvarer, ellers 22 pst. Flertallet har i sine merknader vist til at vi har et særnorsk nivå på matmomsen. Med unntak av Danmark og Norge har samtlige land i Vest-Europa avskaffet eller redusert merverdiavgift på matvarer. Jeg er glad for at flertallet peker på de fordelingsvirkninger redusert matmoms kan ha, og at Regjeringen går nøye gjennom disse forhold når matmomsen skal vurderes i momsmeldingen. Jeg understreker at det i samarbeidet med Arbeiderpartiet ikke ligger noen lovnader eller forpliktelser om redusert matmoms, men at en skal komme tilbake til det i momsmeldingen. I Venstre og sentrumspartiene for øvrig er vi beredt til å fortsette den gode dialogen vi har med Arbeiderpartiet i landbrukspolitikken så langt, og imøteser gjerne en flertallskonstellasjon med Arbeiderpartiet om redusert matmoms. I et land med vår topografi, med vår temperatur, med færre antall vekstdøgn sammenlignet med andre land, er det meningsløst at vi skal være blant dem med de høyeste momssatser på matvarer i verden, samtidig som vi ønsker å få matvareprisene ned, og vår konkurranseulempe er høyere priser enn våre konkurrenter. Det er en brist i logikken og helt uforklarlig at partiene på høyresiden går mot redusert matmoms med den begrunnelse at det er tvil om at dette fører til reduserte priser. Da må en ha lov til å stille spørsmålet: Hvorfor har andre land redusert moms på mat? Er det fordi de ikke vil ha mer penger inn i statskassen, tro? Nei, selvfølgelig er det ut fra den kjensgjerning at en ønsker å lette avgiftspresset på nødvendige varer som mat er. Denne internasjonale forståelsen om matmoms ønskes også velkommen i norske høyrepartier. Redusert matmoms er det beste bidraget vi politikere kan gi i den hensikt å redusere grensehandelen. Reduserte målpriser krever en dugnad mellom leddene i matvarekjeden. Når produsenten gjør sitt, må også de andre leddene effektivisere, med det mål å få ned prisen. Flertallet er også tilfreds med at Regjeringen vil videreføre kartleggingen av hvor kostnadsøkningen skjer i matvarekjeden. Bøndene har de senere år redusert sine priser i sum med milliarder uten at en ser tilsvarende prisnedgang igjen i butikkene. Spesielt gjelder det kjøtt, som har lavere produsentpriser enn for 15 år siden, målt i faste kroner. De nesten 50 000 ansatte i norsk matvareforedling, en stor del basert på norske jordbruksvarer fra 75 000 bønder, er avhengig av norske primærprodusenter. Det er skjebnefellesskap mellom primærprodusent og industrien. Når en diskuterer høyere matvarepriser i Norge, må en ikke glemme at vi har et høyt nivå på lønninger og avgifter og høye transportkostnader, spesielt i distriktene. Sentrumsregjeringens arbeid for å få ned kostnadene i landbruket må videreføres. Det var rette grep å fjerne investeringsavgiften og miljøavgiften på kunstgjødsel. Det har med tillit til yrkesutøverne å gjøre. Ingen bruker mer kunstgjødsel enn nødvendig med den prisen som allerede er. Dette har selvfølgelig også med produsentenes inntekter å gjøre. Venstre registrerer med glede at det er et solid flertall som påpeker at gode inntektsmuligheter i landbruket er avgjørende for å sikre matsikkerheten og tilstrekkelig produksjon av trygg mat med høg kvalitet og produksjon av fellesgoder for samfunnet. Landbruket må gjennom en aktiv politikk sikre aktive utøvere i jordbruket en inntektsutvikling og sosiale vilkår på linje med andre grupper i samfunnet. Det er en kjent sak at landbruket i økende grad henter sine inntekter fra andre kilder enn jordbruket. Derfor er det et viktig signal som gis når flertallet er enig i at det ikke er aktuelt å foreta en avkorting i overføringene i forhold til annen inntekt. Gode inntektsmuligheter og velferdsordninger som gir sikkerhet ved sjukdom og muligheter for ferie og fritid, vil være avgjørende for om folk ønsker å satse på landbruket. Også etter- og videreutdanning er viktig for næringsutøverne i jordbruket. Likestillingsarbeidet må intensiveres innen næringen. Det er en fordel for norsk landbruk, for Distrikts-Norge og dermed for landet generelt at andelen kvinnelige bønder økes. I rekrutteringssammenheng er det viktig at alle er opptatt av å gjøre det lettere for ungdom som ønsker å kjøpe seg en gård, og også å lette situasjonen ved generasjonsskifte. Økologisk landbruksproduksjon må økes i takt med markedsmulighetene. Det er en ambisiøs målsetting at 10 pst. av det totale landbruksarealet skal være økologisk i løpet av en 10-årsperiode. Skal den målsettingen nås, må det en betydelig markedsinnsats til, men potensialet er der. Det viser erfaringene fra andre land. Distribusjonsnettet må også videreutvikles. I forbindelse med økologisk landbruk spesielt og landbruket generelt er det behov for en økt forskningsinnsats. En enstemmig komite mener det er naturlig å gi NORSØK muligheter til å fylle rollen som forskningsinstitutt og som et nasjonalt kompetansesenter. Verdiskapingsprogrammet som komiteen påpeker, er viktig for å utnytte markedsmulighetene både i primærproduksjon og i foredling. Dette kan bli en spennende prosess, med store utfordringer til alle sammen. De juridiske aspektene når det gjelder størrelse for konsesjonsgrense, odelslov osv., får jeg ikke tid til å gå inn på, men saksordføreren har på en utmerket måte redegjort for det, og Venstre slutter seg selvfølgelig til det.