Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 1999-03-23:
I proposisjonen foreslås det enkelte endringer i barnevernsloven, først og fremst noen endringer i gjeldende bestemmelser, men også enkelte nye bestemmelser. Disse endringene foreslås på bakgrunn av erfaringer en har gjort etter at loven trådte i kraft den 1. januar 1993. De forslag til endringer som gjelder § 1-3, behandles ikke i dag, da det er behandlet tidligere. Når det gjelder krav om politiattest, støtter Fremskrittspartiet dette, og mener det er en nødvendig styrking av barn og unges sikkerhet. Fremskrittspartiet ønsker imidlertid å gå noe lenger, gjennom å kreve politiattest og yrkesforbud på alle ledd i barnevernstjenesten, og ønsker dermed at også administrativt personell uten direkte kontakt med barn skal omfattes av dette. Det finner vi riktig ut fra at personale som har beslutningsmyndighet, også er de som i stor grad legger premissene for arbeidet for dem som igjen arbeider i direkte kontakt med barna. Fremskrittspartiet mener derfor det er viktig å fjerne en type personer fra alle beslutningsledd i barnevernstjenesten. Etter gjeldende rett skal foreldre bidra til sine barns oppfostring. Dette gjelder også etter at barnet er plassert utenfor hjemmet etter et barnevernsvedtak. I dag er det fylkesnemnda som administrerer denne ordningen. Fremskrittspartiet mener forslaget til endring vil virke noe mer klargjørende, og støtter dette. Fremskrittspartiet støtter også forslaget om at det innføres tidsfrister for kommunene vedrørende saksforberedelser. Ut fra de erfaringene vi er kjent med, er det i enkelte tilfeller gått år fra man har satt fram sine krav til kommunen har oversendt saken til fylkesnemnda. Dette er selvfølgelig helt uakseptabelt. Når det gjelder spørsmålet om hvem som skal ha kompetanse eller fullmakt til å forlenge fristen for iverksettelse av vedtak om omsorgsovertakelse i særlige tilfeller, er Fremskrittspartiet noe i tvil. Vi er litt skeptiske til å legge så store fullmakter i hendene på én person i slike vanskelige saker, men av hensyn til å kunne gjøre beslutningsprosessen enklere og kanskje mindre ressurskrevende støtter Fremskrittspartiet dette, under tvil. Fremskrittspartiet mener det er positivt at det nå blir foreslått et krav om tiltaksplan ved plasseringer etter § 4-24 og § 4-26. Det er viktig at man har klare mål å arbeide etter, planer tilpasset den enkelte når man velger å plassere et barn i institusjon. Ved å ha klare planer å arbeide etter vil man kunne oppnå ønskede resultater raskere. Dette vil virke positivt både for den familie det gjelder, og for barnevernstjenesten. Positivt er det selvsagt også at kvalitetssikringen av barnevernsinstitusjoner styrkes. Fremskrittspartiet er imidlertid uenig i at fylkeskommunen skal ha denne kontrollmyndig heten, fordi fylkeskommunen da blir både bruker og kontrollør. Fremskrittspartiet mener fylkesmannen bør være den som kvalitetskontrollerer disse institusjonene. Når det gjelder rettslig overprøving av fylkesnemndas vedtak og forslaget som tar sikte på en åpning for at kommunene kan bringe fylkesnemndas vedtak inn for domstolene for rettslig overprøving, går Fremskrittspartiet imot dette. Dette vil føre til en betydelig merbelastning for den private part, som sannsynligvis har hatt en betydelig belastning fra før. Dersom man ønsker å opprettholde fylkesnemndene som dømmende instans, bør dens vedtak til gode for den private part være endelig, slik at denne parten kan få saken ut av verden. Når det gjelder saksomkostninger ved slike saker, støtter Fremskrittspartiet forslaget om at kommunene skal dekke sine egne kostnader. Videre når det gjelder fire års oppnevnelse av fylkesnemndledere, vil jeg vise til at Fremskrittspartiet prinsipielt ønsker å avvikle nemndene i sin nåværende form, og av den grunn ønsker å opprettholde denne regelen. Hvis det er i reell konkurranse med dommerembetene, finnes det andre alternativer for å rekruttere kvalifiserte ledere. Endringer i fylkesnemndenes sekretariat ser jeg på som kun en justering av gjeldende praksis. Når det gjelder endringene av barneloven med sikte på å forebygge kriminalitet eller som et ledd i en etterfølgende reaksjon på kriminelle handlinger, mener jeg at dette er mer aktuelt enn noensinne, og faktisk er behovet for endringer blitt atskillig større nå enn da Stortinget bad Regjeringen om dette i februar 1997. Fremskrittspartiets forslag går ut på at det i lovens formål også inkluderes en bestemmelse om å beskytte samfunnet mot alvorlig og/eller gjentatt og vedvarende kriminalitet begått av barn. Dette vil medføre en langt bedre lovhjemmel for barnevernet til å foreta plassering og tilbakehold i institusjon uten samtykke etter § 4-24 for aktive barnekriminelle under den kriminelle lavalder. Dette har vist seg meget nødvendig i den senere tid fordi det etter hvert er blitt altfor mange unge under den kriminelle lavalder som delvis terroriserer både eldre og andre unge, både i skolene, i nærmiljø og byer. Disse ser mer og mer ut til å mangle den nødvendige respekt for myndighetene, bl.a. fordi de ikke møtes med klare og merkbare reaksjoner på sin egen kriminelle aktivitet. Det kan virke som om de spekulerer i at myndighetene ikke kan gjøre noe. En tvangsplassering som en rask reaksjon på en uakseptabel kriminell atferd vil virke sterkt forebyggende og også bidra til bedre muligheter for å bringe barn med store atferdsvansker på rett kjøl, samtidig som samfunnet oppnår en reell beskyttelse. Slike barn bør i utgangspunktet ikke plasseres i store institusjoner med mange tvangsplasserte, da slike vil kunne utvikle seg til steder for opplæring i mer kriminalitet fra mer hardkokte vanekriminelle. Det må derfor etableres flere mindre, rømningssikre internatskoler som baserer seg på klare disiplinærregler og en fornuftig pedagogikk som kan gi de unge normal skoleopplæring og arbeidstrening for arbeidslivet. Det forutsettes at det ordinære behandlingssystemet ved vedtak etter bestemmelsene i kap. 4 i loven og særlig § 4-24 brukes, men denne paragrafen må også forstås dit hen at de nevnte rømningssikre internatskoler som kan opprettes som en ny type institusjoner, omfattes av begrepet «behandlings- eller opplæringsinstitusjoner » i lovteksten. Fremskrittspartiet vil også gi § 3-1 en tilføyelse for å slå fast at det må anses som omsorgssvikt dersom foreldre med norsk statsborgerskap eller permanent opphold i landet, ikke treffer tiltak for å sørge for at barn bosatt over lang tid i Norge har tilegnet seg nødvendige norskkunnskaper når de skal begynne i den offentlig finansierte skole. Jeg har registrert den motstand disse forslag fra Fremskrittspartiet har fått. Til dette er det bare å si: Ja, dette er alvorlige tiltak, men for å forebygge eller reversere den utviklingen vi nå ser, må det alvorlige tiltak til. Vi kan ikke akseptere at barn med langt opphold i Norge møter i skolen uten norsk som språk, da kan vi ikke forvente å lykkes med integreringen. Disse barna vil dra dette med seg videre, og da er det ikke merkelig at vi opplever gjengdannelser, og at disse barna finner sammen i egne miljøer. Dessverre er det også slik at enkelte av dagens og morgendagens kriminelle ungdom ikke kan ledes inn på riktig vei ved bruk av dagens lovverk. Derfor fremmer Fremskrittspartiets forslag om rømningssikre institusjoner, og om at det skal betraktes som omsorgssvikt hvis barna ikke kan norsk når de begynner på skolen. Jeg avslutter med å ta opp Fremskrittspartiets forslag i innstillingen.