Per-Kristian Foss (Høyre), 1999-01-28:
Jeg tror få ville trodd meg om jeg for noen år siden, f.eks. i 1994 eller 1995, hadde sagt at Norge ville sette rekord i opinionsoppslutning om EU-medlemskap under en nei-ledet regjering. Aldri har så mange vært begeistret for noe annet, altså EU-medlemskap, enn under administreringen av utenforskapet. Ved sin blotte eksistens har på mange måter de nåværende partiers demonstrasjon av utenfor- og annerledeslandspolitikken skapt en oppslutning om EU i opinionen som er interessant. Det er foreløpig ikke på den politiske dagsordenen, men det hender jo at folkeopinionen etter hvert også påvirker politikere. De store skremslene fra EU-debatten fra nei-siden, bl.a. Den økonomiske og monetære union, er nå et samarbeidsgrunnlag for Norge. Og en finansminister fra Senterpartiet ønsker euroen lykke til, og ønsker at euroen blir en suksess, for som han helt korrekt sier, det er avgjørende for norsk politikk, og det er avgjørende for at Norge kan føre en stabil økonomisk politikk. Vi opplevde en finansminister fra Senterpartiet som i nasjonalbudsjettet gav uttrykk for en politikk som ikke jeg på noen vesentlige områder kan se avviker fra vekst- og stabilitetspakten i EU. Og vekst- og stabilitetspakten er grunnlaget for Den økonomiske og monetære union. Det er interessant. Det er ikke sikkert man noterer seg dette i Europa, for det betyr lite for Europa, men det betyr interessant nok en del for Norge. Det smålåtne i dette blir på mange måter, men det er en demonstrasjon av den samme form for defaitisme, at målet for denne regjering på dens innflytelse på viktige avgjørelser i Europa som vedrører Norge, er hvor mange audienser man innvilges blant EUs politikere og antallet Brussel-reiser man tilbakelegger! Mange har vært opptatt av om debatten så langt har dempet kritikken mot Regjeringen. Det er mulig at det ut fra enkelte formuleringer kan synes slik, men det grunnleggende ligger fast. Regjeringen har demonstrert at den ikke har noen samlet og offensiv EU-strategi. Jeg forventer ingen strategi for medlemskap, for det er ikke denne regjerings jobb, men jeg forventer faktisk at en regjering som har gjort det til sin dyd at det er viktigst å stå utenfor – jeg får nesten unnta utenriksministeren fra denne dydsbeskrivelsen – og som har sagt at utenforskapet gir mest innflytelse, skulle være i stand til å beskrive denne innflytelsen. Jeg minner om at utenriksministerens redegjørelse var innannonsert ikke som en diplomatisk balansekunst – det hørte jeg aldri i Johan J. Jakobsens formuleringer – men som en virkelig redegjørelse for utenforskapets innflytelse og hvilke muligheter det gir oss som vi ellers ikke ville fått. – Det har jeg ikke hørt et ord om verken i redegjørelsen eller i denne debatten. Det interessante er at Regjeringen, når den reiser til Brussel, først spør hva opposisjonen vil den skal gjøre, og når den så kommer tilbake, spør hva opposisjonen ville den skulle ha gjort! Nå har jeg hørt fra statsministeren at samtalene med EU hadde et høyere presisjonsnivå enn Arbeiderpartiets handleliste. Det er jo interessant. Det borger for at det er nye hemmeligheter på gang!(Munterhet i salen) Så langt i debatten har ikke disse hemmelighetene blitt avdekket, men det er mulig at presisjonsnivået gjennom tolkning i EU blir høyere enn det blir på eget språk hjemme. Eller det er mulig at man har ting i ermet. Det siste legger jeg i grunnen avgjørende vekt på, og håper at dialogen vil avdekke hva dette presisjonsnivået har bestått i. (Munterhet i salen) Utenriksministeren fant det også nødvendig – kanskje ikke selv, men på vegne av Regjeringen – å lufte vetoretten. Da har jeg lyst til å minne om hva hans sikkert gode kollega Kjartan Johannsson har uttalt om vetoretten – han har erfaring fra mange sider og fra et enda mindre land: «Å nedlegge veto innebærer egentlig at man annullerer deler av EØS-avtalen.» Det tror jeg utenriksministeren skal legge seg på sinne. Jeg vil i alle fall advare mot å bruke vetoretten som ledd i et partibyggingsarbeid, eller, sagt på en annen måte, for å trøste landsstyret i Senterpartiet – det tror jeg ikke vetoretten er egnet til. Det står vesentlige nasjonale interesser på spill, og jeg regner med at Regjeringen legger det til grunn. Flere har kommet inn på eurosiden. La meg bare til slutt si at vi har i samtaler klargjort at vi mener at det kan være flere veier å gå i den dialogen. Vi kan få utvikling av EØS-avtalen, og vi kan få utvikling av ERM-lignende avtaler. Men Regjeringen har jo selv sagt at det er etablert en dialog, og at presisjonsnivået har vært meget høyt. Vi er avventende til å få høre mer om hva presisjonsnivået gir oss av utdypningsmuligheter.