Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-10-24:
Saksordføreren og senere talere så vel som komiteinnstillingen bekrefter en bred, tverrpolitisk oppslutning om det nordiske samarbeidet. Regjeringen og Stortinget kan i det forgangne året se tilbake på et godt samarbeid om felles mål og prioriteringer som, slik representanten Inge Lønning sa, til sjuende og sist handler om hverdagsproblemer og hverdagsmennesker i Norden. Det er også all mulig grunn til å understreke det som siste taler, representanten Brørby, sa: Det nordiske samarbeidet foregår på mange plan, også utenom den politiske sfæren. Hvermannsen, næringsliv og organisasjonsliv samarbeider hver dag, sa representanten Brørby, og jeg er helt enig i det. Det nordiske samarbeidets lille identitetskrise etter den kalde krigens slutt hører heldigvis hjemme i historiebøkene. Samarbeidet har funnet nye former og nye saker, og det viser tilpasningsevne i en ny tid. Våre omgivelser er i stadig og ofte dramatisk endring. Nye utfordringer står i kø i Norden, i nærområdene, i de arktiske områder, i Europa og globalt. I alle disse sammenhengene har det nordiske samarbeidet viktige funksjoner. I så måte er jeg enig med representanten Øyangen, som under henvisning til Balkan mener nordiske samarbeidsmodeller og verdier har overføringsverdi også til andre regioner i Europa. De nordiske landene har definitivt et spesielt og nært fellesskap. Det gir oss mye verdifullt, men det forplikter også, og det er en forpliktelse vi tar. Denne forpliktelsen hilser jeg også med glede i de neste årene, etter at vi har feiret jubileet. Derfor har jeg som samarbeidsminister og som leder av Nordisk Ministerråd lagt ned mye tid og arbeid i det norske formannskapet i regjeringssamarbeidet i år. Arbeidet har vært sterkt lystbetont. Vi har brakt fellesskapet videre, bygd på det og forsterket det gjennom et aktivt formannskap under det programmet vi kaller Morgendagens Norden. Både regjering og storting har vært aktive, noe den framlagte stortingsmeldingen bærer bud om. Vi har klart å sette spor etter oss. De tre hovedområdene i formannskapsprogrammet, barn og ungdom, matvaretrygghet og bærekraftig utvikling, har fått bred politisk og forvaltningsmessig oppmerksomhet og styrket finansiering i det nordiske samarbeidet dette året. Her har både Regjeringen og Nordisk Råds delegasjon i Stortinget samarbeidet godt og ført politikken inn i de nordiske samarbeidsorganer, enten det er på det parlamentariske plan, på regjeringsplan eller på partiplan. I tråd med det norske formannskapsprogrammet har formannskapet tatt et initiativ til styrking av det tverrsektorielle nordiske samarbeidet om barn og unge, og avholdt i august et ministermøte der samarbeid, ansvar og prioritering i det videre nordiske samarbeidet ble diskutert. Det var heldigvis en god oppslutning om denne konferansen, og det er vel verdt å merke seg at det faktisk var 13 nordiske ministere som deltok. Enda viktigere er det kanskje å understreke at flere av ungdommene som deltok, sa: «Nothing about us without us». Det synes jeg forteller ganske tydelig om et nordisk engasjement blant de unge. Det lover også godt for framtiden, både når det gjelder engasjement og deltakelse. Blant temaene var tiltak mot vold og mobbing, bekjempelse av rasisme og intoleranse. Vi må bekjempe rasisme og fremmedfrykt også i en nordisk sammenheng, slik at alle barn og unge får mulighet til å utvikle en trygg identitet i et flerkulturelt Norden. Her ligger en av våre viktigste felles utfordringer på tvers av landegrensene. Vi står overfor en stor oppgave i våre land og i det nordiske samarbeidet, nemlig å få vist våre barn og unge hvilket verdigrunnlag vi bygger våre samfunn på, samt slå fast at de forskjellige kulturer og etniske ulikheter skal møtes med respekt i de nordiske land. Vi har fra norsk side også satt et særlig fokus på barn og unges helse og levevilkår i de nordiske nærområdene – slik representanten Rise bl.a. var inne på – og bidratt til en sterkere og mer samlet innsats mot disse gruppene. Vi har prioritert smittevern, tiltak innenfor forebyggende helsearbeid, tiltak for funksjonshemmede barn samt tiltak for barn under offentlig omsorg. På matvareområdet satte vi inn ressurser for å få utarbeidet og vedtatt en felles nordisk handlingsplan for økt matvaretrygghet i Norden. Det har vi klart. Norden har behov for å samle og koordinere sine krefter slik at Norden får gjennomslag i internasjonale fora der kriterier og standarder for matvaretrygghet bestemmes, og slik at forbrukernes interesser ivaretas. Oppfølgingen av den nordiske strategien for bærekraftig utvikling har også vært viktig under det norske formannskapet, og de nordiske erfaringene fra dette arbeidet var verdifulle felles bidrag under FN-toppmøtet i Johannesburg, hvor bl.a. miljøvernminister Børge Brende målbar nordiske holdninger og løsninger. Jeg er overbevist om at det nordiske eksemplet kan bidra til et bedre grunnlag for et økt og forpliktende regionalt internasjonalt samarbeid på dette området, også i EU. Jeg merker meg for øvrig representanten Bjørn Jakobsens interessante synspunkter på miljøsamarbeidet, problemstillinger og framtidige samarbeidsprosjekter innenfor denne sektor, og jeg tar det med meg i det videre arbeidet. I tillegg har det norske formannskapet sørget for at Ministerrådets samarbeid i Vest-Norden og med Vest-Nordens naboland og regioner nå skal gjøres til gjenstand for en systematisk og strategisk gjennomgang, primært for å gi samarbeidet et politisk løft, slik også representanten Bastesen tok til orde for. Jeg viser til at representanten Brørby bekreftet at Presidiet i Nordisk Råd også er opptatt av dette og har tatt de nødvendige initiativ. I så måte synes jeg det er fulgt opp på en betryggende måte, og vi vil se resultater i løpet av kommende år. Norge har også lagt vekt på å styrke samarbeidet med de frivillige organisasjonene, og la meg nevne en helt aktuell sak. De siste dagene har Foreningen Norden, Norden i Fokus, Norli bokhandel og andre satt det nordiske samarbeidet og nordisk kultur synlig på dagsordenen, med nordiske dager og mye festivitas i Oslo og i andre deler av landet. Igjen ser vi at frivillige organisasjoner er lim i det folkelige nordiske engasjementet, og det er bra. Vi vil senere i høst framlegge en forskningsrapport om innvandrernes foreningsvirksomhet og skal avholde en konferanse om organisasjonenes rolle for integrasjon i samfunnet – igjen settes det frivillige samarbeidet høyt på den nordiske dagsordenen. Til Nordisk Råds sesjon i neste uke framlegger Nordisk Ministerråd åtte ministerrådsforslag. To av disse omhandler oppfølgingen av den såkalte Norrback-rapporten om nordboernes rettigheter – eller skal vi kanskje si mangel på hverdagsintegrasjon for hvermannsen, som det er sagt – i alle de nordiske land og nordiske grensehindringer i sin alminnelighet. Rapporten ble presentert i april 2002, så her holder man et høyt tempo. Både for Ministerrådet og for Nordisk Råd er det viktig å vise at man nettopp i jubileumsåret er villig til og i stand til å ta skritt som fører oss inn i en bedre hverdagsintegrasjon enn det vi har lyktes med hittil. Vi har lagt stor vekt på dette arbeidet, fordi innbyggerne i våre land forventer at å reise, bo, studere, sykebehandles osv. i et annet nordisk land skal være enkelt. Gjennom oppfølgingen av denne rapporten vender nordisk samarbeid på mange måter tilbake til sitt opprinnelige oppdrag om å gjøre livet enklere for nordiske hverdagsmennesker. Denne tilbakevending til det folkelige i det nordiske samarbeidet er svært positiv, men vil på grunn av reell politisk uenighet mellom de nordiske landene og behovet for nordisk konsensus kreve kontinuerlig oppfølging. Vi blir ikke ferdig med det verken i år eller neste år. I perioden 2002–2004 vil vi foreslå tiltak som dreier seg om kunnskapsspredning og informasjon, styrking og forenkling av de nordiske avtalene og nordisk lovharmonisering. Ministerrådet har som en direkte oppfølging av Norrback-rapporten tatt initiativ til forsterking av tjenesten «Hallo Norden». Igjen ser vi nytten av samarbeidet mellom myndighetene og de frivillige organisasjonene. Informasjonsinnsatsen overfor nasjonale myndigheter som særlig kommer i berøring med problemer knyttet til mobilitet mellom de nordiske land, vil bli satt inn fra flere kanter, og Ministerrådet vil finansiere seminarer for offentlig ansatte tjenestemenn i alle de nordiske land, særlig om utfordringer forbundet med mobilitet, de nordiske avtalene og «Hallo Norden»s tilbud. Arbeidet vil også inkludere de berørte fagministerrådene som vil ha en bred gjennomgang av sentrale avtaler. Samarbeidsministrene vil på møtet i Helsingfors i neste uke ta initiativ overfor de berørte fagministerrådene i et systematisk arbeid med nordiske lovharmoniseringsspørsmål i 2003. Til sesjonen legges det også fram konkrete forslag til tiltak for å forbedre funksjonshemmedes forhold ved reiser og flytting innen Norden. Ti konkrete tiltak inviteres Nordisk Råd til å slutte opp om, og igjen ser vi at frivillig engasjement i utredninger gir nordisk nytte i form av resultater, denne gangen gjelder det rapporten «Fri rörlighet för alla – gränshinder för funktionshindrades rörlighet i Norden». Dette er en lovende start på en kontinuerlig og langsiktig prosess for å redusere grensehindringer mellom de nordiske land. Jeg vil nevne at Sverige ventes å gjøre integrasjon på alle nivå til hovedsak i sitt nordiske formannskap neste år. Det er derfor også grunn til å forvente kontinuitet i arbeidet for nordisk hverdagsintegrasjon. Regjeringen legger selvsagt vekt på forholdet til parlamentarikerne i Nordisk Råd. Ministerrådet og rådet er to sider av samme sak – kulturfellesskapet som grunnlag for felles handling. Vi trenger hverandre for å skape politisk dynamikk. Jeg synes vi har lyktes med å forbedre dialogen mellom Nordisk Ministerråd og Nordisk Råd. Mellom Regjeringen og delegasjonen i Stortinget er dialogen svært god. Vi skal drive fram gode saker. En god dialog kan bedre det substansielle innholdet i samarbeidet. Komiteens merknad om en strammere prioritering og en mer fokusert dialog mellom Ministerrådet og Nordisk Råd kan jeg bare slutte meg til. De senere år har Ministerrådet håndtert 80–90 rekommandasjoner hvert år, med et stort antall forslag til tiltak. Engasjementet fra Nordisk Råd er en positiv drivkraft for det nordiske regjeringssamarbeidet, antall tiltaksforslag og rapporteringskrav er stort og bredt. Utfordringen er å få til en mer fokusert dialog for dermed å kunne bidra til en enda bedre dialog. Komiteen påpeker viktigheten av å få Kaliningrad i større grad med i nærområdesamarbeidet. Det kan jeg bare slutte meg til. Ministerrådet og Nordisk Råd har arbeidet lenge og hardt for å få opprettet et nordisk informasjonsknutepunkt i Kaliningrad. Vi vil fortsette disse bestrebelsene overfor Russland. Det vil være av stor betydning for nordisk samarbeid å kunne bidra i forhold til de mange utfordringene Kaliningrad og enkeltmenneskene der står overfor i årene som kommer. Nærområdesatsingen slik den kommer til uttrykk i Ministerrådets budsjett, er relativt stor, og den har vært økende. Summerer vi nærområdeinnsatsen fra de ulike sektorene med selve næromårdeprogrammet, vil nærmere 20 pst. av vårt felles nordiske budsjett gå til samarbeidstiltak utenfor Norden. Det er et konkret eksempel på at det gamle nordiske samarbeidet har fått en ny dimensjon i takt med den politiske utviklingen, hvilket igjen bekrefter at vi gjennom nordisk samarbeid har nådd lenger enn hva hver og en av oss ville ha klart i integrasjonsprosessen i Øst-Europa og på Baltikum. Komiteen ber i en merknad Regjeringen arbeide videre for å fornye de nordiske avtalene, særlig med hensyn til utdanningsavtaler for å lette studentutvekslingen og godkjenning av utdanninger, og viser til Stortingets vedtak nr. 408 av 14. juni 2002 om dette. Jeg kan til dette punktet meddele at Ministerrådet i forbindelse med oppfølgingen av Norrback-rapporten allerede har satt i gang en evaluering av samtlige konvensjoner og avtaler på utdanningsområdet. Videre vil vi på Nordisk Råds sesjon i neste uke legge fram et forslag om en utviklingsplan for Nordisk Ministerråds mobilitets- og støtteprogrammer innenfor utdanningsområdet. Mobilitets- og støtteordningene utgjør i dag et viktig instrument for det nordiske samarbeidet, det avspeiler seg i at ca. 15 000 borgere i Norden og nærområdene hvert år deltar i programmene. Budsjettet for støtte- og mobilitetsordninger innen Norden på utdanningsområdet er på nærmere 80 mill. DKK dette året og dekker fra grunnskolen over videregående utdanning til voksenutdanning. Disse ordningene er viktige politiske instrumenter for å fremme bl.a. kultur-, språk- og verdifellesskap, kunnskap, kompetanse og livslang læring. Det parlamentariske nordiske samarbeidet kan i år se tilbake på 50 års virke, og det legges opp til, som det allerede er sagt, en høytidelig jubileumssesjon i neste uke, i tillegg til to arbeidsdager med mange og viktige saker. I løpet av disse 50 årene har det vært mange fremgangsrike resultater og noen få tilbakeslag. Jubileet vil gi oss en god mulighet til å befeste bildet av det gode og nyttige nordiske samarbeidet, og vi bør legge vekt på at dette også blir brakt ut til allmennheten. Det nordiske samarbeidet skal fortsatt være relevant, interessant og nyttig for de nordiske land, og til gagn for dem som bor i Norden og våre nærområder. Jeg sa innledningsvis at en av de viktigste nordiske utfordringer var å bevisstgjøre de unge om hvilket verdigrunnlag vi bygger våre nordiske samfunn på, og skape forståelse og respekt for de forskjellige kulturene og etniske ulikhetene vi i økende grad finner i de nordiske land. Trygg identitet i et flerkulturelt Norden er grunnlag for å bekjempe rasisme og intoleranse. Hvis jeg da skulle få lov til, nettopp som et jubileumsønske, å nevne en annen viktig sak, vil jeg låne ord fra det festskriftet som Stortingets delegasjon til Nordisk Råd prisverdig har fått laget, og som er et nyttig og informativt dokument både for fortiden og for framtiden. Her skriver tidligere statsminister Kåre Willoch: «Rådets innsats for å utdype det nordiske kulturfellesskap har også vært, og er riktig. Men på ett område er det grunn til skuffelse. Ikke engang retorikken i Nordisk Råd ser ut til å ha bidradd noe som helst til å hindre at de nordiske språkene glir fra hverandre i stedet for å nærme seg til hverandre.» Dette var også representanten Inge Lønning inne på. Også på dette området har vi bruk for et sterkt nordisk engasjement i og utenfor Stortinget, ikke minst er det en aktuell problemstilling i jubileumsåret både for Nordisk Råd og for Nordisk Råds litteraturpris. Det illustrerer også tydelig at mye er gjort, men mye gjenstår. Derfor er det også sterkt behov for det nordiske fellesskap og samarbeid i årene som kommer.