Laila Thorsen (Arbeiderpartiet), 2012-03-29:
Fordelingsmeldingen er en fin oversikt over regjeringens fordelingspolitikk og innsatsen mot fattigdom. Vi har mye å vise til av gode resultater og ordninger, som er kommet på plass de siste 100 årene. Jeg er spesielt opptatt av arbeidslivet, at alle skal ha sin plass der. Her er vi vellykket som nasjon, men det er likevel utfordringer for enkelte grupper. Det er i dag en utfordring for ungdom å komme seg ut i arbeidslivet om de ikke har fullført videregående skole. Ny GIV er et godt tiltak, men her må en følge nøye med på resultatene. De som ikke fullfører skolen i det hele tatt, er veldig utsatt. De vil også ha problemer med å få de jobbene som ufaglærte gjerne fikk før på bensinstasjoner og i dagligvarekjeder, der studenter og folk med fagbrev gjerne går foran i dag. Da kan veien til varig trygd bli kort eller bli et langt løp med sosiale tjenester og et liv i fattigdom. Det beste vi kan gjøre for ungdommene, er å få dem kvalifiserte til arbeid på sitt vis. Arbeids- og velferdsetaten har en rekke virkemidler for å få folk i arbeid. Det er oppfølging av dem som er sykmeldte, oppfølging av dem som mottar dagpenger, arbeidsavklaringspenger, økonomisk sosialhjelp, kvalifiseringsprogrammet, lønnstilskudd, tidsubestemt lønnstilskudd, arbeid med bistand, arbeidspraksisplasser ofl. Disse må ikke bli en sovepute for å få folk ut i sitt eget liv. Vi kan tenke oss tanken at vi selv har en arbeidspraksisplass over lengre tid – da vil drømmen om fast arbeid og egen lønn for egen innsats melde seg. Jeg ønsker meg et samfunn der flere arbeidsgivere er med og tar et samfunnsansvar og har ulikhetene ansatt hos seg. Det er flere arbeidsgivere som er flinke til dette i dag, men her har vi en jobb å gjøre. Fattigdom er flere ting. Det viktigste redskapet vi har for bekjempelse er arbeid. Jeg kjenner en dame som er enslig og har en sønn. De to har bodd sammen i mange år alene, så langt tilbake som jeg kan huske. Hun var flere år utenfor arbeidslivet. Sønnen hennes, som gikk i barnehage med guttene mine, sa alltid når jeg skulle hente guttene mine: Laila, du er så veldig glad, du. Det var gøy å høre at en gutt syntes jeg var glad, men jeg gjorde meg også noen tanker. Jeg visste at moren hans lå på benken hjemme, på sofaen i stua, utenfor aktivitet og utenfor arbeidslivet. Stønadsordningene til moren gikk på hell, og hun begynte å jobbe. Fra sidelinjen kunne du se en mamma som blomstret opp. Den lille familien fikk seg etter hvert en liten hvit Honda, gutten begynte i en av byens fotballklubber, og han strålte på en annen måte når jeg traff ham. Han fortalte om sine opplevelser i stedet for at han fortalte meg hvor glad jeg var. Alle barn blir rikere om de har foreldre som er i arbeid – ikke bare økonomisk, men vi foreldre får en annen dimensjon med oss hjem. Alle barn skal ha rett til opplevelsen av å delta i en fritidsaktivitet. Hvis ikke foreldrene har råd til dette, høres det i denne salen i dag ut som om det ikke finnes ordninger. Det er en rekke ordninger, men disse brukes ikke godt nok. Dette må vi følge opp. Folketrygdloven er på rundt 800 sider. Den er både et vitnesbyrd og et resultat av 100 års aktiv utbygging av sosial trygghet – et bevis på den bæresøylen folketrygden er i samfunnet vårt. Her kan vi ikke bare velte dette ved å gjøre kjappe, kvikke vedtak. Vi må videreutvikle velferdsordningene på en god og smart måte.