Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2010-02-11:
Opplysningsvesenets fond består av store verdier. Mye av verdiene stammer fra før reformasjonen og er således godt dokumentert som verdier som er gitt Kirken, særlig gjennom gaver og arv. Fondet og bruken av dets midler er beskyttet av Grunnloven § 106. Fondet er et selvstendig rettssubjekt, og eierskapet til fondet er uavklart. Jeg var i den heldige situasjon at jeg var saksordfører i lovsaken som ble behandlet her i 2008, og som endte med at et knapt flertall vedtok å endre § 5 i lov om Opplysningsvesenets fond, slik at tomtefesteinstruksen kunne gjøres gjeldende overfor OVF. Det sto hard strid i Odelstinget om lovendringen og instruksen var i strid med Grunnloven § 106 eller ikke. Et knapt flertall, bestående av regjeringspartiene, baserte sin konklusjon på to av regjeringspartienes politiske lovnader i valgkampen, uten særlig hensyn til Grunnlovens begrensninger. Det kan også stilles spørsmål ved om det reelt sett var flertall i Odelstinget for lovendringen. Dersom regjeringspartiene ikke hadde vært bundet sammen av pålegg fra Regjeringen, kan det være at utfallet i salen hadde blitt annerledes, og det er verdt å merke seg i et spørsmål hvor Grunnloven er tema. Under debatten om Innst. S. nr. 254 for 2007–2008 om å innhente Høyesteretts betenkning i forhold til grunnlovmessigheten av lovendringen uttalte representanten fra regjeringspartiene, Øystein Djupedal, bl.a.: «Hvis det senere skulle vise seg at dette ikke var riktig, vil det være Høyesterett som i så fall vil si at Stortinget ikke var på trygg juridisk grunn. Det ville jeg være lei meg for, men det vil da være framtid – og ikke nå.» Det indikerer at regjeringspartiene anså det som å være opp til Høyesterett å løse opp i grunnlovsspørsmålet i ettertid. Under behandlingen av selve lovsaken gjennomførte kirke-, utdannings- og forskningskomiteen åpen høring. Av juridisk ekspertise som ble hørt, var det bare Regjeringens egne jurister som mente at lovendringen var i samsvar med Grunnloven. Oslo tingrett har avsagt dom i saken. Kirkelig arbeidsgiver- og interesseorganisasjon reiste sak mot staten, og dommen ble avsagt. Staten tapte saken fullstendig og ble idømt motpartens saksomkostninger. Fremskrittspartiet mener at det vil være en fordel for staten og ikke minst for Opplysningsvesenets fond dersom en slapp ytterligere kostnadskrevende rettsrunder om dette. En har sett en økende tendens til at enkelte juridiske miljøer velger å tolke Grunnlovens bestemmelser i samsvar med Stortingets flertallsforståelse til enhver tid. Høyesterett har bidratt til denne utviklingen, og det er en bemerkelsesverdig og svært uheldig tradisjon som det neppe er noe formelt grunnlag for å holde seg til. Endringer i Grunnloven krever to tredjedels flertall i Stortinget. Å legge til grunn en tolkning av Grunnloven på bakgrunn av et syn som deles av et simpelt flertall i Stortinget, vil være i strid med Grunnlovens ånd og i stor grad tilsidesette hensikten med Grunnloven § 112 i viktige spørsmål. Professor Eivind Smith skriver i sin nye bok, «Konstitusjonelt demokrati», på side 368: «Et konstitusjonelt demokrati(og en rettsstat) må fastholde at rettsregler gjelder inntil de er formelt endret. På det konstitusjonelle området må utgangspunktet være at grunnloven endres ved vedtak etter § 112, ikke gjennom uttalelser i forarbeidene til ordinære lover.» (og en rettsstat) Det er naturligvis nødvendig å merke seg at det ikke ville vært noe i veien for at tomtefesteinstruksen ble gjort gjeldende for OVF, men for å få det til må en altså gå veien om grunnlovsendring. Det skal ikke finnes noen snarvei til å endre Grunnloven. Det bør være et mål for dette hus – og for så vidt også for Høyesterett – at Grunnlovens stilling ikke svekkes. Dersom Grunnloven skal ha en fortsatt sterk stilling i norsk politikk og rettsvesen, må respekten for klare grunnlovsbestemmelser opprettholdes. Stortingsflertallet hadde dessverre ikke Grunnlovens interesse i bakhodet da lovendringen ble vedtatt i 2008. Jeg føler meg trygg på at Norges Høyesterett er seg sitt ansvar bevisst og vil vurdere saken når den ender der – hvis vårt forslag ikke blir vedtatt – på fritt juridisk grunnlag, på samme måte som Oslo tingrett gjorde. Opplysningsvesenets fond er påført store tap allerede. Regjeringspartiene hevdet i sin argumentasjon under lovdebatten at OVF ikke skulle lide økonomiske tap som følge av lovvedtaket. Historien viser at dette ikke er fulgt opp, og at tapene til OVF er svært store, og blir stadig større. Det er ikke lagt frem noen tanker om hvordan OVF skal kompenseres, og den eneste kompensasjon som vil være av betydning, er at tapet erstattes krone for krone. Det er således merkelig at ikke regjeringspartiene støtter forslag nr. 1 i innstillingen, for det er i realiteten i tråd med det daværende kirkeminister sa både til OVF og til Stortinget. Jeg registrerer at løfter går fort ut på dato, og det er også verdt å merke seg for Høyesterett. Jeg vil ta opp de forslag som ligger i innstillingen, som Fremskrittspartiet står alene eller sammen med andre om.