Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2009-05-04:
Rett før vi startet denne debatten kom det nye tall fra EU-kommisjonen om den økonomiske utviklingen i EU-landene. Nå er vi altså der hvor BNP vil falle med 4 pst. i år i denne sonen, og arbeidsledigheten kan komme opp i 11 pst. neste år. Også for 2010 forventer nå kommisjonen at økonomien vil falle – om ikke med mer enn 0,1 pst. Men dette er en kraftig nedjustering siden forrige anslag, som var i januar. Da ventet man et fall på kun – og det er rart å si «kun» i denne sammenheng – 1,9 pst. for inneværende år, mens man ventet realvekst neste år. Det er altså snudd til en nedgang, og det er klart at dette får innvirkning også for norsk økonomi. Spørsmålet Sanner reiser i interpellasjonen, er på mange måter et av de viktigste spørsmål som kan stilles når det gjelder utformingen av den økonomiske politikken både for dette året og for de neste årene. Så vet vi – og det får vi si – enten vi sitter i posisjon eller i opposisjon, at det ikke er et enkelt svar å gi, og at vi ikke lever i et vakuum i dette landet. Vi kan ikke garantere at bedrifter ikke skal gå over ende, at ingen skal miste arbeidsplassene som følge av de økonomiske nedgangstidene. Det gir jeg finansministeren rett i. Men noe kan vi gjøre, og det har vi også diskutert på Kristelig Folkepartis landsmøte denne helgen. Selv om man gjennom mediene kan få inntrykk av at det stort sett er helt andre ting som har vært diskutert der, har dette også vært tema. Vi holder fast ved at vi kunne kommet i gang tidligere innenfor inneværende års budsjett med å gjøre noe for å møte den nedgangen vi alle ser. Vi foreslo altså for første gang en større oljepengebruk enn det Regjeringen selv foreslo i det opprinnelige budsjettet for dette året. Vi mente at Regjeringen var for sen på labben i fjor høst. Så synes vi også – selv om det er modifikasjoner – at Regjeringen har hatt noen ideologiske sperrer når det gjelder å gi næringslivet bedre skattemessige vilkår i en utfordrende tid. Men jeg håper og tror at det finansministeren sier, er riktig, at man er fleksibel, og at vi også vil gjenkjenne det når vi kommer til framleggelsen av revidert nasjonalbudsjett. Men Regjeringens skatteskjerpelser i fjor høst burde vi vært foruten. I sine 1. mai-taler har statsministeren og finansministeren lagt vekt på at vi skal ha den laveste ledigheten i Europa, og det er jo et tilsynelatende godt mål. Poenget er at vi er der allerede. Vi må jo måles mot de muligheter vi har i dette landet til å motvirke ledigheten – og vi har statsfinansielle instrumenter i en helt annen divisjon enn de aller, aller fleste land. Da må også ambisjonene våre tilsvare de mulighetene vi faktisk sitter med. Men jeg er klar over at det selvfølgelig er mer behagelig å bruke en slik målsetting enn å tallfeste hva man har som mål for å få ledigheten så lav som mulig. Hva kan vi så gjøre, slik representanten Sanner inviterer til? Vi mener fortsatt at man kan gjøre mer på ulike områder – fleksibiliteten innenfor permisjonsreglementet, at man videre kan se på hva man målrettet kan gjøre mot eksportindustrien, som i mange tilfeller sliter. Vi kan ikke lage etterspørselen utenlands, men vi kan lette situasjonen for de bedriftene det gjelder, og vi kan øke – der er vi enige med Regjeringen – etterspørselen innenlands, slik at f.eks. bygg- og anleggsbransjen får mer å gjøre enn om man ikke brukte de instrumenter vi faktisk rår over. Vi kan, som det er sagt, øke kompetanseoppbyggingen for dem som nå ikke har jobb lenger, og vi kan satse på høyere utdanning. Der forventer vi at Regjeringen kommer i revidert. Det er nesten utrolig å se at mange studieplasser innenfor ulike sektorer må, slik det ligger an nå, redusere opptaket for neste år på ulike områder. Så vi kommer tilbake i revidert budsjett og håper det kan bli et felles løft for å sikre at så få som mulig må stå i ledighetskø.