Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-04:
La meg også starte med å takke Line Henriette Holten Hjemdal og Kristelig Folkeparti for å sette denne saken på dagsordenen. Avfallspolitikken er ikke av de miljøpolitiske temaene jeg har maktet å engasjere meg spesielt sterkt i personlig, så langt, men det er et område hvor et utmerket embetsverk har gjort en skikkelig god jobb. Regjeringen la fram en rekke synspunkter på dette i en bred gjennomgang av avfallspolitikken i statsbudsjettet for 2009. Vi vil selvsagt også fortløpende vurdere hele dette feltet. Vi vil komme tilbake til Stortinget med de vurderingene vi gjør, også nye politiske initiativer. Og det er en selvfølge, som det framføres av opposisjonen, at man ser dette i forhold til klimapolitikken. Avfallspolitikk og klimapolitikk er ikke ett og det samme, men de henger tett sammen. Nå er det mye positivt som har skjedd. Siden 1995 er gjenvinningsgraden i Norge økt fra 50 pst. til nærmere 70 pst. For en god del avfallstyper har vi egne returordninger som drives av næringslivet, hvor man har oppnådd svært gode resultater. Det er positivt at bransjene selv tar ansvar. Det er også veldig viktig at farlig avfall tas forsvarlig hånd om, og det er derfor positivt at andelen farlig avfall som går til ukjent håndtering, går ned, også på en del områder av innsamling av elektronisk avfall, hvor man har hatt stor vekst i returordningene. Men det grunnleggende problemet på hele området, som ikke minst representanten Hedstein fra Venstre var inne på, er at selv om man har suksess på veldig mange av de avfallspolitiske områdene, hjelper det lite når selve avfallsmengden drastisk øker. Vi har kommet langt i gjenvinning. Vi har gode ordninger på mange områder. Men det er en dramatisk vekst i alle avfallsmengder som følge av den økonomiske veksten. Det kan selvsagt i en tid med finanskrise midlertidig komme til å endre seg, men det vil likevel ikke forandre de underliggende trendene i retning av stadig større avfallsmengde. Derfor vil Regjeringen i tiden framover ha et stadig økende fokus på avfallsforebygging. I Regjeringens forslag til statsbudsjett er det satt av 3 mill. kr til et prosjekt for avfallsforebygging hvor vi skal prøve ut og vurdere ulike tiltak og virkemidler. Flere av partiene – SV, Venstre og andre – har vært inne på dette i debatten, og vi vil gjøre det vi kan for avfallsforebygging. Men vi må nok innrømme at det kommer til å bli et svært krevende og vanskelig felt, hvor det ikke er opplagt hva grepene er for å få det til. Desto viktigere er det å ha en tett dialog mellom regjering og storting for å se på hva som kan gjøres, og involvere alle gode krefter i resten av samfunnet i en høyttenkning om hvordan vi skal få det til. De virkemidlene i avfallspolitikken som vi i dag har, og som vil stimulere til at de miljømessig beste løsningene for håndtering av avfallet blir valgt, er bl.a. avgifter på sluttbehandling av avfall, produsentansvarsordninger for en del avfallsfraksjoner og direkte reguleringer av deponier og behandlingsanlegg. Flere av talerne har i debatten vært inne på forbudet mot deponering av nedbrytbart avfall. Det trer i kraft fra 1. juli 2009. Og som Inga Marte Thorkildsen og flere andre har vært inne på: Det er et veldig viktig grep som både får ned avfallsmengden og vil stimulere til nytenkning og økonomisk utvikling på alternative områder. Det er veldig gledelig at det har vært bred politisk enighet om dette forbudet, og jeg er fornøyd med at vi nå er i ferd med å gjennomføre det. Deponiforbudet vil bidra til betydelige reduksjoner i klimagassutslippene fra deponiene, og det vil samtidig gi bedre rammebetingelser for utnyttelse av ressursene i avfallet. Statens forurensningstilsyn arbeider med å utvikle veiledningsmateriale som skal være til hjelp i fortolkningen av regelverket. Det vil foreligge på nyåret 2009. Det legges opp til en streng praksis med hensyn til dispensasjoner fra forbudet, og det vil bare bli gitt dispensasjon der hvor det foreligger en plan for hvordan man skal løse problemene over tid, og ikke – så å si – bare til dem som er dårligst i klassen, senest ute eller ikke gjør noe. Vi er klar over at det vil være mangel på nasjonal behandlingskapasitet når deponiforbudet trer i kraft. Det er imidlertid betydelig ny forbrenningskapasitet under utbygging og planlegging. Utfordringen synes derfor først og fremst å være å stimulere til økt materialgjenvinning og biologisk behandling av avfallet. Jeg vil følge med på utviklingen og se på behovet for ytterligere tiltak for å øke gjenvinningsgraden og den nasjonale behandlingskapasiteten. Jeg tror at den aller største utfordringen er å redusere den totale avfallsmengden i samfunnet, og ser fram til en debatt om hvordan vi i fellesskap kan klare å få det til.