Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2015-11-17:
La meg først takke representanten Olemic Thommessen for å ha reist en veldig god og viktig interpellasjon. Parlamentene verden over er nødt til å ta opp nettopp disse spørsmålene: Hvordan skal vårt land arbeide for å nå de gode bærekraftsmålene? Hva har de å si for oss? Hvordan må vi endre oss – både her hjemme i Norge og når det gjelder vår innsats i verden? Vi lever i en krevende tid. Det er mange spørsmål som preger den politiske dagsordenen. Denne høsten har flyktningsituasjonen preget dagsordenen her i Norge og i resten av Europa, og i helgen så vi brutale terroraksjoner som tok nær 200 liv i Beirut og Paris. Vi må gjøre mer for å møte denne brutale ondskapen. Vi må møte den med sikkerhetspolitikk, med etterretning og politi. Den må møtes med forebyggende arbeid for å hindre at folk radikaliseres i Norge og Europa. Men kanskje det aller viktigste vi må gjøre, er å få en verden i mer stabilitet. Vi må få bedre sikkerhet gjennom å nå FNs bærekraftsmål. Bedre fordeling av verdens ressurser, kamp mot fattigdom, utdanning til alle og det å løse klimakrisen er kanskje det aller viktigste vi kan gjøre for å forhindre at ekstreme grupper slår rot. Jeg er bekymret for at alle de akutte krisene vi ser i verden, skal ta fokuset bort fra det som er de egentlige akutte krisene, men som er der hele tiden. For det er klart at når 1 milliard mennesker lever i sult, er det en akutt krise både for dem og for verden, selv om det ikke oppleves sånn hver eneste dag. Klimakrisen er en helt akutt krise som verden gjennom flere år ikke har klart å møte. Derfor kan ikke svaret fra Norge og Europa være at vi skal gjøre mindre med det som er de store globale utfordringene fordi vi har utfordringer her hjemme. Nettopp derfor er bærekraftsmålene så viktige – de rammer inn det som er våre felles forpliktelser. Jeg hørte statsministeren holde gode innlegg på vegne av Norge da hun var i New York i høst. Derfor var jeg overrasket da regjeringen foreslo så store kutt i vår internasjonale bistand kun få uker etter. Vi har gjort det vi nettopp ikke burde gjøre: kutte til det som er de globale utfordringene fordi vi har utfordringer her hjemme. Det er klart at store kutt til regnskog, til fornybar energi og til fredsarbeid vil svekke vår innsats og vår mulighet til å nå bærekraftsmålene. Både statsministeren og interpellanten tok opp godt styresett. Jeg er helt enig i at her kan Stortinget spille en viktig rolle. Det kan også sivilsamfunn. Sivilsamfunn har en viktig rolle for å sikre godt styresett, og sivilsamfunnet har hatt mye å si for norsk utenrikspolitikk. Tenk på hva fagbevegelsens innsats og Kirkens innsats i Sør-Afrika hadde å si for Norges innsats mot apartheid i Sør-Afrika, eller hva Norsk Folkehjelp har hatt å si for vår innsats i Sør-Sudan. Det er klart sivilsamfunn har en viktig rolle. Jeg mener det er problematisk med de store kuttene som sivilsamfunn har foreslått. Jeg vil også peke på at vi må ha gode, globale arenaer for å nå bærekraftsmålene. Da er jo FN den aller viktigste, og når FN ber verden innstendig om ikke å kutte, er det et stort problem at land som Norge kutter til kanskje den viktigste FN-organisasjonen, nemlig UNDP. Det er dårlig, og det er problematisk, fordi det er reelle kutt, men det er også et fryktelig dårlig signal. Det er klart det er utfordringer her hjemme i Norge, men vi er fortsatt et av verdens mest privilegerte land. Når vi ser oss nødt til å kutte, hvilke andre land i verden er det vi mener ikke kan gjøre akkurat det samme? En av oppgavene vi som storting har, må være å gjøre bærekraftsmålene bedre kjent. Vi må få befolkningen i Norge til å få bærekraftsmålene til å bli en del av sine mål. I Drammen kommune så vi hvordan de jobbet veldig systematisk med FNs tusenårsmål. De jobbet inn mot barnehagen og inn mot skolen. Ifølge en undersøkelse i Norge var tusenårsmålene ganske lite kjent, men i Drammen kommune var det 25 pst. som visste om dem. Ungene tok med seg den kunnskapen de hadde lært i barnehagen og på skolen, hjem. Vi bør også diskutere hvordan vi kan gjøre bærekraftsmålene bedre kjent i Norge. Til slutt: Bærekraftsmålene skal gjelde like mye for alle land. De har like mye å si for Norge som de har for Nigeria. Hva skal de ha å si for oss? Hvordan må vi strekke oss for å nå bærekraftsmålene her hjemme? Jeg mener at her er det aller viktigste vi kan gjøre for å redusere våre klimagassutslipp: Vi skal bli et lavutslippssamfunn. Det høres ut som en enkel ting å si, men sannheten er at det er en fryktelig vanskelig og stor ambisjon. Skal vi bli et lavutslippssamfunn i 2050, må vi bli et ganske annet samfunn enn det vi er i dag. Her må Stortinget samle seg om en mer offensiv klimapolitikk, både for å nå egne mål og for å være med og nå FNs bærekraftsmål.