trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bengt Morten Wenstøb (Høyre), 2014-01-16:
Det nordiske samarbeidet har utviklet seg gjennom mange år og bygger på prinsippet om at det er noe vi har felles, som det er viktig å ta vare på. Dette dreier seg om språk og kultur, men også om en bestemt måte å bygge våre samfunn på, der et sosialt sikkerhetsnett er viktig for å ivareta de som faller utenfor. Noen kaller det den nordiske velferdsmodellen. Siden flere av de nordiske landene har blitt medlem av EU, er det naturlig å stille spørsmål om hvilken rolle Nordisk råd skal spille i årene framover. Utenrikspolitikk og forsvarspolitikk har tidligere ikke vært temaer i det nordiske samarbeidet, men kan nå være viktige temaer å diskutere i framtiden. Det er viktig å koordinere sentrale nordiske spørsmål når man er på møter i internasjonale organer som FN, NATO og EU. Samtidig må vi ha tydelige norske standpunkter i viktige politiske spørsmål som menneskerettigheter, sosialpolitikk og ungdomsarbeidsløshet. En utfordring vi står overfor, er at vi ikke kan løsrive Norden fra Europa. Mer enn noen gang ser vi at viktige politiske spørsmål som klima er grenseløse. De er grenseløse i den forstand at de ikke bare kan løses i en nordisk kontekst. Vi har utfordringer i Europa utover det økonomiske. Vi har en generasjon ungdom som står uten arbeid, og som mister troen på nasjonalstatens evne til å løse deres problemer. Det er alvorlig av to grunner: Dels gir det grobunn for fattigdom, men det gir også mindre tro på demokratiet – noe som er grunnlaget for velstandsutviklingen i Europa. Det er ingen grunn til å tro at ungdomsarbeidsløshet ikke kan ramme de nordiske landene. Det er mer et spørsmål om når og hvordan vi løser disse utfordringene. På dette området kan det nordiske samarbeidet utvikle en løsning, i både en nordisk og en europeisk ramme. Vi har tradisjon for å balansere en aktiv næringsutvikling med statlige virkemidler for å nå høy sysselsetting i dårlige tider. Det grenseløse Europa handler også om å ha tydelige sosialpolitiske mål og virkemidler. Trafficking og sosial dumping er områder der det nordiske samarbeidet kan ha en lederrolle og utvikle en politikk for Europa. Norge og Norden har hatt en sentral rolle i den moderne menneskerettighetstenkningen. Den rollen bør vi fortsatt ha. I et stadig mer utfordrende bilde av brudd på menneskerettighetene globalt bør vi sette standarden lokalt.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2014-01-16:
Arbeidet mot internasjonal terrorisme har stått på dagsordenen i FN i flere tiår. Det er i regi av FN utviklet 13 internasjonale konvensjoner som rammer ulike former for terrorhandlinger. Norge er part i de tolv første, og nå skal vi ratifisere også den trettende. Den internasjonale konvensjonen mot kjernefysisk terrorisme ble vedtatt i FN allerede i april 2005 og åpnet for undertegnelse samme høst. Norge var blant de første til å undertegne – den 16. september. Den er nå undertegnet av 115 stater og 86 parter. Formålet med konvensjonen er bl.a. å hindre at terroristgrupper får tilgang til kjernefysiske våpen og materiale samt å styrke det eksisterende rettslige rammeverket mot terrorisme. Konvensjonen pålegger partene å gjøre det straffbart å inneha og/eller bruke radioaktivt materiale, kjernefysisk materiale eller kjernefysiske innretninger med sikte på å utføre ulike typer terrorhandlinger gjennom et samarbeid mellom politi og rettsvesen for å forhindre, etterforske og straffeforfølge slik kriminalitet. Konvensjonen pålegger også landene å sikre kjernefysisk materiale i samsvar med standarder som er fastsatt av Det internasjonale atomenergibyrået, IAEA. Da vi undertegnet konvensjonen, ble det lagt til grunn at norsk straffelovgivning allerede rammet de fleste forhold som konvensjonen krever kriminalisert, men at gjennomføringen av konvensjonen ville kreve visse endringer i straffeloven. Forslag til disse nødvendige endringene for norsk ratifikasjon ble fremmet i Ot. prp. nr. 8 for 2007–2008, Om lov om endringer i straffeloven 20. mai 2005 nr. 28 mv. Problemet har imidlertid vært at straffeloven av 2005 ennå ikke er satt i verk. For å legge til rette for norsk ratifikasjon av konvensjonen ble straffeloven av 1902 endret i juni 2012, samtidig som det ble gjennomført enkelte mindre justeringer i straffeloven av 2005. Disse lovendringene sikrer at Norge kan gjennomføre konvensjonen om kjernefysisk terrorisme fullt ut og vil altså ikke kreve lovendring eller andre tiltak utover det som allerede er satt i verk. En enstemmig komité ser konvensjonen som et nytt, solid instrument i nasjonal og internasjonal bekjempelse av kjernefysisk terrorisme, og anbefaler at den ratifiseres. Norge vil derved ha ratifisert alle de 13 FN-konvensjonene som rammer ulike former for terrorhandlinger.
Trine Skei Grande (Venstre), 2014-01-16:
Jeg vil takke utenriksministeren for et gromt svar – jeg tror han har et oppriktig engasjement. Jeg er glad for at budsjettet går i riktig retning. Jeg hadde også tenkt å følge opp spesielt når det gjaldt Syria. Så jeg er glad for det som utenriksministeren sa om dette også. Sjøl om nøden er forferdelig og forholdene for veldig mange av disse flyktningene er noe som vi alle tenker mye på, tror jeg, er det viktig at vi ikke får tapte generasjoner av barn under sånne konflikter, der vi ser at de får verken skolegang eller vaksiner, noe som gjør at det blir vanskelig for landet å reise seg igjen den dagen det må gjøre det – for den dagen vil komme. Jeg har lyst til å stresse de to punktene jeg hadde til slutt – som jeg tipper at utenriksministeren ikke hadde forberedt seg på, men som han skal få anledning til å si noe om nå – om de andre målene vi har i bistandspolitikken. De gruppene som virkelig er utenfor når det gjelder utdanning, er fra land som det ikke er lett å støtte på grunn av korrupsjon, dårlig styresett og mange av de andre tingene, som gjør at vi kanskje trekker oss ut og bort. Spørsmålet mitt – punkt 1 – til utenriksministeren er: Hva skal vi gjøre for å nå de barna som har fått tildelt politiske ledere det ikke er lett å samarbeide med om bistandsprosjekter? Det andre er: Når OECD sier at vi skal ha klare resultatmål, fører det til at en veldig målstyring av bistanden gjør at de ungene som kanskje ikke lærer så lett, eller er marginalisert, som f.eks. funksjonshemmede barn, blir dyttet ut av disse strukturene fordi man ikke kan måle resultatene like effektivt og godt, krone for krone, som man kan for andre barn? Det er heller ikke alltid så lett å måle utdanningas virkning, sjøl om alle er enige om at den er sterk for et lands utvikling. Så jeg lurer på om statsråden kan si noe om OECD-målene om resultater og når målene kommer i konflikt med andre mål vi har satt oss innenfor bistand.
Trine Skei Grande (Venstre), 2014-01-16:
Det er et kjent trøndersk slagord som sier at «det e itjnå som kjem tå sæ sjøl» – så heller ikke i denne satsinga. Derfor er jeg veldig glad for at utenriksministeren har vært klar på at skal man ha det målet man har for å styrke utdanning som en del av satsinga innenfor bistand, må man for det første gjøre det som den forrige regjeringa ikke gjorde, nemlig å sette inn utdanning som en del av målsettingene for bistandspolitikken, men man må også ta en lederrolle internasjonalt for å løfte utdanning inn på den internasjonale arenaen, der Norge må ha en ledende rolle. For vi må lede, skal vi klare å få til en sånn satsing. I jobbinga mi med denne interpellasjonen har jeg hatt mye hjelp av de norske NGO-ene, spesielt Redd Barna, som jeg gjerne vil takke, som jeg tror står klar for å være på lag med utenriksministeren for å komme i mål med en sånn type satsing. Så har jeg holdt på med politikk såpass lenge at jeg sjelden blir provosert av at folk blir enig med meg. Derfor er jeg kjempeglad for at det har vært så bred enighet i Stortinget i dag, at så mange har valgt å delta, og at så mange sier at dette er en av de viktigste satsingene innen bistandssektoren. Det er kjempebra at vi i Stortinget har så bred enighet om denne satsinga, det er kjempebra at det nå kommer inn på målsettinga, og da kan vi kanskje klare å komme i mål. Så med en NGO-verden som er både kompetent og sulten, og med et samlet storting, bør utenriksministeren klare å komme i mål med å løfte dette. Jeg vil gjerne takke for en så bred deltakelse i Stortinget i en så viktig debatt.
Mette Tønder (Høyre), 2014-01-16:
I den siste tiden har debatten gått rundt likestilling og glasstak her i vår lille, beskyttede verden. Er glasstaket borte, blankpusset eller lever det i beste velgående? Dette er en viktig debatt, men sett i sammenheng med det betongdekket som ligger over kvinners mulighet til utdanning på verdensbasis, så er debatten som reises av Venstre her i dag, enda viktigere. Regjeringsplattformen sier at regjeringen skal prioritere jenters rett til utdanning i fattige land og ta en global lederrolle i arbeidet for at alle barn skal få utdanning. Målet er altså en verden med muligheter for alle. Vi vet at utdanning er veien ut av fattigdom, og det er fortsatt slik at flere jenter enn gutter holdes ute fra skolegangen. Kvinners verdi er betydelig mindre enn menns verdi i mange land. Det betyr at vi skylder dem hjelp, og vi må hjelpe mer. Vi må fortsette å jobbe for grunnleggende menneskerettigheter, for kvinners rett til utdanning og for kvinners rett til å være likestilte med menn. For barn som går på skole, jenter som går på skole, er det mindre fare for å bli utnyttet i sexindustrien. De har lettere for å skaffe seg inntekt, og de blir i mindre grad tvangsgiftet og gravide i ung alder. Vi kan ikke endre alle kulturer i alle land vi samarbeider med, men vi kan gi vårt lille bidrag, sånn at alle barn får et bedre utgangspunkt for sitt eget liv. Derfor bør vi satse mer på utdanning i vår utviklingshjelp. Over en milliard mennesker lever fortsatt i ekstrem fattigdom, og mer enn 50 millioner barn får ikke utdanning. Erna Solberg leder FNs generalsekretærs pådrivergruppe for tusenårsmålene og har en sentral rolle i kampen for sosial og økonomisk utvikling. Jeg er stolt av vår kvinnelige statsminister, vår mannlige statsråd og en samlet regjering som engasjerer seg for å gjøre verden bedre for barna og de kommende generasjoner.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2014-01-16:
Jeg vil starte med å takke statsråden for svaret. Noen få kommentarer innenfor rammen av de 3 minuttene jeg har: Statsråden var inne på at problemet oppsto under forrige regjering. Ja, det er det ingen som har lagt skjul på – det var jo nettopp derfor en rettet fokus mot luftfarten i handlingsplan nr. 3. Når det gjelder problemet jeg reiste med at politikerne kan mene noe, og så skjer det noe annet i administrative etater, la jeg ikke dermed ansvaret på sittende regjering. Jeg reiste det mer som et eksempel på en systemsvikt som kan oppstå – det er jeg helt sikker på – uansett hvem som sitter i regjering. Vi trenger systemer som gjør at de beslutningene vi tar, og de politiske bestillingene vi gir, faktisk blir gjennomført, og at beslutningene trekker i riktig retning. Jeg sa også i det første innlegget at det er positivt at statsråden viderefører arbeidet med rapporten, og jeg imøteser at Stortinget også involveres i debatten om de konkrete forslagene som kommer i rapporten. Så det synes jeg også er positivt. Jeg har lyst til å tilføye at det også er viktig at konklusjonene drøftes grundig med partene i arbeidslivet, både representanter for flyselskapene og representanter for de ansatte. Det er også positivt at saken nå tas opp på et internasjonalt nivå, for dit må vi for å klare å finne løsninger. Brevet har jo på en måte blitt annonsert flere ganger. Første gangen var 1. november i fjor. Når brevet ble sendt i går, har det sikkert sammenheng med at dette er kompliserte spørsmål, men jeg tillater meg også å tenke at denne interpellasjonen kanskje var mitt lille bidrag til at det brevet fikk frimerke på seg og ble sendt av gårde. Jeg tolker statsråden dit hen at han deler den oppfatninga at den utviklinga vi ser, ikke er ønskelig, og at vi deler noen av oppfatningene av hva som er problemet her, nemlig en fragmentert bransje – reguleringer og rammebetingelser internasjonale på noen områder, men ikke på det kanskje viktigste, det som handler om betingelsene for de ansatte. Kontrollproblemet når en flyreise ikke lenger er ett produkt, men en sammensetning av mange operasjoner fordelt på ulike selskaper og ulike lokasjoner, er et annet. Statsråden var så vidt inne på at noen selskaper går foran og er kreative når det gjelder å kutte kostnader. At lønn og arbeidsforhold er det som blir salderingsposten, er ikke noe nytt, og det er ikke veldig kreativt. Det er på en måte det som ligger i bånn for hele utviklinga i arbeiderbevegelsens historie i Norge, at kapitalen trenger å rammes inn av et lovverk for å sikre forholdene for dem som jobber i ulike næringer, så også luftfarten.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2014-01-16:
Jeg vil takke for debatten. Jeg synes det er mange viktige poeng som har kommet fram her, og jeg har et håp om at Det norske storting er rimelig samstemt i hvor en vil. Jeg synes det er litt synd at det største posisjonspartiet, Høyre, valgte ikke å delta i debatten, men jeg regner med at statsråden, selv om han er fra et annet regjeringsparti, har kustus på den saken, sånn at vi også kan regne med det største regjeringspartiet når vi skal jobbe videre med spørsmålene. Hva er sosial dumping?, er blitt reist her som spørsmål. Jeg har lyst til å understreke at utgangspunktet kan jo ikke være hvor huset ditt står, men hvor du faktisk jobber. Det handler om hvem du konkurrerer med, og det handler om å hindre undergraving av norske lønns- og arbeidsvilkår. Så skulle jeg ønske at statsråden i sitt siste innlegg også sa litt mer om hvordan en tenker å jobbe videre. Stortinget skal tas med i diskusjonen – det er bra. Hva med regjeringas internasjonale kontakter og nordisk samarbeid? Den danske statsrådkollegaen til statsråd Solvik-Olsen jobber med akkurat de samme tingene og har et utvalg på gang som skal legge fram en rapport i mars 2014. Det er veldig godt timet. Det ville helt sikkert gi større tyngde innad i EU-systemet hvis en f.eks. kunne samordne seg på nordisk nivå. Den 11. februar skal representanter for de ansatte i bransjen delta i en høring i EU-parlamentet. Det hadde sikkert vært en styrke for den deltakelsen å ha muligheten for å bli hørt fra de ansattes organisasjoner i EU – at en kan vise til at her er faktisk de ansattes organisasjoner og den norske regjeringa samkjørt. En kan bruke momenter som er nevnt i debatten her i dag, at en har «backing» fra norske myndigheter. Jeg regner med at det betyr noe også innenfor EU-systemet. Selv har jeg tenkt å reise spørsmålet i Europarådet om 14 dager, hvor lederen av EU-parlamentet kommer og skal tale til Europarådet. Jeg har tenkt å stille ham spørsmål om hvordan de kommer til å møte det som kommer ut av høringen som skal være den 11. februar. Så er det mange momenter vi ikke har hatt tid til å komme inn på, også det med kapasitet og kompetanse hos dem som er satt til å føre tilsyn. Både representanter for arbeidsgivere og arbeidstakere har vært inne på at her trengs det en opprusting. Sikkerheten har vi bare så vidt vært innom, en debatt i seg selv. Jeg er ikke i tvil om at en samkjørt besetning som kjenner hverandre godt og kommuniserer godt seg imellom og med passasjerene, er de som vil takle kritiske situasjoner best. Helt til slutt bare en liten påminnelse om at et viktig element i Handlingsplan 3 er å øke organisasjonsgraden i bransjer hvor organisasjonsgraden er lav. Det bør vi også kunne jobbe med i et trepartssamarbeid, for det vil være en styrke for saken.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2014-01-16:
Jeg tror vi kan få til mye i fellesskap på dette området, for jeg tror vi alle er opptatt av å ha gode og ordnede arbeidsvilkår, at det skal være åpenhet om dette, og at en skal stimulere til god konkurranse samtidig som en skal ha trygghet for dem som jobber i de ulike selskapene. Derfor er det viktig hva myndighetene gjør, og desto mer utfordrende for myndighetene når det en regulerer, er høyst mobilt og har lang rekkevidde. En ting er å regulere en butikk som er stedbunden over tid, en annen ting er noe som kan registreres i mange land, som et transportmiddel. Vi vet også at mange land gjerne vil utvikle sin egen luftfart og bruke skattesystemet og annet for å stimulere til investering. Her er det viktig at Stortinget i samarbeid finner fornuftige reguleringer som gjør at vi ikke i det godes hensikt samtidig umuliggjør norske selskapers konkurranse ute i den store verden. Når vi har et høyt kostnadsnivå, vet vi at det – alt annet likt – vil vanskeliggjøre norske selskapers konkurranse. Men fordi alt ikke er likt, nettopp fordi en også har en produktivitetsside, ikke bare lønnsnivå – det er viktig å ta med seg – har vi sett at norske flyselskaper gjerne er mer innovative enn andre og ser hvordan de kan utnytte materiellet. Jeg er ikke enig i – hvis det var det som var representantens budskap – at når alt i denne verden er som det er, er det lønn en kan konkurrere på. Nei, de selskapene som klarer å tjene penger, eller de selskapene som konkurrerer som lavprisselskap, konkurrerer fordi de gjerne kutter ned på servicen. Du vet at hvis du flyr med lavprisselskap, får du ikke den samme servicen om bord som når du reiser med de dyreste flyselskapene. Det betyr gjerne at du får mindre fleksibilitet når det gjelder ombooking. Der kan en spare penger ved at en har mindre administrative systemer i bakkant. Gjerne må en betale hvis en har med bagasje. En kan like eller ikke like den type servicenivå, men det er også en måte en kan spare kostnader på, og dermed vinne konkurransen om de kundene som er opptatt av pris. Det en også ser på, er hvor fort en kan snu et fly rundt på flyplassen. Det er kjempeviktig, for dette er bundet kapital. Jo flere passasjerer du får til å betale billett, jo bedre er det. Og jo flere turer du får tatt med flyet, jo flere passasjerer har du mulighet til å ta med. Vi ser at de selskapene som klarer å lage små administrative enheter med rask snuing av kapitalvaren, vinner fram. Så kan en ta politiske grep, ja. Jeg bare minner om at selv om underliggende etater av og til tar beslutninger som politisk ledelse ikke er enig i, hadde forrige regjering fire måneder på å omgjøre dette etter at de hadde fått en klagesak. Det er ikke representanten Christoffersen som står til ansvar, men den forrige statsråden. Da må en heller stille spørsmål til vedkommende om hvorfor hun ikke fulgte opp denne problemstillingen på en bedre måte da.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2014-01-16:
Jeg har i denne debatten lagt vekt på det som regjeringen er opptatt av, nemlig at vi skal utvikle norsk luftfartsnæring, bidra til bedre tilbud for de reisende og ivareta sikkerheten gjennom gode tilsyn. Da er det viktig at det også er koordinert internasjonalt. Vi skal sikre forutsigbare og ryddige konkurranseforhold. Vi skal ivareta det å ha ordnede arbeidsforhold. Det har vært budskapet hele veien. Det at representanten Andersen forsøker å sette spørsmålstegn ved det, handler nok mer om at han blir snurt når han blir minnet på at den forrige regjeringen ikke tok de initiativer som dagens regjering har gjort. Det at vi nå har sendt brev til EU-kommisjonen, er et initiativ vi har tatt. Det at det gikk i går, handler rett og slett om at det var en stor konferanse – et stort møte – i Washington forrige uke som det var viktig at vi fikk med oss resultatene fra før man tok initiativ overfor EU-kommisjonen. Det er så enkelt som det er. Så er det bra hvis arbeiderpartifolk føler seg bedre ved at de har vært med på å ta æren for det. Ingenting er bedre enn at folk i Stortinget er lykkelige og glade når regjeringen gjør ting. Vi vil lytte til alle parter. Det registrerer jeg også at amerikanske myndigheter har gjort. Når enkelte representanter gir inntrykk av at amerikanske myndigheter har kritisert Norwegian, er ikke det min opplevelse. Men amerikansk fagbevegelse har ivaretatt sine interesser ved å kritise Norwegian – det er riktig. Vi imøteser amerikanske myndigheters konklusjoner, og det er viktig at den dialogen som er i gang, fortsetter både mellom USA, EU og Norge. Jeg vil ikke være med på Arbeiderpartiets heksejakt på ett flyselskap. Så langt jeg har observert, har Norwegian sagt at de tar sikte på å etablere baser i USA og ansette amerikanere. Jeg vil ikke anse det som sosial dumping om det flyr amerikanske crew på Norwegians fly til Norge. Jeg registrerer at Arbeiderpartiet synes det, men det synes jeg blir å dra uttrykket sosial dumping vel langt. Det som er viktig, er at vi har ordnede forhold, at vi kan konkurrere på de ulike internasjonale linjene på forhold som er relevant i de landene vi flyr til, men at – det har jeg også sagt før – det f.eks. å ha thai-crew på flygninger mellom europeiske land, oppfatter jeg å være brudd på intensjonen som jeg opplever at de fleste i Stortinget ivaretar. Helt avslutningsvis vil jeg si at jeg opplever at representanten Rotevatn har et godt menneskesyn. Jeg opplever at han er opptatt av sikkerhet og gode arbeidsforhold. Men han er også opptatt av at verden er som den er, at i konkurranse mellom norske flyselskaper og lavkostlands flyselskaper på ruter til lavkostland, må vi også forholde oss til at det er ulikheter i lønnsnivå. Det er litt av det som gjør dette komplisert. Det er vanskelig for norske myndigheter å kreve at thailandske flyselskaper har norske lønninger på fly til Norge. Det er komplisert, og det bør spesielt SV ta inn over seg, for at vi skal kunne få en ryddig debatt som gjør at vi får løsninger som står seg over tid.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2014-03-19:
Jeg har gleden av å framsette et representantforslag på vegne av Terje Breivik, Pål Farstad, Trine Skei Grande og meg selv om etablering av en helsemyggordning.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2014-03-19:
Jeg er fra Gjøvik kommune. Vi har nabokommunene Østre og Vestre Toten og Nordre og Søndre Land. I mine 15 år i kommunestyret har vi alltid diskutert kommunesammenslåing i vår region. Nå er Nordre og Søndre Land to av de 31 kommunene som foreslås å få lavere arbeidsgiveravgift. Har regjeringa på noe tidspunkt diskutert å gi hele regioner kompensasjon eller et strukturfond for å påvirke kommunesammenslåinger?
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2014-03-19:
Det er en styrke ved Norge at vi er bedre til å skape verdier og bedre til å fordele verdiene på en rettferdig måte enn de fleste andre land. Det er ingen selvfølge at det er slik. Spesielt land med høye inntekter opplever veldig ofte store inntektsforskjeller. En grunn til at det er jevnere inntektsfordeling i Norge enn i mange andre land, er at vi har sterke fagforeninger og et system for lønnsfastsettelse som sikrer en rimelig fordeling av inntekter mellom eiere av bedrifter og ansatte i bedriftene. De senere årene har inntektene til både de ansatte og eierne økt godt. Det er et uttrykk for at det gjennomgående går godt i norske bedrifter – selvfølgelig ikke i alle, noen går dårlig, noen går bra, men hovedbildet er at det er god inntjening. Det er derfor det har vært mulig å ha økning i både lønnsinntekter og eierinntekter samtidig. Inntektene til eierne og de ansatte har vokst om lag i takt – kaka har blitt større, og kaka har blitt fordelt på samme måte som vi har gjort gjennom mange tiår her i landet. Dette har statsministeren greid å gjøre til et stort problem. Hun mener at lønningene er for store i forhold til verdiskapingen i forhold til produktiviteten, og hun har valgt å kalle dette et av de farligste gap en nasjon kan stå overfor. Hun og finansministeren har med stor innlevelse lagt fram grafer for å vise hvor farlig dette gapet er. Det er bare én måte å redusere dette gapet på, og det er å redusere lønningenes andel av verdiskapingen, dvs. økte lønninger til eiere på bekostning av lønningene til ansatte. Det vil føre til økte forskjeller, det vil bryte med det norske systemet for lønnsdannelse, og det vil føre til en mer urettferdig fordeling. Mitt spørsmål til statsministeren er: Mener hun fortsatt at lønningenes andel av verdiskapingen er et uttrykk for et av de farligst gap en nasjon kan stå overfor?
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2014-03-19:
For det første gleder det meg veldig at også andre politikere bruker grafer. Jeg hadde blitt enda mer glad hvis det hadde vært mine grafer de brukte, og jeg hadde blitt enda mer glad hvis de grafene som ble brukt, faktisk tok opp reelle problemer. Når man gang på gang i foredrag etter foredrag fra både finansminister og statsminister legger fram en graf som viser at lønningene er for store i forhold til verdiskapingen i landet, og sier at det er et av de farligste gap en nasjon kan stå overfor, er sannheten at lønningenes andel av den samlede verdiskapingen er omtrent nøyaktig den samme i dag som for fem, ti, tjue, tretti og førti år siden. Vi baker en større kake og deler den på samme måte som før. Det å si at den fordelingen vi har i Norge i dag, er et uttrykk for et farlig gap, er et uttrykk for at man ønsker en annen fordeling – mer til eierne og mindre til de ansatte. Det er jeg en sterk motstander av. Så er jeg selvsagt tilhenger av mer produktivitet og økt verdiskaping, men det å bake en kake er noe annet enn å fordele den rettferdig, og vi ønsker begge deler: stor kake og rettferdig fordeling.
Erna Solberg (Høyre), 2014-03-19:
Jeg vil tro at nettopp representanten Stoltenberg ville være glad når også andre politikere – med innlevelse – viste frem grafer. Når jeg mener at dette er et av de farligste gapene vi står overfor, er det fordi grafen er symbolet på oljeavhengigheten til Norge. Bakgrunnen for at vi har kunnet ha en økt lønnsvekst i forhold til produktivitetsutviklingen i noen år, er høye priser på en del av de varene vi selger. Det er først og fremst oljerelaterte produkter. Det betyr at vi har bundet lønnsnivået vårt opp til at vi fortsatt skal få ekstraordinært mer betalt enn det vi tidligere har fått for varene våre. Det er ikke fordi vi har produsert mer. Det sa også sentralbanksjefen i sin tale i 2013, at hoveddelen av den veksten vi ser, er på grunn av høyere priser. Derfor viser også grafen sårbarheten til det norske samfunnet. For i det øyeblikket vi kan risikere at prisene blir lavere, er fundamentet for den lønnsveksten, den velferdsutviklingen og den tryggheten norske arbeidstakere har hatt de siste årene, blitt svekket. På noen områder ser vi det, f.eks. innenfor deler av metallindustrien var det i årene 2005–2007 høy prisstigning. Det ga mer betalt, vi økte kapasiteten på verdensbasis, vi fikk gode priser, og lønnsutviklingen var selvfølgelig i tråd med det. Det som har skjedd etterpå, er faktisk at prisene på de varene har flatet ut. Det jeg mener er ganske viktig, er at vi nå har en diskusjon om hvordan vi sørger for at vårt samfunn er robust i årene fremover. Da kan vi ikke ha en lønnsutvikling og en produktivitetsutvikling som ikke lenger henger sammen. På lang sikt må vi faktisk sørge for at det henger sammen.
Erna Solberg (Høyre), 2014-03-19:
Hvis Stoltenberg hadde lyttet til det jeg sa, ville kanskje ikke bildet hans om at vi baker en større kake, vært riktig. Vi får bedre pris for kaken, men vi har ikke nødvendigvis bakt den større. Det er det som er utviklingen når vi ikke har god nok produktivitetsutvikling i et land. Da er det ikke sikkert at vi får samme prisen for kaken i årene fremover, og da har vi gjort samfunnet vårt mer sårbart. Denne erkjennelsen hadde Stoltenbergs finansminister da vi diskuterte spørsmålet om en produktivitetskommisjon etter et forslag jeg fremmet her i 2013. Da sa Sigbjørn Johnsen: «Det er viktig at vi for å bære et høyt lønnsnivå over tid også har en produktivitet som gjør at vi kan bære et høyere lønnsnivå enn andre.» Det er det vi sier: Skal vi berge tryggheten til jobbene, og skal vi berge det høye lønnsnivået, må vi løfte produktiviteten også i de årene hvor vi faktisk til og med kanskje har lavere priser på noen av varene. Da må vi ha bakt kaken større, ikke bare få bedre betalt for den, for det er vi ikke garantert at vi får.
Erna Solberg (Høyre), 2014-03-19:
Jeg er litt forbauset over at man tilsynelatende ikke lytter til det som er svaret. Det er altså prisen som først og fremst har gjort at vi i dag kan leve med et gap som er større, det er sårbarheten i norsk økonomi fremover. Vi har en jobb å gjøre for å tette dette gapet – ikke ved å kutte lønninger, men ved å løfte produktivitetsveksten i årene fremover, for vi tror ikke at vi kommer til å være like heldige som vi har vært, med høye priser. Jeg mener at jobbene i Norge må være sikre, gjennom at vi vet at de er produktive, og at vi kan stille opp i konkurranse med andre – ikke at vi har en laissezfaireholdning, som jeg er litt forbauset over at Arbeiderpartiet er representanten for og tror at vi skal være lykkelige hvert eneste år fremover, med høy oljepris og høy betaling for varene våre. Vi tror at politikk virker. Derfor er det slik at vi har en politikk som er kjernen i det programmet vi kaller konkurransekraft for Norge, kjernen i å sørge for forskning og utvikling, sørge for å modernisere Norge, sørge for at vi bygger veiene bedre, sørge for at skattesystemet vårt er vekstfremmende, for å sikre både lønninger og vekstevnen i Norge. Dermed løfter vi produktiviteten, og det er viktig, for på lang sikt, som Sigbjørn Johnsen sa, henger disse tingene sammen.
Erna Solberg (Høyre), 2014-03-19:
Jeg mener at representanten Syversen har helt rett i at det er viktig å si at det ikke bare er produktivitet som er viktig. En av de tingene som SSBs Økonomiske utsyn slår fast, er at det er like viktig å passe på den samfunnsøkonomiske lønnsomheten. På noen områder vil produktiviteten i vårt samfunn kunne bli lavere av at vi har hatt et mer inkluderende samfunn, men den samfunnsøkonomiske lønnsomheten vil være bedre på grunn av det. Men det vi gjør, må være bevisst. Det er derfor vi har nedsatt en produktivitetskommisjon, slik at vi har et bevisst forhold til det. I den forrige perioden, den perioden vi har bak oss, hadde vi ikke nådd målene våre for å inkludere flere funksjonshemmede i arbeidslivet, samtidig som vi hadde lavere produktivitet. Så det er viktig at vi har et bevisst forhold til det, og vi må være bevisst det å ha spørsmål og diskusjoner om hvordan vi skal løfte produktiviteten. Noen forhold kan dreie seg om ting vi ikke kan endre, andre ting dreier seg om at politikken skal stimulere f.eks. til kompetanse og sørge for at vi løfter forskning og utvikling og andre tiltak som bidrar til dette.
Erna Solberg (Høyre), 2014-03-19:
Jeg ser det ikke som noe problem at folk har god lønn. Jeg unner folk å ha god lønn, og jeg unner dem på lang sikt å ha god lønn og også en trygg jobb, og det er det denne diskusjonen dreier seg om. Vi skal sørge for at vi også har et trygt fundament for jobbene fremover, slik at folk kan være sikre på å ha god lønn i fremtiden. Det viktigste vi har oppnådd de siste årene – hvis vi tar de siste 40 årene – tror jeg er at vi har hatt en god vekst. Vår økonomi har økt betydelig f.eks. siden 1971, med 2,5 pst. årlig i snitt. 0,5 pst. av det har vært fordi flere folk har vært i arbeid, og det har vært flere timeverk. 2 pst. av det tilskrives produktivitetsutviklingen. Det viser kjernen i det. Den perspektivmeldingen som den forrige regjeringen la frem, forutsetter en produktivitetsøkning på en linje som ligger over det de selv leverte i løpet av de åtte årene de satt. Hvis ikke har vi faktisk ikke den velferdsutviklingen den forrige regjeringen la opp til. Vi er opptatt av å løfte produktivitetsutviklingen.
Erna Solberg (Høyre), 2014-03-19:
Jeg er helt enig i at denne grafen viser noen av de utfordringene som også avspeiler seg i todelingen. Så har jeg lyst til å si at jeg tror ikke i dagens situasjon at en todeling av økonomien er et så godt bilde lenger, for det vi nå ser, er at også oljenæringen og leverandørindustrien stanger i taket. De varsler nedbemanning og «outsourcing» av en rekke funksjoner. Det betyr at vi har et kostnadsproblem, som dreier seg både om ikke-oljerelaterte og om oljerelaterte næringer i Norge. Svaret på det er nettopp å sørge for at vi ikke blir billigere, men smartere, at vi sørger for at vi bruker mer penger på forskning og utvikling, og at vi sørger for å trygge de områdene som er tett opp mot næringslivet, når det gjelder forskning og utvikling. Det gjorde vi i det budsjettet som vi la frem i høst, hvor vi bl.a. økte de forsknings- og utviklingsmidlene som lå nærmest opp mot næringslivet, f.eks. BU-midlene og SkatteFUNN.
Erna Solberg (Høyre), 2014-03-19:
Det jeg har sagt i denne salen, og det jeg har sagt ute, er at vi skal jobbe for å løfte produktiviteten i Norge. Det er et viktig mål for denne regjeringen at vi får større produktivitet og sørger for at vi kan få nye bedrifter med høyere avkastning for å gjøre samfunnet mer robust. Høyere produktivitet kan også medføre høyere lønn. Det er faktisk grunnen til velferden de siste 40 årene, som jeg sa i sted. Grunnen til det høye lønnsnivået fremover har faktisk vært at vi har hatt en produktivitet. Og som Sigbjørn Johnsen sa, er det viktig på lang sikt at det ikke er en forskjell på lønnsnivået og produktivitetsutviklingen, for det vil være for sårbart. Selv om man forsøker å gjøre dette til et spørsmål om å fordele kaken, er mitt svar på dette at vi må sørge for at kaken vår vokser, slik at vi har bedre velferd i forhold til både folks trygghet for jobbene og lønnsnivå. Dette er ikke en politikk for at lønningene skal gå ned; det er politikk for at lønningene skal bli sikre i fremtiden.
Erna Solberg (Høyre), 2014-03-19:
Vi har ti års skoleplikt i Norge, så det er ikke bare en rett, men også en plikt. Men de neste årene er faktisk valgfrie. Det er ikke sånn at man i norsk skole står uten sanksjoner når det gjelder fravær. For det første fører man jo fravær på vitnemålet, og man fører både lovlig fravær og ugyldig fravær. Det er kanskje viktig at vi lærer norske ungdommer at det kommer en arbeidsgiver til å se på – at det har en betydning hvor stort fravær man har. Vi vet at det er noe av det de som skal ta inn lærlinger, ser mye på. Hvis man møter en leder for en mellomstor bedrift i Norge som har en del lærlinger, vil han si at det første han ser på, er hvor mye fravær lærlingen har hatt på skolen, fordi de oppfatter det som et spørsmål om en forpliktelse. Så det er viktig å lære elevene at det betyr noe, det som står på vitnemålet knyttet til fravær. Det andre er muligheten man faktisk har til å gi ordens- og oppførselskarakterer. Om vi samtidig skal ha sanksjoner på andre måter, f.eks. si at det ikke er grunnlag for å sette en fagkarakter, eller annet, har ikke regjeringen vurdert. Jeg mener det er viktig at vi diskuterer dette spørsmålet. Jeg har et håp om at det er mulig ikke bare å drive med straff, men faktisk også å mobilisere både foreldrene og ungdommen selv til å se at det å gå på skole er et privilegium som mange andre rundt omkring i verden ikke får ta del i, at det å få en utdanning og et vitnemål er viktig for videre deltakelse i arbeidslivet i Norge, og at man ikke bør skusle bort ungdomstiden på å ha en stor grad av fravær. Vi vil se nærmere på muligheter for å regulere eller noe annet, men først og fremst føler jeg at vi bør appellere til norsk ungdom om å ta ansvar selv, og kanskje vise dem den tilliten som innebærer at hvis vi er tydelige og klare på at det er uakseptabelt med stort fravær, så er ikke det første vi trenger å gjøre, å lage nye regler.
Erna Solberg (Høyre), 2014-03-19:
Jeg er helt enig i at foreldre til barn som er mindreårige, og også foreldre til barn som er hjemmeboende selv om de er blitt myndige, både skal varsles og ha en mulighet til å ta dette opp med sine barn og følge tett opp. Det er en del skoler som har gode prosjekter på dette. Blant annet er det skoler som følger særlig de barna som ramler mye ut, og som har tilleggsproblemer, som ikke bare skulker fordi det er kjekkere å sitte og prate og være et annet sted, men som reelt sett har litt problemer med motivasjonen for å gå på skole. For disse har mange skoler gode prosjekter som bl.a. går ut på å hente barn hjemme eller sørge for å ringe dem om morgenen. Der familieforholdene ikke fungerer bra nok, jobbes det mye med den type ting rundt omkring i kommunene. Jeg har vært og besøkt flere skoler som har gode prosjekter knyttet til nettopp dette. Samtidig mener jeg at foreldrenes rolle må være det første. Det er de som skal sørge for at barna deres tar del i utdanningssystemet og kan bruke den muligheten de har. Derfor må skolene ha god kontakt med foreldrene.
Erna Solberg (Høyre), 2014-03-19:
Jeg tror ikke at dette er et område hvor det er behov for å lage stor politisk uenighet om hvordan man skal gjøre det. Vi må bare passe på at de reglene vi lager, nettopp tar hensyn til de personene som av ulike grunner ikke klarer å delta i undervisningen. Vi kan godt lage veldig klare og tydelige regler, men for en del grupper som i dag må ha andre hjelpetiltak for å komme til skolen og være til stede, er det ikke det som er viktigst for å hindre frafallet. Det som er viktigst for å hindre frafallet, er tidlig innsats. Det er å sørge for at elevene lærer å lese og skrive, og at de lærer grunnleggende regning. En av hovedgrunnene til at folk ramler ut av skolen, er at de har problemer med faget matematikk. Det er nå symptomene viser seg, men problemet startet tidligere i skolen. Det er viktig å se på årsakskjedene her også. Så er det en gruppe elever som rett og slett trenger å bli oppdratt litt bedre. Da kan den typen regler som representanten Giske nevner, være viktig for å få dem til å skjønne at skolen er viktig og nødvendig. Men for mange er ikke dette den største utfordringen ved frafall. Den største utfordringen ved frafall er at det er mangelfull kvalitet i det tidlige opplæringsarbeidet i norsk skole.
Erna Solberg (Høyre), 2014-03-19:
Jeg tror det viktigste er at alle vi som er foreldre, lærer barn å respektere skolen, at du lærer å respektere de reglene som er. Jeg tror det viktigste fundamentet er det du har når du begynner på skolen, og man må starte med det. Hvis ikke jeg husker helt feil, har de siste tids undersøkelser vist at det faktisk er fremgang på området ro og orden, at lærerne bruker mindre tid til dette, og at elevene faktisk selv opplever at det er mindre problemer med støy i klasserommet. Men fortsatt taper vi mange timer. I 2009 gjorde Høyre en beregning på dette som viste at vi tapte faktisk litt mer enn en hel undervisningsdag hver uke på grunn av mangel på konsentrasjon og ro. Det betyr at det er et stort potensial for å få dette til. Så jeg sier at foreldrene har en rolle før barna begynner på skolen. Selvfølgelig skal vi ha systemer som gjør at vi følger opp elever som har store problemer, slik at de får hjelp. Så skal vi sørge for at autoriteten er der, fordi lærerne er godt faglig utdannet, og det er god ledelse på skolene, som bidrar til et system hvor man respekterer at i klasserommet er det undervisning som skal foregå.
Erna Solberg (Høyre), 2014-03-19:
Som kjent er det slik at Høyre i forrige stortingsperiode gikk inn for å innføre valgfagene da vi behandlet meldingen i Stortinget. Vi har tenkt å gjennomføre det. Så må jeg si at det blir en stund til vi kan se om det har en betydning for frafall eller ikke. Det er en teori om at valgfagene skal bidra til mindre frafall, men om det bidrar til det, er usikkert. Det vi vet bidrar til frafall, er dårlig matteundervisning, for matte er det faget flest slutter på grunn av. I så måte synes jeg i og for seg at når man i Oslo tar grep om det faget som er kjernen i det som er vanskeligst for mange, har man gått til roten av utfordringene, nemlig at veldig mange av dem som faller fra i skolegangen, faktisk sier at de ikke klarer å gå videre i matematikk. Men vi er tilhengere av å opprettholde valgfag.
Erna Solberg (Høyre), 2014-03-19:
Jeg er enig med representanten Trine Skei Grande i at det er mange årsaker, og de må møtes med litt ulike tiltak. Det er klart at frafall også kan være symptomer på helt andre problemer, som ikke er faglige, men som er utfordringer. Jeg var med på å starte opp Bruk Hue-kampanjen mot mobbing i går. Det er sterke historier som kommer frem om hvordan mobbing på sosiale medier bidrar til at ungdom ikke stiller opp på skolen. Det er viktig å sørge for å arbeide mot mobbing. Å sørge for å arbeide for lavterskeltilbud for ungdom med hensyn til psykisk helse, som helsesøstre, er viktig. Også det å sørge for at man har steder å gå til som pårørende, fordi foreldrene har problemer, er viktig. Alt dette påvirker deltakelsen. Så er de faglige spørsmålene viktige. Både lærerens kompetanse, hele lærerkollegiet og rektors ledelse av en skole er utrolig viktig for å løfte det faglige. Det er mange svar på en sammensatt problemstilling. Heldigvis er det sånn at barn er forskjellige, og utfordringene er forskjellige.
Erna Solberg (Høyre), 2014-03-19:
Det spørsmålet burde representanten ha stilt til seg selv. De områdene som er tatt ut av differensiert arbeidsgiveravgift, ble tatt ut av virkemiddelapparatet, altså det som er tillatte virkemidler i statsstøtteregelverket, i juni 2013. På det tidspunktet var det altså vedtatt at det ville være ulovlig statsstøtte hvis transportsektoren, energisektoren og finanssektoren fikk f.eks. differensiert arbeidsgiveravgift. Det er en rammebetingelse vi ikke kan gjøre så mye med. Jeg vet at den forrige regjeringen tok opp på generelt grunnlag sektorvise begrensninger i brev til EU – ikke nødvendigvis disse sektorene, men først og fremst den sektoren som i forrige periode var ute, nemlig verftsindustrien. Den er kommet inn igjen. Men de facto er det som i dag er problemet, og de sektorene som er tatt ut, et resultat av et vedtak som ble fattet i EU i juni 2013 om hva som er lovlig statsstøtte. Vi har valgt ikke å kritisere den forrige regjeringen for det, fordi vi mener at det ville vært vanskelig. De sier at de har tatt det opp – vi synes kanskje de skulle informert bedre. Vi kan ta selvkritikk på at vi også skulle ha informert bedre, men det er altså sånn at dette vedtaket ble fattet i EU på det tidspunktet. Det vi har jobbet med etterpå, er grensedragningene rundt dette. Det spørsmålet vi også har jobbet med, er: Klarer vi å få til differensiert arbeidsgiveravgift i hele Nord-Norge? Det har vi fått til. Klarer vi å få til differensiert arbeidsgiveravgift i flere kommuner lenger sørover, som har mistet det tidligere? Det har vi også fått til. Men det har ikke vært mulig etter det vedtaket i EU å innføre sektorer igjen som eksplisitt er tatt ut av statsstøtteregelverket, på samme måte som den forrige regjeringen ikke tok inn igjen verftsindustrien, for det var også et tydelig vedtak som var gjort i EU da. Nå er det andre sektorer som er ute – verftsindustrien er inne.
Erna Solberg (Høyre), 2014-03-19:
Det som står i det svarbrevet, er at disse unntakene er inne. Så det er grensedragningsspørsmålet vi har jobbet aktivt med. Det dreier seg f.eks. i energisektoren om hvor man setter rammene for hvilke tiltak som er innenfor, og hvilke som er utenfor. Det har vi jobbet mye med for å forsøke å få en best mulig løsning, for at ikke for mange bedrifter skal oppleve dette. Men å si at det er en stor forskjell mellom Senterpartiet og Høyre: Dere satt altså på vakten da dette vedtaket skjedde. Vi har nå gått igjennom alle referatene fra Europautvalget i Stortinget. Dere har aldri informert Europautvalget om at dette var et problem, at disse sektorvise unntakene lå der, og de har ligget der i arbeidet fra januar i fjor. Dere har aldri informert Stortinget om det. Jeg kan godt ta kritikk for at vi burde ha informert bedre i ettertid om det som har skjedd, men jommen santen burde Stortinget ha vært med på dette før. Det gjorde ikke forrige regjering. Jeg synes egentlig at det er litt, ja spesielt – jeg er veldig glad i det ordet, har dere kanskje lagt merke til – å høre at de som hadde ansvaret da vedtaket ble fattet, nå forsøker å fraskrive seg ansvaret.
Erna Solberg (Høyre), 2014-03-19:
Jeg mener at det er viktig at vi slåss for en bedre ordning, og det vil vi gjøre med den tidslinjen det er frem mot neste revisjon av statsstøtteregelverket. Jeg tror vi må være klar over at så lenge vi er en del av EØS, og selv om vi hadde vært utenfor EØS, vil de bedriftene dette dreier seg om, risikere å få dumpinganklager mot seg fordi de hadde ulovlig statsstøtte når det ikke er hjemlet innenfor det statsstøttereglementet som EU har. Senterpartiet sier nå at de har slåss videre. Jeg har vært med på runder hvor vi sloss inn igjen differensiert arbeidsgiveravgift – etter at vi i tre år ikke hadde det. Det gjorde vi ved intenst å jobbe med å få tilbake igjen dette som en del av EUs regelverk, for det er den eneste måten for å sørge for at du har hjemmel for å innføre dette. Nå jobber vi med de kompenserende tiltakene. Det forsøker vi å gjøre ved å lete etter hvilke områder som kan nå de sektorene best og de regionene best som faktisk rammes av økte utgifter. Vi har ikke noe ønske om dette, og det tror jeg ikke den forrige regjering hadde heller. Derfor ga vi ros til den forrige regjering for at de sloss mot dette. Men dere må altså ta ansvar for at det skjedde da dere satt i regjering.
Erna Solberg (Høyre), 2014-03-19:
For det første har vi jobbet med å få til nettopp det som gjør at Vanylven nå får lavere arbeidsgiveravgift. Vi har brukt de objektive kriteriene, vi har jobbet med å utvide området. I tillegg har vi sørget for å sikre det som det var stor diskusjon om vi ville kunne klare å få til, nemlig Tromsø og Bodø innenfor differensiert arbeidsgiveravgift. Det er tross alt to kommuner med stor vekst, som bryter med de vanlige kriteriene, men det er et sammenhengende område. Det har vært viktig å prioritere å gjøre det. Så har vi jobbet med de grensegangene som vi har på enkelte områder innenfor de unntatte sektorene – hvor langt strekker de seg? Men selve hovedprinsippet om at sektorene er tatt ut, skjedde altså i juni i fjor. Det har ikke vi kunnet gjøre noe med, like lite som man klarte å gjøre noe med at verftsindustrien var tatt ut. Det var faktisk i arbeidet før juni man måtte ha fått gjennomslag for å gjøre de endringene. Det er et tankekors for meg at det kommer så overraskende på folk, men det kan være fordi det ikke har blitt informert om fra den regjeringen som hadde ansvaret på det tidspunktet.
Erna Solberg (Høyre), 2014-03-19:
Ordningen skal tre i kraft fra 1. juli 2014. Det er utgangspunktet for dette, og det er den tiden vi har fått for å kunne tilpasse oss det nye. Det er da det nye regelverket også i EU gjelder fra. Derfor jobber vi nå med de kompenserende tiltakene frem mot revidert nasjonalbudsjett. Der får man også en gjennomgang av om det som er lagt inn, har konsekvenser for andre ordninger. Jeg kan ikke uten å vite hvilke ordninger det er snakk om, og hva slags støtte, gi noen analyse rett over bordet av om det er enkelte tiltak som i dag gis, som kommer i konflikt med at det blir innført differensiert arbeidsgiveravgift. Det hender at man ikke kan få dobbeltstøtte for ting, at det når et tak, men det er nesten umulig for meg å svare på et så spesielt og konkret spørsmål ut fra en generell synsing.
Erna Solberg (Høyre), 2014-03-19:
Det er en utfordring når vi nå får flere kommuner inn på differensiert arbeidsgiveravgift-kartet, at det noen steder vil være naturlige kommunesammenslutninger. Det er en utfordring. På den andre siden, på Fosen, skjer det motsatte. Der var det en sånn barriere – nå har alle fått det. Det vi har lagt til grunn for hvem som får, er de objektive kriteriene på distriktsindeksene, fordi det er det vi kan forsvare best overfor ESA, og ikke begynner å tegne spørsmål og kart som gjør det vanskeligere. Til spørsmålet om stimulanser til kommunesammenslåing: Det er et tema vi kommer tilbake igjen til når vi legger frem kommuneproposisjonen, hvor vi også kommer tilbake til hele arbeidet med kommunereform. Da vil vi ha diskutert ulike tiltak knyttet til å stimulere til f.eks. kommunereform.