trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Morten Lund (Senterpartiet), 2005-02-17:
Økonomisk kriminalitet og svart økonomi er viktig å bekjempe. Det finnes mye å ta fatt i, også i Norge. Jeg mener, og har ment det lenge, at det trengs et krafttak på bred front for å få forbedret lovverket og styrket de kontrollorganene som trengs. De som jukser, må bli skikkelig og synlig straffet, fordi det er så smittsomt når det ses gjennom fingrene med bevisst og synlig juks. Det trengs bedre regelverk og kontrollressurser. Akkurat nå tror jeg vi er best på regelverk og dårligst på kontrollressurser. Joly-prosjektet er meget bra, men Senterpartiet ønsker å øke ressursene. Vi har særlig pekt på skatteetat, likningsetat og tolletat, som har vært lite framme i denne debatten. Det har skjedd store omlegginger og nedskjæringer i disse etatene i den senere tid. Antall ansatte er sterkt redusert. Samtidig er oppgavene blitt mer omfattende og komplisert. Kompetansen forsvinner. Den trengs for å avdekke økonomisk kriminalitet. Det er godt dokumentert at hvert ekstra årsverk i disse kontrolletatene gir millioninntekter til staten, kanskje ti ganger så mye som utgiftene. De enorme samfunnstapene ved svart økonomi er godt nok kjent. Smittefaren er stor. Senterpartiet har derfor foreslått å øke ressursene for å få langt flere stillinger innenfor disse etatene. Økokrim er selvfølgelig sentral. At kapasiteten der er for liten, bevises stadig. Ett år kjente man til at det var sterke mistanker til T5PC-systemet. Det var media som avslørte og belyste dette, som førte til at Økokrim da tok fatt på å etterforske den saken. Børssvindel er utbredt. Dette, i tillegg til ekstra store svingninger i aksjeverdiene de siste år, skremmer mange investorer bort fra aksjemarkedet. De små og minst profesjonelle har tapt mest og skremmes lengst bort. Oslo Børs er trolig mer plaget enn større børser. Markedet for unoterte selskaper er mindre kontrollert og regulert enn børsmarkedet. Vi vet mindre om forholdene der. Samtidig trengs mer privat kapital til det norske aksjemarkedet. Tallet på private aksjonærer på Oslo Børs er redusert med 30 000 i perioden 2001–2004. Senterpartiet har ment at vi trenger et eget aksjetilsyn. Det kan tenkes delt i ett tilsyn for unoterte selskap, inkludert overgangen til børsnotering, og ett tilsyn for de børsnoterte, der aktørene forutsettes å vite mer. Senterpartiet har ved flere anledninger foreslått at dette blir opprettet, men vi har ikke fått noe klart svar på om Regjeringen vil det. For to år tilbake svarte statsråden at det i løpet av 2003 skulle bli avklart om det kommer et slikt forslag. Det svaret har vi i hvert fall ikke registrert at vi har fått, og jeg vil gjerne benytte denne anledningen til å spørre om Regjeringen nå har bestemt seg for om de mener at vi skal opprette et slikt ekstra tilsyn.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2005-04-20:
Jeg vil fremme forslag på vegne av Knut Storberget, Gunn Karin Gjul og undertegnede om rett til å tegne forsikring.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2005-04-20:
Mitt oppfølgingsspørsmål håper jeg forbruker- og barneministeren vil svare på. Nyborg-utvalget la for en tid siden fram en meget klar anbefaling. Jeg har lest rapporten, og selv om vi nå hørte at skolestatsråden prøvde å bagatellisere den, vet jeg uansett at anbefalingene, som gjelder barns oppvekstvilkår, er meget entydige. I tillegg sitter også de som representerer reklamebransjen, i utvalget. De sier veldig klart at dette vil de advare mot på det aller sterkeste. Jeg har lyst til å spørre barne- og familieministeren – som også er forbrukerminister – om hun ikke er bekymret over de sterke faglige innvendingene som er kommet mot den galeien som Regjeringen prøver seg på nå. Dette handler jo ikke om at skolene ønsker å innføre reklame – det handler om en så dårlig kommuneøkonomisituasjon at en rundt omkring i Kommune-Norge er tvunget til å ta i bruk de inntektsmulighetene en har.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2005-04-20:
Mitt spørsmål går til barne- og familieministeren. Den siste tiden har vi igjen fått en nedslående statistikk når det gjelder den berømmelige 40 pst. kvinneandelen i norske styrer. Tiden er i ferd med å løpe ut for næringslivet. Skal et lovpålegg om 40 pst. kvotering ha mening, må myndighetene følge opp med klare sanksjoner hvis loven blir brutt. Statsråden har selv foreslått at selskaper som bryter loven, må oppløses. Fra andre i regjeringspartiene har det kommet signaler som tyder på at statsråden ikke har støtte for en slik sanksjonsmulighet. Kan statsråden svare meg på hva slags straffetiltak hun har Regjeringen med på, for å få erstattet 700 menn med kvinner? Vil det bli en oppløsningsrett, eller vil f.eks. høye bøter være konsekvensen av brudd på loven?
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2005-04-20:
Jeg vil takke statsråden for svaret. Jeg forventer at Regjeringen følger opp det statsråden sier. Jeg har lyst til å følge dette litt videre opp, for vi hadde en runde på denne problemstillingen i forrige spørretime. Da gjaldt det en manglende kvinneandel i embetsstillingene. Statsministeren kom med en del ganske oppsiktsvekkende uttalelser som jeg har lyst til å sitere. Han sa: «Det er jo som kjent ganske mange som sitter der ganske lenge, og sitter en godt kvalifisert mann, kan en ikke kaste ham ut for å få inn en kvinne.» Det var statsministerens svar på hvorfor det ikke var flere kvinner i embetsstillingene. Da har jeg lyst til å spørre statsråden om ikke dette nettopp er det vi ønsker å gjøre overfor de private styrene, og deler hun statsministerens syn? Det blir jo en litt inkonsekvent handling fra Regjeringen hvis en kan ha den argumentasjonen i forhold til embetsverket, mens man ikke kan ha den i forhold til næringslivet.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2005-04-20:
Spørsmålet mitt går til utdannings- og forskningsministeren: «En meningsmåling nylig viste at to av tre var imot reklame i skolebøker. Organisasjoner som Foreldreutvalget for grunnskolen(FUG) (FUG) Hvilke tiltak vil statsråden sette i verk for å hindre kommersialisering av skolen?»
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2005-04-20:
Jeg vil takke statsråden for et grundig svar om et tema som opptar veldig mange. Det er ikke noe rart, for dette handler om å beskytte barna våre mot et mye sterkere kjøpepress i framtiden. Vi har sett at det har vært et veldig bredt engasjement fra flere instanser, og det synes jeg er meget prisverdig. Situasjonen er den at det er noen arenaer som vi mener skal være reklamefrie for ungene våre. Jeg synes det på mange måter blir en fallitterklæring for velferdssamfunnet vårt hvis vi med all den kunnskapen vi har i dag, ikke klarer å beskytte de minste barna våre mot reklame i skolebøkene. En kan godt si at en veileder vil være et hjelpemiddel, men allikevel vil dette være et uforpliktende verktøy for kommunene. Det er problemstillingen i dag. Selv om jeg på et vis forstår den prinsipielle tilnærmingen som statsråden prøver å ta til det, med at det er skolen som skal ha ansvaret, er dette helt uforenelig med at vi skal ha styring. Vi vet at kommuneøkonomien er så dårlig at mange ikke har noe valg i dag.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2005-04-20:
Først har jeg lyst til å si at de konsekvenser vi har sett i en del kommuner allerede, er at kommunestyrene har ønsket å innføre reklame i skolebøkene. Det blir begrunnet med dårlig kommuneøkonomi. Etter sterkt press fra foreldre og ansatte har det blitt stoppet en del plasser. Jeg må si at dette må vi ikke gjøre til et spørsmål om teknikk, om jus. Det er helt klart at dette er et politisk spørsmål. Hvis vi ønsker det – nå er det klart at det er statsråden som sitter på den juridiske kompetansen i departementet – er det fullt mulig å klare å komme med et slikt forslag. Jeg har stor forståelse for at statsråden ønsker å se på alle sidene ved dette, men de politiske signalene og det vi ser av meningsmålinger ute i samfunnet vårt, viser at det er sterk motstand mot et slikt forslag. Mange Høyre-politikere har gitt uttrykk for at dette er en utvikling de ønsker velkommen.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2005-04-20:
Det er flott.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2005-04-20:
På vegne av stortingsrepresentantene Eli Sollied Øveraas, Inger S. Enger og meg selv vil jeg fremme forslag om forbud mot tannfyllingsmaterialet amalgam, samt om å opprette et adekvat behandlingstilbud for personer med kvikksølvrelaterte sykdommer.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2005-04-20:
Jeg vil stille samferdselsministeren, som skal svare på vegne av miljøvernministeren, følgende spørsmål: «Snøscooterbruk resulterer i svært mye støy i fjellheimen. Mange hytteeiere skaffer seg dispensasjon fra det generelle forbudet mot motorferdsel for frakt som i realiteten kunne vært foretatt av lokale leiekjørere. Hva vil statsråden gjøre for å håndheve motorferdselslovens bestemmelser om at hyttefolk skal kjøre selv bare der leie av kjøretøy ikke er mulig?»
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2005-04-20:
Jeg takker statsråden for svaret, men jeg synes kanskje hun svarte lite på hva departementet og statsråden der kan tenke seg å gjøre for å få til en annen ordning på dette. Det er jo litt interessant, nettopp på Stillhetens dag, å kunne ta opp det med støy, men det er ikke det viktigste her, tross alt. Det viktigste er at man kan ha en ordning med løyvekjøring som kan utføres av lokalkjente, for å gjøre kjøringen mest mulig riktig, og at en kan få til en inntjenings- og aktivitetsordning, noe også statsråden var inne på, som i hvert fall kan utløse 90 mill. kr i inntektspotensial for disse områdene. Jeg synes kanskje at statsråden, som svarer på vegne av miljøvernministeren, men som selv er samferdselsminister, burde kunne ha en mening om dette med løyvekjøring og taxi-løyver, slik at vi fikk en ordning som var tilfredsstillende, der det er mulig å få det til. Jeg er ikke ute etter å begrense scooterbruken, men å få til ordninger.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2005-04-20:
Jeg deler statsrådens syn på at dette bør ligge under kommunal myndighet. Men vi vet jo at fylkesmennene blander seg rimelig mye borti en del saker. Blant annet gjelder det en sak jeg tidligere har tatt opp, om pensjonistturer – i Trøndelag spesielt, men også i resten av landet. Det som jeg vet mange kommuner vegrer seg for, er å gripe inn i dette, fordi det da kan føles som en reell forskjellsbehandling av innenbygdsboende og utenbygdsboende. Nå vet vi jo at det ikke er en selvfølge at man kan ta med seg motorbåten sin og legge til kai, f.eks. i Indre Oslofjord. Slik sett er det en forskjell når det gjelder motorisert ferdsel uansett, og ferdsel i naturen vår. Kunne statsråden tenke seg at det ble gitt klarere signaler fra statens side om innenbygdsboende versus utenbygdsboende når det gjelder scooterkjøring i utmark?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2005-04-20:
Jeg har et spørsmål til utdanningsministeren. Skolen har så langt vært et tilnærmet reklamefritt område. I det siste har presset mot skolen og reklame i skolen økt. Kommuner har fått tilbud om skolebøker som er reklamefinansiert fra en del marginale forlag, og det lokale næringslivet har vært inne med sponsing og støtte og reklame i skolen. Nyborg-utvalget la fram en innstilling for noen år siden, og de konkluderte med å foreslå at en skulle vedta et lovforbud mot reklame i skolen. Barneombudet, Forbrukerombudet og Foreldreutvalget i grunnskolen er enig, og støtter et slikt forslag. Det nye nå er jo at reklamebransjen selv går inn og anbefaler at skolen skal være et reklamefritt område. Tiden er vel nå inne for at statsråden og også Høyre bør støtte et slikt forslag og fremme et eget lovforslag om at skolen skal være et reklamefritt område. Det er min utfordring til statsråden. Vil hun ta den utfordringen, og vil hun fremme forslag om at skolen skal være et reklamefritt område?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2005-04-20:
Jeg takker for svaret. Det å lage en veiledning vet jeg ikke er godt nok, det vil ikke fungere. Her må det helt åpenbart hardere lut til – hvis vi skal klare å opprettholde skolen som et reklamefritt område, et område som ikke er utsatt for økt kommersialisering. Vi har allerede på markedet lærebøker som er reklamefinansierte, og som er tilbudt kommunene. Det er derfor ikke korrekt det statsråden sier, at det ikke finnes lærebøker som det er reklame i, og som er reklamefinansierte. Jeg tror at det for så vidt bare er én vei å gå, og det er å få et lovforbud mot reklame i skolen. Jeg tror ikke at vi har bruk for veldig mye mer utredning. Nyborg-utvalget utredet dette for noen år siden og konkluderte helt klart og entydig med at det vil være fornuftig og riktig med et lovforbud. Foreldre ønsker det. Barneombudet og andre ombud er klare på at det er behov for å lage en lov som forbyr reklame. Min utfordring til statsråden er: Vi trenger ikke veldig mye mer utredning. Nå må vi handle, og vi trenger et lovforbud.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2005-04-20:
Det var en interessant opplysning at en del av søknadene var «useriøse». Det er jo ganske interessant at flertallet på Stortinget har vedtatt en lov som inviterer «useriøse» aktører til å søke om å få lov til å drive private skoler. Da blir mitt spørsmål – i og med at saksbehandlingen allerede har startet her i Stortinget: Definerer statsråden eksempelvis søknadene fra John Bauer, den svenske kommersielle aktøren, og fra V^an hoá som «useriøse»? Det ville vært interessant å få vite det, i og med at statsråden bruker begrepet «useriøse» søkere i forbindelse med etablering av privatskoler. Men mitt spørsmål gjelder også fylkeskommunene, som har innvendinger. Fylkeskommunene har ansvaret for å skaffe elevplasser, de er nødt til å skaffe plasser til sine elever. Elevene har rettigheter. Når fylkeskommunene kan påvise og dokumentere at hvis alle disse søknadene blir innvilget, og elevplassene kommer på plass, kan dette få alvorlige konsekvenser for deres muligheter til å innfri og skaffe plass for elevene? Vil det være en såpass alvorlig innsigelse at en bør si nei?
Kristin Clemet (Høyre), 2005-04-20:
Jeg har nesten ikke truffet noen voksne som mener at skolen bør utvikle seg til en markedsplass eller til en arena for reklame. Jeg selv er personlig svært negativ til det. Jeg tror også at det ikke er særlig forbausende at reklamebransjen mener det samme. Jeg antar at det der er mødre og fedre som er like etisk bevisste som det vi andre er. Jeg har tatt initiativ til å utvikle en veiledning for skolene som de kan bruke i møte med vanskelige spørsmål. Jeg vil også si at dette med sponsing allerede er ganske godt regulert i loven, men jeg vil også meddele som svar på det brevet jeg har fått fra den grupperingen mot reklame i skolen, at jeg vil starte et utredningsarbeid for å se hvordan dette kan gjøres. Men da mener jeg at det er viktig at vi også diskuterer konsekvensen av ulike alternativer. Det jeg foreløpig har sett av forslag, er i prinsippet to: Det ene er å forby reklame i skolebøkene i grunnskolen. Det er ikke vanskelig – det er ingen reklame i skolebøkene i grunnskolen i dag. Men det som er viktigere, er at skolebøkene utgjør en stadig mindre andel av det læringsmateriellet og de læringsarenaene man bruker i norsk skole. Alternativet er – som noen sier – å forby reklame i skolen. Men det vil i så fall ramme bruken av Internett, samarbeidet mellom skole og bedrift, ordningene med melk og frukt og gaver i form av linjaler og refleks fra den lokale bokhandelen. Og det vil f.eks. gjøre det umulig – for bare å nevne et litt kuriøst eksempel – å bruke Dagbladets diktdatabase i arbeidet med litteratur og lyrikk. Så er spørsmålet: Er det mulig å finne mellomveier her som appellerer til sunn fornuft, og som er praktikable for skolene? Jeg har ikke sett noe godt forslag, men jeg har sagt at vi vil prøve å utrede dette. Jeg har også invitert denne grupperingen til å komme med helt konkrete forslag – hvis de har det.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-04-20:
Det siste er jeg ikke enig i. Det er gjort en undersøkelse om reklame i lærebøkene i grunnskolen, og det er praktisk talt ikke-eksisterende. Det betyr ikke at dette ikke finnes på markedet, men man har undersøkt hva som blir brukt i skolene. Det er nå det ene. Nyborg-utvalget oppfatter ikke jeg slik at de har kommet med et konkret forslag – og det er det som er problemet. Skal man gjøre noe til juss, må det være presist, praktikabelt og mulig å kontrollere. Da må vi finne en eller annen lovformulering som ikke etterlater det inntrykk at det f.eks. er forbudt å bruke skjerm og Internett eller å ha en normal kontakt mellom skole og bedrift. Det kan synes enkelt, men i jussens verden er det faktisk ikke så veldig enkelt. Det er veldig enkelt, rent juridisk, hvis man bare forbyr reklame i lærebøker, men da har man jo samtidig sagt at det er fritt frem på alle mulige andre opplæringsarenaer og i andre læremidler. Jeg mener at dette absolutt er nødvendig å utrede. Jeg har invitert alle parter til å komme med konkrete forslag. Vi vil belyse konsekvensene og legge dette åpent frem. Hvis vi finner en praktisk vei, skal vi gjerne gjøre dette, for jeg deler den grunnoppfatningen som jeg oppfatter at de aller fleste mødre og fedre har: Vi vil ikke ha skolen som en kommersiell arena.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-04-20:
Jeg mener at spørsmålet på mange måter er besvart. Men jeg er helt enig med representanten Lena Jensen i at det er et helhetlig, bredt engasjement mot reklame i skolen. Det er derfor det ikke er noe særlig reklame i skolen! Hvis elever, foreldre, lærere, skoleledere og lokalpolitikere ikke vil ha reklame i skolen, er det ikke reklame i skolen. Det er nemlig ingen som kan overprøve det. Det er ikke fri adgang til skolegården eller til barnas ransler. Noen bestemmer hva som skal slippes inn i skolegården, noen bestemmer hva som skal puttes i barnas ransler. Så lenge man er motstander av å putte reklame i ranslene, blir det heller ikke noe særlig reklame – bortsett fra de unntakene jeg har nevnt, en linjal, noe frukt osv. Det synes jeg er et ganske viktig bolverk mot reklame. Men jeg har nå sagt – to ganger, tror jeg – at jeg vil sette i gang, og har satt i gang, et utredningsarbeid for å finne frem til konkrete, mulige lovformuleringer, og at vi vil belyse konsekvensene av dem. Hvis SV mener at vi ikke trenger en slik utredning, synes jeg de bare skal fremme et forslag om en konkret lovformulering nå, og så kan vi drøfte det.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-04-20:
De grupperingene som nå har skrevet et brev og tatt til orde for forbud mot reklame, har i grunnen tatt opp to ting. Det ene er lovregler når det gjelder sponsing av skoler, og det andre er det de kaller forbud mot reklame i skolemateriell. Når det gjelder sponsing, mener jeg at det langt på vei er regulert i opplæringsloven, for der heter det at skolene nå, som de har hatt i hele vår historie, har anledning til å ta imot gaver, men at man ikke har anledning til å stille betingelser for å kunne gi disse gavene, dvs. at man ikke kan kreve gjenytelser. Dessuten står det også i opplæringsloven at slike gaver skal komme alle angjeldende elever til gode, man kan altså ikke forfordele noen. Jeg mener derfor at sponsespørsmålet langt på vei er regulert. Indirekte har man etter min oppfatning også sagt noe om reklame. Det andre de tar opp, er reklame i skolemateriell. Så er spørsmålet: Hva er skolemateriell? Det må man bestemme seg for hvis man skal lovregulere dette. Skolemateriell kan være lærebøker – det er en veldig smal definisjon. Jeg har fortalt om konsekvensen av det. Det kan nesten være å betrakte som en symbolsk lovregulering. Skolemateriell kan også være alt annet materiell. Der tror jeg ikke vi ønsker å lovregulere eller forby alt. Dessuten er det viktig, som representanten Sortevik sier, at systemet er slik at man bestemmer bruken av skolemateriell lokalt.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-04-20:
Jeg vil ikke si at et reklameforbud er umulig, men det er to sider ved dette. Den ene er at det ikke er noe reklame i lærebøkene i grunnskolen. Det andre er at hvis man forbyr reklame eksplisitt i lærebøkene, vil man etterlate et inntrykk av at reklame er tillatt overalt ellers i skolen. Det kan jo være en god løsning også å satse på at vettet, den sunne fornuft og den etiske standard er sånn noenlunde likelig fordelt. Og mye tyder på det, for nå har jeg mottatt et brev fra en hel rekke organisasjoner, som representerer så å si alle, inklusiv reklamebransjen selv. Hvis alle mener dette – og jeg har god grunn til å tro at de aller, aller fleste gjør det – vil det å ta personlig ansvar og ha tillit til at man kan ta fornuftige beslutninger, kanskje være et bolverk. Som sagt: Jeg er villig til å utrede dette, men man må belyse konsekvensene også.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-04-20:
Før vi fikk friskoleloven, hadde vi en privatskolelov, så vi har jo lang erfaring med å ha det vi da kalte privatskoler, som vi nå kaller friskoler, nemlig privatskoler som oppfyller kriteriene for å motta støtte. Jeg mener at vi har god erfaring for å si at vi bør kunne håpe på et godt samspill, et godt supplement, et godt samarbeid mellom den offentlige og den private skolen. Samtidig er det slik at alle i Norge har rett til videregående opplæring, og at kommuner og fylker – i dette tilfellet fylker – har plikt til å tilby det. Derfor må det økonomiske oppgjørssystemet i forhold til friskoler og mellom stat, kommuner og fylker ta hensyn til at fylket har andre plikter og andre planleggingsutfordringer enn friskolene har. Men når det er sagt: Det er en gradvis, liten vekst. Jeg tror aldri på noe veldig stort omfang av disse friskolene, rett og slett fordi det ikke er mulig å tjene en krone på dem. Dermed tror jeg ikke det ligger noe særlig incentiv der. Jeg tror det blir et supplement. Men når det blir det, mener jeg at det kan fungere utmerket.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-04-20:
For det første er det nok noe færre søknader enn de som verserer i media, bl.a. fordi en del av dem må være å betrakte som useriøse. Dessuten er det bare et mindretall som gjelder den nye friskoleloven. Mange av dem gjelder skoler som også ville kunne bli godkjente etter den gamle privatskoleloven. De må oppfylle strenge vilkår, som Utdanningsdirektoratet nå vurderer – strengere enn før – til kvalitet, til inntak av elever, til begrensede egenandeler og forbud mot alle former for utbytte. Det ser nå Utdanningsdirektoratet på. I tillegg ser de på de høringsuttalelsene og innvendingene som kommer fra fylkene, for det sies jo i loven at fylkene ikke skal ha noen vetorett, men at dersom de har vesentlige innvendinger, skal man ta hensyn til dem. Da vil jeg nevne ett forhold, og det gjelder det økonomiske oppgjøret, hvor noen fylkeskommuner hevder at de så å si vil tape på dette fordi de bruker mindre penger på den offentlige skolen enn friskolene får, enda friskolene får mindre enn den offentlige skolen. Jeg kan da fortelle at Regjeringen i kommuneproposisjonen vil fremme forslag om å redusere dette trekket overfor fylkene, slik at slike tilfeller ikke skal oppstå.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-04-20:
Dette har vært debattert mange ganger i denne sal, og Regjeringen går inn for rammefinansiering, bl.a. av hensyn til lokaldemokratiet. Når det gjelder friskoler, er systemet slik at hver elev får mindre penger enn hver elev i den offentlige skolen. Oppgjøret mellom stat og fylke og mellom stat og kommune er slik at kommuner og fylker skal tjene på det. Det er det god grunn til, fordi de har andre plikter og planleggingsutfordringer enn friskolene. Likevel hevder noen at det kan finnes tilfeller hvor de ikke tjener på det. Blant annet ser jeg at Arbeiderpartiet i Sør-Trøndelag hevder at de bruker så lite på sin skole at de ikke tjener på det. Det ønsker vi å ta hensyn til, og det har vi allerede gjort ved å endre finansieringssystemet når det gjelder grunnskolen og friskoler knyttet til den. Vi kommer altså til å fremme et forslag om dette i kommuneproposisjonen når det gjelder videregående skole, for så å si ta bort det argumentet som ikke har noe med friskoleloven å gjøre, og som ikke er tilsiktet. Systemet er laget slik at man skal ta hensyn til kommuners og fylkers planleggingsutfordringer.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-04-20:
I loven sies det uttrykkelig at lokale folkevalgte ikke har vetorett, fordi dette er en lov som er innrettet mot elevenes valgfrihet og foreldreretten. Men det står også helt klart at vi skal ta hensyn til de innvendingene som kommer. Jeg har nevnt at vi ønsker å endre denne trekkordningen, for å kalle den det, og fremme forslag om dette i kommuneproposisjonen. Vi vil også se på – slik vi har varslet tidligere, dersom det er en skjevfordeling i tilbudet på linjer eller studieretninger – om vi kan ha ulike satser for studieretninger, for at heller ikke det skal være noen ulempe for fylkene. Jeg kan også meddele at jeg har fått en henvendelse fra Utdanningsdirektoratet, hvor de ber om departementets fortolkning av loven når det gjelder det samlede volum for etablering av friskoler. Man ser nå at det er en viss opphopning av søknader akkurat i år. Hver søknad kan jo være god nok for seg, men samlet sett kan det skape planleggingsutfordringer på sikt. Jeg vil besvare henvendelsen fra Utdanningsdirektoratet, hvor jeg tar hensyn også til slike forhold.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-04-20:
For det første: Hvis Rolf Reikvam noen gang skulle innta regjeringskontorene, tror jeg han vil se at det kommer opptil flere «useriøse» henvendelser dit. Med det mener jeg å si at det er helt klart at en del av søknadene – det har kommet 200 søknader fra en enkelt person – kan man med et øyekast se ikke oppfyller kriteriene for å kunne etablere friskole. Og så når det gjelder volumet: Jeg er helt enig i at volum og tempo i forbindelse med etablering av friskoler er et relevant argument, sett fra fylkenes side. Som jeg redegjorde for i mitt forrige svar, har Utdanningsdirektoratet rettet en henvendelse til departementet om å bistå med en lovfortolkning i så henseende, og det vil jeg gå inn i. Men jeg mener som utgangspunkt at det er relevant.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-04-20:
Akkurat det med at det opprettes friskoler i bygdene, og at det opprettes grendeskoler, er ikke noe nytt. Men det viser at det ikke er helt riktig, som det hevdes av noen, at en friskolelov bare får virkning i de store byene. Tvert om ser det ut som den får virkning mange steder, og det synes jeg er positivt. Det sentrale for oss er valgfriheten og foreldreretten. Når det gjelder friskoleloven, som er mye omdiskutert, har det i grunnen ikke skjedd noe annet med den enn at vi har fjernet kravet til at skolene må være religiøse eller ha en alternativ pedagogikk. For øvrig er kravene stort sett strammet inn, både når det gjelder kvalitet, forbud mot å sile elever, egenandeler og, ikke minst, kravene til utbytte. Jeg ser positivt på friskolene, og jeg tipper at det er mange i denne salen – kanskje ikke akkurat nå, det er ikke så mange her – i dette storting og tidligere storting som selv har gått i friskoler. Jeg tipper at det er mange som har barna sine i friskoler, og jeg tipper at hver og en har gode grunner for det. De grunnene kan være positive, at man ønsker å gå et annet sted fordi man ønsker seg noe spesielt, f.eks. Steiner-pedagogikk, religion eller hva det skal være. Eller det kan også være hva jeg vil kalle litt mer negative grunner, og det synes jeg kanskje er litt undervurdert i debatten, at det er noen som må vekk fra den skolen de går på, fordi man ikke passer inn på den nærskolen og i den klassen man er blitt tildelt. Det som er litt paradoksalt i forhold til det spørsmålet som reises, er at små skoler veldig ofte er drøftet ut fra et økonomisk perspektiv i Norge. Man bør også drøfte dem ut fra et kvalitetsperspektiv og et pedagogisk perspektiv. Men hvis man lar det fare, er det et paradoks at de små skolene ofte er veldig dyre for kommunene, men ikke dyre for landet.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-04-20:
Det er ingen skoleplikt i Norge, det er en opplæringsplikt, og norske foreldre kan velge mellom en privat skole, en offentlig skole, en friskole eller hjemmeundervisning. 98 pst. velger den offentlige skolen. Tilfredsheten med den offentlige skolen er stor, og den er økende. Regjeringens mål er at gjennom Kunnskapsløftet, som skal gjennomføres, skal enda flere bli fornøyd med den offentlige skolen. Men jeg mener at det ikke står i motstrid at vi ivaretar valgfriheten og foreldreretten. Hvis det er slik at etablering av friskoler vil rasere det offentlige tilbudet, som det her vises til i spørsmålet, vil ikke søknadene bli godkjent. Jeg har til og med i denne spørretimen redegjort for at Regjeringen vil endre de økonomiske rammebetingelsene, at vi vil se på om vi kan ha ulike satser for studieretninger, og at direktoratet også har rettet en henvendelse til departementet nettopp om dette med volum.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-04-20:
Økonomien i norsk skole bedres. Det brukes mer penger. Det er høyere lærertetthet og høyere voksentetthet i gjennomsnitt. Det er kommunene som har ansvar for skolestrukturen, og når man debatterer den, så tror jeg – jeg håper i hvert fall – at man ikke bare debatterer økonomi, men også hva som gir et kvalitativt godt tilbud for elevene. Dersom en kommune bestemmer seg for den og den skolestrukturen, og foreldrene bestemmer seg for at de da ønsker å starte en friskole, synes jeg ikke vi kan nedlegge noe forbud mot at foreldrene i de kommunene skal kunne nyte godt av den samme valgfriheten og foreldreretten som alle andre. Alle i denne salen vil jo tydeligvis tillate noen å opprette friskoler, de som har et religiøst alternativ, et pedagogisk alternativ. Jeg synes ikke Nyskolen eller Montessori-skolen eller Skagerak-skolen står noe tilbake for de valgene andre tar, og jeg mener at den retten bør være så lik som mulig for alle.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-04-20:
Friskoleloven er strammet inn på alle punkter i forhold til privatskoleloven bortsett fra ett – vi forlanger ikke lenger at formålet skal være religiøst eller pedagogisk. Antall nye skoler som har kommet på grunnskoleområdet som følge av dette, og som ikke kunne ha vært godkjent etter den forrige, er ca. ti. Så er det ganske mange søknader i år, men det blir færre neste år. Henvisningen til Sverige holder ikke helt mål, fordi vi ikke har samme lov. I Sverige er det bl.a. anledning til å ta ut utbytte. Den svenske skoleministeren, som er sosialdemokrat, sier han er positiv til friskolene, at det driver frem kvalitetsutvikling, og at det er viktig med valgfrihet, men at det også er viktig at alle har informasjon. Han synes det er bra at det er valgmuligheter, og sier at han ikke har noen ambisjoner om å endre på det. I forhold til dette med sosial segregering mener jeg at det ikke medfører riktighet. Det er ulikhet i norsk skole. Det er forskjell på en skole i Oslo vest og i Oslo øst. Da blir spørsmålet: Vil fritt skolevalg eller friskole øke eller minske den ulikheten? Det er et empirisk spørsmål, for å si det kort. Det må man undersøke i hvert enkelt tilfelle, og det går ikke an å trekke noen allmenne konklusjoner av det.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-04-20:
Jeg deler ikke helt denne virkelighetsbeskrivelsen. Jeg vil egentlig ikke si at min innfallsvinkel her er spesielt prinsipiell. Den er vel snarere ganske praktisk. Poenget er: Er det mulig å finne en lovregulering som er til å leve med for skolene, og som kan få oppslutning? Jeg har ikke sett noen slik. Jeg vil gjerne utrede det. Hvis det er noen som har noen forslag, er jeg vidåpen for å motta konkrete forslag. Jeg har ikke sett det fra noen partier i Stortinget, ikke fra noen av organisasjonene, og det er et praktisk problem. Men likevel har jeg sagt at jeg vil igangsette dette arbeidet, og, som sagt: Alle kan komme med forslag. Jeg synes det er talende i og for seg at når alle har dette engasjementet, og det ikke er noe særlig reklame i skolen, viser det kanskje at det er mulig å mobilisere det personlige ansvaret, at folk tar ansvar. Norsk skole har jo ikke noe behov for reklamefinansiering mer enn andre. Vi har mer ressurser enn alle andre i verden, så det er ikke noen nødvendighet for å drive skole. Jeg må legge til at det er en annen liten gråsone. Jeg har barn selv. Det som kommer i deres ransler – og skolen har brukt dem som postkontor – og som etter min vurdering er av størst kommersiell betydning, er henvendelser fra idrettsbevegelsen som ganske kort etterpå medfører krav om kjøp av utstyr som er påført reklame. Hvordan skal vi forholde oss til det?
Kristin Clemet (Høyre), 2005-04-20:
Jeg har lovet å utrede det. Jeg skal love at den utredningen skal bli gjort så snart som mulig. Og skulle det skje så galt at regjeringsalternativet overtar etter valget, skal utredningen ligge klappet og klar, slik at de på noen få dager kan gjennomføre et slikt forbud.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-04-20:
For det første tror jeg det foregår mye interessant mange steder. Det er interessant å se at når skoler f.eks. skal satse mer på leseopplæring eller matematikk, som er nevnt i spørsmålet, er ofte et av tiltakene et bedre samarbeid med foreldre og foresatte og gjerne også andre pårørende. Det er kjent at på dette ene punkt hadde Regjeringen et litt annet forslag vedrørende organiseringen av foreldresamarbeidet da vi fremmet vår melding Kultur for læring. Det er ikke viktig nå, men det som kanskje er viktig, er at jeg i hvert fall den gangen drømte om at kommunestyrene skulle bringe hjem-skole-samarbeidet på dagsordenen og rett og slett debattere: Hvordan samarbeider vi, og hvordan ønsker vi å samarbeide med foreldrene i vår skole her i denne kommunen? Det vil sikkert variere avhengig hva slags kommune det er. Nå vet jeg at det opprettes stadig flere kommunenes foreldreutvalg også, og jeg tar gjerne initiativ til å drøfte nærmere med FUG hvordan vi kan samarbeide om å stimulere til denne typen samarbeid, og hvordan vi også kanskje kan stimulere kommunene til å sette dette på dagsordenen i kommunestyrene.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-04-20:
Jeg tror det er ganske vanlig, spesielt i de store byene, at foreldre er involvert når det gjelder trafikksikkerhet og den typen spørsmål. Det er positivt, selv om mitt inntrykk er at foreldre også gjerne vil bli involvert i det som mer dreier seg om skolearbeid og skolens innhold. Når det gjelder tilsyn, har vi en annen tilsynsordning. Det er riktig, så vidt jeg vet, at bl.a. Danmark har hatt en tilsynsordning basert på foreldretilsyn, men hvis jeg ikke erindrer helt feil, tror jeg man er på vei bort fra det, i den forstand at Danmark nå drøfter å skjerpe sitt tilsyn bl.a. med friskolene, og at det kanskje kommer et annet system der.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-04-20:
Dette forsøket var tenkt iverksatt fra høsten 2005 og er derfor ikke en videreføring av en eksisterende ordning. Troms fylkeskommune søkte om godkjenning for å starte opp med dette forsøket høsten 2005, og Utdanningsdirektoratet har gitt søknaden en grundig behandling. Direktoratets avslag fra 1. februar i år har sitt grunnlag i to forhold. For det første mener direktoratet at opplegget samlet sett ikke gir elevene en tilfredsstillende sluttkompetanse. For det andre mener direktoratet at det er lite hensiktsmessig med et slikt forsøk på det nåværende tidspunkt, fordi vi er inne i arbeidet med nye læreplaner og ny struktur i videregående opplæring. Dette er fylkeskommunen innforstått med, og man har derfor ikke påklaget avgjørelsen til departementet. Jeg ønsker derfor å avvente saken for å se om det innenfor de nye programområdene for videregående opplæring vil være en mulighet for skolen på Skjærvøy til å få handlingsrom til å gi elevene et tilsvarende tilbud der sluttkompetansen er tilfredsstillende.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-04-20:
Vi skal fra 2006 gjennomføre en stor reform i grunnskolen og i videregående opplæring som heter Kunnskapsløftet. Den innebærer både en strukturreform og en kulturreform i videregående opplæring. Noen kommuner, noen fylker, kommer kanskje til å søke om å starte på deler av reformen fra 2005. Jeg skal ikke gå langt inn på den reformen, men det er Regjeringens viktigste svar på de skolepolitiske utfordringene vi har. Når det gjelder forsøk i norsk skole, har vi lange tradisjoner for det. Det var viktigere jo mer skolen ble styrt sentralt og rigid fra sentralt hold, og det er det jo mindre av nå. Fortsatt har vi forsøksbestemmelser, og de forsøksbestemmelsene blir forvaltet av Utdanningsdirektoratet. Her har det altså vært en søknad inne som er blitt avslått etter en grundig behandling. Jeg har nå gitt uttrykk for hva Utdanningsdirektoratet har begrunnet det med. Man har en klageadgang til departementet som kan nyttes, men så vidt jeg har fått oppgitt, er fylkeskommunen innforstått med avslaget og ønsker ikke å påklage det. Hvis det blir påklaget, kommer det på mitt bord, og først da vil jeg eventuelt ta stilling til det.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-04-20:
Noe av det første Regjeringen gjorde da vi kom inn i regjeringskontorene, var å endre regelverket for å drive forsøk i norsk skole, i den forstand at vi gjorde regelverket mye mer liberalt. Vi tok også initiativ til å delegere forvaltningen av regelverket til det daværende Læringssenteret, nå Utdanningsdirektoratet. De har avgjort denne søknaden helt i henhold til reglene. Selv om vi har et liberalt regelverk, innebærer ikke det at alle søknader skal godkjennes, for da behøver man jo ikke å søke om noe – da kan man jo bare gjøre alt. Det ble gitt to begrunnelser. Den ene er den som ble nevnt av spørreren. Den andre er at opplegget ikke gir elevene tilfredsstillende sluttkompetanse. Nå mener representanten Jensen at denne begrunnelsen ikke holder vann, men hvis søkeren er av samme oppfatning, kan altså denne avgjørelsen påklages, og hvis den kommer på mitt bord, vil jeg ta stilling til den klagen. Etter de opplysningene jeg har fått, vil den ikke komme dit, men det er opp til søker.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-04-20:
Det er et helhetlig og bredt engasjement mot reklame i skolen. Foreldre, elever, lærere, Forbrukerombudet, Forbrukerrådet, reklamebransjen, Barneombudet osv. har gitt statsråden entydige signaler. En veileding – som hun nå utarbeider – er ikke nok for å forhindre den økte kommersialiseringen og det økte presset mot skolene våre når det gjelder reklame. I bunn og grunn handler reklameforbudet i grunnskolen om kvalitet – om å sikre kvaliteten i skolen. Har vi ikke råd til å gi elevene våre skolemateriell som er reklamefritt, kan vi ikke kalle oss en kunnskapsnasjon. Min utfordring til statsråden er: Vil hun konkret jobbe for å fremme noe som er mye mer forpliktende enn en veiledning? Vil hun komme med et forslag om reklameforbud i grunnskolen og i den videregående skolen? Det er absolutt nødvendig og på tide å innføre dette.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-04-20:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til utdannings- og forskningsministeren: «I Skjervøy er det igangsatt et spennende forsøk med videregående opplæringstilbud innenfor «Kyst og fisketurisme». Forsøket tar sikte på både å by elevene tilrettelagte opplæringsløp samt å bygge kompetanse i krysningen mellom to studieretninger. Til tross for gode erfaringer har søknad om videre forsøk blitt avslått av Utdanningsdirektoratet, med begrunnelsen at det er lite hensiktsmessig med slike forsøk, da det nå lages nye læreplaner og struktur i videregående opplæring. Støtter statsråden denne begrunnelsen?»
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-04-20:
For en uke siden hadde vi en debatt i Stortinget om skole på arbeidsplass, der Høyres skolepolitiske talsmann uttalte følgende: «Høyre er ikke redd for at ulike modeller prøves ut og settes i system, snarere tvert imot.» Skjærvøy skole har tatt grep for å sikre elevtallet ved å tilby studieretningen «Kyst- og fisketurisme». Det er et tilbud som er framtidsrettet, hvor man har samarbeidet med det lokale næringsliv, og et tilbud som vil sikre kysten en kompetanse som er absolutt nødvendig. Halvårsrapporten for dette forsøket, som har vært i gang et halvt år, viser at kvaliteten på dette tilbudet er høy. Det er for meg uforståelig at man da får avslag på søknaden til det videre forsøket. Jeg hadde i dag håpet på et mer positivt svar fra statsråden. Hvilken type grep vil statsråden ta, og vil hun følge opp dette videre?
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-04-20:
En del av denne begrunnelsen, som også statsråden refererer til, er at Utdanningsdirektoratet har sagt at det er lite hensiktsmessig med slike forsøk, da nye læreplaner og struktur i videregående skole skal opp til ny vurdering. For meg er det en argumentasjon som ikke kan holde vann i det hele tatt, når vi ser at skoler er på gang. Det finnes også flere ulike typer forsøk andre steder i landet med tilrettelagt opplæring for den enkelte elev, forsøk som er knyttet opp mot arbeidslivet og den kompetansen man i den regionen har behov for. Jeg håper at statsråden når hun får denne saken på sitt bord, vil være positiv til det engasjementet man viser i lokale skoler både for å kunne opprettholde den lokale videregående skolen og for å sikre den kompetansen som er i lokalmiljøet. Mitt siste oppfølgingsspørsmål til statsråden er: Mener statsråden at det er viktig å legge vekt på de kriteriene som jeg nå har nevnt?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2005-04-20:
Takk for spørsmålet. Jeg må vel egentlig bare henvise til at utdannings- og forskningsministeren har svart på dette. Regjeringen – via Utdannings- og forskningsdepartementet – gjør nå et arbeid, en kartlegging. Man skal altså sette ned en gruppe – eller har allerede satt ned en – som skal se nærmere på dette. Fra min side kan jeg si at Barne- og familiedepartementet i 2005 gir støtte til en ny kartlegging av omfanget av reklame i skolen – og også av skolelederes holdninger til og synspunkter på slik reklame. Det finnes svært få dokumenterte fakta på dette området. Det kan derfor være viktig at også disse funnene legges til grunn i den videre debatten. Debatten er kommet, og vi kommer tilbake til dette.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2005-04-20:
Denne loven ble foreslått fra Regjeringens side. Den er vedtatt i Stortinget, og den vil selvsagt bli fulgt opp fra Regjeringens side. Nå er det slik at det er selvfølgelig ingen automatikk i at et selskap som ikke oppfyller lovens krav, tvangsoppløses. Det er ett av de kriteriene som vil bli stilt når loven blir innført, nemlig 40 pst. kvinneandel i styrerommene, på lik linje med andre krav som også stilles. Det kan f.eks. være ansatterepresentanter og en rekke andre punkter i allmennaksjeselskapenes krav til styrer. Det vil være rutiner knyttet til sanksjoner. Foretaksregisteret har ansvar for å kontrollere at selskapene oppfyller lovens krav. Hvis ikke kravene blir fulgt, vil selskapet få et varsel om dette og deretter flere muligheter til å endre sammensetningen av styret. Vi har kvinner som kan gå inn i allmennaksjeselskapsstyrene i dag. Jeg tror ikke at tvangsoppløsning vil bli en realitet, for dette vil styrene og allmennaksjeselskapene nok forholde seg til. Det er også viktig at vi ikke fokuserer for mye på dette med tvangsoppløsning, men at vi kanskje i mye større grad i den politiske debatten sier at dette lar seg gjennomføre, dette vil bli gjort. Jeg vil henvise til innføringen av røykeloven. Da var det også ganske sterke reaksjoner i den offentlige debatten, men se hvordan det har gått! Dette vil allmennaksjeselskapene komme til å tilpasse seg, det er jeg ganske sikker på.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2005-04-20:
Jeg tror vi må skille veldig nøye mellom en person som er ansatt i en stilling, og som kanskje er ansatt i uoppsigelig stilling, slik man er i en del stillinger i staten, og på å få nye styremedlemmer i et allmennaksjeselskap der man tross alt har generalforsamling hvert år og kanskje nye folk på valg annethvert år. Det er klart at det er stor forskjell på det. Man kan faktisk ikke sammenligne disse to systemene og se på det som om det skulle være det samme og helt likt.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2005-04-20:
Jeg ønsker ikke å stå på talerstolen og kommentere statsministerens uttalelser, uttalelser som jeg personlig ikke har akkurat ordlyden på, og som jeg heller ikke har hørt. Men jeg tror fremdeles at svaret mitt må være det samme: Man kan ikke sammenligne disse to områdene. Man snakker om eventuelt å skulle si opp et menneske for å få inn et annet av et annet kjønn, og det gjør man selvsagt ikke, enten det skulle være en kvinne eller en mann ansatt i en stilling i staten. Jeg er enig i at vi har hørt en del uttalelser fra næringslivet. Om det har falt nøyaktig slik som representanten her sier, skal ikke jeg ha sagt noe om, men vi kan ikke sammenligne disse to områdene. Det er mitt svar nok en gang.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2005-04-20:
For meg og en del andre handler dette også om at vi har en kompetanse i samfunnet vårt der kvinner representerer halvparten av den norske befolkningen – iallfall er halvparten av den voksne befolkningen kvinner – og det dreier seg først og fremst om mangfold, om å få større mangfold inn i styrerommene. Kvinner har i dag kompetanse. 60 pst. av dem som utdannes på universitetene våre i dag, er kvinner. Det som også er veldig spennende, er at en del nyere undersøkelser, bl.a. en helt ny undersøkelse fra Danmark som kom for bare få uker siden, faktisk viser at jo flere kvinner man har i styrerommene, jo større inntjening vil bedriftene få. Og det er jo svært positivt. Så alt i alt synes vi – og jeg – at dette er et godt forslag. Vi ønsker å følge det opp. Man skal heller ikke glemme at det er overgangsperioder. Etter at loven eventuelt trer i kraft, vil det være en to års overgangsperiode i forhold til innføringen av 40 pst. kvinneandel i styrerommene i allmennaksjeselskapene.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2005-04-20:
For det første er det ikke riktig at det har vært en negativ utvikling. Selv om det går veldig sent, går det dog noe framover. Så kan jeg henvise til at NHO for ti år siden, da debatten om en større kvinneandel i styrerommene i allmennaksjeselskapene startet, sa at de i løpet av ca. ti år nok skulle klare det. Det har de altså ikke klart. Det er jo litt rart at spørsmålet går på om Regjeringen har hatt en feilslått politikk, og hva statsråden vil gjøre med sanksjoner. Selvfølgelig er det ikke noen feilslått politikk. Det er jo denne regjeringen, faktisk den eneste regjeringen, som har foreslått dette. Og sanksjonene ligger, slik sett, i Stortingets egen behandling av loven. Det er ikke snakk om fra vår side å gå til ytterligere sanksjoner. Det som ligger der, er meget stramt, og jeg forventer også at næringslivet vil kunne klare dette på en god måte når loven blir iverksatt og overgangsperioden på to år er gjennomført.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2005-04-20:
Det er jo et viktig spørsmål. Jeg tror det er viktig at vi alle samarbeider, slik vi også har gjort til nå, for å få dette til. Det jobbes på mange ulike plan. Blant annet jobbes det i det private næringsliv. Jeg har lyst til fra denne talerstol å berømme «Female Future»-prosjektet til NHO, som har vært svært offensivt og etter min mening relativt vellykket. Det jobbes fortsatt med dette prosjektet. I tillegg har vi hatt samarbeid med det private næringslivet om dette og skal fortsatt ha det. Vi har også opprettet flere databaser. Også i staten, f.eks. i Innovasjon Norge og i SND-systemet, har man hatt en rekke styreseminarer, der hundrevis av kvinner er blitt kvalifisert til å være i styrerommene. Det er ganske interessant. Kvinner tar altså nærmest utdanning i styreverv. Menn har aldri gjort det og kommer sikkert aldri til å gjøre det. Så det gjøres en rekke ting.