Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2007-04-24:
Jeg tror det er lett å dokumentere at nesten alle de utviklingstrekkene jeg trakk fram, f.eks. om den medisinske bedringen i verden, har en tett sammenheng med bistand. Der jeg tror den største grunnen til å sette spørsmålstegn ved bistanden er, er i hvilken grad den er et egnet redskap til å få til det man kan kalle en selvforsterkende økonomisk vekst basert på næringsutvikling i et land. Det er et tema som interpellanten også generelt har vært veldig interessert i i Norge. Når det gjelder den selvforsterkende veksten som man ser i land som Kina og Korea osv., er jeg usikker på hvilken rolle bistand kan ha. Jeg tror den kan bidra med noe, men det er andre faktorer som er viktigere. Når det gjelder skolegang, helse og alle disse tingene, er det imidlertid en soleklar sammenheng mellom bistand og positiv utvikling. Så vil jeg takke Ågot Valle for å bringe opp noe helt sentralt, nemlig at på en rekke områder er en av grunnene til at bistand ikke gir så sterke resultater som vi ønsker, at vi – hele vesten og andre rike land – har ført og fører til en politikk som til de grader underminerer det som er formålet med å gi penger. Det komplekse av skatteparadiser, vestlige finansinstitusjoner og korrupte politikere i fattige land bringer mye mer penger ut av disse landene enn det som kommer inn, og det er jo en effektiv underminering av det som er formålet med bistand. La meg nevne et annet område også. Vi er alle i denne sal enige om at å bygge effektive, kompetente, velstyrte stater er noe av det viktigste vi kan gjøre. Men det er jo ingen enkeltfaktor som overhodet har bidratt så mye til å holde Afrika i vanstyre, som den kalde krigen. Det var ikke en eneste korrupt diktator og tyrann – drittsekk, jeg vet ikke om det er et parlamentarisk uttrykk, men det er i hvert fall dekkende for disse personene – i Afrika som ikke var klient under en av stormaktene under den kalde krigen. Mengistu i Etiopia var «klient» under Sovjetunionen. Samuel K. Doe, som startet en 25-årig absolutt ødeleggelse av Liberia – som først tok slutt i fjor, da landet fikk en kvinnelig president – var amerikansk løpegutt. Han startet med å skyte hele den forrige regjeringen på stranda i Monrovia. Reagan erklærte ham som en av Afrikas største demokrater. Keiser Bokassa i Den sentralafrikanske republikk kunne aldri ha eksistert uten Frankrike, osv. Det er mye som Vesten og Russland har gjort, som undergraver formålet med bistanden. Ja, nå snakket jeg meg vekk fra temaet, men dette er jeg engasjert i. Østerud har vært nevnt av flere representanter. Jeg skal prøve å gi et langt og grundig tilsvar til ham. Han bringer opp i debatten sentrale problemstillinger, men jeg mener at han er altfor negativ i troen på hva det er mulig å gjøre ikke bare for å rive ned stater utenfra – som Irak er et godt eksempel på – men også for å bygge opp stater utenfra. Så vil jeg til slutt bare si til interpellanten, Olav Akselsen: Jeg har nå tatt initiativ til en full gjennomgang av hele administrasjonssystemet i departementet selv, men også til å se på de frivillige organisasjonene, FN, Verdensbanken og alle de andre strukturene vi gir penger til. Hvor mye bruker disse på administrasjon? Er det mulig å sammenlikne dette? Hvordan kan vi sikre både oss selv og alle vi gir penger til, et best mulig administrativt system?