Mette Tønder (Høyre), 2014-05-20:
Først vil jeg takke komiteen for et godt arbeid med denne saken. Det har ikke lyktes oss å komme helt til enighet om innstillingen, da dette er en sak med sterke ideologiske skillelinjer. Arbeiderpartiet i komiteen går derfor imot lovendring, mens Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti stiller seg bak denne. I det videre vil jeg bruke mitt innlegg til å argumentere for flertallets side. Det å være hjemme med barna sine i den første tiden er en fantastisk opplevelse – en tid til å bli kjent, en tid til å kose, en tid til å la tid være tid og la dagen bli styrt av bleieskift, mating, soving, kos og kanskje litt lite søvn. Det at vi skal ha en slik ordning er det politisk enighet om, og den norske ordningen for foreldrepermisjon sikrer mammaer og pappaer muligheten til å kombinere småbarnsomsorg og yrkesaktivitet. I denne saken foreslås det å øke fellesdelen av permisjonen uten å redusere den samlede stønadsperioden. Dette forslaget gir både mor og far mulighet til å ta ut større del av foreldrepengeperioden. Dette er en oppfølging av avtalen mellom samarbeidspartiene. Partiene er enige om at familiene skal gis økt valgfrihet og fleksibilitet ved å øke denne fellesdelen. Så skal det åpnes for en tillitsbasert unntaksordning etter objektive kriterier for de fedrene som ikke får tatt ut de ti ukene av ulike grunner. Dette vil bli fremmet i en senere sak. Høyre er opptatt av å legge til rette for at fedre kan tilbringe tid med barna sine i småbarnsalderen, men mener samtidig at permisjonsordningen må være fleksibel slik at hver enkelt familie kan velge den løsningen som passer best for seg og sitt barn. Vi mener at en egen fedrekvote ikke er den beste ordningen for å få fedre til å tilbringe mer tid med barna sine. Det å lage A4-løsninger for familier, som kommer i alle format, skaper utfordringer som ikke veier opp for effekten av ordningen. Et barn som har en mor eller far som er selvstendig næringsdrivende, og som ikke kan ta ut permisjonen, vil med disse rigide ordningene miste verdifull tid med sine foreldre i sine første leveår. I en iver etter å skape et kjønnslikestilt samfunn laget den forrige regjeringen ordninger som ikke passer inn i alle familiers virkelighet. En større fleksibilitet vil kunne bidra til at barnet får en lengre periode hjemme sammen med en av foreldrene. Jeg mener at det er verdifullt at foreldre- og omsorgsrollen nå deles mer likt mellom mammaer og pappaer, og det er greit å ønske at mor og far i større grad deler permisjonstiden. Men vi må ha tillit til at familiene vet hva som er best for dem. Vi må ha tillit til at mennesker i dette land klarer å komme til enighet over kjøkkenbordet om hvordan deres familie skal styres. Et politisk ønske om større deling bør heller søkes oppnådd gjennom målrettet holdningsarbeid enn gjennom statlig detaljstyring. Denne saken vekker debatt, slik alle saker om valgfrihet gjør. Litt overraskende er det nok at flere av dem som ikke ønsker valgfrihet i denne saken, ellers er opptatt av menneskers frie valg og å legge til rette for et samfunn som gir oss mulighet til å ta de frie valgene. Det argumenteres med alt fra at bedrifter vil gjøre det vanskeligere for pappaer å ta ut mer permisjon, til at det er diskriminerende at familier ikke tar de mest kjønnslikestilte valgene. Ut fra dette leser jeg likevel at vi er omforent om én ting, nemlig at foreldres, altså mammaer og pappaers, mulighet til å ta permisjon med sine barn er en rettighet som må beskyttes, og at vi alle, politikere, arbeidsgivere, arbeidstakere og foreldre, må stå sammen for å verne om denne retten. Vi er uenige om virkemidlene og hvor langt inn i familielivet disse skal gripe for å oppnå dette, men målet står vi altså samlet om.