Inge Lønning (Høyre), 2005-04-05:
Det er en viktig og alvorlig sak Stortinget behandler. Den kanskje aller viktigste prinsipielle siden ved saken er de konstitusjonelle problemstillinger den reiser, nemlig spørsmålet om det ansvar Regjeringen har i forhold til Stortinget og det ansvar den enkelte statsråd har i forhold til Stortinget, og på den annen side Stortingets ansvar for å forstå sin egen rolle riktig, dvs. i samsvar med Grunnlovens bestemmelser. Vi har i denne stortingsperioden hatt et utvalg som har gjennomgått Stortingets kontrollfunksjon – det såkalte Frøiland-utvalget – og det er den funksjonen som utøves i behandlingen av denne sak. På det grunnlaget har kontroll- og konstitusjonskomiteen avgitt en innstilling til Stortinget, Innst. S. nr. 210 for 2002-2003. I denne innstillingen har Stortinget i alt vesentlig enstemmig sluttet seg til forståelsen av hvilke spilleregler som skal gjelde. På det grunnlag har også representanter fra alle partier i denne sal fremsatt et forslag til en ny grunnlovsbestemmelse som på en mer presis måte skal definere statsråders opplysningsplikt i forhold til Stortinget. Det er derfor viktig for meg å understreke at så langt jeg har kunnet lese komiteinnstillingen, og særlig ved å lytte til debatten i dag, fremstår det helt klart at Fremskrittspartiet har en helt annen forståelse av dette enn de andre partiene som inngår i flertallet i komiteinnstillingen. For så langt jeg kan forstå, legger representanten Carl I. Hagen til grunn en helt ytterliggående radikal forståelse av opplysningsplikten – en forståelse som han selv har vært med på å ta avstand fra i den enstemmige komiteinnstillingen jeg viste til, og som han implisitt også tar avstand fra gjennom det forslaget til grunnlovsbestemmelser om opplysningsplikten han har medundertegnet. Det har ofte vært sagt i denne sal at Stortinget kjenner bare statsråden. I dag synes det som om enkelte har behov for å kjenne svært mange flere enn statsråden, til og med anonyme forfattere av konsepter til brev som ikke er blitt sendt. Da begynner forståelsen av Stortingets kontrolloppgave å bli rimelig vidstrakt og uavgrenset. Når jeg er opptatt av dette, er det fordi jeg mener at hvis denne forståelse av opplysningsplikten skulle legges til grunn, og man skulle kreve at en statsråd – som det ble sagt av Carl I. Hagen tidligere i dag – automatisk skal sende over til Stortinget intern korrespondanse, vil det fremtidige forhold mellom storting og regjering definitivt være forkludret. Da vil Stortinget ikke kunne utøve sin kontrolloppgave. Det vil være den enkleste sak for en statsråd å slippe unna sitt ansvar ved å si at man automatisk har sendt kopi av en hvilken som helst korrespondanse, og da er det plutselig blitt Stortingets ansvar. Dette er den vei man skal gå dersom man definitivt vil ødelegge forståelsen av konstitusjonelt ansvar og også forståelsen av Stortingets kontrolloppgave. Jeg forutsetter at det romertallspunktet i innstillingen fra komiteflertallet som handler om dette, er å forstå i samsvar med Frøiland-utvalgets innstilling og det liggende grunnlovsforslag. Så det annet punkt, II: «Stortinget ber Riksrevisjonen snarest mulig legge fram en egen sak for Stortinget om en gjennomgang av Forsvarsdepartementets regnskap for 2004.» I den samme prosess som jeg har referert til, er det klarlagt at Stortinget ikke ønsker å instruere Riksrevisjonen om hvorledes Riksrevisjonen skal oppfylle sin oppgave. Jeg forutsetter også at dette forslag er slik å forstå at Stortinget ikke mener å pålegge Riksrevisjonen å gjøre et hastverksarbeid eller et mindre grundig arbeid enn det Riksrevisjonen er forpliktet til å gjøre i sin alminnelighet. Også her må ansvarslinjene være helt klinkende klare.