Kristin Clemet (Høyre), 2003-11-21:
Det kan vel hende at de også forlover seg først. Takk for debatten. Jeg må si at det er vel blitt avklart nå at det er veldig bred enighet i Stortinget om at den viktigste utfordringen i norsk skole er det som er oppsummert etter evalueringen av Reform 97, nemlig at vi ikke får til tilpasset opplæring så godt som vi kunne ønske, at norsk skole i for stor grad er innrettet på en gjennomsnittselev som ikke fins, og at norsk skole er for lite følsom for forskjellighet, annerledeshet og variasjon. Så har jeg lyst til kanskje å nyansere debatten litt på ett punkt, i likhet med representanten Skarbøvik, for her har det kanskje vært veldig mye snakk om dyslektikere eller egenskaper ved elevene. Årsaken til at et stort antall elever har svake lese- og skriveferdigheter, kan jo være egenskaper ved elevene, egenskaper ved opplæringen, egenskaper ved skolen eller en kombinasjon av dette. Det er det viktig å ha klart for seg. Så ikke alle disse 20 pst. vi har snakket om, er dyslektikere. Det er ikke sikkert alle en gang fortjener noen diagnose; de har simpelthen bare ikke lært å lese og skrive. Årsaken til at de ikke har lært å lese og skrive kan være at lese- og skriveopplæringen ikke har vært god nok. Det er jo avdekket, bl.a. fordi man har manglet kompetanse i grunnleggende lese- og skriveopplæring, som er en kunst – svært vanskelig, det er ikke bare norsk. Dessuten avdekkes det også gjennom PIRLS at det er for liten systematikk i læringsarbeidet. Det PIRLS har avdekket, i motsetning til PISA, er at det er forskjell mellom klasser. Det betyr ikke at det er forskjell på elevene i disse klassene, men at det er forskjell på det som skjer inne i klasserommet, så her kan det være et mangfoldig årsaksbilde, som representanten Skarbøvik var inne på, noe jeg er helt enig i. Jeg har også lyst til å legge til at det allerede skjer veldig mye positivt i norsk skole. Oslo-skolene er ett eksempel hvor det er iverksatt tiltak for å styrke leseferdighetene. De ser ut til å ha hatt en veldig positiv fremgang på ganske kort tid. Og det som skjer rundt omkring i Oslo-skolene, er at lærere og skoleledere blir mer oppmerksomme på dette arbeidet, tar det mer alvorlig, blir mer opptatt av å bruke gode læringsstrategier og læringsteknikker, og også oppnår resultater. Og det er kjempepositivt. Så synes jeg representanten Lena Jensen også var inne på noe veldig viktig, nemlig de minoritetsspråklige. I Norge skiller vi mellom barnehage og opplæringssystem mer tydelig enn i mange andre land. Det gjør at det foreligger liten forskning på læring i førskolealder i Norge. Men vi har fått mer etter hvert som vi har fått et mer mangfoldig samfunn med flere minoritetsspråklige i vår midte, og så har man forsket mer på dette. Det er jo avdekket at tidlig språkutvikling er veldig vesentlig for hvordan det går med lese- og skriveopplæringen i skolen, så jeg er også veldig opptatt av det som skjer i førskolealder, bl.a. med godt kartleggingsmateriell og kompetanse på helsestasjoner og i barnehager. Svært mange barn går jo i barnehage før de begynner på skolen, slik at man har anledning til å sette inn tiltak. Når det gjelder «Leser søker bok», konstaterer jeg at dette tiltaket allerede har fått 1,5 mill. kr. Uansett hva Utdannings- og forskningsdepartementet har muligheter for, støtter vi mange tiltak som tar sikte på formidling av god litteratur til barn og unge.