Jon Tørset (Senterpartiet), 1999-03-25:
På verdensbasis er det overkapasitet som er en trussel mot fiskerinæringen. I Norge er de fleste fiskearter av kommersiell betydning uttaksregulert. Det innebærer at det fastsettes totalkvoter for fiske av vedkommende arter. Overkapasitet er hos oss derfor innenfor de regulerte fiskeriene først og fremst et lønnsomhetsproblem og i mindre grad en trussel mot ressursene. Slik er det ikke i en del andre land. Tiltak mot overkapasitet er viktig for å bedre lønnsomheten i flåten og dermed legge grunnlaget for økt fornying. Bedre lønnsomhet er videre en forutsetning for at flåten skal kunne tilby arbeidsplasser og sikre rekrutteringen. § 5a i saltvannsfiskeloven gir i dag hjemmel for å fordele de gruppekvotene som blir tildelt trål- og ringnotflåten på en måte som avviker fra den ordinære ordningen for fastsettelse av fartøykvoter. Hjemmelen foreslås nå utvidet, slik at den omfatter den konsesjonsbelagte trål- og ringnotflåte, og dessuten fartøy over 28 meter største lengde som fisker med konvensjonelle redskaper med adgangsbegrensning. Enhetskvoteordningene er i dag et godt virkemiddel for tilpasning av kapasiteten og for å bedre lønnsomheten. Litt forenklet kan en vel si at ved innføring av enhetskvoteordninger endrer en den relative kvotefordeling mellom fartøyene i en gruppe for en periode, for dermed å stimulere til uttak av kapasitet. Enhetskvoteordninger er i tillegg til å være et kapasitetsregulerende virkemiddel også et godt instrument for gjennomføring av andre fiskeripolitiske mål. Ved utforming av den enkelte forskrift kan en ta hensyn til geografisk fordeling av fiskerettigheter, sysselsetting, eierkonsentrasjon mv. For at enhetskvoteordningen skal fungere, må bl.a. følgende forutsetninger være til stede: Fiskeriet må være adgangsbegrenset på permanent basis.Fiskeriet bør være fartøykvoteregulert.Kvoteutnyttelsesgraden i gruppen bør være stor. Slike forutsetninger er i dag i stor grad til stede i havfiskeflåten, men i liten grad i kystfiskeflåten. Dersom en med dagens reguleringssystem i kystflåten skulle innføre enhetskvoteordninger, ville det lett ført til kapasitetsøkning i stedet for reduksjon, som var hensikten. Fartøy som bare fisker en liten prosent av sin maksimalkvote, ville kunne bli gjenstand for sammenslåing med eksisterende eller mer effektive nybygg som fisker hele sin kvote. I arbeidet med lovendringen har det vært en omfattende høringsrunde. I hovedsak støttes forslaget av berørte parter, som f.eks. Norges Fiskarlag, som bl.a. uttaler følgende: «Under henvisning til punkt 17 i ovennevnte vedtak støtter Norges Fiskarlag videreføring av de etablerte enhetskvoteordningene for torsketrålerflåten, ringnotflåten og grønlandsreketrålerne. Norges Fiskarlag har derfor ingen innvendinger til at lovhjemmelen i saltvannsfiskeloven § 5a gjøres permanent for disse gruppene.» Jeg har imidlertid også merket meg uttalelsene fra Nordland fylkeskommune og Troms fylkeskommune som uttrykker betenkeligheter med å innføre en enhetskvoteordning for kystfiskeflåten. Jeg velger å legge stor vekt på disse høringsuttalelser siden de regionale nivåer det her er snakk om, arbeider mye for å tilrettelegge for fiskerinæringen. Dette er en næring som er helt avgjørende for svært mange kystsamfunn. Jeg har indirekte antydet skepsis til en enhetskvoteordning som et godt virkemiddel for kystfiskeflåten med fartøy under 28 meter. Men den diskusjonen får vente til utredningen fra departementet foreligger. Ellers anbefales komiteens tilrådinger slik de er formulert under punkt 4 i innstillingen.