Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2000-10-31:
Det er med tilfredshet jeg merker meg at det blant komiteens medlemmer er et klart flertall for den brede tilslutning til Norges tilnærming til NATO-samarbeidet. I hele etterkrigstiden har det vært et viktig mål å ha en slik enighet, og dette er ikke minst viktig nå i en brytningstid som vi befinner oss i. Vi har tatt farvel med NATO som en ren forsvarsorganisasjon. NATO har i dag en dobbel oppgave. På den ene siden kollektivt forsvar, på den andre siden europeisk krisehåndtering i samarbeid med FN, OSSE og EU. Maktskiftet i Jugoslavia, som flere allerede har vært inne på, betyr at muligheten for å bygge varig fred og stabilitet på Balkan er radikalt styrket. Jeg er overbevist om at president Kostunica ønsker dyptgripende økonomiske og politiske reformer samt integrering av Jugoslavia i det europeiske samarbeidet. Det vil ta tid å nå disse målsettingene, og det vil kreve internasjonal politisk og økonomisk støtte. Regjeringen ønsker aktivt å støtte opp under den positive utvikling vi har sett. President Kostunica innleder i dag, som alle vet, et offisielt besøk i Norge. Under samtalene med ham vil vi understreke vår sterke politiske støtte og vilje til å bistå det nye demokratiske Jugoslavia. Erfaringene fra Kosovo og Bosnia understreker behovet for en langsiktig satsing hvor demokratisering og institusjonsbygging, oppbygging av rettsstaten og respekt for menneskerettigheter samt sosial og økonomisk utvikling vil stå sentralt. Landene på Balkan er bundet sammen i et skjebnefellesskap. Politisk stabilitet og økonomisk framgang kan ikke sikres uten i et nært regionalt samarbeid. Jeg synes Jan Petersens påpeking er nødvendig og riktig. Han sa: Det er ikke nok med demokratisering i Serbia, det er nødvendig med forsoning i Kosovo. Derfor er det så viktig å støtte demokratiet i Jugoslavia, for man må kunne regne med at sjansen og viljen til forsoning er større under et demokrati enn under et diktatur. Vi vil ikke like alt vi hører fra Kostunica – det har vi heller ikke gjort, men poenget er at vi støtter her en demokratisk valgt president som vi må tro har større evne og vilje til forsoning enn det regimet man hadde tidligere. Kosovo illustrerer på mange måter de nye utfordringene NATO står overfor. Kosovo-operasjonen stilte oss overfor dilemmaer knyttet til mandat for operasjonen og til utvelgelse av maktmidler. Politisk kontroll er av overordnet betydning. Samtidig er det viktig for både alliansen som helhet og for det enkelte medlemsland å forankre beslutningen i de nasjonale parlamenter. Jeg er glad for at det var bred enighet i Stortinget om at den nødvendige internasjonale og rettslige legitimering av maktbruk forelå før Norge og de øvrige allierte gav tilslutning til de militære operasjonene. Erfaringene fra NATOs engasjement har i ettertid vært grundig vurdert i både NATO og i medlemslandene. Også på norsk side har vi foretatt en slik gjennomgang. Konklusjonene fra disse gjennomgangene vil legge viktige føringer på eventuelle tilsvarende fremtidige operasjoner. Kosovo og Bosnia viser også betydningen av det indre samhold i alliansen, og framfor alt at de transatlantiske bånd eksisterer. Et aktivt amerikansk engasjement i Europa vil fortsatt være avgjørende for stabilitet og sikkerhet på vårt eget kontinent. Samtidig må Europa ta et større ansvar. Utbygging av en krisehåndteringsevne innenfor rammen av den europeiske forsvars- og sikkerhetspolitikken, ESDP, er av stor betydning. ESDP berører alle allierte, ikke fordi det skal erstatte NATO, men fordi EU kan og bør fungere som en medspiller til alliansen. Det vil øke vår samlede evne til krisehåndtering, det vil styrke vår europeiske sikkerhet, og det vil bidra til en bedre arbeidsdeling mellom EU og NATO, som igjen vil bidra til å styrke de transatlantiske bånd. ESDP berører derfor grunnleggende norske interesser. Det er i vår interesse å bidra til at prosjektet lykkes. Regjeringen arbeider for en tettest mulig norsk tilknytning til det nye EU-samarbeidet. Og vi har gjort det klart at vi kan bidra med betydelige militære og sivile ressurser. Under møtet forsvarsministeren skal ha med sine kollegaer i EU i etterkant av EUs styrkegenereringskonferanse i neste måned, vil våre militære bidrag bli formalisert. Vi legger vekt på substansielle konsultasjons- og samarbeidsordninger mellom EU og de seks allierte ikke-EU-land. I tillegg ønsker vi et mer praktisk samarbeid og kontakt i form av norsk deltakelse i ekspertdrøftelser. Slike ordninger vil være instrumenter som sikrer at våre bidrag og forberedelser er relevante, og at vi hurtig kan fatte vedtak om deltakelse i EU-ledede operasjoner. Jeg ser relativt optimistisk på mulighetene for å få til ordninger som sikrer de seks allierte ikke-EU-landene innflytelse i utformingen av beslutninger i forkant av eventuelle EU-ledede krisehåndteringsoperasjoner og deltakelse i den daglige ledelse av operasjonene. Et annet uttrykk for Norges vilje til å bidra til stabilitet og sikkerhet i Europa er vårt lederansvar for KFOR fra april neste år. Dette vil være en stor utfordring og medføre betydelige kostnader, men det vil også gjøre at vi kan vinne større gehør for våre synspunkter på NATOs videre utvikling. Oppdraget vil samtidig vise at Norge har kompetanse som vil kunne være av betydning også i framtidige EU-ledede operasjoner. For Norge er det viktig å støtte opp under NATOs åpen dør-politikk. Det gjør vi gjennom et bilateralt samarbeid med de ni kandidatlandene og aktiv deltakelse i NATO-programmet Partnerskap for fred. Det vil komme sterkere fokus på utvidelsesspørsmålet fram mot neste NATO-toppmøte, sannsynligvis i 2002. Regjeringen legger stor vekt på at en utvidelse ikke må skape nye skillelinjer i Europa, og at intet land skal utelukkes på bakgrunn av geografisk beliggenhet. Sistnevnte er ikke minst relevant med hensyn til de baltiske stater. Ønsket om å unngå å skape nye skillelinjer i Europa ligger også til grunn for Regjeringens vektlegging av et aktivt og nært samarbeid med partnerland som ikke er erklærte kandidatland for medlemskap. Det gjelder ikke minst Russland. Europeisk sikkerhet kan bare bygges i samarbeid med Russland. Derfor vil Regjeringen legge vekt på å utnytte mulighetene som ligger i NATO-Russland-rådet, parallelt med at vi styrker det bilaterale samarbeidet. NATO har mer enn noen annen organisasjon tilpasset seg den nye virkelighet etter Sovjetunionens sammenbrudd. Det er min vurdering at alliansen også i fremtiden vil utgjøre bærebjelken for Norges og Europas sikkerhet. De transatlantiske bånd vil fortsatt utgjøre fundamentet for vår alles sikkerhet.