Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2010-06-14:
Nå er ikke denne årsrapporten den mest omfangsrike – det er heller ikke innstillingen fra utenriks- og forsvarskomiteen – men ikke desto mindre er den viktig. Hvis vi ser på IPU, er det en global parlamentarikerforsamling som har medlemmer fra de fleste land, 151 land. Denne forsamlingen skal arbeide for utviklingen av et representativt demokrati i alle verdensdeler, og den skal fremme samarbeid landene og parlamentene imellom. Dette skjer gjennom de ulike møtene, men ikke minst gjennom erfaringsutveksling mellom parlamentene og gjennom kompetanseheving ved å arbeide som man her gjør, for ulike engasjementer innen viktige områder i en global sammenheng. Jeg tror også det er svært sunt for de norske stortingsrepresentantene som er representert der, å bli konfrontert med den politiske virkelighet andre steder i vår verden for dermed å kunne trekke bedre konklusjoner og få mer innsikt og forståelse. Men det viktigste her er å bygge et parlamentarisk nettverk. Det er også viktig at disse prosessene ses i sammenheng med FNs arbeid og FNs agenda. Det er ambisiøse mål man setter seg, og det er heller ikke en uproblematisk agenda for denne organisasjonen når vi ser de store utfordringene. Jeg kan nevne at i slutten av denne uken skal det være et IPU-møte i Bangkok. På dagsordenen står tre hovedtema som har vært sentrale også i den norske debatten. Det er bekjempelse av internasjonal organisert kriminalitet, herunder menneskehandel, og det er ulovlig våpenhandel og narkotikakriminalitet. Dette er kjernen av veldig viktige tema, internasjonalt og globalt. Da er det viktig at også de demokratiske forsamlingene snakker sammen om dette. Bangkok-møtet vil selvfølgelig komme med en uttalelse om dette, og det må følges opp videre. IPUs arbeid for parlamentarikeres menneskerettigheter er viktig, men er dessverre litt lite kjent. Jeg håper at Bangkok-møtet kan framlegge en rapport som det blir interesse for, og som kan følges opp på en mye bedre måte i de land som sliter aller mest med demokratiske prosesser, med vekt på de tre-fire hovedtemaene som jeg nevnte tidligere. Det er også viktig å se framover. Det initiativet som utenriksministeren har tatt, som flere har vært inne på tidligere, om at man tar et større felles grep, også vi parlamentarikere som sitter i de ulike foraene, for å få til en felles strategi, er viktig her. Jeg sitter selv i en underkomité i NATO PA. For noen møter siden følte jeg det en smule ubehagelig da vi hadde ulike voteringer om hvordan man skulle behandle søkerlandene i NATO-sammenheng. Det hadde vært en fordel om vi hadde hatt felles drøftinger på forhånd om hvordan vi skulle uttrykke oss i en slik forsamling. Jeg tror også det er viktig å se på hva de ulike underkomiteene i de ulike forsamlingene skal se på framover. Jeg vil også bringe inn det som jeg var inne på i stad, som gjelder NATO, hvor sterkt NATO nå setter fokus på energisikkerheten. Jeg hadde gleden av å være med i en underkomité i NATO som var i Norge, i Oslo og på Vestlandet, for å se nettopp på dette. De gikk faktisk inn i detaljer og så på energisikkerheten, bl.a. hvordan gasstilførselen fra Norge til Tyskland var sikret, og om man hadde god nok sikkerhet rundt anleggene hvis det skulle oppstå en situasjon. Dette er viktig å merke seg, og dette må vi ta høyst på alvor. Til slutt vil jeg nevne det som utenriksministeren var inne på i sitt hovedinnlegg, hvordan G20-landene opptrer i forhold til de andre parlamentariske forsamlingene internasjonalt. Dette tror jeg vi må vie mye større oppmerksomhet også i vår politiske debatt i Norge. Det mest nærliggende er å tenke på hvordan vi bare må svelge unna vedtak som er gjort i EU, som vi har liten innflytelse på.