Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2000-05-30:
Det er holdt mange veldig tankevekkende og gode innlegg her i dag som fokuserer på og presenterer flere fasetter av den problemstillingen vi drøfter. Tvangsekteskap er ulovlig og uakseptabelt. Samtidig er arbeidet mot tvangsekteskap vanskelig fordi det hører hjemme i den private sfæren. Erfaring fra arbeid i forbindelse med vold mot kvinner har vist at det å bekjempe privat vold er et vanskelig og langsiktig arbeid. Samtidig som jeg mener at erkjennelsen av at det foregår tvangsekteskap i det norske samfunn, og at det er et alvorlig problem, er blitt større, er jeg også redd for at problemet i seg selv faktisk er i ferd med å bli større og større. Representanten Valle nevnte rapporten til Anja Bredal, som har intervjuet 16 ungdommer. Det fremkommer der at mange unge har hatt problemer og konflikter med foreldrene når det gjelder arrangerte ekteskap, inkludert giftepress og tvangsekteskap. Undersøkelsen viser forskjellige holdninger og erfaringer blant de unge, men også at flere ønsker hjelp fra foreldrene til å finne en passende ekteskapskandidat under forutsetning av at de selv får ta den endelige avgjørelsen. Arrangerte ekteskap er en tradisjon i kulturer vi ikke kjenner. Jeg er enig med både Grethe G. Fossum og Odd Einar Dørum i at det at det er en tradisjon i kulturer det norske samfunn ikke er en del av, ikke betyr at det norske samfunn ikke skal gi klart uttrykk for hva vi mener om det. Samtidig tror jeg også når vi nå får annengenerasjons innvandrere som har vokst opp i Norge, at de på en helt annen måte vil protestere mot tradisjonen med arrangerte ekteskap, og dermed vil konflikten mellom arrangerte, aksepterte og frivillig inngåtte ekteskap og tvangsekteskap i mye større grad bli satt på spissen. Jeg tror det er veldig viktig at vi arbeider forebyggende og stimulerer til dialog mellom generasjonene i disse spørsmålene for å bevisstgjøre de unge jentene om deres rett til et selvstendig valg. Det er også viktig fordi det er sentralt i forbindelse med bruk av mange virkemidler fra myndighetenes side, at jenta selv kommer fram og sier fra at dette er ikke frivillig, at det ekteskapet hun er i ferd med å inngå, ønsker hun ikke å inngå. Og der er skolen sentral, og det legger også komiteen vekt på i sin innstilling. Tvangsekteskap er som tema innarbeidet i utkastet til nytt veiledningshefte for likestilling for grunnskolen og videregående opplæring. Også fylkenes oppfølgingstjeneste er bedt om å følge opp saker hvor det meldes at elever skal tas ut av skolen uten at årsak er gitt, og hvor det er mistanke om planlagt tvangsgifte. Også høyskolene er bedt om å ta dette opp i undervisningen og som etter- og videreutdanningstilbud. Skolen har den fordelen at den er i kommunikasjon med foreldrene om det enkelte barn og om generelle pedagogiske og samfunnsmessige spørsmål. Her ligger det også en mulighet for dialog og informasjon som kan føre til at de unge får nødvendig innflytelse over tidspunkt for inngåelse av ekteskap og valg av ektefelle. Regjeringen Bondevik ble av Stortinget bedt om å utforme en handlingsplan mot tvangsekteskap. Denne ble utformet i samarbeid mellom flere departementer og med god kontakt til organisasjoner og miljøer som har erfaring på området. En konkretisering av en del tiltak ble lagt fram i desember 1999. Komiteens flertall gir i sin innstilling uttrykk for at disse dokumentene danner et godt grunnlag for arbeidet med å forhindre tvangsekteskap. Men komiteen understreker også at Regjeringen løpende må vurdere om det er behov for ytterligere tiltak, og det er jeg helt enig i. Det er klart at den videre utfordring ligger i bl.a. å finne gode tiltak som kan motvirke tvangsekteskap. Regjeringen er også i ferd med å innhente kunnskap om hvordan andre land håndterer disse spørsmålene. Utenriksdepartementet står for en kartlegging både i Europa og gjennom aktuelle utenriksstasjoner som møter spørsmålet gjennom søknad om visum. Også Nordisk Ministerråd gjør et arbeid her, og vi regner med at også de organisasjoner og miljøer som i år har fått midler til økt innsats i 2000, kommer fram med erfaringer som kan bidra til å legge opp innsatsen slik at vi arbeider best mulig på feltet. Arbeiderpartiets kvinnepolitiske styre har nylig presentert en innstilling i forbindelse med et arbeid som utfyller forslagene som er fremsatt i Dokument nr. 8:12. Disse forslagene vil Regjeringen vurdere i nærmeste fremtid, men også forslagene fra Fremskrittspartiet vil Regjeringen vurdere videre. Selv om det for så vidt er enkelte forslag der som man relativt raskt ser kanskje ikke er aktuelle, er det all grunn til å vurdere også de forslagene for fortsatt å drive et godt arbeid mot tvangsekteskap.