Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2009-05-14:
Perspektivmeldingen, som vi i dag har brukt litt tid på, gir mange beskrivelser av, men også de kalde fakta om hvordan Norge sannsynligvis vil utvikle seg og se ut framover de neste 50 årene. Jeg synes flere har gitt gode virkelighetsbeskrivelser: at den ene og kanskje største utfordringen er klima- og miljøproblemene, som må adresseres nasjonalt, men ikke minst også på den globale arena. Den andre utfordringen som beskrives veldig tydelig, er den aldrende befolkningen vi vil oppleve. Der må jeg si at jeg er enig med både Carl I. Hagen, for en gangs skyld, og andre talere, som sier at det at vi får en eldre befolkning og at folk blir gamle, er en gave til Norge. Det er en ressurs og ikke et problem, men det er også en stor nasjonal utfordring. Som ung herremann fortsatt skal jeg prøve å gjøre mitt og bidra i den nasjonale dugnaden for å skaffe flere som kan ta vare på våre eldre i framtiden. Jeg mener at globaliseringen, som også adresseres i perspektivmeldingen, er både god og ønsket, men den er også svært krevende. På mange måter er globalisering og klima- og miljøkrisen et skjebnefellesskap som henger sammen. Vi må ta ansvar for våre lokale utslipp og det vi slipper ut av møkk og annen dritt her i Norge. Jeg vet ikke om «dritt» i denne sammenheng er uparlamentarisk, president, jeg ber i så fall om unnskyldning, men jeg tror det skal gå. Svaret, uansett hvordan vi vrir og vender på det, er en stor, altomfattende klimaavtale, der første mulighet nå er i København i desember. Når vi har sett hvordan det går med en internasjonal, globalisert økonomi, som nå står på randen av konkurs fordi den så å si har hatt fritt spillerom – strukturene, reguleringene, kontrollen og styringen har blitt bygd ned over tid, samtidig som globaliseringen har tatt fart – tror jeg ikke vi kommer utenom at vi også må styre den globaliserte utviklingen i den retning vi ønsker, for å nå de klima- og miljøforpliktelsene både Norge og verden står overfor. For det er slik at utslipp i en globalisert verden, eller reduksjonen av utslipp i et land, gjerne bare flyttes til et annet sted hvis virkemidlene ikke er på plass. I tillegg har vi i en globalisert verden utfordringer med store transportkostnader, som også presser klimautslippene. Jeg mener at det er grunn til å si at den globaliseringen som også beskrives i perspektivmeldingen, har revolusjonert produksjons- og forbruksmønsteret verden over. De vestlige landene har på mange måter flyttet sin produksjonskapasitet, sine fabrikker, til Kina og andre lavkostland som har trådt inn i verdenshandelen. Med de fabrikkene kommer også fabrikkpipene og utslippene. Den produksjonen vi tradisjonelt sett har hatt i den vestlige verden, er ikke lagt ned, snarere tvert imot. Den er flyttet et annet sted, ofte til deler av verden som ikke er omfattet av en klimaavtale, og som slipper ut minst like mye som før. Jeg synes f.eks. det enkle faktum, jeg har ofte brukt det bildet, at hvis man går i en byggevarehandel i dag og skal kjøpe skifer for å pynte i hagen med – den er steindyr, eller den er ikke steindyr lenger, men den er iallfall veldig tung – er det nå billigere i Norge å kjøpe indisk skifer fra et indisk steinbrudd, som er fraktet halve verden rundt på et skip som heller ikke er del av en internasjonal klimaavtale, enn det er å kjøpe norsk skifer. Jeg sier ikke dette fordi jeg er opptatt av å begrense konkurransen i verden, men jeg synes det er et åpenbart poeng at klimakostnaden ved å frakte f.eks. skifer verden rundt ikke er med i regnestykket når folk skal gjøre opp hvilken type produkter man skal velge. Vi må få på plass en internasjonal avtale som i stor grad tar dette inn over seg. Derfor må vi gjøre vårt i forbindelse med perspektivmeldingene i årene som kommer – legge om vårt forbruksmønster, skape en grønnere vekst, som igjen skal danne grunnlaget for å betale for alle de forpliktelser vi har overfor framtidige generasjoner, og få på plass en internasjonal klimaavtale. Helt avslutningsvis vil jeg bare si at jeg er enig med dem som sier at de er overrasket over at opposisjonen ikke bruker denne anledningen til å reise et bilde av hva det reelle alternativet til den rød-grønne regjeringen vil være etter valget til høsten. Det må være sånn at de kalde fakta er tydelige for alle som setter seg ned og leser perspektivmeldingen. Vi står overfor et grunnleggende valg, også i framtiden – om det er skattlettelser, en varig svekkelse av statens fellesskapsinntekter i titallsmilliarderklassen, eller om vi skal bruke de store ressursene på de viktige oppgavene i fellesskapet. Det synes jeg ikke vi har fått noe klart svar på her. Jeg er ikke enig med dem som mener at de ikke på borgerlig side vil klare å finne sammen – det har vi sett før, og jeg tror vi vil se det igjen. Men jeg er overrasket over at det ikke kommer tydeligere fram her i dag.