Kristin Krohn Devold (Høyre), 2001-04-04:
Det har vært enighet i komiteen om en rekke ting, som saksordføreren var inne på. På en del områder skjerper man kravene til den innsatte, og man skjerper reaksjonene på brudd. Men hvis vi skal få til noe av det gode som vi så både i kriminalomsorgsmeldingen og i denne lovproposisjonen, krever det noe mer enn å enes om noen lovparagrafer. Jeg skjønner godt at Norsk Fengsels- og Friomsorgsforbund har vært engstelig for forskjellen mellom de politiske ambisjoner og muligheten til å iverksette dem i praksis. Det trengs penger, det trengs personellrekruttering, det trengs organisering – som delvis er påbegynt gjennom regionaliseringen – og det trengs tilstrekkelig mange soningsplasser til at de gode ord og intensjoner kan bli noe i virkeligheten. Derfor er det ikke bare viktig å bli enige om paragrafene, men det er faktisk også særlig viktig nå dette året å måle resultatene av det vi sier og gjør, ut mot den virkeligheten som fins rundt i Fengsels-Norge. Det gjør at en av de tingene komiteen skrev inn enstemmig etter høringsrunden, var at vi allerede i revidert nasjonalbudsjett vil ha en fullstendig gjennomgang av hvordan det ligger an med soningskøene. Vi har fått innspill om at en del fengselsavdelinger står i fare for å bli stengt – at det er for lite penger til å drive i andre halvår. Da er revidert nasjonalbudsjett som kommer rundt 10. mai, første anledning til å fylle på med penger, slik at det vi ønsker av gode intensjoner, også kan bli noe av i praksis. Det er enighet om å få en slik gjennomgang i revidert nasjonalbudsjett. Det andre det har vært enighet om, er å få en gjennomgang i statsbudsjettet av en del ting som også er omtalt i innstillingen, en del ting som peker litt lenger fram enn det helt akutte for andre halvår. Det er helt klart at det finnes fanger med helt spesielle behov. Det kan være spesielt farlige innsatte, eller det kan være mennesker som er syke, som sliter med psykiske problemer, og som er såkalt ressursinnsatte. Det har gått to og et halvt år siden kriminalomsorgsmeldingen kom, men fortsatt har vi ikke fått flere plasser verken for dem med spesielle krav når det gjelder høyt sikkerhetsnivå, eller når det gjelder dem med spesielle krav til ressursavdelingen. Dette ber vi om fortgang i, og vi ber om tilbakemelding helt spesifikt i oktober, i statsbudsjettet, om hva det er som skjer. Har vi fått disse plassene, eller er de på trappene rundt om i hvert enkelt fylke? På noen områder er det klare politiske forskjeller i komiteen. Det gjelder f.eks. om man skal kunne settes direkte inn på såkalt åpen soning. Tidligere har det vært slik at folk som hadde lange dommer, dommer på to år f.eks., ikke kunne settes direkte inn på åpen soning. Her går flertallet inn for en liberalisering som Høyre er sterkt imot. Vi vet alle at gjennomsnittlig straffeutmåling for en voldtekt er 1,9 år, og det er ikke i tråd verken med min oppfatning eller den alminnelige rettsoppfatning at voldtektsdømte heretter kan settes direkte inn på åpen soning. Riktignok sier flertallet at det skal foretas en vurdering i hvert enkelt tilfelle, og at man ikke skal foreta seg noe som strider mot den alminnelige rettsoppfatning. Men flertallet åpner her for den mulighet at voldtektsdømte og de som er dømt for grove sedelighetsforbrytelser, kan gå rett til åpen soning. Det synes jeg ikke er riktig. Et annet forhold som vi har vært opptatt av, er reglene for overføring til overgangsfengsel. Her har Høyre og Fremskrittspartiet sagt at det er tilstrekkelig at man kan vurdere overføring til overgangsfengsel. Det bør ikke være en absolutt regel om at man skal vurderes overført til overgangsfengsel. Grunnen til det er at et overgangsfengsel jo nesten ikke kan kalles et fengsel i det hele tatt. Jeg tror det var Fengsels- og Friomsorgsforbundet som sa at i så fall er det et fengsel uten ansatte. Og er det da et fengsel? Poenget er at når en domstol har dømt noen til å sitte inne for en alvorlig forbrytelse, er ikke det det samme som å la dem bo for seg selv i et hyggelig hybelhus. Det skal være en forskjell. Primært skal soning i lukket anstalt være startpunktet for dem som skal sone, og det skal foreligge kvalifiserte forbedringer som gjør at man etter hvert blir overført til mildere soning. Så er det foreslått tatt inn en ny § 16, som gir adgang til i realiteten å oppheve fengselsstraffen og si at man kan få sone utenfor fengsel. Jeg synes det blir relativt meningsløst når en enstemmig justiskomite gang på gang sender en oppfordring til domstolen om å skjerpe straffeutmålingen og skjerpe fengselsstraffene, dvs. oppfordrer til lengre tid i fengsel, og flertallet samtidig vedtar en paragraf som gjør at man ved et administrativt vedtak kan oppheve den samme fengselsstraffen som man har bedt om å få øke. Da gir man litt med den ene hånden og tar dobbelt så mye med den andre. Da kan jeg umulig skjønne at resultatet blir som man ønsket. Og jeg skjønner svært godt at både Riksadvokaten og Norsk Fengsels- og Friomsorgsforbund går imot den nye § 16. Det har Høyre og Fremskrittspartiet også gjort. Økt adgang til narkotikakontroll i fengslene har vært uhyre viktig å få til. I januar 1998 hadde Høyre en interpellasjon om dette i Stortinget, med forslag som fikk allmenn tilslutning i salen. Nå får vi tiltakene som skal gi oss økt adgang til denne narkotikakontrollen. Det er bra. Men det som ikke er like bra, er at man tar bort mulighetene til stikkprøvekontroller og andre kontroller i de åpne fengslene. Samtidig som man vil ha flere og flere inn til åpen soning, reduserer man altså kontrollmulighetene for bl.a. narkotika eller andre ting i de samme fengslene. Høyre og Fremskrittspartiet går derfor inn for at adgangen til stikkprøvekontroller og andre kontroller fortsatt skal gjelde også for de åpne fengslene. Vi sier også at adgangen til permisjoner ikke bør liberaliseres. Tvert imot, skal den gå i noen retning, bør den snarere strammes inn. Ikke minst gjelder dette i tilfeller der det er fare for gjentakelse, og der det har vært begått seksuelle overgrep mot barn. Det er et område hvor vi sier at forutsetningen for at man skal kunne gis permisjoner, må være at det ikke er fare for gjentakelse, eller at man vil underkaste seg medisinsk behandling. Så det tradisjonelle temaet, prøveløslatelse etter 2/3 tid. Det er et steg i riktig retning når man tar bort den automatiske prøveløslatelsen etter 2/3 tid. Men fortsatt er dette å gå for langt. Det bør være spesielle hensyn, spesielle ting man har gjort, som gjør den innsatte fortjent til løslatelse etter 2/3 tid. Med flertallets løsning vil det fortsatt være slik at de aller fleste slipper ut etter 2/3 soning. Dette er en måte å devaluere domstolenes straffeutmåling på. På den ene siden ber man om at straffene skjerpes, mens man på den andre siden lar de fleste stikke av etter 2/3 soning. Det blir ikke riktig. Derfor går Høyre imot den paragrafen som flertallet går inn for. Vi vil ha et strengere kriterium for prøveløslatelse etter 2/3 tid. Vi ser positivt på økt bruk av samfunnstjeneste, ikke minst som alternativ til betingede dommer, som tidligere var dommer mer eller mindre uten konsekvens for den enkelte. Men samfunnsstraff må ikke brukes for volds- og sedelighetskriminalitet. Den må gjelde for mildere forseelser og særlig for førstegangsdømte. Dette har vi fått klare innspill om, bl.a. fra Oslo politikammer, hvor de sier: Når en person har fått samfunnsstraff gang nr. 1, gang nr. 2 og gang nr. 3, og vi da får dem tilbake, er det ingen grunn til å fortsette å idømme samfunnsstraff. Det er et synspunkt jeg deler. Den bør forbeholdes førstegangskriminelle og de ikke svært alvorlige forbrytelser. Brudd på vilkårene for samfunnsstraff må få en tydelig og rask reaksjon. Det er helt riktig som saksordføreren var inne på, at oppfølgingen av reaksjoner på brudd ikke har vært god. Det at alle går med på en innskjerping her, er positivt. Men Høyre og Fremskrittspartiet går lenger: I de tilfeller hvor det er et kvalifisert brudd, dvs. et brudd som ikke bare er at man kommer to minutter for sent, skal man inn til prøving for gjeninnsettelse. Den slappheten som det har vist seg oppstår ute i systemet, må det reageres tøffere på. Med disse ord vil jeg ta opp forslagene fra Høyre og også de forslagene som Høyre og Fremskrittspartiet står sammen om.