Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-04-14:
Med enkelte merknader har kirke-, utdannings- og forskningskomiteen sluttet seg til opprettelsen av Nasjonalt senter for læring og utvikling, slik det fremgår av St. prp. nr. 38. Jeg er glad for det, og jeg har også lagt merke til at komiteen understreker at utviklingsoppgavene må settes i fokus i det nye senteret, og at forvaltningsoppgavene må begrenses til det som er nødvendig for å utføre utviklingsarbeid og forsøk. Det er jeg også enig i. Det nasjonale senteret skal ha som oppgave å forvalte utviklingen, ikke å utvikle forvaltningen. Fra komiteens flertall understrekes det bl.a. at en samordning av de utviklingsoppgavene som det i dag arbeides med i departementet, Eksamenssekretariatet ved Statens Utdanningskontor i Oslo og Akershus og Nasjonalt læremiddelsenter, vil bidra til et mer helhetlig utviklingsperspektiv på læring, vurderingsarbeid og læremidler. Det vil gi muligheter til å samordne ressursene og til å se flere utviklings- og forvaltningsoppgaver i sammenheng. Sammen med Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet og statens utdanningskontorer vil fra 1. august 2000 Nasjonalt senter for læring og utvikling utgjøre den statlige utdanningsadministrasjonen på skole- og opplæringsområdet. Departementet skal ha det overordnede ansvaret for styring av utdanningskontorene og Læringssenteret og samordning av de oppgaver som samlet skal løses av den statlige utdanningsadministrasjonen. Gjennom opprettelsen av Nasjonalt senter for læring og utvikling vil vi kunne iverksette en ny giv for framtidsrettet utviklingsarbeid i skolen, slik at vi kan møte nye utfordringer som følge av de raske endringene vi har i samfunnet. Departementet skal peke ut hovedområder for forskning og sentralinitiert forsøks- og utviklingsarbeid. Læringssenteret skal konkretisere oppgavene, ta initiativ til løsninger og iverksette tiltak. Senteret skal på selvstendig grunnlag vurdere behovet for utviklingstiltak som iverksettes innenfor de oppdragsrammene som er gitt av departementet. Senteret skal på den måten ivareta sentrale utviklings-, evaluerings- og informasjonsoppgaver, og ha som sin primære funksjon å bidra til kvalitetsutvikling i grunnskolen og den videregående opplæringen. Statens utdanningskontorer skal bistå Læringssenteret i arbeidet med informasjonstiltak og med å stimulere til å iverksette nyskapende utviklingsarbeid i kommunesektoren. Det vil derfor være en viktig samarbeidsoppgave for Læringssenteret og utdanningskontorene å støtte kommuner og fylkeskommuner i arbeidet med kvalitetsutviklingen i skolen og i videregående opplæring. Læringssenteret skal ha et særlig ansvar for å samle og gjøre tilgjengelig ideer, erfaringer og evaluerings- og forskningsresultater fra dette arbeidet. Med tanke på de utfordringene vi står overfor i utviklingen av skole og opplæring i samfunnet, vil også Læringssenteret på grunnlag av nasjonale undersøkelser, forskningsbaserte evalueringer og andre vurderinger av tilstanden i sektoren, ha som oppgave å levere informasjon og dokumentasjon som kan nyttes som grunnlag for planlegging og gjennomføring av utdanningspolitiske tiltak sentralt og lokalt. Jeg ser med forventning fram til det arbeidet som skal utføres av Nasjonalt senter for læring og utvikling, og sier meg glad for de framtidsmulighetene som er lagt for dette arbeidet i innstillingen fra komiteen. Så har jeg fått noen utfordringer i denne debatten vi har hatt. Representanten Lyngstad gav meg tre hovedutfordringer. Nå får vi jo rikelig anledning til å komme tilbake til veldig mye av den diskusjonen gjennom den utdanningspolitiske redegjørelsen som jeg har varslet at jeg vil holde, og den debatten som skal komme som en følge av den, men jeg skal gi noen korte svar på utfordringene. Representanten Lyngstad fokuserte på den profesjonelle pedagog, en friere lærerrolle som gjør at det som nå ligger i læreplanen, kan realiseres. Det har jeg ingen problemer med å slutte meg til, ei heller den understrekingen som Lyngstad hadde av en bevisst og en kvalitetsbevisst skoleleder, etter- og videreutdanningens rolle og IKTs rolle. Å åpne for den aktive elev er jeg også helt enig i. Å sikre elever medbestemmelse og ha motiverte elever i skolen er selvsagt en grunnleggende forutsetning for å realisere de visjonene vi har for skolen. At de enkelte skolene må ha en større frihet til å utnytte lokalt handlingsrom, oppmuntre til lokale forsøk og bruke forsøksparagrafen aktivt, er også helt i tråd med det skolesyn og det utviklingssyn jeg har. Så her føler jeg at Lyngstad og jeg er helt på linje i disse hovedutfordringene. Representanten Løvik nevnte godkjenningsordningen for lærebøker, som det er varslet skal oppheves, og spurte når den saken vil komme. Den vil komme i forbindelse med revideringen av opplæringsloven, som vi har varslet, og vil vel foreligge i begynnelsen av mai, så Stortinget får behandlet den før man går fra hverandre til sommeren. Når det gjelder lydbøker og punktskrift, vil vi følge opp det arbeidet i nært samarbeid med Kulturdepartementet. Jeg er også glad for at komiteen har sluttet seg til det vi har sagt om det i forslaget fra Regjeringen. Marit Tingelstad understreket at læreplanen skal være styrende, og at man kan se ting mer i en sammenheng når man får et sånt læresenter. Det er helt riktig. Det er akkurat det som er hensikten, at man kan koble alle de forskjellige elementene til en helhet og drive utviklingsarbeid på en bred front. Nå satt ikke jeg på Stortinget for ti år siden, men når Rolf Reikvam sier at SV har foreslått dette, stemmer det sikkert. Da må det være en stor tilfredsstillelse for representanten Reikvam å få gjennom SVs forslag, selv om det kanskje ikke var Reikvam selv som satte fram forslaget. Jeg er helt enig i at det er innholdet som nå må stå i fokus. Vi har hatt en periode med veldig store kvantitative reformer: Vi har fått seksåringene inn i skolen, vi har fått en lovfestet rett til treårig videregående utdanning, og vi har også gjort ting i høyere utdanning som har utvidet kapasiteten kraftig. Vi må nå fokusere på innholdet, på kvalitet, på at de elevene som går i skolen, får det tilbudet som de fortjener, at vi får til tilretteleggingen for hver enkelt elev, og at vi bruker ressursene på en best mulig måte. Jeg er glad for at representanten Reikvam også slutter seg til det arbeidet som vi har varslet, med en effektivisering av offentlig sektor. Jeg tror fleksibilitet, lokal tilpasning og større selvstyre vil være viktige faktorer, men også det som representanten Reikvam understreker, at vi bør se på nivåene også i skolesektoren, samordningen mellom stat, fylker og kommuner, og se hvordan vi samlet sett kan utnytte ressursene på best mulig måte. Representanten Dørum var opptatt av at den vanlige lærer skal kunne stå oppreist, og at man må gjenreise lærerrollen. Det er ikke noe problem for meg å slutte meg 100 pst. til at lærerne er den viktigste faktoren for å få til en god skole. Det er veldig mange lærere som gjør en enormt god innsats, ikke bare som pedagoger, men også som medmennesker og sosiale utviklere, og læreren er i enkelte tilfeller kanskje den viktigste voksenpersonen i en del elevers liv. Det har jo med generelle sosiale utviklingstrekk å gjøre, som jeg er sikker på at representanten Dørum og jeg er enige om at vi må ta et helhetlig ansvar for å gjøre noe med. Stortinget behandler jo andre viktige store saker i den sammenheng, utjevningsmelding og andre spørsmål. Men lærerne må i lærerrollen få rom til å gjøre den oppgaven som er primæroppgaven, nemlig å sette læreplanene ut i livet og gi elevene den undervisningen som skal til. Nå sier jo læreplanene noe mer enn det som faller inn under et mer snevert kunnskapsbegrep, som jeg føler kanskje enkelte er opptatt av. Vi skal lage en skole som gjør at elevene blir det samarbeidende mennesket og det sosiale mennesket, og det er veldig mange dimensjoner ved skolen. Men jeg er åpen for at den enkelte kommunen f.eks. kan se sine ressurser i sammenheng. De ressursene man bruker på andre velferdstjenester som ungene skal ha, bør ses i sammenheng med skolesituasjonen, slik at lærerne kan få bedre rom til å gjøre sin jobb. Så sier «distriktsrepresentanten» med den klingende Oslo-dialekten sin at nå må vi passe på storbyens interesser. Jeg er enig i at storbyene har spesielle utfordringer, og kanskje da særlig Oslo, med en veldig sammensatt elevmasse sosialt, og med andre kulturelle språklige sammensetninger av elevmassen som gjør at skolen her har ekstra oppgaver. Men også i Oslo er det mange lærere som gjør en veldig, veldig god jobb i en trang ressurssituasjon, og vi skal være oppmerksomme på det. Jeg tror Læringssenteret kan bidra til at det også her blir utviklet nye gode ideer og samordnede ideer som kan komme andre til nytte. Men jeg vil også si at hver enkelt kommune, deriblant Oslo, har et eget ansvar for å sikre at skolene får de ressursene de trenger, bl.a. at man utnytter de inntektsmulighetene som kommunene har. Det finnes kanskje også i Oslo et potensial for det, slik at skolen kunne vært tilført enda mer ressurser uten at man må gå til staten for å få de ressursene. Men jeg er glad for debatten og at komiteen slutter seg til hovedtrekkene i det som er foreslått, og jeg ser fram til den debatten som vi skal ha i forbindelse med utdanningspolitisk redegjørelse i mai.