trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2018-04-19:
I går var det 18. april. Då var statsministeren i Stortinget, og ho svarte på spørsmål om inntektsmålet. I dag, 19. april, prøver landbruksministeren å gøyma seg bak formalia for ikkje å svara. Men eg høyrde i eit av innlegga til statsråden at han sa han skulle halda seg til Stortinget sitt inntektsmål. Eg forventar at me ikkje ser spor av inntektsformuleringa i Jeløya-plattforma i staten sitt tilbod til jordbruket, rett og slett fordi det ikkje er eit parlamentarisk fleirtal bak det. Eg skal òg lova statsråden at i tida frå 26. april til 16. mai, når forhandlingane pågår, skal me ikkje ta denne typen diskusjonar i Stortinget. Det har me respekt for. Men som brennande engasjert for norsk landbruk og oppteken av matproduksjon og landbruk i heile landet vil ein sjølvsagt plumpa borti og delta i det offentlege ordskiftet. Det trur eg nok statsråden har rygg til å bera, sjølv om han sit ved forhandlingsbordet. Så er det noko med forhistoria her. I 2014 var det Kristeleg Folkeparti, Venstre, Høgre og Framstegspartiet som gjorde om på regjeringa sitt forslag til jordbruksoppgjer. I 2017 låg det an til at det skulle verta opposisjonen, men så fekk Venstre undervegs nye bestevenner, så det vart Venstre, Høgre og Framstegspartiet som sikra fleirtal for eit anna oppgjer. Det er eit uttrykk for at det regjeringa gjorde, ikkje var i tråd med dei føresetnadene som Stortinget hadde lagt. Regjeringa bruker altså jordbruksoppgjeret som eit verkemiddel eller ein reiskap for å føra ein politikk som det ikkje er fleirtal for. Det sa Stortinget stopp for i 2014, og det sa Stortinget stopp for i 2017. Me som er engasjerte og opptekne av forhandlingsinstituttet i jordbruket, ber om at Stortinget slepp det dette året. Eg oppfordrar til å lesa innstillinga til jordbruksmeldinga, halde seg til den og ta forhandlingane innanfor dei rammene som ligg der. Det kjem til å verta ein spennande vår. Eg vil berre takka for ein god, men motvillig debatt om inntektsmålet. Og la det ikkje vera nokon som helst tvil: Senterpartiet meiner at det verste me kan gjera med forhandlingsinstituttet, er å bruka det til å føra ein politikk som det ikkje er fleirtal for i Stortinget. Det er Stortinget som definerer landbrukspolitikken, og eg opplever at etter valet er det eit større engasjement og større politisk vilje til å satsa på norsk matproduksjon enn det var før valet. Dermed vil eg ønskja statsråden lykke til med jordbruksforhandlingane, som startar den 26. april.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-04-19:
Det kunne ha vore naturleg å starte med å gå noko i rette med den historieskildringa som representanten Pollestad her forsøkjer seg på. Det skal eg likevel ikkje gjere. Regjeringa held seg til stortingsfleirtal – det gjer vi i denne saka, det gjer vi i alle andre saker – og vi legg til grunn at vi også skal halde oss til dei pliktene vi har til å føre forhandlingar om jordbruksoppgjeret med dei andre partane, ikkje med Stortinget. Difor er det ein vesensforskjell på at eg i fjor under behandlinga av jordbruksmeldinga kommenterte dei langsiktige målsetjingane for norsk jordbruk, nedfelt i stortingsmelding til debatt i Stortinget, og det som interpellasjonen her tek føre seg, nemleg å be om ei konkret avklaring på korleis den eine avtaleparten har tenkt å halde seg til forhandlingane før den parten har motteke kravet. Det er smått sørgjeleg at det er leiaren i næringskomiteen som ikkje utviser større forståing for kva avtalepart staten er i dette, og kva posisjonar det fordrar også frå staten. Det er med jordbruket vi skal forhandle, og det er Stortinget som til sjuande og sist avgjer utfallet av det, dersom ein ønskjer det. Men det skjer altså etter forhandlingar. Når Budsjettnemndas tal er presenterte, fordrar det at eg som statsråd, som etter hovudavtalen har ansvaret for å føre forhandlingane med jordbruket, faktisk forvaltar det med den klokskapen det kan forventast, også med utgangspunkt i jordbruket sine eigne interesser. Det gjer at eg ikkje har tenkt å bidra i denne debatten, utover å fastslå tre ting: Punkt éin: Staten forhandlar med jordbruket og vil på eit seinare tidspunkt rapportere til Stortinget utfallet av forhandlingane. Punkt to: Marknadssituasjonen i jordbruket er krevjande. Det er ulike mål i landbrukspolitikken. Eitt av dei er auka matproduksjon. Moglegheitene for å gjere det utan at det medfører inntektssvikt for bøndene, er no svært avgrensa. Frå 2015 til 2018 viser tala frå Budsjettnemnda, som staten og jordbruksorganisasjonane med andre ord er einige om, at inntektene har gått ned med om lag 1,4 mrd. kr. Punkt tre: Inntektsutviklinga i jordbruket avheng av fleire faktiske forhold. Det gjer at når vi, både fleirtalet i fjor og mindretalet i fjor, f.eks. hadde som ambisjon å auke inntektsnivået til norske bønder ved å auke overføringane, så oppnådde ein det motsette. Det er ikkje mogleg å garantere at resultatet av forhandlingane vert i tråd med det som er utgangspunktet for forhandlingane, med utgangspunkt i at det er fleire vesentlege faktorar politikken ikkje styrer. Dei som er opptekne av å bevare avtaleinstituttet, bør la staten – og med andre ord statsråden – ha fleksibilitet til å gjennomføre forhandlingar med jordbruket før ein har avklart i Stortinget korleis ein har tenkt å innrette det. Eg registrerer at fleire parti og fleirtalet i salen har varsla at dei ikkje kjem til å delta i denne debatten med det som utgangspunkt. Det er kanskje på tide at Senterpartiet også tenkjer gjennom framferda si. Eg vil iallfall oppmode dei andre partia til å gjere det, dersom ein over tid er oppteken av å sikre avtaleinstituttet.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-04-19:
Eg har avklart omtrent kva min posisjon er på dette før forhandlingane startar, og eg har ikkje tenkt å kommentere noko utover det. Som eg sa i det førre innlegget mitt, legg vi stortingsfleirtalet til grunn for forhandlingane, men det er ikkje slik at jordbrukspolitikken har berre eitt mål, han har fleire, og i avveginga av alle dei måla held staten og eg meg til krava frå jordbruket før eg leverer eit tilbod. I kva grad Stortinget vil gripe inn i det, overlèt eg til Stortinget. Det vil ein få rikeleg anledning til, for jordbruksavtaleproposisjonen vil kome i enden av forhandlingane også i år, men eg har ikkje tenkt å førehandsprosedere, uavhengig av kor lenge Senterpartiet måtte spørje etter svar dei har fått avklart at eg ikkje har tenkt å gje.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-04-19:
Eg har aldri oppfordra Stortinget til ikkje aktivt å debattere kva føringar som skal gjelde for norsk jordbruk. Difor meiner eg det er ein vesensforskjell i måten Arbeidarpartiet og Senterpartiet opptrer på i dag, når representanten Aasland seier at vi må tole å ta imot signal. Tilbakemeldinga til det er at det gjer vi for all del. Men det er ikkje det som er utgangspunktet for interpellasjonen. Det er at eg har vorte bedt om å avklare korleis vi har tenkt å halde oss til inntektsmålet i årets jordbruksoppgjer, som no er i ein innleiande fase. Det er altså ikkje slik at Stortinget har fastsett eitt mål for norsk jordbruk og var ferdig med det, og det er inntektsmålet. Det er faktisk slik at staten, som forvaltar av landbrukspolitikken i avtaleforhandlingane, må vurdere alle dei målsetjingane som Stortinget har sett for jordbruket. Det gjer vi berre i avtaleforhandlingar. Deretter orienterer vi Stortinget. Eg skulle ønskje at også delar av opposisjonen såg verdien av det, såg verdien av at avtalepartane i fellesskap fekk fremje både sine krav og sitt tilbod utan at ein vekta internt korleis dei enkelte måla skulle slå ut. Men det viser at enkelte parti er meir opptekne av input enn utkome. For det var eit stort fleirtal på Stortinget i fjor som ville gje norske bønder inntektsutvikling, men vi styrte ikkje det, for vi styrer overføringar baserte på dei kostnadane vi trur kjem, og den marknadssituasjonen vi er i. Det betyr at verken eg eller Stortinget på noko tidspunkt før neste års budsjettal er klare, kan garantere norske bønder ei inntektsutvikling. Det er det paradokset staten som forhandlingspart må ta inn over seg, som Stortinget på eit tidspunkt må ta inn over seg, og som legg grunnlaget for forhandlingar som i respekt for hovudavtalen faktisk skjer mellom partane. La meg berre leggje til: Denne regjeringa baserer sin politikk på hovudavtalen. Det betyr at det vert gjennomført forhandlingar, og det betyr at mi rolle og regjeringa si rolle mens ein er i innleiande fase, og mens forhandlingane vert gjennomførte, er i tråd med hovudavtalen. Det er ganske viktig for den varige evna for å gjere staten forhandlingsdyktig at Stortinget – så lenge ein meiner at ein skal halde seg til hovudavtalen – også gjer det.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2018-04-19:
Jeg synes representanten Andersen har et vesentlig poeng i sitt innlegg. Når kan vi diskutere forutsetningene og rammene rundt et jordbruksoppgjør uten at en blir tatt til inntekt for at en vil bryte prinsippene knyttet til forhandlingene som pågår? Det er et interessant spørsmål. For det er jo egentlig aldri passende, men samtidig er det egentlig passende å gjøre det når Stortinget finner det for godt. Det handler ikke om at en har lyst til å sette avtalesystemet til side eller bryte noen prinsipper i forhandlingene, men det en er opptatt av, er at de føringene som er satt i Stortinget, faktisk blir fulgt opp. Det som er den største utfordringen mot avtaleinstituttet, er jo en regjering og en statsråd som ikke følger opp de føringene som er lagt i Stortinget, for da bryter en hele linjene og prøver å overprøve det som er sagt fra Stortinget gjennom ulike behandlinger i ulike saker knyttet til landbruket. Nå sier jeg ikke at statsråden har til hensikt å gjøre det – tvert om. Jeg forventer jo at statsråden følger opp de klare forutsetningene, både når det gjelder inntektsmål og annet, som er satt tidligere. Det er ingen tvil om at det er en krevende situasjon en er i. Gjelden går opp og inntektene ned. Forskjellene mellom folk i næringen øker. For Arbeiderpartiets del er vi svært opptatt av at vi har et landbruk over hele landet, at vi har en differensiert bruksstruktur, og ikke minst at bruk med mer marginale produksjonsmuligheter også har livets rett og har en kvalitet i den norske landbruks- og matproduksjonen. Da er vi opptatt av at vi også sørger for at vi får et tilskuddssystem som bygger opp under det, og at vi faktisk får svart på noe av det gjennom de jordbruksforhandlingene som nå pågår. At vi gir disse signalene i forkant av et oppgjør, skulle bare mangle. Vi synes det er en god ting å gjøre det, og det har vi sagt veldig tydelig, tidligere, i Stortinget. Jeg forutsetter selvfølgelig at det blir fulgt opp. Jeg skal ikke forvente at statsråden svarer på dette i detalj, men jeg har en forventning om at statsråden og regjeringen faktisk følger opp det som er sagt i Stortinget formelt gjennom vedtak og føringer i flertallsmerknader. Det er det denne interpellasjonen handler om, og jeg synes den rettmessig tar sin plass når den poengterer noe som har vært diskutert i Stortinget gjennom en årrekke: hvordan inntektsutviklingen i landbruket skal være. Når stortingsflertallet veldig tydelig har kommet med en konklusjon, er det regjeringens ansvar å følge den opp gjennom forhandlingene som kommer, selv om det i utgangspunktet er krevende, uten at en bruker argumentasjon om at en tilsidesetter forhandlingssystemet eller parkerer avtalesystemet på noen som helst måte, for det gjør en faktisk ikke. Det er det eventuelt en regjering som ikke lytter til stortingsflertallet, som først og fremst gjør.
Nils T. Bjørke (Senterpartiet), 2018-04-19:
Eg trur det er heilt rett at me tek opp denne debatten i dag, ikkje minst med dei erfaringane ein har med måten staten har forhandla med landbruket på dei siste åra. Der vil eg hevda at dei ikkje har fylgt opp Stortingets vilje, og det viste seg både i 2014 og 2017 at det vart gjort endringar i avtala av Stortinget, nettopp fordi Stortinget meinte at regjeringa ikkje fylgde opp Stortingets vilje. Eg meiner det er eit minstekrav at regjeringa når ho forhandlar, faktisk tek utgangspunkt i Stortingets vilje. Det vert hevda at det er vanskeleg å lyfta inntektene i landbruket i år på grunn av overproduksjon. Overproduksjon meiner eg er ei bevisst handling frå dagens regjering. Dei har dobla kyllinggrensene, dei har teke vekk alle strukturverkemiddel, iallfall dei aller fleste, dei har auka mjølkekvotane, og bøndene føler seg pressa til å auka produksjonen meir enn kva som for mange er det mest rasjonelle. Så får me høyra at bøndene må vurdera sjølve, og det er rett. Men det vert feil når ein legg opp til ein landbrukspolitikk som stimulerer til meir satsing enn kva som er fornuftig for fleirtalet. Eg har ikkje noko mot at bøndene skal få lov til å satsa og ta sine eigne val, men når det går ut over det store fleirtalet og målet med landbrukspolitikken, må ein faktisk ha nokre verkemiddel som gjer at ein når det ein vil. Dei seinare åra har ein sett at inntektsutviklinga for dei mindre bruka har dabba mykje av. Men i dei mest attraktive områda er det kamp om både areal og kvotar, slik at det er dei passive bøndene som har tent mest pengar, ikkje dei aktive. Dette er noko som er lagt inn på grunn av måten ein har styrt landbrukspolitikken på dei siste åra. Då må det vera rett av Stortinget å gje klare signal om at me forventar at ein no tek grep som gjer at bøndene kan lyfta seg, at bøndene som vil satsa på dei lokale ressursane og utnytta dei på sine bruk, skal ha ei moglegheit til å ha ei fornuftig inntekt og kan driva eit gardsbruk slik at dei samtidig kan vera familiefolk. Det er altfor mange av bøndene i dag som faktisk ikkje klarar å ta vare på sin eigen familie. Dei har fått eit arbeidspress og ein akkord som gjer at dei ikkje klarar å ta del i resten av samfunnet. Det er ikkje ein berekraftig og miljøvenleg måte å utvikla norsk matproduksjon på.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-10-04:
På vegne av representantene Kari Elisabeth Kaski, Karin Andersen, Lars Haltbrekken, Freddy André Øvstegård og meg selv har jeg gleden av å legge fram et representantforslag om en bærekraftig godsnæring og mer gods på bane. Videre har jeg på vegne av representantene Audun Lysbakken, Solfrid Lerbrekk, Lars Haltbrekken og meg selv gleden av å legge fram et representantforslag om å utrede ferger som selvstendig alternativ langs ny og utbedret E39. Til slutt har jeg på vegne av representantene Karin Andersen, Lars Haltbrekken og meg selv gleden av å legge fram et representantforslag om pilotprosjekt med hydrogendrevet tog i Norge. – Det var en hilsen til Jon Gunnes blant annet!(Munterhet i salen) (Munterhet i salen)
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-10-04:
Det er mange saker innom denne salen, men det er noen av disse sakene som er aller viktigst. De omhandler klodens framtid og dermed menneskehetens framtid. Det ville være fullstendig ansvarsløst overfor barn og barnebarn ikke å trekke fram truslene mot klima og naturmangfold på jorda som det aller, aller viktigste. Jeg er ikke alene om å frykte at vi stevner forbi 2-gradersmålet. Om vi legger sammen alle tiltak som regjeringen har varslet, holder det ikke til å overholde 2-gradersmålet. Det må forseres. Jeg ser 3-tallet blinke der framme. Jeg tør knapt tenke på konsekvensene, men forskere har beskrevet dem ganske nøye. Dette er et scenario vi er pukka nødt til å ta inn over oss – uansett bompengemotstand, uansett pris for et grønt skifte i dag. For prisen blir så uendelig mye høyere om vi venter. Derfor må vi i denne salen – og alle parlamenter – gjennomføre modige tiltak som monner, nå. Noe sånt sa faktisk også Høyres parlamentariske leder i går, men det var i en tale. Vi må løfte blikket, ikke tenke på dagen i dag, eller bare morgendagen, eller neste stortingsvalg om tre år. Det holder ikke. Menneskeheten legger beslag på mer og mer av klodens areal, noe som bl.a. har ført til at verdens dyrebestander er blitt halvert på 40 år. Dyrka mark legges under asfalt, skog hogges, plantasjer plantes. Det hadde vært å håpe at trontalen tok fatt i noen av disse lange, avgjørende linjene og knagget både politisk regnskap og politisk budsjett på dem. Jeg registrerer at det i liten grad var tilfellet i trontalen og i høyrepartienes innlegg. Statsministeren sa mye bra i generelle vendinger, men hva gjør Norge på hjemmebane? Det er det store spørsmålet. Stikkord for regjeringens klimaregnskap er mer oljeaktivitet, mens de skryter av utslippskutt – med drivstoff fra orangutangens skog. Der har jeg vært. Det er lettere sånn. Så er det utsettelse av klimamål. Nå er det ikke lenger 2020, men 2030 som gjelder. Det er mange stortingsvalg til. Det er lettere sånn. Hva med nedbygging av norsk natur? Regjeringen har gjort det enklere, mer fritt fram, med god Fremskrittsparti–Høyre-signatur. Avgjørelser i alle plansaker og utbyggingssaker der det har vært vektige innsigelser fra Fylkesmannen, og andre, er overført fra Miljødepartementet til Kommunaldepartementet. Det er lettere sånn.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-10-04:
Statsministeren sa – mener jeg å ha notert – at alt det positive som har skjedd i samfunnet, er resultat av en villet politikk. Det er jo nærliggende for oss å se en del mangler og skjevheter, det negative i samfunnet, og det er kanskje også en del av en villet politikk, slik vi ser det. Men det skal jeg la ligge. Nå skal jeg være litt raus og snakke litt om det vi ikke har fått til i dette samfunnet, innenfor min sektor, transportsektoren. En utvikling som mange er bekymret for, er en kolossal vekst i trailertrafikken på norske veier. Alle må ha lagt merke til det. Selv på firefeltsveier ser man at høyre bane stort sett er opptatt. Man må kjøre slalåm for å komme forbi. Det er på mange måter en situasjon som ikke er ønsket hvis vi skal nå Stortingets og regjeringens mål om å få mer gods over på bane og sjø. Vi har i det siste også sett avsløringer av lønns- og arbeidsvilkår for sjåførene. De har nesten blitt en ny pariakaste, som beveger seg på norske veier med lønns- og arbeidsforhold som vi ikke vil være bekjent av. Kabotasjereglement blir brutt, det er vanskelig å kontrollere, og kontrollørene mangler verktøy til å kontrollere. Derfor har vi, bl.a. i dag tidlig, lagt fram noen forslag til behandling i transportkomiteen. Det er ett poeng som er veldig viktig, og det er å få et transportregister. Dette transportregisteret bør i hvert fall fortelle oss en god del om hvor mange biler som er involvert, hva de gjør i Norge, hvor mange turer de har, osv. Det er helt avgjørende å få et sånt transportregister, på samme måte som det er viktig å få et elektronisk fraktbrev. I dag kan sjåførene faktisk sitte foran i bilen med en kopiblyant og skrive nye fraktbrev når de ser at det blir kontroll. Dette er ikke heldig. Transportnæringen i Norge ønsker dette selv, og det må ikke være frivillig, sånn som regjeringen legger opp til, det må være et obligatorisk elektronisk fraktbrev. Så har vi ikke fått til å gi jernbanen noen fordeler og konkurransefortrinn i forhold til vogntogene våre. Det ønsker vi å gjøre noe med. Blant annet er man nødt til å kompensere for den økende baneavgiften som skal fases inn for frakt av gods på jernbane. Det er helt avgjørende. Danmark har fått det til, også innenfor EU-reglementet. Vi må få til det samme. Vi kommer nok heller ikke utenom å få en positiv behandling av jernbanen på den måten at det gis støtteordninger, sånn som enkelte EU-land har fått til. Det siste vi ikke har fått til, er å fase inn hydrogen godt nok. Der stiller vårt hydrogenforslag for tog sterkt.
Erna Solberg (Høyre), 2018-10-04:
Vi står midt inne i politireformen. Vi er ferdig med de organisatoriske endringene. Folk er under innplassering i de ulike jobbene. Det er klart at det er uro midt inne i en reform. Reformen varer til 2020. Dette er en reform som mange bare har sett på som en reform av punkt 2 i en struktur. For meg er det helt grunnleggende i denne reformen at det er en kvalitetsreform. Det er en kvalitetsreform av måten politiet arbeider på. Det er en kvalitetsreform ved å ha sterkere enheter som kan fungere bedre når det gjelder mange av de grove og nye formene for kriminalitet. Midt oppe i dette er det også mange veldig gode resultater. Responstiden går ned, man kommer raskere ut. Folks oppfatning av at politiet er mer til stede, er sterkere enn tidligere. Det er altså ikke slik at det er det helnegative bildet – som opposisjonen har – av hvordan det er. Men så er det også flaskehalser og utfordringer. En av dem er at i en omstillingsperiode har det vært krevende å behandle en del saker. Det jobbes det nå med, og bunkene går nedover.
Erna Solberg (Høyre), 2018-10-04:
Min fordel er at jeg stort sett hørte hele debatten i går. Jeg hørte også replikkordskiftet mellom Arbeiderpartiets representant og justisministeren – det gjengis for øyeblikket ikke korrekt av Arbeiderpartiets leder. Han sa bortsett fra det ene vedtaket: Når Arbeiderpartiets stortingsrepresentant i går ga uttrykk for at vi ikke hadde fulgt opp flere vedtak, var det ett konkret vedtak, og det sa han og påpekte i det replikkordskiftet. Jeg har lyst til å si at folk sier i undersøkelser at de ser mer politi. Folk er mer fornøyd, de har større tillit til politiet. Så det er ikke slik at det representanten Jonas Gahr Støre nå sier, er representativt for det statistikken viser. Men vi er ikke fornøyd med hvor vi vi står. Det ga også justisministeren uttrykk for. Derfor er det ganske klare og tydelige beskjeder fra oss til politiet om at nå må de bygge ned restansene, nå må de se på det som egentlig er positivt, at det er flere som anmelder grove overgrepssaker. Det er mange mørketall som nå kommer frem til anmeldelse. Da må ressursene omdisponeres for å kunne ta tak i det.
Erna Solberg (Høyre), 2018-10-04:
Som representanten Jonas Gahr Støre vet, kommer budsjettet når budsjettet kommer, og da får man god tid til å fordøye det. Men jeg er uenig i premisset om at vi bare skal diskutere det som er feil i det norske samfunnet. Jeg synes vi skal bruke tid på å gi honnør for det som er bra, til alle de folkene som står på, til de politifolkene som nå rapporterer tilbake at de gjør en bedre jobb fordi de får lov til å etterforske på stedet. Vi ser at responstiden faktisk går ned – det er første gang vi måler responstid. Politiet kommer raskere ut, særlig i de områdene som er spredtbygd i Norge, enn det de gjorde tidligere. Vi måler det fordi vi følger opp, og så passer vi på at man disponerer ressursene. Så har de fått beskjed om at de er nødt til å jobbe mer med å få ned de gamle restansesakene. I den omstillingen som har vært, er det blitt for høye bunker knyttet til dette. Så må de omdisponere ressurser til de nye sakene, som nå vokser betydelig mer, kanskje fordi vi endelig har tatt hull på den byllen at overgrepssaker ikke blir meldt. Når de øker mye, betyr det at det er flere som melder – veldig bra. Da kan vi gjøre mer for ofrene og beskytte flere.
Erna Solberg (Høyre), 2018-10-04:
La meg først svare på spørsmålet om at vi bare skal snakke om det som er feil i det norske samfunnet. Vel, min ledelse er litt annerledes. Min ledelse gir honnør til alle de menneskene som står på. Min ledelse er også å fortelle det når de tar store krafttak og responstiden blir bedre, når politifolk etterforsker bedre tidlig. Da synes jeg faktisk at vi som ledere av dette landet også skal gi honnør. Vi skal selvfølgelig være opptatt av å fylle de hullene som mangler, og vi skal ha fokus på det. Men får ikke folk positive tilbakemeldinger på det som går bra, går det mindre bra på alle de andre områdene også. Dette er iallfall min ledelsesstil. Jeg skjønner at representanten Jonas Gahr Støre har en annen ledelsesstil enn det. Så til spørsmålet om pensjon fra første krone. Det er mange ting man kunne ønske å gjøre som man av og til må veie opp mot hvor mye kostnader man skal overføre på det norske næringslivet. De endringene vi har gjort i tjenestepensjonen, har vært initiert av partene hele tiden. Da vi innførte obligatorisk tjenestepensjon, var det et ønske fra begge partene. Nå er det én part som ønsker dette. Det blir en større kostnad for arbeidsintensive bedrifter. Det må man også ha med i skålen når man veier.
Erna Solberg (Høyre), 2018-10-04:
Siden representanten Jonas Gahr Støre er så opptatt av tillit, bør han være veldig glad for at tillitsbarometeret til politiet viser at de får økt tillit, at vi faktisk får økt tillit også for at vi er mer til stede. Så målt mot hvordan virkeligheten er ute – ikke nødvendigvis i dette hus, men virkeligheten ute – er altså folks opplevelse at det er bedre. Når det gjelder pensjon fra første krone: Hvis det hadde vært slik at dette på en måte var kostnadsfritt for det norske samfunnet, hadde det vært enkelt å si ja. Den ene tingen er at alle endringer i tjenestepensjonen som har vært gjort – også den utredningen som representanten Jonas Gahr Støre påpeker – har vært initiert av partene felles. Det Arbeiderpartiet gjør nå, er å si at én part skal få lov til å ha overprøving av det partene diskuterer i lønnsoppgjør, eller det man felles ber staten om å gjøre, gjennom å få et vedtak her. Men jo mer belastning vi gir den sektoren i Norge som nå ser ut til å ha størst utfordringer – f.eks. varehandelen, arbeidsintensive jobber – jo færre blir det av disse jobbene. Skal 3–4 mrd. kr tas ut av bunnlinjen til bedriftene, må en risikere at en også får færre av denne typen jobber fremover.
Erna Solberg (Høyre), 2018-10-04:
Vi tror så mye på lokaldemokratiet at vi mener vi skal overføre mer makt til det. Vi har ønsket å sørge for at vi flytter mer makt lenger ned, for vi tror på et samfunn som bygges nedenifra og opp. Det er et ideologisk grunnlag, i fellesskap mellom de partiene som sitter i regjering, og Kristelig Folkeparti, som vi har samarbeidet med om grunnlaget for denne reformen. Det betyr altså at selv om jeg i utgangspunktet mener at Norge kunne vært drevet mer effektivt med to forvaltningsnivåer, har vi sett at å overføre mer makt til regionene – når vi først har regioner – vil gjøre at vi både bruker ressursene og gir mer makt tilbake igjen til folk lokalt. Det krever altså, for noen av de oppgavene vi nå diskuterer, større regioner. Jeg mener at vi ikke kan innføre sams veiadministrasjon, f.eks., uten at vi faktisk har færre regioner enn i dag, og vi kan ikke la den minste regionen være størrelsesmålet for hvilken oppgave en skal gjøre. Jeg tror heller ikke de kan få en fornuftig og god rolle, som jeg tror at regionene kan ha, og f.eks. gjøre mye bra i utvikling av kompetansepolitikken fremover, hvis det skal fragmenteres med dagens fylkesstruktur. Da tror jeg rett og slett ikke vi får gode nok miljøer eller gode nok tiltak.
Erna Solberg (Høyre), 2018-10-04:
Jeg har sagt at vi står midt i en reform, og det er utfordringer når vi står midt i en reform, både med at folk er flyttet på, at det er gjort endringer, at det er uro i en organisasjon når man gjør det – det skjer ved alle reformer og endringer man gjør. Men det jeg ser, er også at vi har gode tall på mange av de nye områdene, f.eks. i form av at man har etterforskning på stedet. Vi ser at responstiden går ned. Det er ikke slik at det ikke er politifolk øst for Glomma, for responstiden er slik at de kommer raskere til nå enn det de har gjort før. Så har vi tilført mange ressurser til politiet, nettopp for at vi skal ha nok politifolk til både å kunne gjøre de nye oppgavene og å sørge for tilstedeværelse. Men jeg mener at det er falsk trygghet hvis man tror at tilstedeværelsen på et lensmannskontor er det som gir politikraft. Det som gir politikraft, er når det kommer politifolk ut til stedet med en patrulje som kan bidra til å etterforske, som gjør at hukommelsen og saksbehandlingen blir bedre, og at sakene kan komme raskere til retten. Og vi er på god vei, selv om vi ikke er fornøyd. Det er ganske mye igjen, men det er altså 2020 som er endepunktet for reformen.
Erna Solberg (Høyre), 2018-10-04:
Vi bruker tiden mye til å lytte. Vi lytter til dem som skaper nye bedrifter, til dem som har gamle bedrifter, og vi er ute og hører mye på hva som er utfordringene med skatte- og avgiftspresset. Og ja, det har kommet en del avgifter som ikke regjeringen initierte, men som kom i kompromisser i Stortinget. I fjor høst var det slik at nesten alle opposisjonspartier på Stortinget salderte sine budsjetter med flere milliarder i økte avgifter knyttet til usunn mat, det som jeg kaller snop og godt – det er altså godt, men det er usunt og annet – med litt forskjellige metoder, noen med sjokolade- og sukkeravgiften, noen ved å øke momsen på akkurat det samme systemet. Effekten ville vært den samme. Disse bedriftene hadde fått høyere avgifter også med resten av opposisjonspolitikken i Stortinget. Men hvis vi ikke skal bruke dette, må vi finne andre måter – enten må vi da ha totale skattelettelser og avgiftslettelser i Norge, eller så må vi finne andre måter å dekke inn dette på. Jeg mener vi skal bekjempe usunn mat, men jeg mener også at vi skal lytte til næringslivet.
Erna Solberg (Høyre), 2018-10-04:
Det er helt riktig at vi har gjort endringer i velferdsordninger. Vi har økt noen velferdsordninger betydelig. Noe av det første vi gjorde, var f.eks. å sørge for retten til å velge brukerstyrt personlig assistanse, og vi la inn betydelig mer penger til kommunene for å gjennomføre det. Vi er ikke helt fornøyd med hvordan kommunene bruker de pengene, og hvor gode de er til å følge opp det vedtaket. Derfor ser vi også på måter å styrke det på, men det er altså en stor del. Det var et område som den rød-grønne regjeringen snakket om i åtte år, men aldri gjorde noe med, fordi det kostet penger og aldri var prioritert. Dette er altså noen av de svakeste brukerne. Vi gjorde det på samme måte med pleiepenger i fjor. Vi la frem forslag som bidro til at flere fikk pleiepenger, rett og slett fordi det var store grupper av foreldre som opplevde at det regelverket vi hadde da, var de helt ekskludert fra. Så gjorde vi noen andre endringer. SV velger ofte å ta imot de endringene som er gjort på den ene siden, men ikke ta med alle de økningene som er gjort på andre områder, og vi har gjort betydelig flere økninger. Vi har f.eks. senket egenandelstaket med over 600 kr for alle kronikere som trenger fysioterapi.
Erna Solberg (Høyre), 2018-10-04:
Jeg har lyst til å gjøre oppmerksom på at dette ikke er en spørretime. Dette er et replikkordskifte i trontaledebatten.(Munterhet i salen) Det er altså en politisk utveksling av synspunkter, som ikke innebærer at man skal stille et spørsmål eller svare på et spørsmål. Det er en utveksling mellom de partiene jeg som statsminister representerer, og representanten som representerer SV og opposisjonen. Det er ikke slik at jeg er nødt til å svare på alle spørsmål som stilles utenom spørretimen. Dette er et replikkordskifte, så da tenker jeg at jeg forholder meg, også i replikker, til de påstander som representanten fremstiller i debatten, for det er skikk og bruk i trontaledebatter. Spørretimen kommer jeg snart til å møte i, så da kan representanten få lov til å stille spørsmål, når det er spørretime vi har. (Munterhet i salen) Så er det sånn at vi alltid vurderer helheten av tiltak når vi gjennomfører dem, og vi har følgevurdering av mange. Noen tiltak er så små og endringene så små at en ikke detaljmessig kan gå inn og følge dem opp. Vi vil svare ut de ulike forslagene gjennom det. Vår parlamentariske leder kommer til å svare i slutten av debatten når det gjelder hva vi støtter, og hva vi ikke støtter av disse forslagene.
Erna Solberg (Høyre), 2018-10-04:
For det første er jeg enig i at dette er et mer komplisert tema. Det er egentlig et tema om samfunnsutviklingen vår. Folk møter kanskje sin utkårede – den man har lyst til å få barn med – i litt eldre alder eller er i en livssituasjon hvor man føler at man er mer moden til å få barn, med de forpliktelsene det innebærer, enn tidligere. Jeg var 36 år da jeg var førstegangsfødende, så jeg føler at jeg vet noe om det. Og jeg ser at det har vært utviklingen for veldig mange andre. Jeg mener at for dem som i f.eks. studietiden har funnet den de har lyst til å få barn med, må vi forsøke å gjøre det lettere. Det er jo det med lange studier at man etterpå skal skape seg et grunnlag i arbeidslivet før man får barn, som ofte er krevende. Vi er villig til å se på ulike typer tiltak, og det har vi også meldt i trontalen er et fokusområde vi har. Men staten kommer ikke til å være god på å finne den rette ektefellen til folk. Det må folk klare selv.(Latter i salen) (Latter i salen)
Erna Solberg (Høyre), 2018-10-04:
En av de store utfordringene vi for øyeblikket har, er at vi ikke lenger har en ekstraordinært høyere produktivitetsutvikling i de nordiske landene for å bære velferdsutviklingen, eller endringer i arbeidsinnsatsen vår i forhold til andre land. Vi har finansiert veldig mange av de tidligere endringene, som gjør at vi har hatt mer fri og kortere arbeidstid, gjennom høyere produktivitetsutvikling. Det har vi altså for øyeblikket ikke. Noe av utfordringen vår fremover er at hvis vi får opp den, kan vi selvfølgelig velge mellom fritid og arbeid, men samtidig vil vi få færre som står i jobb, færre som skal finansiere de eldre i fremtiden. Man må ha betydelig flere i arbeid hvis man skal kunne bære arbeidstidsnedsettelser. I Norge, som er et høykostland, må man ha folk med høy kompetanse hvis man skal dele jobbene på alle områder. Litt av utfordringen vår med inkludering er mangel på kompetanse, at ikke alle vil klare det. Derfor tror jeg at Miljøpartiet De Grønnes oppskrift – som kanskje er det de er ærlig om også – betyr en betydelig velferdsnedgang. Man kan jobbe mindre, men det betyr en stor velferdsnedgang og mindre pensjoner i fremtiden.
Erna Solberg (Høyre), 2018-10-04:
Den første maktutredningen vi hadde i Norge, ga grunnlag for mye ny samfunnsvitenskapelig forskning, kunnskap og kompetanse. For dem av oss som studerte på 1980-tallet, var det et grunnlag for veldig mye av den faglige utviklingen av norsk samfunnsfaglig utdanning. Vi hadde derfor ganske store forhåpninger om at vi gjennom en ny maktutredning også skulle bidra til det. Men jeg husker hva som skjedde med den maktutredningen som vi faktisk fikk gjennomslag for. Det som skjedde, var at det ble en kort debatt i Stortinget. Alle vi som var medlemmer av Bondevik-regjeringen, var egentlig veldig skuffet over at den utredningen som var gjort, ikke skapte mer interesse, oppmerksomhet eller annet – kanskje fordi man ikke opplevde at den var banebrytende nok, eller annet. Jeg mener det er mye vi bør utfordre og se på i forhold til spørsmålet om utvidelse og endringer i arbeidsmarkedet. Jeg tror ikke en maktutredning er det riktige perspektivet på dette, ikke et forskningsbasert, teoretisk opplegg. Men vi skal passe på all utvikling. En av grunnene til at jeg er opptatt også internasjonalt av at vi får til mer felles arbeid i Europa, er nettopp at det er utfordringer i vårt arbeidsmarked.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2018-10-04:
Jeg vil si jeg synes statsministeren holdt et godt innlegg. Det det handler om her, er å gå etter det som trengs å rettes opp. En av måtene vi bruker her i Stortinget for å gjøre det, er å inngå forlik. Vi er opposisjonsparti til regjeringen, vi er ikke en budsjettpartner, men vi inngår forlik på viktige områder. Slik bør en opposisjon opptre. Et av områdene der vi har gjort det, er politiområdet. Vi gikk med på politireformen, en forlengelse av arbeid vi begynte i vår tid. Der var vi særlig opptatt av å trekke kommunene med og å bedre ledelse og kultur i politiet. Kommunene, de som er tettest på, må høres. Nå får vi uro landet rundt. Elleve av tolv politidistrikter sier at politiet ikke er til stede der de bør, bistandsadvokatene snakker om at saker om grove voldshandlinger blir liggende. Riksadvokaten sier at denne situasjonen ikke kan fortsette. I trontalen sier regjeringen at man bedrer evnen til å håndtere kriminalitet og «verne om ofrene». Jeg ønsker å høre statsministerens tanker rundt: Verner det ofrene, det vi nå hører av uromeldinger fra politiet ute i landet vårt?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2018-10-04:
Det er ikke opposisjonens uro jeg er opptatt av, det er folks uro, politiets uro, bistandsadvokatenes uro. Vi møtte en som var urolig – statsministeren og jeg – da vi var i Seljord nylig. Ordføreren der, Halfdan Haugan, en sindig mann, varsler om at saker nå ikke blir fulgt opp, og at det ikke er folk til å være ute og løse oppgavene. Politimesteren i Sør-Øst politidistrikt vet ikke hvordan hun skal tolke Stortingets vedtak – og det vet ikke justisministeren heller. Han sto her i Stortinget i går og var i tvil om hvilket vedtak det ble siktet til, da det ble referert til vedtaket – etter et forslag fremmet her i 2017 – der Stortinget ber regjeringen sikre «en reell styrking av de lensmannskontorene som står igjen etter gjennomføringen av politireformen». Da må vi spørre: Vi er midtveis, men strukturen er klar. Det er altså ikke folk til stede til å kunne rykke ut og ivareta nøkkeloppgavene. Statsministeren har hatt fem justisministere på jobb i perioden, og den sittende er i tvil om hvordan dette skal gjøres. Hva ønsker hun å gjøre for å imøtekomme og løse de problemene som nå er, og som det rapporteres om i elleve av tolv distrikter?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2018-10-04:
Når jeg sa at statsministeren holdt et godt innlegg, var det fordi hun beskriver mål jeg tror vi alle kan være enige om. Men politikken må jo handle om å gå inn der hvor vi ikke ivaretar de oppgavene som skal løses av fellesskapet, der hvor utryggheten vokser, og det går ut over tilliten. Når vi nå får rapporter om at grove voldshandlinger blir liggende så lenge at de rett og slett ikke kan behandles – domstolene får dem ikke unna, vi har en justissektor som har blitt behandlet ganske lemfeldig i disse årene – er det der vi ønsker å høre statsministeren reflektere, ikke over alt det som går bra, det kan vi lese oss til. Derfor mener jeg igjen at statsministeren må svare presist: Hvilke grep skal tas for at disse køene blir tatt unna, at det er folk i de gjenværende lensmannskontorene? Vi får jo høre at lensmannskontorer nå er bemannet med folk som skal drive administrativt arbeid og ikke reelt politiarbeid. Hvilke grep har statsministeren å varsle i budsjettet eller andre steder for å komme dette i møte?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2018-10-04:
Det er dette vi må snakke om – ikke de lange listene med alt som går bra. Vi skal løse problemer, ikke bare omtale andre tilstander. Et annet tema som berører folks hverdagsliv, pensjon: I pensjonsforliket har vi sikret at folketrygden nå gir oss opptjening fra første krone. I offentlig sektor gjelder det også for den offentlige tjenestepensjonen, og mange i privat sektor får også pensjon fra første krone. Men en million nordmenn har ikke denne adgangen. Jeg møtte en av dem, Christel Eilertsen, en jente på 27 år, på Obs i Lagunen handlesenter utenfor Bergen. Hun hadde jobbet der i fire år, hadde 60 pst. stilling, og hun fikk egentlig sjokk da hun hørte at dette var en rett hun ikke hadde. Nå handler det om å tette dette ene hullet som er igjen i en pensjonsreform som vi alle står sammen om, et annet forlik det er verdt å verne om. Denne kvinnen sa til meg: Jeg oppfatter det som urettferdig at jeg som jobber her, ikke har den retten sammen med en million nordmenn. Er statsministeren enig i at det er urettferdig, helt konkret?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2018-10-04:
Min ledelsesstil handler om å se på hva det er Norge trenger for å ivareta høy tillit – de kvalitetene vi er enige om. Hva trenger vi å rette opp som politikere? Hva trenger vi å engasjere folk i – lokalsamfunn, partene i arbeidslivet – for å holde denne kvaliteten i Norge, at vi har rettferdighet og små forskjeller? Hvis vi blir selvgratulerende politikere som står og forteller i rosenrøde vendinger om alt som er bra, løser vi ikke det oppdraget. Det er en gal ledelsesstil. Jeg stiller spørsmålet igjen. Vi ser på deler av pensjonssystemet, regjeringen har selv sett på om 12 måneders opptjeningstid er riktig, så man går inn i politikken. Lederen av NHO sa etter lønnsforhandlingene sist at dette med offentlig tjenestepensjon ligger i Stortinget. Ja, nå ligger saken i Stortinget, Audun Lysbakken og jeg har fremmet forslaget. Vil Høyre være med i diskusjonene om et forlik som tetter det siste hullet? Vi vil forhandle, vi er pragmatiske og skal finne gode løsninger. En million nordmenn, sammen med Christel, har ikke den retten. Dette er mitt siste spørsmål, kanskje statsministeren har en annen løsning på det, men jeg spør på følgende måte: Er det rettferdig at den millionen – kvinner, unge og de som har deltidsstillinger – ikke har den retten som vi andre har? Er det rettferdig?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2018-10-04:
Jeg synes debatten har vært interessant. Trontalen hadde mange gode mål, og debatten her har forsøksvis handlet om hvordan vi kan nå dem – dem vi er enige om, og dem vi er uenige om. Noe av det vi har hørt fra regjeringsrepresentantene, som er en påminnelse om det vi selv erfarte i regjering et stykke ut i andre periode, er behovet for å fortelle om alt man har oppnådd. Det er veldig menneskelig, og det er ganske interessant. Men vi har lest i talepunkter, oversikter og helårsrapporter hvordan politikken går, og jeg synes de må tåle at denne debatten, som kalles opposisjonens debatt, innebærer å stille spørsmål som: Hvordan skal vi nå gjenstående mål? Hva er målkonflikter? Hvordan kan vi på noen områder finne sammen for å komme videre? Det har vært viktig for oss. Forlik har også vært et tema. Det har vært interessant disse dagene, på grunn av en helt annen debatt, som ikke har gått her i salen, der lederne for Høyre og Fremskrittspartiet har sagt at skulle det komme en annen regjering i Norge, kan de glemme samarbeid med de partiene. Vel, det er en annen tone enn det vi får høre hele tiden om Arbeiderpartiet – at vi ikke inngår nok forlik, og at vi ikke står ved forlik. Noen ganger blir det sagt at vi inngår forlik fordi vi mangler en egen politikk. Vi står ved forlik når det kan bringe Norge på rett kurs, og vi har inngått forlik også på områder som er krevende. Men det har vært ganske påfallende hvordan denne regjeringen ikke står ved sine forlikspartnere, ikke bringer dem inn og holder dem orientert om utviklingen på de ulike områdene. I denne debatten har de også etterlyst et nytt forlik om klimapolitikken. Det åpnet vi for da vi hadde flertallsregjering. Denne regjeringen har nektet det ved hver korsvei når den har vært i mindretall. Så har det handlet om politi. Der har statsministeren vært opptatt av at hennes lederstil er å si hva som går bra, og komplimentere dem som gjør det bra. Det er jeg helt enig i, og det er riktig lederskap, men lederskap er også å ta tak i utfordringene. Jeg tror ikke det var feilsitat av den gode justisministeren da representanten Vågslid spurte om vedtaket fra 2017, hvor det står at de gjenværende lensmannskontorene skal styrkes, ble fulgt opp, og justisministeren sa: Hvilket vedtak handler det om? Det er et veldig viktig vedtak, og når elleve av tolv distrikter i dag opplyser om at de ikke har politibemanningen på stell, er det alvorlig. Derfor synes jeg vi har fått få svar på hvordan det skal rettes opp. Tilsvarende med pensjon: Mitt spørsmål til statsministeren var: Er det rettferdig at en million ikke får det? Hun har ikke svart. Hvis noe er urettferdig, mener jeg det er vår oppgave å jobbe med det. Jeg tror at vi her har fått tydeliggjort klare skillelinjer mellom regjeringspartiene og opposisjonen. Arbeiderpartiet har sagt klart fra om hva som blir våre satsingsområder for å gjøre Norge bedre, ikke for å gratulere oss for det som er bra, for de gode resultatene har vi alle bidratt til på ulike måter, men det er jo politikkens hverdagsoppgave å gjøre oppgavene bedre.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2018-10-04:
Slik som representanten Arnstad ble også jeg litt forbauset i går over dette temaet om at regjeringen var blitt gjenvalgt, og at den hadde fått et nytt mandat. Nå handler en del denne høsten om Fremskrittspartiet og synet på samarbeid med dem, men det er vel slik at det bare er Høyre og Fremskrittspartiet som på en måte aktivt har gått inn for Fremskrittspartiet i regjering, og regjeringspartiene gikk mer tilbake enn det andre partier gjorde i sum. Representanten Helleland har fått et sannhetsvitne, Bjørnar Moxnes fra Rødt. Det er en bra mann, og han har nå bekreftet at Gahr Støre ikke fører Rødt-politikk, så da er denne saken klarert for en som Helleland tror på. Arbeiderpartiet fører sosialdemokratisk politikk og kommer til å fortsette med det. La meg avslutte med dette med pensjon. Det oppfatter jeg er et tema som berører mange deler av politikken. For det første bør vi ta det alvorlig når én million på jobb i Norge opplever at systemet er urettferdig, og det er det faktisk for folk som jobber og står på og ikke får den pensjonen som folk i offentlig sektor og mange i det private får. Det handler om å tette hull, og jeg mener at det bidrar til arbeidslinjen ved at man får igjen for arbeidsinnsatsen sin på en rettferdig måte. Og det bidrar til legitimitet rundt pensjonsreformen – rundt pensjonssystemet – som skal stå igjennom mange brottsjøer framover når befolkningen endrer seg. Jeg mener at dette også berører det temaet som mange har snakket om her i salen, nemlig utviklingen i retning av ulikhet og forskjeller. Her er en klar kime til ulikhet og forskjeller, og det viser igjen at skal man snakke om det og ta tak i det, koster det noe. Det berører også tillit, som vi bruker ofte i debatten, vi er opptatt av tillit. Det er ikke en god sak for tillit at én million opplever det de gjør. Er det dyrt? Vel – det avhenger av den enigheten vi får i Stortinget. Audun Lysbakken og jeg har fremmet et forslag, det skal forhandles om noe her i Stortinget, og vi vil selvfølgelig lytte til alle innspillene som er kommet i høringen og fra mange andre hold utenom høringen. Hvert år har flertallet i denne sal åpnet for over 20 mrd. kr i skattekutt – og statsministeren advarer mot dette, for hun tror det kan koste 3–4 mrd. kr om dette gjøres. Jeg har sett tall som er langt lavere, og den endelige modellen er altså ikke fastlagt. Jeg håper at vi kan ha en god samtale i Stortinget når det skal forhandles en enighet om pensjon fra første krone. Det er ikke én modell som kommer til å løse det, det kan være flere. Jeg mener det er viktig for pensjonssystemet, for rettferdighet, for legitimitet, for tillit og for å ha et tiltak som faktisk motvirker ulikhet i samfunnet.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2018-10-04:
Høyre gikk til valg på slagordet «Vi tror på Norge». Jeg synes det er litt forunderlig, egentlig, for gang etter gang viser det seg at Høyre ikke lytter til folk rundt omkring i Norge. Slagordet burde vært: «Høyre vil tro på deler av Norge». For Høyre tror jo ikke på folk i Finnmark, når 87 pst. av folket i Finnmark i en folkeavstemning sier nei til tvang og ja til Finnmark. Høyre tror jo ikke på de folkevalgte i Hedmark, i Oppland, i Telemark, i Østfold, i Akershus, i Buskerud – eller på 70 pst. av befolkningen i Sogn- og Fjordane, når de sier at de ønsker å videreutvikle seg som egne fylker. Nå er det tvang som er svaret. Det er å ikke lytte som er svaret fra statsminister Erna Solberg og Høyre. Tror statsministeren oppriktig talt, når den lokale folkeviljen overkjøres i fylke etter fylke, at dette er en god måte å inndele Norge på?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2018-10-04:
Det er rart å uttrykke tro med å overkjøre den lokale folkeviljen og tvinge sammen fylker som er mye større enn fylker som får bestå alene. Så det er skinnargumentasjon. Erna Solberg sier at hun tror på Norge. Slik vi leste trontalen, var den en eneste lang hyllest til situasjonen rundt omkring i politiet. Da er det interessant å snakke med dem som jobber i politiet, f.eks. lederen i Politiets Fellesforbund, Bolstad, som sier rett ut at det lyttes for lite i dagens ledelse. Nærpolitireformen som begrep kan erklæres død. Elleve av tolv ledere i det lokale politiet, Politiets Fellesforbund, sier at det er kriselignende tilstander i norsk politi, politimesteren i Øst politidistrikt sier at det har blitt større utfordringer for politiet nå fordi en skal gjennomføre nærpolitireformen, og lensmannen i Aurskog-Høland i dag sier at nå kan vi risikere at vi ikke lenger har politi øst for Glomma. Det er situasjonen i politiet. Hvorfor velger Erna Solberg å hylle situasjonen, når de som jobber der, sier at det er kriselignende tilstander?