Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2015-04-14:
Den 19. juni i fjor vedtok et enstemmig storting å opprette en ny nasjonal institusjon for menneskerettigheter. Nasjonal institusjon for menneskerettigheter har siden etableringen i 2001 vært tilknyttet Norsk senter for menneskerettigheter, et tverrfaglig senter under Det juridiske fakultet ved Universitetet i Oslo. Da prinsippene om akademisk frihet og forskningsfrihet ikke anses å være forenlige med rollen som nasjonal institusjon, har styret ved Universitetet i Oslo vedtatt å bringe ordningen til opphør. Etter Arbeiderpartiets syn er det behov for en ny nasjonal institusjon for menneskerettigheter i Norge. En slik institusjon skal kunne bidra til samordning, oversikt og systematisering på dette sammensatte området. Institusjonen bør være et faglig tyngdepunkt som kan bistå myndigheter og sivilt samfunn i menneskerettighetsspørsmål, og samtidig ha en aktiv overvåkings- og pådriverrolle. Stortinget har et viktig ansvar og en viktig rolle når det gjelder å sikre oppfyllelse av menneskerettigheter, både ved å samtykke til ratifikasjon av Norges internasjonale forpliktelser og ved å påse at den utøvende makt følger opp samfunnets forpliktelser overfor enkeltmennesker, minoriteter og andre utsatte grupper. Derfor er det etter Arbeiderpartiets syn riktig at Stortinget påtar seg å sørge for etablering av en ny nasjonal institusjon for menneskerettigheter, og gir den en særlig status ved å plassere den som et organ direkte underlagt Stortinget. I henhold til innstillingen gjenspeiler mandatet til den nye nasjonale institusjonen de såkalte Paris-prinsippene. Dette innebærer at institusjonen gis et bredt mandat til å fremme og styrke menneskerettighetene i samsvar med internasjonale traktater og folkeretten for øvrig, Grunnloven, menneskerettighetsloven og øvrig lovgivning. Institusjonen skal fritt kunne vurdere ethvert spørsmål innenfor sitt kompetanseområde. Den nasjonale institusjonen skal ha anledning til å gi veiledning til enkeltpersoner gjennom informasjon og rådgivning om menneskerettigheter, herunder om nasjonale og internasjonale klagemuligheter, men institusjonen skal ikke behandle klager i enkeltsaker. I slike tilfeller kan det henvises til eksisterende ombudsordninger, rettsapparatet eller frivillige organisasjoner. Spørsmålet om institusjonens uavhengighet har stått sentralt. I den enstemmige innstillingen fra presidentskapet foreslås det at den nye nasjonale institusjonen for menneskerettigheter opprettes som en selvstendig enhet, underlagt Stortinget, men administrativt tilknyttet Sivilombudsmannen og derved kan trekke veksler på ombudsmannens solide kompetanse på menneskerettighetsområdet og det sterke fagmiljøet der. En samlokalisering vil kunne legges godt til rette for eventuelt samarbeid om nærmere bestemte oppgaver og gi administrative og ressursmessige fordeler. Også hvem som skal forestå utnevning av leder og styre, har vært diskutert. Presidentskapet foreslår at Stortinget skal utnevne lederen og administrativ leder for den nye institusjonen, et styre bestående av fem medlemmer samt et bredt sammensatt rådgivende utvalg for det nasjonale senteret. Arbeiderpartiet stiller seg bak innstillingen fra presidentskapet og forutsetter at Stortinget holdes orientert om institusjonens virksomhet gjennom årlige rapporter.