trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-12-16:
Jeg er glad for at Stortinget får anledning til å behandle Datatilsynets årsmelding for 1998 allerede året etter meldingsåret. Dette er i tråd med Stortingets uttalte ønske. Samtidig er det viktig fordi utviklingen på personvernområdet går raskt, særlig som følge av den teknologiske utviklingen. Blant annet medfører økende bruk av Internett at brukerne etterlater seg stadig flere personopplysninger. Både elektroniske spor og personopplysninger innsamlet på annen måte står under stadig press, ikke minst fra kommersielt hold. Forslag til ny lov om behandling av personopplysninger ble oversendt Stortinget 25. juni i år. Samme dag ble EUs personverndirektiv, 95/46/EF, innlemmet i EØS- avtalen. Det framgår av Datatilsynets årsmelding for meldingsåret at tilsynet allerede har begynt arbeidet med tilpasning til nytt regelverk. Samtidig drives det ordinær saksbehandling i henhold til gjeldende personregisterlov. Jeg deler komiteens tilfredshet med at Datatilsynet arbeider aktivt på en rekke samfunnssektorer for å nå sine mål best mulig. Særlig har dette kommet til uttrykk i forbindelse med tilsynets arbeid med regler om sikring av personopplysninger. Jeg ser, i likhet med komiteen, positivt på den arbeidsform tilsynet har valgt for utarbeidelse av nye regler om informasjonssikkerhet, nemlig å ta utgangspunkt i en felles grunnleggende sikkerhetsnorm, for så i nært samarbeid med sektorer og bransjer å utarbeide detaljerte anbefalinger. Jeg vil også peke på at det er ønskelig generelt sett å oppnå et regelsett for informasjonssikkerhet, og dermed et regime hvor brukerne ikke må forholde seg til flere regelsett og eventuelt flere myndigheter på et og samme område. Også Datatilsynets informasjonsvirksomhet er viktig for å øke bevisstheten om personvern i samfunnet. Viktigheten av god informasjon blir understreket når vi nå også går mot ny lovgivning på området. Jeg er ellers glad for å se den avveining av personvernhensyn mot behovet for forebygging og oppklaring av kriminalitet som komiteen foretar når det gjelder fjernsynsovervåking av det offentlige rom. Jeg er enig i at det vil være ønskelig at Datatilsynet med sin kompetanse på området deltar i evalueringen av prøveprosjekter der overvåkningskameraer er benyttet. Jeg har merket meg at komiteen finner det nødvendig med en klargjøring av grunnlaget for registrering av forenklede forelegg. Komiteen ber videre Regjeringen om å foreta en gjennomgang av de regler som gjelder for registrering av bøter som vedtas på stedet. Jeg har videre merket meg at komiteen ber Regjeringen om å vurdere hvorvidt kontrollfunksjonen med politiets registre bør overføres fra Justisdepartementet til Datatilsynet. I denne anledning er jeg glad for å kunne opplyse følgende: Justisdepartementet arbeider for tiden med nedsettelse av en arbeidsgruppe som skal revidere strafferegistreringsloven. Arbeidsgruppen vil sannsynligvis være etablert i løpet av første kvartal 2000. En naturlig del av gruppens arbeid vil være en gjennomgang av nettopp de to problemstillinger komiteen tar opp.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 1999-12-16:
Jeg skal ikke bruke mye tid på denne saken, for jeg tok opp temaet allerede i justisbudsjettdebatten 3. desember i min replikk til statsråden. Det som har vært komiteens anliggende i denne saken, er å peke på et uheldig misforhold mellom de beløpsstørrelser vi er i stand til å flytte på under den ordinære budsjettbehandlingen i forhold til beløpsstørrelsene som flyttes på i endringsproposisjonen. Jeg skal ikke gjenta hele innlegget mitt fra 3. desember, men bare peke på at flertallet i komiteen ber om at det neste år må bli større anledning også til en politisk gjennomgang av elementer i endringsproposisjonen, og spesielt når beløpsstørrelsene er så store, hadde det vært ønskelig. Når det gjelder de enkelte elementer i innstillingen utover det, vil jeg knytte noen få kommentarer til bevilgninger for å jobbe ned asylrestanser. Det er bred enighet i komiteen om at det er viktig å få tatt unna den bunken som ligger der, og det er bred enighet om at det ikke er noe ønske om at folk skal vente unødig lenge på svar på asylsøknad og eventuell uttransportering etterpå, men det er klart at når den ekstrakostnaden som ligger inne for politiet knyttet til gjennomføring av asylavhør og uttransporteringer er på over 50 mill. kr på et års driftsbudsjett, er det – for å sammenligne med noe – like mye som politiet manglet på hele sitt totale driftsbudsjett i fjor for å kunne opprettholde driften fra året før. Det er så store beløp at det etter min mening er positivt at flertallet sier at det hadde vært ønskelig både med mer detaljert informasjon om den økte tilstrømningen, og at vi kanskje kunne få anledning til å gå dypere ned i saken i sin helhet. Slik situasjonen er nå, med dette akutte behovet for å jobbe ned restansene, er det enighet om å bevilge beløpet, men, som sagt, det er en generell henstilling fra komiteens flertall om å få større anledning til å jobbe seg ned i dybden i de spørsmål som tas opp i endringsproposisjonen, og at mest mulig av de politiske temaene må knyttes til den ordinære budsjettproposisjonen.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 1999-12-16:
I fjor høst under budsjettforhandlingene ville det trolig blitt regjeringskrise dersom Fremskrittspartiet og Høyre hadde stått på et krav om 10-20 mill. kr mer til politiet. Finansministeren var opptatt av den hellige budsjettbalansen. Noen ekstra politistillinger eller tilstrekkelig med midler til overtid ved landets politidistrikt ville ifølge Regjeringen resultere i overoppheting av økonomien, renteøkninger, svak kronekurs og totalt kaos. Nå er året snart slutt, og Regjeringen foreslår utgiftsøkninger på justissektoren på ca. 220 mill. kr. Jo visst går pengene til gode formål, sterkt prioritert av Fremskrittspartiet. Men ekstra midler til avlytting av mobiltelefoner og til raskere behandling av asylsaker kunne selvfølgelig vært foreslått i år 2000-budsjettet, og dessuten har problemet med lang ventetid for asylsøkere vært kjent lenge, og var kjent da budsjettet for 1999 ble behandlet. Regjeringspartiene viser i merknadene til at stortingsflertallet allerede i 1998 gav sin tilslutning til en oppmyking av asylreglene, som selvsagt har ført til økt tilstrømming av asylsøkere. Men det visste også Regjeringen da budsjettet for 1999 ble behandlet. Med andre ord burde enkelte av de nå foreslåtte tilleggsbevilgningene vært framlagt til politisk behandling i forbindelse med budsjettet for 1999, mens andre burde vært tatt med i budsjettforslaget for år 2000. Den useriøse budsjettpraksisen som Regjeringen har lagt seg på, får da også en velfortjent smekk fra flertallet i justiskomiteen. Det er svært gledelig. Denne regjeringen er ikke den første som budsjetterer på denne måten. Dette er ikke første gang det har vært fremmet tilleggsbevilgninger på slutten av et år som i de ordinære budsjettforhandlingene lett kunne ført til krisestemning. Derfor er det så gledelig at stortingsflertallet nå sier fra både i finanskomiteen og i fagkomiteene. Stortinget er i ferd med å ville ta tilbake den makten som vitterlig tilligger den bevilgende myndighet, og som Regjeringen gjennom sine budsjettriks har forsøkt å frata Stortinget. Det er svært viktig. Desto mer forbausende, patetisk og tragisk er det å bivåne den totale underdanige holdningen regjeringspartiene inntar. De tør ikke kritisere noe som helst, og godtar uten videre millionoverskridelsene uten å mukke. De viser en feighet og servilitet som man knapt har sett maken til, selv fra regjeringspartier. Det får for så vidt bli deres eget problem. Ønsker regjeringspartienes representanter, billedlig sagt – jeg understreker at dette bare er et bilde – å krype rundt på alle fire som kosedyr for justisministeren og hans byråkrater, får de heller gjøre det. Stortingsflertallet har i alle fall sagt fra – det bør Regjeringen ta til etterretning.
Åse Wisløff Nilssen (Kristelig Folkeparti), 1999-12-16:
Komiteens tilråding til endringer på statsbudsjettet for 1999 følger proposisjonen. Likevel er det laget merknader på alt, og nyansene partiene imellom vises på enkelte av områdene. Jeg vil kommentere de punktene der Kristelig Folkeparti ikke er med i merknadene. Det gjelder bl.a. starten på merknadene på side 2 i innstillingen. Vi anser det som en selvfølgelig arbeids- og ansvarsoppgave for komiteen å nedlegge et betydelig arbeid med neste års justisbudsjett. Like selvfølgelig er det at komiteen og Stortinget legger de politiske prioriteringer i den ordinære budsjettbehandlingen. Vi tar det også som en selvfølge at endringsproposisjonen i hovedsak bør være opp- og nedjusteringer av tidligere anslag for utgifter og inntekter. Det er heller ingen tvil om at endringsproposisjonen blir behandlet under tidspress. Med andre ord er det en felles forståelse av disse utsagnene, som utgjør ca. annenhver setning i de første flertallsmerknadene. Nyansene dreier seg vel egentlig om hvorvidt man i merknads form trenger å belære Regjeringen og departementet på disse områdene, og om det er nødvendig å gi kritikk for iverksetting av Stortingets vedtak på en rask og effektiv måte, og at Regjeringen da velger å bruke endringsproposisjonen til et par slike saker. Nyansene går også på hvor mye opplysninger som må følge med hvert endringsforslag. Kristelig Folkeparti er fornøyd med de opplysninger som foreligger, med ett unntak, det gjelder salg av boliger ved Ullersmo landsfengsel. Der burde det vært både en forklaring på hvorfor budsjettvedtaket om salg ikke er fulgt opp, og på hvordan gjennomføringen er tenkt fulgt opp videre. Flertallet ønsker at det i neste års endringsproposisjon tas med eksempelvis forholdet mellom budsjett og regnskap de siste tre år for de postene som har store avvik. Kristelig Folkeparti har ikke sett det som et behov, så lenge det følger med forklaringer på hvorfor endringer må skje. Derimot var min frustrasjon ved de første budsjettbehandlingene stor, fordi jeg savnet eksempelvis de tre forrige års regnskapstall for å se om prioriteringene over tid hadde den helhetstenkning som var nødvendig for å unngå flaskehalser og ubalanse i budsjettet, f.eks. straffesakskjeden. Til slutt: Når det gjelder ekstrabevilgningen til de ordinære asyl- og utlendingssaker, vil jeg vise til Kristelig Folkepartis og Senterpartiets merknader og bare uttrykke at vi er tilfreds med at det nå gjøres en ekstrainnsats for å få ned restansene. Det er en stor menneskelig belastning å måtte vente, både på behandling av saken og også på en eventuell uttransportering. Det dreier seg om respekt for menneskeverdet. Derfor ser Kristelig Folkeparti fram til en asyl- og flyktningpolitikk der det ikke hoper seg opp restanser, og der den enkelte asylsøker sikres en rask og effektiv behandling av søknadene, noe som i tillegg er kostnadsbesparende.
Gunnar Breimo (Arbeiderpartiet), 1999-12-16:
Jeg skal ikke forlenge debatten noe særlig mye, men jeg har bare behov for å kommentere et par punkter som jeg ikke berørte i innlegget mitt. For det første det med boligbygging. Ågot Valle presiserte hva som ligger i den merknaden fra vår side. Jeg har lyst til å understreke at det går ikke på den funksjonen som Statsbygg skal ha. I den prekære situasjonen på boligmarkedet som man har i bl.a. Oslo, finner vi at det er rimelig at det foretas en vurdering av om Statsbygg har noen eiendommer som kan stilles til rådighet for å medvirke til å løse problemet. Staten kan ikke alene gjøre det, men staten kan medvirke. Det er det som ligger i den merknaden vår. Det kan jo f.eks. tenkes at det kan skje et makeskifte mellom stat og Oslo kommune, og kanskje begge partene kan bli fornøyd. Det har også en bakgrunn i det positive svaret som statsråden tross alt gav i spørretimen, da hun ikke var uvillig til å foreta en slik vurdering. Så en kommentar til det som går på avhending av eiendommer. Nå er ikke jeg så veldig skolert innenfor jussen, og heller ikke når det gjelder aksjeselskaper i privat sektor, men jeg tror ikke det er så veldig ofte at styret har fullmakter til å avhende et selskaps substansverdier uten at eieren overhodet er inne i bildet. I de fleste tilfeller er nok også eieren med i den prosessen. Det kan jo tenkes at når Statens utleiebygg AS ikke ser noe behov for å leie ut sitt bygg, kan staten bruke bygget til noe annet. Kanskje kan det medvirke til boligbygging. Kanskje kan bygget brukes til et annet offentlig formål. Kanskje bør man lytte til lokale synspunkter om framtidig bruk av denne eiendommen, osv. Jeg har vanskelig for å se at denne måten å håndtere akkurat det spørsmålet på vil være hemsko for det nye selskapet. Jeg synes det vil være helt naturlig at statsråden i det minste konsulteres når man skal redusere substansverdiene i selskapene. Jeg er klar over at man selger og får kroner og øre for bygningen, men likevel.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 1999-12-16:
Spørsmålet om utbygging av digitalt fjernsyn i Norge er blitt et høyaktuelt tema, selv om det i øyeblikket hersker en del uklarhet rundt noen veivalg som må foretas i tiden framover når det gjelder denne utbyggingen. Det er nettopp disse veivalgene som er vanskelige, ikke minst teknologisk, og det vil kreve nye utredninger før vi kan ta disse valgene. Saksordfører Trond Helleland har nå gitt en god redegjørelse for hele komiteens forståelse, og det er egentlig ikke så mye å føye til. Jeg hadde heller ikke tenkt å si så mye utover noen få bemerkninger. Saksordføreren har hatt en god hånd om dette arbeidet, og alle er enige om at digitalt fjernsyn kommer, at det bør innføres, og at det også bør dekke hele landet, altså være riksdekkende. Det er ingen tvil om at digital teknologi har mange fordeler, bl.a. muligheter for å formidle flere tjenester ved en bedre utnyttelse av knappe frekvensressurser. Det vil gi lavere kostnader pr. kanal, bedre kvalitet på signalene, osv. Stortingsmeldingen fra Regjeringen har vært et godt grunnlagsdokument så langt den kunne rekke. Jeg registrerer også med tilfredshet at komiteen stort sett har sluttet seg til Regjeringens vurderinger. Problemet er jo at på dette feltet finnes det ingen oppgått løype som en uten videre kan følge. Komiteen har vært i England og sett nærmere på utbyggingen der. Vi har lært mye i løpet av prosessen om digitalt fjernsyn, og vi har ikke minst også fått en del informasjon fra Sverige, som er nevnt. Selv om forholdene er forskjellige i de ulike land, har ikke minst de negative erfaringene som er høstet i Sverige ved utbygging av et jordbundet digitalnett, gjort oss betenkt. Mye av usikkerheten bunner vel i mulighetene for å oppnå nødvendig lønnsomhet ved en jordbasert utbygging. Det faktum at NRK også har endret sitt syn, har medvirket til komiteens litt forsiktige holdning. Merknadene i innstillingen skulle gi de signaler som er nødvendige og mulige på nåværende tidspunkt. Spørsmål som imidlertid må utredes nærmere før man kan gå videre, er særlig knyttet til hvilken sendeplattform som bør velges, og ikke minst også mulighetene for satsing på fibernett og eventuelle muligheter for kombinasjonsløsninger mellom f.eks. kabelnett og jordbundet nett, såkalt hybridnett, videre også avklaring av diverse operatøransvar. Konvergensutvalgets utredning, som nettopp ble lagt fram, vil også være et sentralt og svært viktig dokument med tanke på den videre prosess når det gjelder utviklingen av den digitale formidlingsteknologien i Norge, ikke minst gjelder dette de reguleringsmessige sidene. Til slutt vil jeg bare gi uttrykk for tro på at Regjeringen vil legge det alvor som er påkrevd, inn i det videre arbeid med disse spørsmålene. Jeg viser videre til komiteens merknader.
Unn Aarrestad (Senterpartiet), 1999-12-16:
Det er viktig å slå fast at hovudprinsippet for utbygging av TV i Noreg er ei utvikling av gode allmennkringkastingsselskap med eit riksdekkjande, norskspråkleg fjernsynstilbod. Denne tradisjonen ønskjer Senterpartiet å vidareføra. Den digitale teknologien vil opna for ei rekkje tilleggstenester utover det å ta inn ulike fjernsynskanalar. Ulike medium vil i stadig større grad sjå på dei store moglegheitene som ligg i dette. I dag har dei riksdekkjande kanalane god dekning. Teknisk utvikling går raskt, og meldinga vurderer i første rekkje spørsmål knytte til jordbunden digital distribusjon av fjernsynssignal. Senterpartiet er, i likskap med komiteen, positiv til innføring til riksdekkjande digitalt fjernsyn i Noreg. Når det gjeld sendarplattform, vil me ennå ikkje ta stilling til det. Dette spørsmålet må departementet i samarbeid med aktørane i marknaden arbeida vidare med, og det er ikkje tvil om at det skjer svært mykje svært raskt på dette området nå. I Sverige ser dei alt ut til å ha kome på andre tankar etter berre eitt års erfaring med jordbunde fjernsyn. Dei erfaringane dei har hausta på dette området, bør også vera med som grunnlag når departementet skal vurdera saka vidare. Eg trur det er viktig å vera klar over at utviklinga nå går så raskt at det kan vera vanskeleg å slå fast kva som vil vera dei ideelle løysingane. Me har òg merka oss at NRK, som til nå har vore ein av pådrivarane for utbygging av jordbunde digitalt nett i Noreg, nå ikkje lenger har ei slik utbygging som sitt hovudalternativ. Det er også viktig å konstatera at NRK i høyring med komiteen og i eige notat ber om at moglegheit for breibandsnett vert utgreidd før det vert teke endeleg standpunkt til utbygging av eit jordbunde digitalt nett for fjernsyn. Senterpartiet er samd i at staten ikkje skal stå for finansiering og utbygging av digitalt jordbunde nett for fjernsyn. Staten si rolle her bør vera å få ei føremålstenleg regulering av verksemda. Samstundes må staten forvalta tilgjengelege frekvensar og stå for tildeling av konsesjonar. Det viktige i dette er å sikra allmennkringkastarane gode rammevilkår. Det er også viktig å vera klar over at analoge sendingar må halda fram til det digitale nettet har fått ei tilfredsstillande dekning – det har vore nemnt 10–15 år her. Arbeidet med å få til opne løysingar og felles standardar vil òg vera viktig for om publikum er villig til å investera i ny fjernsynsteknologi. Elles spelar kringkastarane ei viktig rolle som informasjonsformidlarar ved naturkatastrofar, i krise- og krigssituasjonar. Ved val av teknisk løysing for sending av digitalt fjernsyn må det også leggjast vekt på desse forholda, slik at folket er sikra informasjon i krisesituasjonar.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-16:
Jeg vil for min del takke både saksordføreren og departementet for vel utført jobb. Vi støtter innstillinga etter at vi har vært i tenkeboksen en stund. Vi syns at argumentene for utskilling og omgjøring til et AS er fornuftige, og for oss har det vært viktig at det har vært en åpen prosess, og at alle aktører har blitt hørt og også støtter en slik utskilling. Vi syns departementet har foretatt en fornuftig avveining av hva slags bygg som skal over til det nye aksjeselskapet. Jeg ser også at departementet har tatt konsekvensene av at Sverige har ført for mange formålsbygg over til det statlige aksjeselskapet sammen med reine forretningsbygg. Jeg minner også om at mye av argumentasjonen i Sverige og i Finland har gått på at man hadde behov for kapitalfrigjøring. Det kan neppe være et argument for oss, for er det noe staten ikke mangler, er det kapital. Det er altså helt andre argumenter her i Norge, og denne måten å gjøre det på sikrer både bedre drift og klarere ansvarslinjer, slik flere andre har sagt. Så syns jeg det er positivt og bra at også regionkontorene får mer ansvar. Det er mye godt arbeid som gjøres der. Jeg er veldig glad for at flertallet så klart støtter at også Statens utleiebygg AS skal følge veilederen «Estetikk i statlige bygg og anlegg». Med det oppfatter jeg det slik at man skal følge den utsmykkingsordninga som vi har. Utsmykking av statlige bygg betyr veldig mye for at folk kan få oppleve både kunst og estetiske kvaliteter i hverdagen sin. Det har veldig stor verdi. Så til saka om at noen av de bygningene eller eiendommene som Statsbygg har, skal kunne brukes til å løse bolignøden som alle ser er til stede, spesielt for ungdom. Det har ikke vært SVs eller Arbeiderpartiets mening at Statsbygg skal stå for den utleia. Det vi tar til orde for, er å be Regjeringa vurdere om noen av de eiendommene som enten Statsbygg eller Statens utleiebygg AS har, kan egne seg til boligformål for ungdom og vanskeligstilte. Så er vi ikke uvillige, tvert imot, til at man ser på om noen av disse byggene eller eiendommene kan selges billig, slik at det virkelig kan bli billige boliger, men det betyr at da må Regjeringa kunne kompensere for det Statsbygg eventuelt taper. Når vi tar til orde for dette også i denne saka, er det fordi vi mener at alle har et ansvar for å se til at den bolignøden alle ser, blir løst. Det er også et statlig ansvar, og jeg refererer da til spørretimen den 17. november, da statsråden sa at hun ikke var uvillig til å se på om statens eiendommer kan være med og bidra til å løse boligproblemet.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 1999-12-16:
Jeg ønsker å kommentere representanten Breimos siste innlegg. Det første gjelder salg av boliger. Vi har allerede sett på Statsbyggs eiendomsmasse, spesielt med tanke på Oslo-området, og jeg vil nok en gang bemerke det jeg også har sagt fra denne talerstolen tidligere, at Statsbygg for det første ikke skal være er organ for utleie av boliger generelt. For det andre har faktisk Statsbygg solgt ut svært mange av de boligene de har hatt de senere årene. De boligene vi har, er langt på vei, eller for å si det slik, så å si 100 pst. utleid til bl.a. statlig tilsatte. Når det så gjelder eiendommer som man eventuelt kunne selge til boliger, har jeg også prøvd å se litt nærmere på det. Det er iallfall svært vanskelig å se pr. dags dato at det finnes eiendommer, med unntak av dem som vi allerede har under diskusjon. Blant annet har jeg tidligere i et innlegg nevnt to av disse eiendommene, hvor det kanskje kan komme til en løsning, der man f.eks. i Gydas vei deler opp til noen boliger og noe til offentlige formål. Når det så gjelder det siste, med avhending av eiendom, må jeg presisere at etter min mening er ikke dette en sak for generalforsamlingen, for når vi legger om til et aksjeselskap, er det også slik at salg av eiendom må betraktes som en ordinær sak i et eiendomsselskap av denne størrelse. Det vil være hemmende for selskapet hvis det ikke skal kunne handle tilstrekkelig raskt ved salg av eiendom, dersom det skal være i konkurranse med andre.
Trond Helleland (Høyre), 1999-12-16:
Jeg bare lyst til å gi en kommentar til innlegget fra representanten Fossum, som gjerne ville ha en løsning på plass før sommerferien. Komiteen har vel strengt tatt ikke satt noen tidsfrist. Vi ønsker en rask behandling, men å konkludere nå med at saken skal være tilbake i Stortinget før sommerferien, syns jeg personlig blir litt vel sterkt, for vi vet at dette er vanskelig, som statsråden nettopp understreket. Jeg ønsker at det går raskt, men det jeg aller mest vil oppfordre Regjeringen til, og som også representanten Fossum var inne på, er at arbeidet med bredbåndsutbygging, eller ulike løsninger for å kable landet i forhold til stor dataoverføringskapasitet, blir forsert. Det er nå lagt frem innstillinger, bl.a. fra NHO som Næringsdepartementet har fått, og jeg vet at Kommunaldepartementet er i gang med sine utredninger. Det viktige her er at en får noen avklaringer på disse spørsmålene fort, slik at en vet hva en har å forholde seg til, og at Stortinget får muligheten til å drøfte dem. En må også sørge for at dette, som griper inn i så mange departementer, blir presentert på en måte som gjør at Stortinget kan forholde seg til det, også litt uavhengig av komitegrensene. Dette er nemlig ting som glir over i hverandre, og det er viktig at Stortinget nå får et grep med hvordan de skal behandles. Ellers vil jeg be om at en får en gjennomgang av de regulatoriske spørsmål knyttet til hva Statens medieforvaltning skal gjøre, hva Post- og teletilsynet skal gjøre, hvem som skal styre multipleksen, hvem som skal styre den elektroniske programguiden osv. dersom det blir valgt et digitalt jordbundet nett, for det er spesielt i det tilfellet dette er viktige spørsmål. Hvis en velger andre løsninger, er kapasiteten så mye større at det ikke vil være de viktige og sentrale problemstillingene. Men dersom en velger et digitalt jordbundet nett, er det viktig både å frigjøre frekvensressurser og samtidig få på plass en klar gjennomgang av de regulatoriske rammene rundt dette. Alt i alt håper og tror jeg at Norge nå blir et foregangsland når det gjelder å ta i bruk moderne teknologi, og at vi kan utnytte denne muligheten, der innføringen av digitalt fjernsyn er ett element, til å bli en supermakt når det gjelder å kommunisere interaktivt over hele landet.
Trond Helleland (Høyre), 1999-12-16:
Dette er en sak som i en litt annen form også kommer opp i Odelstinget senere i dag. Jeg vil derfor bare kort si at når Fremskrittspartiet ber om en reforhandling med EU om denne saken i forhold til EØS, mener Høyre at det er en konsekvens av at Norge gjennom sitt nei til EU-medlemskap har stilt seg på sidelinjen, uten mulighet til å påvirke og begrense detaljreguleringene i det som her er foreslått. Jeg konstaterer at det naturligvis er i Norges interesse å ha størst mulig påvirkningsgrad. Det har vi ikke når vi sitter på sidelinjen. Konsekvensen ser vi her ved at det blir så detaljerte reguleringer, som jeg for så vidt kan være enig i at går for langt. Ellers vil jeg komme tilbake til denne saken når vi skal diskutere den i Odelstinget.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-12-16:
Den stortingsmeldingen som vi nå skal behandle, kom etter aktivt press fra bl.a. Arbeiderpartiet, som ønsket at denne problematikken skulle tas opp i bred sammenheng i Stortinget. Tanken var å etablere en standard for digitaliseringen på et tidlig tidspunkt, slik at vi også kunne utvikle en industri rundt dette, som vi bl.a. har gjort i forbindelse med mobiltelefoni. – Et hjertesukk må være i disse dager at vi får jo håpe, hvis vi klarer det, at svenskene ikke stjeler det fra oss også. Det dokumentet som til slutt kom fra Regjeringen, var etter Arbeiderpartiets mening ikke egnet som grunnlag til å ta klare valg og etablere et godt nok system. Det er den ene årsaken til at Regjeringen må arbeide videre med denne problemstillingen. Den andre årsaken er at vi på dette tidspunktet har flere muligheter til å velge sendeplattform. Bare i løpet av de få månedene komiteen har jobbet med denne saken, har det skjedd en utvikling som gjør det mulig å se nye løsninger som både er billigere og mer effektive. Vi har tid til å se nærmere på det. Men la meg likevel advare mot å bruke all verdens tid. Her er det fare for at satellitt og andre løsninger utkonkurrerer bakkesenderne, noe som kan føre til at det kan bli et dårligere helhetstilbud til brukerne dersom vi venter for lenge. Da er det nok distriktene som ville bli taperne i en slik situasjon. Og det ville jo også være et paradoks dersom en statsråd fra Senterpartiet skulle svekke tilbudene til distriktene. Derfor har vi sett for oss at tiden fram til sommeren skal brukes til å finne andre løsninger, men da må også vedtak fattes. Konklusjonen må være at statsråden handler raskt og kvalitativt riktig. Dersom vi skal sette i verk det bakkesendte systemet, trenger vi å frigjøre tre multiplekser. Det er mulig, men departementet må raskt ta initiativ til en opprydding av frekvensbruken i Norge, og dette må gjøres nå. Da kan vi også få muligheten til å etablere et bedre system enn det som er foreslått i dag. Selvsagt er det ikke Kulturdepartementet som er ansvarlig for frekvensbruken, men en slik opprydding har Regjeringen samlet mulighet til å gjøre. Arbeiderpartiet ønsker også at Norkring skal få mulighet til å ta i bruk de senderne som er etablert, slik at det også kan utvikles tilbud til forbrukerne på det nåværende tidspunkt. Dette gir muligheter til å gjøre seg en del erfaringer på markedet. Det er derimot en forutsetning for en slik prøvedrift at det skal gis nærmere regler og reguleringer. Digitalt fjernsyn skal vi ha, og det vil vi også få. Kravene til Regjeringen er klare: De valg som må gjøres, må gjøres snart. Å velge feil kan koste mye, derfor må vi stille både kvalitetskrav og samordningskrav til Regjeringen. Det er uheldig hvis kulturministeren, samferdselsministeren, kommunalministeren og næringsministeren har ulike løsninger på denne problematikken.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 1999-12-16:
Jeg er glad for at hovedtrekkene i stortingsmeldingen om digitalt fjernsyn har fått komiteens tilslutning. For Kulturdepartementet er det en hovedutfordring å sikre et godt norskspråklig fjernsynstilbud basert på prinsippene for allmennkringkasting, som kommer hele befolkningen til gode. Også når det gjelder vurderingen av digitalt fjernsyn, er det dette som ligger til grunn. Departementet har hatt som utgangspunkt at det er kringkasterne selv som må velge den distribusjonsform de finner mest hensiktsmessig. Kulturdepartementet legger til grunn at det ikke skal være en statlig oppgave å stå for finansiering og utbygging av et digitalt jordbundet nett for fjernsyn, som flere av representantene har vært inne på i denne debatten. Det statlige engasjementet vil med andre ord være å legge til rette for en hensiktsmessig regulering av virksomheten i et slikt nettforvalte tilgjengelige frekvenser i nettetstå for tildelinger av konsesjoner i nettetsikre norske allmennkringkastere tilstrekkelig gode rammevilkår til å utvikle og formidle programvirksomhet i nettet, bl.a. gjennom statens direkte eierskap i NRK Et flertall i komiteen mener at det bør åpnes for midlertidig å teste et kommersielt tilbud over jordbundet nett for å kunne vinne erfaringer med dette. Det må være en forutsetning for en slik virksomhet at norsk regelverk legges til grunn for sendingene, og at norske allmennkringkastere ikke stenges ute fra å delta. Det må også være en forutsetning at muligheten for å søke konsesjon blir kunngjort. Som for digital radio må det vesentlige av kapasiteten brukes til kringkasting. Jeg vil legge dette til grunn i det videre arbeid. Komiteen ber departementet arbeide videre med valg av sendeplattform i samarbeid med de ulike aktørene i markedet og understreker at en avklaring av en satsing på fibernett eller eventuelle andre tekniske løsninger må vektlegges i det videre arbeidet. Regjeringen har nedsatt en arbeidsgruppe for å vurdere behov og kostnader forbundet med et slikt fibernett. Gruppen skal avslutte arbeidet i april neste år. Med andre ord: Regjeringen arbeider raskt med saken, men vi må også arbeide grundig for å greie å gjøre kloke valg og forsikre oss om at vi ikke havner i en teknologifelle. Kompleksiteten på dette området er stor, som også kommer klart til uttrykk i innstillingen. Jeg har ellers merket meg at komiteen mener at det bør vurderes å frigjøre ytterligere frekvenser, slik at en tredje multiplekser kan tilbys ved en eventuell utbygging av digitalt jordbundet fjernsyn. Jeg vil ta dette opp med frekvensmyndighetene – vi vil faktisk innlede de diskusjonene allerede i morgen. Jeg tar komiteflertallets merknader til etterretning og vil komme tilbake til Stortinget på egnet måte om utviklingen av digitalt fjernsyn.
Aud Blattmann (Arbeiderpartiet), 1999-12-16:
Ja, det er alltid hyggelig å kunne si at penger kunne ha vært brukt til noe annet enn til bare å betales ut, som Hallgeir Langeland sier, og jeg går ut fra at han på en måte viser til en slags etterpåklokskap. Han har vært kritisk til Tempoutvalget. Etter hva jeg kan erindre å ha lest av innstillingen da Åsgard-prosjektene ble godkjent i Stortinget, var det stor enighet om Åsgard-prosjektene. Det er mulig at SV hadde en noe annen og reservert holdning til dette, men la meg si det slik at i ettertid, når oljepengene kommer inn i henhold til det tempo en har bygd ut i, ser det ikke ut som om SV har noen reservasjoner mot å bruke midlene.
Aud Blattmann (Arbeiderpartiet), 1999-12-16:
La meg sitere hva som står i den flertallsmerknaden som representanten Rise nå sikter til: «Flertallet mener derfor det fortsatt er sider ved Åsgardsaken som bør vurderes nærmere, deriblant beslutningsprosessen, informasjonsgangen, departementets og de øvrige parters oppfølging av prosjektet.» Når det står at man deriblant skal vurdere beslutningsprosessen, ser jeg helt klart at det også må omfatte de vedtak som ble gjort den gangen prosjektet ble vedtatt i Stortinget. Og når det gjelder det at det ikke virker som om prosjektet er blitt fulgt opp tett nok, er det mitt syn at hvis prosjektet var blitt fulgt opp tett nok, så ville vi, tror jeg, på et tidligere tidspunkt ha fått informasjon om disse kostnadsoverskridelsene. Og den informasjon som er kommet, har altså nå til sist resultert i en overskridelse på 18 milliarder kr. Nå er det faktisk slik at det ikke er opp til Stortinget å vurdere hva slags informasjonssystem departementet velger seg. Forholdet til Stortinget er at man blir orientert på et skikkelig vis, og at departementet og statsråden har et redskap for å kunne informere og gjøre jobben sin.
Aud Blattmann (Arbeiderpartiet), 1999-12-16:
Nå har faktisk flertallet laget denne merknaden, og det var naturlig, hvis en var enig i det som stod der, at regjeringspartiene hadde sluttet seg til flertallsmerknaden, for da hadde dette stått mye sterkere. Ellers har jeg lyst til å knytte en kommentar til regjeringspartienes merknader, hvor de minner Stortinget om at det er Statoils representant i styringskomiteen som skal ivareta statens interesser i styringen av prosjektene. Betyr det at man på en måte legger skylden på Statoil eller fritar departementet og statsråden for deres ansvar for å skaffe seg den nødvendige informasjon?
Aud Blattmann (Arbeiderpartiet), 1999-12-16:
Departementets deltakelse som observatør på styringskomiteens møter er ikke og har aldri vært en sentral informasjonskilde for kvalitetssikrede investeringsanslag, sier statsråden i et brev til komiteen, og det har hun også nettopp redegjort for her i Stortinget. Det opplyses faktisk fra statsrådens side at hensikten med departementets deltakelse i styringskomiteens møter er å drive opplæring av saksbehandlere i departementet. Men mens departementet vurderte eventuell møtedeltakelse ut fra møteagendaen og valgte å delta på 7 av 13 møter, løp altså kostnadene i dette prosjektet løpsk. Det er ikke Stortingets sak å blande seg borti hvilke informasjonskanaler og systemer departementet har. Det er departementets ansvar. Men det er også departementets ansvar å skaffe seg den informasjonen som er nødvendig for at statsråden kan gjøre sin jobb overfor Stortinget. Og mitt spørsmål til statsråden er: Føler statsråden at den oppfølgingen som har vært på Åsgard-prosjektet, har vært tett nok?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-16:
Me behandlar, som saksordføraren her sa, ei overskriding på 18 milliardar kr. Ein kan seia at 11 milliardar av dei ville vera direkte tap i forhold til statskassa, og for eit slikt beløp kunne ein f. eks. pussa opp 3 300 skular for 3,3 mill. kr. På det området har altså fleirtalet her ikkje høve til å gjera prioriteringar; når det gjeld denne saka, må ein liksom berre betala rekninga. SV har gjennom mange år gjort framlegg om eit tempoutval, nettopp for å kunna styra tempoet i oljeinvesteringane for å sikra seg ei stabil sysselsetting, for å sikra seg at det ein held på med, har høg tryggleik, og dessutan sjølvsagt for å sikra omsynet til miljøet. Då trur eg bl.a. at den krisa som ein nå har hatt i verftsindustrien, ville blitt ein god del mindre. SV er òg med på ein svært kritisk merknad i forhold til Regjeringas oppfølging når det gjeld Åsgard. Me meiner det er heilt på sin plass å gå inn og sjå på om ein kan læra noko av dei feila som ein nå har gjort. Mitt spørsmål til Arbeidarpartiet er om ein nå, med utgangspunkt i den merknaden, erkjenner at det burde ha vore ei anna styring på verksemda i dei føregåande åra – også då ein sjølv sat i posisjon – gjennom at ein ikkje lot marknaden styra, men sytte for å ha eit tempo så det var mogleg å ha kontroll med kostnadsutviklinga i ein heilt annan grad enn nå – dette med tanke på framtidige prosjekt.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-16:
Framstegspartiet har saman med m.a. Høgre og Arbeidarpartiet vore pådrivar for å ha eit høgt tempo i oljeverksemda, og slik sett kan ein seia at dei har vore pådrivarar når det gjeld å skapa uvisse omkring enkelte prosjekt. Resultatet av denne pådrivinga ser ein m.a. i dag, der me får tilbake ei rekning til det norske folk på ca. 11 milliardar kr. Med utgangspunkt i Framstegspartiet sin politikk for å redusera offentlege utgifter burde nettopp dette vera ei sak som fekk dei til å tenkja seg om når det gjeld oljetempoet. Så mitt spørsmål i og med at Framstegspartiet òg er med på den kritiske merknaden, blir: Blir det nå varsla ein ny politikk frå Framstegspartiet si side, der ein òg er opptatt av dei store rekningane som kjem i etterkant av oljeutvinningsprosjekt? Og betyr dette at dei vil delta i ein debatt om å redusera tempoet i oljeverksemda i Nordsjøen, og ha eit tempo som er meir forsvarleg og meir i pakt med den røyndomen me i dag har?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-16:
Eg trur at sentrumspartia hadde vore tente med ikkje å legge opp til ein forsvarstale i ein eigen merknad, slik dei faktisk gjer. Eg trur ikkje statsråden i utgangspunktet treng den forsvarstalen som dei har i den merknaden. Eg meiner dei slik sett forsøker å dekka over problemet på eit eller anna vis. Eg trur ein i denne saka er tent med nettopp å gjera det som fleirtalet her peikar på, å få ein grundig gjennomgang på alle nivå. Då vil ein finna ut at det jo ikkje berre er ei sentrumsregjering dette dreier seg om. Det dreier seg om ei historie som går langt tilbake. Då synest eg denne merknaden frå sentrumspartia blir litt rar, ikkje minst det som gjeld Statoil som representant i styret. Eg vil gjerne ha ytterlegare ein kommentar til det. Det andre er knytt til tempoproblematikken generelt, som eg har vore inne på fleire gonger allereie, og som eg trur er viktig for å forstå den rekninga som det norske folket nå får, i forhold til overskridingane på 18 milliardar kr – ikkje minst når ein veit kor mange gode formål det er å bruka dei pengane til, f.eks. innafor skuleverket. Då Kristeleg Folkeparti ikkje sat i regjering, hadde dei ei rimeleg kritisk haldning til eit oppdrive tempo i Nordsjøen. Mitt spørsmål er: Vil ein nå syta for at det blir ei anna styring på prosjekta i tida som kjem, slik at ein ikkje risikerer å få slike rekningar som me diskuterer her i dag?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-16:
SV har på 1990-talet vore veldig kritiske til det høge tempoet innafor oljeutvinninga. Me har stadig kritisert dei mest utbyggingskåte partia – altså Framstegspartiet, Høgre og Arbeidarpartiet – for å halda eit for høgt tempo. Dette har me gjort med utgangspunkt i så vel miljøpolitiske som sikkerheitspolitiske innvendingar. Derfor har me fleire gonger foreslått eit tempoutval, for å få ei sterkare styring med aktiviteten i Nordsjøen, bl.a. ut frå økonomiske argument. I SV trur me at dersom dette hadde blitt gjennomført, og dersom Stortinget hadde tatt seg tid til å diskutera det høge tempoet me til nå har hatt, og som av og til har ført til overskridingar og av og til faktisk også til ulykker, så trur eg ikkje me hadde stått her med den svære rekninga som me sender til det norske folket pr. i dag. Eg trur heller ikkje at me hadde hatt ei så sterk krise som me har sett tendensar til innafor leverandør- og verftsindustrien. Det blir dessverre etterpåklokskap i dag, men me kan ikkje unngå å nemna det. Me har hatt eit investeringsutval som bl.a. har gått gjennom Åsgard-prosjektet, og der ser ein at ein har brukt folk som har vore sentrale bl.a. i Statoil. For komande utval trur me det må vera ein fordel for statsråden at ein ser nøye på og prøver å skapa eit utval som folk kan ha mest mogleg tillit til. SV har slutta seg til eit fleirtal i komiteen som kjem med kritikk av Regjeringa, men som også kjem med generell kritikk av prosjektutviklinga i Nordsjøen, noko som gjer det nødvendig med ein skikkeleg gjennomgang av Riksrevisjonen og av kontroll- og konstitusjonskomiteen for å sikra ei omstrukturering, for å sjå på dei prosessane me har, for å sjå på dei styringsmodellane me har, slik at ein garderer seg mot liknande tilfelle i framtida. Det er riktig at det nok vil bli fleire moglegheiter på grunn av færre prosjekt, men det er likevel viktig å få ein gjennomgang. SV får svært ofte kjeft fordi me bruker mykje pengar på skulen, og det er sjølvsagt heilt urettvist. Me kan heller seia at dei som bør ha kjeft, er dei som har vore pådrivarar til at me har tapt netto 11 milliardar kr pr. i dag, som nettopp kunne vore brukt til noko av det som SV har blitt kritisert for, nemleg til å satsa på skulen. Me kan berre tenkja på lærarlønningane som det har vore klaga på. Ein kunne auka betalinga for kvart einaste av dei 94 000 årsverka me har, med 11 000 kr kvart år i ti år framover, om me hadde hatt desse 11 milliardar kr til disposisjon. Dette er etterpåklokskap, men det er viktig å få det fram med tanke på det tempoet som har vore i Nordsjøen, og som i hovudsak altså har vore styrt av partia Høgre, Framstegspartiet og Arbeidarpartiet.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-16:
Representanten Johnsen har for vane å høra etter når eg held innlegg. Denne gongen har han svikta litt. Hovudpoenget med å snakka om m.a. tempo og tempoutval, var nettopp for å illustrera at det er representanten Jan Johnsen og Høgre og dei andre pådrivarane for eit høgt tempo, og dermed eit stort volum innanfor verfts- og leverandørindustrien, som sit med ansvaret for at ein i dag har ei høg arbeidsløyse innanfor den industrien. Derfor har SV i sitt budsjett kome med tiltakspakker for denne industrien. Hadde ein hatt eit lågare tempo på 1990-talet, hadde ein ikkje hatt det store behovet for å gjera noko innanfor verfts- og leverandørindustrien. Det ansvaret er det Høgre som må ta, saman med dei to andre mest utbyggingskåte partia.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-16:
Eg synest for så vidt det var klargjerande både det statsråden sa her, og det Stoltenberg sa i sitt innlegg, nemleg at denne saka har ei historie. Denne saka dreier seg ikkje om sentrumsregjeringa sin politikk på dette området, det dreier seg altså om ein politikk som går over mange år. Eg er kjend med at Senterpartiet då dei ikkje satt i posisjon støtta opp om den politikken som SV hadde på dette området når det galdt bl.a. tempoproblematikk og miljøproblematikk. Då har eg ei utfordring til statsråden i forhold til moglege tapskontoar framover, som òg Sanner var inne på. Eg ser av proposisjonen at statsråden ønskjer å gje ei utgreiing til Stortinget ein gong i året som eit tiltak for å gje Stortinget større innverknad. Men eg vil gjerne ha ei vurdering når det gjeld Statoil og eigarskap. Dette kan ein sjølvsagt òg koma tilbake til i den debatten, men eg synest at statsråden – med unntak av avsetjinga av styret – har vore passiv i forhold til kvar ein ønskjer at Statoil skal gå, og eg fryktar at me kjem til å sjå rekningar som er ganske store i forhold til dei utanlandsinvesteringane som me har vore med på. Så utfordringa er: Korleis vil ein i sterkare grad medverka til styring der ein faktisk er generalforsamling, og korleis blir den utgreiinga som ein ønskjer å ha ein gong i året i framtida?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-16:
Eg tar opp forslaget frå SV. SV støttar forslaget om å gje Statkraft større finansiell handlefridom. Men me meiner det er viktig at Stortinget fastsett ei avgrensing av denne handlefridomen, nemleg at ein ikkje skal kunna investera i atomkraftverk eller i føretak som vil auka klimagassutsleppa. Det er etter SVs oppfatning heilt i samsvar med Regjeringas politikk på dette området, ikkje minst med det som står i Voksenåserklæringa, der ein nettopp har intensjonar om å redusera klimagassutsleppa. Nå risikerer ein altså at eigaren kjem i den situasjonen at ein kan måtta forsvara investeringar i atomkraft, ein kan måtta forsvara investeringar i kolkraft, og dermed på ein måte motarbeider sin eigen klimapolitikk og sin eigen politikk på dette området. Det synest eg liknar meir på dobbeltmoral enn på ein offensiv miljø- og energipolitikk. Eg har inga forståing for at ikkje sentrumspartia sluttar seg til denne avgrensinga som SV her føreslår.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 1999-12-16:
Representanten Blattmann refererte fra flertallets merknader, hvor det heter at «det fortsatt er sider ved Åsgardsaken som bør vurderes nærmere». Jeg har lyst til å spørre representanten Blattmann om hun tenker seg at man også skal vurdere det som skjedde i forkant av 15. desember 1995, og det som skjedde i forkant av at Stortinget godkjente prosjektet 14. juni 1996. Representanten Blattmann nevnte også at det ikke har vært så tett kontakt som det ble lovet, og at det heller ikke har vært god nok kvalitetskontroll. Jeg vil gjerne be representanten Blattmann si litt nærmere om hva som er grunnlaget for disse bemerkningene. Hva er grunnlaget for at hun opplyser at det ikke har vært så tett kontakt som det ble lovet?
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 1999-12-16:
Jeg får ta denne utfordringen på strak arm og bare si at representanten Johnsen også er velkommen til å vurdere merknadene fra regjeringspartiene. Jeg har bare lyst til å si litt om bakgrunnen for at vi ikke sluttet oss til disse flertallsmerknadene. Her mener flertallet at «det fortsatt er sider ved Åsgardsaken som bør vurderes nærmere». Vi fant behov for å uttrykke at vi gjerne ville ha en vurdering av hele prosjektet. Jeg synes også det er grunn til å peke på at når man skriver «deriblant beslutningsprosessen», kan det også tolkes som om man mener den beslutningsprosessen som foregår løpende i den gruppen som tar beslutningene. Det var derfor jeg stilte spørsmål til representanten Blattmann om hvordan man tolker dette. Jeg fikk da et greit svar som går ut på at flertallet tolker beslutningsprosessen som både utarbeidelsen av beslutningsgrunnlaget i forkant av at departementet fikk innsendt planene, og at Stortinget tok beslutningen og godkjente prosjektet. Det er slik jeg har forstått representanten Blattmann. Da må mitt motspørsmål være: Hvorfor kan ikke flertallet slutte seg til merknaden fra regjeringspartiene, hvor vi presiserer nøye hva vi mener med en full gjennomgang av prosjektet? Det er forskjell i norsk språkbruk og forståelse på at flertallet mener det er «sider ved Åsgardsaken som bør vurderes nærmere», og at man vil ha «en full gjennomgang av prosjektet» fra begynnelse til slutt.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 1999-12-16:
Vi legger ikke skylden på Statoil, men det var faktisk nødvendig å komme med noen presiseringer etter at flertallet i en merknad lager et stort nummer av hvor dårlig oppfølgingen har vært fra departementets side. Man skriver: «For eksempel deltok ikke departementet på mer enn halvparten av styringskomitemøtene til tross for at departementet selv mente at deltakelse på alle disse møtene var en del av den tette oppfølgingen.» Da er det viktig å presisere at departementets representant i denne komiteen ikke har hatt talerett eller stemmerett. Det er bare et faktisk forhold vi opplyser om, at det er Statoils representant i styringskomiteen som har hatt talerett og stemmerett på vegne av staten. Det betyr ikke at man legger skyld på Statoil. Men det ser ut til at flertallet har misforstått hvordan staten har fulgt opp sine interesser gjennom styringskomiteen.