trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lars Sponheim (Venstre), 2002-01-23:
Det er jo akkurat dette jeg følger opp. I dag har vi en struktur med et gjennomsnitt på 13–14 kyr, og så varierer det fra 1–2 til kanskje 200. Svært mange av dem som trenger å fornye driftsapparatet sitt, må ha et økonomisk grunnlag å gjøre det på. Svært ofte må et åttekyrs bruk kunne øke til 12 eller 14 for å kunne forsvare en investering. I dag er det umulig på grunn av at kvotesystemet låser volumet eller størrelsen mellom melkeprodusenter. Det ønsker Regjeringen å gjøre noe med for at det skal være muligheter for nyinvesteringer og satsinger, og det er det denne politikken handler om. Det er også nedfelt i den stortingsmeldingen som spørsmålsstilleren legger til grunn, og som også Senterpartiet stilte seg bak. Det er behov for en ny strukturendring i melkeproduksjonen for å beholde en melkeproduksjon i distriktene i Norge, og det er Regjeringens politikk.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-01-23:
Jeg har følgende spørsmål til vår ærede sosialminister: «Saksbehandlingstiden ved trygdekontor/rådgivende tannlege er langvarig for østfoldinger som søker om dekning av tannlegeutgifter over folketrygden. Saksbehandlingsprosessen er unødvendig byråkratisk og tungrodd og langt mer omfattende enn ved behandling hos lege. Selv om sykefraværet har forverret situasjonen, er behandlingstiden tre måneder ved full bemanning. Dette skaper frustrasjon. Vil statsråden forenkle regelverket for å oppnå redusert behandlingstid og ressursbesparelser?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-01-23:
Dette var meget gledelig. Statsråden sier at forenklinger «skal» redusere antallet enkeltsaker, ikke «kan» eller «bør». Det synes jeg er betryggende. At dette skjer samtidig som vi får en refusjonsordning for pasienter som lider av periodontitt – dette er forresten et forslag som Fremskrittspartiet fremmet og fikk et enstemmig storting med på – er i tråd med hva man har i mange vesteuropeiske land, og det vil bidra til å redusere trygdebyråkratiet. Jeg har undersøkt litt i andre land, bl. a. i Sverige. Der har man fleksible systemer for dette, og det har virket veldig positivt ved at pasientene har sluppet å vente lenge. Vil man se hen til f.eks. våre naboland når man skal utarbeide disse nye rutinene og inkorporere flere saker i ubetingede pliktmessige ytelser?
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2002-01-23:
«Debatten om barn og reklame har den senere tid vært oppe i media. Denne gangen har debatten i hovedsak dreid seg om barn og leker. I stedet for å rette søkelyset på dette burde man heller rette fokus mot hvordan reklamen fremstiller barn og unge. Reklamen er i økende grad kroppsfiksert, og mange av modellene blir fremstilt som små kvinner og menn som vrikker og vrir seg i de fleste av våre TV-kanaler. Vil statsråden gjøre noe med slike reklameinnslag som åpenbart fokuserer på kropp og sex hos barn?»
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2002-01-23:
Jeg takker statsråden for svaret. Barn fremstilles og behandles som små voksne med åpenbare seksuelle attributter. Pornografiske fremstillinger blir brukt i tenåringsmagasiner hvor lesergruppen spenner fra 10 til 15 år, og hvor det blir oppfordret til å ha et eksperimentelt seksualliv. I de siste månedene før jul så vi innenfor markedsføring at det overalt, fra klær til mobiltelefoner, er de samme tendensene. Det er vel helt sikkert brudd på markedsføringsloven, og unektelig brudd på flere av FNs konvensjoner. Mitt spørsmål til statsråden blir: Hvorfor griper ingen inn når man helt åpenbart bryter lover og konvensjoner?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-01-23:
Markedsføringsloven, som gjelder all form for markedsføring, har et forbud mot handlinger som strider mot god markedsføringsskikk. Reklame som særlig seksualiserer barn og unge, vil lett kunne anses støtende og i strid med god markedsføringsskikk. I sin vurdering har Forbrukerombudet, som fører tilsyn med loven, bl.a. lagt vekt på om modellene er unge, og også på graden av fokusering på kropp. Det finnes altså i dag et lovverk som gjør det mulig å gripe inn mot denne typen reklame, og Forbrukerombudets praktisering av loven er streng. Reklamen gjenspeiler på den annen side i stor grad trender i samfunnet og ikke minst i moderne kultur, som f.eks. filmer og musikkvideoer. Temaet seksualisering av barn og unge må derfor tas opp i mange sammenhenger. Lovgivning om innholdet i reklame er ett virkemiddel, men det er også viktig at vi får en generell debatt for å engasjere foreldre, lærere, de som utformer reklamen og andre voksne som kan spille en rolle. Problemstillingen vil av mitt departement, Barne- og familiedepartementet, bli tatt opp som ledd i oppfølgingen av Nyborg-utvalgets utredning om kommersielt press mot barn og unge, som vi nå har til behandling i departementet.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-01-23:
Jeg deler representantens bekymring for dette problemet. Jeg har ikke hatt direkte kontakt med Forbrukerombudet i denne saken, og det kan jo tenkes at ombudet har grepet inn i disse enkeltsakene. Jeg kan i hvert fall ut fra spørsmålsstillingen og den informasjonen som kom i oppfølgingsspørsmålet, ta kontakt med Forbrukerombudet og gjøre spesielt oppmerksom på at dette problemet har vært reist i Stortingets spørretime i dag – for lovverket er faktisk bra og ikke til hinder for en inngripen i denne typen tilfeller. Men som jeg sa i mitt første svar, bør vi ha fokus på dette også når det gjelder andre områder, og vi vil følge dette opp i håndteringen av Nyborg-utvalgets innstilling.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-01-23:
Barnevernsloven stiller kommunene fritt til å organisere barnevernet tilpasset kommunenes øvrige organisering. Loven pålegger imidlertid alle kommuner å ha en barnevernsadministrasjon med en leder som har ansvaret for oppgavene etter loven. Det er bare denne lederen som, i tillegg til påtalemyndigheten, kan fatte vedtak i f.eks. akuttsituasjoner. Bakgrunnen for å stille krav om at det i hver kommune skal være en administrasjon med én leder, har derfor først og fremst vært hensynet til brukerne, som har krav på klare og ryddige ansvarsforhold i barnevernet. Lovens krav sikrer også at alle kommuner har et apparat for å ivareta utsatte barn og unge. Etter min mening vil mange kommuner, og kanskje særlig de små kommunene, kunne ivareta sine oppgaver på en bedre og mer effektiv måte nettopp gjennom å etablere samarbeidsordninger med andre kommuner. Barnevernsloven er heller ikke til hinder for at det inngås et utstrakt samarbeid mellom kommuner på barnevernsområdet. Kommunene står fritt til å dele fagressurser og kan f.eks. ha felles personell på utredersiden. Mange kommuner har etablert et slikt interkommunalt samarbeid. Det er heller ingenting i veien for at flere kommuner deler f.eks. på en leder om de skulle ønske det, slik at han eller hun er ansatt en viss del av stillingen i én kommune og resten i én eller flere andre kommuner. Enkelte kommuner ønsker imidlertid å inngå i et mer utvidet interkommunalt samarbeid. Dette kan f.eks. gå ut på at en kommune overfører myndigheten og ansvaret for barnevernet til en annen kommune, eller at flere kommuner i samarbeid – som i det tilfellet vi har hørt om, og som er bakgrunnen for spørsmålsstillingen – oppretter en egen interkommunal virksomhet som får ansvar og forvaltningsmyndighet på tvers av kommunegrensene. Dette vil være i strid med dagens barnevernslov. Jeg er åpen for at også samarbeid av denne type kan være nyttig og vil derfor sette i gang et arbeid med å utrede mulighetene for å endre barnevernsloven på dette punkt. En slik utredning må gjøres i samarbeid med kommunal- og regionalministeren. En slik utredning og eventuell lovendring vil selvfølgelig ta noe tid. Men kommuner som er interessert i å starte et slikt samarbeid nå, kan søke om å få iverksette forsøk med hjemmel i forsøksloven. Etter min mening vil slike forsøk også kunne gi nyttige erfaringer som vil kunne inngå i vurderingene av om loven bør endres.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-01-23:
Som relativt ny statsråd har jeg vært ute i en del fylkeskommuner og også fått en del innspill fra fylkesmenn som nettopp går på at i de aller minste kommunene våre har man ofte problemstillinger f.eks. knyttet til det å skulle fatte vedtak om enkeltpersoner. Og det gjør også at spørsmålet representanten stiller, er meget interessant fordi behovet for å kunne samarbeide bedre er ganske stort. Litt til saksgangen. Det er Kommunal- og regionaldepartementet som vil avgjøre søknader om forsøk etter at saken har vært forelagt fagdepartementet, som gir tilråding eller ikke. Det er også fagdepartementet som foretar den faglige vurderingen av om forsøket er ønskelig. Når det gjelder de tre kommunene som her er tatt opp spesielt, vet jeg at de ikke har sendt inn noen søknad om forsøk ennå, men de har vært i kontakt med Kommunal- og regionaldepartementet pr. telefon og fått positive signaler tilbake om denne typen forsøksvirksomhet. Så vi får håpe at saken løser seg til beste for disse kommunene.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-01-23:
Lovendring tar selvsagt tid, men forsøksvirksomhet går det litt raskere å behandle. Når denne saken, som jeg forstår, kommer til Kommunal- og regionaldepartementet, vil vi få saken i Barne- og familiedepartementet og selvsagt vurdere den i lys av de behovene kommunene har, uten at jeg fra Stortingets talerstol liksom kan rope ja akkurat her og nå. Men jeg deler representantens uttalelser om hvor viktig barnevernet er, og hvor viktig det er at vi samarbeider på tvers av grenser, både lokalt og sentralt.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2002-01-23:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til barne- og familieministeren: «Viser til oppslag i Aftenposten 14. januar 2002 hvor tre kommuner i Nord-Østerdal ikke får effektivisere barnevernet gjennom sammenslåing med begrunnelse i lovverket. Kommunene Alvdal, Tynset og Tolga sitt initiativ på barnevernsområdet viser at de tar signalene fra Regjeringen på alvor om fornyelse og modernisering av offentlig sektor. Hva vil statsråden gjøre for at kommunene i Nord-Østerdal kan gi barn og familier i krise best mulig hjelp?»
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2002-01-23:
Jeg takker statsråden for et veldig positivt svar. Jeg er sikker på at de signalene statsråden nå har gitt til Nord-Østerdal, vil bli positivt mottatt, for det er jo sånn at dette er små kommuner, og de vil kunne tjene mye, ikke minst faglig – noe som jo kommer brukerne til gode – på å ha et utvidet samarbeid. Det er slik – og jeg angriper ikke bare den sittende regjering – at alle partier i Stortinget har et felles ansvar for en del regler og forskrifter som har gjort det vanskelig å tenke kreativt. Vi ønsker jo at kommunene skal ha sjølråderett og tenke ut fra den enkelte kommunes behov. Det er dette som er viktig. Og når ordføreren i Tolga sier at de samarbeider på mange felter og ønsker enda mer samarbeid hvis det ikke hadde vært for et stivbeint regelverk, er jeg svært fornøyd.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2002-01-23:
Jeg vil gjerne følge opp det, for – det var kanskje en misforståelse, hva vet jeg? – de opplevde ikke at det var så lett å få endret dette. Men nå sier fagstatsråden at hun kan anbefale dette overfor Kommunal- og regionaldepartementet, og jeg kan love at det kommer en søknad ganske straks. Dette med barnevernslovgivningen er veldig spesielt, for selv om en skal ha nærhet til klientene – jeg har selv jobbet i barnevernet – vet vi at det ofte kan være tøft å ha altfor stor nærhet til de menneskene man kanskje skal fatte negative vedtak overfor. Så sånn sett er det også viktig å ha et støtteapparat rundt fagpersonell som jobber i barnevernet. Jeg opplever at statsråden nå åpner for et prøveprosjekt oppe i Nord-Østerdal, og at det selvfølgelig kan danne grunnlag for å endre stivbeinte regler som forhindrer nytenkning, kreativitet og samarbeid.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2002-01-23:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til fiskeriministeren: «Adgangsbegrensninger i sildefisket har medført at en rekke fiskere langs trøndelagskysten har kommet i en svært vanskelig situasjon. Dette gjelder de som tradisjonelt har drevet landnotfiske og nå blir utestengt fra sildefiske ved den måten man har valgt å gjennomføre adgangsbegrensninger på. Hva vil statsråden gjøre for å rette opp den urimelige skjevheten disse fiskerne er utsatt for?»
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2002-01-23:
Jeg må si jeg synes det er synd at fiskeriministeren ikke er villig til å se nærmere på dette problemet, som jeg oppfatter som et helt særskilt problem i den forstand at det ikke har manglet vilje hos disse kystfiskerne til å kvalifisere seg i de årene departementet har satt som kvalifiseringsperiode. Vandringsmønsteret til silda har imidlertid gjort at det ikke var sild i området i de årene departementet har satt som kvalifiseringsperiode. Det er et spesielt problem som har rammet dem langs Trøndelagskysten, som nå opplever at silda er på vei tilbake, men at de blir stengt ute av fisket. Det er også erkjent offentlig fra fiskerlagsorganisasjonene i ettertid at denne gruppen av fiskere kommer uheldig ut, at de er i en spesiell situasjon, og at det dreier seg om mange kystfiskere som i realiteten er helårsfiskere, som nå blir stengt ute. Selv om ministeren sier at det er vanskelig, vil jeg allikevel håpe at han kan se videre på dette spørsmålet som en spesiell situasjon.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2002-01-23:
Det tjener ikke akkurat Nord-Trøndelag fylkeskommune til ære – det er jeg helt enig i – at de ikke gir svar tilbake. Jeg er opptatt av at spørsmålet om lukking av allmenninger er en problemstilling for seg. Det kan nok være ulike meninger om det er riktig å lukke allmenninger, slik en nå foreslår både for sild, hyse og sei. Men det jeg er opptatt av her, er den helt spesielle problemstillingen som jeg mener disse kystfiskerne og det tradisjonsrike fisket særlig knyttet til landnot er utsatt for. Jeg ser at det er vanskelig å innføre ordninger som kan skape presedens for andre deler av landet, men mitt poeng i dette spørsmålet var at for kystfiskerne i Trøndelag og for dem som har drevet det tradisjonsrike landnotfisket – og mange av dem er helårsfiskere – har det skapt et problem som ikke lar seg løse ved å reise lenger ut på havet og fiske.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-01-23:
For å sikre at yrkesfiskerne får en akseptabel lønnsomhet i fisket, er det nødvendig å adgangsbegrense enkelte fiskerier, deriblant sildefisket. Fiskeridepartementet sendte ut høringsnotat om eventuell begrensning av deltakelsen i kystfartøygruppens fiske etter norsk vårgytende sild den 24. september 2001. Notatet ble sendt til departementene, fylkeskommunene, offentlige etater og næringsorganisasjoner i fiskerinæringen. I tilbakemeldingene som vi i departementet har fått på høringsnotatet, har det, med unntak av tilbakemeldingen fra Norges Kystfiskarlag, ikke fremkommet vesentlige innvendinger mot realitetene i høringsnotatet. Forskriften om adgang til å delta i kystfartøygruppens fiske etter norsk vårgytende sild ble derfor i stor grad fastsatt i tråd med det høringsnotatet vi hadde sendt ut. Når det gjelder kriterium for å kvalifisere seg til fremtidig deltakelse, er det stilt samme krav til fartøy som fisker med snurrevad, snurpenot og landnot. Eieren må ha deltatt med eget fartøy i ett – jeg understreker ett – av årene 1998, 1999, 2000 eller før 24. september 2001. Jeg kan for øvrig minne om at jeg i en tidligere spørretime opplyste at klagesaker blir fortløpende behandlet i direktoratet, og at det f.eks. var behandlet 50 av 55 klager knyttet til sildefisket generelt, hvorav 14 var avslått. Som kjent vandrer silda fra Vestfjorden og ned til Møre om vinteren og våren. Fiskerne i trøndelagsfylkene har således hatt mulighet til å oppfylle kravene til fremtidig deltakelse i én eller flere av de fire sesongene. Siden midten av desember har jeg mottatt flere brev fra kommuner i Sør- og Nord-Trøndelag. I brevene vises det til at fiskerne i Trøndelag har kommet dårlig ut i forhold til den lukkingen av kystfartøygruppens fiske etter norsk vårgytende sild som vi har iverksatt. Det vises til, som spørreren også gjør, at vandringsmønsteret til silda har gjort det vanskelig for fiskerne i trøndelagsfylkene å fiske sild i opptjeningsperioden. Jeg har forståelse for disse problemene, og det er ikke ukjent verken i sildefisket eller i andre fiskerier at slikt oppstår. Det er imidlertid slik at når fiskerimyndighetene regulerer utøvelsen av og deltakelsen i fisket, må det legges opp til at alle norske fiskere blir behandlet på samme måte. Derfor ser jeg det som vanskelig å innføre ordninger som avhjelper situasjonen for fiskerne i Trøndelag, og dermed gi andre vilkår til denne delen av landet, uten at vi gjør ordningen gjeldende for hele landet, med de konsekvenser det vil få for intensjonen i dette. Det er således, slik jeg ser det, ikke aktuelt å endre kriteriene for fremtidig deltakelse i den adgangsbegrensede gruppen i kystfartøygruppens fiske etter norsk vårgytende sild.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-01-23:
Jeg erkjenner at enhver lukking av denne karakter selvfølgelig kan medføre problemer for enkelte grupper som er i en spesiell situasjon. Og vandringsmønsteret til silda bidrar selvfølgelig til at deler av kysten kommer dårligere ut enn andre. Dog er det jo det å bemerke at når silda har vandret fra Vestfjorden og ned til Møre, har man hatt muligheten i Trøndelag også, om enn kanskje ikke i samme grad som andre deler av kysten. Vi har altså i denne høringsrunden forsøkt å lytte til de signalene som er kommet. De anbefalingene jeg har fått, har vært entydige i retning av å gjennomføre den ordningen vi nå har innført, med unntak av Norges Kystfiskarlag, som går imot en ytterligere lukking av kystfiskeflåtens fiskerier. Da Norges Fiskarlag behandlet dette, var Fiskarlag Midt-Norge, som omfatter Sør-Trøndelag og Nord-Trøndelag, imot det på generelt grunnlag. For øvrig har jeg understreket at Sør-Trøndelag fylkeskommune ikke hadde merknader til høringsnotatet, og Nord-Trøndelag fylkeskommune gav faktisk ikke tilbakemelding på høringen.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-01-23:
Etter den sterke anmodningen som representanten Arnstad kommer med, er jeg – og jeg håper jeg ikke skaper større forventninger enn det er grunnlag for – villig til å se på nytt på akkurat dette med landnot. Men jeg håper at denne imøtekommenheten ikke nå skaper for store forventninger! Jeg holder fast ved det standpunktet vi har tatt, men jeg er villig til å se på nytt på landnot og de spesielle omstendighetene som ifølge spørreren har gjort det spesielt vanskelig for akkurat landnot i denne delen av Kongeriket.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-01-23:
Ordninga med leveringsforpliktingar er i det vesentlege knytt til ferskfisk/rundfrysetrålarar og dei såkalla småtrålarane når desse fartya er eigde av fiskeindustribedrifter. Formålet med leveringsvilkåra er å sikre at det råstoffet desse fartya tek opp av havet, skal tilfalle fiskeindustrien og på den måten sikre sysselsetjing og busetjing i distrikta. Ordninga har til ein viss grad vist seg høveleg. Fiskerinæringa, medrekna tråldrift og drift av fiskeindustrien, har endra seg radikalt dei siste åra, ikkje minst når det gjeld eigarstrukturen. Ordninga med leveringsvilkår har vist seg å fungere dårleg i takt med desse endringane i eigarskapsforholda. Det er derfor grunn til å sjå nærare på ordninga for å sjå om den kan vidareførast i den opphavlege forma, eventuelt om det opphavlege siktemålet betre kan ivaretakast med endringar i leveringsvilkåra. Den førre regjeringa oppretta eit eigarskapsutval som skal vurdere delar av deltakarlova, og utvalet vil også sjå nærare på ordninga med leveringsvilkår. Eg vil sjå Eigarskapsutvalets vurderingar og anbefalingar før eg trekkjer konklusjonar. Problemstillinga er svært aktuell, og eg ønskjer å medverke til klarare haldningar enn det som har vore praktisert frå myndigheitenes side i dei seinare åra. Likevel vil eg seie at leveringsplikt utelukkande til ein bestemt stad, med dei bindingane det fører med seg, sannsynlegvis ikkje kan fortsetje. Skal ein fremje lønnsemd – og det ønskjer eg å gjere – er verken fiskeindustrien eller fartyeigar og mannskap tente med at råstoffet ikkje blir levert til konkurransedyktige prisar. Og strenge bindingar påverkar sjølvsagt prisfastsetjinga og dermed også inntekta for fiskarane. Plikt til å levere råstoff til ein større region kan gje ein nødvendig konkurranse for alle partar. Det er ein av opsjonane. Om dette er tilstrekkeleg, er det vanskeleg å uttale seg om no, for det skjer no som sagt ein grundig gjennomgang i eit eigarskapsutval, og eg synest det er rimeleg at vi ventar på det. Det vesentlege for meg er at råstoff fiska med dei omtalte trålarane, skal leverast i nærare definerte regionar og i størst mogleg grad bli vidareforedla i desse. På det konkrete spørsmålet om kva eg vil gjere mens eg ventar på Eigarskapsutvalet, er det å svare at eksisterande leveringsvilkår vil bli følgde opp i tråd med den praksisen som har vore følgd av fleire av mine forgjengarar.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-01-23:
Hvorvidt det er absurd, skal ikke jeg gi meg ut på å svare på. Dette har med markedskreftene å gjøre, og vi kan vel være enige om at selv Stortinget kan komme til kort i så måte. Dette handler også i betydelig grad om rekruttering til fiskeriene, om å kunne hente ut en mulig gevinst. Og da må det også være konkurranse om råstoffet. Det er riktig at det er flere konflikter knyttet til disse fartøyene hvor kommuner og bedrifter er involvert. Når jeg sier at jeg vil følge den praksis som har vært, betyr det at jeg behandler enkeltsaker og vurderer hver enkelt sak ut fra de omstendigheter som er knyttet til den, fram til vi har fått den grundige vurderingen som Eierskapsutvalget legger opp til. Jeg håper at både Stortinget og Regjeringen er enig i at hvis vi først skal gjøre noe med det – og det er nødvendig å gjøre noe med det – skal vi ha et best mulig grunnlag for det. Når Eierskapsutvalgets innstilling foreligger, skal jeg vurdere flere hensyn. Det gjelder bl.a. hvordan vi skal kombinere hensynet til en fiskereiet flåte med en tidsmessig eierstruktur, for dette griper inn i det. Det er også nødvendig å vurdere hensynet til næringens behov for flåtefornyelse, ekstern kapital- og kapasitetstilpasning samt landindustriens behov for tilførsel av råstoff. Så det er flere forhold som vil bli vurdert.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-01-23:
For det første: Mangel på lønnsomhet er den største trusselen mot rekruttering og mot å opprettholde bosettingsmønsteret. Hvis vi ikke skaper lønnsomhet i fiskerleddet, er det den største trusselen. Så jeg kan ikke love at jeg skal ekskludere dette ønsket og kravet om lønnsomhet, for hvis vi skulle følge spørreren, ville det være den største trusselen mot bosettingen langs kysten. Så er jeg enig i at leveringsbetingelsene over en lang periode ikke har vært fulgt opp i tilstrekkelig grad, men jeg håper at jeg får kredit for at jeg var ikke før kommet i departementet før jeg tok tak i det. Jeg syns vi skal ha tålmodighet til vi får det nødvendige grunnlaget som sannsynligvis kommer i løpet av sommeren, nemlig analysen og vurderingen fra Eierskapsutvalget, og at vi da tar den grundige gjennomgangen slik at vi eventuelt får en ny praksis eller blir enige om å opprettholde den nåværende. Men vi må ta innover oss at det har skjedd dramatiske endringer på eierskapssiden, på strukturer, siden de fleste av disse leveringsbetingelsene ble gitt knyttet til båter.
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-01-23:
Eg håpar dette kan fortsette like bra! «Bladet Vesterålen skreiv den 17. januar 2002 at fiskeriministeren «løsner grepet om trålfisken». Avisa viser til at statsråden har uttalt at det berre er snakk om å løsne litt på lover og reglar for å betre lønnsemda i næringa. Kva endringar er det statsråden tenkjer seg i forhold til leveringsplikta for trålarane, og inntil desse endringane er gjorde, vil statsråden følgje opp leveringsforpliktingane som gjeld i dag?»
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-01-23:
Eg må takke for svaret. Det siste svaret var jo interessant, for praksisen er jo at konsesjonsvilkåra faktisk ikkje har vore følgde opp frå departementet si side. Vi har ein situasjon der kommunar er i konflikt med ulike reiarlag fordi dei ikkje leverer i samsvar med konsesjonsvilkåra. Dette har departementet ikkje følgt opp trass i gjentatte oppmodingar om det. Som statsråden sa, handlar desse vilkåra om å sikre stabil tilgang til industrien, og det er derfor vi i det heile har trålarar i dette landet. Konsesjonsvilkåra er knytte til at råstoffet både skal leverast og produserast ved visse anlegg eller i visse kommunar. Det blir ganske absurd at det faktisk er meir lønsamt å levere frosen rundfisk til eit frysehotell på Sortland enn det er å levere fersk fisk til foredling og produksjon på anlegg i t.d. min heimkommune, som er Bø i Vesterålen. Det synest eg er ei absurd problemstilling, og det seier litt om lønsemda i næringa, som statsråden er så opptatt av. Vil statsråden leggje eventuelle endringar fram for Stortinget?
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-01-23:
Fiskeridirektoratet gjorde ei undersøking av om konsesjonsvilkåra vart følgde i 2000. Undersøkinga viste at dei i stor grad ikkje vart følgde. I Finnmark er det snakk om at over halvparten av trålarane ikkje leverer der det er meininga at dei skal levere. Eg viser til ein artikkel i Magasinet, Dagbladet sitt helgemagasin, sist laurdag, og eg viser til ein artikkel i Dagens Næringsliv i går som viser at denne problemstillinga er høgaktuell. Når statsråden støtt og stadig kjem trekkjande med lønnsemda som det overordna målet for norsk fiskeripolitikk, kunne eg tenkje meg – det er sikkert ikkje passande – å spørje om han er klar over dei andre tre måla som Stortinget faktisk har sett for norsk fiskeripolitikk, nemleg berekraftigheit, arbeidsplassar og busetjing. Lønnsemd er eit av fire mål, men Stortinget har aldri sagt at dette er det overordna målet. Eg skal utfordre statsråden på følgjande: Dersom statsråden gjennomfører dei endringane som han har lyst til, ser han då at dette eventuelt undergrev dei andre måla for norsk fiskeriforvalting som Stortinget har sett?
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-01-23:
«I statsbudsjettet for 2002 foreslo Regjeringen å ta bort frakttilskudd på bensin, diesel og parafin og pristilskudd på visse typer frukt til Nord-Norge. Arbeiderpartiet var imot dette, men Regjeringen gikk i kompaniskap med Fremskrittspartiet, og dermed ble kuttet vedtatt. Etter vår mening er dette svært beklagelig og vil føre til økte bensinpriser i distriktene og dyrere frukt i Nord-Norge. Vil statsråden gjøre noe for å motvirke de negative virkningene av vedtaket som ble fattet i høst?»
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-01-23:
Jeg takker statsråden for svaret. Han var også inne på at Stoltenberg-regjeringen hadde halvert frakttilskuddet. Det var gått gjennom, og Stoltenberg-regjeringen gjorde den reguleringen for at det skulle slå bedre ut der det hadde svidd mest før. Så der fikk man en bedre oversikt over hvordan systemet egentlig var. Men jeg synes ikke at svaret hjelper på de faktiske forholdene. Prisforskjellene på bensin og diesel og fyringsolje øker betydelig mellom sentrale strøk og utkantene. I Bismo i Oppland har prisen steget med 31 øre pr. liter, og i Vega i Nordland har den faktisk steget med 60 øre. Jeg håper at statsråden ser at dette er et tosidig problem som rammer både forbrukere og lokale bensinstasjoner. Spesielt synes jeg at Bondevik II-regjeringen ikke bør snakke så mye om konkurranse når det gjelder distriktene, for samtidig som de fjernet frakttilskuddet, fjernet de også næringsfondsmidlene til lokale småbedrifter i utkantkommunene. Spørsmålet blir da: Mener arbeids- og administrasjonsministeren at det er rimelig at folk som bor i distriktene, skal ha en ekstrakostnad på bensin og diesel?
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-01-23:
Jeg takker igjen for svaret. Man sier at dette er en liten del av det som betyr noe, men mange små deler blir til sammen store deler, og da betyr det veldig mye. Jeg synes at dette er et grep mot distriktene som også er med på å si at man nesten ønsker mer sentralisering. Det er et stort sentraliseringspress i dag. Prispåslaget for en vanlig familie med normalbruk av bil – som må bruke bil, for det finnes ikke kollektivtilbud – blir nå oppimot ca. en tusenlapp i året. Går vi til Finnmark, har regjeringen Bondevik i tillegg til bortfall av frakttilskuddet også fjernet særtilskuddet for frukt og melk. Dette vil utgjøre 1–2 kr pr. kilo for frukt og 20 øre pr. liter for melk. Jeg skjønner ikke hvordan Bondevik II-regjeringen med godt hjerte kan si at dette er å satse på distriktene. Jeg lurer da på om statsråden i fremtiden vil gjøre prisundersøkelser over tid for å ha kontroll med virkningene av budsjettkuttet, som stort sett rammer distriktene.
Victor Norman (Høyre), 2002-01-23:
Frakttilskuddsordningen for bensin og diesel og pristilskuddene til Nord-Norge ble avviklet fra 1. januar i år. Grunnen til at vi fjernet disse tilskuddsordningene var ikke motvilje mot distriktene, men det var motvilje mot tiltak som ikke virker godt i forhold til de målene man har satt for det. Erfaringene fra de siste årene viser at frakttilskuddsordningen for bensin og autodiesel ikke har hatt de ønskede virkninger på bensinprisene i distriktene. Prisundersøkelser som Konkurransetilsynet har gjennomført, viser at prisforskjellene er større enn det som følger av ulike fraktkostnader, bl.a. som følge av varierende grad av konkurranse i de lokale markedene. Undersøkelsene viser også at prisforskjellene kan være større innen de enkelte fylker enn mellom fylkene. Gjennomsnittlig frakttilskudd for hele landet utgjorde ca. 11,5 øre pr. liter, tilsvarende 150-200 kr pr. år for en gjennomsnittsbilist. Jeg kan vanskelig se at dette i seg selv skulle få de dramatiske konsekvensene som har vært skissert. Det kan nevnes at av de mer enn 2 000 bensinstasjonene vi har i Norge, lå mindre enn 1 pst. av stasjonene innenfor soner som gav støtte på mer enn 30 øre pr. liter inkl. mva. Det bør også påpekes at bensinavgiften i 2001 ble redusert med 1,21 kr pr. liter reelt inklusiv merverdiavgift. Dieselavgiften er redusert med omtrent like mye. Disse reduksjonene overstiger klart den prisøkning som eventuelt vil følge av at frakttilskuddsordningen er opphevet, og innebærer reduserte drivstoffkostnader for næringsliv og forbrukere over hele landet. Jeg vil for øvrig minne om at regjeringen Stoltenberg i sitt budsjettforslag for 2002 foreslo å halvere frakttilskuddsordningen for bensin og autodiesel. Ordningen med særtilskudd til Nord-Norge har heller ikke vært særlig effektiv. Den omfattet bare et begrenset antall produkter – fyringsolje og parafin, visse sorter frukt samt melk – og tilskuddssatsene var forholdsvis lave. Ordningens distriktsmessige betydning har vært beskjeden. For frukt utgjorde den høyeste tilskuddssatsen på 1,25 kr pr. kg ca. 6 pst. av en utsalgspris på 20 kr. Den laveste tilskuddssatsen på 35 øre utgjorde mindre enn 2 pst. av tilsvarende utsalgspris. Hvorvidt pristilskudd av denne type bidrar til å dempe prisnivået til forbruker, er usikkert. Ordningen hadde en likeartet utforming i en rekke år, og det er ikke gitt at prisene hadde vært vesentlig høyere dersom tilskuddsordningen ikke hadde vært der. Med dette mener jeg å si at selv om det finnes enkelteksempler der avviklingen av tilskuddsordningen kan gi uheldige utslag, så er det som distriktspolitikk veldig lite virkningsfullt. Denne regjeringen er opptatt av å gjennomføre en distriktspolitikk som faktisk virker i forhold til distriktene. Da handler det om helt andre virkemidler enn frakttilskudd. Det handler ikke minst om lokalisering av statlig virksomhet, som vi kommer til å ta et krafttak for å få til.
Victor Norman (Høyre), 2002-01-23:
Jeg mener veldig sterkt – og det gjør også Regjeringen – at folk som bor i distriktene, skal ha like utfoldelsesmuligheter som de som bor i sentrale strøk. Bensinprisen er en veldig liten del av utfoldelsesmulighetene, og det er derfor vi har sagt at vi må se distriktspolitikken i sammenheng. Vi må få en distriktspolitikk som treffer problemene i distriktene bedre. Derfor har vi varslet – og kommer til å gjennomføre – en fullstendig gjennomgang av det distriktspolitiske virkemiddelapparatet, med sikte på å gjøre det mer målrettet. I tillegg, konkret når det gjelder bensinpriser: Det er, som representanten kjenner til, fremmet et Dokument nr. 8-forslag av representanten Odd Roger Enoksen om en selvfinansierende fraktutjevningsordning i tråd med det Bondevik I-regjeringen foreslo. Det er klart at vi vil se seriøst på alle forslag som kommer fra Stortinget, og vi vil vurdere også dette forslaget. Men jeg vil gjenta: Målet vårt må være å få en distriktspolitikk som treffer problemene, og gir folk i distriktene like gode utfoldelsesmuligheter som det vi har sentralt. Men da må vi se på helheten, og ikke på prisen på en bestemt vare.
Victor Norman (Høyre), 2002-01-23:
Det er klart at vi vil følge prisutviklingen i alle deler av landet. Det gjør vi hele tiden. Men la meg legge til en annen ting. Jeg synes personlig at det er litt pussig at vi er så fryktelig opptatt av prisen på denne ene varen. Jeg har ikke hørt noen som har foreslått at det skal etableres en selvfinansierende eller statlig finansiert fraktutjevningsordning for dagligvarer. Hadde ikke det vært like naturlig som å ha det på bensin? Når jeg nevner det eksemplet, er det ikke for å foreslå at vi skal innføre det, men for å rette oppmerksomheten mot det som er det sentrale, nemlig at det må være levevilkårene og utviklingsvilkårene og utfoldelsesvilkårene for folk som bor i distriktene, som er viktig. Målet vårt er jo ikke at folk som bor i distriktene, skal leve sitt liv ved å kjøre bil. De skal også kjøre bil, men de skal også ha anledning til å gjøre andre ting. Derfor må vi se på helheten i de tiltakene vi gjennomfører for distriktene.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2002-01-23:
«Staten eier gjennom sine BA-selskaper Posten Norge og NSB en rekke eiendommer fordelt over hele landet. Kommunene har på sin side behov for å disponere arealer til videre byutvikling og boligbygging. Hva vil Regjeringen gjøre for å sikre kommunene tilstrekkelig innflytelse over disponeringen av, eventuelt kjøp av, eiendommene ved et fremtidig salg?»
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2002-01-23:
Jeg takker for svaret. Jeg er spesielt opptatt av boligpolitikk, som samferdselsministeren enkelt og greit har gjennomskuet, fordi jeg mener det er for få boliger, det er for dyrt å etablere seg for både unge og andre, og utleiemarkedet er for lite – spesielt er det for få billige utleieboliger. Staten eier, både gjennom sine BA-selskaper og ved bare å være stat, store områder bl.a. her i Oslo, som jeg representerer. Det jeg ønsker, er større mulighet for kommunene til å drive langsiktig planlegging. Og da holder det ikke med disse to månedene som samferdselsministeren her snakker om. Da trenger man ved et eventuelt salg mer tid på forhånd for å kunne omregulere og bruke dette på en annen måte. Mitt spørsmål er da: Vil det være mulig for statsråden å instruere Posten og NSB om å varsle kommunene lengre tid i forveien om eventuelle salg av sine eiendommer?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2002-01-23:
Nå må jeg si at jeg ikke kjenner detaljene i forhold til disse retningslinjene og hvordan dette ville slått ut ved salg av eiendommer fra NSB og Posten. Poenget mitt er egentlig: Når vi nå eier så store tomter, enten gjennom NSB eller andre, er det ikke min tanke i utgangspunktet – selv om jeg gjerne kunne ønske det – at man skulle selge dette billigere til kommunene sånn at de kunne drive en skikkelig politikk. Det ville svekke NSB og Posten økonomisk, og verken NSB eller Posten har behov for mindre penger enn det de har i dag. Men det jeg snakker om, er f.eks. å gi kommunene forkjøpsrett ved den type store tomtesalg, og der å gi kommunene mulighet til å planlegge på en skikkelig måte, for de trenger lengre tid. Det er ikke sånn at man fra kommunenes side plutselig begynner å omregulere et område som f.eks. er regulert til næringsbygg, til f.eks. boliger, i god tid i forveien – bare sånn på måfå. Så spørsmålet mitt er: Kunne man tenke seg en forkjøpsordning, eller kunne man tenke seg å gi kommunene mulighet for mer langsiktighet?
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-01-23:
«Anbudsdokumentene for trafikk på kortbanenettet for perioden fra og med 2003 er for tiden under sluttbehandling i Samferdselsdepartementet. Kriteriene for denne trafikken er meget viktige for brukerne. Kan statsråden bekrefte at dagens standard med hensyn til setekapasitet, toalett og trykkabin vil bli opprettholdt, og vil det bli krav om at flyene skal ha eller kan installere utstyr for å bruke satellittbasert navigasjon og utstyr for å se andre fly i luften samt ha avansert terrengvarslingssystem?»
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-01-23:
Jeg takker for svaret, men vil understreke og tilføye at de spørsmålene som jeg her tar opp, har betydning for hvordan tilbudet skal være på kortbanenettet, og hva slags tilbud befolkningen i distriktene skal ha. Disse spørsmålene skapte stor debatt ved forrige gangs utlysning, særlig i Nordland og Finnmark. Jeg går ut fra at statsråden har merket seg de høringsuttalelsene som er kommet fra Nordland, fra Sogn og Fjordane og fra Finnmark, som er de store fylkene på dette området. Jeg vil igjen stille spørsmålet om statsråden kan bekrefte at den standarden og det tilbudet som vi i dag har på kortbanenettet, som et minimum skal videreføres også i neste anbudsperiode.
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2002-01-23:
«Bommen på gamle E18 mellom Sande og Holmestrand i Vestfold er satt opp for å virke avvisende på trafikantene på den nye E18. Siden bompengene skal finansiere den nye E18 videre sørover, burde lokalbefolkningen i Sande og Holmestrand kommuner, som bruker denne veien som sin lokale vei, få anledning til å kunne komme inn under en rabattordning. Kan statsråden tenke seg å imøtekomme de problemer og kostnader lokalbefolkningen blir pålagt ved en slik bomplassering?»
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2002-01-23:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg har hørt her i dag og lest i media at teknikken som nå finnes for veksling og kortbruk, skal tas i bruk etter hvert ved de ubemannede bomstasjonene i Norge. Men hva med de trafikantene som er funksjonshemmede, som ikke under noen omstendigheter kan klare verken å betale, veksle eller bruke kort? Vi vet også at trafikkgrunnlaget øker, og før i dag har samferdselsministeren sagt at det er viktig å tenke på at man skal ha inntjening på bomstasjonene. Men når trafikkgrunnlaget øker, stort sett hele vegen, kunne en ikke da tenkt på å gi de funksjonshemmede rett og slett fri adgang gjennom bomstasjonene i Norge?
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2002-01-23:
Jeg takker også for det svaret. Men er det ikke sånn at samferdselsministeren kunne ta initiativ til å utvide ordningen med bomringene til også å gjelde de andre bommene som vi setter opp nå og i framtida?
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2002-01-23:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Da Stortinget behandlet omstillingene i Sør-Varanger, understreket flertallet i Stortinget betydningen av en snarlig utbedring av flyplassen. Dette ble sett på som en forutsetning for å utvikle Kirkenes-området som et brohode mot Nordvest-Russland. Hvordan vil Regjeringen følge opp Stortingets forutsetning om en snarlig utbedring av flyplassen?»
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2002-01-23:
Jeg takker for svaret. Jeg er selvfølgelig klar over Luftfartsverkets begrensede investeringsrammer, men jeg vil minne om at arbeiderpartiregjeringa i sitt budsjettforslag for inneværende år foreslo å fjerne utbyttekravet for Luftfartsverket og gi Luftfartsverket større handlingsrom. Jeg er også klar over at Luftfartsverkets styre må foreta vanskelige prioriteringer, og at det er en tøff jobb de har. Men jeg vil minne om at et flertall på Stortinget har lagt vesentlige føringer om at denne flyplassen skal prioriteres. Flertallet sa ved behandlinga av Sør-Varanger-saken at det har stor betydning for utviklinga av Sør-Varanger-samfunnet at flyplassen blir utbedret. Det at tallet på passasjerer går ned, kan jo også ha sammenheng med den tilstanden flyplassen er i. Og jeg vil gjenta: Jeg forventer at statsråden bekrefter at Stortingets syn vil bli fulgt opp, nemlig med utbedring.
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2002-01-23:
Jeg mener at det på bakgrunn av det som ble sagt da vi behandlet Sør-Varanger-saken i Stortinget, ikke er mulig å behandle Kirkenes eller Sør-Varanger lufthavn på samme måte som man behandler de øvrige lufthavnutbygginger og prioriteringer. Man må se det opp mot det som ble sagt i forbindelse med Innst. S. nr. 289 for 1995-1996, da vi behandlet Sør-Varanger-saken i Stortinget. Og der sier flertallet at de ser det «som særlig viktig å bedre infrastrukturen i området. En snarlig utbedring av hamna, vegnettet herunder vegsambandet over til Nordvest-Russland og flyplassen, mener flertallet er en forutsetning for å bygge opp Kirkenes-området og Sør-Varanger som et «brohode» mot nordvest». Når man har lagt så klare føringer i Stortinget, forventer jeg at Regjeringa følger dem opp, og at man ikke behandler Kirkenes på lik linje med de øvrige planlagte utbyggingene.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2002-01-23:
Jeg har følgende spørsmål til statsråden: «I vel seks år har det gått to ukentlige transportfly fra Harstad/Narvik Lufthavn i Evenes til Japan med laks. Denne forbindelsen har vært av stor viktighet for oppdrettsnæringa i nord. I høst ble disse flyavgangene flyttet fra Harstad/Narvik Lufthavn til Gardermoen som følge av EUs miljøkrav. Hva vil statsråden gjøre for å få denne viktige flytransporten tilbake til Harstad/Narvik Lufthavn?»
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2002-01-23:
Jeg takker statsråden for svaret, men jeg ble ikke så mye mer orientert om situasjonen med det svaret. Det er jo slik at dette lakseflyet fra Evenes til Japan har vært et svært vellykket eksportopplegg av fersk laks fra Nord-Norge og har betydd mye for oppdretterne. Som mange andre forundres jeg over at også dette skulle bli sentralisert til Østlandet og Gardermoen. Så vidt jeg vet, har Harstad/Narvik Lufthavn svært lang rullebane, og dermed er den mer enn lang nok for å ta disse nye DC-10-flyene. Jeg er også kjent med at flyplassen har kapasitet i massevis til å ta disse flyene også i fortsettelsen. Geografisk sett ligger den slik til at det ikke skulle være noe problem, verken med støy eller annet. Jeg har lyst til å spørre statsråden: Hva har departementet konkret gjort med denne saken for å få denne transporten tilbake til Evenes?
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2002-01-23:
Jeg gjentar at i disse seks årene som dette flyet har gått på Evenes, har det blitt fraktet 25 000 tonn laks, og det er klart at det betyr mye. Bare i år 2000 var eksportverdien for denne laksen på over 150 mill. kr. Jeg har lyst til å spørre: Kan statsråden tenke seg å gjøre det samme som hun gjorde i forhold til kuttene i flyrutene i Troms, ta kontakt med selskapene for å drøfte dette inngående for å fortelle hva dette betyr, og for å vise til at denne flyplassen har de nødvendige fasilitetene som skal til for å ta ned dette flyet også i fortsettelsen?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2002-01-23:
Mitt spørsmål til kommunal- og regionalministeren er følgende: «Kommunal- og regionalministeren ønsker seg 100 færre kommuner i løpet av 10–15 år. Dette vil bety større kommuner. Undersøkelser viser at små kommuner er gode oppgaveløsere og har mer fornøyde innbyggere enn store kommuner. Debatten om kommunenes framtid bør handle om kvalitet på tjenester, nærhet og medbestemmelse snarere enn teoretiske modeller for administrativ kostnadsreduksjon. Er statsråden mer opptatt av å redusere kostnader enn av å sikre innbyggerne innflytelse og kvalitet på tjenestene?»
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2002-01-23:
Jeg takker for svaret, men ønsker like fullt å grave litt mer i hvilken vekt statsråden egentlig tillegger målet om tilfredse innbyggere. En rapport fra Institutt for statsvitenskap fra 1994 viser at 80 pst. av befolkningen i kommuner med under 2 500 innbyggere er fornøyd med tjenestetilbudet innenfor eldreomsorg, skole og barnehage. I kommuner med over 60 000 innbyggere er tallet sunket til 40 pst. Med andre ord er det en sammenheng mellom størrelsen på kommunen og graden av tilfredshet med tjenestetilbudet. Nyere rapporter underbygger denne konklusjonen. Senterpartiet erkjenner at de minste kommunene kan være noe dyrere å drive enn de større. Men hvordan mener statsråden at man skal avveie hensynet til administrativ besparelse og tilfredshet blant innbyggerne? Enkelt sagt: Hva er viktigst?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2002-01-23:
Nå kommer vi til et spørsmål seinere, som går på hvordan man kan løse en del av disse kapasitetsproblemene som vi snakker om nå i forhold til vanskeligstilte grupper når det gjelder interkommunalt samarbeid. Så la meg følge opp i en litt annen retning. En reduksjon av antallet kommuner med 100 vil dramatisk endre kommunestrukturen slik vi kjenner den pr. i dag. Mitt siste spørsmål til statsråden er om denne omfattende endringa av kommunestrukturen representerer Regjeringas ambisjon og politikk, eller om det kun er Høyres ambisjon og politikk.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2002-01-23:
«Kommunal- og regionalministeren har tidligere signalisert at de største kommunene skal få mer å rutte med. Senterpartiet er enig i at storbyene har problemer som må vies spesiell oppmerksomhet, og ønsker et eget storbytilskudd i statsbudsjettet. Er statsråden villig til å tilføre kommunesektoren frie midler for å få til et nødvendig løft for storbyene, eller skal midlene omfordeles fra mindre til større kommuner?»
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2002-01-23:
Jeg takker statsråden for svaret så langt. Kommunalministeren har fått flere spørsmål i dag knyttet til kommuneøkonomien – små kommuner, store kommuner, hvor det er bra å bo og hvor det er mindre bra å bo, altså hvordan folk opplever tjenestene. For det er faktisk det som er det vesentlige. Så sa statsråden i et tidligere svar at små kommuner er gode, ikke fordi de er små, men fordi de er rike. Jeg ønsker at statsråden utdyper det svaret noe mer, hvor hun på en måte kan belegge at små kommuner er gode fordi de er rike, når vi faktisk vet at det er mange små kommuner som er fattige, som ikke engang får godkjent budsjettene sine – f.eks. Vaksdal kommune i Hordaland som må skjære ned til beinet, noe de ikke velger å gjøre, men de får altså ikke godkjent budsjettet sitt.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2002-01-23:
Det er fantastisk flott at folk i små kommuner faktisk får gode tjenester, og jeg håper at Regjeringen i sin politikk videre fortsatt vil kunne stimulere til det, sånn at folk i småkommuner kan oppleve at tjenestene er gode. Nå ble det på mandag offentliggjort en undersøkelse som viste at særlig storbyene hadde problemer med å ta imot pasienter som var utskrevet fra sykehus, mens småkommunene var flinke, fordi de hadde et apparat som stod klart til å ta imot. Jeg tolker statsrådens svar i forhold til storbyene dit hen at hun ser at storbyene trenger et særlig løft. Kan statsråden utdype det litt mer?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2002-01-23:
Jeg har et spørsmål til miljøvernministeren som jeg skjønner vil bli besvart av kommunal- og regionalministeren på vegne av miljøvernministeren, som er bortreist. «Miljøvernministeren har nylig sørget for å stanse en høyst tiltrengt oppmykning av regelverket for kjøring med snøscooter. Dette er stikk i strid med hva et stortingsflertall har uttalt. Høyres egne representanter i Distrikts-Norge raser og er oppgitt over sin egen statsråd i denne sak. Fornuftig bruk av snøscootere, i både næringsmessig og rekreasjonsmessig sammenheng, er positivt. Utviklingen på området viser et akutt behov for et mer lempelig og tidsmessig regelverk. Vil statsråden revurdere sitt syn?»