Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2011-01-11:
I de to foregående innlegg var stikkordene markedsverdier og uttørking av kredittmuligheter. Her er vi inne på noe av kjernen. Det blir sagt at odelsinstituttet fører til uttørking av kreditt, som fører til at en ikke kan få den kapital som trengs til omstilling. Hva ligger det i det utsagnet? Jo, det som ligger i det utsagnet, er at en i dag ser at den driftsøkonomiske evne som disse landbrukseiendommene har til å betjene gjeld, er liten. Hvis en derimot fikk et annet system hvor en kunne gi lån ut fra hva alle interesserte kunne være villige til å betale for eiendommen, ville en da sjølsagt kunne få en mye større kreditt. Men den kreditten som en da vil få på de premissene, er altså ikke i noe forhold til hva som er den driftsmessige avkastningen på eiendomsvirkomheten. Sjølsagt er det i dag sånn at når dyktige gårdbrukere kommer med investeringsobjekter til bankene, gir jo bankene den kreditten dersom de ser at det er et driftsmessig grunnlag for den. Det Høyre her gjør seg til talspersoner for, er å få et sånt system at en kan få opp alle verdier, for dermed også å få en større kreditt – en kreditt som en på driftsmessig grunnlag ikke kan betjene, men som en da må betjene fra en annen inntektskilde. Det er jo systemet som en fikk i Danmark, hvor danskene fikk til slike verdier på eiendommene sine, slike muligheter for å låne opp på eiendommene, at det var helt urealistiske, høye låneverdier i forhold til hva som var det driftsmessige grunnlaget, noe som i dag er en del av årsaken til den djupe økonomiske krise som det danske jordbruket er i. Representanten Gundersen snakker om at vi ønsker bare litt selskapsjordbruk, vi ønsker bare litt aksjeselskaper. Ja, men ved innføring av mulighet til å ha aksjeselskapseie på produktive arealer bortfaller mulighetene til å gi plikter knyttet til eiendomsretten. Det har som nevnt Borregaard-saken til fulle vist under de nåværende lovforhold. Så snakkes det fra Høyres side om at en må synliggjøre verdiene gjennom overdragelser. Ja, det er noe av det vi hele tida også diskuterer. En ønsker å få fram de store markedsverdiene som ligger i en jordbrukseiendom. Og det kan være interessant i forhold til dem som har eiepoenget, mens de som står i en brukertradisjon, en jordbrukertradisjon – en bonde buande, den-som-bor-på-og- driver-en-gård-tradisjon – ser på hva som er verdien i forhold til hva de får ut av det. Det er helt andre verdier. Enhver gårdbruker som står i en overdragelsessituasjon, er i dette dilemmaet og må legge vesentlig vekt på brukeraspektet dersom neste generasjon skal ha mulighet til å få arbeidsinntekt på den gården som de da erverver. Til slutt dette med leiejord: Bestandig i Norge tidligere, og bestandig framover, vil vi ha en stor andel leiejord. Det er en fornuftig sak at en i deler av livsfasene har leiejord. Ungdommer er mer ekspansive enn eldre folk. Derfor er det naturlig at eldre folk leier bort til yngre i en dynamisk overdragelse, sånn som vi kjenner systemet. Det som imidlertid er problemet i dag, er at volumet, omfanget, av jordleie er altfor høyt, og at det øker. Men, som nevnt, årsaken til det ligger i de økonomiske forhold, som er en egen debatt, og som blir kjernen i spørsmålet om matvaresikkerhet framover.