Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2008-12-18:
Først ønsker jeg å knytte noen kommentarer til det innlegget som representanten Holmås hadde, hvor han kommenterte mine tidligere uttalelser her i stortingssalen som gjaldt USA. Bakgrunnen for det utspillet som jeg kom med den gangen, var at stadig flere representanter i denne salen går opp på talerstolen og hudfletter USA. De kritiserer USA uten å kjenne til landet, og kommer med en rekke påstander om landet. Jeg synes det er en skam at vi i denne salen driver og karakteriserer USA, som er vår fremste allierte, på den måten. Det er faktisk det landet i verden som kjemper for de friheter som vi alle setter stor pris på, det gjelder bl.a. ytringsfrihet, sekulære rettsregler og demokratiet. Vi burde faktisk av og til skryte av USA. Det er et land med 300 millioner mennesker som har et gigantisk demokrati, og som har hatt utrolig økonomisk suksess. Selvfølgelig er det mange som også sliter i USA, men USA er faktisk et land vi burde beundre istedenfor bare å kritisere. Det var mitt utgangspunkt. Vi er veldig ofte selvgode her opp i nord, og vi er veldig selvtilfredse. USA er et land som vi har mye å lære av. Jeg har selv bodd i USA i syv år, og kjenner USA ganske mye bedre enn representanten Holmås. Jeg har bodd i flere byer i USA. Jeg har sett hvor nære familiebåndene er i USA, og hvor sterke og tette de er. Jeg har sett hvor stolte de er av landet sitt, hvordan de skryter av landet sitt, hvordan de er opptatt av disse verdiene og de står for de verdiene som de tror på. Det er ikke som i Norge, hvor vi ofte er kulturrelativister og rakker ned på vårt eget land. Det er i hvert fall det som er mitt inntrykk. Jeg har bodd i USA og kjenner godt til USA. Denne finanskrisen er jo blitt et paradoks, ikke minst for finansminister Kristin Halvorsen, som i utgangspunktet har et partiprogram hvor hun ønsker å redusere den økonomiske veksten og egentlig ønsker å temme markedskreftene, og er litt negativ til kapitalismen i sin helhet. Så opplever hun en finanskrise som gjør akkurat det som egentlig SVs partiprogram ønsker, den temmer – hva var det statsråden sa – disse fæle markedskreftene, som jo egentlig bare er deg og meg. Nå har hun fått til dette. Nå reduseres veksten, nå går forbruket ned, og nå gjør statsråden det hun kan. Hun sier at folk bare skal fortsette å ha det forbruket de hadde før, ikke mer enn de hadde før – det måtte hun selvfølgelig presisere – men de skal gjøre akkurat som de gjorde før. Det er altså ikke i tråd med SVs partiprogram. Men det er ganske interessant å se hvilken utvikling statsråden har hatt i statsrådsstolen fra den gang hun kun var SV-leder. Da var retorikken en annen, men politikken og realitetene inntar også Kristin Halvorsen, og det er jeg glad for. Men da er det også litt hult når hun samtidig forsøker å kritisere dem som forsvarer markedet, dem som forsvarer konkurransen, dem som tror på markedet. Det blir litt hult når hun selv prøver å opprettholde dette markedet hun ikke liker, men som hun må like allikevel. Det er mange paradokser i det spillet. Kristin Halvorsen fremstod veldig verdig på talerstolen her i dag, og jeg skryter av henne for det, men hun har hatt andre utspill som ikke er fullt så verdige. Jeg håper hun tok lærdom av den positive tilbakemeldingen hun fikk fra alle partiene etter sitt innlegg her i dag. Så litt til det som er årsaken til finanskrisen, som statsråden var inne på. Jeg deler de synspunktene – men ikke retorikken rundt Berlinmurens fall og kapitalismen osv. Jeg deler ikke det. Men jeg deler beskrivelsen av finanskrisens årsaker, og jeg har også stått her på talerstolen og sagt akkurat de tingene som ble sagt. I tillegg sa jeg at det var en kunstig lav rente – som også representanten Holmås var inne på – at Greenspan holdt en altfor lav rente, som hadde smitteeffekter. Men det var også politisk innblanding i regulatoren i USA. Jeg står her med en leder fra The Wall Street Journal – hvis man ikke vil tro på meg, kan man kanskje tro litt mer på The Wall Street Journal – som sier akkurat dette. Det står faktisk om navngitte politikere som var på Freddie Macs og Fannie Maes lønningsliste for å få dem til å gå inn for mindre reguleringer. Jeg tror at det bl.a. bidro til Newt Gingrichs avgang. Det var både republikanere og demokrater. Men de overprøvde regulatorene i USA. Det var et politisk ønske blant et flertall i USA, både demokrater og republikanere – og særlig demokrater – om å gi boliglån til vanskeligstilte. Det var et sosialpolitisk mål. Det kan godt være et godt sosialpolitisk mål, men det er også en risiko når man manipulerer markedet. Derfor burde man i aller største grad bruke finanspolitikken til å nå politiske mål, og ikke overstyre tilbud og etterspørsel i markedet, for da får det ringvirkninger, og det får konsekvenser som ikke er ønsket på sikt. Fremskrittspartiet er opptatt av at man ikke skal hive babyen ut med badevannet når man nå kritiserer og prøver å komme opp med bedre reguleringer som må være globale, og som dekker bredere enn det gjøres i dag. Selv om dette er en krise, må vi ikke hive hele systemet på skraphaugen. Vi må heller ikke bruke en retorikk som høres som om det er det man har planer om å gjøre. Jeg vil gjenta det representanten Sanner sa, at markedsøkonomien har fått hundrevis av millioner mennesker ut av fattigdom. Det gjelder i Kina, India, Vietnam, Sør-Amerika og rundt omkring. Det er faktisk markedsøkonomien som har fått det til. Hvis vi ser på hva slags klær vi har på oss her i dag, har vi klær fra hele verden. Det er altså et resultat av den globale markedsøkonomien som har gjort det mulig for oss å gjøre det på den måten. Vi må ikke gå tilbake til proteksjonisme – det er jeg enig med representanten Sanner i – og ikke gjenta det som skjedde på 1930-tallet. Et lite land som Norge vil tape aller mest på den tankegangen. Vi har mye å være fornøyd med når det gjelder dagens globale markedsøkonomi. Men så er det én ting til som markedsøkonomien bidrar til, og det er også veldig viktig. Den bidrar til politiske friheter og spredning av makt. Det skjer ikke i andre systemer som har planøkonomi, eller som har helt organisert økonomi. Der blir makten veldig konsentrert. Det at man har markedsøkonomi, sprer også makt, og det gjør at eiendomsretten spres – veldig, veldig viktig – og det gjør at man får politiske friheter. Et godt fungerende demokrati er nødt til å ha markedsøkonomi for å fungere. Vi skal ikke stå på denne talerstolen og kritisere markedsøkonomien når vi lever godt av den. Vi er helt avhengig av den, og vi har bygget vår velstand på markedsøkonomi. Men for å ha et finanssystem trenger vi et globalt system der reguleringer gjelder for alle. Så det er ikke slik at Fremskrittspartiet er mot reguleringer. Vi vil ha nøytrale spilleregler. Vi ønsker ikke å ha monopolsituasjoner. Vi ønsker å ha nøytrale spilleregler som gjelder alle. Vi ønsker at risiko skal følge dem som tar risikoen, og at man ikke kan overføre risiko til andre. Vi ønsker å ha den type spilleregler. Vi er tilhenger av Konkurransetilsynet. Vi er tilhenger av Kredittilsynet. Vi er tilhenger av den type form for reguleringer, men ikke reguleringer som favoriserer én spesiell bedrift eller én bestemt gruppering mot en annen. Det skaper skjevheter i markedet. Derfor ønsker vi at markedskreftene skal spille best mulig, og vi må være oppmerksomme på at vi skal ha et konkurransetilsyn og et kredittilsyn som ser på næringslivet, og som ser på finansdelen av økonomien. Jeg har egentlig lyst til å avslutte med å slutte meg til det Aftenposten skrev i sin leder i dag. Det er sjelden Aftenposten mener særlig mye i lederne sine, men denne gangen kommer de med en oppfordring til oss alle, inkludert seg selv, antar jeg: «Bare ved oppriktig og prestisjeløs selvransakelse kan vi ha håp om å tilegne oss kollektiv kunnskap om hvordan de viktigste finans- og kredittmarkedene fungerer i en verden der handelen er global – og ikke minst hvordan de best kan reguleres.» Det slutter Fremskrittspartiet seg til. Derfor slutter vi oss også til den merknaden som vi hadde debatt om for et par dager siden her i salen, hvor vi ønsket at det skulle nedsettes et bredt utvalg for å se på årsaken til finanskrisen og hvordan vi kan få en regulering som virker i Norge, men som også kan være europeisk og eventuelt global.