Torhild Bransdal (Kristelig Folkeparti), 2018-12-14:
Alt skjer i en kommune. Det aller meste av de grunnleggende velferdsgodene som vi setter så stor pris på i hverdagen og skryter av i taler, finansieres over kommunenes økonomi. Dermed er denne delen av statsbudsjettet mer sentral enn de fleste er klar over. Kommunalkomiteens budsjettbehandling blir vel av mange sett på som en nerdeøvelse, og det er kanskje noe i det. Men folk skulle bare vite hvor viktig denne nerdeøvelsen er for deres hverdagsliv og dagligliv. Regjeringen har de siste årene stort sett levert positive, nøkterne og ikke minst forutsigbare rammer til kommunesektoren. Det er bra. Regjeringen har faktisk gjort mange dystre spådommer til skamme på kommunefeltet. Det har vært i samkvem med Venstre, inntil de gikk inn i regjeringen, og med Kristelig Folkeparti. Et budsjett er ikke bare penger. Det er også muligheten til å prioritere innenfor de rammene som er gitt, og det er hvilke kvalitetsmål man skal legge til grunn for velferdsproduksjonen i kommunesektoren, som kjent. Selv om antallet kommuner er sterkt synkende, er det forskjellige rammebetingelser i de forskjellige kommunene, og kommunene har forskjellige behov – det er ikke bare å preke om penger, det er også å preke om hvilken kvalitet vi skal ha på tjenestene, og hvordan vi skal lage et system for ikke å gjøre det millimeterlikt, men å gjøre det likere. Vi er glade for at vi i budsjettforliket fikk på plass 325 mill. kr, noe som gjør at toppfinansieringsordningen for ressurskrevende tjenester ikke blir svekket. De siste årene har den dessverre blitt svekket, og den er blitt svekket mer enn nok. Vi er smertelig klar over at det er en dyr ordning som både denne regjeringen og den rød-grønne regjeringen i sin tid hadde foreslått svekkelse av. Men for å si det folkelig: Dette går til en god sak. Dette handler om finansiering av tilbudene til multifunksjonshemmede, hardt trafikkskadde og andre med behov for en sterk grad av offentlig hjelp med sine utfordringer. Det handler kort og godt om folk som virkelig trenger en politikk i en kommune som er betydelig merkbar på budsjettene. Personvernhensyn var faktisk en medvirkende årsak til at ordningen ble innført. Mange steder i mindre kommuner var det rett og slett uverdig når mange visste eller kunne resonnere seg fram til at tilbudene konkrete brukere fikk, kanskje var årsaken til kutt i andre sektorer. Kristelig Folkeparti har de foregående årene kritisert regjeringen for kuttene i de regionale utviklingsmidlene. Vi må bare erkjenne fra denne talerstolen at vi lyktes ikke denne gangen heller med å styrke dette i budsjettforhandlingene. Men vi forutsetter at det avsettes tilstrekkelige midler på rammen til fylkeskommunene i statsbudsjettet for 2020 til at de kan fylle sin rolle som regionale utviklingsaktører – ikke minst er det utrolig viktig i disse sammenslåingstider. Rammene for kommunene er nøkternt gode – med vekt på nøkternt. Veksten i frie inntekter spises i mange kommuner opp av demografi, endringer, økte pensjonsforpliktelser og føringer til gode formål som er innbakt i budsjettet og i forliket, men som like fullt bidrar til at frie inntekter ikke er fullt så frie. Men igjen: Situasjonen i Kommune-Norge er samlet sett blitt bedre år for år. Sånn må det fortsette å være. De er den fremste velferdsleverandøren vår, og for å si det som Vømmøl Spellmannslag sier: «Det e itjnå som kjem tå sæ sjøl.» Derfor må vi fortsette den gode jobben.