Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2008-02-14:
Behandlingen av Regjeringens stortingsmelding om rikets miljøtilstand har tatt lang tid. I dag er det ca. ni måneder siden saken ble framlagt. En viktig årsak til at det har blitt slik, er de mange klimarelaterte stortingsproposisjoner og meldinger som komiteen har valgt å prioritere. La meg begynne med å takke kollegene mine i komiteen for å ha bidratt til godt arbeid i denne saken da arbeidet først ble satt i gang. Ut fra saksordførerens synspunkt har behandlingen vært tilfredsstillende, og de aller fleste partier har i all hovedsak forholdt seg til de oppsatte fristene. La meg samtidig takke statsråden og departementet for gode, om enn ikke alltid like raske, svar på de spørsmål komiteen har ønsket besvart i anledning behandlingen av saken. Når man leser aviser og ser TV, kan man lett få inntrykk av at miljø og klima er synonyme begreper. St.meld. nr. 26 for 2006-2007, Regjeringens miljøpolitikk og rikets miljøtilstand, er i så måte befriende klar på at Norge står overfor en lang rekke miljøpolitiske problemstillinger som ikke handler om klimaet. Stortinget vil om tre ukers tid behandle St.meld. nr. 34 for 2006-2007, Norsk klimapolitikk. Derfor vil ikke jeg i mitt innlegg bruke mye tid på å snakke om klimarelaterte problemstillinger. Jeg synes faktisk at når alle de øvrige miljøpolitiske problemstillinger vi må forholde oss til, må dele én debatt, mens klimautfordringen får en debatt for seg selv, fortjener de andre miljøpolitiske utfordringene at denne debatten handler om dem. Jeg er sikker på at andre av dagens talere ikke vil være enig med meg i dette, men det får jo stå for den enkelte representants regning. Jeg er i hvert fall opptatt av å gjøre det klart at Fremskrittspartiet har en miljøpolitisk profil som er bredere enn ett tema eller én sak. Som sakens ordfører synes jeg også det er riktig å vise til at komiteen i dagens sak er enige om en rekke virkemidler, og faktisk om enda flere mål. For eksempel er det full enighet om behovet for å sikre naturen som grunnlag for næringsdrift. Det er også i innstillingen full enighet om behovet for at norsk industri skal gis rammevilkår som sikrer at norsk industri også i framtiden kan være verdensledende innenfor miljøvennlig produksjon. Likeens er det enighet om at internasjonal frihandel er et gode som har medført redusert fattigdom for store folkegrupper det siste tiåret. Det er også bred enighet om en lang rekke andre målsettinger, bl.a. målet om at tapet av biologisk mangfold skal reduseres til det naturlige nivået innen 2010. Dette målet er både ambisiøst og omfattende. De virkemidlene som bør prioriteres for å oppnå dette målet, er det til dels stor uenighet om. Her ligger de store skillelinjene i denne saken. Fremskrittspartiet mener at forskning og teknologiutvikling, bærekraftig og tradisjonell bruk, aktiv artsforvaltning, positive incitamenter, forbrukerinformasjon og ikke minst lokalkunnskap og lokalforvaltning er gode miljøpolitiske virkemidler. Regjeringspartiene legger for dagen en større tro på passivt arealvern, forbud, tvang, avgifter og statsstyring som de viktigste og riktigste virkemidlene. Regjeringen gir uttrykk for en sterk tro på at politikere og byråkrater i Oslo og Trondheim er bedre egnet til å forvalte naturverdiene i norske kommuner, mens Fremskrittspartiet mener at lokale politikere og grunneiere i de samme kommunene er best egnet til å løse svært mange av de samme oppgavene. Dette representerer en viktig skillelinje mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet. Dessverre er det i de kommunene hvor det bor færrest folk, at naturen er best ivaretatt. Dermed blir det enkelt for storsamfunnet og flertallet i Stortinget å overkjøre lokaldemokratiet i sak etter sak. Det er imidlertid mitt håp at den folkereisningen som bl.a. skiløperen Frode Estil har stilt seg i spissen for, kan sende et signal som er så sterkt at selv Oslo-makta oppfatter signalet. Det er folkeaksjoner mot Regjeringens overstyringspolitikk i Rondane, i Lierne, i Engerdal, i Dovrefjell-regionen, for å nevne noen. Titusentalls av underskrifter fra grisgrendte områder i Norge bør gjøre inntrykk. Forhåpentligvis vil det gjøre så mye inntrykk at frivillig skogvern går fra å være tema i Regjeringens festtaler til å bli praktisk politikk. For Trillemarka sin del er det for sent. Der valgte storsamfunnet konfrontasjon og overkjøring av grunneiere og lokaldemokratiet. På meg gjør det inntrykk når Solveig Tonby på gården Båsum i Sigdal - en av gårdene som ble hardest rammet av skogvernet i Trillemarka - sier til Nationens helgemagasin HELGA den 1. februar: «Far drev på skauen hele livet. Han trodde aldri det skulle bli slik. Dette ville blitt hardt for ham(…) Jeg er nesten glad far har gått bort, og slipper å oppleve dette.» (…) Hun uttaler altså at hun er nesten glad for at faren har gått bort og dermed slapp og oppleve dette. For meg er dette et kraftfullt og viktig vitnesbyrd om hvilket overgrep storsamfunnet har utsatt utmarksbefolkningen i Trillemarka for. Dessverre er det symptomatisk for måten Regjeringen opptrer på i en lang rekke saker. Riktignok er også denne stortingsmeldingen og innstillingen fra komiteen full av lovord om frivillig vern, også fra regjeringspartiene - kanskje en hilsen fra Senterpartiet til de velgerne som fortsatt stoler på lovordene fra den kanten. Praksisen viser imidlertid at frivilligheten bare er dugende så lenge grunneierne og lokaldemokratiet legger seg paddeflat for sentralmakta. At tvangsvern også i framtiden skal være et viktig virkemiddel for Regjeringen, legges det heller ikke skjul på i innstillingen. I rovdyrpolitikken er det også sørgelig liten vilje til å innse at dagens politikk sakte, men sikkert struper utmarksnæringen i de delene av landet som er hardest rammet. Likevel vil Regjeringen, med Senterpartiets velsignelse, firedoble både bjørnebestanden og ulvebestanden - og ulvebestanden attpåtil i et svært begrenset område, primært i Hedmark, men til dels også i Østfold øst for Glomma. I dette området må det anses at både jakt med hund og utmarksbeitende sau vil være en saga blott i framtiden. Når Regjeringen nå har gjort det klart at ulveangrep mot hund ikke vil bli inkludert i det nye nødvergeparagrafen, må det anses som nok et løftebrudd fra Regjeringen, nok en gang med Senterpartiets velsignelse, og til skuffelse for utmarksbefolkningen. Et av forslagene fra Fremskrittspartiet i dag går ut på at man utreder hvorvidt en høyere rovdyrbestand påvirker livskvaliteten til folk flest. I Nord-Trøndelag har man dokumentert klinkende klart at store rovdyrbestander påvirker livskvaliteten til innbyggerne. Det er ingen vilje fra regjeringspartienes side til å gjøre dette også i andre deler av landet som er omfattet av store rovdyrbestander. Årsaken til at regjeringspartiene går imot en slik utredning, er åpenbar, nemlig at Fremskrittspartiet da ville fått dokumentert at de som bor i utmarkskommunene, får sin livskvalitet redusert på grunn av høye rovdyrbestander. Likeens er det ingen vilje fra regjeringspartienes side til å anvende bestandsmålene til individbaserte bestandsmål. De såkalte målene om dokumenterte ynglinger er veldig godt egnet som bestandsmål for Oslo-makta, for folk flest forstår ikke hva det innebærer, nemlig hvor stor bestanden må være for å nå de bestandsmålene man har satt seg. Regjeringspartiene er overhodet heller ikke imøtekommende på det punktet som går på å gi Mattilsynet rett til å frata bønder i Norge beiterett som de har i dag. Mattilsynet kan i dag nekte bønder som har hatt beiteområder de har brukt i århundrer, retten til å bruke disse beiteområdene, men de har altså ikke rett til å gi fellingstillatelse for rovdyr. Det ønsker Fremskrittspartiet en debatt om, men møter kun uvilje fra regjeringspartienes side. Så er det snakk om både bioenergi og småkraftverkutbygging i Norge. Samtidig opererer Regjeringen med inngrepsfri natur og ønsker nå tilsynelatende å innføre en regel om at det ikke skal være mulig å gi statsstøtte til anlegg som reduserer det man kaller en inngrepsfri natur. Også her prøvde Fremskrittspartiet å komme Regjeringen i møte med å si at det måtte være lov å bygge skogsbilveier, og at det måtte være lov til å bygge småkraftverk i områder der inngrepsfri natur er inne i bildet. Regjeringen er ikke imøtekommende. Så noterer jeg meg til slutt at Regjeringen heller ikke er imøtekommende når Fremskrittspartiet ønsker å diskutere hvorvidt det er formålstjenlig fortsatt å bruke aluminium som den viktigste behandlingsmetode av Gyrodactylus salaris, til tross for at metoden er fem ganger så dyr som rotenon, til tross for at metoden aldri har vært vellykket, og til tross for at den negative påvirkningen fra aluminium mest sannsynlig er verre enn fra rotenon. Med dette legger jeg fram komiteens innstilling og tar opp Fremskrittspartiets forslag.