Bent Høie (Høyre), 2001-05-30:
Sak nr. 3 er en oppsamling av tre saker som henger sammen, men som også kunne stått på egne ben. De tre sakene er: vannkraftutbyggingen i Saltfjellet–Svartisen-området, fremtiden for vannkraftutbyggingen og en vurdering av kraftbalansen. Det har gått ca. ti år siden det ble gitt konsesjon for de tre utbyggingene i Saltfjellet–Svartisen-området. Siden den gang har det vært en samfunnsutvikling som gjør at flere partier i større grad vektlegger verdien av områdets naturkvaliteter. Dette var utgangspunktet da representanter for et flertall av partiene i Stortinget engasjerte seg i Beiarn-utbyggingen for å sikre at det ikke ble foretatt en utbygging som i ettertid ville bli oppfattet som et alvorlig feilgrep. På bakgrunn av dette engasjementet foretok Regjeringen en lang og omfattende vurdering av denne utbyggingen samt utbyggingen i Bjøllåga og Melfjord. Når Regjeringen instruerte Statkraft til å stoppe disse utbyggingene, er dette i samsvar med stortingsflertallets synspunkt. Dette er utbygginger som har store inngrep i forhold til kraftproduksjonen – så store at det ikke kan forsvares. Når det gjelder Melfjord-utbyggingen, har Høyre og Senterpartiet kommet til en annen konklusjon. Dette bygger for Høyres del på at denne utbyggingen, etter Statkrafts justering, vil ha en mindre negativ innvirkning på naturområdet enn det de to andre utbyggingene vil ha. Samtidig har vi stilt krav om at det foretas nye, supplerende konsekvensutredninger, og at disse eventuelt følges opp med avbøtende tiltak. Vi kan konstatere at det engasjementet som var rundt Beiarn-utbyggingen, ikke bare reddet disse unike naturområdene i siste sekund, men det førte også til at vi nå får en høyere terskel for nye utbygginger. For fremtidige generasjoner er det derfor et viktig signal Stortinget gir i dag. Det er av hensyn til de kommende generasjoner Stortinget i dag helt klart markerer at en fra nå av må ha en mer restriktiv holdning til videre vassdragsutbygginger, og at en sier at de aller fleste vassdrag som står igjen, skal forbli urørte. Dette bygger på erkjennelsen av at de fleste utbyggbare vassdragene allerede er utbygde, og at det er få vassdrag av denne typen igjen. Noen prøver å fremstille det som om hoveddelen av vassdragene i Norge er vernet eller urørt av utbygginger. Men da legger en til grunn at alle vassdrag er like, og det er selvfølgelig ikke riktig. De vassdrag som har et utbyggingspotensial, ligger som regel i områder som er lite berørt av annen aktivitet, og er en del av et helt unikt norsk naturmiljø. Å sikre disse områdene for fremtidige generasjoner har en egenverdi, men vi skal heller ikke se bort fra den verdien som disse områdene representerer for lokalsamfunnet. Norge som reisemål er først å fremst kjent på grunn av vår uberørte natur og vår positive miljøprofil. I meldingen understreker Regjeringen at den vil legge stor vekt på å holde oppe det eksisterende produksjonsgrunnlaget i forbindelse med revisjon og fornying av reguleringskonsesjoner. Denne målsettingen er komiteen enig i, men velger å understreke at også denne målsettingen må balanseres mot de nye krav til naturmiljø og de endrede samfunnssyn som har medført andre og mer restriktive konsesjonsvilkår enn dem en hadde for opp til 80 år siden. Den nylig behandlede saken om Numedalslågen er et godt eksempel på hvordan de hensiktene kan balanseres mot hverandre. Når det gjelder opprustning og utvidelse, har komiteen funnet det nødvendig å gjenta den definisjonen som ble gitt i Samlet plan for vassdrag. Innenfor denne definisjonen vil det fortsatt være flere prosjekter som kan la seg realisere uten en betydelig skade for urørt natur. Med en mer restriktiv linje for utbygginger kan det imidlertid bli press for å definere prosjekter inn under disse begrepene. Denne striden har en f.eks. allerede registrert, knyttet til Hattebergvassdraget i Rosendal. I den forbindelse ville det være interessant om statsråden i den kommende debatten kunne gi en orientering om hvordan denne saken nå står, og hvordan fremdriften vil være. Komiteen er opptatt av at Stortinget ved flere anledninger har uttrykt ønske om at en skal etablere flere mini- og mikrokraftverk, men at det likevel virker som om de som ønsker å etablere disse, møter motstand. Vi er derfor tilfreds med at Regjeringen nå vil foreta en kartlegging av hva som ligger til grunn for dette, og på den bakgrunn foreslå nye tiltak. Men komiteens flertall velger i tillegg å fokusere på to forhold som er åpenbare, nemlig vurderingen av begrepet «allmenne hensyn» og NVEs føringer når det gjelder middelvannføring. Derfor har komiteens flertall gjentatt den merknaden som komiteen hadde til begrepet «allmenne hensyn» i forbindelse med vannressursloven, og understreker at utbyggerne bør ha større mulighet til å utnytte flomvannet når dette ikke går ut over naturkvaliteten i området. For øvrig slutter komiteens flertall seg til Regjeringens forslag om å legge om og forenkle saksbehandlingen ved vannkraftsaker. Den norske energidebatten er ofte preget av at vi har en sterkere tilgang på elektrisitet fra en fornybar kilde enn det de landene som vi vanligvis sammenlikner oss med, har. Dette har ført til at norsk industri og husholdninger har en stor andel elektrisitet som energi. Dette igjen har ført til at vi, etter min oppfatning, får en del «energimyter» i Norge. Disse bygger ofte på at en i den norske debatten setter likhetstegn mellom energi og elektrisitet. Noe av denne debatten var en inne på tidligere i dag i spontanspørretimen. En av disse mytene er at vi i Norge har en sløsing av energi, noe som ikke er tilfellet. Vi har et energiforbruk i husholdningene som faktisk ligger under det de landene som vi sammenlikner oss med, har. Vi har en stor andel av denne energien knyttet til elektrisitet fra en fornybar kilde, noe som en bør se på med positive øyne. Den andre myten er at vi har en økning i energiforbruket som skyldes sløsing, det er heller ikke tilfellet. Den økningen vi har, skyldes en utvikling av velferdssamfunnet. Når bl.a. dette stortinget vedtar at det skal være enerom på sykehjemmene, har også det konsekvenser for energibruken. Når dette stortinget vedtar å satse på å utvikle IT-næringen, har også det betydning for energiforbruket. Det er derfor grunn til å understreke at på tross av at Norge importerer elektrisk kraft, så eksporterer vi enorme mengder energi. Vest-Europa er helt avhengig av denne energien. I meldingen er elektrisitet mest i fokus, men jeg regner med at det skyldes at dette ikke er en fullstendig energimelding, men en justering i forhold til den allerede vedtatte meldingen. I meldingen kan en få inntrykk av at det er et selvstendig poeng at Norge skal være selvforsynt med kraft. Dette er nå rettet opp gjennom at et flertall i komiteen understreker at dette ikke er tilfellet, men at Regjeringen gir et realistisk bilde knyttet til de utfordringene en står overfor med økt forbruk kombinert med en ensidig avhengighet av elektrisitet. I forhold til energibalansen er uenigheten i hovedsak knyttet til synet på gasskraftverk og vurderingen av etterspørselen. Dette er et tema som er nok belyst i tidligere debatter, men Høyre er fornøyd med at denne meldingen legger til grunn et realistisk syn på mulighetene en har til å begrense forbruket. Komiteen registrerer at det har vært et misforhold knyttet til beskrivelsen av Enovas oppgaver i meldingen og det vedtaket som er gjort i Stortinget om ansvaret for oppfølgingen av den nasjonale gasstrategien. Jeg regner med at dette er oppstått ved en inkurie, og vil be statsråden bekrefte at Regjeringen vil legge til grunn de vedtak og de signaler som ble gjort i tilknytning til opprettelsen av Enova. Det er dermed klart at hvem som skal ha ansvaret for oppfølgingen av den nasjonale gasstrategien, først vil bli bestemt i forbindelse med stortingsmeldingen om naturgass. I energimeldingen ble det lagt høye ambisjoner knyttet til vannbåren varme. Skal en nå disse målsetningene, er det etter flertallets syn behov for å få en nasjonal handlingsplan for utbygging av infrastruktur for vannbåren varme. Dette er også en oppfølging av intensjonen i et Dokument nr. 8-forslag fremmet av SV. I meldingen er det sterkt fokusert på tørrår, men jeg er overrasket over at tørrårsmagasinene nesten ikke er omtalt i denne sammenhengen. Samfunnet har brukt store ressurser på å bygge opp en sikkerhet knyttet til disse, og det er derfor helt åpenbart at denne ressursen må utnyttes når situasjonen de var bygd for, oppstår. Komiteens flertall har lagt stor vekt på betydningen av et godt fungerende effektmarked, med positive virkemidler. Dette er både god energipolitikk og god miljøpolitikk. Norge har også en stor mulighet til å ligge i forkant, slik vi gjorde når det gjaldt liberaliseringen av energimarkedet. Norge er egentlig i en helt unik situasjon, fordi vi har noen få store kraftbrukere i prosessindustrien, samtidig som vi har en stor andel elektrisitet fra en fornybar energikilde. Dette letter også etableringen av et effektmarked betydelig, og gir oss store muligheter.