trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2011-05-31:
Jeg vil takke utenriksministeren for et godt svar. Det er entydige råd som kommer i form av fire anbefalinger. Det er svært alvorlige brudd på internasjonal rett, som også gjennomgås i detalj i rapporten. La meg nå fokusere på de fire anbefalingene. Den første gjelder å etterforske, noe som er helt sentralt. Myndighetene på Sri Lanka må umiddelbart sette i gang en genuin etterforskning – noe annet enn kommisjonen de har fått på plass – hvor de går inn i både rapportens anbefalinger og opplistinger og andre påståtte brudd på internasjonal rett og humanitær rett. FNs generalsekretær må videre få på plass en mekanisme som etterser at myndighetene på Sri Lanka gjør det jeg har nevnt ovenfor, og at man også ikke minst klarer – på et nøytralt grunnlag – å etterforske det som har funnet sted, og at man henter inn og passer på den informasjonen man får, slik at den kan brukes på et senere tidspunkt. Anbefaling nummer to går på andre umiddelbare tiltak for å øke ansvarliggjøringen – spesielt med tanke på det som skjedde i Vanni – bl.a. at all vold fra staten må opphøre, noe som kanskje er det aller viktigste. Det inkluderer alle statens organer og alle paramilitære grupper. Vi er avhengig av at det nå finner sted begravelse av de døde, at avdøde blir returnert hjem for å få en verdig begravelse, at det utstedes dødsattest, at det er støtte for alle overlevende, at man også respekterer deres kultur og tradisjon, at alle mennesker som er kommet bort fra sine hjem, får lov til å returnere, og at det ytes hjelp til dem som har kommet bort, og til dem som trenger hjelp. Videre, i lys av den politiske situasjonen, er det viktig at myndighetene på Sri Lanka umiddelbart går tilbake på sine nødlover, de såkalte Emergency regulations. Det er viktig at de blir endret, slik at den såkalte Prevention of Terrorism Act nå kommer i lys av hva Sri Lanka har forpliktet seg til internasjonalt. På lengre sikt inkluderer det bl.a. at Sri Lanka må få et sivilt samfunn som på en kritisk måte går inn i selve kjernen av konflikten, som inkluderer etnisk nasjonal ekstremisme på begge sider. Det er også et punkt som går på FN og viktigheten av at FN nå – gjennom Sikkerhetsrådet – får gått igjennom hva som faktisk har skjedd, og at man nå får et møte i FNs Human Rights Council, hvor dette inngår på nytt.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2011-05-31:
En stor takk til alle som har bidratt i debatten. Jeg synes det har vært en god debatt med fokus på også hva Norge kan bidra med, og gode svar fra utenriksministeren i så måte. La meg bare si til asylsaken at jeg mener det er en styrke at informasjonen nå endelig begynner å komme ut. Jeg vil anbefale regjeringen å være åpen om de vurderinger som ble lagt til grunn for uthentingen av mennesker til Norge. Det er en uvanlig sak, men ikke ekstraordinært i forhold til hva som er gjort tidligere, men jeg tror at det for prosessen er viktig at det er åpenhet rundt den. Så er vi fra norsk side heldig som har 14 000 tamiler i Norge – det har flere vært inne på. Dette er driftige mennesker som i stor grad tar høyere utdanning, som er aktive i arbeidsmarkedet, og som er vel integrerte, men det er også et iboende stort problem på Sri Lanka at dette er mennesker som skyves ut og ikke ser at de har en framtid på Sri Lanka. Det er et sykdomstegn for øya. Som flere igjen var inne på, er det Sri Lanka som har ansvaret for etterforskning og for å gå gjennom hva som faktisk har funnet sted på begge sider. Regjeringen på Sri Lanka viser liten evne og vilje til å gjøre nettopp det, og da er det ekstra viktig at det internasjonale samfunnet presser på for å få det på plass. Hvis det fremdeles viser seg å være umulig, må det internasjonale samfunnet, gjennom FN, ta det arbeidet og stå for både etterforskningen, tiltalen og rettergangen mot dem som har begått forbrytelser. Det er ingen tvil om, når man leser FN-rapporten, at det har funnet sted alvorlige forbrytelser, forbrytelser som inkluderer krigsforbrytelser og forbrytelser mot menneskeheten. De må straffes, og det gjelder begge sider. Så vil jeg igjen si at vi er avhengig av at det nå gjøres et arbeid med hensyn til hva som er de underliggende konfliktene på Sri Lanka. Det er den eneste muligheten man har, sammen med en rettsprosess, for å få på plass en varig fred. Vi trenger en normalisering, vi trenger at de internt fordrevne flyktningene faktisk får lov til å vende tilbake, og ikke minst, det må ikke finne sted en forskjellsbehandling av singalesere og tamiler, ei heller kan en sitte på utsiden og godta at tamilsk kultur blir ofret, og at singalesisk kultur blir det eneste som det er lov til å praktisere på øya. Takk igjen! Vi har, som flere har vært inne på, også et ansvar. Det ansvaret består først og fremst i å bruke påtrykk i internasjonale settinger og fora for å få igjennom det vi nå har snakket om. Men det er også viktig at vi bilateralt tar dette opp hver gang vi snakker med myndighetene på Sri Lanka.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-05-31:
Representanten brukte mye tid i sitt hovedinnlegg og i dette siste innlegget på å gjengi ganske omfattende fra internasjonale tekster og vedtak, og det kan være nyttig for å se hva som er malen og standarden her. Det gir meg lyst til å gjøre følgende refleksjon: Måten denne retten er utformet på, er et veldig grunnleggende prinsipp, og sedvanen er at ansvaret for etterforskning ligger på staten. Og det er riktig som representanten sier, og som vi som stat må si, at det ansvaret er absolutt, og det må følges. Så må det være tillatt å stille spørsmålet, basert på erfaring: Hvor mye kan vi forvente? Jeg vil ikke her bidra til å snakke ned forventningene til hva som er et soleklart ansvar for srilankiske myndigheter. Men jeg mener det er grunnlag for å si – i lys av hva vi har sett i de siste to årene siden krigshandlingene sluttet, og hva vi ellers har sett fra myndighetenes oppfølging av internasjonale pålegg – at vi i alle fall har grunn til å følge meget nøye med på dette. Det samme gjelder andre konfliktområder, hvor vi har sett en lignende unnvikenhet når det gjelder å ta det ansvaret på alvor. Jeg mener at dette aktualiserer at mens vi holder staten ansvarlig for å gjøre etterforskningen – slik vi også har gjort etter ulike konfliktsituasjoner, bl.a. i Midtøsten – må det internasjonale samfunnet være i stand til å svare dersom dette ansvaret ikke blir fulgt opp. Jeg tror alle ser at det kan være en tendens i det internasjonale samfunnet til at både appetitten og interessen for å følge opp dette minsker etter hvert som tiden går, hvis situasjonen «normaliserer seg», som det heter. Dette er et ganske fryktelig begrep noen ganger, fordi normalisering stort sett betyr at det er lite trykk i konflikten på overflaten, mens situasjonen for de menneskene som lider under konflikten, kanskje ikke er endret. Derfor vil jeg avslutte dette korte innlegget med å følge opp det som representanten Skovholt Gitmark refererte fra da han viste til forpliktelsene, med å si at det er viktig at FNs generalsekretær holder sitt fokus. Det er viktig at Sikkerhetsrådet er seg sitt ansvar bevisst. Og det er viktig at statene i det internasjonale samfunn ikke henfaller til kortsiktig bekvemmelighetstenkning ved å la dette gå i glemmeboken, dersom det skjer – som noen frykter – at ikke srilankiske myndigheter tar det ansvaret de har etter folkeretten.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-05-31:
Jeg vil si, som representanten Myrli, at her har det i grunnen vært et samstemt budskap fra Det norske storting. Hvis det er slik, som noen hevder, at det vi sier her i Norge, blir spesielt lagt merke til, får vi håpe at det gjelder også i dag, at våre budskap kommer ut. Jeg er en sterk tilhenger av at budskap fra Norge blir lagt merke til, men jeg vil jo også kanskje understreke at vi ikke må – iallfall i vårt engasjement for denne saken – overdrive betydningen av hva vi kan få til gjennom ord og stor enighet her. Det er viktig at det ligger til grunn, men så må vi da altså inn i et bredere arbeid for å forsøke å få gjennomslag for det, og ikke bli selvtilfredse om at vi her i vår fredelighet har alle svarene. Derfor er det de to sporene som jeg nevnte i mitt innlegg, kontakt mot srilankiske myndigheter – klar tale, vi kjenner hverandre, vi tåler å snakke rett ut – og kontakt med likesinnede land. Jeg vil kanskje legge til det tredje sporet, som jeg tror andre var inne på, nemlig nær kontakt med tamilske eksilmiljøer i Norge. Jeg slutter meg til det som er sagt om dem i Norge, en godt integrert gruppe som gir verdifulle bidrag, og som opplever, selvfølgelig, en betydelig frustrasjon i lys av hvordan tingene er gått på Sri Lanka. Jeg merket meg det representanten Skovholt Gitmark sa når det gjaldt flyktninger som har kommet til Norge, men jeg har ikke noe å legge til her heller, egentlig. Det er slik at regjeringen gjennom statsbudsjettet gir tilråding om en årlig kvote for utenlandske borgere som kan gis beskyttelse i Norge. Denne kvoten for overføringsflyktninger er for tiden på 1 200 personer. De fleste som kommer, er anbefalt av Høykommissæren. Og så er det korrekt at utenrikstjenesten i enkelte tilfeller har hjulpet srilankere som ønsker å forlate Sri Lanka av frykt for forfølgelse etter krigens slutt. Det er UDI som har fattet vedtak i disse sakene, i noen tilfeller etter anbefaling fra UD og derpå følgende instruks fra Justisdepartementet. Det er riktig at man skal vise tradisjonell åpenhet rundt disse spørsmålene, men også være klar over sensitiviteten her og ikke sette menneskers sikkerhet i fare. Det gjelder de enkelte og deres familier. Forvaltningsloven pålegger oss taushetsplikt i den enkelte utlendingssak, og personer som ikke får beskyttelse i eget land, har rett til å forlate landet. Norge har en lang historie når det gjelder å bistå mennesker i fare. Derfor skal vi følge opp også dette på en ansvarlig måte. Jeg vil også takke for debatten. Det har vært en nyttig gjennomgang som vi tar med oss i videre politikkutforming på dette området.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2011-05-31:
Jeg vil også få takke interpellanten for å ta opp et viktig tema. Nå handler det om veien videre. For to år siden, fra denne talerstol, snakket vi om at vi ønsket at den seirende part, i hvert fall våpenmessig, måtte strekke ut en hånd med tanke på forsoning og å skape og bygge tillit. Så har ikke skjedd. Interpellanten nevnte eksempler på hvordan tilstanden er i enkelte deler av Sri Lanka. Utfordringen er å skape en situasjon som ikke igjen medfører at noen ser seg nødt til å bevæpne seg om 10–15 år, eller før. Det er utfordringen. Det er bekymringsfullt når vi vet at enkelte stater nå bruker Sri Lanka som et skoleeksempel på hvordan man bekjemper terror. Da har vi en utfordring. Jeg vil våge den påstand at dette er noen av de samme statene som legger en beskyttende hånd over Sri Lanka, f.eks. i Sikkerhetsrådet, men også i andre FN-organer. FNs menneskerettighetsråd hadde Sri Lanka oppe ikke lang tid etter tragedien for to år siden, og flertallet ga ros til Sri Lanka – Norge var ikke en del av det, men flertallet ga ros til Sri Lanka. Så det er en lang vei å gå. Norges rolle på Sri Lanka, som utenriksministeren redegjorde godt for, er ikke stor for tiden. Sannsynligheten for at Norge skal kunne presse Sri Lanka til å gjøre de riktige tingene, er ikke stor. Norge har ikke en høy stjerne i enkelte kretser i det singalesiske flertallet, og det er bare å innse. Vår påvirkning går gjennom andre stater. Utenriksministeren nevnte kontakten med likesinnede land, EU, USA og andre. Størst påvirkning på Sri Lanka har nok andre asiatiske land. I hvor stor grad vi kan påvirke de landene, skal ikke jeg spekulere om, men i samtaler med land som India og Pakistan tror jeg dette er et viktig tema å ta opp. Hadde vår kontakt med Kina vært bedre enn den er for tiden, hadde også Kina vært en naturlig samtalepartner. Det er også viktig å fortsette å ta Sri Lanka opp i Menneskerettighetsrådet. Det er viktig at de grove påstandene som fremkommer i den nevnte rapporten, blir etterforsket. Min tro på at regjeringen i Colombo klarer den utfordringen, er dessverre liten. De hadde nok muligens klart det hvis de hadde vilje til det, men den politiske viljen er ikke til stede, og da må det legges et betydelig press på dem. At de folkerettslig har et ansvar for det, fratar ikke Norge og andre stater en rett til å søke andre veier for å få til den nødvendige oppklaring av hva som skjedde de tragiske dagene for to år siden. Her er det et betydelig stykke arbeid som gjenstår. Det vil være galt for Sri Lanka og det vil være galt for ettertiden om vi glemmer, om vi lar dette ligge. Det er riktig at det beskrives en positiv utvikling på deler av Sri Lanka nå, økonomisk, sikkerhetsmessig, osv., men at det blir et dekke for at denne saken blir begravd, vil være uheldig og igjen kunne skape grunnlag for en ny konflikt fremover. Så det er all grunn til å holde denne saken varm i tiden fremover.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2011-05-31:
Dette er sak nr. 2 på dagsordenen, og jeg kan faktisk konkludere med at i dag er jeg enig i alt som er sagt av alle talere i begge debattene. Sjøl om Norge ikke har noen formell rolle på Sri Lanka i dag, er det klart at det vi gjør og offisielle uttalelser som måtte komme fra Norge, blir fulgt ekstra nøye fordi vi historisk har hatt en spesiell rolle som tilrettelegger i fredsprosessen på Sri Lanka tidligere. Rapporten fra FNs ekspertpanel er tøff lesning. Den sier at det er begått krigsforbrytelser, og at det har skjedd grusomheter fra begge sider i konflikten. Det finnes i denne konflikten, som i de fleste andre konflikter, «good guys» og «bad guys», for å bruke et slikt begrep, på begge sider. Men la det ikke være noen tvil om at det regjeringa på Sri Lanka gjorde, var forferdelig. Vi har alle møtt representanter fra det tamilske miljøet i Norge. Det gjør inntrykk. For meg framstår de som solide talspersoner for sin gruppe. Det er tøft å møte dem, tøft å sette seg ned og høre på deres erfaringer. Mange av disse satt i trygge Norge mens de visste at det ble begått overgrep og grusomheter mot nære familiemedlemmer hjemme på Sri Lanka. Mange av disse tamilene sier at Norge sviktet dem i innspurten etter at det ble krig igjen i 2006 og fram til 2009. Som sagt, det gjør inntrykk å høre deres – selvfølgelig – høyst subjektive versjon av situasjonen på Sri Lanka. Men samtidig med dette bakteppet må vi i vår tilnærming se framover. Vi må nå sørge for at vi fra norsk side ikke gjør ting som gjør den vanskelige situasjonen på Sri Lanka enda verre. Norge er, som sagt, i en spesiell situasjon fordi det er grunn til å tru at det vi sier og gjør, følges ekstra nøye. En uttalelse fra Norges utenriksminister eller Norges utviklingsminister om situasjonen på Sri Lanka, om det som har skjedd på Sri Lanka, er det grunn til å tru blir fulgt ekstra nøye. Til slutt: Jeg er helt enig med utenriksministeren i hans tilnærming til situasjonen. Vi må fra norsk side stille klare krav til Sri Lankas regjering om å følge opp det alvorlige som blir slått fast i FN-rapporten. Samtidig med disse klare kravene til regjeringa vil det være avgjørende at vi har et godt forhold til og er i dialog med både singalesere og tamiler. Det vil styrke mulighetene for å finne gode løsninger som tjener Sri Lanka i framtida – og det er tross alt det som er det aller viktigste.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2011-05-31:
Stortinget skal nå behandle en lovsak. Det gjelder endringer i opplæringsloven og privatskoleloven og handler om å endre reglene når det gjelder politiattest, slik at de er i samsvar med ny politiregisterlov. Det vi da ønsker å gjøre endringer på, er politiattest for skolelignende aktivitetstilbud. Det gjelder f.eks. musikk- og kulturskoler, SFO, leksehjelp og skolelignende aktivitetstilbud som f.eks. sommerskoler. De reglene som vi har når det gjelder lærere og assistenter i dag, skal også gjelde dem som er ansatt i den type tilbud. Det andre området vi omtaler i dette forslaget, er krav om politiattest for personer som blir tilsatt for å gi spesialpedagogisk hjelp til barnehagebarn. I innstillingen går man ikke inn for det, men komiteen har kommet fram til at vi ber regjeringen komme tilbake til Stortinget for å se nærmere på akkurat dette. Barn i barnehage har beskyttelse i form av at de som er ansatt der, i utgangspunktet skal ha politiattest. Men hvis det foregår spesialpedagogisk hjelp til barnehagebarn utenfor barnehagen, er det et hull i loven. Det ber vi om at vi får gjort noe med. Så er det også vurdert om det samme skal gjelde for videregående skole. Det er absolutt en relevant problemstilling, særlig gjelder det skoler som er både ungdomsskole og videregående skole, hvor det da blir ulikt regelverk i ungdomsskole og videregående skole. Samtidig er det sånn at mange elever på videregående skole er over 18 år. Det går også an å ivareta disse hensynene når det gjelder å beskytte barn mot folk som har begått forbrytelser før, men på annet vis. Så det gjenstår da en avveining mellom ulike hensyn. Så langt mener flertallet at vi er dekket godt nok opp i dagens lovverk. I tillegg har noen av opposisjonspartiene kommet inn på dette med lærernes kompetansekrav. Det vil vi komme tilbake til i en senere sak. Da har jeg redegjort for sakens innstilling.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2011-05-31:
Tidlig innsats er en gjenganger, enten vi snakker om spesialundervisningsmeldingen eller ungdomsskolemeldingen. Samtidig vet vi at når det gjelder høringen, var regjeringen veldig opptatt av hva slags kompetansekrav man skulle stille til ungdomsskolelærere. Det var i hvert fall der man la inn det største «trøkket» med tanke på behovet for å heve kompetansen. Vi vet at høringsinstansene har uttalt seg for og imot kompetansekrav generelt, men det er også mange høringsinstanser som har pekt på begynneropplæringen, der det også er viktig å ha lærere med høy kompetanse. Jeg lurer på om statsråden kan forsikre meg om at man i forbindelse med den grundige jobben man nå skal gjøre, vil gå tilbake og vurdere om ikke det også må stilles høyere kompetansekrav til lærere allerede fra 1. klasse.
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-05-31:
Venstre støtter de forslagene til endringer som regjeringa har lagt fram i denne saken, men jeg syns det er viktig å trekke fram et aspekt som er i ferd med å bekymre meg, og som gjelder i stadig flere saker. Vi er enig i det som regjeringa foreslår om politiattest, men jeg syns lell det er viktig å understreke at det ikke løser alle problemene knyttet til overgrep mot barn. Det virker litt som om vi politikere nå har én løsning mot overgrep på barn, og det er politiattest. Nå er det snart ikke noe man kan gjøre av frivillig arbeid eller som offentlig ansatt som man ikke trenger politiattest for. Det krever mye byråkrati av vårt politi. Det er veldig mange andre ting jeg kunne tenkt meg at politimenn brukte tida si på, enn å skrive ut alle disse politiattestene til alle de menneskene som helt sikkert ikke trenger dem. Men det som egentlig bekymrer meg mest, er at jeg tror at det fører til at man slapper av med hensyn til det å være obs på alle de signalene man må passe på i forhold til overgrep mot barn. Når det gjelder alle de virkelig fæle overgrepene vi har sett, tror jeg ikke det er noen som kunne ha blitt stoppet med politiattest, fordi dette inntreffer én gang, og folk kunne gjerne fått politiattest fordi de har vært snille før dette inntreffer. Det bekymrer meg hvis skolene, fotballklubbene eller andre sosiale områder der vi ferdes, lager en rutine på at så lenge du har levert politiattest, så er du grei. Det er det ingen sikkerhet for. Snarere tvert imot vil det være slik at mange kommer til å jobbe for at den politiattesten skal være fin, men at mange rundt dem slapper av med tanke på å se etter de signalene som trengs. Jeg vil at både de som jobber med frivillige, og de som jobber med barn, skal vite om alle de signalene de skal se etter for å se at noe er galt. Til gjengjeld kan det virke veldig tillitsbrytende i de små sosiale miljøene der folk kjenner hverandre godt. Jeg tror at vi må passe på at den galeien vi nå har kastet oss med på når det gjelder politiattest, ikke skal føre til at vi slapper av i forhold til overgrep mot barn, at vi passer på at alle de som jobber med barn, skal vite hva de skal se etter, vite hvilke signaler de skal se etter, og vite at de skal ta barn på alvor på absolutt alle områder. Men vi stemmer også for her i dag. Det andre, som jeg egentlig er litt lei meg for at regjeringa ikke foreslo i denne saken, gjelder det de sendte ut på høring, nemlig det med å øke kravene til fagkompetanse for å kunne undervise i de fagene man underviser i. Det lå prisverdig i regjeringas høringsdokumenter, men er dessverre tatt bort i dag. Jeg håper at vi om kort tid kommer til å se forslag her i salen om at vi får lærere som faktisk har fagkompetanse i de fagene de underviser i, og det kunne gjerne vært et vedtak her i Stortinget om det så fort som overhodet mulig. Jeg er oppriktig lei meg for at det forslaget regjeringa har sendt på høring, ikke er fremmet som lovforslag for oss her i dag.
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-05-31:
Jeg er glad for at statsråden deler mine bekymringer om politiattester som sovepute. Da tenkte jeg at jeg kunne gi statsråden anledning til å si litt om alle de andre tingene man kan gjøre for å hindre overgrep mot barn i skolemiljøet, alt det som handler om forebygging, og ikke minst den kunnskapen som man må ha som voksen, for å vite hva man skal lete etter. Vi har jo sett at det kanskje er innenfor barnehagene, der vi har færrest bekymringsmeldinger til barnevernet, man bør sørge for å ha kompetanse for å lete etter signaler. Jeg lurer på om statsråden har tenkt gjennom hvilke andre virkemidler man vil bruke i tillegg til politiattest, for å sørge for å stoppe overgrep mot barn.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-31:
Dette er en samleproposisjon med litt ulike forslag til endringer i loven, fordi det er behov for å behandle dem nå, fordi de fleste av dem skal gjelde fra kommende høst. Vi har foreslått å endre bestemmelsene om politiattest, slik at vi også inkluderer kravet om politiattest ved skolelignende aktivitetstilbud, først og fremst med tanke på sommerskoler. Det er først og fremst Oslo kommune som har etterlyst en klarere regel for dette. Når vi bruker begrepet «skolelignende aktivitetstilbud», regner vi også med at det kan omfatte andre typer problemstillinger som kommer i tilknytning til det. Jeg synes imidlertid at den påpekningen som representanten Skei Grande har, er veldig viktig å gjenta, fordi jeg er litt engstelig for at man nå skal sjekke formaliteter rundt en politiattest og så senke garden med hensyn til hva slags beredskap man må ha. I de fleste tilfeller der det skjer overgrep mot barn, er det ikke tidligere dømte som er de som forgriper seg. Det kan være folk som ikke tidligere er tatt. Hvis man ikke har en beredskap og en trening i hva man skal se etter, kan man få en falsk trygghet rundt dette. Det er også forslag her om at lignende bestemmelser skal gjennomføres når det gjelder videregående opplæring. Det er alltid slik at det er en avveining rundt hvor man skal sette grensene for dette. Vi har i dag ikke foreslått at vi skal ha lignende typer bestemmelser når det gjelder videregående opplæring, og et yrkesforbud for folk som jobber i videregående opplæring, knyttet til anmerkning om seksuelt overgrep, men det er selvsagt et forhold som må vurderes i hvert enkelt tilfelle også her. Så en liten kort bemerkning til spørsmålet om kompetansekrav, som ikke er med, men som var med i forslaget til høringsutkast. Det er altså ikke fordi vi har bestemt oss for ikke å gjennomføre dette at det ikke er med i denne lovproposisjonen. Men det var uansett slik at det ikke skulle gjennomføres fra kommende skoleår. Og fordi vi gjennom høringsrundene har fått noen synspunkter og ulike motforestillinger, har vi behov for å gjøre en grundigere jobb før vi kommer tilbake til Stortinget med forslag om hvordan dette skal gjennomføres. Det har jeg vært innom i Stortinget tidligere, og jeg viser til det. Vi har tid til å gjøre en grundigere jobb når det gjelder å gjennomgå de høringsuttalelsene som vi har fått i dette spørsmålet.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-31:
Da vi foreslo det i høringsuttalelsene, var det selvfølgelig fordi vi hadde en intensjon om å gjennomføre det. Og gjennom høringsrunden har vi også fått støtte fra ulike hold. For eksempel har Utdanningsforbundet, Norsk Lektorlag og Norsk Skolelederforbund støttet det. Flertallet av kommunene har støttet det – og fylkeskommunene. Så det er bred støtte for det forslaget. Men vi har også fått noen viktige innvendinger, fra KS, Skolenes Landsforbund og de private skoleorganisasjonene. Vi ønsker å gå nøye gjennom de innvendingene de har kommet med, så derfor har vi ikke fremmet dette nå. Det selvfølgelig også fordi det ikke var en hastesak, fordi det uansett ikke var meningen at dette skulle gjelde fra denne høsten av. Jeg regner derfor med at vi kan gå gjennom dette og komme tilbake til Stortinget med det, slik at det er mulig for Stortinget å ta stilling til dette før skoleåret begynner i 2012.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-31:
Vi jobber nå med ny rammeplan for førskolelærerutdanningen. Det som særlig er tema der, og som er beslektet med dette, er førskolelæreres evne til å observere barns utvikling og dermed vite hva de skal se etter dersom barna blir utsatt for overgrep. Jeg tror ikke de vanligste problemstillingene da dreier seg om at de er utsatt for overgrep fra ansatte i barnehagen, men fra andre voksne de kan være tilknyttet, så det er en sak vi følger opp i den anledning. Så vil jeg si at jo mer man jobber i team, med voksne som ser hverandre, og som ser barn, jo mindre utsatt vil barn være for overgrep fra enkeltlærere eller enkeltansatte. Det er en veldig god utvikling i norsk skole, at lærerkreftene samarbeider mer overfor grupper av barn.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-31:
Det er vel et poeng i disse diskusjonene å gå litt skrittvis fram. Det kommer vi til å ha som en stor utfordring når det gjelder kompetansekrav – altså hva slags kompetanse læreren i utgangspunktet har, og hvordan vi kan matche med ny lærerutdanning. Vi har i første omgang konsentrert oss om ungdomstrinnet. Det henger godt sammen med hvordan vi nå har lagt opp lærerutdanningen for de eldste elevene i grunnskolen, og så får vi ta den diskusjonen videre framover om hva slags ambisjoner vi skal ha for barneskolen. Men jeg mener at vi har truffet ganske godt nå. Det løpet vi har lagt opp i forhold til kompetansekrav på ungdomstrinnet, er ganske krevende.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-31:
Det er Kunnskapsdepartementet som har ansvaret for å følge opp den norske biten av den nordiske språkkampanjen for 2011. Men så vil det alltid være et stort behov for samarbeid på tvers av departementer når det gjelder det nordiske samarbeidet, og det er fornyingsministeren som er nordisk samordningsminister, og som kaller oss når det gjelder hvilke områder det er forventet at vi skal stille opp. Jeg deler det engasjementet som Olemic Thommessen har, når det gjelder å sørge for at vi får til et bedre nordisk samarbeid som kan sikre en språkkunnskap mellom de skandinaviske landene, og jeg tror vel kanskje også at dette handler litt om bevissthet som kan gå i bølger. Særlig vet vi at ungdomskulturer kan bevege seg i bølger når det gjelder i hvilken retning man orienterer seg. Når det gjelder musikk og film, er det mye spennende som skjer innenfor ungdomskulturer, som kan tilsi at det kan bli større interesse og større utveksling på disse områdene. Så jeg tror vel vi skal ta det også som et utgangspunkt, men være oppmerksom på at vi skal ta vår del av ansvaret. Min del av det ansvaret er selvfølgelig både å følge opp det som nå er initiativet når det gjelder Nordisk språkkampanje, men også sørge for at læreplanen i norsk, som jo innebærer at man skal ha kjennskap til svensk, dansk og norrønt, følges opp i skolen. Det handler ikke bare om kjennskap til og kunnskap om svensk og dansk, men det handler også om vår egen språkrikdom, fordi gjennom kjennskap til beslektede språk utvikler vi også vårt eget.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-31:
Jeg tror vi nå diskuterer på litt flere plan. Det ene er: Synes norsk ungdom, det norske samfunnet generelt sett og de andre skandinaviske og nordiske landene at det har betydning at man har god kjenneskap til hverandre, når vi i veldig stor grad har mye felles? Vi har mye felles når det gjelder hvordan våre ulike velferdsstater er bygd opp. Vi har mye felles når det gjelder synet på likestilling og kvinners rolle i arbeidslivet. Vi har mye felles når det gjelder historie og kulturarv. Det er det store, brede bildet. Hvis det er sånn at det generelt oppleves som lite relevant å ha kunnskap om og kjennskap til de andre nordiske landene, skal det godt gjøres at skolen kompenserer for det. Jeg er helt enig i at vi har mye felles, og at det er grunnlag for å heise fram det vi har felles. Men jeg tror representanten Ljunggren har et poeng når hun trekker sammenligninger til vår egen interesse for sidemål, og særlig når nynorsk er sidemål for elever som har bokmål som hovedmål, for det handler jo også om å ha oppmerksomhet rundt vår egen kulturarv, vår egen språkutvikling osv. Sånn sett er dette litt to sider av samme sak. Jeg undrer meg over at man tror at kjærligheten til Vesaas automatisk blomstrer i det øyeblikket man blir kvitt skriftlig sidemål når sidemålet er nynorsk. Jeg tror vi egentlig har større utfordringer når det gjelder spørsmålet rundt kulturarv og stolthet på vegne av egen historie osv. Det tror jeg kanskje er litt relevant for hele diskusjonen om Norden. Jeg tror det er veldig mye å hente på å tenke litt alternativt på hvordan sosiale medier kan sørge for at man f.eks. har samarbeidsprosjekter på tvers av bokmål og nynorsk i Norge, eller på tvers av svensk og norsk eller dansk og norsk, eller i nordisk sammenheng. Da kan man få opp den nordiske kunnskapen, interessen og relevansen rundt dette, selv om det i utgangspunktet kanskje er andre typer oppgaver man holder på med. Det kan være innenfor realfag, naturfag, religion eller politikk for den saks skyld. Så jeg tror vi har et stort potensial her i å tenke på andre muligheter og på andre arenaer, ikke bare knytte dette til læreplanen i norsk og kompetansemålene i norsk. Jeg skal ta med meg videre den interessen som har vært vist i denne diskusjonen, for å sørge for at ungdom i Norden og i de skandinaviske landene fortsatt og i framtiden skal kunne se at vi har mye felles.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2011-05-31:
Det er slik at da disse endringene i opplæringsloven ble sendt på høring, var det mange av oss som gikk i fella og jublet over at regjeringen nå faktisk ønsker å begynne å stille krav om det vi vet fungerer veldig godt, som fører til et godt læringsutbytte i skolen, nemlig å stille krav til at lærerne har høyere utdanning i de fagene de underviser i. I dag behandler vi loven uten at et slikt vedtak er til stede. Vi har tid, sier statsråden, og det skulle uansett ikke innføres før høsten 2012. Men da er spørsmålet: Kommer dette til å bli innført høsten 2012? Det er mange positive endringer som gjøres i denne salen, som det er motforestillinger mot, men de blir allikevel gjennomført, fordi vi er trygge på at det er det beste. I denne saken vet vi at det er det beste. Vil disse endringene kunne tre i kraft i 2012?
Olemic Thommessen (Høyre), 2011-05-31:
Jeg vil takke statsråden for et fint svar. Nå er det slik at jeg vil heller at danskene tror jeg er svensk enn jeg vil kapitulere på engelsk. Jeg lever med det. Men jeg er enig i beskrivelsen, og jeg kjenner meg også veldig igjen i indignasjonen der man står og spør om veien. Men det er altså slik at engelsk definerer oss på en bortebane, selv om vi liker godt å tro at vi er veldig flinke i engelsk. Så kan vi jo tenke oss selv, når vi er i en litt krevende debatt i en litt krevende sammenheng, at vi yter bedre – vi er sterkere deltakere – på morsmålet vårt enn på engelsk. Det må vi ikke glemme. I det ligger det også et forhold mellom en elite og den folkebevegelsen som den skandinaviske forbrødringstanken egentlig er, og som er en veldig viktig verdi å ta vare på. Norden er ikke EU i den sammenhengen, og det mener til og med jeg er et poeng. Så synes jeg det er flott å høre om det brede bildet, og jeg er helt enig i at det må være tilnærmingen. Men da er det også slik at jeg lurer litt på hvordan koordineringen av dette arbeidet skjer. Jeg har forstått det slik – jeg ber om en bekreftelse på det – at det er Kunnskapsdepartementet som har hovedansvaret for det skandinaviske språkarbeidet i Norge. Men i virkeligheten ligger dette i flere departementer. Statsråden var selv inne på Kulturdepartementet, som jo håndterer den nasjonale språkpolitikken. Språkrådet har også et skandinaviskrettet arbeid. Jeg føler meg litt usikker på hvordan det egentlig står til med forholdet mellom f.eks. Språkrådet og Utdanningsdirektoratet når det gjelder det praktisk-operative på det området. Kunnskapsdepartementet håndterer veldig viktige temaer her, det gjelder f.eks. et tema som fastpris på fagbøker, som har et viktig språkpolitisk perspektiv. Og Ministerrådets arbeid, som også skjer på flere områder, antar jeg ligger i UD. Så det er litt vanskelig å forholde seg til dette når man ser det utenfra. Det er et stort arbeid som må gjøres innenfor terminologiarbeid og oversetting, som ligger hos Nordisk språkkoordinasjon i København. Jeg mener også at det arbeidet de gjør, burde vært styrket, og at man burde hatt en mer aktiv holdning når det gjelder utvikling av fellesnevnerne i de nordiske språk. Er det slik at Kunnskapsdepartementet har hovedansvaret for dette, og hvordan tenker man seg videre koordinerende arbeid på det?
Olemic Thommessen (Høyre), 2011-05-31:
Jeg vil takke for fine innspill i denne debatten, og kanskje særlig takke for de innspill statsråden har kommet med, som jeg riktignok skal kommentere om et øyeblikk. Det er altså slik at det i et nordisk samarbeid også kreves at de andre er med. Ut fra det jeg kjenner til, har jeg vel dessverre en magefølelse som forteller meg at det nok ikke står så mye bedre til i Sverige og Danmark, enn si i de andre nordiske landene, enn det gjør her hjemme. Jeg vet at det er tatt en del initiativ i Danmark, særlig i forbindelse med formannskapet som Danmark har i år. Men det er behov for en vitalisering av hele dette arbeidet, og der er det behov for at statsrådene kommuniserer og tar det opp med en viss tyngde. Jeg vil gjerne utfordre utdanningsministeren på om hun vil ta opp spørsmålet om en ytterligere styrking av arbeidet for å vitalisere skandinavisk i skolene. Da vil jeg innom det som jeg kanskje synes statsråden ikke kommenterte, og det er om det er behov for å gå inn i skolen og se på hvordan denne undervisningen skjer, og på hvilke områder. Statsråden var jo selv inne på behovet for å løfte blikket. Da er det kanskje et poeng å løfte blikket litt utover norskfaget, selv om man ikke skal fire på kravene der. Men kanskje er det også andre fagområder der man kunne styrke skandinavisk språkforståelse gjennom praktisk samarbeid, slik jeg var inne på. Jeg synes det ville vært interessant å få en kommentar fra statsråden om hun kunne tenke seg å bidra til dette gjennom f.eks. å sette i gang noen piloter, gjerne i samarbeid med de andre nordiske landene, der man f.eks. i tråd med det eksemplet som representanten Aspaker var inne på, fikk utarbeidet undervisningskonsepter innenfor f.eks. samfunnsfag, historie, kulturfag, mediefag der man opererte på tvers av de nordiske landene. Jeg tror det er nødvendig med en slik type vitalisering, for språkforståelse handler til syvende og sist om trening. Det er, som statsråden var inne på innledningsvis, når vi møter andre skandinavisktalende at vi venner oss til å lytte til skandinaviske språk. Det er i det praktiske møtet med svensk og dansk at tersklene bygges ned for hva vi får med oss av innholdet i det som sies. Da handler det om den store bredden. Det gjelder ikke bare i sin alminnelighet, som jeg har vært inne på i denne debatten, men det gjelder også i forhold til skolens angrepsvinkel.
Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2011-05-31:
I fjor høst deltok jeg på en konferanse et sted i Nord-Norge med representanter fra næringslivet fra hele landet. Vi ble delt inn i grupper, og jeg valgte en gruppe der en svenske var den første som skulle innlede til debatt. Som sikkert alle andre der forventet jeg at han skulle snakke sitt morsmål under presentasjonen, men han startet med å si at for at vi skulle forstå ham, så valgte han å snakke engelsk. La det være sagt: Jeg har ikke noe imot engelsk. Tvert imot, grunnleggende engelskkunnskaper er avgjørende for å klare seg i dagens globaliserte verden. Det er ikke poenget. Poenget er å illustrere viktigheten av opplæring i og forståelse for svensk og dansk i skolen. Skolen skal, som statsråden har redegjort for, selvfølgelig følge læreplanens mål om forståelse av dansk og svensk. Det er mange grunner til at dette ligger i læreplanen. Eksempelet mitt over illustrerer det, i tillegg til flere eksempler som har vært brukt før i dag. Det er viktig at vi i Skandinavia forstår hverandre. Vi har i stor grad samme kultur, og deler av vår historie er den samme. Det handler nok mer om en felles kulturforståelse og viktigheten av språk i et kulturelt perspektiv enn – for å sette det på spissen – at norske barn skal lære å snakke dansk. I arbeidslivet vil det være gunstig å ha visse kunnskaper om nabolandenes språk. Det er ikke bare i arbeidslivet det vil komme godt med, men også i videre utdanning kan det faktisk forekomme at deler av pensumet er på nettopp svensk eller dansk, enten på høyskoler eller på universitet. Jeg undrer meg litt over Høyres språkpolitikk. Thommessen fremmer her viktigheten av svensk- og danskkunnskaper i skolen, mens man på Høyres landsmøte vedtok å fjerne nynorsk. Er det viktigere å kunne nabolandenes språk enn å kunne et av våre egne språk? Nynorsk handler i aller høyeste grad om kulturforståelse. Det handler om vår egen historie. Kunnskapsministeren redegjorde godt for de ordningene man har igangsatt gjennom Nordisk Ministerråd i kampanjen Nordisk språkkampanje. Foreningen Norden har også igangsatt ulike kampanjer for å fremme skandinavisk språk, bl.a. gjennom kampanjen Bruk skandinavisk! Jeg er så heldig å komme fra en kommune som grenser til Sverige. Vår dialekt er preget av dette. Vi har arvet mange ord og uttrykk fra våre svenske naboer. Dette har krydret dialekten vår og gir oss en spesiell identitet. Dette gjør at man her får med seg en ekstra kontakt med nabolandet, noe man nok i større grad må få gjennom skolen der det er heller langt til grensen.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2011-05-31:
Statsråden refererte til loven, og han refererte også til intensjonen i loven. Det er jo ingen i denne salen som er uenig i intensjonen, at en skal sikre økonomisk bistand til de ungdommene som tar utdanning. Likevel føler jeg at statsråden ikke svarer helt klart. Det er faktisk viktig at dette stortinget sender ut signaler om hva som er akseptabelt og ikke. Og mens vi står og debatterer her i dag, og mens regjeringen skal ha en gjennomgang av denne loven, er det altså foreldre som får hele hverdagen sin økonomisk ødelagt på grunn av at de må ut med masse utgifter, i stedet for at barna kunne bodd hjemme. Så mitt spørsmål til statsråden må bli: Ser ikke statsråden hvilke signaler dette sender til ungdommen i dag, at hvis du har en familiefeide og er uenig med foreldrene dine, er det bare å flytte hjemmefra og sende regningen til foreldrene?
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2011-05-31:
Som sakens ordfører på en god måte orienterte om og redegjorde for, har en samlet komité reagert på det eksemplet og det tilfellet som har kommet fram her når det gjelder praktisering av barneloven. Det synes vi å merke at statsråden også har gjort, i og med at den da konstituerte statsråden, Tora Aasland, i et skriftlig svar på et spørsmål av 13. januar i år orienterte om at det nå blir satt i gang en gjennomgang av dagens regelverk. Flertallet i salen mener at det er riktig å se hva som blir utfallet av denne gjennomgangen før vi konkluderer med hensyn til om det er nødvendig å endre regelverket og loven. Årsaken er at vi kan ikke vedta lover i dette landet basert på enkelttilfeller. Og vi må heller ikke komme i den situasjon at vi strammer til et regelverk slik at det får en utilsiktet virkning den motsatte veien. Det som er hovedhensikten med barneloven, er å sikre barn forsørgelse, og å sikre at de har muligheten til å ta en videregående opplæring. Vi må ikke komme i en situasjon hvor barn – i en konfliktfylt situasjon mellom foreldre – havner mellom to stoler og ikke får den nødvendige forsørgelse. Derfor mener flertallet at det er viktig å ta en grundig gjennomgang av saken, slik statsråden nå har lagt opp til. Vi avventer det, og så konkluderer vi deretter.
Arve Kambe (Høyre), 2011-05-31:
Jeg takker statsråden for ros for formuleringen i forslaget. Fra min side som forslagsstiller, og fra Høyres side, betyr det at vi har en forventning her. Høyre og opposisjonen har vært krystallklare helt siden saken ble offentlig kjent, på at man ønsker en endring, og at man ønsker den så raskt som mulig. Regjeringen og de rød-grønne partiene på Stortinget i komiteen har i dag sagt at de ønsker den gjennomgangen, og de ønsker en endring. Mitt spørsmål til statsråden er da: Kunne statsråden tenke seg at det går ut et brev fra departementet til Nav med et styringssignal som sier at et samlet storting ønsker en endring av denne praksisen, at i påvente av det nye regelverket vil man fryse dagens ordning, og at Nav heller utsetter sakene, så foreldrene slipper å betale pengene, når et samlet storting egentlig påpeker at dette er noe som disse foreldrene må slippe for de myndige barna?
Arve Kambe (Høyre), 2011-05-31:
Etter at spørsmålet kom opp på den politiske dagsordenen i januar, sendte jeg to skriftlige spørsmål til statsråden. Det andre spørsmålet gikk på en konkret oppfølging. Som statsråden også skriver til komiteen og Stortinget i sitt svarbrev til oss, tar man sikte på å ta en gjennomgang. Det fikk vi svar på i januar. Det har vi på nytt fått svar på nå i mai. Det tyder på at regjeringen ikke akkurat driver effektiv saksbehandling, for formuleringene fra det første svaret, i januar, er nøyaktig likt det som komiteen og Stortinget får nå i mai. Mitt spørsmål til statsråden er: Vil statsråden legge fram en forpliktende arbeidsplan som Stortinget får orientering om, som sørger for at eventuelle endringer kan tre i kraft fra 1. januar 2012?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-31:
Det er, som det ble sagt i et tidligere innlegg, ikke hver dag det blir enighet mellom regjeringspartiene og opposisjonen om en oppfordring til regjeringen om å gjennomgå en problemstilling. Det er et klart uttrykk for at både jeg og regjeringspartiene ser at dette er en problemstilling vi må gå nærmere inn i. Så er jeg opptatt av at vi skal gjøre det uten å ramme andre barn og familier, for det kan være mange grunner til at konflikter oppstår, mange grunner til at barn flytter. Og vi må sørge for at skal vi gjøre endringer, gjør vi det ikke på en måte som rammer andre urimelig. Jeg legger også merke til at heller ikke opposisjonen fremmer et konkret forslag knyttet til endringer, men ønsker at dette skal gjennomgås. Det synes jeg understreker klokheten i at vi bruker noe tid for å være sikre på at vi ikke heller ungen ut med badevannet og gjør regelendringer som kan få en konsekvens som jeg heller ikke tror forslagsstillerne ønsker seg.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-31:
Som representanten Kambe sa i sitt eget innlegg, tyder vel de tingene som til nå har kommet fram, på at Nav ikke opptrer i strid med det regelverket som finnes. Derfor er det et politisk ansvar å eventuelt endre regelverket sånn at vi oppnår det vi ønsker med loven. Det er et ansvar det er vanskelig å velte over på den enkelte saksbehandler i Nav og det enkelte Nav-kontor. Derfor ser jeg ikke for meg at vi skal gi et sånt signal uten som del av denne gjennomgangen. Men det er klart at denne gjennomgangen skal nettopp vise oss om vi trenger å endre regelverket, eller om det er sånn at vi kan oppnå det vi ønsker, gjennom andre signaler til hva slags praksis Nav skal ha. Så tror jo jeg at representanten også er enig med meg i at vi må være påpasselige, sånn at vi ikke plutselig endrer regelverket for andre familier og barn som ikke har vært framme i mediene, og som det kan få en negativ følge for.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-31:
Det som ble sagt i januar, var at vi ville sette i gang et arbeid. Det jeg sier i dag, er at vi har satt det i gang. Det er, som representanten vet, alltid sånn at skal vi gjøre et seriøst og godt arbeid, tar det noe tid. Jeg vil heller bruke den tiden som trengs for å være sikker på at vi ikke gjør endringer som rammer barn og familier som verken representanten eller jeg ønsker å ramme, framfor å gå for fort fram. Når det er sagt, har jeg selvfølgelig et ønske om å gjøre dette så raskt som mulig. Men det gjennomgangen vil vise oss, er jo nettopp omfanget av saker som dette, omfanget av eventuelle andre saker som det kan få uheldige konsekvenser for å endre regelverket. De svarene vil også si oss noe om hvor komplisert eller lett det er å få til endrede resultater, og dermed også hvor lang tid det tar. Derfor vil ikke jeg før vi er ferdig med gjennomgangen, forplikte meg til noe bestemt tidspunkt.