Svein Flåtten (Høyre), 2013-05-07:
På statsrådens innovasjonskonferanse i fjor høst sa professor Fagerberg ved Universitetet i Oslo at vi er europamestre i kostnadsnivå og bare middelmådige i innovasjon. Ja, han stilte faktisk spørsmålet om vi var en sinke i innovasjon, siden vi bare skårer høyst middelmådig internasjonalt, og burde ha muligheter til å gjøre det bedre. SSBs rapport, som denne interpellasjonen henviser til, viser at det er nedgang i produkt- og prosessorientert innovasjon. Det utfyller dette bildet, og det er det som er bakteppet for denne interpellasjonen, som ikke bare dreier seg om næringsrettet forskning, men også om vår innovasjonsevne og vår konkurransekraft. I perspektivmeldingen sier regjeringen klart at fortsatt høy økonomisk vekst krever evne til innovasjon, omstilling og effektiv ressursbruk, og at utviklingen i arbeidsinnsats og produktivitet er avgjørende for fremtidig levestandard. Ingen er uenig i det. Men det er liten tvil om at næringsrettet forskning er sentralt for å nå en del av disse målene. Å bygge opp innovasjons- og konkurransekraft tar tid. Det er et møysommelig arbeid, hvor ikke minst forskning og utvikling er helt sentralt, både gjennom offentlige virkemidler til næringsrettet forskning av ulike slag og ved det direkte arbeidet ute i de enkelte bedrifter med innovasjon og utvikling. Forskning, utvikling, innovasjon og økt konkurransekraft vokser derfor frem av et stedig arbeid hver eneste dag, ikke gjennom skippertaksmentalitet og brannslukking ved enkelthendelser. Evalueringer viser klart at tiltak som SkatteFUNN og brukerstyrte innovasjonsprogrammer har et større potensial for verdiskaping og bedre kvalitet enn andre tiltak. Det er den direkte linken mellom næring og forskning som gjør at bl.a. SkatteFUNN gir dobbelt tilbake for hver investert krone i form av økt FoU-innsats i bedriftene, og tilsvarende har man ved de brukerstyrte forskningsprosjektene. På bakgrunn av den kunnskapen er det med undring jeg ser at forskningsmeldingen som nå ligger til behandling i Stortinget, ikke adresserer denne problematikken ved å legge opp til en plan for mer forskning i næringslivet, eller å få mer forskningsbasert innovasjon. Det er to sider av samme sak. Slik sett er det lite eller ingen nytenkning når det gjelder næringsrettede tiltak. Det eneste langsiktige svaret på våre utfordringer når det gjelder innovasjon og konkurransekraft, er det arbeidet som skjer i nært samarbeid med næringslivet. Et par hendelser de siste uker og dager illustrerer hvor viktig det er med den næringsrettede forskningen og innovasjonen. Den norske skogindustrien er i krise – ingen ny krise, men en del av resultatene synliggjøres nå som lønnsomhetsproblemer i den foredlende industri. Faren er overhengende for at vi også på dette området må vende tilbake til bare å bli en råstoffleverandør til enkle produkter og til andre nasjoner. Skogindustrien er nettopp en næring hvor denne typen innovasjon, som denne interpellasjonen dreier seg om, er særlig aktuell. Men i disse dager blir skogindustri mer et symbol på at vi ikke har beskikket vårt hus i tilstrekkelig grad når det gjelder næringsrettet forskning som grunnlag for innovasjon. Det viser også regjeringens redningspakke for skogindustrien, hvor man nå har innsett at det må forskes – og foreslår ressurser til dette. Deler av skogindustrien er nokså lunken til akkurat de deler av pakken. Det er selvsagt fordi forskning og utvikling er langsomme prosesser som ikke kan avhjelpe akutte situasjoner. Derfor blir disse bevilgningene i en skogbrukssammenheng – for dem det gjelder – nærmest symbolsk, og da et symbol på noe som burde vært prioritert på et tidligere tidspunkt. Enda mer illustrerende blir det når vi kommer til – ikke redningspakken, men la meg kalle det – støttepakken for norsk fastlandsindustri som ble presentert sist søndag. Også her ser tydeligvis regjeringen nå skriften på veggen når det gjelder nødvendigheten av forskning, utvikling og innovasjon for å forbedre konkurransekraft. Ja, de har sett skriften på veggen så tydelig at det ikke har vært annet å gjøre enn å børste litt av støvet av Høyres mangeårige forslag om å rehabilitere den skade den rød-grønne regjeringen gjorde på bl.a. SkatteFUNN-ordningen. SkatteFUNN er den ultimate næringsrettede forskning: ubyråkratisk, kan håndteres av små og store bedrifter, slår direkte inn på skatten og gir påviselig gode resultater – altså en skattestimulans som virker raskt. Det er utmerket at regjeringen nå ser at den type stimulans er virkningsfull. Da er det synd å måtte konstatere at dette forslaget begrenser seg til bare delvis å rehabilitere det kutt som regjeringen selv gjorde i 2007, ved å kutte 150 mill. kr i denne ordningen. Nå reparerer man med 100 mill. kr. Kuttet har altså kostet næringsrettet ubyråkratisk direkte forskning og utvikling 1 mrd. kr gjennom disse årene. Det er betydelige beløp som kunne hatt stor betydning for innovasjon og konkurransekraft, og som viser hvor viktig det er å stå løpet over tid med en næringsrettet forskning – uansett om det er skattestimulans eller ei. Jeg vil også gratulere næringsministeren med å ha deltatt i å foreslå startavskrivninger som vil begunstige investering og utvikling i nye prosesser. Dette er også viktig for å gi kapital til ny innovasjon, og for å ha råd til forskning i bedriftene. Dette går også rett på skattesiden selv om avskrivninger ikke er noe konjunkturdempende eller konjunkturstimulerende virkemiddel. Det skal være i takt med slit og elde, men det har det ikke vært. Derfor burde disse ordningene vært permanente. Nedsettelsen av selskapsskatten kan man se i akkurat den samme sammenhengen. Det gir bedriftene mulighet til å beholde mer av sitt overskudd for å investere i forbedret konkurransekraft, nettopp ved at man kan bruke penger på den næringsrettede forskningen – på forskningen i bedriftene – som ligger for lavt i dette landet. På samme måte virker også formuesskatten. De eiere som må ta ut utbytte fra bedriftene, tapper dem ikke bare for overskudd, men de tapper dem for likvider. Det er det som er sentralt når man skal bruke penger for å investere i forbedret konkurransekraft. Det hjelper ikke med lønnsomhet og regnskapsmessig overskudd hvis pengene ikke kan brukes til noe – på grunn av at eieren har måttet ta ut pengene for å betale skatten. Siden regjeringen – og forhåpentligvis også næringsministeren, det har jeg tro på at han deltar i – nå leter med lys og lykte blant Høyres tidligere stadig gjentatte forslag til forbedringer innenfor næringsrettet forskning, vil jeg gjerne nevne ordningen Brukerstyrt innovasjonsarena. Det er nettopp en slik hurtigvirkende motgift mot for dårlige resultater i næringsrettet forskning som det burde vært benyttet mer av. Regjeringen har stadig bevilget litt – vi har hatt større økninger – men det skal ikke være noen konkurranse om akkurat det. Det som er hovedsaken her, er at det ligger gryteklare prosjekter for flere hundre millioner kroner som ville gitt en betydelig virkning inn mot forskningen – inn mot den næringsrettede forskningen. Det er umulig å snakke om dette uten å komme innom det helt sentrale virkemiddel for forskning, og det er bruken av oljepengene, altså 4 pst.-regelen etter handlingsregelen. Den har ikke blitt brukt som opprinnelig tenkt. Det skulle være en tredjepart til forskning, en tredjepart til samferdsel og en tredjepart til vekstfremmende skattelettelser. Forskningen har blitt lidende under dette, samtidig kjenner alle det velkjente hvileskjæret. Det har også gått på bekostning av den næringsrettede forskningen. Nå ser man at det burde vært gjort. Nå er man i en situasjon hvor vi har tosporsporsøkonomien – som en møllestein om halsen. Man prøver tiltak for å bli kvitt det, men den langsiktige jobbingen for å bygge opp innovasjon og for å bygge opp økt konkurransekraft tar tid. Den rakeste veien er å utløse bedriftenes egne krefter i form av deres kapital – det har jeg snakket om – men også i form av den humane kapitalen som finnes i bedriftene. Det som er verdiskapingen, er alle menneskene som hver eneste dag jobber rundt omkring i alle Norges bedrifter. Derfor vil jeg gjerne slå et slag for et lite tiltak som vi har gjentatt mange ganger, nemlig ansattes medeierskap. Jeg tror ingenting er så motiverende for økt innovasjon og konkurransekraft som å gi folk muligheter. Det er også en skattestimulans, men der er jo regjeringen på bedre tanker. Det vil øke innsatsen og øke motivasjonen, og jeg tror det vil gi betydelige resultater – hvis man også tør å gå inn på den veien.