Margret Hagerup (Høyre), 2019-12-05:
Inkluderingsdugnaden må rulle videre. Vi trenger arbeidskraften, og fellesskapet betyr mye for den enkelte. Enhver kan bli syk av å sitte hjemme i sofaen for lenge. Jeg pleier å si at inkludering først og fremst handler om å inkludere oss kvinner, for vi har fremdeles en vei å gå. Fedrekvoten har vært helt avgjørende for min deltakelse i arbeidslivet, samtidig som den har gitt min mann en anledning til å være far. Vi har likevel måttet tåle kommentarer som at jeg driver med selvrealisering, mens min mann er en tøffelhelt. Ubetenksomme kommentarer, som ofte også er ubevisste, fører til holdninger som opprettholder mye av det gamle tankesettet. Disse holdningene er til hinder for inkludering. Hege Berg, ved Universitetet i Bergen, har sett på norske stereotypier og hvordan vi ser på andre innenfor aksene varme og kompetanse. Berg har funnet at nordmenn ser på oss kvinner som de varmeste og mest kompetente. Jeg anser meg selv som rimelig varm og kompetent, men jeg vet at det bildet ofte falmer litt når en setter yrkestittelen politiker foran. Enda kaldere kan det nok bli hvis jeg sier at jeg representerer Høyre – for det er så lett å sette hverandre i båser. Enda verre står det til for de funksjonshemmede, som nordmenn ser på som varme, men lite kompetente – og så lurer vi på hvorfor ikke flere kommer seg inn i arbeidslivet. En mann som sitter i rullestol, uttalte nylig følgende i Dagsavisen, etter at han omsider fikk jobb på Scandic etter flere hundre søknader: «Jeg har vært handikappet fra fødselen av, jeg vet hva samfunnet tenker om oss og hvordan vi dømmes ut fra hva folk ser. Men jeg har alltid visst at jeg en dag ville få muligheten til å vise at jeg kan gjøre en like god jobb som alle andre.» Dette ansettelsesforholdet har vært en ubetinget suksess. Men det fordret en leder som så på ham som en ressurs, og ryddet egne fordommer av veien. Den lederen er dessverre heller unntaket enn regelen. Vi går en tid i møte hvor det blir stadig flere eldre, samtidig som oljeinntektene går ned. Digitalisering og automatisering truer jobbene våre, vi får flere innvandrere, og kompetanse blir stadig viktigere. Vi kan ikke fortsette å sette hverandre i båser. Som politiker har jeg blitt engasjert i seniorsaken, så vel som i kvinnesaken. Kvinner har i mange år kjempet for sin rett til å være i arbeidslivet. Nå kjemper mange av dem som gikk foran oss i kvinnekampen, for å kunne fortsette i arbeids- og samfunnslivet, på tross av alder. De kjemper sammen med «menn som pusher 50», og de kjemper en viktig kamp. Pensjonssystemet og velferdssystemet er ikke laget slik at de mellom 30 og 60 år skal forsørge resten. Det er ikke bærekraftig. Det er heller ikke bra for den enkelte som skyves ut av arbeidslivet. Å havne i en sofa kun på grunn av fødselsår er sløsing av viktige ressurser. Det vil også kunne sykeliggjøre en større del av oss. Vi har bruk for alle, og det er god medisin for den enkelte. Når jeg runder 50, vil vi mangle arbeidskraft, særlig innenfor helse og omsorg. Mangelen på helsefagarbeidere og sykepleiere kan faktisk løses ved at kvinner jobber mer heltid, og at avgangsalderen økes med noen år. Det forundrer meg at man i typiske kvinneyrker debatterer langturnus, mens det i mannsdominerte bransjer er normalen. ASKO hadde ikke klart å forsyne Norge med mat hvis en skulle organisert seg som i helsesektoren. Det er et tankekors at vi snakker så lite om kvaliteten i tjenestene. Heltidskultur gir fornøyde brukere og tilfredse medarbeidere, men det er krevende arbeid, spesielt rundt turnus. Holdningene påvirker oss, også her. Vi må skape et samfunn der vi har bruk for alle. Regjeringen trapper opp innsatsen i inkluderingsdugnaden og gjør det lettere for arbeidsgivere å ansette. Nav tilbyr nå fast kontaktperson, søknader er digitale, og verktøykassen har fått flere gode verktøy tilgjengelig. Det viktigste for en arbeidsgiver er å ha en person å ringe til hvis det er noe. Partene i arbeidslivet er også involvert gjennom samarbeidsprosjektet «Vi inkluderer». Vi trenger gode brobyggere mellom arbeidslivet og dem som står utenfor. Arbeids- og inkluderingsbedriftene bidrar godt sammen med Nav. Det er viktig at det er blitt gjennomført en historisk økning i antall varig tilrettelagte arbeidsplasser de siste årene. Gjennom inkludering, integrering og satsing på kompetanse skal vi sørge for at enda flere får delta, og at ingen skal gå ut på dato. Men det fordrer at vi tror på folk, og at vi gir dem den sjansen de fortjener.