trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lars Egeland (Sosialistisk Venstreparti), 2013-03-22:
Jeg tror at vi ikke kommer unna at dette dreier seg både om et mediepolitisk spørsmål og om et avgiftspolitisk spørsmål. Sjølve drivkraften i økonomien nå er egentlig produksjonen av digitalt innhold i en eller annen form. Et avgiftsfritak for hele den framvoksende delen av økonomien har betydning for finansieringen av velferdsstaten. Vi ønsker å støtte norsk språk, norsk nyhetsformidling, norsk debatt – fordi det er viktig for demokratiet – og norsk kultur. Vi mener at dette er viktig fordi vi er et lite språksamfunn og et lite nyhetssamfunn. SV deler også målsettinga om at vi skal fremme digital utvikling – det er viktig fordi det er miljøvennlig. Og det skal i hvert fall være mest mulig plattformnøytralt. Jeg mener det er viktig – som finansministeren viste til – å få til en plattformnøytral produksjonsstøtte. Den har den fordelen at den er målrettet med hensyn til hva vi ønsker å fremme. Vi deler også ønsket om en lik, men lavere momssats. Jeg tror nok at Thommessen undervurderer avgrensningsproblemene når han sier at det ordner vi nok, for vi har klart det innenfor den analoge verdenen. Jeg tror at dette vil bli atskillig vanskeligere i den digitale verdenen, hvor det nettopp handler om konvergens i medier – at jeg kan kjøpe tilgang til en avistjeneste på nett som samtidig gir tilgang til en tv-kanal som formidler nyheter, til en filmkanal, til et musikksted. Da har vi åpenbart avgrensningsproblemer. Vi er nødt til å se litt lenger fram, sånn at vi ikke innfører en ny urimelighet, ved f.eks. å støtte spredningen av en PDF-utgave av en papiravis, noe som ville være veldig urimelig overfor de avisene som ikke produserer en papirutgave.
Olemic Thommessen (Høyre), 2013-03-22:
Jeg synes at det substansielle innhold av interesse i dette innlegget fra finansministeren knytter seg til at Kulturdepartementet nå faktisk skal ta et initiativ overfor EUs organer for å vurdere handlingsrommet. Det er jo et spørsmål om dette i det hele tatt er omfattet av EUs regelverk. Utgangspunktet er, som finansministeren var inne på, at EØS-avtalen setter oss i en egen stilling. Det er ingen grunn til ikke å utnytte det handlingsrommet det gir oss, selv om det skulle bety at vi ble det eneste landet i Europa med en lik, lav momssats. Jeg tror nok at denne diskusjonen vil være litt forskjellig for henholdsvis bøker og aviser. Avisene er en del av det demokratiske systemet og har en lang historie, også i europeisk sammenheng. I dag er det i hvert fall 15 land som har lavere momssats for aviser nettopp på den bakgrunn, og jeg tror det vil være en viktig del av debatten vi vil få fremover. Finansministeren tok opp spørsmålet om avgrensningsproblemer. Vel, i den analoge verden klarer vi helt fint å ha støtteordninger for aviser og f.eks. avgrense mot ukeblader eller andre typer tjenester som ikke ses på som del av det sentrale redaksjonelle området. Det er også gjort et betydelig arbeid fra Mediebedriftenes Landsforenings side med å komme med forslag til hvordan slike grenser skal kunne settes. Jeg tror det er fullt mulig å få til dersom viljen er der. Det er ikke sikkert at den digitale verdenen er så forskjellig fra den analoge. Så var det snakk om proveny. Det er alltid viktig for en finansminister. Det er jeg glad for. Saken er at så langt har dette vært gratis tjenester. Det betyr at staten ikke har hatt videre inntekter av dette, og det betyr at hvis man klarer å innføre ordninger i dag, er det ikke så vanskelig å finne de pengene, rett og slett fordi de ikke har kommet inn ennå. Derfor er dette noe som haster. Den dagen dette representerer en betydelig inntekt for statskassen, vil jeg tippe at saken blir vanskeligere. Jeg kunne godt tenke meg å høre om finansministeren synes det er et problem at man vil bygge ut en ordning som produksjonstilskuddet, som handler om aviser som ikke tjener penger, til forskjell fra en ordning hvor vi kanskje burde legge opp til at mediehusene tjente penger.
Olemic Thommessen (Høyre), 2013-03-22:
Jeg må si det var litt skuffende at det handlingsrommet regjeringen skulle undersøke, bare var handlingsrommet for et endret produksjonstilskudd. Jeg kan ikke tolke det annerledes enn at det betyr at regjeringen ikke har tenkt å gjøre konkrete grep med tanke på å prøve ut handlingsrommet når det gjelder avgiftsspørsmålet. Det ville vært mulig å søke notifisering i ESA om dette. Da ville man i og for seg ikke ha gjort noen juridiske innrømmelser, men man ville fått klare premisser for hvordan man kan håndtere en slik lav momssats i fremtiden, og man ville stoppet mulighetene for erstatningsspørsmål i den anledning. Det konstaterer jeg at regjeringen ikke later til å ville gjøre, ei heller vil man gå videre med avgiftsspørsmålet og reise spørsmål om hvordan man vil se på dette i forhold til f.eks. sektorstøtte eller lovlig kulturstøtte. Det er synd, og det betyr jo at den egentlige grunnen til at regjeringen ikke går inn i dette, er grunner som hører til på hjemmebane. Det kan dreie seg om avgiftsgrunnlaget, altså en avgrensning av hva vi snakker om. Det kan jeg heller ikke si at jeg har notert meg at man har vært interessert i å gå inn i, og det betyr at man står tilbake med å redusere dette til å bli et spørsmål om produksjonstilskuddet. Det er et meget defensivt utgangspunkt. Produksjonstilskuddet er en ordning som gis til bedrifter som ikke tjener penger nok til å drive egne redaksjoner. Det er en tilskuddsordning som forhindrer de bedriftene som får det, i å gi utbytte. Det betyr at det er bedrifter med et vanskelig utgangspunkt når det gjelder kapitaltilgang. Det betyr også en vridning fra et nøytralt virkemiddel – momsen – og over til et avhengighetsskapende type virkemiddel. Det er prinsipielt betenkelig, og det er særlig betenkelig fordi det ikke erkjenner behovet og viktigheten av at man skal ha lønnsomme mediebedrifter som grunnlag for en kritisk, slagkraftig og kvalitetsmessig god presse. Jeg er lei for å si det, men dette synes jeg var ganske dårlige nyheter.
Olemic Thommessen (Høyre), 2013-03-22:
La meg også få takke representanten Sønsterud fordi hun tar opp dette viktige temaet. Jeg tror Nordisk råds organer har en sentral og viktig jobb å gjøre for å belyse dette, og sørge for at det kommer frem. Samferdselsministeren har også pekt på at det er viktig at vi nå ikke lager nye arenaer eller nye nivåer. Det er jeg hjertens enig med statsråden i. Jeg ser for meg at en slik overordnet strategi først og fremst vil bygge på de eksisterende strukturene vi har. Dette er mer en strategi for hvordan disse strukturene skal samhandle, ikke et spørsmål om å lage nye strukturer. Det er all grunn til å følge med på strukturutvikling i det offentlige. Der blir det fort flere strukturer enn man kanskje i utgangspunktet ville ønske seg. Det er en stor bredde i de temaene som dette omhandler. Representanten Irene Johansen var inne på en del lokale problemstillinger. Det var også den siste taleren her, og man skal ikke reise mye i grenseområdene før man ser at dette er veldig følte problemstillinger for befolkningen, særlig i grensefylkene. Vi har snakket mye om tog, men vi kunne også snakke litt om buss. En så enkel ting som å få Stockholmsbussen til å stoppe i grenseområdene – i Østfold-kommunene hvor den passerer – er altså en problemstilling som knytter seg til konsesjonsspørsmål. Dette burde kanskje vært enkelt å løse, og det er følte problemstillinger for dem som jobber på den ene siden av grensen og bor på den andre. Det er altså dårlig sammenheng mellom dem som jobber med problemstillingene knyttet til nærtransport. I den helt andre enden av skalaen kommer f.eks. et prosjekt som åttemillionersbyen som Oslo kommune har stilt seg i spissen for. Dette er et veldig visjonært prosjekt som handler om å bygge Oslo-regionen, Göteborg-regionen og København–Malmø-regionen sammen, i tråd med større, europeisk samferdselstenkning, der man har et veldig langsiktig perspektiv når det gjelder både tid og planlegging. Det er et veldig kostnadskrevende og stort prosjekt. Likevel er det slik at hvis man ønsker seg det lenge nok, vil også drømmene kunne gå i oppfyllelse. Det er et spørsmål om å se at de fleste store prosjekter også er summen av mange små. Vi skal bygge ut intercitytriangelet nesten til grensen. Bare der ligger det viktige insitamenter eller viktige ressurser for å få et slikt prosjekt på plass. Det har også vært nevnt andre tversgående jernbanestrekninger som Meråkerbanen og Ofotbanen. De føyer seg inn i rekken av hvordan Norge og Sverige etter hvert integreres økonomisk og spiller viktige roller i den sammenhengen. Samferdsel handler jo om lange prosesser – dessverre ofte litt for lange prosesser. Grenseområdene er ofte provins, enten faktisk geografisk eller i alle fall mentalt når man jobber med samferdselspolitikk i de enkelte land. Derfor er det veldig viktig at man nå får en bedre rutine rundt det fellesnordiske samarbeidet. Det å få på plass en strategi for dette – og kanskje en strategi som kan fungere rullerende – vil kunne styrke dette samarbeidet i det tidsperspektivet som vil være nødvendig. Det er jo også det jeg opplever er interpellantens anliggende.
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2013-03-22:
Jeg takker statsråden for svaret, og jeg er selvfølgelig glad for at det skjer veldig mye positivt på dette området. Men jeg ser også fram til svaret som nå er under utarbeidelse til Nordisk råd, og får håpe at det er positivt når det gjelder de vedtakene som rådet har fattet, nemlig en felles nordisk transportstrategi som er noe mer forpliktende enn det vi har sett til nå. Så er jeg klar over alle samarbeidsarenaer som eksisterer i dag. Vi arbeider bra, det gjøres mye bra, og vi får til mange gode løsninger. Men som jeg sa i mitt innlegg, er det man ønsker seg en overordnet strategi. Den skal ikke overlappe eller motvirke øvrig samarbeid om transport innenfor den nordlige dimensjonen, EU og f.eks. grenseregionale organisasjoner. Men Nordisk råd mener altså at det er på tide å lage en mer samlende og noe mer forpliktende plan som kan beskrive de store, viktige transportkorridorene mellom de nordiske land og ut til kontinentet. Jeg var selv saksordfører for denne saken i Nordisk råd, og vet hvor mye arbeid som ligger bak. Innstillingen var fremmet fra to utvalg, fra miljøutvalget, eller -utskottet, som det heter der, og näringsutskottet. Det var mange møter, samtaler og kompromisser, for det var mange som gjerne ville ha sin vei eller sin bane konkretisert inn i vedtaket – det kjenner vi jo godt til fra arbeidet med transport her i landet også. Men for nordiske parlamentarikere var det viktig å gjøre noen prioriteringer, og å ha fokus på det aller viktigste. Det var det jeg redegjorde for i mitt hovedinnlegg. Men det er flott at samarbeidet i dag er godt og utvikler seg i positiv retning, og at man får til gode resultater.
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2013-03-22:
Takk for en veldig god debatt. Representanten Steinar Gullvåg, og nå Karin Andersen, tok også opp problemene rundt kabotasje og sosial dumping som det er utrolig viktig at vi nå har et stort fokus på. Dessverre vokser problemene innen transportsektoren i rekordfart med tanke på dette – det må vi selvfølgelig også ta med oss. Innleggene, slik jeg ser det, understreker absolutt viktigheten og har vist oss behovet for en overordnet strategi. Som vi vet, og som flere har vært inne på i denne debatten, foregår det nå et arbeid i EU for å utvikle et europeisk nettverk av grønne godskorridorer for effektive og holdbare godstransporter. Det jobbes for å samordne medlemslandenes infrastruktur, og de vil gjøre et krafttak for spesielt viktige områder og korridorer. Jeg tror det er en fordel hvis vi kunne hatt en felles nordisk røst i det arbeidet som foregår der. Rett over påske skal Nordisk råd samles i Stockholm. I det møtet vil vi også følge opp denne saken med spørsmål til den svenske samarbeidsministeren. I tillegg vil vi også ta opp saken og spørre om muligheten for en felles nordisk luftblokk på flysikkerhet, for det er også en sak som opptar mange. Transportkomiteen hadde i går et møte med Avinor, som også var positiv til at vi løfter dette inn i Nordisk råd. Det er mange gode krefter som nå jobber godt, og de drar i samme retning. Det lover godt for gode infrastrukturløsninger, som alle våre nordiske land vil nyte godt av, og det vil bidra til vekst og bedre muligheter, både for folk som bor i Norden, for bedrifter og for næringslivet. Jeg vil gjøre det kort: Jeg takker igjen for debatten, og jeg gleder meg til det videre arbeidet, både i Nordisk råd og med de sakene vi nå har diskutert. Ettersom jeg i hvert fall er den siste stortingsrepresentanten som kommer til å stå på denne talerstolen før påske, ønsker jeg presidenten en god påske.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2013-03-22:
Jeg forstår representantens ønske om at vi skal kunne samle en del av de initiativ som foreligger, og også se på muligheten til å lage en mer overordnet plan. Jeg vil ikke stille meg avvisende til det, men jeg synes samtidig det er viktig at en da, som representanten også understreker, ikke overlapper eller lager nye arenaer til fortrengsel for arenaer som allerede fungerer. Jeg har lyst til å nevne et eksempel på en arena som nå er under utvikling, som jeg synes fungerer godt, og som må få lov å jobbe videre. Det er at en fra norsk og svensk side har gitt Jernbaneverket og Trafikverket i Sverige oppdrag om å se på kapasitetsøkende tiltak på Ofotbanen, og om de kan gjennomføres og finansieres etter en omforent plan og arbeidsdeling mellom Norge og Sverige. Det er ett eksempel på et praktisk orientert samarbeid, der man på hver side har ambisjoner knyttet til utbygging og finansiering, og der tiden er moden for at man også kan ha et omforent arbeid, både for videre planlegging og for finansiering. Så mener jeg også at vi skal være oppmerksom på det at vi ofte, innad i Norge, men også internasjonalt, tenker nord–syd. Det er viktig å tenke forbindelsene øst–vest, og det er viktig også å tenke nordområdene som en helhetlig bit i dette arbeidet. Når det gjelder øst–vest-korridorene, har representanten vist til flere viktige forhold. I disse dager vil man ikke minst på det sentrale Østlandet se viktigheten av å kunne ha en fungerende og god transportinfrastruktur når det gjelder tømmertransporten. Det er klart at de vegforbindelsene vi har, både E18, E16 og også lenger nordover, er ganske viktig. Så har vi, som representanten også var inne på, spørsmålet om Ofotbanen og om Meråkerbanen, og også det mer helhetlige samarbeidet i nord. Jeg tror det er mulig både å legge til rette for konkret samarbeid knyttet til de enkelte strekningene og å klare å få til et mer helhetlig samarbeid og en plan over det. Jeg opplever Barents transportplan som et forsøk på å starte i én del av det nordiske området, som har et stort behov, og jeg ser ikke bort fra at det også kan utvides videre etter hvert. Men det er viktig at vi bygger på det som allerede eksisterer, og unngår at vi overlapper de initiativ som allerede er i gang.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2013-03-22:
Jeg synes dette har vært en interessant debattrunde. Det er en rekke temaer som er tatt opp. Hvert enkelt av de nordiske landene kommer til å lage sine transportplaner ut fra det å få en god sammenheng i transportsystemet, få et moderne transportsystem og få dekket de viktige transportbehovene i sitt samfunn. Det er klart at det finnes mange muligheter – som jeg også synes en har pekt på i debatten i dag – til å samordne interessene mellom de nordiske landene. Vi kommer fra Nordisk Ministerråd tilbake til Nordisk råd med et svar på den henvendelsen som er kommet derfra. Jeg ser også fram til at regjeringen skal drøfte en felles Barentstransportplan i september med de andre ministrene i Barentssamarbeidet. Så synes jeg debatten er en interessant reise gjennom landet, for du har E8 i Troms, der du er opptatt av strekningen Skibotn–grensen. Så har du E10 ved Narvik og E12 og E14, som vi ikke har hørt så mye om, men som også ligger der. Du har E16, som er svært viktig for mange – over Kongsvinger og til Sverige – og du har ikke minst E18 og E6. Det er veldig mange strekninger mellom Norge og Sverige av stor betydning – både for persontransporten og ikke minst for næringsvirksomhet og næringslivet. Så skal vi heller ikke glemme ferjeanløpene mellom Norge og Danmark og den betydningen de også faktisk har, både for transport av personer og av varer mellom Danmark og det sørlige Norge. Flere har vært inne på jernbanestrekningene. Jeg ser betydningen av dem. Det som har vært sagt om Ofotbanen, er viktig. Der ligger det store muligheter i årene framover. Jeg har sjølsagt også – ettersom jeg kommer fra samme kjerneområde som representantene Bratli og Greni – merket meg det de har sagt om Trønderbanen og Meråkerbanen, som er viktig i den sammenhengen, og også strekningen mellom Stockholm og Oslo. Poenget er at det er viktig å få sagt at det finnes viktige transportbehov langs hele landet, knyttet til både vei og bane. Så finnes det også noen avveininger som må gjøres når det gjelder det representanten Gullvåg var inne på, nemlig konkurranseforholdene mellom de ulike transportformene og betingelsene for dem som arbeider og driver i de ulike transportformene. Det er ikke tvil om at jernbanen fikk seg en knekk under finanskrisen, og den har ikke kommet seg helt igjen med hensyn til godstrafikken. Den er i dag også utfordret av konkurranse på veitransporten, som i stor grad handler om kabotasjeproblematikk. Også arbeids- og lønnsbetingelser for utenlandske sjåfører er en vanskelig utfordring for den norske lastebilnæringen og også for å få mer gods over fra vei til bane. Jeg vil gjerne takke for en god debatt, og ettersom jeg er definitivt siste taler, skal jeg få lov til å ønske Stortingets representanter god påske.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2013-02-13:
Jeg har et spørsmål til statsråd Gahr Støre. Vi har den siste tiden fått en rekke eksempler på at tilbudet i psykiatrien er for dårlig. Mange enkeltmennesker får ikke den hjelpen de har behov for. Mange unge sliter som følge av dette – både med alvorlig psykisk sykdom og i verste fall også selvmordstanker. Fremskrittspartiet er bekymret over denne utviklingen, og den blir selvsagt også forsterket av at regjeringen avsluttet opptrappingsplanen innen psykiatri. Tall fra Finansdepartementet viser at antall døgnplasser i psykisk helsevern i spesialisthelsetjenesten siden 2005 har gått ned med nesten 15 pst. Det får selvsagt alvorlige konsekvenser for de pasienter som blir berørt. Det er ikke mange dagene siden det ble lagt ned en sengepost for psykiatriske pasienter i Nord-Norge. Professor i psykiatri Vidje Hansen sier rett ut at denne nedleggelsen kan føre til flere selvmord blant unge psykiatriske pasienter. Vil statsråden gjenåpne de behandlingsplassene i psykiatrien som hans regjering systematisk har bygget ned i offentlig, privat og ideell sektor?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2013-02-13:
Jeg er ikke sikker på at de der ute, som har behov for hjelp nå, forsto særlig mye av det helseministeren nå nettopp sa. Men det alle hørte, var et mantra som også gjelder for somatikken, nemlig at regjeringen hevder at sengeplasser ikke er noe godt mål. Man har altså redusert antall sengeplasser i somatikken, man reduserer antall sengeplasser i psykiatrien, og det må selvsagt få konsekvenser – særlig for pasienter som har behov for døgnbehandling. Fremskrittspartiet mener at denne situasjonen er helt uholdbar. Når vil regjeringen komme til Stortinget med den planen den selv har lovet når det gjelder selvmordsforebygging? Hvis den i det hele tatt kommer, vil man da se det i sammenheng med den nedbyggingen av antall døgnplasser som har funnet sted i psykiatrien?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-02-13:
Jeg kan forsikre om at regjeringen har et stort engasjement for psykisk helsevern. Et av de store bildene vi ser ved nordmenns helse, er at psykisk helse kommer mer i fokus. Det er ikke grunnlag for å si at vi er mer psykisk syke enn vi var for 10–20 år siden, men det kommer mer fram åpent i dagen. Det er på en måte bra, men det utfordrer også helsevesenet. Vi er i gang med en langvarig omarbeiding av det psykiske helsevernet i Norge fra de tunge, store institusjonene til tilbud som er nær der folk er – der vi lever livet vårt, i kommunene – og tilbud som passer med de individuelle behovene vi har. Derfor er ikke sengeplasser et godt mål på om vårt psykiske helsevern er godt. I noen tilfeller trenger vi sengeplasser, men jeg registrerer at antall tilbud som nå treffer folk nær der de er, og antall dagtilbud øker, og at kompetansen hos dem som arbeider innen denne sektoren, også øker. Vi arbeider med å styrke kommunene til å kunne ta den oppgaven de har etter Samhandlingsreformen, også på området psykisk helse og rus, selv om finansieringsdelen av den vil komme om et par–tre år. Jeg vil ikke som helseminister stå og si at jeg vil oppheve de avgjørelsene som er tatt regionalt mellom spesialisthelsetjeneste og mellom kommuner, som nå skal ha avtaler mellom sykehus og kommunen. Jeg legger til grunn at de har god oversikt over de valgene de kan ta, som er best mulig for innbyggerne. Hele Samhandlingsreformen skal jo bidra til at vi blir sett tidligere, og at det blir bedre tilbud tidlig. Så får vi vurdere effekten av Samhandlingsreformen når den går fram, og jeg er opptatt av å ha tett kontakt med brukerorganisasjonene, med spesialisthelsetjenesten og med sykehusregionene for å ha best mulig oversikt over den utviklingen.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-02-13:
Vi kommer med den handlingsplanen mot selvmord og selvskading. Jeg skal være ytterst varsom med å stå og trekke et en-til-en-forhold mellom de 500 dypt tragiske selvmordene og antall sengeplasser i psykiatrien. Jeg har lyst til å si at ja, siden 2005 er det 1 600 færre sengeplasser. Det er blitt besvart av en kraftig økning i de polikliniske tjenestene og ambulante team, som i det altoverveiende bildet er et bedre tilbud til dem som har behov. Så må jeg igjen få sitere at fram til 2011 har aktivitetene i psykisk helsevern for voksne – da har vi gode tall – økt betydelig: fra 800 000 til 1 200 000 konsultasjoner. Det er en økning på 43 pst. på seks år. For unge er det en økning på 25 pst. Spørsmålet er hvordan vi når dem som har behov, og hva slags tilbud de får. Jeg har sett på dette rundt om i mange kommuner og er helt sikker på at retningen – den store utviklingen i retning av å kunne tilby tjenester tett på gjennom ambulante team og den type hjelp – er bedre tilbud gjennomgående for dem som har behov.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-02-13:
Jeg er ikke kritisk til dette at kommunene tar ansvar. Derfor vil jeg ikke bruke ordene «dytte over». Jeg vil si at det er viktig at kommunene har det ansvaret fordi de ser og kjenner sine skoler best. Jeg var på Sørumsand skole i representantens fylke nylig og så hva de får til på den skolen – en videregående skole – der de nå har tilbud fra skolehelsetjeneste som er veldig fleksibelt lagt opp til de behovene den skolen har. Det tror jeg er et behov de ser mye bedre enn departementet gjør fra utsiden. Men så skal jeg gi representanten rett. Jeg tror skolehelsetjenesten er en undervurdert ressurs i det forebyggende arbeidet. Jeg tror helsesøstrene er en undervurdert ressurs i det arbeidet. Derfor er jeg opptatt av, når vi jobber med folkehelsemeldingen som kommer senere i vår, at vi løfter fram det perspektivet. Da er det viktig at kommunene får kunnskap om dette, og at de også vurderer bruken av sine ressurser når de skal ta ansvar for folkehelse og forebygging, som de har etter loven – at dette er en viktig måte å satse på. Så jeg tror vi kan finne hverandre på det området. Dette er viktig, og det er viktig å følge det opp i kommunene – ikke ved å dytte det over til dem, men ved å gi dem tillit til at de kan se behovene nær seg.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-02-13:
Vi tar med oss all lærdommen fra opptrappingsplanen. Jeg er ikke enig i at det foregår en systematisk nedbygging av spesialisthelsetjenesten. Det pågår en fortsatt omstilling til tilbud som er mer dagbehandling, det er en utvikling som ikke var slutt med opptrappingsplanen. Jeg mener også at det som vi har diskutert mange ganger i denne sal, å knytte enkelte grupper opp til en høyere budsjettveksttakt, er et dårlig virkemiddel. Nå er det en rekordvekst i budsjettet for aktivitet i sykehusene for 2013. Særlig på områder som gjelder psykiatri, er det rom for god vekst fremover. Når det gjelder kommunene, må jeg bare igjen gjenta at de får rekordoverføringer av frie inntekter. Hvis vi tror på at kommunene vil befolkningens beste, og jeg tror på det inntil det motsatte er bevist, vil jeg også tro på at de følger de gode oppskriftene for psykisk helsevern, som ofte er rimeligere enn de store institusjonene ved å komme tett på med ambulante team, skolehelsetjeneste bl.a. og den typen nyskapende arbeid.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-02-13:
Jeg vet ikke om jeg kan innfri det ønsket fra representanten, for et av de viktige virkemidlene vi har, er hvordan vi vedtar budsjettene våre og setter kommunene i stand til å gjøre jobben. Det å ha kraft til å overføre frie midler er å ha tillit til kommunene og det arbeidet de gjør. La meg bare si det. Så er jeg enig med representanten i at det skjer for lite forebyggende arbeid på dette området. Det er en av grunnene til at jeg som helseminister tok initiativ til å legge fram en stortingsmelding om folkehelse, fordi jeg tror det er tre ord som gjelder for helsearbeid i dette århundret, og det er forebygging, forebygging og forebygging. Det gjelder innenfor somatikken, og det gjelder innenfor psykisk helse, og det gjelder ikke minst med å se de unge tidlig. Det er jeg helt enig i. Det er klart at det er en utfordring at forebyggende arbeid ikke er – holdt jeg på å si – en så mekanisk budsjettpost som mye annet helsearbeid er, fordi det handler om innsats på veldig mange felt – forebygge og se tidlig. Her tror jeg egentlig ikke at representanten og jeg er uenige, men det jeg legger veldig vekt på, er at det er kommunen som må stå i sentrum for det arbeidet. De har lovansvaret for det, og de er også best rustet til å se behovene lokalt.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-02-13:
Representanten tillegger meg meninger jeg ikke har, når hun konkluderer med at regjeringen er imot et krafttak med kommunene for skolehelsetjenesten. Jeg sa i et tidligere svar at jeg tror det er et område vi må satse sterkere på. Kommunene har ansvaret, men det er en viktig ressurs i forebyggende folkehelsearbeid. Det kommer til å bli godt belyst i stortingsmeldingen som kommer.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-02-13:
Unnskyld?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-02-13:
Nå ble jeg litt satt ut, men jeg kan bekrefte at arbeidet med psykisk helse ikke er nedprioritert i oppdragene til de regionale helseforetakene. I min tale til sykehusene før foretaksmøtet var det viet betydelig plass, og i oppdragsdokumentet og i statsbudsjettet som ligger til grunn for måten vi bruker ressursene her, er det ingen tvil om at dette er et viktig arbeid. Husk også på at sykehusene har inngått avtaler med kommunene som en del av Samhandlingsreformen. Her finner vi også det løpende samarbeidet. Det må gå seg til over år, men jeg tror vi er inne på rett spor til å kunne takle de store utfordringene vi har.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-02-13:
La meg begynne med spørsmålet: Jo, det er rimelig, og derfor gjør regjeringen det. Vi bruker 12 mrd. kr av sykehusbudsjettet på å kjøpe tjenester fra private, bl.a. for å kunne ta ned flaskehalser, få ned ventetider der hvor det er regnet. Representanten vet at forskjellen på ham og meg i dette er at jeg mener at det ansvaret må ligge i de offentlige sykehusene, som har et helhetsansvar for sykehusene og helsevesenet. Representanten opererer med en sammenlikning mellom en privat klinikk som driver en enkel intervensjon og kostnaden for den, og tilsvarende intervensjon gjort i et sykehus som har et stort samfunnsansvar, akuttberedskap, opplæring og forskning. Alt det må inn i den prisen sykehuset beregner. Derfor er det klokt av sykehuset å kjøpe en del tjenester fra utsiden for å ta av flaksehalser, men ansvaret må ligge der. Så må jeg si at representanten og jeg har oppklaring av dette hver gang vi møtes: Ja, det står 250 000 og venter på behandling, men aldri har færre ventet på behandling i forhold til dem som får behandling, fordi vi aldri har behandlet fler. Det betyr at ventetiden er omtrent den samme som den var for seks–syv år siden. Jeg vil få den ytterligere ned, og om to måneder er det ikke de samme som venter, for folk kommer til behandling. Det er en styrke ved vårt helsevesen. Det denne professoren har beregnet, er ikke Høyres forslag. Jeg ser at Høyre føler seg støtt over at en professor har regnet på deres forslag. Jeg synes det er underlig for et parti som er for kunnskap. Men han har tatt et oppdrag fra Helsedepartementet for å se på ulike modeller for finansiering, fordi vi hele tiden vil finne bedre måter å løse samfunnsoppdraget på. Det han sier ganske klart, er at hvis du henter inn den type tjeneste på anbud, får du lavere pris enn om det er en fast stykkprisfinansiering. Hvis representantens såkalte frie behandlingsvalg skal tas på løpende anbud uke for uke, tror jeg det kommer til å kreve et enormt byråkrati for å gjennomføre. Det må da bli en type stykkprisliste som ligger ute på disse private klinikkene som representanten har stor omsorg for, og da viser Hagens studier, som jeg ikke har lest – jeg har ikke lest rapporten – at det er en dyrere variant for å kjøpe private tjenester enn den vi i dag bruker med gode resultater.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-02-13:
For meg er ikke dette egentlig en sak om makt, men om hvilken løsning som gir flest behandlinger og best mulig kvalitet mest mulig rettferdig. Jeg mener at Høyres modell, slik vi kjenner den, varierer litt fra uke til uke, og jeg skjønner at den må utredes videre. Det er uklart hvor mye den vil koste, det er litt uklart hva den kommer til å gjelde for, og det er litt uklart hvilke rettigheter pasientene vil ha. Mitt inntrykk av Høyres modell er at den kommer til å ta penger ut av rammen til de offentlige sykehusene. Jeg har ikke vært på ett offentlig sykehus som ønsker seg det for å løse sine oppgaver. Det kommer – etter min mening – til å gå utover veldig viktige oppgaver for pasientene, i en modell hvor sykehusene blir sittende igjen med de kompliserte, sammensatte lidelsene, og de klinikkene som Høie har stor omsorg for, vil kunne drive samlebåndsbehandling av ting du kan stykkprisfinansiere og regne raskt ut. Når det i tillegg antakeligvis viser seg å være en dyrere måte å kjøpe private tjenester på, med mer byråkrati, særlig i de store byene og sentra, har jeg etter grundig gjennomtenkning kommet til at jeg tror det er en dårligere modell enn å jobbe videre med å forbedre de sykehusene vi har i dag, og kjøpe tjenester av private slik vi nå gjør.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-02-13:
Jeg er opptatt av å kunne endre regjeringens politikk fortløpende når vi har kunnskap til det og gode løsninger. Jeg håper ikke Høyre blir fornærmet over det, men det var altså ikke av hensyn til Høyre vi ba Hagen gjøre den utredningen. Det var for å skaffe et bedre bilde av hvordan vi best bruker ressursene når vi skal kjøpe tjenester av private, ideelle, frivillige. Det gjør vi, og vi har tenkt å fortsette med det, men vi må hele tiden ha fokus på hvordan vi får best resultater igjen for de pengene. Så oppfatter jeg ærlig talt at Høyre i mange sammenhenger sier at de ønsker at forskere, akademikere og militære snakker fritt ut om det de ser og opplever. Her er Hagen intervjuet av NRK – jeg har ikke bestilt intervjuet, jeg har ikke stilt spørsmålene, jeg har ikke hørt intervjuet engang, så jeg kan ikke forstå at det er så mye å ta på vei for. Nå får vi alle lese rapporten og se hvilke konklusjoner vi kan trekke fra den. Hvis vi får lærdommer om at våre kjøp av private tjenester, som i dag er 10 pst. av sykehusbudsjettet, kan gjøres bedre, rimeligere og først og fremst gi høyere kvalitet for pasientene – ja, gjerne. Om Hagen i svar til NRK kommer til at den modellen Høyre har lagt fram, ikke gir billigere eller bedre tjenester, vel, så må det jo være hans ansvar å svare på det.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-02-13:
Det siste er jo et stort spørsmål – alt annet likt – bruker vi mer penger, kan vi få mer igjen for det? Men dette samfunnet skal ha en økonomi som går i balanse. Bevilgningene til sykehussektoren har gått opp gjennom årene, vi bruker mye penger der. Det er en økonomi hvor markedet ikke regulerer tilbud og etterspørsel. Derfor må vi prøve å finne en ramme på det, og jeg kommer tilbake igjen til utgangspunktet for denne debatten i dag: forebygging og folkehelse. Målet er ikke at vi skal havne på sykehus – det er ikke gjennom sykehusbehandling vi måler befolkningens helse. Det er det store spørsmålet. Er jeg stolt av 270 000 i kø? Det er et interessant spørsmål. Jeg ønsker at folk skal vente kortest mulig på behandling. Har du akutte behov, venter du ikke. Har du alvorlige behov, venter du lite. I snitt venter du om lag to måneder. Men det er jo et uttrykk for at det er behandling på den andre siden. Det blir behandling for dem. Folk kan vente fordi de vil få behandling. Det er ikke riktig at vi ikke har satt mål. Målet er 65 dager. For noen sykdommer er noen sykehus langt under, men på noen områder sliter vi. Det må vi jobbe med hver dag, ta tak i sammen med de regionale helseforetakene og sammen med sykehusene.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-02-13:
Jeg er veldig glad for at Arbeiderpartiet var med på den formuleringen, og vi er opptatt av å få det til. Jeg har vært rundt og sett mye fremragende arbeid utført av frivillige og ideelle, særlig innenfor rus, psykiatri og den delen av helsetjenesten. Det ønsker vi skal fortsette. Så er det klart det er utfordringer for disse organisasjonene når de står overfor anbud fra kommunene: å levere anbud som kommunene velger å bruke, ut fra den økonomien kommunen har. Vi har nå sett utviklingstrekk i retning av at regionene inngår langsiktige avtaler med ideelle organisasjoner. Det er noe jeg har ønsket og bedt om – nå skjer det. Det er positivt. Jeg ser at vi kan få en gjennomgang av den unike kvaliteten de ideelle kan tilby innenfor rus, slik at vi kan vekte det opp i de kontraktene som kommunene inngår. Så jeg ser at de har en plass, men jeg ser også at det er en plass de må kjempe for, opp mot dem som skal bestille plasser. Men det viktige her er å komme med gode tilbud til brukerne, og der det er tilfellet, er jeg trygg på at vi kommer til å ha det innslaget som et veldig viktig kjennetegn ved vårt helsevesen.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-02-13:
Jeg er kjent med behovet for å utbedre tilbudet til pasienter og arbeidsforholdene for ansatte ved psykiatrien i Sør-Trøndelag, og at det er iverksatt midlertidige tiltak for å utbedre eksisterende behov, uten at det løser de langsiktige behovene ved dette viktige tilbudet. Ordføreren i Trondheim og fylkesordføreren i Sør-Trøndelag har tatt denne saken opp med meg tidligere, og jeg er positiv til alle gode løsninger som kan bedre situasjonen for denne pasientgruppen, og for de ansatte som jobber for den. Jeg har tro på den norske modellen, hvor vi tar beslutninger nærmest dem det gjelder. Stortinget har nylig bevilget midler til Helse Midt-Norge, og da er det Helse Midt-Norge som prioriterer og vedtar sine utbyggingsprosjekter. Jeg er kjent med at det er store investeringsprosjekter i ulike deler av Midt-Norge, som ellers i landet, som må prioriteres i forhold til hverandre. Folk i Midt-Norge vet best hvilke prioriteringer som bør gjøres i denne regionen, og styret i helseregionen er bredt sammensatt og leverer gode resultater. Jeg mener også at vi fra regjering og storting kan bidra med bl.a. investeringslån når prosjektene er gode nok. Når det gjelder prioritering av investeringstiltak, har styret for Helse Midt-Norge vedtatt å legge til rette for bygging av nytt sykehus i Nordmøre og Romsdal, og slik jeg har forstått partiet Høyre, representantens parti, er dette også et prosjekt som de prioriterer høyt. Styret i Helse Midt-Norge har akkurat vedtatt investeringsbudsjettet for 2013. Her er det lagt til rette for investeringer på mer enn 1 mrd. kr. I år vil St. Olavs Hospital sluttføre Norges største sykehusutbygging. Et av Europas mest moderne sykehus har reist seg på Øya i Trondheim, med totalkostnader på mer enn 13 mrd. kr. Siden staten overtok ansvaret for sykehusene, har det vært en formidabel investeringsaktivitet i Helse Midt-Norge. Verdien av bygg og utstyr har steget med mer enn 60 pst. Jeg vil understreke at det ikke bare er tilgang på finansiering som er avgjørende for god utvikling av helsetjenestene. Sykehusene må vurdere sine prosjekter grundig, og de må vurdere størrelsen på sine lån og hva de er i stand til å betjene gjennom den økonomien de har. Tidligere var Sykehus-Norge preget av for lave bevilgninger fra Stortinget og dertil veldig store underskudd. Midt på 2000-tallet var det et økonomisk kaos, vil jeg si, i Helse Midt-Norge. Akkumulert underskudd var 2 200 mill. kr fra 2002 til 2006. Det nye stortingsflertallet har rettet på denne situasjonen slik at regionen har fått økte bevilgninger, kommet i økonomisk balanse og – som en konsekvens – investerer tungt. Denne regjeringen ønsker å satse videre på sykehusene, og jeg har tro på at et nytt psykiatribygg er blant de prosjektene som Helse Midt-Norge vil ha mulighet til å realisere i årene fremover. Jeg vil lytte til diskusjonen om slike prosjekter og gjøre det som er mulig fra min side, for å støtte – her som ellers – at gode prosjekter kan realiseres til det beste for pasientene.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-02-13:
Jeg vil jo si at det spørsmålet er litt på kanten, men jeg skal forsøke å svare på det. Jeg kan vanskelig gå inn i og kommentere hva som er fremkommet i valgkamp i representantens fylke. Jeg kan understreke at min kollega, Giske, ved flere anledninger har tatt opp med meg betydningen av å finne en løsning på dette, som også ordføreren og fylkesordføreren har gjort. Jeg tror det største bidraget til det er at Helse Midt-Norge nå er en sunn region som er i stand til å prioritere, i stand til å investere, i stand til å gjennomføre store satsninger. Jeg følger denne utviklingen nøye, og jeg vil gjøre alt jeg kan for å legge til rette for at også dette prosjektet kan gjennomføres på en skikkelig måte. Vi er ikke tjent med å igangsette prosjekter som ikke er bærekraftige, som kan knekke i gjennomføringsfasen. Jeg vet det gjennomføres midlertidige utbedringer, men som jeg sa i mitt innlegg: Det er ikke nok, vi ønsker langsiktige svar. Det er mange spørsmål knyttet til psykiatri i Trøndelagsregionen som vi må ta med i betraktningen, men jeg kan forsikre om at både min kollega, næringsministeren, jeg og mange andre er opptatt av at dette prosjektet kommer godt i mål.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-02-13:
Jeg tror det har stor betydning at det kommer veldig klare ambisjoner lokalt i valgkamper. Jeg tror det har veldig stor betydning at de lokale, regionale, folkevalgte organene – dette ga jeg uttrykk for i min sykehustale for et par uker siden – må spille en større rolle når vi lager vår helse- og omsorgsplan, også når vi fokuserer på fremtidens sykehusstruktur. Jeg er sikker på at det engasjementet er viktig for Helse Midt-Norge, som i sitt styre har godt med representanter også fra Trondheim. Dette er ikke en sak som ikke står på dagsordenen, men den må finne sin plass i forhold til veldig mange andre store behov. Det er ikke slik at endrede finansieringsmodeller frembringer flere penger. Den investeringsmodellen vi har i dag, har det ganske flotte ved seg at idet sykehusene går i balanse – og det gjør de i denne regionen – så utløser det potensial for investeringer. Derfor er jeg sikker på at Helse Midt-Norge er godt kjent med de behovene som er på psykiatribygg-siden. Dette er et felt vi er opptatt av. Jeg er opptatt av å få gjennomført det og vil gjøre det jeg kan innenfor de rammene vi har, for å kunne medvirke til det. Jeg har forklart det i mitt svar i dag.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2013-02-13:
I alle sammenhenger hvor vi har diskutert ventelister, køer, nedleggelser og tilbud, har helseministeren vært opptatt av forebygging. Der er vi helt enige: Forebyggingen må styrkes! Men så har Sykepleierforbundet nylig hatt en undersøkelse blant helsesøstrene, og syv av ti helsesøstre forteller at de unngår å spørre barn om de har det vanskelig, fordi de vet at de ikke har tid til å følge opp det svaret de får. Det mangler 860 helsesøstre, mener Sykepleierforbundet, over hele landet samlet. Det betyr at det hver eneste dag går barn der ute som ikke blir sett, ikke blir fulgt opp og ikke får ta del i helseministerens forebygging. Vil helseministeren ta ansvar for denne viktige delen av forebyggingen, eller er dette også et ansvar som skal dyttes over på kommunene?
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2013-02-13:
Jeg håper i hvert fall at Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet er enige om én ting – det koster penger å behandle folk. Helseministeren er veldig stolt av at helseforetakene greier å holde sine budsjetter. Egentlig burde han vært stolt av de 270 000 pasientene som står i kø, for det er takket være det at de venter, at budsjettene holdes. Regjeringens bevilgninger er ikke styrt etter behov. Når Fremskrittspartiet i budsjettbehandlingen spør om hvilke mål man har for å få ned antall ventende, får vi til svar at man ikke har noe mål for det. Når vi spør om målet for å kutte i ventetiden, har man ikke et eget mål for det. Men jeg lurer på om helseministeren i hvert fall er enig i en så enkel konklusjon som at økte bevilgninger gir lavere ventetid og mindre utbetalinger av sykepenger, som igjen kunne behandlet enda flere mennesker?
Bent Høie (Høyre), 2013-02-13:
Den beskrivelsen av psykiatrien som helseministeren gir, er psykiatrien slik som den var før og under opptrappingsplanen for psykiatrien. Den gangen la man ned de store tunge institusjonene i psykiatrien, erstattet dem med mindre sykehusavdelinger, poliklinikker og distriktspsykiatriske senter. Det er disse tilbudene som nå rammes av nedleggelse. Hele ideen bak opptrappingsplanen var at en tverrpolitisk var enig om at dette var et felt som var nedprioritert over mange år og hadde behov for et løft. Da opptrappingsplanen var over, innførte sentrum-Høyre-regjeringen en gyllen regel som skulle sikre at den veksten ble ivaretatt ved at hvert enkelt sykehus måtte ha en høyere vekst innenfor psykiatri enn i somatikk hvert eneste år. Den regelen har denne regjeringen fjernet, og det er det vi nå ser konsekvensen av. Så kan det godt tenkes at man skal ha mer desentralisert psykiatri, men da må det tilbudet som er i kommunene, bygges opp før en legger ned i spesialisthelsetjenesten. Nå legger en ned i spesialisthelsetjenesten før det finnes et tilbud i kommunene.
Bent Høie (Høyre), 2013-02-13:
Mitt spørsmål går også til statsråd Gahr Støre. Det står i dag om lag 270 000 pasienter i kø i helsevesenet. Det er ca. 60 000 flere enn da regjeringen overtok. De venter i gjennomsnitt over to måneder på behandling. Noen av disse synes det er helt greit, men andre lever i angst fordi de kanskje har kreft, noen er sykmeldte, over 2 000 av disse ruser seg, men er motivert for å bli rusfrie, nærmere 7 000 er voksne med alvorlige psykiske lidelser, og over 2 000 er barn og unge med alvorlige psykiske lidelser. Det de har felles, er at alle er henvist i det offentlige helsevesenet. Det betyr at vi er enige om at disse har både rett til og behov for å få undersøkelser og eventuelt behandling. Høyre mener det er for mange som venter for lenge på helt nødvendig helsehjelp. I dag på NRK hørte vi helseøkonomen Hagen som hadde kommet fram til at det offentlige betaler de private klinikkene omtrent halvparten av hva vi betaler de offentlige sykehusene for samme inngrep og behandling. Ut fra dette har han kommet fram til det litt merkelige resultatet at siden Høyre vil bruke mer private, blir det dobbelt så dyrt. En må nesten være professor for å komme fram til et slikt regnestykke. Høyre vil selvsagt ikke betale private mer enn i dag, satsene skal settes basert på resultatene fra anbud. Hagens utredning er derimot ikke unik når det gjelder hva vi får igjen ved å bruke private. SINTEFs rapport fra 2000 sammenlikner privat praksis med offentlige poliklinikker – svaret er at kostnadene per konsultasjon var betydelig lavere enn ved offentlige poliklinikker, selv om pasientgrunnlaget var likt. Jeg vil spørre helseministeren: Hvis en ønsker å kutte køen, i både lengde og tid, er det ikke da rimelig å betale private litt over halvparten av hva man betaler de offentlige sykehusene for å oppnå dette?
Bent Høie (Høyre), 2013-02-13:
I Høyres modell er det staten som vil fastsette taksten, og en vil fastsette taksten basert på de takstene som man oppnår gjennom anbudet. Dermed stemmer ikke Hagens regnestykke. Men det er helt riktig at kjerneuenigheten på dette punktet mellom Høyre og Arbeiderpartiet er: Hvem skal ha makten – sykehusene eller pasientene? Høyre har i disse spørsmålene alltid stått på pasientenes side. I 1999, da Høyre kjempet igjennom fritt sykehusvalg, sa Arbeiderpartiet: «Flertallet vil spesielt påpeke at en generell og landsdekkende rett til fritt valg av sykehus vil kunne føre til redusert lokalt helsetjenestetilbud». Akkurat de samme argumentene hadde også Arbeiderpartiet den gangen Høyre fikk innført individuell frist for pasienter med rett til behandling – nøyaktig de samme argumentene. Hele poenget er at når det offentlige skal bestemme, oppstår disse flaskehalsene som pasientene i dag opplever. Hvordan ser helseministeren muligheten for, når sykehusene selv skal bestemme hvor mye som skal kjøpes privat, at en unngår at pasienter opplever kvotering av helsetjenester?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2013-02-13:
I SINTEFs rapport om psykisk helsearbeid i kommunene for 2011 står det under utfordringer at man bruker mindre ressurser i kommunene til forebyggende psykisk helsearbeid fordi pengene går til sykehusene og de mest ressurskrevende brukerne. Så har vi hatt en undersøkelse som viser at syv av ti helsesøstre opplever at de ikke kan stille de spørsmålene som bør bli stilt, fordi man ikke har tid til å følge opp. Dette er en alvorlig beskrivelse av situasjonen innenfor psykisk helsearbeid, særlig det forebyggende. Når jeg nå spør statsråden om hva regjeringen vil foreta seg på det forebyggende psykiske helsearbeidet, håper jeg å slippe å høre svaret om økte kommuneoverføringer fordi det har noe med respekten for de som står i arbeidet i dag å gjøre, som ikke kan stille spørsmålene fordi de ikke har tid til å høre svarene, og fordi de opplever at det forebyggende psykiske helsearbeidet ikke blir prioritert nok.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2013-02-13:
Kristelig Folkeparti ønsker en sterk og trygg offentlig helsetjeneste som vi har trygghet for gir den behandlingen vi trenger når vi blir syke. Vi ønsker ikke en parallell kommersiell helsetjeneste ved siden av det offentlige, og vi har en litt annen tilnærming enn Høyre. Men etter snart åtte år med helseminister fra Arbeiderpartiet ser vi vel ikke helt at de beste løsningene er der heller. De beste løsningene finnes vel i sentrum, med et klart offentlig styringsansvar, en sterk offentlig helsetjeneste, supplert med gode private tilbud og sterkt innslag av ideelle aktører. I 2010 hadde vi en spennende runde i Stortinget om ideelle aktører, med en innstilling fra næringskomiteen der et flertall, Arbeiderpartiet, SV, Senterpartiet og Kristelig Folkeparti, sa: «Flertallet mener at ideell sektor har en selvstendig egenverdi, og at det er en politisk oppgave å sikre at sektoren bevares.» Mitt spørsmål til statsråden er: Hvilke rammevilkår vil statsråden legge for ideell sektor nå?