Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2007-11-27:
Dette har så langt vært en svært forutsigbar finansdebatt – på den ene siden denne litt Tuppen og Lillemor-aktige dragkampen mellom den sittende regjering og de forrige regjeringspartiene, hvor man hele tiden beskylder hverandre for ikke å ha gjort nok, vi-plusset-på-mer-enn-dere-gjorde, ædabæda osv. Jeg tror, med all respekt for mange av partiene i denne sal, at en veldig stor andel av det norske folk begynner å bli lei av den type debatter. Folk er mer interessert i å høre hvilke løsninger hver enkelt av oss har på de utfordringene vi står overfor nå og i fremtiden, enn å diskutere hvem som bruker mer penger eller mindre penger på den enkelte budsjettposten. I så henseende har finansministeren faktisk helt rett når hun sier at deler av opposisjonen roper på mer rød-grønn politikk og ikke en ny kurs. Det er interessant å observere gjennom denne debatten. Den andre siden ved denne debatten som også er svært forutsigbar, er den felles front man har mot Fremskrittspartiet – og dermed også mot en fjerdedel av befolkningen. Jeg har lyst til å understreke det: Hver gang man går til angrep på Fremskrittspartiet – det forferdelig uansvarlige partiet som ønsker å løse en del av de utfordringene vi står midt oppe i – går man også til angrep på en fjerdedel av befolkningen i dette landet. Derfor kunne en del av de selvoppnevnte økonomiprofessorene i denne salen med fordel ha dempet seg lite grann og vist litt større respekt for at partiene har ulike standpunkter og ulike tilnærminger til hvordan vi skal løse samfunnsutfordringene. Det er det Fremskrittspartiet gjør. Vi har en alternativ oppskrift, en alternativ løsning, når veldig mange av partiene i denne salen mer eller mindre går i samme retning. Jeg har lyst til å dvele litt ved det spørsmålet Christian Tybring-Gjedde ved to anledninger har reist i replikkvekslinger. En av de store påstandene hele veien er den uansvarlige økonomiske politikken som Fremskrittspartiet angivelig fører. Ifølge flertallet blir det inflasjon med Fremskrittspartiets oljepengebruk, som de facto betyr å investere i infrastruktur, i lavere skatter, i at folk kan leve bedre av egen økonomi. Men man mener altså at det ikke blir inflasjon av at Regjeringen bruker folks penger i stedet for at de bruker dem selv. Det å kreve inn andre menneskers hardt opptjente penger er helt ok. Det er ansvarlig når Regjeringen bruker andre menneskers penger, men å la dem få lov til å bruke dem selv, er uansvarlig. Det blir ifølge flertallet selvsagt også inflasjon av å investere i infrastruktur, i egen fremtidig verdiskaping, men det blir ikke inflasjon av å investere 25 milliarder kr i StatoilHydro-aksjer. Jeg la merke til at Olav Akselsen sa at dette kun var en omplassering av formue. Det er en argumentasjon jeg godt kan ha sansen for, men da vil jeg utfordre Olav Akselsen på følgende: Ved at staten ikke kjøper disse aksjene, vil noen andre kjøpe dem, og disse andre vil presumptivt være vanlige mennesker i det norske samfunn. Det vil selvsagt påvirke pengebruken i dette samfunnet hvis folk lar være å investere 25 milliarder kr i aksjer og kanskje heller bruker dem på å kjøpe nye kjøkkenmaskiner. Jeg bare nevner det, som et bidrag etter Olav Akselsens totale bortforklaring av hvordan penger brukt påvirker inflasjonsdannelsen i samfunnet. Statsråd Kristin Halvorsen har helt rett i sin kommentar til denne debatten, at det har vært liten fokusering på de store linjene. Vi burde kanskje i større grad diskutere hvordan vi skal løse det enorme vedlikeholdsetterslepet som har bygd seg opp i dette samfunnet, både i forhold til bygningsmasse og i forhold til infrastruktur, hvor det er et enormt antall milliarder kroner i etterslep, noe man ikke ser ut til å ha noe svar på hvordan man skal løse nå og i de kommende årene. Merkelig nok har et av verdens rikeste land ikke engang råd til å ta vare på sin egen kulturarv. Det fremstår som underlig. Alt skal med andre ord være som før, til tross for at vi har enorme strukturelle utfordringer. Og hvor blir det av fornyingsministeren? Tittelen i seg selv burde tilsi en enorm fokusering på å fornye og endre det norske samfunnet gjennom strukturelle grep. Jeg har foreløpig ikke sett denne statsråden levere en eneste sak av betydning til Stortinget som påvirker norsk økonomi i noen som helst retning. Med andre ord: Vi har behov for å diskutere de store linjene, og det har vært totalt fraværende så langt i denne finansdebatten.