trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-13:
Søren Fredrik Voie fortsetter å svinge seg. I stad i innledningsforedraget sitt fortalte han at han og Regjeringen hadde et oppgjør med dagens grunnskole og dagens læreplaner. Jeg er ikke sikker på at Søren Fredrik Voie har fått med seg – det er mulig det har glippet et øyeblikk – at den generelle delen av læreplanen i skolen ligger fast. Det er der vi har trukket opp målene, kunnskapssynet og elevsynet, og det ligger fast. Det er mulig at Høyre ønsker å endre det også, men flertallet har i alle fall sagt at den generelle delen av læreplanen ligger fast. Så har det vært bred politisk enighet om at vi skal endre faglæreplanene. Det har vi vært enige om hele veien – at de ikke er gode nok, på den måten at de har vært for omfattende, læringsmålene har vært for utydelige. Vi har sagt at dette skal vi gjøre noe med. Politisk har det vært bred enighet om at den delen av skolen skal vi gjøre noe med. Men grunnlaget, den generelle delen av læreplanen, ligger bom fast. Og takk for det, for det er der menneskesynet, elevsynet, kunnskapssynet er nedfelt, og det er det helt avgjørende. Voie sier nå i sitt siste innlegg at det har vært en omfattende satsing på forskning. Det er godt mulig at vi har satset på forskning. Men i forhold til målet er vi ikke kommet et hakk nærmere. Man kan harselere med målet, gjennomsnittet i OECD. Men vi er ikke kommet nærmere, det er problemet. Fortsatt bruker land vi ønsker å sammenlikne oss med, Sverige og Finland, mellom 3 og 4 pst. av bruttonasjonalproduktet til forskning. Vi bruker 1,8 pst. – da forholder jeg meg til tallene fra Forskningsrådet. Ved starten av perioden brukte vi 1,6 eller 1,7 pst. Vi har altså ikke nærmet oss målet i løpet av denne fireårsperioden. I motsetning til andre partier fremmet vi i SV forslag. Vi laget en opptrappingsplan, en fireårig opptrappingsplan, slik at vi skulle nå målet i 2005. Vi fikk dessverre ikke flertall for dette, og nå ser vi hva som skjer, nemlig at vi ikke er kommet nærmere. Dette er ganske alvorlig. Forskning, forskningsinnsats, forskerutdanning – alt dette er grunnlaget for den verdiskaping vi skal ha framover. Hvis ikke vi er villige til å satse på det, hva skal vi egentlig satse på i dette land? Det er utgangspunktet, og der er vi ikke kommet et hakk nærmere, beklageligvis. Det er status quo i forhold til der vi startet for fire år siden. Det er vi nødt til å ta innover oss, for det er jo de faktiske forhold. Det er tall som vi alle sammen greier å lese, hvis vi har en viss vilje til å lese det vi får oss forelagt. Altså har vi ikke kommet nærmere det som var målet når det gjelder forskningsinnsats. Vi har deltatt i debatten om innholdet i skolen. Vi har foreslått en ny lærerutdanning. Vi sier at vi skal ha nye læreplaner. Vi ser behovet for å utvide lærerutdanningen fra fire til fem år, osv. Jeg synes vi har gått inn i debatten om innholdet i skolen, så jeg forstår ikke hvorfor Høyre driver og maser om dette om igjen og om igjen!
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-13:
Jeg tar ordet for å ta opp våre forslag i innstillingen. Jeg har ikke noe ønske om å forlenge dagens møte. Egentlig hadde jeg mye å si om våre forslag, men jeg skal ikke gjøre det. Jeg skal bare gi ros til statsråden for at hun fremmet forslag om en garanti, så vi kom videre med Kunsthøgskolens prosjektering. Vi kunne da si at regjeringspartiene kunne støttet våre forslag om å gjøre noe med en del andre byggeprosjekt. Det beklager jeg at vi ikke får støtte for, men jeg skal ikke komme med mer argumentasjon. Herved tar jeg opp forslagene fra Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet, som står i innstillingen.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-13:
Det gjelder forslag nr. 4, fra Fremskrittspartiet, Arbeiderpartiet og representanten Simonsen, der vi ikke står sammen med dem, om å opprette en kiropraktorutdanning. I utgangspunktet mener vi at det er en sak for institusjonene å opprette nye studietilbud, men i og med at det er kommet et forslag, vil jeg oppfordre min gruppe til å stemme for dette forslaget.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2004-12-13:
Jeg hadde ikke tenkt å ta ordet flere ganger, men etter å ha hørt innlegget fra representanten Ine Marie Eriksen, synes jeg faktisk det er på sin plass. Jeg var jo litt usikker en stund på hvem hun snakket om, om det bare var Arbeiderpartiet, men jeg har forstått at det gjelder både Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet. Hun påstår at vi har vært fraværende i forhold til innholdsdebatten. Jeg vet ikke om representanten Ine Marie Eriksen har vært fraværende, men det må hun nesten ha vært dersom hun ikke greier å huske tilbake til det som skjedde da vi vedtok Innst. S. nr. 268 for 2003-2004 i juni, da både Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti var veldig tydelige og aktive i forhold til innholdsdebatten. Vi er med på kompetanseløftet, vi er med på timetallsutvidelsen, vi er med på at Broen – altså det som er mellom den generelle læreplan og de enkelte læreplaner – skal erstattes av Læringsplakaten, og vi er med på at det skal utarbeides nye læreplaner med tydelige og klare mål. Jeg synes faktisk at det er uhørt av representanten Ine Marie Eriksen å karakterisere partier som virkelig har tatt skolens innhold på alvor, på den måten hun gjør. Hvis vi skal få det stempelet fordi vi også er opptatt av hvordan dette kompetanseløftet skal skje og hvordan vi skal få en god skole, hvis det at vi nevner ressurser, på en måte skal diskvalifisere oss til å ha en mening om innholdet, synes jeg representanten bør tenke etter én gang til. Vi er opptatt av at de vedtak som Stortinget har gjort i forhold til å ruste opp skolen, som skal bli en god læringsarena for alle elever, følges opp med nødvendige ressurser rundt om i kommunene. Det burde også representanten Ine Marie Eriksen være opptatt av. Når vi leser og hører om kutt rundt omkring, ville det være underlig om vi ikke påpekte det når vi snakker om hvordan kompetanseløftet og styrkingen av skolen skal kunne gjennomføres. Så vil jeg bare minne om at Senterpartiet har omskrevet ett av forslagene, forslag nr. 8, fordi Presidentskapet vurderte det slik at det var et rammeavhengig forslag. Det er nå omskrevet og omdelt i salen. Dessuten vil jeg gi melding om at Senterpartiet kommer til å støtte forslag nr. 4 i innstillingen, der det står: «Stortinget ber Regjeringen legge til rette for å etablere et kiropraktorstudium i Norge.» Senterpartiet er med på hele merknaden, det står i innstillingen, men vi vil også være med på forslaget.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2004-12-13:
Jeg vil bare understreke at innledningsvis i dag …
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2004-12-13:
Ja, jeg har det. Nå?
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2004-12-13:
Ett minutt, det er godt. Jeg vil bare si at innledningsvis i hovedinnlegget mitt i dag sa jeg at det ikke finnes noen lettvinte løsninger på de utfordringene som skolen står overfor. Det har jeg lyst til å understreke, at det finnes faktisk ingen lettvinte løsninger, og at det vi velger å gjøre i Stortinget i dag, neste år og året deretter, først vil bli synlig kanskje om ti år på resultatene av internasjonale undersøkelser. Så har jeg registrert at Høyre er mer enn tilfreds med ressursene i skolen i dag. Høyre ønsker altså ikke å styrke skolen ytterligere, de synes det er greit nok med lærertetthet, tilstrekkelig med voksne i skolen, osv. Det registrerer vi at Høyre mener. Det skal vi også fortelle folk, at de ikke ønsker å styrke skolen lokalt med ytterligere ressurser, for alt er visst såre vel.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-12-13:
Av alle de viktige ting vi har diskutert i dag, er det også viktig å minne om at noen skal betale regningene; det er investeringer i forskning og dermed nye arbeidsplasser. I marin sektor er 937 mill. kr, dvs. nesten 35 pst. av Fiskeri- og kystdepartementets budsjett, øremerket til forskning. Forskningsrådets innsats på marin sektor er 525 mill. kr. Innovasjon Norge har gitt tilsagn om nærmere 1 milliard kr, til sammen 2,5 milliarder kr. Jeg er tilfreds med at det bekrefter at Regjeringen satser på marin sektor. I tillegg kommer SkatteFUNN, som 436 bedrifter i marin sektor har satset på. Og næringen har sitt eget forskningsfond som finansieres med en avgift. For å møte framtidens utfordringer er det nødvendig at vi får en bedre utnyttelse av de ressursene som brukes på forskning og utvikling. Det er derfor viktig og riktig at de næringsrettede forskningsbevilgningene i hovedsak nå skal konkurranseutsettes i regi av Forskningsrådet, slik at de i størst mulig grad kan spille opp mot og spille sammen med midler fra andre finansieringskilder. I arbeidet med den såkalte blågrønne alliansen er det også fokus på å utnytte potensialet i marin sektor og ta ut synergieffekter i forhold til landbruket og næringsmiddelindustrien. Sammenligner vi norsk innsats med det som skjer i EU – og vi er en del av det fellesskapet på mange måter – må vi konstatere at EU i Lisboa-erklæringen fremmer en ambisjon om at Europa skal være verdens mest konkurransedyktige region. Satsingen på forskning og utvikling som et viktig virkemiddel for å bygge opp et europeisk forskningsområde, et såkalt indre marked for forskning, omfatter hele Europa, og vi bør så absolutt være med også i det fellesskapet. Det innebærer at EUs forskningsmidler vil komme til å øke vesentlig i årene framover, og det vil innebære store muligheter for norske forskningsmiljøer. Det er grunnleggende viktig at norsk fiskeriforskning, bl.a., er riktig strukturert til å delta i denne prosessen framover. Dersom vi lykkes, vil det ligge store gevinster bl.a. i forhold til framtidig finansiering, kunnskapsoppbygging og nettverksbygging innenfor norsk marin sektor. Norge bør og skal ha en tydelig rolle i Europa innenfor det marine området i den europeiske regionale arbeidsdelingen. I de europeiske rammeprogrammene for forskning ligger det også betydelige løft av europeiske vitenskapelige infrastrukturer. Regjeringens ambisjon er at Norge skal ha den ledende rollen som en internasjonal marin nasjon og være et attraktivt vertsland også for utenlandske forskere. Når det gjelder havet, hadde jeg lyst til å trekke fram at vi selvfølgelig har et geografisk fortrinn, som også har blitt forsterket av tradisjon når det gjelder bruk, overvåking, forvaltning og utforskning av havets ressurser. Jeg har lyst til å gi positiv tilbakemelding og skryt til Havforskningsinstituttet og det nye forskningsfarøyet «G.O. Sars», som nylig vant Forskningsrådets formidlingspris for sin innsats knyttet til MAR-ECO-ekspedisjonen, en ekspedisjon som også bidrog til å utløse internasjonale midler, i hovedsak fra amerikanske fond, til økt marin forskning.
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2004-12-13:
Eg vil innom ei anna opplæring som ikkje har fått så mykje merksemd her i dagens debatt, men som har stor betydning for ei heil yrkesgruppe. Endå ein gong bidreg Regjeringa, med støtte frå Framstegspartiet, til å skape uro og usikkerheit rundt tryggingsopplæringa for fiskarane. Rett nok er det stor semje i komiteen om at slik opplæring er viktig for å førebyggje og ikkje minst redusere omfanget av ulykker i det ein kan kalle landets farlegaste yrke, likevel vert løyvinga redusert med over 50 pst. Bruken av kursfartøyet «Kongsnes» har vore ein suksess. Kursa har vorte haldne langs kysten, og fiskarane har fått delta der dei bur. Den løyvinga som no står att, er på i underkant av 7 mill. kr. I realiteten vil det innebere at den mobile ordninga ikkje lenger kan vidareførast. Det er ikkje rart at både fiskarane og deira pårørande reagerer sterkt. Som representant frå kyst- og fiskerifylket Møre og Romsdal deler eg den reaksjonen. Eg er både forundra, uroa og ikkje minst svært skuffa over fleirtalet. Men regjeringspartia og Framstegspartiet tek ikkje desse reaksjonane frå kysten innover seg. Det synest ikkje som dei vert tekne på alvor. Det ser ut til at det å spare nokre få millionar på statsbudsjettet betyr meir enn tryggleiken til utøvarane av det som eg vil karakterisere som landets farlegaste yrke. Dette er ei ordning som har fungert. Det synest å vere ein trend i politikken til Regjeringa at ting som fungerer, skal avviklast. Det som er vel fungerande, skal gjerast vanskeleg fungerande. Då spør eg meg sjølv: Er ikkje målet å gjere kvardagen enklare og betre både for yrkesutøvarar og for folk flest i landet vårt?
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-13:
Det var meget interessant å høre på Ine Marie Eriksen og hennes retorikk i debatten i dag. Det eneste det innlegget kan karakteriseres som, er et forsøk på å skyve fokuset og ansvaret for en feilet politikk fra seg. Innlegget fra representanten viser at det eneste kvalitetsfokuset fra Høyre er å sette i gang nasjonal overvåkning, hvor man tar fra de lokale skolene både muligheten, kompetansen, ansvaret og ikke minst verktøyet for intern kvalitetsutvikling. Eneste svar fra Høyre på kvalitetsutvikling i skolen er nasjonale prøver, som er en mislykket strategi – det vet vi fra erfaringer fra andre land. Vi vet at systemet er enormt kostnadskrevende, og det gir ingenting igjen. Det er med på å styre undervisningen i et system som skaper vinnere og tapere, og som hemmer læring istedenfor å fremme det. Ine Marie Eriksen mener at venstresiden ikke er med i debatten om innholdet og kvaliteten i skolen. Jeg har knapt nok hørt noe mer usaklig sagt fra denne talerstolen. Er det noe SV har vært delaktig i og fremmet forslag om hele tiden, er det innholdet og kvaliteten i skolen. Jeg kan ramse opp noe: Vi har foreslått en ny type lærerutdanning. Vi ønsker en økt satsing på etterutdanning av lærere. Vi ønsker interne kvalitetssystemer i skolen for å fremme kvaliteten. Vi har foreslått nasjonale tester som skal være et overordnet verktøy, der 5 pst. av elevene skal trekkes ut, fordi vi mener at vi trenger å se hvordan den nasjonale utviklingen er i skolen. Vi har foreslått entreprenørskap i grunnutdanningen og design og teknologi i utdanningen. Vi har foreslått økt satsing på IKT. Og vi ønsker mye, mye mer forskning. Hele denne innstillingen er full av tiltak for kvalitetsutvikling i skolen. Men det er slik at kvalitet også henger sammen med økonomi og verktøy. Når det gjelder private skoler, har Høyre og Regjeringen i denne perioden foreslått en økning på om lag 1 milliard kr til private skoler. De sier det er for å øke kvaliteten i skolen. Når det kommer til den offentlige skolen, har man den motsatte retorikken: mindre penger og mindre kvalitet. Dette henger ikke sammen. Det handler ikke om kvalitet i utdanningen når det blir færre lærere og flere elever, færre delingstimer og færre som får tilrettelagt opplæring. Debatten i dag viser at Høyres neste skritt for å få en bedre skole er å innføre disiplin. Jeg ser fram til å høre hvilken måte dette skal gjennomføres på. Det budsjettet som blir vedtatt i dag, viser at skattelette til de aller rikeste vises i klasserommet og går direkte på bekostning av den offentlige skolen. Høyre tar fra kvalitetsutvikling i den offentlige skolen og gir til de rike.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2004-12-13:
Når jeg bad om ordet igjen, var det på grunn av det innlegget som representanten Eva M. Nielsen hadde i forhold til trosopplæringen. Jeg opplevde at representanten Nielsen der for så vidt bekreftet at Arbeiderpartiet slutter opp om trosopplæringsreformen. Det synes jeg er positivt. Jeg respekterer også at de ønsker et forsøk og så evaluere reformen, men det inntrykket jeg sitter igjen med, er at omfanget av forsøket skal holdes på et minimum. For Kristelig Folkepartis del er vi av den oppfatning at også forsøket må ha et omfang som gir god grunn for evalueringen. Vi er overbevist om at disse midlene er vel anvendte penger. I trange tider viser prioriteringen seg også når det gjelder midler. Jeg synes at representanten Bekkemellem Orheim i sin replikkveksling sa nokså ærlig at Arbeiderpartiet ikke klarte å prioritere trosopplæring innenfor sin budsjettramme. Det er et ærlig utsagn, men det betyr også at der ligger det en prioritering. Satsingen på trosopplæringen synes jeg er viktig. Jeg tror at hvis vi lykkes med dette, vil det også øke sjansene for å få oppslutning om et felles KRL-fag i skolene. Jeg merket meg med interesse Arbeiderpartiets positive kommentarer i dag omkring dagens KRL-fag. Min skuffelse over Arbeiderpartiet er knyttet til det jeg oppfatter som en litt reservert holdning til trosopplæringen, et inntrykk som festet seg da jeg i Adresseavisen leste representanten Trond Giskes begrunnelse i forhold til driftsbevilgningen til Nidarosdomen, hvor han sa at han heller ønsket å dekke driftsbevilgningen til Nidarosdomen ved å ta fra trosopplæringen. Det forteller meg at det er mange andre kirkelige aktiviteter som i Arbeiderpartiet er viktigere enn trosopplæring. Ingenting ville glede meg og Kristelig Folkeparti mer enn om også Arbeiderpartiet for fullt gikk inn for å støtte Kirkens trosopplæring med tilstrekkelige midler.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2004-12-13:
Eg skal prøva å ikkje forlengja denne debatten meir enn nødvendig, men prøva å svara på nokre av dei utfordringane som eg har fått under debatten. Fyrst går eg til representanten Eva M. Nielsen, som utfordra meg i forhold til det som går på likestilling, og sa at det skjer lite på den fronten. Då vil eg berre nemna at i dei siste åra har vi systematisk lagt opp til leiarkurs for kvinner i Kyrkja, vi har vektlagt kvinner si deltaking i etterutdanning frå departementet si side, vi har nettverksseminar for kvinnelege medlemmer og toppleiarar i Kyrkja, og i tillegg har vi ei ny tenesteordning som skal leggja til rette for at ein betre skal kunna kombinera ein yrkeskarriere med bl.a. resten av livet sitt. Dessverre er det spesielt viktig for kvinner slik samfunnet vårt er bygt opp, og eg vonar at vi på sikt skal få til at både kvinner og menn er like opptekne av akkurat det. Men desse tinga er verkeleg med på å få fram kvinner innafor Den norske kyrkje, og eg trur ikkje det er gjort noko meir frå tidlegare kyrkjestatsrådar på akkurat dette feltet enn det vi gjer no og har gjort til no. Men i utgangspunktet er det vel, som eg sa i innlegget mitt, berre 18 pst. av prestane som er kvinner, og difor vil det visast igjen både i forhold til biskopar og prostar. Så var det det som går på evaluering av trusopplæringa, som representanten Jan Olav Olsen utfordra meg på. Når det gjeld trusopplæringa, legg vi opp til ei brei evaluering. Vi ynskjer jo i trusopplæringa å gi ein visjon om å lyfta fram ei raus og tydeleg Kyrkje, der born og unge får hjelp til å leva livet i tru, håp og kjærleik, som vi seier det. Målet er å utvikla ei systematisk opplæring som fremmar kristen tru, gir kjennskap til den treeinige Gud og gir hjelp til livstolking og livsmeistring for alle mellom 0 til 18 år. Ut frå denne visjonen og desse måla og verdiane har Kyrkjerådet lagt opp til at opplæringa skal evaluerast i heile prosjektperioden. Opplæringa har ei erfaringsbasert prosjektorganisering der ein byggjer på kyrkjelydane sine eigne erfaringar. Det blir gjort systematisk såkalla summative og formative evalueringar heile vegen av frittståande forskingsinstitusjonar og Diakonhjemmet og Menighetsfakultetet i samarbeid med Otto Hauglin frå firmaet Agenda. Det er viktig at vi har fleire kyrkjelydar å samanlikna oss med. Difor er eg veldig glad for at vi har fått støtte til å fordobla innsatsen, for når vi har evalueringa, som skal gå kontinuerleg, er det viktig at vi har fleire prosjekt å kunna evaluera og òg ta med oss erfaringa vidare når vi skal byggja ut trusopplæringa fullt ut, slik som vi har sagt.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2004-12-13:
Jeg vil komme med noen kommentarer til debatten. Jeg er ikke sikker på om representantene Søren Fredrik Voie og Ina Marie Eriksen ville ha bestått eksamen i historie hvis de påstod at Arbeiderpartiet skulle sky en debatt om innholdet i norsk skole. Jeg minner da om at bakgrunnen for den stortingsmeldingen og den reformen som vi behandlet før sommeren, var at Arbeiderpartiet satte ned Kvalitetsutvalget i sin siste regjeringstid. Og jeg minner om at Arbeiderpartiet satt i regjering i bare ett av de siste sju årene. Vi satte i gang lesetester, vi meldte Norge på i internasjonale undersøkelser, og det ble igangsatt arbeidstidsreformer eller utprøving av fleksibilitet knyttet til lærernes arbeidstid. Vi var med stort sett på innstillinger knyttet til en bedre lærerutdanning, men det bør jo ikke overraske Ine Marie Eriksen at en viktig del av budsjettdebatten handler om ressurser. Så prøvde også representanten Ine Marie Eriksen å ta æren for den omfattende utvidelsen av antall skoletimer for å styrke basisfagene i år og neste år. Men det var vitterlig etter et trykk fra Arbeiderpartiet i budsjettforliket for inneværende år at vi fikk det på plass. Den samme taktikken merket jeg også at statsråd Clemet brukte i forhold til studiefinansiering, da hun sa at studentene hadde det brukbart økonomisk, og det var imot hennes vilje. Jan Olav Olsen påstår at resultatet som nå framlegges i noen fag, er en dom over L97. Men er det noe som forskeren som stod bak den evalueringen påpeker til slutt, er det at det er altfor tidlig å gi et endelig resultat av L97. Og det er ulike erfaringer på ulike områder i grunnskolen. Det er en god del positiv erfaring både på barnetrinn og ungdomstrinn, men mest på barnetrinn, men det påvises også svakheter. De svakhetene ønsker Arbeiderpartiet å være med på å rette opp, og det gjorde vi i forbindelse med behandlingen av stortingsmeldingen før sommeren. Men da jeg viste til PISA-undersøkelsen tidligere i dag, så ble det sagt noe om relasjonen elev–lærer og god nok lærerstøtte, og jeg kan ikke med min beste vilje skjønne at færre lærere og større grupper eller klasser er et positivt bidrag til å få mer tilpasset opplæring. Jeg synes det er synd og en undervurdering av vanlige folks forstand når en påstår at dette har ingenting med deres barns skoletilbud å gjøre, når foreldre i tusenvis går i protesttog mot nedlegging av skoletilbud rundt omkring i kommunene, som til slutt er Regjeringens ansvar.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2004-12-13:
Da må jeg bruke den korte merknaden på å bemerke at flere av partiene har brukt dette som en oppsummeringsdebatt, og ikke som en budsjettdebatt, og man har sett på kursendring og kursskifte. Det vil også gjerne Fremskrittspartiet gjøre. Vi har merket oss to viktige kursskifter i de årene som har gått. Det ene er at det er blitt enklere å etablere private skoler. Det er kvaliteten som avgjør, og med godkjenning følger det også offentlige penger. Det bør foreldre og elever være fornøyd med, og Fremskrittspartiet er også fornøyd med det. Gjennom St.meld. nr. 30 sier vi definitivt farvel til enhetsskolen. Vi får et fokus på kunnskapsskole. Vi får slutt på ettergivenhet som læringsstrategi, som har vært en ulykke for mange elever i mange, mange år. Vi får forhåpentligvis gjort slutt på å erstatte læring med aktivitet, slik at vi får en bedre skole for elevene.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2004-12-13:
Jeg tar opp fire forslag fra Fremskrittspartiet, både dem vi er alene om, og dem vi har sammen med andre partier. Jeg skal også være kort. Dette er en salderingsproposisjon. Vi har tatt for oss noen spesielle forhold – med meget beskjedne beløp. Vi har et ønske om å støtte en av de organisasjonene som jobber for små skoler, nemlig Landslaget for udelte og fådelte skoler, som har mistet en vesentlig del av sin bevilgning ganske ekstraordinært i 2004, og legge den tilbake på plass. Vi har et spesielt flytteforhold for en privat skole på grunn av statlig byggevirksomhet og eiervirksomhet knyttet til staten som huseier, og vi har to byggeprosjekter innenfor universitetene og høyskolene hvor Stortinget faktisk i to budsjetter har vært tydelig på at de ønsker å holde tempoet oppe i prosjekteringen, men det har ikke fulgt midler med. Vi vet at Universitetet i Bergen til odontologibygget og Høgskolen i Bergen til samlokalisering har brukt av egne midler som en slags forskuttering, og vi ønsker å dekke det inn.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2004-12-13:
Selvsagt er det ikke slik at det å snakke om ressurser i skolen er diskvalifiserende i kvalitetsdebatten. Men min påpekning, som åpenbart traff opposisjonen på et veldig ømt punkt, var at hver gang noen, Regjeringa inkludert, reiser en debatt om innholdet i norsk skole, har opposisjonen en tendens til å besvare ethvert spørsmål med et krav om mer penger. Da blir det med respekt å melde en total avsporing når representanten Lena Jensen påstår at Regjeringa står for «mindre penger og mindre kvalitet» i offentlig skole, og at «skattelette til de aller rikeste» tar kvalitet fra skolen. Dette er bare en total avsporing. Det jeg tillot meg å påpeke, var bl.a. basert på de siste dagers oppslag i avisene, hvor Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet er positive til en ordning med bl.a. skolemat, som vil koste mellom 2 og 3 milliarder kr i året. Det er ikke et svar på dårlig læringsutbytte og lav disiplin i skolen.
Raymond Robertsen (Høyre), 2004-12-13:
Jeg har hørt på debatten her i dag. Det er riktig at det har vært mye debatt om utdanningspolitikk generelt, og litt om budsjettet spesielt. Da jeg hørte på debatten, tenkte jeg at jeg skulle lytte litt ekstra, for det er noen partier her i denne salen som gjerne ønsker å gå sammen og danne en ny regjering som alternativ til den sittende regjering. Da prøvde jeg å høre litt på hva som ble sagt med hensyn til utdanningsområdet, for det er klart at skulle så galt skje at disse partiene får flertall, skulle det være interessant å vite hva Skole-Norge har i vente. Jeg må si at det ble ikke så veldig klart da jeg satt og hørte på debatten i dag. Fra SV sies det at PISA-undersøkelsen kanskje ikke er så viktig å høre på, det er andre ting som er mye viktigere. Arbeiderpartiet sier derimot at den er meget viktig. Når det gjelder skolebøker, klamrer Arbeiderpartiet seg til låneordninger som det viktigste, og det må de holde på. Mens Senterpartiet sier at læremiddelstipendet er det viktigste og det riktige. Når det gjelder friskolene, sier Senterpartiet at friskoler kan de tåle til en viss grad, mens SV og Arbeiderpartiet sier at det synes de ikke noe særlig om. Innenfor utdanningsbudsjettet ser vi at SV vil øke utdanningsrammen, mens Arbeiderpartiet i sitt alternative budsjett foreslår å redusere utdanningsrammen i budsjettet. Og sist hørte vi også at SV og Senterpartiet sier nei til nasjonale prøver, mens Arbeiderpartiet sier ja til det. Det er ikke så veldig klart for meg hvilken kurs som peker seg ut. Debatten har dreid seg om en del kutt og omprioriteringer i budsjettet. Det er klart at når opposisjonen kutter i overføringene til friskolene, som igjen er direkte tyveri fra kommunene – de stjeler fra kommunene – for å finansiere sine egne tiltak her, da blir det på mange måter en veldig snever debatt. Men så tar debatten en liten, artig vending på slutten. Jeg fikk nesten inntrykk av at det ble en hyllest til Clemet-skolen, i den forstand at man støtter en endring i fagplanen. Det skulle bare mangle, det er klart vi støtter det. Det er i hvert fall fra talerstolen her sagt at kompetanseløft er et kjempeviktig tiltak i skoleverket. Nå ser vi at i innstillingen støtter ikke opposisjonen dette i merknads form. Det som det er vanskelig for meg å se, og som jeg med min beste vilje ikke klarer å se, er hvordan sosialistenes skole kommer til å bli hvis de måtte vinne valget. Det kan nesten se ut som om Clemet-skolen er skrevet i steintavler, og at man ikke kommer til å se noen endring på de viktige grepene som Kristin Clemet, Høyre og Samarbeidsregjeringen har gjort. Da kan det være veldig betimelig for eventuelt et annet flertall i neste periode at noen har gått opp veien, gått de viktige skrittene og tatt de vanskelige avgjørelsene på vegne av foreldrene og framtidens elever.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-12-13:
Jeg vil bare for ordens skyld forsikre representanten Bekkemellem Orheim om at Regjeringen tar ansvar for alt den har gjort i skolepolitikken, og alt den nå skal gjøre, som er vedtatt i denne salen. Våren 2004 oppsummerte vi på mange måter vår skolepolitikk i St.meld. 30, Kultur for læring. Den inneholder godt over hundre forslag til endringer som må gjøres for å styrke kunnskapen, mangfoldet og likeverdet i norsk skole. Det fikk tilslutning for 99 pst.s vedkommende her i salen. Dette skal nå gjennomføres, og det tar vi ansvaret for. Jeg er ikke tilhenger av å skyve skyld hit eller dit, men jeg er ganske opptatt av at vi må forsøke å lære av hva vi har gjort galt, for at vi skal kunne forbedre oss. Den situasjonen vi er i i norsk skole nå, er ikke slik, som Skjælaaen sier, at vi hevder at alt er såre vel. Men jeg mener nok at det nå er viktigere å heve kompetansen blant de lærerne vi har i skolen, enn å fylle på med flere lærere som kanskje også mangler kompetanse. Det er viktigere, hvis jeg skal prioritere. Derfor har vi sagt at vi skal ha et historisk kompetanseløft på 2–3 milliarder kr for dem som allerede arbeider i skolen. Men vi må ta innover oss at av de elevene som nå går i tiende klasse, og som altså er elever av Reform 97, eller L97, ser det ut som det er en foruroligende stor andel, nærmere 20 pst., som går ut av skolen uten å kunne lese og skrive skikkelig. I dag får vi altså en rapport som tyder på at elevene er satt kraftig tilbake når det gjelder matematikk og naturfag i forhold til tilstanden før Reform 97, eller L97, enda de har gått ett år mer på skolen. Vi har ikke visst det. Vi har nok ant det, for det er helt riktig at vi nå har mye kunnskap om norsk skole, og den situasjonsbeskrivelsen vi gav i St.meld. nr. 30, Kultur for læring, står seg fortsatt. Vi hadde evalueringen av Reform 97 allerede da, men vi hadde ikke egentlig noen kunnskap om læringsresultatene. Det kommer nå fra utsiden. Det som er gjort, er en sammenlikning med ca. 50 land, hvorav mange utviklingsland vi normalt ikke ville sammenlikne oss med, da vi selvfølgelig har et himmelhøyt ressursbruk i forhold til de aller, aller fleste. Jeg synes det er urovekkende at det til dels blir bortforklart, at det til dels blir bagatellisert, og at det til dels blir skutt tilbake med at vi ikke tar ansvar for dette, for med respekt å melde: Dette er en studie som er gjort i 2003, ett år før vi la frem meldingen om vår skolereform, og så raskt kan det tross alt ikke virke at det virker bakover. Før øvrig er jeg ikke sikker på om meningsmålinger viser at vi ikke har støtte for vår skolepolitikk. Jeg ser at i en meningsmåling som nå er gjort, er det under 30 pst. som henviser til flere timer og mer ressurser. 60 pst. er opptatt av krav til elevene, kompetanse for lærerne og fokusering på kjernefagene. De tre siste tingene minner meg sterkt om Regjeringens skolepolitikk.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2004-12-13:
En kan være fristet til å starte med å si at det ikke blir mer riktig om en hever stemmen aldri så mye når en diskuterer nå på tampen av debatten. Jeg har lyst til å berolige regjeringspartiene med at et regjeringsalternativ bestående av Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV vil framstå som samordnet og vel så helhetlig som dagens sittende konservative regjering, som tydeligvis har den evnen at den kun kan tenke én tanke på en gang når det gjelder utdanningspolitikk. Det vi opplever herfra, er en harselering over det engasjementet som både Senterpartiet, SV og Arbeiderpartiet har hatt når det gjelder en del av utfordringene i skolehverdagen vår, som regjeringspartiene ikke ønsker å ta på alvor. Det hadde vært nok å vise til Skjælaaens innlegg i stad, til hans svar på representanten Eriksens innlegg. Jeg har lyst til å si at dette handler ikke om at det for disse partiene er noe ømt punkt, men det er rett og slett usaklig, med altfor mange usannheter, som representanten er nødt til å få et motsvar på. Jeg tror at Senterpartiet, Arbeiderpartiet og SV skal ta det hele med et smil, for jeg tror dette faktisk er et uttrykk for at Regjeringens skolepolitikk ikke er noen særlig vinnersak ute i befolkningen, slik som nettopp de siste meningsmålingene i avisene viser veldig klart. Jeg har også lyst til å stille et spørsmål på tampen av denne debatten til regjeringspartiene: Clemet-skolen, ja, hva er Clemet-skolen? Det vi har opplevd hele veien, er jo at statsråden ikke vil ta ansvar for den skolepolitikken som hun selv har sittet med ansvaret for i tre år! Og det er grenserforhvor lenge de som sitter med makten, og som har hatt makten nå i snart sju år, kan støtte seg på Arbeiderpartiet! Politikk er å ville, politikk er å styre. Det er en del av partiene her i salen som på tampen av denne debatten har gått ut på en måte som jeg synes gjør at det er grunn til å minne om at det ikke er Arbeiderpartiet som har sittet ved makten nå de siste årene, men helt, helt andre partier. Men det er nok et uttrykk for at det begynner å nærme seg valg. Regjeringspartiene sliter på meningsmålingene. Vi ser også en situasjon der skriket fra Kommune-Norge ikke er helt i samsvar med det vi opplever her i salen.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2004-02-25:
Eg foreslår Sigvald Oppebøen Hansen.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2004-02-25:
Eg har eit spørsmål til statsministeren. Pensjonskommisjonen sin rapport viser at den største urettferda i dagens pensjonssystem er mellom dei som har tenestepensjon, og dei som er utan. Omtrent 900 000 tilsette i privat næringsliv har inga form for tilleggspensjon. For Arbeidarpartiet er det eit mål at alle skal få tenestepensjon i tillegg til folketrygda. Dette er òg eit krav ved årets lønsoppgjer. Etter Arbeidarpartiet sitt syn er dette eit rettferdig krav. Det er difor skuffande at finansministeren m.a. i Dagens Næringsliv den 11. februar ber LO droppa pensjonskrav i årets oppgjer. Mitt spørsmål til statsministeren er om han deler finansministeren sitt syn, eller om han har forståing for ønsket frå dei tilsette sine organisasjonar om å forhandla om eit meir rettferdig pensjonssystem i Noreg.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2004-02-25:
Eg kan ikkje sjå at statsministeren svarte på mitt spørsmål. Eg spurde om han støtta finansministeren si åtvaring om å ta dette opp i årets lønsoppgjer. Dersom det er slik at Arbeidarpartiet her kastar seg inn på den eine sida, må i tilfelle det same gjelda finansministeren, som sterkt har åtvara mot at dette blir ein del av lønsoppgjeret. Det som er viktig for Arbeidarpartiet, er at me får på plass denne typen ordningar for store delar av norske arbeidstakarar, og me kan ikkje skjøna anna enn at ein bør bruka første og beste anledning for å koma i gang. Fordi me veit at det òg er slik at Regjeringa spelar ei viktig rolle i det inntektspolitiske samarbeidet, blir mitt oppfølgingsspørsmål til statsministeren om det er heilt uaktuelt for Regjeringa å bidra til å losa i hamn årets oppgjer ved òg å bringa inn pensjonsspørsmål.
Kjetil Bjørklund (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-25:
På vegne av Hallgeir H. Langeland, Bjørn Jacobsen, Magnar Lund Bergo og meg selv vil jeg fremme forslag om midlertidig eksportforbud for 12,7 mm flerbruksammunisjon fra Norge.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2004-02-25:
På vegne av Eli Sollied Øveraas, Morten Lund og meg sjøl vil jeg framsette forslag om at utgiftene til flomforbygning og opprydding etter flommen i Sør-Trøndelag og Møre og Romsdal i august 2003, og lignende flommer, dekkes fullt ut av staten.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2004-02-25:
«Bilvrak fra Oppland, Akershus og Hedmark skal nå sendes til Skottland for kverning. Bilvrak fra til sammen 11 andre fylker sendes til De britiske øyeneEndret fra opprinnelig formulering, som lød: «Bilvrak fra 11 andre fylker sendes til England.». Bransjen i Norge mener de sjøl kan ta hånd om dette. Jobben har vært ute på europeisk anbud, og ifølge SFT måtte de velge det laveste. 47 000 tonn vrak skal sendes ut. Det betyr tap av arbeidsplasser i Norge og er dårlig for miljøet. Dette er nok et eksempel på at transport løsrives fra miljøregnskapet. Hvilke virkemidler har statsråden for å unngå slik transport, og hva kan gjøres?»
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2004-02-25:
Jeg vil takke statsråden for svaret. Jeg forstår for så vidt at SFT gjør jobben sin ut fra et noe håpløst EØS-regelverk. Men jeg må si at det er et tankekors at Norge i så stor grad i tillegg til de materialene som kan gjenvinnes, eksporterer søppel. 25 pst. går ifølge bransjen til deponi eller forbrenning. Jeg hørte i svaret til statsråden at det ble sagt at SFT la vekt på miljøvennlig transport, men det blir ekstratransport. I Oppland kunne arbeidet ha blitt gjort på stedet. Dessuten blir det ekstra avrenning på kaiene i påvente av utskiping, for det er ikke krav til oljeavskillere. Det er alltid negativt at arbeidsplasser og teknisk kompetanse går tapt. Vi vanlige folk etterlyser en helhetlig tankegang hvor transport hører med i miljø- og samfunnsregnskapet. Er det virkelig ikke mulig å sette også andre vilkår i forbindelse med miljøkrav i anbudsdokumentet, f.eks. kortest mulig transport, slik at en helhetlig vurdering kan legges til grunn?
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2004-02-25:
Jeg takker igjen for svaret. Jeg forstår at statsråden og jeg tenker litt i samme baner her, men det er veldig synd at ikke de siste 55 prosentene blir tatt i Norge, for Norge kan gjennomføre hele verdikjeden og kan ta hånd om den på en bra måte. Hvis jeg går tilbake til Oppland igjen, har vi bilopphuggere som kan ta den jobben, nettopp der hvor disse vrakene er. Gjenvinningsmetallet kan brukes i Norge, det trengs f.eks. jern til Fundia. Dersom en skal tenke miljøvennlig, er det viktig at en bruker Norge, for som statsråden også nevnte, har Norge strengere miljøkrav enn veldig mange andre land. Jeg syns ikke vi kan snakke om miljøforpliktelser uten å følge det opp i praksis, og i dette tilfellet er det altså 47 000 tonn, for en stor del søppel, som fraktes ut av landet. Mitt spørsmål blir til slutt: Hvem har egentlig ansvar for den helhetlige politikken?
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-25:
På vegner av representantane Bjørn Jacobsen, Hallgeir H. Langeland, Geir-Ketil Hansen og meg sjølv vil eg setje fram forslag om å setje i gang ytterlegare tiltak mot økonomisk kriminalitet og miljøkriminalitet i fiskerinæringa.
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-25:
Mitt oppfølgingsspørsmål går også til statsministeren. Både spørjaren, statsministeren og eg er imot norsk EU-medlemskap. EUs fiskeripolitikk er ei av hovudårsakene til det. I debatten etter NRKs program Brennpunkt har nokon hevda at utkast av fisk ikkje er så ille fordi det er tillate i EU. I Noreg har vi nulltoleranse når det gjeld utkast av fisk. Det synest eg er bra at sentrale medlemer av Regjeringa har signalisert, sjølv om vi kan diskutere innsatsen. Men det skal vi kome tilbake til seinare. I og med at statsministeren har signalisert at han er litt i tenkjeboksen når det gjeld ein eventuell framtidig norsk EU-medlemskap, kunne eg tenkje meg å utfordre statsministeren på om han trur det er realistisk at vi får lov til å behalde norsk fiskeriforvaltning ved ein eventuell EU-medlemskap, eller om det ikkje blir slik at vi blir nøydde til å akseptere EUs dårlege fiskeriforvaltning.
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-25:
Eg har eit spørsmål til fiskeriministeren. Vi høyrde på NRK i dag tidleg at ein i løpet av 2003 fekk inn berre eitt tips til Økokrim sin tipstelefon for økonomisk kriminalitet og miljøkriminalitet. Til samanlikning fekk Fiskeridirektoratet sin tipstelefon i 2001 inn 140 tips, som førde til 15 politimeldingar. Det seier seg sjølv at eitt tips ikkje kan føre til 15 politimeldingar. Det første fiskeriministeren gjorde då han blei fiskeriminister, var å leggje ned den såkalla fiskefusktelefonen, med den forklaringa at han var basert på angiveri. Den same dagen som SV og Arbeidarpartiet legg inn forslag i Stortinget om å gjenopprette telefonen, får vi ei pressemelding frå Økokrim om at Økokrim har oppretta ein tipstelefon. Den telefonen er altså ikkje basert på angiveri. Kva synest statsråden om at Økokrim sin telefon ikkje ser ut til å fungere like godt som direktoratet sin telefon gjorde?
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-25:
Eg vil meine at éi politimelding ut av ti tips er ganske mykje. Vi har i dag frå SV si side fremja eit forslag om tiltak mot økonomisk kriminalitet og miljøkriminalitet i fiskerinæringa. Vi foreslår m.a. inspektørar, vi foreslår ei styrking av Kystvakta, kontrollar på land og ein del andre tiltak. Vi har teke som utgangspunkt at det store fleirtalet i fiskerinæringa er lovlydig. Derfor vil vi ha ein gjennomgang av regelverket, slik at ein klarer å skilje det som er bevisst juks for økonomisk vinning, frå det som er uforvarande brot på eit til tider ganske komplisert regelverk. Vi meiner at det ikkje er grunn til å vente med å setje i gang tiltak, slik som fiskeriministeren har gjort. Vi foreslår også ei evaluering av Økokrim sin tipstelefon sett i samanheng med den telefonen som var oppretta hos Fiskeridirektoratet, og som faktisk fungerte. Synest fiskeriministeren, sett i lys av nyheita i dag om at Økokrim sin telefon ikkje mottek tips, at det er ein god idé å evaluere den ordninga?
Morten Lund (Senterpartiet), 2004-02-25:
På vegne av Ola D. Gløtvold og meg selv vil jeg foreslå at det skal innvilges dispensasjoner slik at fellesturer for pensjonister med snøscooter kan arrangeres i visse tilfeller der dette ikke fører til miljøskade.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-25:
På vegne av representanten May Hansen og meg selv vil jeg sette fram forslag om at livsoppholdssatsene for personer under gjeldsordning settes til 85 pst. av minstepensjon.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2004-02-25:
Jeg har et spørsmål til statsministeren. Ettersom både statsministeren og fiskeriministeren er her i dagens spørretime, kunne det være interessant å få vite mer om Regjeringens vurderinger omkring fiskeripolitikk. Forhåpentligvis kan vel det også være et bidrag til Regjeringens – eller statsministerens – aktivitet i tenkeboksen omkring EU-spørsmålet. I Sverige forsøkte de for en tid siden å verne torskestammen i Østersjøen. Men de har nå fått beskjed om at det får de ikke lov til, fordi EU har overtatt fiskeriforvaltningen for deres del. Nå er det kommet fram at EU har bestemt at torskekvoten skal økes dramatisk, fra 12 600 tonn til 75 000 tonn. I Sverige har de bestemt seg for å gå imot dette, men de vet at de ikke får gjennomslag. Opplysningene om denne situasjonen kommer samtidig som en i Norge opprøres over at norske og islandske fiskere kaster ut igjen fisk som de har fanget. Vi lar oss altså opprøre av det og synes at det er ressurssløsing. I EU er utkast av fisk påbudt – både av småfisk og av det som fanges utover kvoten. Spørsmålet er, rett og slett: Hva mener statsministeren disse to forholdene sier oss om EUs fiskeriforvaltning og EUs fiskeripolitikk?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2004-02-25:
Ettersom Senterpartiet ikke oppfatter dette som detaljerte fiskerispørsmål, men som helt avgjørende spørsmål i forhold til fiskeriforvaltning og ressurskontroll, vil jeg forsøke meg med et oppfølgingsspørsmål til statsministeren. Det som nå skjer i forhold til Sverige, viser med all tydelighet at Sverige har mistet fullstendig kontroll over sin nasjonale fiskeriforvaltning. EU har bestemt at det ikke er tillatt med fredning, og at kvotene skal økes dramatisk, til tross for at alle faglige råd går i stikk motsatt retning. EU har et prinsipp omkring utkastpåbud som vi lar oss opprøre av. Spørsmålet til statsministeren er: Det kunne vært interessant å få vite hvordan statsministeren ser på den type ressursforvaltning, og om de forholdene som er nevnt i forhold til ressurskontroll og ressursforvaltning, vil påvirke hans plass og aktivitet i tenkeboksen omkring EU-medlemskap.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2004-02-25:
Noen ganger føler en at sykehusdebatten ikke blir sett på med det alvor den fortjener, for det som er i ferd med å skje, er at det utvikler seg en tillitskrise mellom myndighetene og befolkningen når det gjelder hvilket sykehustilbud man skal ha i årene framover. Det er en eller annen form for dobbeltkommunikasjon i dette spørsmålet som bekymrer Senterpartiet. Det ene er at visse omstillinger nå betyr en konkret nedlegging av avdeling etter avdeling og oppsigelse av personell i nesten alle deler av landet. Stikk i strid med alle løfter brukes helseforetaksmodellen som en ansvarsfraskrivelse fra statlige myndigheter, der en sier at det er helseforetakene som har friheten til å vurdere struktur, osv. Jeg tror at vi har kommet i en situasjon der vi enten må si at ressursene skal økes, eller må være ærlige og si at tilbud vil bli lagt ned. En må være oppriktig og si det som det er. Vi har tre utfordringer til statsministeren og Regjeringen: øke ressursene, gjøre noe med den gjelden som ligger over helseforetakene, og også få kontroll med lønnsveksten innenfor helseforetakene.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-02-25:
Siden det gjelder såpass detaljerte spørsmål om svenske forordninger på dette området, og siden representanten sa at det kunne være interessant å få både statsministerens og fiskeriministerens syn, tillater jeg meg å overlate dette spørsmålet til den tilstedeværende fiskeriminister.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-02-25:
Som fiskeriministeren sa, er vi kritiske til EUs pålegg om forvaltning, og vi er uenige i dette konkrete punktet om utkast. Når det gjelder kontroll med fiskeriforvaltningen, var det et av argumentene jeg tror både Marit Arnstad og jeg hadde da vi stemte nei i 1994. Vi vet at det pågår en diskusjon om synet på medlemskap – vi registrerer den – i fiskerikretser, hvor det nok fortsatt er betydelige forskjeller på dem som står for fiskeindustrien og eksportinteressene, og dem som står i båten og fisker daglig. Men nettopp det resultat som Norge oppnådde eller ikke oppnådde når det gjaldt fiskeriforvaltning, var en av grunnene til at jeg stemte nei i 1994. Det er ingen hemmelighet.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-02-25:
Jeg registrerer at det er en del ulike syn langs kysten, bl.a. har Senterpartiets fylkesordfører i Troms kommet til et nytt standpunkt. Den debatten følger vi med interesse. For min del er jeg ikke fornøyd med EUs fiskeriforvaltningspolitikk. Og hvis og når det skulle bli en ny debatt om norsk medlemskap og eventuelle forhandlinger om det, vil dette etter mitt syn være et helt sentralt punkt. Jeg synes den forvaltningen vi har av våre fiskeressurser, er mer betryggende.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-02-25:
Det er det nok for tidlig å ha en fast oppfatning av. Norge har ikke søkt om medlemskap og er derfor heller ikke inne i forhandlinger om det. Hvis så skulle skje, blir dette et nøkkelpunkt. Jeg vil vise til at også en ivrig EU-tilhenger som utenrikskomiteens leder, Thorbjørn Jagland, har gitt uttrykk for at fiskeriforvaltning er et kjempeviktig spørsmål i forbindelse med et eventuelt norsk medlemskap. Han har også som EU-tilhenger uttrykt sin klare, kritiske holdning til EUs forvaltningspolitikk. At Norge skulle få hundre prosent gjennomslag for sin forvaltningspolitikk hvis det skulle bli forhandlinger, kan en ikke forutsette. Det avgjørende er hvilket resultat en måtte oppnå. Men dagens EU-forvaltningspolitikk er etter mitt syn ikke god.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-02-25:
Det kan sikkert være mulig å påvirke det. Jeg mener at det er viktig å få forandret EUs politikk på dette området, uavhengig av spørsmålet om norsk medlemskap, for er vi uenige i den såkalte utkastpolitikken fra EUs side i dag, og de skadevirkningene den har, er det et mål å få forandret den, uavhengig av om Norge skal være med i EU eller ikke. Ellers forbeholder jeg meg retten til å tenke videre omkring disse spørsmål, og jeg regner med at jeg ikke får noen kritikk fra Fremskrittspartiet med hensyn til det, for de har vel opphøyd det til et standpunkt som parti ikke å ha et standpunkt i EU-saken.