Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-11-20:
Det brede forliket i Stortinget da formålet med opplæringen ble vedtatt i 2008, understreker at formålet bygger på verdier som vi alle kan samles om som samfunn, på tvers av politiske standpunkter og interesser. Skolen og barnehagen er kanskje de viktigste arenaene for felles verdiformidling og læring av gjensidig respekt og forståelse. Gjennom arbeidet i skolen og barnehagen har vi derfor et viktig ansvar for å skape et samfunn med felles verdier, der alle kan leve sammen uten hensyn til kulturell bakgrunn, sosial bakgrunn og religiøs bakgrunn. Ikke minst i vår tid blir vi minnet om hvor viktig dette er. Med jevne mellomrom blir vi konfrontert med ekstreme grupper som er i opposisjon til samfunnets verdier og vil bekjempe det vi som samfunn står sammen om. Å styrke skolen i dens arbeid med verdiformidling er derfor et bredt og forebyggende arbeid mot ekstremisme og hat og for det som vi som samfunn ønsker å stå for. Representanten Aspaker peker på en viktig utfordring som skolen står i, og som den må finne gode løsninger på i det daglige arbeidet. Den skal både ta hensyn til elevenes behov for en trygg verdiforankring og samtidig peke på utfordringene og mulighetene i dagens flerkulturelle samfunn. Elevenes bakgrunn, foreldrene og nærmiljøet vil være med på å prege hvordan dette skal løses lokalt ved den enkelte skole. I formålet er formuleringen om at opplæringen skal bygge på grunnleggende verdier i kristen og humanistisk arv, noe som kan begrunne skolenes invitasjon til å delta i skolegudstjenester og markering av kristne høytider. Jeg vil også vise til hvordan dette er ivaretatt i RLE-faget, der kristendomskunnskap har en kvantitativ større andel, uten at faget gir rom for forkynnelse eller kvalitativ forskjellsbehandling. Skolens verdier er konkretisert i generell del i Kunnskapsløftet, i prinsipper for opplæringen og i læreplanene for fagene. Her kommer det etter min vurdering svært godt fram hvor godt skolens verdigrunnlag er forankret. La meg som eksempel sitere, tilfeldig valgt fra læreplanen i norsk, formål med faget for å vise hvordan verdier og verdiformidling konkretiseres i læreplanene: «Et hovedmål for opplæringen i norsk gjennom hele grunnopplæringen er språklig selvtillit og trygghet i egen kultur som grunnlag for utvikling av identitet, respekt for andre kulturer, aktiv samfunnsdeltakelse og livslang læring. Norskfaget etablerer seg i spenningsfeltet mellom det historiske og det samtidige, det nasjonale og det globale. Å se norsk språk og kultur i et historisk og nasjonalt perspektiv kan gi elevene innsikt i og forståelse for det samfunnet de er en del av. Internasjonale perspektiver i norskfaget kan bidra til å utvikle kulturforståelse, toleranse og respekt for mennesker fra andre kulturer.» Skolene og lærerne forholder seg til og bruker læreplanen som et viktig verktøy i det daglige arbeidet i skolen. Jeg ser det derfor slik at det fra nasjonalt nivå er gitt tydelige føringer for hvordan verdiene fra formålet med opplæringen skal formidles til elevene. Likevel kan jeg forstå at representanten Aspaker kan være bekymret for om alle skoler er trygge i sin praktisering av formålet med opplæringen, som hun konkretiserer med å vise til skoler som velger ikke å markere kristne høytider, f.eks. ved ikke å delta ved julegudstjenester. Jeg lurer på om de henvendelsene som representanten Aspaker har fått, kanskje er litt anekdotiske. Mitt inntrykk er, etter de veiledningene som ligger på Utdanningsdirektoratets hjemmesider, at skolene har funnet en god balanse med hensyn til hvordan man markerer dette, og at det er rimelig klart hva som skal være regelverket. Utdanningsdirektoratet har de senere årene lagt ut informasjon. Det er ikke slik at det har skjedd bare det siste året. Dette er informasjon som har ligget ute, tror jeg, siden 2007, om på hvilket grunnlag skolene kan arrangere eller delta på gudstjenester og gi råd for gjennomføringen av dem. Informasjonen slår fast at skolen kan gjennomføre gudstjenester som en del av sin generelle kultur- og tradisjonsformidling. Om skoler velger å avstå fra slik deltakelse, kan det ha helt naturlige årsaker, som sammensetningen av elevgruppen, foreldrenes ønsker mv. Vi har ingen undersøkelser som eksplisitt vurderer hvordan skolen praktiserer formålet med opplæringen. Vi har likevel noen indikasjoner på om det spørsmålet fra representanten Aspaker gjelder er et stort og gjennomgående problem i skolen. Den internasjonale ICCS-undersøkelsen kartlegger elevers demokratiforståelse, bl.a. om hvordan de er forberedt på sin rolle som aktive medborgere. Undersøkelsen viser gode resultater for norsk skole. Norske elever har god demokratisk beredskap, de har gode kunnskaper om, ferdigheter i og holdninger til demokrati. Noe som er av særlig interesse i spørsmålet om praktisering av formålsparagrafen, er at en svært høy andel elever sier at de opplever rettferdige, interesserte og lyttende lærere. Det indikerer at norske lærere generelt sett har høy tillit hos sine elever hva angår undervisningen om og formidlingen av verdispørsmål. Derfor er det grunn til å gi ros til mange norske lærere og skoler for deres innsats med demokratiopplæring og verdiformidling. Lærerutdanningen er viktig for at vi fortsatt skal ha lærere som er bevisst sin rolle som verdiformidlere. Temaet er godt ivaretatt i den nye grunnskolelærerutdanningen, der det i rammeplanen bl.a. står at kandidaten skal kunne «stimulere til demokratiforståelse, demokratisk deltakelse og evne til kritisk refleksjon tilpasset aktuelle klassetrinn». La meg peke på noen tiltak som støtter skolene i deres arbeid med å virkeliggjøre formålet med opplæringen i den daglige undervisningen. Kunnskapsdepartementet støtter opp om Europarådets arbeid med opplæring i menneskerettigheter, demokratisk medborgerskap og interkulturell dialog. Norge har også sammen med Europarådet opprettet et europeisk senter for opplæring i demokratisk beredskap og interkulturell dialog, Det Europeiske Wergelandsenteret, som vi støtter med 6,5 mill. kr hvert år. Målgruppen for senterets arbeid er lærerutdannere, lærere og andre som er involvert i arbeidet på feltet. Det er også gitt midler til det såkalte Dembra-prosjektet, som skal styrke skolenes arbeid mot rasisme og antisemittisme. Dette er en konkret oppfølging av rapporten Det kan skje igjen. Prosjektet drives av Holocaustsenteret, ILS ved Universitetet i Oslo og Det Europeiske Wergelandsenteret. Det blir spennende å se resultatene fra dette prosjektet. Verdiformidling er et arbeid vi aldri blir ferdige med i skolen. Det må være en integrert del av skolens daglige arbeid, slik læreplanverket også uttrykker i generell del, i prinsipper for opplæringen og i læreplanene for fag. Derfor vil jeg hele tiden vurdere hvordan arbeidet med å styrke skolenes arbeid med realiseringen av formålet med opplæringen skal skje. Jeg vil bl.a. se på hvordan dette kan bli et tema i den planlagte stortingsmeldingen om Kunnskapsløftet som regjeringen legger fram i 2013. Dette er tema der. Jeg vil da også selvfølgelig vurdere det forslaget som representanten Aspaker nå tar opp, nemlig å lage en egen veiledning til skolene om hvordan dette arbeidet skal foregå. Men jeg vil gjerne ha muligheten til å se det opp mot andre temaer, som jeg også vet at det er interesse for å styrke fra Skole-Norges side.