trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bent Høie (Høyre), 2017-02-22:
Når det gjelder om det konkrete eksemplet er straffbart eller ei, vet representanten Toppe at det av mange grunner – også konstitusjonelt – ville være feil av en statsråd å ta stilling til det. Det skal rettssystemet ta stilling til. Jeg redegjorde i mitt svar for hva som var lovens forståelse, og at f.eks. formidling av surrogatitjenester i Norge vil kunne være straffbar medvirkning etter bioteknologiloven, etter en konkret vurdering. Når det gjelder det å hindre at personer fra Norge benytter seg av surrogati, gjør en ikke noe med det. Det er ikke straffbart. Den rød-grønne regjeringen, som Senterpartiet var med i, presiserte dette i bioteknologiloven og fikk bred tilslutning til det i Stortinget.
Bent Høie (Høyre), 2017-02-22:
Nei, det stemmer ikke, og det kom heller ikke fram av svaret. Så da må representanten Toppe ha lyttet på en spesiell måte, for det var ikke det som var spørsmålet. Det er helt klart at en ikke anbefaler par å gjøre dette. En gir informasjon om den betydelige risikoen som det innebærer, på samme måte som under forrige regjering. Men spørsmålet fra representanten var hva en gjør for å forhindre, og da oppfatter jeg at en etterspør om en skal gjøre noe med lovverket for å forhindre dette. Det er det ikke planer om. Jeg viser til at dette ble klargjort av nettopp den regjeringen som Senterpartiet selv var en del av, og det var en klargjøring som fikk bred tilslutning i Stortinget. Det er straffbart å bidra til surrogati i Norge, men etter min oppfatning er det feil å gjøre det å få barn straffbart.
Bent Høie (Høyre), 2017-02-22:
God fødsels- og barselomsorg er viktig for å ivareta kvinners og barns helse. Jeg er derfor opptatt av at fødetilbudet skal være trygt og forutsigbart, og at de fødende skal ha en god fødselsopplevelse. Oppfølgingen av kvalitetskravene i St.meld. nr. 12 for 2008–2009, om fødselsomsorgen, og i Helsedirektoratets veileder «Et trygt fødetilbud – Kvalitetskrav til fødselsomsorgen», fra 2010, har flere ganger vært til behandling i Stortinget. Det er helseforetakene som har ansvar for at fødetilbudet er forsvarlig, og at tilbudet tilfredsstiller de nasjonale kvalitetskravene. Disse kravene har vært sentrale i min dialog med helseregionene og sykehusene. Et viktig spørsmål har vært sikker transport av fødende kvinner til fødeavdelingen og kompetanse og bemanning ved fødeavdelingene. Mitt klare inntrykk er at kravene er godt kjent, og at sykehusene arbeider aktivt for å nå målene. Tilbudet i barseltiden skal ivaretas både av sykehuset og av kommunens helsetjenester. Lengden på sykehusoppholdet og hvilke tilbud som skal gis av sykehusene og kommunen, må være individuelt tilpasset og i tråd med Helsedirektoratets nasjonale faglige retningslinjer for barselomsorgen. En mer desentralisert barselomsorg er under utvikling, med en mer tilpasset oppfølging i hjemmet og på hjemstedet. Den type tilbud må imidlertid utvikles over tid og tilpasses de lokale forhold. Representanten Ljunggren tar opp lang ventetid og lang reisevei til spesialist i gynekologi og nevner spesielt behandling etter fødselsskade. Den vanligste skaden hos fødende er endetarmsrifter, som kan være svært alvorlig for den det gjelder. Heldigvis er rifter kraftig redusert de siste årene ved hjelp av endret prosedyre, men de kvinnene som får denne type alvorlige fødselsrifter, skal tilbys behandling hos gynekolog og fysioterapeut. Gynekologer arbeider på sykehus og som praktiserende spesialister, ofte i byene. Gravide med svangerskapskomplikasjoner blir prioritert, ifølge tilbakemeldinger fra helseregionene, og det er i praksis ingen ventetid for undersøkelse og behandling. Ved fødselsskade gjøres det avtale om oppfølging når kvinnen skrives ut. På bakgrunn av slike rapporteringer har jeg ikke inntrykk av at det er problemer med økende ventetid for kvinner som skal ha oppfølging hos spesialist i svangerskapet, eller behandling for fødselsskade og annen oppfølging etter fødsel. Spredt bosetting og lange avstander kan gi lang reisevei til spesialist for noen kvinner som trenger spesiell oppfølging i svangerskapet eller etter fødselen.
Bent Høie (Høyre), 2017-02-22:
Det er ikke riktig at lite har skjedd. Tvert imot har vi gjennomført gode forhandlinger med Legeforeningen og Psykologforeningen for å få på plass et nytt rammeverk for utvikling av flere avtalespesialister. Det var en viktig forutsetning for det som nå har skjedd, nemlig at jeg i oppdragsdokumentet for 2017 har gitt alle helseregionene i oppdrag å øke antallet avtalespesialister vesentlig i forhold til i 2016. Det er et oppdrag som jeg regner med at helseregionene følger opp, for nå har vi fått et godt rammeverk på plass og kan dermed sikre oss at vi får flere avtalespesialister, og også sikre oss at de samarbeider bedre med den ordinære helsetjenesten, slik at vi også får et godt, sammenhengende tilbud for pasienten.
Bent Høie (Høyre), 2017-02-22:
Jeg mener at det bør være flere avtalespesialister, og gynekologi er et åpenbart område å ha flere avtalespesialister på. Nå har en fått det i oppdrag. Så jobber en også med en utviklingsplan for sykehuset i Narvik, som representanten er godt kjent med. Det er også viktig at en sikrer god rekruttering av gynekologer til de offentlige sykehusene for å kunne være en del av det samlede tilbudet der, som det også er viktig å ha. Dette er forhold som den enkelte helseregion er best egnet til å avveie – mellom behovet for flere avtalespesialister og behovet for å sikre rekruttering av nok spesialister til de offentlige sykehusene.
Bent Høie (Høyre), 2017-02-22:
Jeg har nylig fått anbefalingen fra Helsedirektoratet på mitt bord. Denne saken omfatter både medisinskfaglige, etiske og politiske spørsmål, noe som gjør at jeg har besluttet at det er jeg som helse- og omsorgsminister og Helse- og omsorgsdepartementet som tar beslutningen i denne saken. I regjeringens politiske plattform står det at regjeringen vil «ikke innføre et offentlig tilbud om tidlig ultralyd eller et tilbud om NIPD-blodprøve for alle gravide, jf. samarbeidsavtalen». Dette står selvfølgelig fast. Testene NIPT eller NIPD – Non-Invasive Prenatal Test/Diagnosis – er nye tester som kan brukes til fosterdiagnostikk. Fosterdiagnostikk er ulike typer undersøkelser av en gravid kvinne, fosteret eller fosterets celler for å få informasjon om fosterets genetiske egenskaper eller for å påvise eller utelukke sykdom eller utviklingsavvik hos fosteret. Fosterdiagnostikk er i hovedsak forbeholdt gravide som har økt risiko for å få barn med alvorlig arvelig sykdom eller utviklingsavvik, bl.a. gravide som vil være 38 år eller eldre ved termin. Helse- og omsorgsdepartementet vil nå vurdere om NIPT skal tas i bruk som undersøkelsesmetode for påvisning av trisomi 13, 18 og 21 innenfor de gjeldende vilkårene for fosterdiagnostikk. Vi vil vurdere de anbefalingene som er kommet fra Helsedirektoratet og Bioteknologirådet. Som kjent fikk vi direktoratets anbefaling 23. januar, og jeg vil innen kort tid komme med en konklusjon i saken.
Bent Høie (Høyre), 2017-02-22:
De spørsmålene vil representanten få svar på når jeg har konkludert. De forholdene som representanten trekker fram, og som også Helsedirektoratet har lagt vekt på i sin anbefaling, er helt klart forhold som taler for å tillate denne testen i de tilfellene. Jeg er glad for at Helsedirektoratet har landet på en annen konklusjon enn Bioteknologirådet, som jeg mener hadde en konklusjon som var altfor vidtrekkende, og som jeg er helt klar på i hvert fall ville vært i strid med samarbeidsavtalen.
Bent Høie (Høyre), 2017-02-22:
Hadde dette bare vært et faglig spørsmål, hadde jeg ikke hatt behov for å trekke tilbake Helsedirektoratets fullmakt til å ta beslutninger i den typen spørsmål. Jeg mener dette er både et faglig spørsmål og et medisinsk-etisk og dermed også et politisk spørsmål. Det er grunnen til at jeg har bestemt at det er en beslutning som skal tas av Helse- og omsorgsdepartementet. Så er det slik at prosessen både i Bioteknologirådet og i Helsedirektoratet har tatt noe tid. Jeg fikk som sagt anbefalingen 23. januar. Jeg skal snart komme med en konklusjon, men jeg håper å få forståelse for at når både Bioteknologirådet og direktoratet brukte noe tid på å komme fram til en konklusjon i denne saken, er det naturlig at også jeg og Helse- og omsorgsdepartementet får noen uker på å komme fram til en konklusjon.
Bent Høie (Høyre), 2017-02-22:
Jeg er enig med representanten i at en god og trygg start på familielivet er av stor betydning. Å utvikle en familievennlig barselomsorg er et av innsatsområdene i St.meld. nr. 12 for 2008–2009 Om en sammenhengende svangerskaps-, fødsels- og barselomsorg. Med tidligere utskrivning fra fødeinstitusjonene er det behov for å utvikle nye løsninger for å følge opp mor og barn de første dagene etter fødselen. Det er et mål at mer av denne oppfølgingen skal skje lokalt der familien bor. Nasjonal faglig retningslinje for barselomsorgen, som kom i 2014, er et nyttig og viktig verktøy i dette arbeidet. Barselomsorg er både helseforetakenes og kommunenes ansvar. Tidligere hadde sykehusene oppfølgingsansvar de første 14 dagene etter fødselen, før kommunen og helsestasjonen tok over. Fremdeles foregår mye av oppfølgingen i spesialisthelsetjenesten, f.eks. ved amme- og barselpoliklinikker, lokale fødestuer eller ved tidlig hjemmebesøk av jordmor. Jeg mener at regjeringen har gjort mye for å legge til rette for at kommunene kan styrke helsestasjonstjenesten, der det meste av barseloppfølgingen foregår. For 2014–2017 er det avsatt 734,4 mill. kr gjennom kommunerammen til å styrke helsestasjons- og skolehelsetjenesten. Gjennom budsjettforlikene for 2016 og 2017 er det avsatt 250 mill. kr til et øremerket tilskudd som kommunene kan søke på. Regjeringen har, sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre, vært opptatt av å utvikle søknadskriterier som treffer godt, og jeg vil oppfordre kommunene om å søke på disse midlene innen fristen som er satt til 19. mars. Kommuner og regionale helseforetak må samarbeide om å bygge opp kompetanse og kapasitet i barselomsorgen utenfor sykehus. Partene er forpliktet til å inngå samarbeidsavtaler, bl.a. når det gjelder forebygging og jordmortjenester. Som del av oppfølgingen av St.meld. nr. 12 er det utviklet regionale planer for svangerskaps-, fødsels- og barselomsorg. For eksempel rapporterer Helse Midt-Norge at endringer i liggetid i fødeinstitusjonen skal skje i nær dialog med kommunene og ikke gjennomføres før den aktuelle kommunen er forberedt på å overta barseloppfølgingen. Utvikling av et fullverdig barseltilbud i alle kommuner må skje over tid og tilpasses lokale forhold. Økonomiske tilskudd og faglige retningslinjer er viktige virkemidler, og kommunene er godt i gang med å styrke kapasiteten i denne viktige tjenesten, bl.a. basert på den offensive satsingen som regjeringen og samarbeidspartiene har stått for på dette området.
Bent Høie (Høyre), 2017-02-22:
Hadde jeg vært strålende fornøyd med situasjonen på dette området i kommunene, hadde jeg heller ikke arbeidet for å få prioriterte midler til nettopp dette. Men det har jeg gjort, sammen med Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre. Vi ser at disse midlene nå gir resultater. Kommunene har fått midler til å ansette flere. Det å prioritere et område med nærmere 1 mrd. kr i løpet av en fireårsperiode for å styrke skolehelsetjenesten og helsestasjonene, slik at kommunene lokalt kan vurdere hvor de har det største behovet, mener jeg er en ganske offensiv satsing på å bidra til at nettopp dette tilbudet bygges ut, for utfordringen er jordmorkapasiteten i kommunene når det gjelder det å kunne gi et godt nok tilbud, og der er vi nødt til å sette inn innsatsen.
Bent Høie (Høyre), 2017-02-22:
Ja, og det gjør vi. For det første setter vi kommunene i stand til å bidra inn i dette samarbeidet økonomisk, og for det andre har vi stilt klare krav til at det nettopp skal etableres samarbeid mellom kommunene og sykehusene. Dette skjer. For eksempel brukes denne modellen nå i Nordfjord: Nordfjord-kommunene og Helse Førde har felles stillinger for jordmødre. Det betyr at de fødende i dette området opplever ofte å møte den samme jordmoren gjennom hele svangerskapet og i barseloppfølgingen etterpå. Det gir gode og trygge stillinger for jordmødrene, som får muligheten til å jobbe både i kommunehelsetjenesten og i spesialisthelsetjenesten. Jeg synes det er en god modell, som passer lokalt noen steder. Det er ikke nødvendigvis den modellen som skal brukes overalt, men det er en modell som jeg, på lik linje med representanten, er veldig positiv til.
Bent Høie (Høyre), 2017-02-22:
I mitt svar til representanten Bøhler i fjor viste jeg til et arbeid som pågår i regi av Statens arbeidsmiljøinstitutt. I samarbeid med Arbeidstilsynet, LO og NHO Norsk Industri søker man å oppnå enighet om framtidig bruk av bildediagnostikk ved arbeid som innebærer eksponering for bl.a. asbest. Det var forventet en sluttrapport innen utgangen av 2016 som bl.a. skulle belyse fordeler og ulemper ved bildediagnostiske undersøkelser av asbesteksponerte arbeidstakere som ikke har symptomer. Arbeidsgruppen som representanten Bøhler viser til, er nå i avslutningsfasen av arbeidet. De har sett på det vitenskapelige grunnlaget for eventuelt å anbefale screening for lungekreft blant asbesteksponerte og andre grupper med økt risiko for å utvikle lungekreft. Gruppen har gjennomgått og vurdert alle vitenskapelige publikasjoner på området, og de har vurdert praksis i ulike land. Ifølge informasjon fra Arbeids- og sosialdepartementet er det så langt ikke tilstrekkelig støtte for å si at screeningprogrammer har så gode resultater at de overskygger de negative effektene av screening, som er godt dokumentert – både for den enkelte pasient og for samfunnet. Det pågår en stor studie i Nederland og Belgia som undersøker om screening kan redusere dødeligheten av lungekreft i den studerte gruppen. Resultatene skal være i ferd med å bli offentliggjort. Denne studien vurderes av arbeidsgruppen som så relevant at gruppen ønsker å avvente resultatene før de konkluderer. Arbeidsgruppen vil derfor komme tilbake med endelige anbefalinger når resultatene av studien fra Nederland og Belgia foreligger. Jeg vil avvente den endelige rapporten fra arbeidsgruppen som vurderer bruk av bildediagnostiske undersøkelser av symptomfrie asbesteksponerte arbeidstakere, før det kan tas nærmere stilling til eventuell økt bruk av CT-screening i denne risikogruppen.
Bent Høie (Høyre), 2017-02-22:
Denne arbeidsgruppen har gått gjennom de eksisterende internasjonale studiene, og som jeg sa i mitt opprinnelige svar, gir ikke disse grunnlag for å si at en screening har så positive effekter at den oppveier den negative effekten av screening både på enkeltpersoner og for samfunnet. Nå pågår det som sagt en stor studie i Nederland og Belgia, som arbeidsgruppen, som er partssammensatt, vil mene er så viktig at de ønsker å avvente resultatene fra denne før de kommer med sine endelige anbefalinger. Det tror jeg er en klok tilnærming. Alternativet var at de nå hadde kommet med en konklusjon basert på studiene de allerede har tilgang til, men det kan – ut fra den informasjonen jeg har fått – tyde på at det ville vært en konklusjon som ikke var i samsvar med representantens ønsker.
Bent Høie (Høyre), 2017-02-22:
Jeg både forstår og deler utålmodigheten. Nå er det sånn at verken representanten eller jeg er medisinere, det betyr at vi flere ganger opplever at det er ting vi blir presentert for, som virker veldig logisk. Men når det blir vurdert faglig, kommer man fram til andre konklusjoner, rett og slett fordi denne typen tilbud bør basere seg på vitenskapelig dokumenterte sammenhenger mellom tiltak og effekt. Det er ingen tvil om at det å utsette mennesker som er friske, for CT-undersøkelser også har en negativ helseeffekt. Vi må være sikre på at vi ikke setter i gang program som er basert på at vi tror at dette er klokt – og så tilfører vi denne gruppen i sum større skade. Det må vi unngå nettopp gjennom den typen vurderinger av vitenskapelig dokumentasjon som arbeidsgruppen nå er i gang med.
Bent Høie (Høyre), 2017-02-22:
Som varslet i regjeringsplattformen vil denne regjeringen evaluere bioteknologiloven. Vi har som plan å legge fram en stortingsmelding om dette i løpet av våren, og da vil dette bli et tema. Til representantens framstilling av partiet Høyre i denne type saker: Jeg tror det er få partier som har en så levende og kontinuerlig diskusjon om bioteknologispørsmål som partiet Høyre. Men jeg vil si at det å gjøre spørsmålet om eggdonasjon ensidig til et likestillingsspørsmål gjør at en overser helt vesentlige spørsmål. Eggdonasjon og sæddonasjon er ikke det samme, verken medisinsk eller etisk. Medisinsk innebærer eggdonasjon at en utsetter en person som ikke har behov for medisinsk behandling, for medisinsk behandling, med den risiko og belastning som det innebærer. For å kunne være eggdonor må en gjennomgå hormonbehandling. Men dette er noe som en etisk ikke tar lett på på andre områder i helsetjenesten, nemlig å utsette friske mennesker for behandling som de selv ikke har behov for. For det andre innebærer eggdonasjon at barnet som blir født, har en biologisk tilknytning ikke bare til den kvinnen som føder barnet, men selvfølgelig også til den kvinnen som har donert egget. Det lager en helt ny situasjon for barnet. Dette er forhold som ikke er til stede når det gjelder sæddonasjon. Hvis en går inn i denne diskusjonen – som det virker som om Arbeiderpartiet gjør – med å forenkle den ved å si at dette kun handler om likestilling, mener jeg at en overser viktige både medisinske og etiske forskjeller mellom eggdonasjon og sæddonasjon.
Bent Høie (Høyre), 2017-02-22:
For det første: Hvis en nærmer seg denne type spørsmål med det samme utgangspunkt som representanten gjør, nemlig at fordi andre land har tillatt dette, bør det bli tillatt i Norge, kan vi avlyse det å ha en norsk bioteknologilovgivning. Da kan en overlate denne type spørsmål til medisinerne og la dem styre utviklingen. Det er en utvikling som jeg vil advare veldig sterkt imot. Dette er en type spørsmål som ikke bare berører den enkelte, det berører hele samfunnsutviklingen. Hvis en på dette området kun lar forskerne få lov til å definere hva som skal være lov og ikke lov, vil en veldig fort bevege seg inn i en situasjon der vi får et mindre mangfoldig samfunn, der aksepten for ulikheten blir mindre – og dermed skape et inntrykk av at vi kan skape mennesker ut fra menneskets eget bilde. Det er en utvikling som jeg vil advare mot.
Bent Høie (Høyre), 2017-02-22:
Det er litt vanskelig for meg å oppfatte om representanten Wickholm oppfatter at det er en forskjell. La meg understreke: Det er en forskjell. Det er noe nytt at et barn som fødes av en kvinne, ikke fullt ut biologisk er barnet til den kvinnen som føder det. Det er en helt ny situasjon. Barnet vil ha en biologisk tilknytning både til den kvinnen som har donert egget, og til den kvinnen som har båret det fram. Det er en ny situasjon også for barn, som det er vesentlig å legge vekt på i denne diskusjonen. Ikke minst er det også en vesentlig forskjell når det gjelder sæddonasjon. I avveiningen om man mener dette er en positiv ting, en nøytral ting eller en negativ ting, er dette nettopp den type spørsmål en må ta med seg inn i diskusjonen. Men å framstille dette som det samme som adopsjon eller det samme som sæddonasjon er direkte feil.
Bent Høie (Høyre), 2017-02-22:
Det er Helsedirektoratet som fordeler tilskudd innenfor helse- og omsorgstjenester og tannhelsetjenester for innsatte i fengsel. Midlene fordeles til vertskommuner og vertsfylkeskommuner for fengsler, basert på antall soningsplasser av ulik kategori. Det er ikke rapportert om behov for å fordele midlene basert på kjønn. Spesialisthelsetjenester til innsatte i fengsel finansieres over rammetilskuddet til helseregionen. I budsjettbehandlingen for 2017 vedtok Stortinget å øke tilskuddet til fengselshelsetjenesten med 10 mill. kr for å bedre tilbudet til innsatte med rusproblemer og psykiske problemer. Jeg er kjent med rapporten fra Sivilombudsmannen, der det bl.a. framkommer at kvinnelige innsatte samlet sett har et dårligere soningstilbud enn menn. Dette ligger under justis- og beredskapsministerens ansvarsområde. Rapporten sier også at kvinnelige innsatte har andre typer helseplager enn menn. Så vet vi også at forekomsten av psykiske lidelser blant innsatte i norske fengsler er langt høyere enn blant befolkningen generelt. Det viser Cramer-rapporten fra Kompetansesenter for sikkerhets-, fengsels- og rettspsykiatri Helseregion Sør-Øst ved Oslo universitetssykehus. I stort var andelen kvinner med psykiske lidelser om lag like høy som for menn. Kvinner hadde litt høyere forekomst av enkelte lidelser enn menn, mens andre lidelser var noe høyere for menn enn for kvinner. Kriminalomsorgsdirektoratet og Helsedirektoratet har utarbeidet 16 forslag til tiltak for en bedre organisering av og innhold i behandlingstilbudet for innsatte med psykiske lidelser og/eller rusmiddelproblemer. Tiltakene gjelder både helsetjenesten og kriminalomsorgen. Ingen av forslagene til tiltak var kjønnsspesifikke, men de vil selvsagt også gjelde for kvinner. De to departementene har nå tiltakene til vurdering, og etter planen skal et forslag til oppfølging være klart før sommerferien. Avslutningsvis vil jeg nevne at jeg i oppdragsdokumentet til helseregionene for 2016 stilte krav om å etablere flere tilbud innen psykisk helsevern i norske fengsler. I dette ligger at slike tilbud også vil gjelde kvinner. Dette kravet vil helseregionene rapportere om i løpet av mars, og jeg vil følge med på om kravet er innfridd.
Bent Høie (Høyre), 2017-02-22:
Jeg synes det er viktig det representanten sier, at noen av de helseutfordringene som vi ser blant innsatte, hos kvinner, handler om soningsforholdene. Da er det viktig at vi ikke bare jobber for å styrke helsetilbudet, men også griper fatt i årsaken til at helseproblemene forsterkes eller oppstår, nemlig forholdene. Det er justis- og beredskapsministerens ansvarsområde – det er det ingen tvil om – men det er heller ikke tvil om at nettopp Justis- og beredskapsdepartementet nå har jobbet med en rekke tiltak som også bedrer soningsforholdene, bl.a. gjennom at det er blitt gjort oppgraderinger, og det er planlegging av nye fengsler. Soningstilbudet i Nederland frigjør soningsplasser, som også gjør det mulig å bedre soningsforholdene for kvinner. Dette er et spørsmål som jeg har svart på tidligere på vegne av justisministeren. Jeg husker ikke alle detaljene i hodet, men svaret gikk langs disse linjene.
Bent Høie (Høyre), 2017-02-22:
Igjen utfordrer representanten min hukommelse, for dette er et spørsmål som jeg har svart på tidligere på vegne av justisministeren, en gang han ikke hadde mulighet til å møte i spørretimen. Så vidt jeg husker, er det nettopp det som nå skjer, at det blir flere fengselsplasser som er spesielt tilpasset kvinner, gjennom det arbeidet som Justis- og beredskapsdepartementet gjør. Men der har også representanten mulighet til å gå tilbake og se på referatet fra en tidligere spørretime, så vil hun få et mer nøyaktig svar på det.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2017-02-22:
«Universitetssykehuset Nord-Norge søkte i 2013 om å få ta i bruk den såkalte NIPT-testen for å stille mer presis diagnose til kvinner som får tilbud om fosterdiagnostikk. Med den vil færre trenge å få utført morkake- og fostervannsprøver som kan føre til skader og spontanabort. Vil statsråden følge de faglige anbefalingene fra Helsedirektoratet og Bioteknologirådet om å innføre NIPT, eller overholde samarbeidsavtalen med Kristelig Folkeparti og Venstre som slår fast at regjeringen i denne perioden fortsatt skal forby NIPT-prøve?»
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2017-02-22:
I dag tilbys om lag 4 000 gravide en såkalt KUB-test, og av disse får ca. 600 tilbud om fostervannsprøve, noe som innebærer en liten risiko for spontanabort. For de kvinnene det gjelder, vil månedene det tar før regjeringen ganske sikkert lander på det samme som fagmiljøet – eller det er jo opp til statsråden, som han selv har presisert – bety enormt mye. Det står om liv og helse og om ekstra trygghet som vi kan tilby kvinner i en sårbar situasjon. Slik jeg forstår statsråden i hans svar, oppfatter han ikke samarbeidsavtalen med støttepartiene som begrensende for de kvinnene som i dag allerede har dette tilbudet gjennom en såkalt KUB-test. Har jeg forstått statsråden riktig?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2017-02-22:
Det høres ikke ut for meg som om jeg er veldig uenig med statsråden. Men det er klart at de kvinnene som dette gjelder, venter på en slik avgjørelse. Jeg mener det er relevant om dette er et politisk spørsmål, nemlig at det går langs aksen til det regjeringspartiene har blitt enige med Kristelig Folkeparti og Venstre om, eller om det er en faglig vurdering som helseministeren tar som øverste ansvarlige for helsetjenesten. Det mener jeg er en legitim avgrensning. Hvis det er slik at man føler seg bundet av samarbeidsavtalen i dette spørsmålet, synes jeg det er noe som norske kvinner har rett til å vite.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2017-02-22:
«En trygg opplevelse av barseltiden har stor betydning for helse, relasjonen mor-barn og hele familiesituasjonen. Mestringsevnen påvirkes av helse, arbeidssituasjon, nettverk, økonomi, utdanning og levemåte. Vi får tilbakemelding på at det går tregt med å få på plass en god barselomsorg basert på de faglige retningslinjene til Helsedirektoratet. Hvorfor gjør ikke regjeringen mer for å følge opp dette arbeidet?»
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2017-02-22:
Jeg takker for svaret. Når man er ute av sykehuset og kommer hjem med barnet, opplever mange at det kan være vanskelig å få hverdagen til å fungere, og trenger litt starthjelp. Ifølge et innlegg som Ammehjelpen skrev i fjor høst, opplever de nå en eksplosiv økning i antall henvendelser og flere kompliserte saker. De undersøkte og fant ut at bare 11 pst. av kvinnene i Norge bor i en kommune som tilbyr hjemmebesøk av jordmor, i tråd med retningslinjene. Det betyr at altfor mange ikke får den hjelpen som de burde fått, til tross for at det står i regjeringserklæringen fra 2013 at jordmortilbudet i kommunene skal bygges ut, og til tross for at helseministerens egne partifeller i merknads form i fjor sa at jordmordekningen i kommunene er for lav. Noe av årsaken er nok at dette ikke er prioritert høyt nok, og vi hører at arbeidet går for tregt. Hvilke ytterligere grep vil statsråden ta for å sørge for at dette kommer raskere på plass, slik at de kvinnene og de familiene som i dag opplever problemer, skal slippe å gjøre det?
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2017-02-22:
Jeg tror helseministeren var inne på en av utfordringene her: jordmorkapasiteten i kommunene. I sitt første svar peker han på behovet for nye løsninger lokalt. En utfordring med oppfølgingen er at antallet jordmødre ikke har økt. Det er mangel på jordmødre, det utdannes for få, for få jobber som jordmødre både på sykehus og i kommunehelsetjenesten og for få jordmødre har heltidsstilling. Dette kunne man forbedret ved å tenke litt utenfor boksen, f.eks. ved at jordmødre ble ansatt i 100 pst.-stillinger i en kombinasjon mellom sykehus og kommune, slik at jordmødre får helhet i sin dag, og at de fødende får bedre oppfølging og oftere av den samme jordmoren, både under og etter fødselen. Det krever imidlertid samarbeid mellom foretak og sykehus på den ene siden og kommunen på den andre, fleksibilitet og gode budsjetter. Vil statsråden gjøre noe for å få til samarbeid mellom kommunene og sykehusene for å få flere jordmødre i hele stillinger?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2017-02-22:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «I et spørretimespørsmål 25. mai i fjor spurte jeg helseministeren hvilke tiltak han vil sette inn for at vi med dagens CT-screening tidligst mulig kan oppdage og behandle lungekreft blant tidligere asbestarbeidere. Statsråden viste til et samarbeid med Arbeidstilsynet, LO og NHO Norsk Industri og at det skulle komme en sluttrapport innen utgangen av 2016. I denne risikogruppa rammes 200–400 av lungekreft årlig, og det haster å komme med bedre tiltak. Hva er status i arbeidet med å gi bedre oppfølging av asbesteksponerte?»
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2017-02-22:
Jeg takker for svaret. Dette er en gruppe som har viet livet til å bygge landet. Det er arbeidstakere som har vært bygningsarbeidere, rørleggere, snekkere, murere, vaktmestere osv. og nå er godt opp i årene, de aller fleste i pensjonsalder. Det er ikke kravstore mennesker, derfor bør vi desto mer føle ansvar for å støtte eller pushe saken deres – få en framdrift. Jeg må si at det er få saker som er så livsviktige og haster så mye. Som statsråden svarte meg forrige gang, er det opptil 350 dødsfall i Norge som er relatert til asbesteksponering. Det kom en italiensk rapport, presentert i oktober 2016, som viste at det var 80 pst. reduksjon av lungekreft blant asbesteksponerte ved tidlig CT-screening av den gruppen. Synes statsråden at disse utsettelsene er faglig godt nok begrunnet?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2017-02-22:
Takk også for oppfølgingssvaret. Denne gruppen har jo rettigheter i henhold til arbeidsmiljøloven og asbestforskriften – og også EUs asbestforskrift. Det stiller seg annerledes enn generell screening av andre mulige risikogrupper i samfunnet. De har rettigheter og er en høyrisikogruppe når det gjelder lungekreft. Når de har rett til undersøkelse med den best tilgjengelige teknologi – statsråden var også inne på det i svaret 25. mai i fjor – har jeg problem med å forstå at det kan være en reell faglig diskusjon om CT-screening er en bedre teknologi enn røntgen, og også om det ikke for en slik høyrisikogruppe – med så mange som rammes av lungekreft – er store fordeler ved å gjøre undersøkelsene, framfor de negative konsekvensene som statsråden er inne på. Dette har vært en faglig diskusjon i helsemiljøene i alle år. Jeg vil spørre om statsråden deler min utålmodighet.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2017-02-22:
«Regjeringspartiet Høyre lytter hverken til eget kvinneforum, folket eller Bioteknologirådet i saken om å tillate eggdonasjon. Som så ofte før bremser Høyre for likestilling og for teknologiutviklingen. Redusert pappaperm, reservasjonsrett og nå eggdonasjon. Rekken av saker som begrenser kvinners rettigheter og privatiserer spørsmålet om likestilling begynner å bli lang. Hvorfor vil ikke statsråden åpne for å tillate eggdonasjon, og slik sørge for at kvinner og menn har like rettigheter?»
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2017-02-22:
Veldig mange land som vi kunne like å sammenligne oss med, og som har samme type etiske og moralske grunnforankring som Norge, tillater i dag eggdonasjon. Så riktig så vanskelig som statsråden her skal gjøre det til, kan jeg ikke være enig i at det er. Jeg ser ikke det store etiske dilemmaet i dette. Men så er jeg i stuss, for jeg har lest at statsråden har sagt før at det skapes en ny dimensjon ved at én kvinne stiller egg til disposisjon, en annen kvinne føder barnet. I dag har man kvinner som adopterer barn. Da har de en biologisk mor til sitt barn. Her har vi en situasjon med en kvinne som får et barn som har en annen biologisk/genetisk mor, og som hun i tillegg har født selv. Hvorfor skulle dette skape en vanskeligere situasjon? Eller skaper det en lettere situasjon? Statsråden sier bare at det skaper en situasjon. Jeg er litt interessert i å komme til bunns i dette: Hvordan mener han egentlig at denne situasjonen er? Er den bra, er den dårlig?
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2017-02-22:
Dette er en harsk beskjed fra statsråden til mange av våre europeiske naboer, men la det ligge. Jeg vil gjerne komme til bunns i påstanden fra statsråden om at det skapes en helt ny dimensjon, situasjon, ved at en kvinne får bruke egget, arvematerialet, til en annen kvinne. Så føder hun dette barnet, bringer det til verden. Statsråden sier at da har barnet en biologisk tilknytning til to mødre. Er det dårlig? Er det bedre? Er det eventuelt dårligere enn det at kvinner velger å adoptere et barn som de ikke har noen genetisk tilknytning til, men fullt ut er mor for? At en mor får lov til å bruke en annen kvinnes arvemateriale, men har en biologisk tilknytning til barnet – slik statsråden sier det – er det vanskeligere, eller er det dårligere? Jeg blir ikke helt klok på hva statsråden egentlig mener om det.
Lise Solveig Wiik (Arbeiderpartiet), 2017-02-22:
«Sivilombudsmannen og Likestillingsombudet har uttrykt bekymring for kvinners situasjon i fengsel. Forskning og undersøkelser viser at mange kvinner har store helseutfordringer. Alvorlige volds- og overgrepstraumer forekommer ofte, men kvinnene får ikke behandling for sine alvorlige traumer. Arbeiderpartiet har, i motsetning til regjeringen, prioritert midler til kvinners helse i våre budsjetter. Hvorfor prioriterer ikke regjeringen helsetilbudet til kvinner i fengsel, selv om det vil kunne bidra til bedre rehabilitering?»
Lise Solveig Wiik (Arbeiderpartiet), 2017-02-22:
Jeg takker statsråden for svaret, og jeg hører at statsråden er opptatt av problematikken. Det gleder meg. Det er også slik at soningsforholdene for kvinner i fengsel skaper og utløser helseplager, fordi de har vanskeligere soningsforhold enn menn, som statsråden riktig peker på. Rapporten fra Sivilombudsmannen, som statsråden også viste til, gir alarmerende informasjon. Jeg vil bare sitere noen av funnene der: «Flere kvinnefengsler er lokalisert i gamle og uegnede bygninger. Mange kvinner har et betraktelig dårligere tilbud enn menn når det gjelder uteområder og tilbud om fysisk aktivitet. Kvinner har gjennomgående dårligere tilgang til reell arbeidstrening enn det menn har.(…) Kvinner i fengsel har dårligere tilbud om rusmestring sammenlignet med menn.» (…) Dette betyr at kvinner utvikler ekstraplager når de er i soning. Da blir mitt spørsmål til statsråden: I lys av denne kunnskapen, ser statsråden det nødvendig med strukturelle endringer for å ivareta kvinners helse under soning på en bedre måte i dag? Jeg er klar over, president, at dette kanskje hører til et annet departement, men det er samme regjering.
Lise Solveig Wiik (Arbeiderpartiet), 2017-02-22:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg vil trekke fram et problemområde til fra den samme rapporten. Kvinner som sitter i blandede fengsler, har økt risiko for uønsket oppmerksomhet eller seksuell trakassering fra mannlige innsatte. Dette er en kjent problemstilling. Da er mitt korte spørsmål: Ser statsråden behovet for å etablere egne fengsler tilpasset kvinner i tillegg til de få vi har i dag?
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2017-02-22:
«I kriteriene for blant annet å få Krigsmedaljen er det et krav om innsats langt utover det man kan forvente. Det er stilt strenge krav til dokumentasjon for å få Krigsmedaljen. På Altagård har vi et minnesmerke med navn på de soldater som ga sitt liv for å forsvare Norges frihet. Tilsvarende minnesmerker finner vi over det ganske land. Hvorfor er ikke det å gi sitt liv i kampen for landets frihet en god nok dokumentasjon på en innsats som burde vurderes som langt over det en kan forvente?»
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2017-02-22:
Svaret er nok som forventet. Det er nærliggende å tro at de 1 300 personene som er spilt inn, bl.a. på oppfordring fra statsråden, som ga livet for Norges frihet, hadde fortjent en krigsmedalje – noe utover bare å få gode ord. Ifølge statsrådens svar er det nærliggende å forstå det slik at byråkratiske hensyn vektlegges som viktigere enn forventningen fra tusener av etterlatte og andre om at den uretten som er gjort overfor deres innsats under annen verdenskrig, endelig skulle rettes opp. Men den gang ei – den innsatsen ble ikke vurdert som god nok. I mitt spørsmål har jeg nevnt de falne i Alta bataljon. Jeg kunne ha nevnt Trønderbataljonen, de som falt på Hopseidet, partisanene i Øst-Finnmark, Osvald-gruppen her i Oslo – alle de fortjener og hadde fortjent mer enn ord. Hvorfor statsråden velger å gjøre det hun gjør, er uforståelig. Argumentasjonen som brukes i det offentlige rom, er for mange ikke troverdig. At mange velger å karakterisere statsrådens beslutning som pinlig, flau og skammelig, forstår jeg godt. Tar statsråden denne kritikken til seg?
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2017-02-22:
Jeg hører hva statsråden sier. Men det som mange føler har skjedd i denne saken, er at fra å vurdere deres innsats har dette etter hvert blitt et bokprosjekt, der man ser at det ikke bare er den ene boken som skal skrives, men at også en ny bok skal komme ut etter hvert – med andre ord synes jeg at dette har gått fra å vurdere innsats til å bli et kommersielt prosjekt. Det er mange som reagerer på denne måten – at noen få historikere har fått en eksklusiv tilgang til all informasjon om bl.a. det 1 300 mennesker har vært med på å bringe inn. Og for at de skal få tilgang til den informasjonen, må de vær så god stille seg opp i en kø på en bokhandel og kjøpe boken. Det er mange som føler at dette er en dreining og en endring av et mandat, som er gitt fra bl.a. nevnte prosjekt da det startet opp, som en synes det er vanskelig å forstå. Jeg lurer på om statsråden forstår at det er ganske mange som føler en harme når man ser dreiningen i prosjektet.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-02-22:
Et stort antall kvinner og menn deltok i aktiv motstand i de fem mørke krigsårene. Mange av dem var under kontinuerlig trussel om dødsstraff. Over 44 000 nordmenn ble arrestert og satt i fangenskap, og mellom 10 000 og 11 000 mennesker mistet livet som følge av krigshandlinger. Alle som kjempet for frihet den gang, fortjener vår anerkjennelse, respekt og takknemlighet, uavhengig av om de deltok på militær eller sivil side. Ofte var det vanlige menneskers modige handlinger som var forutsetningen for at militær innsats kunne finne sted. Likevel var det veldig mange former for motstandsarbeid som falt utenfor kriteriene for å få en krigsdekorasjon. Det var ikke nok å ha gitt sitt liv i kampen for landets frihet. Det å kjempe og om nødvendig falle var – og er – noe landet krevde av alle vernepliktige kvinner og menn. I fredsdagene våren 1945 ble statuttene for Krigsmedaljen endret, sånn at den kunne tildeles post mortem til nordmenn og utlendinger som hadde kjempet i de norske styrkene og handelsflåten og falt for Norges sak. Den som skulle dekoreres post mortem, måtte ha utført en handling eller handlinger som alene ville ført til dekorering før vedkommende døde – for å dekorere post mortem betyr jo bare at dekorasjonen tildeles etter dødstidspunktet. Sånn som statuttene ble praktisert, måtte den enkelte kandidat i tillegg oppfylle en rekke kriterier. Det måtte f.eks. være direkte årsakssammenheng mellom militær innsats og død, den falne måtte ha pårørende i live, og de pårørende måtte oppfylle et verdighetskriterium som ble satt den gangen. Det er anslått at ca. 4 500 er tildelt Krigsmedaljen post mortem for å kjempe og falle for Norges sak. Det totale antall nordmenn som døde, var som sagt mellom 10 000 og 11 000. Det betyr at myndighetene den gangen var relativt rause i sine tildelinger, selv om langt fra alle fikk dekorasjon. Dekorasjonspraksisen den gangen er jo historie. Den kan analyseres, den kan beskrives, og den kan til og med kritiseres, men det er vanskelig å endre den. En krigsdekorasjon er et av veldig mange uttrykk for anerkjennelse for innsats under krigen. Regjeringa har ønsket å hedre og gi anerkjennelse bredere også. Vi innførte i 2015 regjeringas minnemedalje for sivil og militær innsats under annen verdenskrig. Det er nå snart 1 100 personer som har fått denne minnemedaljen, og den viderefører vi. En av de foreløpig siste som fikk den, var Rasmus Utsi i Porsanger, som fikk den 7. februar. Så er også frigjørings- og veterandagen 8. mai en av de viktigste arenaene samfunnet har for å markere nettopp den anerkjennelsen og takknemligheten vi som nasjon føler, og det gjelder overfor både eldre og yngre veteraner. I tillegg støtter regjeringa, som representanten er godt kjent med, både forskningsprogrammer, minnesmerker, minnedager, utstillinger og en lang rekke andre uttrykk for anerkjennelse av krigens ofre, og det er en praksis vi kommer til å fortsette med.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-02-22:
Det var jo voldsomt. For det første har det aldri vært noen garanti for at man kom til å dekorere det som ble sendt inn av navn, og det er heller ikke gitt at det var begått en urett. Det var jo nettopp det historikerprosjektet, som ble satt ned under Arbeiderpartiets regjeringstid, skulle se på. De har gjennom den boka som jeg nettopp nå ga representanten, også pekt tydelig på at dekorasjonspraksisen ikke gir grunnlag for å si at det var systematiske forskjeller. Det er ikke byråkratiske hensyn som ligger til grunn, det er vurderinger av hva som var praksis den gangen. At man eventuelt i dag skulle gå inn og endre på en praksis som hadde sin begrunnelse i forhold i samtida, mener jeg historiefaglig sett er etisk tvilsomt. Det er jo derfor vi har gjort denne grundige vurderingen. Så til Alta bataljon: De falne soldatene som kjempet ved Narvik, ble tildelt Krigsmedaljen post mortem for å kjempe og falle for Norges sak, hvis de oppfylte kriteriene. De falne fra Alta bataljon ble tildelt Krigsmedaljen post mortem for å kjempe og falle for Norges sak, på lik linje med andre falne.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-02-22:
Dette syns jeg var en helt urimelig kritikk. For det første ble historikerprosjektet ikke nødvendigvis nedsatt for å se på individuelle dekorasjoner, men for å se på om det var skjevheter i den systematiske tildelingen av dekorasjoner. Så ba historikerprosjektet og jeg om å få inn ytterligere navn dersom det var informasjon som historikerprosjektet ikke satt på, som kunne danne grunnlag, men det var allikevel ikke noen garanti for at det kunne danne grunnlag for dekorasjoner med de tre høyeste medaljene. Så mener jeg at det ville være veldig rart hvis alt det arbeidet historikerprosjektet har gjort gjennom fem år, ikke skulle samles mellom to permer og gjøres tilgjengelig for offentligheten. I disse dager sitter jeg og signerer flere hundre brev til alle dem som har sendt inn navn på personer som de mener hadde fortjent en dekorasjon. De får boka. Det kommer også til å bli gitt ut en bok hvor vi nettopp løfter fram historiene til alle de personene som det har blitt sendt inn navn på, men som ikke nødvendigvis kvalifiserte til dekorasjoner med de tre høyest hengende valørene. Det mener jeg er en god måte å bidra til å bringe historien videre på.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-02-22:
Engasjementet rundt Andøya er stort, og det er forståelig. Det er klart det har konsekvenser for befolkningen på Andøya at flybasen skal legges ned. Imidlertid har engasjementet også gitt et unyansert og uriktig bilde i mange sammenhenger og ofte i så høyt tempo at det har vært vanskelig å korrigere alt samtidig. Jeg tror derfor det er nødvendig å minne om følgende først: Spørsmålet om tverrvindbanen på Andøya er bare relevant dersom det skulle vært kampfly på Andøya. Kampfly er sårbare for vind fra sida, særlig når de tar av og lander med våpenlast. Vindproblematikk og kostnadene ved å bygge ut tverrvindbanen på Andøya var en av årsakene til at en beredskapsbase for QRA-operasjoner ble lagt til Evenes, men det valget ble tatt i forbindelse med behandlingen av den forrige langtidsplanen for forsvarssektoren. Den ble lagt fram da Navarsete selv satt i regjering. En grundig gjennomgang av alle forhold, både operative, tekniske og økonomiske, som vi har gjort i forbindelse med den nye langtidsplanen, bekrefter at Evenes var det riktige valget for QRA-beredskap. Oppdaterte beregninger som også ivaretar erfaringer fra utbyggingen på Ørland, viser at det ville blitt enda dyrere enn først antatt å bygge ut Andøya til dette formålet. Dette spørsmålet om kostnadene for en tverrvindbane på Andøya er derfor ikke relevant for den valgte løsningen som ligger i langtidsplanen. Jeg anbefaler for så vidt representanten Navarsete ikke å legge opp til omkamp om sin egen regjerings beslutning fra 2011. Så konkret til spørsmålet: Samferdselsministeren har opplyst at en flytting av Bodø lufthavn, inkludert banesystem, navigasjonsanlegg, terminalbygg og nødvendige driftsfasiliteter fra Avinors virksomhet, i en rapport fra Avinor til departementet i desember 2016 er anslått til å koste mellom 4,5 og 5 mrd. kr, ikke medregnet byggelånsrente. Men i kostnadene inngår ikke opprydding av miljøforurensning, kostnader til fjerning av Forsvarets infrastruktur og bebyggelse. Veier og teknisk infrastruktur utenfor lufthavnens område er heller ikke inkludert. Slike tiltak vil eventuelt komme i tillegg. Det finansieres av andre, og det er årsaken, av f.eks. flyselskaper, oljeselskaper, veimyndigheter osv. Rapporten til Avinor benytter derfor litt andre forutsetninger enn det man kan legge inn for bygging av en flybase sammenliknet med en sivil base. Hadde man valgt Andøya som QRA-base i 2011, ville tverrvindbanen måtte forlenges med omtrent 1 000 meter for å tilfredsstille NATO-kravene. Det er ikke noen grunn til å så tvil om de kostnadstallene som kom fram i Avinors rapport, men jeg vil likevel poengtere det jeg nettopp sa, at det er vanskelig å sammenlikne utregning av disse tallene for en sivil flyplass med tallene for en militær flyplass, og det rapporten selv sier, som er vanlig på et så tidlig tidspunkt i prosessen, er at tallene er beheftet med betydelig usikkerhet, og at et endelig kostnadsoverslag for bygging av en ny lufthavn i Bodø vil først foreligge etter fullført forprosjekt, anslagsvis 2019/2020.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-02-22:
Her har nok Andøyposten ikke tatt med hele konteksten i det statssekretæren sa. Det er ikke aktuelt å forlenge rullebanen på Evenes. Den er allerede blant Norges lengste, på 2 800 meter, og det er ikke noe behov for å forlenge den rullebanen. Det har statssekretæren oppklart i et innlegg i Andøyposten nettopp fordi dette ble tatt ut av kontekst, og det har aldri vært aktuelt – og det ligger heller ikke inne i beregningene – å gjøre forlengelser av rullebanen på Evenes.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-02-22:
Det komiteen sier, er at dersom det framkommer vesentlige endringer i beslutningsgrunnlaget, kommer regjeringa tilbake til Stortinget med en oppdatering. Det er en enstemmig komitémerknad, og det skulle også bare mangle. Det gjør en regjering alltid. Det står videre at regjeringa selvfølgelig i forbindelse med Prop. 1 S til høsten vil orientere om den videre framdriften og utviklingen av arbeidet med vedtakene i innstillinga. Vi har ingen indikasjoner på at det skulle være endringer av en slik karakter i det beslutningsgrunnlaget som nå foreligger. Vi holder nå på å gjennomføre en konseptvalgutredning på Evenes som skal pågå dette året, for å detaljere ting som f.eks. hvor ulike bygg og fasiliteter skal ligge, for å kunne utnytte den eksisterende infrastrukturen best mulig. Jeg besøkte nylig Evenes for å se på anlegget igjen og for å se på alle de gjenbruksmulighetene som er der. Jeg er helt trygg på at vi får en god base for både maritime patruljefly og kampfly når basen står ferdig.
Christian Tynning Bjørnø (Arbeiderpartiet), 2017-02-22:
«Det er en stor utfordring å skaffe nok lærere av flere kjønn til den norske skolen. Særlig er det svært få mannlige søkere til grunnskolelærerutdanningene for 1.-7. trinn, og i 2015 var under 1 av 5 av de søkerne som møtte opp på landsbasis, menn. Derfor er det også klasser på lærerutdanningen i dag som kan bestå av bare kvinner. Hva mener statsråden om dette, og hva er regjeringens løsninger for å sikre en bedre balansert lærerutdanning som i større grad speiler samfunnet vårt?»
Christian Tynning Bjørnø (Arbeiderpartiet), 2017-02-22:
Statsråden var inne på det: Kun 25 pst. av alle lærere som jobber i grunnskolen, er menn – altså hver fjerde lærer. Vi må sørge for at disse har lyst til å bli i skolen. Lærerne som begynte på lærerutdanningen i år, skal forhåpentligvis jobbe i skolen i mange, mange år framover. Det vil si at kjønnsbalansen kommer til å være skjev også i ganske mange år fram i tid hvis det ikke settes inn sterkere tiltak enn det statsråden var inne på. Har statsråden noen tanker om hva som skal til for å holde på de mennene som allerede jobber i skolen?