Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2003-04-29:
Ingen bruker mobiltelefon mer enn nordmenn. Utbredelsen av mobiltelefoni i Norge er på nærmere 80 pst., og forbruket av mobiltjenester er av det høyeste i internasjonal sammenheng. For de aller fleste av oss er mobiltelefonen blitt et nyttig hjelpemiddel i hverdagen – enten det er for å være tilgjengelig der man før ikke var mulig å få tak i, eller det handler om å sende tekstmeldinger til venner og familie eller levere selvangivelsen på SMS. At vi har hatt denne teknologien tilgjengelig for folk flest, til en lav pris over hele landet, har gjort det mulig for nordmenn å nyttiggjøre seg denne nye teknologien på en positiv måte. Mobiltelefonens inntreden har sannsynligvis gjort nordmenns hverdag enklere, men kanskje også mer hektisk. Med mobiltelefonens inntog har også telepolitikken blitt viktigere. Det er viktig at vi politikere legger best mulig til rette for at Norge fortsatt skal være ledende når det gjelder bruk av mobiltelefonteknologi og utvikling av nye tjenester. En forutsetning for at den positive utviklingen skal fortsette, er at mobilmarkedet gir likeverdige og lave priser over hele landet og et godt tilbud overalt. Skal vi lykkes med dette, må vi få til virksom konkurranse i mobilmarkedet. I dag er ikke konkurransen tilfredsstillende. Det er grunn til å ta på alvor at Post- og teletilsynet i sin vurdering til Samferdselsdepartementet fastslår at det ikke er virksom konkurranse på mobilområdet. Selv om NetCom representerer en vital konkurrent til Telenor, og denne konkurransen har bidratt til mye positivt i det norske markedet, kommer vi ikke bort fra at det i Norge i dag dreier seg om et duopol. De to er alene om å ha egne landsdekkende nett og har en samlet markedsandel på 90 pst. Det må derfor være en opplagt målsetting å legge til rette for økt konkurranse både når det gjelder infrastruktur og tjenesteproduksjon. Rammebetingelser som skaper virksom konkurranse, vil bidra til å sikre alle i landet grunnleggende og kvalitativt gode tjenester til lave priser. Et slikt tiltak for å styrke konkurransen i markedet er å pålegge mobilnettselskaper med sterk markedsstilling å gi tilgang til virtuelle operatører. Sist spørsmålet om tilgang for virtuelle operatører var oppe til vurdering, i St. meld. nr. 24 for 1999-2000, sa Kristelig Folkeparti nei til å pålegge tilbydere med sterk markedsstilling å åpne for slik konkurranse. Vi er nå enig med en samlet komite, som slutter seg til Regjeringens forslag om et slikt pålegg. Tilgang for virtuelle operatører vil gi forbrukerne økt handlefrihet og nye tjenester. Men det er samtidig, etter Kristelig Folkepartis mening, viktig at prisen for tilgang på nettoperatørenes infrastruktur reflekterer netteiernes faktiske kostnader knyttet til utbygging og drift av nettet, slik at vi ikke slår beina under incitamentet til å investere i eksisterende og nye nett. Men selv om det er ønskelig med større konkurranse på infrastruktursiden, er også videreselgere, tjenesteleverandører og virtuelle operatører en viktig del av mangfoldet i mobilmarkedet, og disse vil bidra til nyskaping og økt konkurranse. Utbygging av tredje generasjons mobilnett, UMTS, i Norge er en viktig forutsetning dersom vi fortsatt skal ligge i front når det gjelder bruk og utvikling av mobiltelefonteknologi her til lands. Stortinget vedtok som kjent å utlyse fire UMTS-konsesjoner under behandlingen av St.meld. nr. 24 for 1999-2000, men telekommunikasjonsindustrien har siden dette møtt store problemer så vel nasjonalt som internasjonalt, og UMTS-utbyggingen er blitt forsinket i forhold til det som opprinnelig var planlagt. To av konsesjonene er dessuten levert tilbake. Det var derfor nødvendig av departementet å foreta en ny vurdering av hva som skulle gjøres med de to ledige lisensene, og se på hvilke tiltak som kunne stimulere utbyggingstakten og redusere kostnadene ved utbyggingen av UMTS-nett. Det er selvsagt beklagelig at det er nødvendig å redusere kravene til dekningsgrad og utbyggingshastighet for å gjøre det interessant for nye operatører å by på konsesjoner. Det betyr ikke at Kristelig Folkeparti og flertallet i komiteen har gått bort fra ønsket om å kunne tilby rimelige og gode teletjenester over hele landet. Det betyr rett og slett at man forholder seg til realitetene slik de er, og ikke stiller krav som ville vært ensbetydende med ingen utbygging av de ledige lisensene i det hele tatt. Det er viktig for Kristelig Folkeparti at UMTS-teknologien skal være tilgjengelig i alle deler av landet, men det betyr ikke nødvendigvis at det må stilles krav til utbygging av fire UMTS-nett i alle deler av landet. Kristelig Folkeparti er glad for at Regjeringen foreslår å ta i bruk nettverksdeling for å redusere investeringskostnadene i UMTS-nettene. Dette gjør at Telenor Mobil og NetCom kan oppfylle sine landsdekkende dekningsforpliktelser til en lavere pris. Nettverksdeling har fått bred tilslutning i komiteen. Kristelig Folkeparti er skuffet over at flertallet, bestående av Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Sosialistisk Venstreparti – for øvrig en stadig vanligere allianse i denne sal – ikke ønsker å sette noen minstepris når de to ledige UMTS-konsesjonene skal ut på auksjon. Det er bred enighet om å stimulere utbyggingstakten og redusere kostnadene ved utbygging, men det er opplagt at det oppleves urettferdig for de aktørene som allerede har betalt en minstepris, når nye operatører slippes til uten at de har vært nødt til å betale samme prisen. Dette er ikke etter mitt skjønn en ryddig næringspolitikk. La meg føye til her at da de tidligere konsesjonene ble utlyst, var ikke utstyr på plass, og man kan skjønne de problemene som oppstod. I dag er utstyret på plass, og de nye som eventuelt skal få tildelt disse konsesjonene mer eller mindre gratis, har en fordel ved at de kan gå i gang med en gang. Samtidig ønsker ikke det samme flertallet at Telenor og NetCom skal betale kompensasjon til staten for utsettelsen av utbyggingen av UMTS-nettet med 15 måneder, selv om denne utsettelsen sannsynligvis vil gi en betydelig økonomisk gevinst for de samme selskapene, som står rimelig sterkt i det norske markedet. Arbeiderpartiet sier sammen med Kristelig Folkeparti, Høyre og Senterpartiet i de innledende merknadene at et av de viktigste bidragene til en positiv næringsutvikling på mobilområdet er en stram finanspolitikk. Samtidig skriver Teleavisen på lederplass: «Selskaper som NetCom, Tele2 og Telenor tjener milliardbeløp årlig og har solid og god inntjening.» Da er mitt spørsmål: Mener ikke Arbeiderpartiet og SV at det ville være riktig at også denne sektoren bidrog til den samme stramme finanspolitikken? Jeg vil avslutningsvis få kommentere de to Dokument nr. 8-forslagene som Fremskrittspartiet har levert inn. Jeg er glad for at komiteflertallet har vendt tommelen ned for begge. Forslagene innbyr til en lemfeldig behandling av viktige spørsmål, og ikke minst forslaget vedrørende Teletopia vitner om at Fremskrittspartiet er mer opptatt av å skåre billige politiske poeng enn å følge spillereglene innenfor teleområdet. I Dokument nr. 8:17 reiser Fremskrittspartiet i og for seg mange interessante problemstillinger, men disse problemstillingene vil Stortinget få full mulighet til å komme tilbake til gjennom ymse varslede framlegg fra Regjeringen. Kristelig Folkeparti ser fram til debatten omkring disse spørsmålene, basert på grundige framlegg fra ulike departementer. Til slutt: Samferdselsministeren har sagt at samferdselspolitikk handler om å gjøre livet enklere for folk. Det er jeg enig i. Gjennom en klok telepolitikk, der vi legger til rette for innovasjon, nyskaping og et godt tjenestetilbud til lave priser over hele landet, vil vi utvilsomt gjøre livet enklere for folk flest.