Ingunn Gjerstad (Sosialistisk Venstreparti), 2014-01-16:
Som folkevalgt SV-er og fagorganisert gleder det meg at representanten Christoffersen løfter reiselivets arbeidsvilkår i dag, i fortsettelsen av den rød-grønne regjeringens arbeid med dette. Det er privat og offentlig tjenesteyting vi har aller mest av nasjonalt og internasjonalt. Det er der folk flest jobber og gjør arbeid som skaper glede og trivsel for andre, på land, til havs og i lufta. Selv drømte jeg om å bli flyvertinne, som det het den gangen, men havnet i hotellnæringen, tok fagbrev som resepsjonist og trivdes blant reisende gjester i 17 år. Min arbeidsgiver ga oss tillit, ansvar og medbestemmelse i et godt partsforhold. Det er nemlig sånn at yrker med service sent og tidlig også må ha respekt og verdighet. Slike yrker kan og bør være givende og til å leve av. Nå arbeider jeg på kontor med kjernetid og fleksibilitet. Og når en har prøvd begge deler, ser en milevis forskjell på slikt arbeid og skift med stemplingsur. Men utviklingen i drømmeyrket mitt skremmer. Interpellanten har gitt oss gode beskrivelser av en næring på ville veier, og NRK meldte om kabinansatte med en grunnlønn tilsvarende 2 850 norske kroner i fjor. Og da går man 10 km for å kjøpe mat når man lander på Gardermoen. Arbeidsmiljøet trues, sikkerheten likeså. Fra 1. mars i fjor måtte SAS innføre nye arbeidstider for de kabinansatte, og mange har sluttet. En undersøkelse i 2012 viste at kun 42 pst. mente at de klarte å balansere fritid og arbeidstid der. Statsråden tok opp konkurransen og priskampen. Jeg vil heller ikke tilbake til den tiden da bare de mest bemidlede kunne ha råd til å fly, men vi må kunne spørre oss om det er fornuftig at flyturer innenlands og enkelte turer utenlands kun skal koste 249 kr i et bærekraftig samfunn. Kanskje trenger en ikke fire ovale baltiske helger eller to Asia-turer årlig for å ta del i det gode liv. Kanskje kan en betale litt mer for å beholde rettferdige arbeidsvilkår og samtidig ta klimahensyn og bevare jorda vår, sånn at billettprisen kan gå litt opp. Vi skal nemlig ha økonomisk bærekraftige selskaper. Norwegians trafikkrapport viste heldigvis nylig en sterk vekst for selskapet, og de fyller flyene sine bedre. SAS hadde også litt vekst. Men vi ser at kapasiteten øker og inntektene per setekilometer går ned. Det har med den lave prisen å gjøre. Men det er veldig mange av oss som er villig til å betale litt mer og velge ut fra kvalitet og service, ikke bare ut fra pris. Så det er mitt håp at statsråden vil lytte til de ansatte gjennom deres aktive fagforeninger på feltet, og har som målsetting å respektere disse og tenke på deres verdighet, og ikke bare gjøre det billig for forbrukerne. Jeg håper også at luftfartens ulike yrkesgrupper finner sammen, f.eks. i et LO-forbund, slik de nå har drøftet. Da kan jo en av verdens sterkeste fagbevegelser, som har lagt grunnlaget for den norske modellen, være medeier i tariffavtalen, og flere hundre tusen kunne være med bak kampene deres når kapitalen ikke respekterer arbeidsfolk. Det er nemlig gjennom faglig organisering og kamp vi har utviklet en av verdens beste og mest rettferdige nasjoner. Den kampen fortsetter, men myndighetene har et ansvar for å hjelpe til, også vi som er folkevalgte. Vi må sette grenser for arbeidsgivers styringsrett og muligheter til å ta seg til rette. Det er derfor gledelig at samferdselsministeren har tatt et initiativ nå overfor EU for å ta dette arbeidet opp på et høyere nivå om luftfartens utfordringer. Som vi har hørt av Rotevatns innlegg her tidligere, er det i denne typen debatter vi skiller oss litt, vi på de ulike sidene i politikken, og skilnadene mellom oss trer tydeligere fram med hensyn til menneskesyn og respekt for arbeidsfolks rettigheter. Jeg håper at vi kan sette det hensynet veldig høyt her når vi går inn i det videre arbeidet. For min og SVs del er det å sikre et trygt arbeidsliv for den enkeltes økonomi og helse helt grunnleggende, nasjonalt så vel som internasjonalt, og vi vil følge med og spille på lag i den videre behandlingen av denne saken.