Erna Solberg (Høyre), 2009-11-26:
Stortinget er i dag samlet for å finne ut om to representanter blant de 86 rød-grønne representantene er mer opptatt av klima enn av avgiftsinntektene. Slik kunne man altså spissformulert hvordan hoveddelen av denne debatten går, men det er også den saken vi kommer til å få til slutt i kveld, når vi endelig ser hvordan det går med det forslaget vi har lagt opp til knyttet til biodiesel. Man kan stemme for hele Regjeringens budsjett, med unntak av én ting: Man kan sikre både arbeidsplassene og miljøet gjennom fortsatt avgiftsfritak på biodiesel. Men denne debatten dreier seg selvfølgelig om mer, og burde også dreie seg om mye mer. Jeg synes det er bra at finansministeren løfter blikket og ser fremover. Jeg mener at det er en jobb alle politikere har hele tiden: å være sikker på at hvert skritt vi går, er et skritt i retning av det samfunnet vi ønsker, og løsninger som bidrar til at våre barn opplever en like god eller bedre verden enn den vi har opplevd. Og det gjelder ikke bare våre barn, her i Norge, men også globalt. Derfor er det viktig å stille seg det kritiske spørsmålet: Er vi på riktig vei med de politikkgrepene som tas i dette budsjettet? Jeg tror også at vi må slå fast, som også Regjeringen gjør i nasjonalbudsjettet, at man tar feil skritt i dette budsjettet i forhold til generasjonsregnskapet. Man bruker mer enn det man klarer å spare for fremtiden. Man går feil. Generasjonsregnskapet går for andre år på rad i feil retning. Derfor er det også viktig å ta på alvor – og det kommer Høyre til å gjøre – signalene fra finansministeren om at vi må raskt ned igjen på en bærekraftig økonomisk utvikling, representert bl.a. med handlingsregelen. Men det er ikke, som vi sier i Bergen, «ett fett» hva du bruker de pengene du har, til. Mye av spørsmålet om hvorvidt du tar vare på samfunnet for neste generasjoner, dreier seg om innholdet i budsjettet – hva du satser på og hvilke områder du griper fatt i. Derfor mener vi at vi må gripe mer fatt i de tingene som løfter den langsiktige vekstevnen for vårt samfunn. Vi må ha bedre rammebetingelser for små og mellomstore bedrifter. Vi er nødt til å gjøre noe med skattetrykket for de bedriftene som er privateide. Skatten på arbeidsplassene stiger nå alvorlig, og dette kommer til å gjøre flere arbeidsplasser ulønnsomme og øke omstillingstakten. Vi må satse mer på kunnskap, innovasjon og nyskaping. Derfor er vi sterkt kritiske til at når Regjeringen bare tar vekk litt av pakken fra i sommer, velger de stort sett å ta vekk alt det som er rettet mot den delen av næringslivet som fortsatt sliter, nemlig eksportorienterte industrier. Så må vi satse på skole, kompetanse og utdanning. Vi må få gjort mer på samferdselssektoren. For vi har ti år fremover – de ti årene fra 2010 til 2020 – hvor det fortsatt vil være rom, både når det gjelder oljeinntekter og avkastning, før belastningene på utgiftspostene knyttet til de eldre kommer til å være så store at det er vanskelig å satse på vekstevnen fremover. Det andre vi er nødt til å gjøre i tillegg til å satse på vekstevnen i de tiltakene vi gjør, og som Høyre har lagt inn i sitt budsjett, er alvorlig å sørge for at den største utgiftsbomben nå reduseres – de største utfordringene for enkeltmenneskene i Norge – nemlig det store og voksende utenforskapet for mennesker som får trygd, men som ikke får lov til å bidra i samfunnet vårt sånn som de selv hadde ønsket. Derfor er vi nødt til å gjøre noe med sykelønn, og vi må gjøre noe med trygdesystemet. Derfor har vi også laget en rapport om en helhetlig strategi knyttet til hvordan vi kan ta fatt i og stoppe det store tilfanget av personer som blir sendt gjennom sykefraværssystemet og ut i uføretrygd. Vi er nødt til å gjøre mer enn bare å se på sykelønnsordningen. Vi må også se på hvordan vi får instrumentene innenfor sykelønnssystemet vårt til å fungere. Vi har en invitt til Arbeiderpartiet – gjerne til hele Regjeringen – om å diskutere dette nærmere også med oss, ikke bare med partene i arbeidslivet. Vi stiller opp for å gjøre noe med dette. Men det krever noe. Det krever f.eks. at man ser at en hovedutfordring er mangel på kompetanse blant mange når omstillingene skjer i arbeidslivet. Norge er et flott land, med høyt kostnadsnivå og høy produktivitet. Problemet er at de som ikke er produktive nok, de som ikke har god nok kompetanse, ramler raskt ut. Det er fint at ledigheten ikke har økt så mye, men det er et faresignal at i en periode med uro har sykefraværet likevel økt, og det er 16 000 flere årsverk som er på sykelønn i andre kvartal. Det kan være et signal om at sykelønn nå brukes til direkteovergang til uføretrygd, og at det ikke blir en arbeidsledighetsperiode. Oppgavene står foran oss. Jeg håper vi kan ta noen felles tak for å gjøre noe med dem.