trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Guri Melby (Venstre), 2021-11-25:
Det er ikke lenge siden vi var ute og drev valgkamp, og på bedriftsbesøk har jeg ofte opplevd at en av de viktigste tilbakemeldingene jeg får, er at dere ikke må rokke ved EØS-avtalen. EØS-avtalen er utrolig viktig for norsk næringsliv, og utenriksministeren presiserte også i sitt innlegg at hun var en sterk tilhenger av EØS-avtalen. Så har vi denne Hurdalsplattformen og den utredningen vi skal få rundt EØS, og der skal man innhente erfaringer fra land som ikke har denne typen tilknytning til EU. Tidligere i replikkrunden understreket utenriksministeren at dette skulle være en åpen utredning. Da antar jeg at et mulig utfall av en sånn utredning er en konklusjon om at man ikke lenger ønsker å ha EØS-avtalen, og at man heller vil erstatte det med andre avtaler, som handelsavtalen vi nå har med Storbritannia. Mener utenriksministeren at det er et mulig utfall?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2021-11-25:
Det er et litt underlig spørsmål – premisset for utredninger. Jeg er ikke så vant til at det er gjenstand for inkvisisjon i stortingssalen i forkant. Representanten vil få et bredt mandat for den utredningen når det legges fram. Jeg mener at den kritikken som her framføres, er veldig gjenkjennelig. Jeg mener at vi skal være åpne for diskusjoner om Europa. Og hvis vi ser tilbake på hva Høyres representanter sa forrige gang vi fremmet en slik utredning, var det kritikk langs de samme linjene. Jeg mener vi skal ha en åpen utredning, og så vil representanten få svar på hvordan utredningen er formulert, og hva som er mandatet for den, når det legges fram.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2021-11-25:
Jeg kan ikke presse polske bedrifter til å innføre norske lønns- og arbeidsvilkår. Det ligger fast. Jeg synes representanten har et poeng når det gjelder måten vi framfører kritikk på, men ikke i tilfellet Polen. Men rent generelt hjelper det ikke jo hardere man kritiserer og jo sterkere ord man bruker – da slår man ofte heller spikeren hardere inn. Men når det gjelder Polen, er jeg ikke helt enig i beskrivelsen av at de kommer etter oss. Ta f.eks. abortlovgivningen: Polen var et land som tillot abort før, men når det har blitt forbudt, ser vi ikke at dette er et område hvor de har sin kultur, sin historie, og at de etter hvert vil bli moderne. Vi ser heller store tilbakeskritt. Det ser vi også i spørsmålet om rettsstat. Så jeg mener at vi skal kombinere. Vi skal være prinsipielle, sterke og klare på viktige rettsprinsipper og i spørsmål om likestilling, kvinners rett til å bestemme over egen kropp og homofiles rettigheter, men det er viktig å framføre kritikk på en hensiktsmessig måte.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2021-11-25:
Det er vanskelig å gi et overordnet og prinsipielt svar på det store spørsmålet. Jeg mener at det er viktig at det internasjonale samfunn bl.a. gjennom Europarådet setter standarder i Europa. Noen ganger utfordrer jo det også oss på en positiv måte, så jeg er ikke imot at man har FN-komiteer som uttaler seg om ulike deler av det norske samfunnet. Den type kritikk tror jeg at ethvert samfunn får. Min oppgave er jo å balansere de rådene og den kritikken vi eventuelt får fra internasjonale organisasjoner, med det som er norske nasjonale interesser og å utvikle det som er handlingsrommet for Norge. Jeg er urolig når jeg ser at de to landene som gikk først i kampen for demokrati i Sentral-Europa, går i motsatt retning, og jeg mener det er veldig viktig at vi framfører en saklig kritikk mot at rettsstatsprinsipper undergraves i disse landene.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2021-11-25:
Til spørsmålet om norske skipsfartsinteresser: De har alltid vært veldig sterke og ofte ikke de samme når det gjelder internasjonal konkurranse som bl.a. USA og andre nærstående land, slik at her vil vi ta vare på norske interesser i norsk skipsfartspolitikk. Jeg mener helt grunnleggende at det som er Norges rolle i en del av disse internasjonale forhandlingene, er å finne fram til felles løsninger som vi er enige om. Den rollen vil Norge også ivareta i en slik sammenheng. Det er helt åpenbart at hvis dette markedet tar av, har Norge et veldig stort komparativt fortrinn. Vi har norske verft som ligger langt fremme i å utvikle ny teknologi. Det vil være viktig for Norge å ha et ganske enhetlig regelverk, både for å bidra til å redusere utslippene, og for å gi et større marked for norske skipsverft.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2021-11-25:
I den aktuelle situasjonen når det gjelder situasjonen i Hviterussland, som også har vært oppe her i stortingssalen, mener jeg at vi skal ivareta hensynet til de menneskene som er involvert, og som er blitt brukt i et kynisk spill av presidenten i Hviterussland. Derfor har vi, bl.a. i samarbeid med Litauen, bidratt til en del måltider og til senger, slik at migrantenes humanitære behov er ivaretatt. Vi gjør det samtidig med at vi skal håndheve en streng grensekontroll, for vi har ingen interesse av at sårbare mennesker blir brukt i et slikt spill. Derfor skal det også innføres nye sanksjoner fra EU, bl.a. rettet mot flyselskaper, som vi vil slutte oss til for å hindre denne trafikken hvor vi ser at mennesker utnyttes. Det viktigste vi gjør, er å bygge opp en solidaritetspott, som er på programmet til denne regjeringa, for å gi flyktningene mer hjelp, men også å bidra til et rettferdig kvotesystem, slik at de som har størst behov, skal få hjelp.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2021-11-25:
Som representanten sier, har dette spørsmålet ingenting med ACER-avtalen å gjøre. Det er mulig at representanten fra Rødt mener det, men dette er et spørsmål om norsk kraftpolitikk. Det er fattet en beslutning i denne salen om tilslutning til ACER, og det har ikke den betydningen som representanten fra Rødt til stadighet forsøker å framstille det som. Det ble også understreket i en dom at dette er en helt legitim avgjørelse om norsk tilslutning til ACER.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2021-11-25:
Når vi skal ha en åpen utredning, synes jeg det ville være veldig galt om jeg fra Stortingets talerstol – før vi har skrevet mandat, og før vi har oppnevnt utvalget – skal si hva jeg tror vil bli utfallet av en slik utredning. Det mener jeg ville være helt i strid med det oppdraget som en utredning skal ha. Å utelukke hva folk skal mene i en sånn utredning, fra Stortingets talerstol, mener jeg ville være galt. Det er mulig at representanten Arnstad ikke vil være enig med meg i det jeg skal si nå, men som EØS-tilhenger mener jeg at sånne som meg blir sterkere av at vi får diskutert alle delene av EØS-samarbeidet, både det som går bra, og der vi møter utfordringer. Så jeg mener samlet sett at vi vil få en sterkere oppslutning om EØS-avtalen når vi har en åpen diskusjon – og hvor jeg som utenriksminister ikke har konkludert på forhånd om hva som skal være utfallet av en utredning.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-11-25:
Hvis vi skal nå klimamålene, må alle sektorer bidra. Internasjonal shipping er ikke noe unntak. Det foregår nå et arbeid i IMO, der både det norske og det internasjonale rederiforbundet går inn for en global CO 2 -avgift for å få fortgang i overgangen til nullutslipp i næringen. EU jobber med et separat system, uavhengig av IMO. Spørsmålet mitt er hva utenriksministeren vil gjøre for å hindre at EU og IMO ikke bygger opp parallelle systemer og hva man kan kalle et regionalt lappeteppe av ulike regimer. Hvilken posisjon vil Norge støtte? Vil Norge legge seg på linjen til næringen i IMO eller til EU, som ønsker å innlemme internasjonal shipping i kvotehandelssystemet?
Grete Wold (Sosialistisk Venstreparti), 2021-11-25:
I dag våknet vi til en trist nyhet om at 28 mennesker har druknet i Den engelske kanal i en desperat kamp for et bedre liv, og det var en gravid kvinne blant dem som endte sitt liv i Europa i går. England og Frankrike varsler tiltak, og det er bra, men situasjonen bør nok besvares med mer enn bare å slå ned på menneskesmuglerne. Hvilken rolle tenker statsråden at Norge kan ta i det europeiske samarbeidet for å forebygge og forhindre at slike katastrofer oppstår?
Grete Wold (Sosialistisk Venstreparti), 2021-11-25:
Verden har aldri hatt flere mennesker på flukt – på flukt fra krig, forfølgelse og fattigdom. Vi ser overfylte flyktningleirer rundt i verden, men også her, i vårt Europa. Dette er desperate mennesker, mennesker med individuelle historier om veien fram til denne mellomstasjonen, som for mange dessverre kan bli en endestasjon. Det er utallige vonde historier som formidles – ikke minst fra hjelpeorganisasjoner og fra frivillige – som skaper stadig sterkere reaksjoner, også her i landet. FNs høykommissær for flyktninger ber om at Norge tar et større ansvar. Men det er ikke realiteten. Tvert imot strammes politikken inn både når det gjelder hvor mange vi er villige til å gi beskyttelse, og når det gjelder de ordninger som kunne hjelpe dem som er på flukt og i fare ute i Europa. EU er sjelden en god bidragsyter i dette. Heller jobber man for å bygge opp hindringer og murer for å stenge mennesker ute, slik vi nå ser på grensen mellom Polen og Hviterussland. Nå hører vi utenriksministeren være helt tydelig på at Norge støtter EUs politikk på dette, og i det også at Polen ikke gir mulighet for å kunne søke asyl. FN støtter utenriksministerens vurdering av at Hviterussland har et stort ansvar i den situasjonen vi nå ser på landets grenser. Men det blir litt enkelt å skyve disse migrantenes liv ut i intet for å drive politikk begge veier. Konflikter har som kjent minst to parter, og når en uskyldig tredjepart, som kalde og redde barn, betaler prisen, blir det rett og slett en inhuman tilnærming. Norge har bidratt med EØS-midler for å bygge opp og styrke EUs yttergrenser. Vi har vært med på å legge til rette for de gjerder som nå sperrer mennesker ute – mennesker som ikke får prøvd sin sak, og som i tilfelle kunne fått en beskyttelse. Det er storpolitikk, og det er maktkamp. Men det er også en flyktningkrise rett utenfor vår dør. Nå, i dag, er det hundrevis, trolig fortsatt tusenvis, som fryser i en skog hvor media og hjelpeorganisasjoner ikke slipper til. Og ute i Europa er det enda flere flyktningleirer hvor mennesker går en iskald jul i møte, uten trygghet, varme eller håp. SV håper utenriksministeren tar med seg dette perspektivet inn i det europeiske og også nordiske samarbeidet, at vi bidrar med vårt, at Norge tar et solidarisk ansvar for å hjelpe mennesker på flukt, og at vi står opp for retten til å søke asyl.
Tobias Hangaard Linge (Arbeiderpartiet), 2021-11-25:
Jeg er glad for at utenriksministeren kom hit til Stortinget på tirsdag og sa at hun ville stå opp for et tydelig, åpent og samarbeidende Europa, for det er nettopp et åpent og samarbeidende Europa vi trenger for å løse mange av de utfordringene vi står overfor – det være seg økonomi, pandemi eller klima. Det er knapt noen utfordring det er viktigere med internasjonalt samarbeid om enn klimakrisen, og det er derfor jeg ønsker å benytte mitt aller første innlegg i denne sal til å snakke om akkurat det. Norge skal ikke være en bremsekloss i det internasjonale klimasamarbeidet. Tvert imot, vi skal være et foregangsland og en sterk pådriver for at det kuttes utslipp, ute så vel som her hjemme, for Norge skal leve av å redde klimaet. Gjennom de siste 60 årene har landet vårt tjent store penger på å eksportere norsk olje og gass. Vi har vært fremst på teknologien, og vi har ledet an med nye løsninger som i dag blir brukt over hele verden. Når vi nå tar stegene inn i fornybarsamfunnet, er det akkurat denne mentaliteten vi må ha. Vi skal være best på karbonfangst og -lagring, vi skal være best på batteriproduksjon og grønn industri, og vi skal være best på produksjon av grønn energi. Og våre løsninger, Norges løsninger, skal vi eksportere verden over. Det skaper verdier, det skaper arbeidsplasser – og viktigst: Det bidrar til å kutte utslipp, ikke bare her hjemme, men over hele Europa. Jeg tilhører en generasjon som er bekymret for framtiden. Vi er utålmodige og ivrige etter å finne de løsningene vi trenger for å sikre framtidige generasjoner en klode vi kan leve på. Norge løser ikke klimakrisen alene, men vi løser heller ikke klimakrisen ved å peke på alle andre uten å gjøre noen ting selv. Derfor er jeg også optimistisk, for jeg ser en regjering som er mer framoverlent overfor våre europeiske venner, og som er like utålmodig og ivrig etter å kutte utslipp, skape jobber og gi min generasjon en framtid vi kan tro på.
Kari-Anne Jønnes (Høyre), 2021-11-25:
Når EU og EØS diskuteres i Innlandet, pleier jeg å spørre: Hvordan hadde industriparken på Raufoss sett ut hvis det ikke hadde vært for EØS-avtalen? Hvordan hadde utviklingen til Mapei og 7sterke i Kongsvinger-regionen vært? Hadde de andre bedriftene i Innlandet skapt flere jobber, økt eksporten og satset friskt? Hadde vi sett bedrifter flagge hjem produksjon og bygge nye store industribygg, og hvordan hadde landbruket klart seg uten arbeidskraft fra EØS-området? Uten arbeidsinnvandring hadde folketallet i Innlandet vært betydelig lavere enn det er i dag, og gjennomsnittsalderen til befolkningen hadde vært enda høyere. EØS-avtalen er viktigere for Innlandet enn den er for Oslo. Den sikrer bedriftene i distriktene like vilkår og forutsigbarhet for omsetning av sine varer. I tillegg sikrer den tilgang til arbeidskraft i distriktene fra resten av Europa, og den gir bedriftene våre tilgang til et marked med 500 millioner europeere. EØS-avtalen er helt avgjørende for våre bedrifter og næringsdrivende. Inngangsbilletten vi betaler for å være med i EØS, er egentlig en gullbillett til framtiden og sikkerheten for våre framtidige velferdstjenester. Vi trenger mer internasjonalt samarbeid. Gjennom internasjonalt samarbeid henter vi hjem forskningsmidler og kompetanse. Norske studenter og forskere blir en del av et internasjonalt miljø som gjør at våre kompetansemiljøer får noe å strekke seg etter. De blir en del av noe større, og ikke minst bidrar det til at våre studenter får en konkurransedyktig utdanning, som tross alt er viktig når man konkurrerer i et globalt arbeidsmarked. Vi har noen naturgitte fortrinn i Norge. Vi er rike på naturressurser, vi har et stabilt klima, og vi er et land med høy tillit og stabil politisk situasjon. Dette i kombinasjon med de store mulighetene EØS-medlemskapet utløser gjennom forsknings- og innovasjonsmidlene, gir oss muligheten til å løse verdensproblemer, for de kloke hodene på Raufoss, som er best i verden på sitt område, er i kombinasjon med vann og skog mye av det som skal til for å utløse de store mulighetene som ligger i det grønne skiftet. Ikke bare skal vi løse klimautfordringen, vi skal skape flere nye høyteknologiske arbeidsplasser i det private næringslivet, og EØS er nøkkelen til det. For selv om noen liker å gjenta de kjente ordene «det er typisk norsk å være god», er det faktisk sånn at de aller største utfordringene våre, som klima, pandemi og fattigdom, må løses med internasjonalt samarbeid. Vi trenger mer internasjonalt samarbeid – ikke mindre.
Sigrid Simensen Ilsøy (Senterpartiet), 2021-11-25:
Noreg sa nei til EF i 1972 og til EU i 1994. Innbyggjarane i Noreg ønskte at dei skulle bli styrte av dei folkevalde her i Stortinget, ikkje frå Brussel. Utanriksministeren sa i si utgreiing til Stortinget denne veka at det er viktig med ein europadebatt. Det er eg heilt einig med ministeren i, og den må baserast på kunnskap og fakta, slik at me får reell meiningsbryting, ikkje berre polariserte debattar. EØS-avtala tredde i kraft 1. januar 1994, utan folkerøysting. EØS – det europeiske økonomiske samarbeidsområdet – kan gje inntrykk av at dette er eit reint handelsmessig samarbeid, ei modernisert frihandelsavtale. Sidan 1994 er likevel meir enn 13 000 direktiv, forordningar og anna EU-regelverk innført i norske lover og forskrifter. Kor mange av desse kjenner norske folkvalde til? ACER, energi- og jernbanepakker og trygdeskandalen er nokre område der det har kome fram kor inngripande avtala er. EØS-avtala er dynamisk og avgrensar på stadig fleire samfunnsområde makta og myndet til vårt folkevalde storting, og den påverkar òg lokaldemokratiet. Ein rapport utarbeidd for KS av By- og regionforskningsinstituttet i 2018 viste at EU og EØS får direkte følgjer, både rettsleg og politisk, for 50 pst. av alle saker i kommunestyre og fylkesting. Plan- og byggjesaker, offentleg støtte, offentlege innkjøp, vatten, avløp og renovasjon, miljø, energi, klima og samferdsel er område som blir påverka. Avtala gjev òg fordelaktige føresegner for Noreg og norske innbyggjarar, men når ein ser korleis EUs lovgjeving no grip inn og utfordrar korleis me i Noreg skal drive arbeidslivs-, energi- og jernbanepolitikk, for å nemne noko, må me folkevalde få større og meir heilskapleg innsikt i påverknaden EØS-avtala har for Noreg. Eg er difor svært glad for at regjeringa no legg opp til i større grad å nytte handlingsrommet i EØS-avtala, for å sikre nasjonal kontroll på viktige område og jobbe meir aktivt for å fremje norske interesser innanfor avtala. At erfaringane frå nærståande land utanfor EU og deira alternative avtaler med EU òg skal utgreiiast, vil kunne gje kunnskap om Noregs alternativ til EØS-avtala. Utanriksministeren fortalde i innleiinga til si utgreiing tysdag at regjeringa skal gjennomføre ei utgreiing for å vurdere erfaringane frå EØS-samarbeidet dei siste ti åra. Dette er viktig å få innsikt i og spreie kunnskap om, for å vite kor inngripande avtala er for Noreg. I innstillinga frå arbeids- og sosialkomiteen til behandling av Meld. St. 40 for 2016–2017, Eksport av norske velferdsytingar, viser komiteens medlemer frå Senterpartiet og SV til at føresegnene i dei internasjonale avtalene grip inn i nasjonalt regelverk. Det er mykje me kan lære om erfaringane frå dei siste ti åra.
Grunde Almeland (Venstre), 2021-11-25:
Som andre representanter har gitt uttrykk for, er det utviklingen i nærliggende land som bekymrer også meg – land som mottar betydelige overføringer fra Norge. Den negative utviklingen i Polen er et vondt eksempel på dette. De siste årene har skeive opplevd at deres frihet steg for steg innskrenkes. LHBTI-personer er nå mer utsatt for hatytringer og hatkriminalitet enn for få år siden. Likestillingsmarsjer og LHBTI-markeringer er møtt med vold. Og når hatet vokser og blir så omfattende at det formaliseres i såkalte LHBTI-frie soner, er det ikke overraskende at mange skeive mister troen på sin egen framtid. På et tidspunkt var om lag en tredjedel av Polen erklært LHBTI-fri sone. Derfor var det helt riktig av den tidligere utenriksministeren å gå ut og stanse overføringer av EØS-midler til kommuner i Polen som har erklært seg som slike soner. Jeg er glad for at den nåværende utenriksministeren sier hun vil videreføre dette. Samtidig er det at fire av hundre kommuner har snudd, ikke det denne representanten vil kalle betydelige framskritt. Spørsmålet jeg nå håper utenriksministeren stiller seg, er om det vi gjør er nok og om det er kraftig nok. Kanskje man bør spørre seg om det er grunnlag for utbetaling av EØS-midler til den polske staten i det hele tatt. For bak hatet er det et regime som aktivt legger til rette for utviklingen, gjennom både ytringer, kampanjer og juridiske grep svekkes ikke bare landets arbeid med å ivareta minoriteter, men helt grunnleggende mekanismer i rettsstaten går opp i limingen. Jeg håper at reaksjonene Norge til nå har vist, har effekt. Samtidig håper jeg at utenriksministeren ikke bare godtar tilpasninger som gjøres i møte med reaksjonene, men faktisk går inn for å se om endringene er reelle for dem som rammes. Dette er ikke et spørsmål om vi skal kreve at Polen og eventuelle andre land som kommer i en lignende situasjon, skal ha samme lover og regler som i Norge, det handler om at Polen respekterer de grunnleggende rettighetene som de selv har forpliktet seg til gjennom bl.a. EMK. Men for oss her og nå er det også et spørsmål om norske innbyggere via skatteseddelen skal være med og legitimere en slik utvikling gjennom økonomiske overføringer. Til slutt vil jeg understreke at det nettopp er det tette europeiske samarbeidet som bunner i et handelssamarbeid, som setter oss i en posisjon til å kunne påvirke situasjonen. Så svaret framover må også være mer europeisk samarbeid.
Amalie Gunnufsen (Høyre), 2021-11-25:
Noen utfordringer er så store at de ikke kan løses i denne sal. Klimagassutslippene stopper ikke på landegrensene, og de er en trussel mot alt liv på hele jorden. Klimaendringene er også en påminnelse om hvor viktig det er at land kommer sammen og lager felles spilleregler. Hvis vi ikke forplikter oss på tvers av landegrenser, vil det aldri lønne seg i det hele tatt å starte å føre en politikk for utslippskutt. Det er kanskje derfor EU-samarbeidet har blitt et av våre aller mest vellykkede klimatiltak og også skal fortsette å være det. Hvis vi skal nå våre klimamål, kommer vi ikke utenom EU. Det er fordi vi har EØS-avtalen, at havna i Kristiansand har kunnet bygge Europas største landstrømanlegg med EU-midler. Det er på grunn av EØS-avtalen at Agder Energi hjemme på Sørlandet bokstavelig talt lyser opp Europa med norsk grønn kraft. Det er bra for klimaet. Det er bra for arbeidsplasser, og det er bra for norsk økonomi. Jeg ble født etter den kalde krigen, og mens jeg har vokst opp, har EU bygd opp demokrati, menneskerettigheter og markedsøkonomi i stater som tidligere var styrt av Sovjetunionen. Nå opplever jeg for første gang i min levetid en verden med mer proteksjonisme og færre allianser. Da må Norges svar alltid være mindre proteksjonisme og flere og sterkere allianser. Med andre ord: EU har aldri vært viktigere. I sin redegjørelse sa utenriksministeren at hun ville ha en aktiv europapolitikk, og det er veldig bra. Men i den samme redegjørelsen sa hun at EØS-avtalen skal utredes, og Hurdalsplattformen avviser blankt at Norge skal søke om EU-medlemskap. Jeg tror virkelig på utenriksministerens engasjement for EU-samarbeid, men jeg stoler ikke på at regjeringspartneren er like villig til å føre den aktive europapolitikken som Norge er tjent med. Helt til slutt: Det finnes heldigvis et veldig godt alternativ til EØS-avtalen, og da snakker jeg ikke om EØS-light-avtalen til Sveits eller kaoset i Storbritannia, men om norsk EU-medlemskap.
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2021-11-25:
Norsk selvråderett og vårt nasjonale handlingsrom er helt avhengig av et økonomisk robust, demokratisk og fredelig Europa. Da Norge valgte å bli med i EØS, var det nettopp for å sikre norske interesser. Derfor er jeg veldig glad for at EØS-avtalen har en sterk oppslutning i den norske befolkningen. Men jeg må innrømme at for meg blir det en form for intellektuell kollaps når noen sier at de er for EØS-avtalen, men mot EU. EUs eksistens er jo en forutsetning for EØS. Uten EU ville vi hatt ulike handelsavtaler med 27 land, noe som ville skapt handelsbarrierer for norsk næringsliv, og gjennom EØS-avtalen sikrer EU dermed norske arbeidsplasser over hele landet. Før sommeren sammenlignet Jonas Gahr Støre en utredning av alternativer til EØS-avtalen med det å si til kona at du vil utrede alternativer til ekteskapet. Han om det. Jeg er ikke redd for resultatene av en utredning, for jeg er overbevist om at alternativene som regjeringen velger å utrede, er dårligere alternativer. Men jeg skulle ønske regjeringen var villig til å utrede alternativet som sikrer full medbestemmelse og påvirkning, nemlig fullverdig medlemskap. Jeg antar at regjeringen er redd for utfallet av en slik utredning. Det kunne gitt et faktabasert grunnlag for en bedre EU-debatt enn den vi har i dag. For EU er mer enn verdens største integrerte marked. Ikke bare bidrar EU til sosial utjevning landene imellom, EU sikrer også demokratiske rettigheter og enkeltmenneskers muligheter. EU går foran i arbeidet med å sørge for en bedre internasjonal skattlegging av store multinasjonale selskaper, noe som hjelper norske bedrifters konkurranseevne, ikke bare internasjonalt, men også her i Norge. Ikke minst er EU verdens største klimabevegelse, med både vilje og virkemidler til å oppfylle Paris-avtalen og sikre et solidarisk grønt skifte som legger grunnlag for vekst og utvikling i hele Europa. Også jeg er glad for at regjeringen følger opp Solberg-regjeringens linje når det gjelder demokratiutvikling og menneskeretter i Europa. Det er helt riktig å holde tilbake EØS-midler til polske kommuner som erklærer seg som LHBTI-frie soner, men når Polen nå avviser å forholde seg til FNs menneskerettighetskommisjon, mener jeg at vi kan gå et skritt lenger. De undergraver frie domstoler og rettsstaten og forholder seg ikke lenger til felles spilleregler og europeiske forpliktelser. Det er et brudd med forutsetningene for EØS-avtalen. Med henvisning til meterkonvensjonen minnet utenriksministeren oss på viktigheten av harmonisering av lover og reguleringer for å sikre friksjonsfri samhandel, som jo er så viktig for norske interesser. Norge skal selvsagt bruke handlingsrommet innenfor EØS-avtalen, og jeg forventer at denne regjeringen – i likhet med den forrige – utnytter dette. Men når det gjelder å tøye grensene for Norges viktigste samarbeid, vil jeg bruke Anne Grete Preus’ ord om at av og til – av og til – er en millimeter nok.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2021-11-25:
Kanskje avslutningen på det forrige innlegget viser forskjellen mellom den forrige og denne regjeringa, at for noen er en millimeter nok, mens andre gjerne vil ha en meter. Denne regjeringa slår fast i Hurdalsplattformen at vi skal jobbe for en tryggere, mer rettferdig og grønnere utenrikspolitikk, og det er viktig at vi er på hugget når det gjelder å ha ambisjoner for europapolitikken vår. Vi har et urolig landskap bak oss, der den største trusselen er framveksten av antidemokratiske ideologier – og også land. Vår interne trygghet kan vi ikke skape alene. Derfor er det helt avgjørende at vi jobber for å styrke demokratiet og menneskerettigheter ute, slik vi har gjort overfor Polen og Ungarn. Denne regjeringa slår fast at ytringsfrihet og menneskerettigheter skal sikre framvekst av rettsstater, også i våre samarbeidsland. Det betyr at vi må være aktive i vår dialog med land, med folk og med sivilsamfunn. Der har Arbeiderpartiet store ambisjoner. For skal vi skape trygghet, må vi snakke med folk. Skal vi skape fred mellom nasjoner, må vi snakke med nasjoner. Vi må sørge for at vi har en åpen, trygg og tydelig dialog, både med folk og med statene. Når vår regjering sier at vi skal ha en utredning av EØS-spørsmålet, er det nettopp en invitt til å komme fram, være tydelige, ha en åpen diskusjon på faktabasert grunnlag og bryne meninger i Norge om dette viktige feltet. Når vi snakker om at vi skal bli bedre til å ivareta norske interesser, så betyr det at vi skal opp på tå og ha en konkret dialog med EU for å finne det som best tjener Norges interesser, og ikke automatisk godta de signalene som kommer fra EU i alle saker. Derfor har vi sagt at vi skal gå i dialog om å sikre unntak fra den fjerde jernbanepakken. Til slutt vil jeg si at de verdiene som denne regjeringa legger til grunn om å ta arbeidsfolks rettigheter på alvor, også gjennomsyrer de kravene vi vil sette til å inngå handelsavtaler. ILO-konvensjoner skal ligge til grunn også for disse viktige områdene.
Frode Jacobsen (Arbeiderpartiet), 2021-11-25:
På Helsfyr her i Oslo ligger Nordox, en industribedrift med 72 ansatte som produserer kobberoksid, noe de har holdt på med i 135 år. Produktene deres brukes særlig til to ting: Mesteparten går til bunnstoff på skip over hele verden, mens resten går til plantevernmiddel innen landbruket. Bedriften har kunder i over 80 land, og av det som blir produsert, blir 90 pst. eksportert globalt, via en havn i et EU-land. Ved mitt besøk hos bedriften var beskjeden tydelig. EØS-avtalen er helt avgjørende for dem, de er avhengige av at eksporten skjer sømløst. Det handler om dokumentflyt, registrering og transport. Med tidskritiske leveranser og et stadig mer komplisert registreringsarbeid er de avhengige av at alt går smertefritt. Beskjeden vi fikk fra bedriften og tillitsvalgte, var klar og tydelig: Et stempel på at produktene kommer fra EU/EØS-området, er garantisten for Nordox’ eksistens – garantisten for eksport og produksjon, garantisten for arbeidsplasser. Det er bred enighet om at den tryggheten for markedsadgang til vårt viktigste økonomiske samarbeidsområde som EØS-avtalen gir, har tjent Norge vel. 80 pst. av vår eksport går til Europa, og EØS-avtalen er viktig for norsk industri og for arbeidsplasser i Norge. Den sikrer forutsigbarhet og lik konkurranse. Derfor er det selvsagt viktig at Hurdalsplattformen så tydelig slår fast at hovedlinjene i norsk utenrikspolitikk ligger fast, herunder oppslutningen om EØS-avtalen. Jeg er glad for at utenriksministeren i sin gode og grundige redegjørelse også var tydelig på dette. Jeg deler også utenriksministerens syn om at debatt om Norges forhold til Europa er bra. Vi må aldri være redd for å få mer fakta og mer kunnskap på bordet. Jeg er mer bekymret for at vårt forhold til Europa og EØS-avtalen diskuteres uten at fakta ligger til grunn for diskusjonen. Vi har gjennom mange år sett en utvikling innen norsk arbeidsliv preget av useriøse aktører og sosial dumping. Mange har gitt EØS-avtalen skylden for det og for annet som er vondt og vanskelig. Det blir for enkelt. Det er utfordringer innen norsk arbeidsliv, og heldigvis har vi fått en regjering som nå går i gang med en opprydding i arbeidslivet. En norgesmodell for anskaffelser og andre tiltak er veien å gå. Det som er vondt og vanskelig i arbeidslivet i Norge, løser vi gjennom en offensiv arbeidslivspolitikk, lover og regler i Norge. Jeg er også glad for at utenriksministeren og regjeringen tydelig tar for seg utfordringer og bekymringer mange av oss har knyttet til demokrati i en del europeiske land. I sin redegjørelse trekker utenriksministeren fram Polen og Ungarn. Helt til slutt: Svarene på våre felles utfordringer og problemer er ikke mindre samarbeid og mer alenegang. Vår tids utfordringer – ikke minst på klimaområdet – skriker etter mer internasjonalt samarbeid.
Mari Holm Lønseth (Høyre), 2021-11-25:
Takk for svaret. Mange av de tiltakene som statsråden tar opp, f.eks. tidligere kvalifisering, tidligere matching knyttet til hvilken kompetanse man har, og bosetting, er tiltak som Høyre er helt enig i, og som det har vært viktig for Høyre å ta tak i i den forrige regjeringen sammen med Venstre og Kristelig Folkeparti i forbindelse med integreringsreformen som er gjennomført, hvor man bl.a. sørget for at man har rett på å oppnå et visst nivå i norskferdigheter, framfor at man bare har et timeantall å forholde seg til, slik det var tidligere. Jeg mener det viktigste er at man lærer seg norsk på en god måte, ikke at man må gjøre det innenfor en viss tidsramme. Det kommer mye fra statsråden som handler om ren arbeidsretting, men jeg synes det er mindre om det som går på ren kompetanse. Også når jeg leser hele Hurdalsplattformen, synes jeg heller ikke det generelt er noen større og nye ideer om hvordan nettopp kompetansehevingen og integreringen skal bli bedre. Statsråden henviser først og fremst til at man nå skal få en kunnskapskartlegging, men hun har ikke i særlig grad noen tanker om hvordan man skal endre politikken. Det nærmeste man kommer i Hurdalsplattformen, er at den nye regjeringen vil styrke det de omtaler som kompetanselinjen i norsk integreringspolitikk, uten at det er mulig å si noe særlig mer om hva «kompetanselinjen» egentlig innebærer – noe som jeg gjerne inviterer statsråden til å svare på i sine kommende innlegg. Et eksempel som viser hvor viktig det er at man ser integrerings- og utdanningspolitikk i sammenheng, handler om at det er for mange barn i Norge som når de begynner på skolen, ikke kan norsk godt nok. Derfor synes jeg det er rimelig og viktig for barn at også barn som begynner i barnehagen, skal ha en systematisk vurdering, og at det skal være systematiske rutiner på plass for å vurdere barns norskferdigheter før de begynner på skolen. Det er viktig for å vite om man f.eks. er nødt til å sette inn ekstra tiltak, slik at barna faktisk klarer å forstå det som blir sagt i skolen. I Hurdalsplattformen kommer det fram at regjeringen ikke vil innføre noen generell kartlegging av språkferdighetene til barn før de begynner på skolen, men en generell vurdering, generelle rutiner og en systematikk rundt det spørsmålet sies det ikke noe om. Da kan det være fristende å spørre om statsråden mener at det bør innføres generelle rutiner eller en systematisk oppfølging av f.eks. barn i barnehage for å sørge for at man bedrer den integreringen, som er utrolig viktig for at man skal klare seg godt gjennom resten av skoleløpet og på sikt også fullføre videregående, som er det viktigste tiltaket for å sørge for at folk får en varig tilknytning til arbeidslivet.
Mari Holm Lønseth (Høyre), 2021-11-25:
Solberg-regjeringen valgte å flytte ansvaret for integrering til Kunnskapsdepartementet nettopp fordi utdanning er avgjørende for å lykkes med integreringen. Jeg vil bare understreke at det også er bakgrunnen for at jeg stiller spørsmålet i dag, som også handler om hvordan man vil sikre at de verktøyene som faktisk ligger på Kunnskapsdepartementets område, ikke forsvinner eller blir nedprioritert i det videre arbeidet. Man ser jo at de viktigste tiltakene for å lykkes med integreringen på sikt, nemlig kompetanse og utdanning, ikke lenger er en del av det konstitusjonelle ansvaret til statsråden som har ansvaret for integrering. Faktisk er det sånn at når man tar opp den debatten og prøver å se bredden i det, i det Høyre og jeg mener er de viktigste tiltakene for å lykkes, så får man heller en henvisning til at spørsmålet eller debatten kanskje skulle vært rettet til en statsråd med et annet konstitusjonelt ansvar. Det er egentlig det som begrunner hele den bekymringen Høyre har for hvorvidt man vil ivareta kunnskapsperspektivet i integreringspolitikken, på samme måte som Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti har gjort i regjering. Det er også derfor både Venstre og jeg i salen her viser den bekymringen som vi gjør. Jeg vil samtidig få lov til å takke for debatten. Det er viktig for meg å understreke, siden det ligger litt under hos flere av representantene fra Arbeiderpartiet, at dette spørsmålet stilles ikke på grunn av hvem det er som er statsråd, at man ikke har tillit til at statsråd Hadia Tajik vil ha et ektefølt engasjement og jobbe for god integrering. Det handler rett og slett om at verktøyene for å lykkes med integreringen på lang sikt nå ikke lenger ligger hos den statsråden som har det konstitusjonelle ansvaret for integreringen. Jeg ser likevel med glede at mye av det som har vært Solberg-regjeringens integreringspolitikk, gjentas som også å være førende for de neste årene. Det betyr at vi etter hvert kan begynne å se resultatene av de store integreringsreformene Solberg-regjeringen har gjennomført, til det beste for dem som har kommet til Norge, og også til det beste for det norske samfunnet. Jeg mener at Høyre selvfølgelig også skal være konstruktive når man får nye faglige anbefalinger om hvorvidt det er andre tiltak vi skal innføre i integreringspolitikken framover. Vi vil alltid være opptatt av å finne nye tiltak som gjør at enda flere kan delta aktivt i samfunnslivet, og det ser jeg fram til å diskutere mer med statsråden i tiden framover.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2021-11-25:
Eg synest det er prisverdig at representanten Holm Lønseth er oppteken av å få fram kompetanse- og kvalifiseringsdimensjonen ved integreringspolitikken, som sjølvsagt òg er viktig for dagens regjering. Men om det var utdanning og kompetanse representanten ønskte å diskutera, burde kanskje representanten ha retta interpellasjonen til ein annan statsråd. Det er framleis slik at det konstitusjonelle ansvaret for utdanningspolitikken ligg hos kunnskapsministeren. Ein kan spørja seg sjølv om formålet med å likevel retta interpellasjonen mot mitt departement og mot dette ansvarsområdet meir er å polemisera enn å integrera. Utgangspunktet som denne regjeringa har, er jo at folk med innvandrarbakgrunn skal ha dei same moglegheitene til å delta i arbeidslivet og samfunnslivet som absolutt alle andre, òg i majoritetsbefolkninga. Det må sjølvsagt òg liggja ei kvalifisering i botnen for dei som treng det, eller helsehjelp for dei som treng det, eller læringsstøtte, eller kva det måtte vera, for å bidra til at dei får eit trygt og fast fotfeste i arbeidslivet. Me har òg sett at folk med innvandrarbakgrunn dessverre er overrepresenterte i dei delane av arbeidslivet der det er større fare for sosial dumping, arbeidslivskriminalitet, krevjande løns-arbeidsvilkår og utrygge kontraktar. Det er òg ein grunn til at ein bør sjå dette i samanheng med arbeidslivspolitikken generelt, som denne regjeringa legg betre til rette for ved å knyta integreringspolitikken til arbeid og arbeidslivspolitikk. Representanten Holm Lønseth tek òg opp at det er ein del ungar som ikkje kan norsk godt nok når dei begynner på skulen, kanskje òg fordi dei ikkje har gått i barnehagen. Då vil det jo vera viktig å bidra til at fleire med innvandrarbakgrunn blant ungane faktisk går i barnehagen. Me ser at kontantstøtta over tid har bidratt til at enkelte kvinner med innvandrarbakgrunn opplever det som ein økonomisk terskel å koma i arbeid, og at det får betyding for om ungane deltek i barnehagen eller ikkje. Det har vore viktig for denne regjeringa å gjera det enklare å bidra til at fleire kvinner med innvandrarbakgrunn kjem i arbeid. Me har føreslått å styrkja Jobbsjansen med 10 mill. kr i 2022-budsjettet. Me føreslår òg å kutta maksprisen i barnehagane i 2022-budsjettet, slik at det vert billegare for alle, og me føreslår å gjera endringar i kontantstøtta under denne stortingsperioden, som òg vil kunna stimulera til at fleire kvinner kjem i arbeid. På den måten får ein den doble effekten, ved at kvinnene i større grad kan verta sjølvforsørgjande, og at ungane på eit tidlegare tidspunkt lærer norsk.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2021-11-25:
Representanten Holm Lønseth seier at det viktigaste for å lykkast med integrering er kompetanse, og representanten Grunde Almeland seier at billetten inn til integrering og arbeid er kompetanse. Dei har heilt rett i at kompetanse er viktig, men det er på ingen måte det einaste som er viktig for å kunna ha ein reell sjanse i Noreg. Dei barrierane som folk møter, kan vera ganske ulike. Det at førre regjering la integreringsporteføljen til kunnskapsområdet, går eg ut frå ikkje betyr at dei meiner at dei andre barrierane ikkje er viktige. Ein kan ikkje leggja til grunn at den førre regjeringa f.eks. meiner at diskriminering i arbeidslivet ikkje er viktig, sjølv om ein jo ser at det er grundig dokumentert at folk med innvandrarbakgrunn kan oppleva diskriminering i arbeidslivet. Forskarane Arnfinn H. Midtbøen og Jon Rogstad har f.eks. undersøkt denne forma for diskriminering ved å senda fiktive jobbsøknader til reelle utlysningar, og dei såg i undersøkinga si, frå 2012, at sannsynet for å verta kalla inn til intervju vart redusert med omlag 25 pst. for dei med innvandrarbakgrunn. Dagens regjering ønskjer å laga ein handlingsplan for å kjempa mot rasisme. Eg går ut frå at førre regjering ikkje var for rasisme eller diskriminering i arbeidslivet, sjølv om porteføljen då låg ein annan stad. Representanten Margret Hagerup var inne på ei rekkje nyttige refleksjonar, men eg meiner at i tillegg til den barrieren som diskriminering kan utgjera, kan helse òg vera ein barriere. Ein veit at folk som nyleg har kome til Noreg, kan bera med seg ein bagasje som kan krevja tett oppfølging knytt til psykisk helse. Me veit at ein tredje barriere som folk med innvandrarbakgrunn kan møta, er kultur, altså eigen kulturell bagasje, når ein ser at f.eks. norskfødde jenter med innvandrarbakgrunn deltek noko mindre i arbeid eller utdanning etter fylte 25. Dette er òg barrierar det er viktig å snakka om for å klara å bidra til at fleire får eit fotfeste i arbeidslivet og får moglegheita til å verta integrerte. Eg meiner det òg hos førre regjering er gode initiativ som det er flott å dra fram, som òg representanten Grunde Almeland gjer. Men talas tale er veldig tydeleg, og eg skulle gjerne likt å vita – i ein framtidig debatt – kva dei sjølve tenkjer om at halvparten av sosialhjelpsmottakarane er fødde i utlandet – etter åtte år med høgrestyre, med støtte frå bl.a. Venstre. Til slutt: Representanten Grunde Almeland sa at han ikkje skulle avsløra for Senterpartiet at underteikna omtalte seg sjølv som Arbeidarpartiet – for det var det eg gjorde. Eg representerer Arbeidarpartiet, og det er heilt riktig at me samarbeider godt med Senterpartiet, men me er altså ikkje sjølvutslettande. Me er integrerte, men me er ikkje assimilerte.
Borghild Tenden (Venstre), 2010-04-19:
På vegne av representanten Trine Skei Grande og meg selv har jeg den glede å overrekke et representantforslag om en styrking av miljø- og klimaarbeidet i kommunene.
Borghild Tenden (Venstre), 2010-04-19:
Jeg har litt av det samme spørsmålet som Syversen hadde, men en nærmere konkretisering. Som jeg var inne på i mitt innlegg, er det snakk om en forsiktig opptrapping. Kan statsråden konkretisere dette litt mer? Hva er det i skattesystemet som uthules og kompliseres ved at dagens skattefritak heves fra 1 500 kr til f.eks. 3 000 kr?
Jørund Rytman (Fremskrittspartiet), 2010-04-19:
Når det gjelder de ansattes medeierskap i egen bedrift, finnes det en del forskning på dette. Konklusjonen er at det er bare positive erfaringer. Det gir økt produktivitet, økt konkurransekraft, lønnsfleksibilitet, dempet lønnsvekst, økt innovasjon, økt lojalitet, bedre lagånd blant de ansatte, økt motivasjon, det styrker kreativiteten, og det gir flere arbeidsplasser. Og er det noe vi trenger i en tid med finanskrise og økning i arbeidsløsheten, er det nettopp dette. Det er også grunnen til at EU-kommisjonen ønsker mer bruk av slike ordninger. Og alle høringsinstanser er positive til dette. Hvis finansministeren ikke betviler forskningen på dette området, hvorfor er man da negativ til å få en bredere gjennomgang av dette og få en sak til Stortinget om hvilke tiltak – ikke bare ett tiltak, men flere tiltak – som kan iverksettes for å bidra til at flere ansatte blir medeiere i egen bedrift, som er forslag nr. 1 i denne saken?
Lars Egeland (Sosialistisk Venstreparti), 2010-04-19:
Vi har sett stadige forsøk fra borgerlig hold på å hule ut skatteordningen og enigheten i skattereformen, hvor prinsippene altså er breiest mulig skattegrunnlag og lavest mulig skattesats. I tillegg er det forslag som også vil innebære økt byråkrati. Alle disse forslagene kommer på områder hvor det hver for seg er lett å argumentere for dem, enten det måtte være skattefradrag for trening, for helseutgifter eller nå for kjøp av aksjer i egen bedrift. Da gjelder det å ha politisk ryggrad og si at slike enkeltvise forslag som i sum undergraver skattesystemet og lager nye hull, må avvises. Representanten Gundersen er et godt eksempel her når han argumenterer godt for at vi må ha akkurat dette unntaket, men har vanskeligere for å se helheten. Vi er enige om at det kan ha store fordeler om ansatte har aksjer i egen bedrift. Veidekke er et jo godt eksempel på dette, og jeg skjønner at sjefen i Veidekke gjerne vil ha ytterligere skattemessig stimulans for medeierskap – men det er et poeng likevel at de har greid å få til dette under det nåværende skatteregimet. At det er viktig med medeierskap, er altså ikke det samme som at det skal gis unntak med skatteletter for det. Folk skal få betalt i penger, så skal de sjøl kunne velge om de vil bruke lønna si til å trene eller å kjøpe aksjer. Vi kan ikke ha en uthuling av skattesystemet ved en økning av andre ytelser. Folk skal vite hva de får i lønn, ikke at de får lønn f.eks. i aksjer som svinger i verdi. Å gi utvidede skattefordeler ved kjøp av aksjer i egen bedrift er en skattefordel som ikke kommer alle til gode, som representanten Eldegard var inne på. For eksempel er forutsetningen at du jobber i et aksjeselskap. Det er også et forslag som i større grad vil komme de høytlønte til gode enn andre. Med det fokuset vi har hatt på fattigdom i Norge – og fattigdom i Norge handler jo om forskjeller – er dette også et område som krever politisk ryggrad til å si at her prioriterer vi det som gir mest likhet. Det finnes i dag en ordning der ansatte kan kjøpe aksjer i egen bedrift til underkurs. Det er en beskjeden ordning som gir noe stimulans. Vi vil opprettholde den og ser ikke noe behov for å utvide. Når det gjelder forslaget om KLAS, en spareinnretning som gir personlige sparere muligheten til å nyttiggjøre seg fritaksmetoden, er det redegjort fra Finansdepartementet om at de jobber med saken, og at de vil komme tilbake til den i forbindelse med revideringen av skattereformen. Det kan man beklage at tar tid, men det er mange viktige saker som skyves på fram til revideringen av skattereformen, sannsynligvis med rimelig god grunn. Til slutt har jeg lyst til å peke på at de viktigste tiltakene for å motivere til innsats i jobben ikke er å eie aksjer, men at arbeidstakerne blir tatt med på råd, at de har innflytelse, at de finner jobben meningsfylt og sjølsagt at de føler trygghet for arbeidsplassen og i arbeidsmiljøet.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2010-04-19:
Av egen erfaring kan jeg si at det å være medeier bidrar til engasjement. Det tror jeg det er liten tvil om. Til Lundteigens siste innlegg når det gjelder balanseringen mellom plikter og rettigheter, tror jeg det er grunn til å si at i det norske samfunnet er det vesentlige plikter på eierne i en lang rekke lover, som dette hus har vedtatt, ikke minst gjelder det arbeidsmiljøloven. Jeg føler at den balansen har man fra lovgivers side vært seg svært bevisst – kanskje av og til endog i overkant bevisst i enkelte tilfeller. Jeg viser for så vidt til saksordførerens innlegg når det gjelder punkter som taler til fordel for det framlagte representantforslaget. Jeg følte at representantene fra posisjonen, med unntak av Lundteigen, leter etter argumenter for hvordan man kan høvle ned forslaget og si at dette har i grunnen svært lite for seg. Det synes jeg er en litt defensiv holdning, ikke minst i en situasjon hvor vi har så mye offentlig eierskap som vi har i dette landet, og hvor vi har så mange som er ansatt i det offentlige. Vi burde egentlig bruke de fleste muligheter vi har til å se hvordan vi kan styrke det private eierskapet, uten at det går på bekostning av det engasjementet vi har for øvrig. Og det gir jo representantforslaget mulighet til. Fra Kristelig Folkepartis side har vi gått inn på punkt I i forslaget, som altså er å legge fram en sak for Stortinget om rammebetingelsene for det private eierskap, bl.a. for å høste erfaringer om hvordan andre land har håndtert dette. Det synes jeg det skal ganske mange gode grunner til å stemme imot. Men jeg ser også av finansministerens svar at man synes det er greit sånn som det er i dag – ferdig med det. Så det er jo ingen offensiv holdning i regjeringspartiene til dette på tross av at det faktisk er nevnt positivt i Soria Moria-erklæringen. Men det får vi ta til etterretning. Når det gjelder forslagene nr. 2 og 3, har ikke vi stemt for dem i komiteen. Forslag nr. 2 er et konkret forslag til rabatt, og det får vi ta i budsjettsammenheng. Når det gjelder forslag 3, tar vi til etterretning at det jobber Finansdepartementet med, og at det her antakelig vil komme en endring.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2010-04-19:
Først vil jeg takke finansministeren for å minne oss om at det var en sentrumsregjering som var den siste regjeringen som fremmet positive skatteforslag for å få fram privat eierskap. Kanskje det var Lundteigen som var pådriver den gangen – hva vet jeg? Men jeg hadde lyst til å ta fatt i en begrunnelse som ble gitt fra SVs side i debatten, at vi har et system med brede skattegrunnlag og lave satser, og at det nærmest var – hva skal vi si – systemmessige argumenter for å gå imot å ha en slik skatterabatt som vi har. Så mitt spørsmål til finansministeren er: Er det Regjeringens oppfatning at den ordningen vi har i dag – også hvis den også skulle bli utvidet – strider mot skattesystemet vi har, som sådant?