Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2009-12-01:
Dette er en debatt vi alle sammen er enige om betydningen av å ta. Det er også en debatt der vi alle sammen er enige om alvoret som ligger bak. Jeg kan heller ikke fri meg fra tanken om at den inngangen vi nå ser at Fremskrittspartiet og Høyre har tatt i forhold til sykelønnsordningen, vitner om hvor sterkt denne ordningen står i det norske samfunnet og blant det norske folk. De utfordringene man peker på, er sannsynligvis en av de helt store i vår tid, nemlig en virkelighet der samfunnshjulene går stadig fortere, og der flere støtes ut. Dette fører til tapt produktivitet, det fører til redusert livskvalitet for den enkelte og betydelig økte kostnader for storsamfunnet. Jeg har to betraktninger som jeg har lyst til å ta opp. Når vi diskuterer sykelønnsordningen, får man alltid inntrykk av at dette er en ordning som står til rådighet for hele det norske folk. Slik er det dog ikke. Er man selvstendig næringsdrivende, tar man ikke del i de ordningene som vi her diskuterer. Da har man både dårligere ordninger og svært mange karensdager. Ordningene er altså ikke for alle. Det andre perspektivet som jeg synes det er viktig å trekke inn, er det med bærekraftighet over tid. Da er det viktig å se sykelønn sammen med graden av uførhet og uføretrygding, og det at stadig flere går tidligere ut av arbeidslivet enn det de gjorde før. La meg få si at Senterpartiet er helt enig i at vi ikke skal redusere rettighetene for arbeidstaker. Det er en grunnleggende trygghet at vi har full dekning, at vi ikke skal trenge å gå på arbeid når man er syk. Det er en viktig del av friheten i arbeidslivet. Likevel er det én forutsetning for at dette skal kunne vare i framtiden som det er helt umulig å komme utenom, nemlig at ordningene er nødt til å vare over tid og innenfor et generasjonsregnskap. Uten bærekraft over tid er det også min oppfatning at alle norske velferdsordninger kommer til å bli satt under debatt og under press, også denne, og det understreker jo ytterligere hvorfor det er så viktig at vi gjennom disse debattene og denne diskusjonen klarer å få ned sykefraværet. Jeg synes også at det er viktig at disse perspektivene kommer fram og blir en del av det offentlige ordskiftet, kanskje i større grad enn det vi har sett hver gang de har kommet opp nå. Jeg har derfor lyst til å si at jeg også synes at kostnadsperspektivet, ikke minst på lengre sikt, er et svært viktig perspektiv i denne debatten, kanskje viktigere enn det interpellanten vektla i sin innledning. Hvis man ser på de totale økningene som ligger i folketrygdens budsjett eller i utgiftene til folketrygden, er ikke dette bærekraftig over tid, slik jeg ser det. Så litt konkret til de ulike tiltakene: For Senterpartiets del har ikke vi noen problemer med å ta de tallene som OECD presenterer, på alvor, selv om jeg er enig med statsråden i at det er mange feilkilder. Det skal vi også ha respekt for. Jeg synes det er uhyre viktig å se på sammenhengen mellom langtidssykmelding tidlig i yrkeskarrieren og begynnende utstøtelse. Det understreker behovet for mer kunnskap. Vi støtter selvsagt opp om IA-avtalen. Man må på sett og vis konkludere med at resultatene ikke har vært tilfredsstillende. Samtidig er det et av de viktigste verktøyene vi har, og derfor bør vi fortsette med det. Vi er ikke avvisende til normerte standarder på sykmelding i forhold til leger. Det er viktig å gå inn og se på hvordan de ordningene fungerer, men det er også viktig at det skal være en norm. Jeg er enig med interpellanten i hans vurderinger der. Så til incitamentsordninger knyttet til arbeidsgivers betalingsstruktur. Der tror jeg det innenfor en provenynøytral ramme – jeg har lyst til å understreke provenynøytralitet, det tror jeg er en svært klok inngang fra Regjeringens side – bør være mulig å bygge incitamentsordninger som gjør det mer attraktivt for arbeidsgiver å få arbeidstaker tilbake på jobb. Et bredt forlik rundt disse tingene er definitivt ikke Senterpartiet imot.