trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jan Tore Sanner (Høyre), 2009-06-19:
Jeg sitter med en følelse av at de rød-grønne partiene, kanskje spesielt Arbeiderpartiet, ikke ønsker å debattere det vi burde diskutert i dag, nemlig den sterke økningen i arbeidsledigheten. Hver eneste dag er det om lag 30 bedrifter som går konkurs. VG kunne fortelle at 51 000 bedrifter står på kanten av stupet, og at nesten 92 000 jobber i år kan gå tapt. Når Høyre har fremmet forslag om å senke avgiften på det å ha folk i arbeid, er svaret fra Arbeiderpartiet at nei, nå begynner Høyre å nærme seg Fremskrittspartiet, eller at nei, dette er uansvarlig. Men en vilje til å gå inn i den politiske debatten eksisterer ikke hos Arbeiderpartiet. Det er stor forskjell mellom Høyre og Fremskrittspartiet i den økonomiske politikken. Der Fremskrittspartiet øker de offentlige utgiftene, reduserer Høyre de offentlige utgiftene. Der Fremskrittspartiet primært gir skattelette til privatpersoner, senker vi skattene på bedrifter og arbeidsplasser. Jeg synes det er ganske utrolig at Arbeiderpartiet i denne debatten kommer og sier at Høyres forslag vil svekke konkurranseevnen. Og det sier det partiet som har ansvaret for at konkurranseevnen er blitt svekket hvert eneste år gjennom fire år! Det gjelder den kostnadsmessige konkurranseevnen. I tillegg har man økt skattene på bedrifter og arbeidsplasser, som gjør at de er mer usikre i en krisetid. Vi vet også at hvis man ser på konkurranseevnen i videre forstand og inkluderer hvor lett det er å drive små og mellomstore bedrifter i Norge, er det også blitt svekket under den rød-grønne regjeringen. Realiteten er at Arbeiderpartiet ikke ønsker å gå inn i selve debatten. Vi vet at småbedriftene ønsker Høyres forslag. Og hva var svaret fra Norsk Industri da Arbeiderpartiets statssekretær Geir Axelsen i Finansdepartementet hevdet at Høyres forslag ville svekke konkurranseevnen? Jo, han sier til Finansavisen at det er feil å argumentere med at lavere arbeidsgiveravgift svekker konkurranseevnen, man får heller diskutere om tiltaket som sådan er riktig. – Og bedriftene mener at dette forslaget er riktig. Men man kan jo kanskje tenke seg at de rød-grønne ikke tror at arbeidsledigheten vil øke så mye som SSB og Norges Bank sier. Nei vel, da får man leve i troen, men da er det i hvert fall en god forsikring, og det er et lett reverserbart tiltak. Jeg tror at realiteten er at de rød-grønne partiene, særlig Arbeiderpartiet, har bundet seg til et løfte i Soria Moria-erklæringen om at man skal øke skattene, og da passer det ikke å komme med det tiltaket som man vet vil ha effekt, nemlig å senke avgiften på det å ha folk i arbeid. Her går dogmatikken foran det å trygge arbeidsplasser.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2009-06-19:
Representanten Sandal følte det åpenbart svært urettferdig at jeg påpekte at Arbeiderpartiet er mer opptatt av det politiske spillet enn å gå inn og diskutere den økende arbeidsledigheten. Realiteten er at Statistisk sentralbyrå og Norges Bank har slått fast at vi risikerer en arbeidsledighet på 120 000–130 000 til neste år. Da har man tatt høyde for lavere rente, man har tatt høyde for tiltakene i offentlig sektor, og man har tatt høyde for de tiltakene som er iverksatt overfor finansmarkedet. Med andre ord, vi vet at ledigheten kan komme til å øke til 120 000–130 000, og regjeringspartiene har ikke lagt fram ett alternativ i denne debatten om hvordan vi skal unngå å komme dit. Det pekes på offentlig sektor, men vi kan ikke alle jobbe i offentlig sektor. Det er Regjeringens dogmatiske motstand mot skattelettelser som nå gjør at man ikke vil senke kostnadene ved å ha ansatte i private bedrifter.
Alf E. Jakobsen (Arbeiderpartiet), 2009-06-19:
I en rekke sammenhenger har Høyre, og ikke minst representanten Jan Tore Sanner, i klare ordelag understreket at det er uaktuelt å følge Fremskrittspartiets overbudspolitikk. Det er interessant å se i revidert at Høyre langt på vei har hektet seg på Fremskrittspartiets høye oljepengebruk, i alle fall sitter de i baksetet, spesielt når vi samtidig ser at en veldig stor del av inndekningen ikke er reell og ikke tilfredsstiller kravene til realistisk budsjettering. Det ville være interessant om representanten Jan Tore Sanner kunne forklare hvilke beveggrunner som ligger bak den kraftige økningen i oljepengebruken. Kan det være et signal om at Høyre så inderlig ønsker seg over i ektesengen til Fremskrittspartiet, og at partiet har startet denne glideflukten som også øker avstanden til Kristelig Folkeparti, men ikke minst også til Venstre? Gjøres dette fordi disse partiene er mindre aktuelle som regjeringspartnere?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-19:
Det er altså slik at i Soria Moria-erklæringen fikk vi ikke gjennomslag for at vi skulle innføre et gratis måltid i skolen. Vi styrer etter Soria Moria-erklæringen, for vi mener det er en god og ordentlig politikk. Vi går til valg i år igjen på at vi ønsker å innføre et gratis skolemåltid i stedet for å bruke penger på investeringer i atomvåpen, som er det Christian Tybring-Gjedde ønsker å gjøre. Vi ønsker å sørge for styrking av satsing på grunnskolen i stedet for å åpne for kommersielle skoler som vil tappe den offentlige fellesskolen for massevis av penger som kunne vært brukt på gode elever, eller på å sørge for å gjøre skolen bedre for alle elevene. Vi ønsker å bruke pengene på gratis kjernetid i barnehagen, på leksehjelp på skolen og på maksimumspris i skolefritidsordningen. Dette går vi til valg på, og det ønsker vi å gjennomføre i løpet av neste stortingsperiode.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-19:
Jeg synes det er et veldig pussig spørsmål fra Lars Sponheim. Hvis en ser hva som har skjedd når det gjelder styrking og nyetablering av gründerbedrifter, hvis en ser hva som har skjedd når det gjelder sysselsetting i norske bedrifter, og hvis en ser hva som har skjedd når det gjelder overskuddene i norske bedrifter, vil en se at det i de første årene og fram til toppen av den høykonjunkturen vi var inne i, aldri har vært bedre overskudd, bedre lønnsomhet, bedre nystarting eller bedre gründervirksomhet i norske bedrifter enn det vi har. Men så kom finanskrisen – truet og trykket på som bare juling – og sørget for at vi fikk den nedturen som vi nå er inne i, men en ny, god rød-grønn politikk vil sørge for å bygge opp under det vi trenger. Vi trenger en omstilling til et miljøvennlig samfunn, vi trenger et mer miljøvennlig næringsliv, og så trenger vi en satsing på kompetanse. Det vi gjør både når det gjelder styrking av barnehagesektoren, styrking av skolen, styrking av høyere utdanning og forskning og flere studieplasser i dette reviderte nasjonalbudsjettet, er alle ting som vil bidra til dette.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-19:
I hele forrige periode, da Høyre satt ved makten, økte forskjellene. Det første Høyre gjorde da de kom til makten, var å bruke 1,5 milliarder kr på skattelette til de aller rikeste. Høyre går til valg på å sørge for 12 milliarder kr i skattelette, hvorav 6 milliarder kr skal gå til de 2,5 pst. rikeste her i landet. Altså: Helt topp! Høyre driver målrettet omfordelingspolitikk fra folk flest til de aller rikeste. Det er en politikk som jeg bare må si at jeg ikke vil stå for i det hele tatt, og den politikken har jeg tenkt å bekjempe med hele mitt hjerte og all min kraft. I løpet av denne perioden har vi sørget for et kjempeløft i bostøtten, vi har sørget for å øke alle de minste trygdene opp mot to ganger grunnbeløpet, som altså er mer enn 140 000 kr og blir mer til neste år. Vi har sørget for en økt satsing på utleieboliger. Det er 43 000 flere utleieboliger. Det er færre mennesker som er sosialhjelpsmottakere, og vi har mindre forskjeller mellom rike og fattige i Norge. Når vi tar oppsummeringen av hele politikken og konsekvensene av denne når vi får rapportene om to års tid, vil vi se at dette var en periode da vi bekjempet forskjeller. Men det er klart at vi skal fortsette å bekjempe fattigdom i tiden som kommer.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-19:
Jeg vet at representanten Hans Olav Syversen er en anstendig mann som slåss for rettferdighet, i alle fall mot fattigdom. Jeg synes likevel det er verdt å nevne at i løpet av den perioden vi har sittet nå, har vi sørget for å få hevet minsteytelsene på minstepensjonene. Vi har stått i spissen for å lede dem opp til to ganger grunnbeløpet, som er en sterk styrking på 16 000 kr for minstepensjonistene. Vi har sørget for å innføre bostøtte til 50 000 nye mennesker – fra 100 000 til 150 000. Dette kommer til å bidra til en vesentlig forbedring av situasjonen. Under den forrige perioden var Kristelig Folkeparti bl.a. med på å kutte ned på bostøtten til barnefamilier. Men all politikk er lokal. Vi er begge Oslorepresentanter, og det ble tatt opp her at bostedsløsheten stiger. Ja, i Oslo stemmer Kristelig Folkeparti mot å øke antall nye boliger med mer enn 82 i år, selv om vi legger til rette for 3 000.(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-19:
Hvis miljø virkelig var det viktigste for Lars Sponheim, burde jo han søke et tettere samarbeid med SV istedenfor bare å slå hånden av oss og si at det er uaktuelt å samarbeide med SV i miljøpolitikken. Vi har fått til vesentlig mer satsing på jernbane enn det Venstre noensinne fikk til i regjering. Vi har fått til mer av de viktige tingene innenfor kollektivsatsing enn det Venstre fikk til, og vi har fått flere og bedre omstillinger når det gjelder bilparken enn det Venstre alene fikk til i regjering. Dette var bare noen eksempler på ting vi har fått til. Så vi burde samarbeide mer, ikke bare få beskjed om at det er en dårlig idé. Poenget er at det er ikke miljø som er det viktigste for Venstre. Hvis man ser på den omfordelingen som ligger her, er Venstre mer opptatt av å sørge for å bruke pengene på å fordele fra barnefamilier gjennom å øke barnehageprisen, og bruke de pengene på de aller rikeste gjennom å fjerne noen av de endringene vi gjorde i formuesskatten. Det er det viktigste.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-19:
Høyrepolitikk har skapt finanskrisen. Bakgrunnen for det var for mye privatisering og for mye liberalisering. Så kunne man tenke seg at høyrepartiene her i Norge hadde et spesielt ansvar for å komme med forslag til å rydde opp i det som politikken deres har skapt. Men i Fremskrittspartiets arbeidsprogram står det ikke noe verken om finanskrisen eller om årsakene til den. Tvert imot står Fremskrittspartiet fortsatt på en omfattende privatisering og deregulering, som var de viktigste årsakene til finanskrisen. Det står i Fremskrittspartiets program at Fremskrittspartiet vil liberalisere økonomien for å skape større vekst og mer velferd og sikre bedriftene handlingsrom uten politisk innblanding – banker og finanssektoren er ikke unntatt. De vil slippe fri handelen med verdipapirer gjennom liberalisering av en rekke restriksjoner, herunder konsesjons-, løyve- og bevillingsbestemmelser. Da må jeg spørre: Er det mer liberalisering og privatisering som er Fremskrittspartiets svar på finanskrisen? Har man ikke lært noe som helst?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-19:
Jeg føler et sterkt behov for å ta ordet, for det er altså sånn at lederen for landets nest største parti snakket usant i sted da hun holdt sitt hovedinnlegg. Hun sa at forskjellene har økt. Det er ikke riktig. Det er godt dokumentert gjennom den rapporten Fordelingsutvalget nettopp framla, at forskjellene økte dramatisk under den forrige regjeringen, under høyreregjeringen, der Fremskrittspartiet hadde sterk innflytelse og et sterkt ansvar for den politikken som ble ført, mens under vår regjering er fordelingen bedre, og den er blitt bedre under vår regjering enn under den forrige. Det er også sånn at antallet sosialhjelpsmottakere er blitt lavere. Det er gått ned fra 129 000 mennesker i 2005, til 110 000 i 2007. Tallene for 2008 og 2009 kommer snart. Men det er viktig å vite én ting, og det er at de største grepene som vi har gjort når det gjelder fordeling, de største grepene som er gjort både i forhold til formuesskatt og arveavgift, og som er gjort for å løfte minstepensjonene og innføre bostøtte, er grep som vises i tabellene fra og med i år. Det viktigste grepet vi har gjort for de folkene som har minst, er å øke minstepensjonen og doble den. Den skal nå opp på 145 000 kr. Den har økt med 16 000 kr. Det hjelper alle de som er trygdede, og som har vært minstepensjonister, og enslige forsørgere. Det andre viktige grepet vi har gjort, gjelder sosialhjelpsatsene. En stor del av dem som i dag mottar sosialhjelp, er folk som enten har vært trygdede med lave trygder, eller folk som er sosialhjelpsmottakere, langtidssosialhjelpstakere, og som nå kan gå over på kvalifiseringsstønad som fases inn i vår by, Oslo, senest i løpet av året – den skal være på plass da. Det betyr et enormt løft for de folkene som har minst. I tillegg vet vi at fra 1. juli i år styrker vi bostøtten, som altså den forrige regjeringen, under Erna Solberg, svekket når det gjaldt barnefamilier. Det kommer 50 000 nye mennesker innunder bostøtteordningen fra og med 1. juli. Dette er store og viktige grep, og da nytter det ikke for partilederen i landets nest største parti å stå her og si at forskjellene har økt, for de har blitt mindre i løpet av den tiden som er gått. Det er en ting jeg synes er påfallende, og som jeg gjerne skulle hatt både Lars Sponheim og Dagfinn Høybråten på banen for å snakke om, og det er det enkle som går på omfordeling. For alle fattigdomsmål som brukes, alle lavinntektsmål som brukes, enten det er EUs eller det er OECDs, handler om fordeling, de handler om rettferdig fordeling, og de handler om hvor mye man har i forhold til medianen, eller gjennomsnittet av befolkningen. Da er det altså påfallende at verken Venstre eller Kristelig Folkeparti noen sinne snakker om omfordeling og rettferdig fordeling. Uten det får man ikke til å avskaffe fattigdom, og man får ikke til en rettferdig fordeling – når skatteletten går til de aller rikeste, som vi ser det ligger forslag om i dag også.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2009-06-19:
Det var mange morsomme påstander fra representanten Holmås, men jeg skal gå på et av hans kjære områder. I valgkampen i 2005 var det om å gjøre å innføre et skolemåltid for elevene i grunnskolen. Dette har han ikke innfridd. Han fikk regjeringsmakt, han fikk flertallsregjering, han kunne gjøre akkurat hva han ville, men han valgte ikke å innfri dette valgløftet. Det ble en ordning for frukt og grønt som gjelder for halvparten av grunnskoleelevene. Fremskrittspartiet har også i revidert, og mange ganger tidligere, fremmet et forslag om å ha et skolemåltid i grunnskolen. Så mitt spørsmål til representanten Holmås er: Hva er den alternative bruken av disse pengene? Det koster 80 mill. kr. Det er å føre dem over på Statens pensjonsfond – Utland, som har estimert å gå med 430 milliarder kr, overført for 2009 – det er nå redusert i forbindelse med revidert. Mener Holmås det er viktigere å kjøpe for 80 mill. kr i aksjer og obligasjoner i utlandet enn å sikre grunnskoleelevene et skolemåltid? Det er akkurat det valget han har: Ja eller nei?
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2009-06-19:
Det var interessant å observere sosialisten Halvorsen uttrykke glede over at børskursene stiger. Da kan man jo håpe at man bruker gevinsten fra kapitalistenes fremste verktøy til å bekjempe fattigdommen i neste stortingsperiode. Men jeg skal spørre om noe annet. Skolene Wang Toppidrett og Norges Toppidrettsgymnas har av Utdanningsdirektoratet fått godkjent 1 380 toppidrettselevplasser, og hver toppidrettselev får en særskilt finansiering gjennom et toppidrettstilskudd på 17 700 kr. I statsbudsjettet for 2009 er det kun gitt bevilgning til 810 elever, til tross for at kostnadene med den 811. og 812. er like store som med den 810. Dette har altså ikke Regjeringen rettet opp i revidert nasjonalbudsjett. Totalt sparer staten 5 mill. kr, dvs. at Wang Toppidrett må låne 5 mill. kr eller kutte på tilbudet. Mitt spørsmål til statsråden er: Hvilket råd har hun til Wang? Bør de ta opp et privat lån på 5 mill. kr, eller bør de kutte på tilbudet til toppidrettselevene ved skolen?
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2009-06-19:
Den rød-grønne regjeringen har satt mange slags rekorder. En av rekordene som jeg antar vil gå inn i historien, er antallet innvandrere som har kommet til dette landet. I løpet av fire år har vi fått 100 000 nye ikke-vestlige innvandrere til Norge. Det utgjør det samlede innbyggertallet i Tønsberg, Sandefjord og Moss, eller ca. 400 personer hver eneste uke denne regjeringen har sittet med makten. Konsekvensen av dette ser vi kanskje sterkest i Oslo, hvor vi får fremvekst av parallelle samfunn. Vi har grunnleggende verdier som ytringsfrihet, likestilling, pluralisme og den individuelle frihet som settes under press, bl.a. av enkelte representanter for disse gruppene. Er representanten Solberg på Stortingets siste dag i denne perioden fornøyd med den rød-grønne regjeringens innsats i innvandringspolitikken, og anbefaler hun en eventuell ny rød-grønn regjering å videreføre den samme innvandringspolitikken i neste fireårsperiode?
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2009-06-19:
Jeg deler siste talers entusiasme og optimisme. Det er mye bra i det norske samfunnet. Men det er jo slik at opposisjonens rolle faktisk er å være samfunnskritisk, være kritisk til den utviklingen vi ser i samfunnet. Vi går ikke opp på talerstolen her for å hylle hver krone som bevilges til ethvert formål, men vi prøver å se på utviklingen i samfunnet, og hva som på sikt er konsekvensene av den politikken som føres. Da er det dessverre ikke slik at det er bare positivt å rapportere tilbake. Så sier representanten Gullvåg at vi har 3 pst. arbeidsledighet – eller i underkant av det. Det er korrekt. Men i samme åndedrag må han da legge til at vi har nær 700 000 mennesker som lever av offentlige overføringer, dvs. folk som av ulike årsaker lever på trygdeordninger – og da holder jeg pensjonistene utenfor. Det utgjør ca. 25 pst. av alle mellom 18 og 67 år, som da av en eller annen årsak ikke kan bidra i arbeidslivet i Norge. Det er dobbelt så mange i forhold til innbyggertallet som f.eks. i Sverige, som har en høyere arbeidsledighet. Slik sett kunne man si at det kanskje hadde vært bedre å ha 7–8 pst. arbeidsledighet, for hvis man kunne rekruttere blant dem som er på trygdeordninger, kunne man hatt mange som søkte om jobb, og som hele tiden søkte etter å bidra i samfunnet. Så vi har altså bygget opp barrierer som gjør det vanskelig for folk å bidra i arbeidslivet. Det er ulike årsaker til det også. Men å si at dette er rosenrødt, blir veldig feil. Den eneste grunnen til at vi har et slikt samfunn, er at vi har råd til det. Vi har råd til det på grunn av at vi har mye penger i dette landet, og da er det lettere og enklere å innvilge en sjekk fra staten enn å stille krav til folk. Det er slik det er, og alle partier er ansvarlig for dette, men det må være mulig å påpeke det. Denne utviklingen har forsterket seg de siste fire årene med rød-grønt styre. Det må man innrømme. Og et felles ansvar som hele denne stortingssalen og alle partiene har, er hvordan en skal få flere tilbake i produktivt arbeid, som vil gi nye inntekter for det offentlige slik at vi kan finansiere nødvendige velferdsgoder. Det er en felles oppgave vi har som storting og som partier. Da må man kunne påpeke det, istedenfor å stå på denne talerstolen og hylle den norske modellen som noe helt unikt som ingen andre i hele verden har forstått. Men grunnen til at vi har denne modellen, er at vi har ekstraordinære inntekter, og, som forrige taler sa, at vi har vunnet i Lotto. Men det har sin pris, og det må vi påpeke. Derfor må vi også se på politikken og være mer kritiske når vi innvilger oss nye velferdsgoder, og ikke gå til valg på bare nye velferdsgoder, men kanskje også med tanke på samfunnsstruktur, hvordan vi skal drive dette samfunnet når det gjelder organiseringen av Kommune-Norge og Fylkes-Norge, hvordan vi skal organisere hele driften av AS Norge med 4,7 millioner mennesker. Da må vi være villige til å være kritiske, og ikke bare hylle systemet og tro at enda en milliard løser alle utfordringer.
Lars Sponheim (Venstre), 2009-06-19:
Jeg skal ikke gratulere representanten Holmås med at han i miljøpolitikken i natt stemte for utbygging av Goliat og mot Venstres forslag om å avvise utbyggingen av Goliat. Jeg skal heller ikke ta den store debatten om virkelighetsbeskrivelsen av de siste fire årene. Jeg vil bare slå fast at vi har hatt en privatøkonomisk bonanza når det gjelder oppussing av hus, investering i biler og hytter som dette landet aldri har sett før, i de fire årene med rød-grønn regjering. Spørsmålet mitt går på privat, norsk eierskap. I går var jeg i en debatt med statsråd Solhjell fra SV, som ble kjørt av en tidligere SV-er, Paul Chaffey, som tydeligvis kjente SVs politikk altfor godt til at hr. Solhjell likte det noe særlig. Han var i hvert fall meget uklar i synet på om SV egentlig var for privateide, norske bedrifter. Og da spør jeg: Kan representanten Holmås etter fire år med god innsikt i rød-grønn økonomisk politikk, gi oss en veiledning i hva som er gjort de fire siste årene for å stimulere privat, norsk eierskap i bedriftene?
Lars Sponheim (Venstre), 2009-06-19:
Venstre og jeg har lagt vekt på hva vi mener er rett å gjøre i denne situasjonen, og det har jeg argumentert for. Jeg er opplært i en tradisjon som gjør at jeg har den største respekt for den streken Finansdepartementet setter nederst på regnestykket. Jeg har alltid vært av den oppfatning at finanspolitikk bør være omprioriteringer innenfor den streken. Nå er vi kommet i en situasjon i dette huset hvor vi i økende grad løper ulike distanser, men skal måles på den samme tiden. Det har gjort politikken uoversiktlig og uheldig. Det baserer seg på at det er et flertall som tar ansvar for den forsvarlige streken, og så prøver man å drive politikk utenom det. Det kommer ikke jeg og Venstre til å være med på, og det har vi vist i denne innstillingen. Jeg håper og tror at dagens rød-grønne flertall forsvinner ved dette valget. Da får landet en mindretallsregjering. Det vil være en mindretallsregjering som må basere seg på løpende flertall i denne salen, og skulle det bli tilfellet, tror jeg uansett at det vil bli viktige flertall for mye viktig politikk, bl.a. innenfor næringspolitikken og utdanningspolitikken vil det bli et annet flertall og en bedre politikk.
Lars Sponheim (Venstre), 2009-06-19:
For det første har Venstre nettopp gjort en påplussing innenfor kunnskaps- og forskningssektoren, først og fremst på forskningssektoren, på 700 mill. kr. I tillegg er det en omprioritering innenfor hele den kjeden. Vi har hele tiden sagt og ment at vi burde ha på plass full barnehagedekning før en presser prisen så raskt ned som det Regjeringen har gjort – og det er selvsagt det korrekte. Så har jeg lyst til å si litt om miljøpolitikk og hva SV får til. Jeg har vært ærlig i denne sal og sagt at mye som er gjort, er bra, ikke minst når det gjelder Miljøverndepartementets budsjett som har hatt en betydelig vekst i denne perioden. Men jeg vil bare minne om at vi har hatt en vår nå som det ikke direkte skinner grønnfarge av. Jeg tenker på Kårstø-rensing som er utsatt, jeg tenker på Goliat-vedtaket i natt, og at den regjeringen Heikki Holmås' parti er en del av, ikke var villig til å innlemme i biomangfoldloven havområder der virkelig det viktige biologiske mangfold som vi må ta vare på, er til stede. Så det skinner ikke veldig mye av SVs miljøpolitikk i regjering.
Lars Sponheim (Venstre), 2009-06-19:
Jeg takker for det som måtte være gode ord i replikken. La meg ta en oppsummering for egen og Venstres del. I denne perioden har det vært et poeng, ikke minst i den økonomiske politikken, å stå for en selvstendig sentrumslinje. Vi ønsker å få fram at Venstre er et selvstendig parti i sentrum av norsk politikk, og det synes jeg også at denne innstillingen viser. Venstres nøkterne tilnærming i tradisjonen etter Søren Jaabæk kommer også tydelig fram i denne innstillingen, og den kommer vi til å stå hardt på i tiden framover. Jeg håper og tror at når valget er over, vil dagens flertall være falt. Hvilken mindretallsregjering vi får ut av det, er nettopp det som velgerne skal sette sammen når de skal stemme til høsten. Velgerne skal sette sammen Stortinget, men landet kommer til å få en mindretallsregjering som uansett må ha flertall i denne salen. Jeg håper og tror at Venstre skal komme i en situasjon hvor vi i alle fall vil kunne få betydelig innflytelse overfor en mindretallsregjering. Helst vil vi delta i en slik mindretallsregjering sammen med Høyre og sentrumspartiet, og det vil gi en mer offensiv politikk enn det vi har hatt i disse fire årene.
Lars Sponheim (Venstre), 2009-06-19:
Nå må jeg innrømme jeg ble opprørt! Finansministeren snakker ikke sant! Jeg satt rett overfor henne under den partilederdebatten hvor hun sa at fattigdom kan utryddes med et pennestrøk, med harmdirrende stemme og løftet finger mot daværende statsminister Bondevik. Det var ikke et vanlig politisk løfte om å sette seg høye mål, jobbe, osv., det var å legge en moralsk list for seg selv. Dette reviderte nasjonalbudsjett var finansministerens siste anledning til å sette det pennestrøket. Hun har ikke gjort det. Hvorfor skammer du deg ikke, finansminister?
Lars Sponheim (Venstre), 2009-06-19:
La meg først få lov å advare statsministeren mot å trekke den gode Keynes for langt ut på den politiske venstreside. Han var en sosialliberaler og medlem av et liberalt sentrumsparti, og ville nok mislikt å bli brukt av venstresiden for langt ut politisk. Mitt spørsmål til statsministeren går litt på de økonomiske utsiktene framover. Vi ser her en betydelig forskjell i dette reviderte budsjett fra perspektivmeldingen når det gjelder problemene med å få en automatisk gjenoppretting tilbake til handlingsregelen. Regjeringen sier selv at nettopp bruk av oljeinntekter nå i 2009 og redusert bidrag fra fondet i årene framover, kombinert med trygdeutgifter og utgifter til aldersrelaterte helseutgifter, gjør at budsjettpolitikken vil få svært begrenset handlingsrom. Jeg vil ikke be statsministeren si som Solkongen, etter meg kommer syndefloden, men det kommer til å bli en krevende oppgave å ta tilbake budsjettet dit hvor det bør være – ansvarlig.
Lars Sponheim (Venstre), 2009-06-19:
Det er en ære å få rette den siste replikken til representanten Solberg. Vi fikk fast stol i denne salen samtidig, i 1993, og det er en oppbruddets dag. Men jeg vil også gjerne gratulere med og ønske lykke til i den nye jobben som fylkesmann i Nordland. Spørsmålet mitt går litt på kommunesektoren, og den viktige jobben som representanten skal ha med å føre tilsyn med kommunesektoren. I dag kommer samhandlingsreformen, som vi er kjent med. Den tror jeg kommer til å bli veldig viktig framover. Jeg tror den bør ha som konsekvens at vi får færre, større, sterkere og mer robuste kommuner – nettopp for å lykkes med denne samhandlingen. Jeg vil ikke spørre om eller ta stilling til virkemidler for å få det til, men jeg vil spørre representanten om hun håper – og kanskje tror – at hennes virke som fylkesmann de neste årene kan handle om å bidra til større og sterkere kommuner i det mest kommunerike fylket vi har, Nordland, nettopp for å sette oss i stand til å lykkes med samhandlingsreformen.
Lars Sponheim (Venstre), 2009-06-19:
Det var antydning til litt temperatur på tampen av dagen. Jeg må si at representanten Lundteigen slutter ikke å overraske. Her har vi hatt fire år med en regjering som overhodet ikke har hatt noen næringspolitikk utover engasjementet for statlig eierskap og sameie med Røkke og at staten kjøper seg opp. Det er en politikk som straffer småbedrifter og privat eierskap, og det er en unison rapport om det rundt omkring fra hele Norge. Jeg må si at jeg opplever det som rimelig frekt på tampen av denne debatten og sesjonen. Men det er vel ikke alle som er like bekvemme heller med denne regjeringen på disse områdene. Det som fikk meg til å ta ordet, var representanten Gullvåg og flere som ville dra opp en liten skattedebatt på slutten, og gav uttrykk for at det er dokumentert – jeg tror det var det ordet han brukte – at skattelette ikke fungerer, mens derimot utgifter på statsbudsjettet fungerer. Jeg har lyst til å dra en kort historie. I 2001 hadde vi et regjeringsskifte. Da sa Norges Banks sjef i sin tale året etter, i februar 2002, at norsk økonomi var i ulage etter Stoltenberg I-regjeringen. Det var nødvendig å rydde opp. Renten steg, og arbeidsledigheten steg. Det var to veldig harde år, hvor målrettet skattelette, særlig mot bedrifter, ble brukt, og ikke minst førte fjerning av investeringsavgiften til at investeringene i næringslivet tok seg veldig opp. Så kom taktskiftet i 2003–2004. Vi fikk en dobling av nystartede bedrifter i disse årene, bl.a. fordi det var en målrettet politikk nettopp for å gjøre det mulig. I 2004 etablerte vi 2004-skattenivået, som dagens regjering har bundet seg til, og, etter hva jeg forstår, også antyder at de vil fortsette å forplikte seg på. Det er grunn til å minne om at 2004-nivået – skattelettenivået fra den forrige regjering – altså har vært konstant i denne perioden og har innbrakt den norske stat fra 2005 og fram til i dag en økning i skatte- og avgiftsinntekter på 258 milliarder kr. Så en rett tilpasset, målrettet skattelette rettet mot næringslivet har gitt resultater slik at den rød-grønne regjeringen kan øse ut penger til mange gode formål, som de også har fått mye støtte for. Så representanten Gullvåg og andre har god grunn til å takke skattelettepolitikken fra den forrige regjering for de muligheter de har hatt i denne perioden. Så til slutt, siden noen vil dra opp en debatt om arbeidsledighet og hva vi skal sammenligne oss med: Fra et Venstre-perspektiv, fra et liberalt perspektiv, er vi opptatt av å se enkeltmennesker i denne situasjonen. Det er slik at økende arbeidsledighet, mennesker som mister arbeidet sitt mot sin vilje, er en kjempeutfordring og et problem. Det kan ikke glattes over med at vi har lavere prosenttall i Norge enn i Sverige. Vi kommer alltid til å slåss for at enkeltmennesker som blir arbeidsledige, skal få tilbake arbeidet sitt, uansett.
Lars Sponheim (Venstre), 2009-06-19:
Det var omtrent akkurat disse ordene finansministeren også brukte da hun var opposisjonspolitiker i 2004. Etter tre år hvor det var gitt årlig skattelette til næringslivet, var det akkurat disse ordene hun brukte om å gi betydelig skattelettelse og ikke tenke på andre. Det er altså det skattenivået som den forrige regjering la til grunn i 2004, som hun har basert seg på i hele denne perioden. Det er den forrige regjerings skattenivå, 2004-skattenivået – etter flere år hvor man sterkt kritiserte skatteletter – hun har valgt å regjere videre på! Det er uomtvistelig at det skattenivået har gitt Norge økte inntekter fra 2005 til 2009 på rundt 260 milliarder kr. Jeg har ikke sagt, og mener ikke, og jeg er helt sikker på at det ikke er slik, at det utelukkende er den skatteletten som er grunnlaget for dette. Det er gode tider, bedriftene tjener mer penger, flere bedrifter kan ansette flere mennesker, som igjen kan skattlegges. – Så det er det ikke tvil om. Det er heller ikke tvil om at det riktige skattenivået bidrar nettopp til at bedriftene klarer seg bra og klarer å utnytte gode tider. Det er i hvert fall ikke mulig å si det motsatte, at det riktige skattenivået, skattenivået fra 2004, som var basert på flere år med skattelette for bedriftene, ikke har bidratt noe til de gode tidene som er kommet etterpå. Det er det viktig å få lagt igjen. Så til representanten Gullvåg. Jeg vil gjerne gjenta det igjen: Stoltenberg I-regjeringen etterlot seg en sterkt stigende arbeidsledighet. Norsk økonomi var i ulage. Jeg kunne gå så langt som å si at det måtte ryddes opp etter dem forrige gang, i 2001, fordi det var en sterkt stigende arbeidsledighet. Den ble snudd, først etter noen krevende og vanskelige år, så ble det betydelig lettere fra 2004, og arbeidsledigheten var fallende. Slik overtok den rød-grønne regjering styringen i 2005, med fallende arbeidsledighet. Den har heldigvis falt gjennom de gode tidene vi akkurat har snakket om. Men når sannsynligvis og forhåpentligvis den rød-grønne regjering nå må forlate regjeringskontorene, gjør den det på nytt med en sterkt stigende arbeidsledighet. Jeg tror den historien kan skrives om Stoltenberg I- og Stoltenberg II-regjeringen at da de forlot regjeringskontorene, var det hver gang med en sterkt stigende arbeidsledighet. Så er det da denne egenforestillingen om at det er så mye nyskaping og god næringspolitikk som føres fra denne regjeringen. Det sier ikke næringslivet der ute. Antall nystartede bedrifter faller nå veldig. Det har vært en skjerping av skatteFUNN-systemet, som alle bedriftene klager over, og som kanskje har vært det viktigste bidraget til nyskaping i denne perioden. Så avslutningsvis: Hver gang representanten Holmås er på talerstolen og skal snakke om fattigdom, høres det i mine ører ut som om det er snakk om hvordan vi skal bekjempe rikdom. For Venstre er det viktig på bakgrunn av god økonomi å være målrettet i fattigdomsbekjempelsen. Fattigdom blant barn og rusmisbrukere – der har vi den store jobben å gjøre.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2009-06-19:
Høyre har i hele denne perioden fremmet forslag om en rekke ulike tiltak i fattigdomspolitikken. Ja, Høyre har i sine alternative budsjetter fremmet forslag om hele 877 mill. kr mer enn Regjeringen samlet har bevilget. Det kan ikke være noe stas for representanten Holmås å se tilbake på fire år i regjering når fattigdomssatsingen har feilet så til de grader. Kristin Halvorsens politiske vilje til å avvikle fattigdommen, er vel kanskje det fremste Soria Moria-løftebruddet fremfor noen. Det fremste eksemplet så vi i Aftenposten 18. mars i år. Da uttalte Johanna Engen, styremedlem i Fattighuset: «Vi gjør jobben Regjeringen skulle gjort.» Er det slik at Sosialistisk Venstreparti har sprunget fra løftene sine? Er det slik at Sosialistisk Venstreparti ikke har fått gjennomslag for fattigdomssatsingen på grunn av at sentrumskameratene ikke har gått med på det? I så fall: Hvorfor viser ikke SV vilje ved den siste behandlingen av budsjettet, når de nå virkelig hadde hatt mulighet til å vise at de mente noe med det?
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2009-06-19:
Jeg hadde tenkt å snakke litt om høyere utdanning og forskning. Så satt jeg og hørte på representanten Dørum, som holdt et innlegg her i stad. Da Dørum stod her oppe og snakket om høyere utdanning og forskning, tenkte jeg at jeg egentlig ikke trengte å ta ordet, for det var et veldig godt innlegg. Det var også en følelsesladet Dørum vi så her for siste gang på Stortingets talerstol. Jeg tror jeg kan forsikre Dørum om at det ikke er siste gang vi hører hans ord fra denne talerstolen. Jeg er sikker på at mange representanter i framtiden vil referere til mange kloke ord fra denne kloke mannen! Satsing på investering i kunnskap og forskning er det mest avgjørende for å få Norge styrket ut av krisen. Det er nettopp derfor uforståelig at Regjeringen har latt være å satse på kunnskap og forskning i de historisk gode tidene vi har lagt bak oss, og når behovet for mer kompetanse framover er så tydelig som det er. Med økte skatteinntekter og økt bruk av penger fra Pensjonsfondet har Regjeringen hatt et betydelig større handlingsrom og mange milliarder mer til fordeling. Det har vært mange pene ord fra denne regjeringen, spesielt når det gjelder forskning og høyere utdanning. Men pene ord er også alt det den har når gjelder dette området. Jeg tviler ikke på at intensjonen til statsråden er god, men det hjelper dessverre ikke når intensjonene gang etter gang ikke følges opp med handling og bevilgede kroner. Den siste budsjettbehandlingen i denne perioden er også den siste muligheten for Regjeringen til å rette opp inntrykket av det historiske hvileskjæret. Vi må dessverre konstatere i dag at de ikke benytter den muligheten. Gang på gang har den sittende regjeringen benyttet enhver mulighet til å si klart fra om at forskning og høyere utdanning ikke er et prioritert område. Jeg ble derfor overrasket da statsministeren i dag stod på Stortingets talerstol og sa at bevilgningene til høyere utdanning har økt massivt. Det er en virkelighetsbeskrivelse som jeg tror mange av oss ikke kjenner seg igjen i, særlig de som representerer de høyere utdanningsinstitusjonene i landet. Forskning og høyere utdanning er en investering for fremtiden. Det er løsningen for at Norge skal komme styrket ut av krisen. Det er bare et regjeringsskifte – med et sterkt Høyre – som kan sikre det.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2009-06-19:
Representanten Syversen startet med en kort oppsummering av fireårsperioden, og det er jo på sin plass. Dette dokumentet, som er revidert nasjonalbudsjett, er egnet til å gi en viss pekepinn om den politiske situasjonen og også stoda på borgerlig side. Høyre har tidligere garantert gjentatte ganger at de vil føre en ansvarlig økonomisk politikk. Nå legger Høyre opp til en oljepengebruk som er langt over det Finansdepartementet mener er ansvarlig, og også mange andre makroøkonomer. Det er store skatte- og avgiftslettelser i det budsjettforslaget, og det finansieres med kutt i norskopplæring, integreringspolitikk og en rekke tiltak som Kristelig Folkeparti og regjeringspartiene er enige om. Opplever Kristelig Folkeparti at Høyre nærmer seg Fremskrittspartiet eller sentrumspartiene med en slik innstilling i revidert nasjonalbudsjett?
Jørund Rytman (Fremskrittspartiet), 2009-06-19:
Jeg har forstått at representanten Per Olaf Lundteigen er den stortingsrepresentanten i denne sal som elsker toll og sikkert gjerne skulle hatt enda mer toll på varer. Det er ingen lettelser, selv ikke lempninger til u-land: å innføre tollfrihet for alle u-land, slik at disse fattige landene kan handle med Norge og på den måten komme seg ut av fattigdom og sin finanskrise. Men ok, jeg kan forstå Lundteigens intensjon, å beskytte og skjerme sine bønder mot konkurranse. Men jeg lar den debatten ligge. Jeg lurer på hvorfor det er toll på frukt og grønt, som f.eks. oliven, mais, fersken, grapefrukt, aprikoser, artisjokker, søte pepperfrukter og mandariner, altså sunn mat som ikke kan sies å dyrkes i stor skala av bønder i Norge?
Jørund Rytman (Fremskrittspartiet), 2009-06-19:
Er det en sak som opptar meg mye, er det det høye skattetrykket vi har her i Norge. Jeg synes derfor det er trist at mens en stor andel land i verden møter finanskrisen med skatte- og avgiftslettelser, så nekter den rød-grønne regjeringen plent å gjøre dette. I Russland og Brasil blir f.eks. 100 pst. av stimuleringspakkene brukt på skattekutt. Tallet er 79 pst. i Indonesia, 68 pst. i Tyskland, 45,4 pst. i Canada, 41,2 pst. i Australia, 36,7 pst. i Spania og omtrent det samme i USA, og i Japan er det rundt 30 pst. Jeg kunne ha fortsatt. Men her i Norge er det praktisk talt null, selv om vi har en søkkrik stat. Tydeligvis av ideologiske grunner vil ikke den rød-grønne regjeringen la næringslivet og folk flest beholde mer av sine penger. Men er det noe som nesten er like ille, og som også virker hemmende på næringslivet og folk flest, er det det kompliserte skatte-, avgifts- og tollregelverket vi har her i Norge. For å illustrere hvor tungt og omfattende regelverket er, er det bare å se på denne boken her. Nei, dette er ikke Bibelen eller Koranen, eller en stor roman. Dette er boka til Kristin Halvorsen: Lignings-ABC – en håndbok utgitt av Skattedirektoratet, som ikke akkurat er en håndbok man kan ha på innerlomma. Tidligere undersøkelser viser at selv de ansatte i skatteetaten ikke klarer å svare korrekt på skattespørsmål. Og så forventer man at den gjennomsnittlige borger skal kunne forstå alt, og fylle ut selvangivelsen korrekt. Ikke engang ansatte i Toll- og avgiftsdirektoratet gir alltid korrekt svar til næringsdrivende. Men hvis den næringsdrivende eller en vanlig skattebetaler ikke kan skatteloven til fingerspissene, og gjør en feil, vanker det store bøter, høye strafferenter og kanskje i verste fall fengselsstraff. Nå har tydeligvis Norges skattesystem blitt så komplisert at det har blitt et eget masterstudium i skatte- og avgiftsrett, hele 432 timers undervisning fordelt over tre år – sannsynligvis er vi eneste land i verden som har det. Er det meningen at alle gründere som vil gjøre suksess her i Norge, bør gå på dette studiet, eller at enhver næringsdrivende i det minste skal ansette en som har gått på dette studiet? Det spørsmålet bør vi stille oss. Og ikke bare det – vi har tolltariffen, nesten like tykk som denne boken her, heldigvis ikke like stor, men med massevis av det jeg kaller tulletoll, ulogisk og gammeldags toll, forskjellige tollsatser på ulike produkter, til og med ulike tollsatser på like produkter, forskjellige tollsatser, litt avhengig av når på året og om du tar med deg varene over landegrensen. Vi har flere eksempler på firmaer og produsenter her i Norge som er stor eksportrettet industri, og som sliter med dette. Så at den sosialistiske regjeringen ikke har ryddet opp i dette i løpet av de fire årene man har hatt sjansen, synes jeg er kjempeleit.
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2009-06-19:
Jeg synes avslutningen på representanten Sponheims innlegg var en god avrunding av denne debatten. Jeg må innrømme at jeg hadde forventet at Sponheim skulle løfte seg til de litt større høydene med løftebruddsretorikken og alt annet som pleier å komme fra den kanten, men han overfører langt på vei karakteristikkene til sin gamle samarbeidspartner Høyre, hvor han både i media tidligere denne uken har omtalt Høyres nye oljepengebruk og skifte i innvandrings- og integreringspolitikken som populistisk. Og han forsterker på mange måter kritikken av sin gamle samarbeidspartner Høyre her i dag, hvor han omtaler oljepengebruken og økningen av den som ikke spesielt ærerik. Det synes jeg er en meget god og treffende beskrivelse, men det må jo være lov å utfordre representanten Sponheim på hva dette forteller om situasjonen på borgerlig side tre måneder før valget. Man er enig om noe, man er enig om retorikk, løftebrudd og andre viderverdigheter overfor den rød-grønne regjeringen, men utover det har jeg vanskelig for å få øye på hvordan de fire partiene skal kunne samle seg etter valget.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2009-06-19:
Jeg vil rose representanten Sponheim for at han tar opp sin bekymring over sovevognen her i dag. Jeg går ut fra at det betyr at han vil følge dette opp i neste stortingsperiode. Det andre jeg vil rose ham for, er faktisk at han står rakt når det gjelder den økonomiske politikken. Men nå står han jo nokså alene på borgerlig side. Jeg skjønner ikke helt: Dersom han mener at rammene for den økonomiske politikken som blir ført nå, er rett, og at det er viktig å ta vare på en lav kronekurs i forhold til eksportindustrien, hvordan ser han da for seg den regjeringen som han snakker om? Det kunne vært litt spennende å høre hvilke alternativ representanten Sponheim ser for seg i neste periode.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2009-06-19:
Den forrige regjeringen som Kristelig Folkeparti var med i, innførte skatt på utbytte, fjernet avgiftene på engangsemballasje, fjernet nettolønnsordningen for sjøfolk, økte momsen og kuttet i Innovasjon Norge. Næringsministeren reiste faktisk land og strand rundt og sa at verktøykassen var tom. I dag har vi hørt i innlegg fra representanter fra Kristelig Folkeparti og Høyre at man er bekymret over konkurransesituasjonen. Allikevel velger partiene å sette seg ut over Finansdepartementets rammer for bruk av penger. Av frykt for at kronekursen går opp: Det er alltid en grense som man bør forholde seg til politisk, slik at kronekursen ikke går opp og dermed slår mye verre ut for konkurranseutsatt industri. Jeg lurer bare på hva som er grunnlaget for at Kristelig Folkeparti plutselig har fått det for seg at de skal bruke så mye penger. Er Kristelig Folkeparti villig til å sette arbeidsplasser på spill for noen få stemmer?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-19:
SV-ere er skrudd sammen slik at vi er utålmodige mennesker. Det betyr at selv om vi har gjort et godt dagsverk dagen før, står vi tidlig opp og går løs på nye oppgaver. I samarbeid med to andre regjeringspartier har vi fått til utrolig mye i løpet av disse fire årene. Det er fordi vi har gjort vesentlige og viktige politiske veivalg. Vi stoppet skattelettepolitikken. Vi stoppet privatiseringsiveren. Vi stoppet nedbygging av arbeidstakernes rettigheter. Vi har styrket offentlig sektor. Vi har brukt de store pengene på de store oppgavene. Vi har økt minstepensjonen med 16 000 kr i året. Vi har lagt om miljøpolitikken slik at miljø- og utviklingsminister Erik Solheim er kåret av FN til Champion of the Earth. Det er ikke dårlig! Men vi vil gjerne videre. Derfor slåss jeg så hardt for at høyredominert politikk ikke skal få noen mulighet til å vinne de neste fire årene. Vi står foran store utfordringer for fellesskapet som bare kan løses av rød-grønn fellesskapspolitikk.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-19:
Dette er en kritikk som overhodet ikke treffer. Vi har vært på hogget hele veien under denne finanskrisen. Vi har hatt som slagord at vi skulle komme med rett tiltak til riktig tid. Det som først og fremst har preget de tiltakene vi har kommet med, er at vi har villet sørge for at næringslivet fikk finansiering, sånn at man ikke måtte stoppe opp og lage større problemer i realøkonomien enn det kunne ha vært. Og det har virket. Vår nære kontakt med næringslivets små og mellomstore bedrifter viser at det virker. Så er det veldig mange av de offentlige tiltakene vi har satt i gang, som Statistisk sentralbyrå sier skaper flest arbeidsplasser raskt, nemlig alt vi nå gjennomfører i kommunesektoren, på samferdselssektoren, på energiøkonomiseringssektoren, via oppdrag til private bedrifter. Jeg er helt uenig i Høyres fordelingspolitikk. I krisetider – ellers også, men særlig i krisetider – er det helt avgjørende at vi fordeler rettferdig. Når Høyre vil dele ut 12 milliarder kr i formuesskattelette, halvparten av dem til de 2 ½ pst. rikeste i Norge, er det en meget dårlig investering med tanke på at en skal komme seg ut av krisen i fellesskap. Det er en grunnleggende verdi ved det norske samfunnet.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-19:
Jeg snakket om rettferdig fordeling i mitt innlegg, og jeg gjør det gjerne mer. Jeg har aldri sagt at fattigdom kan utryddes med et pennestrøk, men jeg har sagt at man ikke kan bekjempe fattigdom med høyrepolitikk, og den utfordringen har jeg gitt Kristelig Folkeparti, bl.a. tidligere statsminister Kjell Magne Bondevik. Det som er vår oppskrift i kampen mot fattigdommen, det er å fordele rettferdig i sum i samfunnet, men også å sørge for at de gruppene som sliter mest, skal være med i fellesskapet. Det er direkte økonomiske tiltak, f.eks. øking av minstepensjonen, men det er også innsats mot rus, og det er å sørge for at vi har gode og billige barnehager, gratis skolegang, osv. Jeg deler representanten Syversens bekymring for rusområdet. Jeg var innom Frelsesarmeen på onsdag og snakket med dem om hvordan de jobber med nettopp disse problemstillingene. Det dreier seg om behandlingsplasser, men det dreier seg ikke minst om dem som kommer ut fra behandling – at de skal ha en bolig, at de skal ha mulighet til å få en jobb, at de skal ha mulighet til å etablere seg i samfunnet igjen uten å måtte trekkes til de miljøene som de var en del av, og som er deres sosiale og trygge miljø fra før. Så her må vi ha innsats på et bredt spekter.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-19:
Jeg synes at representanten Sponheim skyter langt over mål. Jeg kan ikke gjenkjenne sitatet om pennestrøk, men jeg står fullt og fast ved at jeg har angrepet høyresiden og statsminister Bondevik mange ganger, fordi de har økt forskjellene og delt ut skattelette til dem som har mest fra før, tatt fra fellesskapet. Og det gjør jeg gjerne igjen. Vi har gjort store grep for å bekjempe fattigdom. Vår innsats når det gjelder trygdene er betydelig større enn noe som har skjedd de siste årene. Vår innsats når det gjelder bostøtte er betydelig større. I det hele tatt har vi på veldig mange områder sørget for at forskjellene i Norge minker. Det er en jobb vi må ha som overskrift bestandig. Vi kommer aldri til å komme helt i mål og si at nå er det helt perfekt, men å kombinere det med høyrepolitikk – jeg registrerer at representanten Sponheim også på vegne av Venstre fremmer den type fordelingspolitikk – gir et samfunn som er dårligere i sum.