Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2010-03-02:
Å ha vondt i ryggen, i et kne eller i en arm kan være slitsomt for noen hver. Men man vet hva man kan gjøre med det. Hos fastlegen kan årsaken defineres og tiltak gjennomføres. Men om du plutselig opplever en lammende angst eller en tung depresjon, er det ikke like enkelt å få hjelp. I en rapport fra Folkehelseinstituttet, Psykiske lidelser i Norge: Et folkehelseperspektiv, finner vi at rundt en fjerdedel av befolkningen vil rammes av en angstlidelse i løpet av livet, og at depresjon vil ramme en av fem. I tillegg har vi rusrelaterte lidelser, personlighetsforstyrrelser, spiseforstyrrelser og schizofreni. Nøkkelen til et godt psykisk helsevern er å komme tidlig inn med hjelp. Det er en gjenganger når det gjelder enkeltpersoner som tar kontakt og det jeg leser i forskjellige artikler – nemlig det faktum at folk ikke helt forstår eller finner ut av hvor de kan få hjelp når problemene starter. Deretter oppdager de at når de endelig har funnet ut av dette, blir de stående i en eller annen kø. Gjennomgående får jeg høre at man måtte vente for lenge, og at sykdommen og plagen ble dypere og mer alvorlig i løpet av denne tiden. For få år siden var jeg på besøk på en helsestasjon i min kommune. Helsesøster, med mer enn 20 års erfaring, kunne fortelle at hun nå opplevde barn helt ned i 1. klasse som slet med psykiske problemer, og at dette var noe som hadde skjedd de siste årene. Psykiske problemer i tidlig alder vil – om det ikke blir sett og gjort noe med det, kunne medføre rusproblemer, spiseforstyrrelser, selvskading, eller utvikle seg til alvorlige psykiske lidelser. Personer som sliter med dette, opplever ofte at de ikke får hjelp til det som medførte at de begynte å ruse seg, skade seg eller sulte seg. Opptrappingsplanen for psykisk helse var på mange måter en suksess. Mye ble oppnådd, men vi kom ikke i mål. Det skremmer derfor meg når vi nå stadig får meldinger om kutt i tilbudet til psykisk syke. I Askøy kommune har de som mål å gi hjelp når det trengs. Ifølge kommuneoverlegen har tilbudet virket etter hensikten. Foreldre, barn og samarbeidspartnere tar kontakt på et tidligere tidspunkt når tilgjengeligheten er god og terskelen er lav. Slik klarer de å identifisere en problemutvikling og iverksette tiltak på et tidlig tidspunkt. Overlegen mener etterspørselen etter psykologtjenesten er stor – og økende. Personer med alvorlige tvangslidelser, som interpellanten viser til, er en gruppe som i årevis har blitt oversett. Noen av disse hadde deler av helse- og omsorgskomiteen glede av å møte etter et program vist på TV 2 om eksponeringsterapi. De hadde utrolig sterke historier å fortelle. År etter år med ødelagte liv, både for den som sto midt oppe i det og for vedkommendes nære. Kunnskapen lå der, men tilbudet var så å si fraværende. Dette er rett og slett uakseptabelt, og jeg håper statsråden også fikk med seg dette programmet. Alt i alt er det grunn til å trekke konklusjonen at vi har en lang vei å gå, også innenfor psykiatrien. Vi vet at lavterskeltilbud er viktig og kan forebygge alvorligere sykdom, men ikke alle har tilgang til dette. Vi vet at ventetiden for behandling er svært lang i mange tilfeller, og at dette dermed blir et tilbud for dem som kan kjøpe seg ut av køen. Lange ventetider øker faren for eskalering av sykdom og kan medføre økt bruk av tvang. Vi vet at bruk av tvang benyttes i ulik grad rundt i vårt land, og at tvang oppfattes krenkende og skremmende og er med på å svekke tilliten til behandlingstilbudene. Og vi vet at det er vondt og vanskelig å leve med psykiske lidelser både for den som er rammet, og for alle dem som står vedkommende nær. Vi vet at de lærde strides, og at feil tilbud har tilnærmet null verdi. Vi må slutte å gi et tilbud bare for å kunne krysse av for at tilbud har blitt gitt. Dette er utmattende for den det gjelder, og er svært dårlig bruk av ressurser. Og vi vet at noen nesten gjennom et helt liv går ut og inn av behandlingstilbud – noen fordi man kommer for sent i gang, noen fordi det ikke ble gitt riktig behandling, og noen fordi de ble skrevet ut for tidlig. Altfor mange av disse orker rett og slett ikke mer og avslutter sitt liv. Vi kan bruke mange fine ord i denne sal, men hverdagen utenfor disse vegger er beintøff for noen.