trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2011-02-10:
Med bakgrunn i den debatten vi har hatt i dag, føler jeg trang til å si følgende: E18-utbyggingen i Vestfold ville ikke vært mulig uten bompenger, og det er et poeng i seg selv at bomstasjonene nord i Vestfold tas bort før Langåker–Gulli er fullført. Det er grunn til å merke seg at vi nå etablerer en helt ny form for bompengeinnkreving i Vestfold. Til sammen sju automatiske bomstasjoner, fra Gulli til Langangen – altså grensen til Telemark – skal nå settes opp. Innkrevingstida er 15 år, men ferdigstillelsen av de ulike parsellene gjør at bompengeperioden ventelig vil strekke seg opp mot 21 år – skjønt all erfaring viser at trafikken øker mer enn prognosene tilsier, og at nedbetalingstida derfor kortes inn. Jeg har sagt det før, og jeg gjentar gjerne at vi skal prise oss lykkelige for at Fremskrittspartiet ikke har noen som helst innflytelse i norsk veipolitikk. I så fall hadde vi fortsatt hatt tofeltsvei gjennom det meste av Vestfold. Det er selvfølgelig Fremskrittspartiets eget valg. Når de velger å opprettholde illusjonen om at norske veier kan betales av oljeformuen, er det selvsagt et rent valgfrieri. Vi andre har for lengst innsett at brukerfinansieringen er kommet for å bli, og at bompengene er blitt en helt nødvendig del av norsk veifinansiering. På strekningen Gulli–Langåker er den statlige innsatsen nå under 30 pst. av utbyggingskostnadene. Full takst ved passering av bomstasjonene gjennom Vestfold vil bli 77 kr. Det er ingen som liker det, men vi andre, som altså lever i virkelighetens verden, velger likevel vei nå, framfor å leve med eksisterende vei i årtier framover. Vi har hørt litt om det i dag fra Fremskrittspartiets side, og jeg antar at vi vil kunne få høre mer om det i en tilstundende kommunevalgkamp. Til gjengjeld kan vi da vise til Tønsberg, der folk nå er tvunget til å leve med konsekvensene av Fremskrittspartiets bompengepolitikk. Der lovet Fremskrittspartiet vei uten bom, men der må vi nå leve med bom uten vei.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2011-02-10:
Overfor representanten Grimstad føler jeg trang til å bekrefte at det stundom kan være vanskelig og plagsomt å oppholde seg i virkelighetens verden. Alternativet er å fortrenge den. Det finnes en diagnose for akkurat det.
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2011-02-10:
Jeg har to spørsmål til statsråden. Vi har fra Fremskrittspartiets side vært med på å fremme et forslag som sier at hvis en pasient blir feilbehandlet, eller f.eks. får ti ganger så høy dose med insulin som han skulle ha, skal helsepersonellet ha en plikt til å informere pasienten om konsekvenser, og eventuelt om hvordan man skal gå videre med det. Hva er årsaken til at regjeringspartiene ikke vil gå inn for denne åpenheten og denne tillitskapende funksjonen? Så har vi også fått til en enstemmig komitémerknad hvor vi peker på «at Statens havarikommisjon for transport også har et ansvar for å undersøke de ulike tilsynene, mens man ikke på tilsvarende måte har et uhildet organ som gransker Helsetilsynet». Hvordan har statsråden tenkt å løse den problematikken under denne prøveperioden?
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2011-02-10:
Ja, dette er en god dag for Vestfold, og jeg er i hvert fall veldig glad. Endelig er parsellen Gulli–Langåker kommet til Stortinget, og vi har ventet lenge. Nå står den siste parsellen igjen, og den håper vi også kommer snart. I den forbindelse har jeg lyst til å gi ros til statsråden for at hun allerede nå har avklart lang tunnel på den parsellen, noe som utløste stor glede og en stor folkefest i Larvik. Så takk for den avklaringen! Vi husker alle de fæle ulykkene med store konsekvenser som var på E18 for noen år siden. Det er heldigvis historie. Det har på de nye strekningene vært minimalt med ulykker, og med en firefeltsvei gjennom hele fylket fjernes resten av de proppene som finnes. Men det er på tide, for det er så ille på den strekningen som gjenstår, at en hver dag står i kø når en kjører av motorveien, og i perioder kan en nesten gå fra tak til tak. Det er ikke holdbart. Det skaper store problemer, ikke minst for bedrifter som bruker veien til frakt og som arbeidsplass. Det har vært mange pådrivere, og jeg har lyst til å skryte både av fylkespolitikere og kommunepolitikere og ikke minst av LO og NHO i Vestfold, som har jobbet mye med saken. Men det har også vært skjær i sjøen, noe som Gullvåg fortalte historien om. Men jeg er glad for at vi også tar historien med oss videre. Vestfold er et fylke på historisk grunn, og jeg setter pris på at vi har fått lov til å bruke tid til arkeologiske undersøkelser, som sikrer kunnskap om hva som var her før oss. Det gjør at Norges historie kanskje må skrives om nok en gang, etter den runden. Det hører også hjemme i en samferdselsdebatt, for før vi legger veien oppå, må vi vite hva som er under. Jeg synes det er veldig flott at vi har fått lov til å bruke god tid på det i Vestfold. Enda mer har jeg lyst til å stresse denne saken når det gjelder jernbanen, for den vil utfylle veien – det som den ikke klarer å ta. Det legges det opp til. Det skjer mye på jernbanen i Vestfold, og det er vi veldig glad for. Vestfold er et bofylke, det er et fylke med mange bedrifter med varer på vei, det er et rekreasjonsfylke og et feriefylke framfor noe, og vi vil gjerne at det skal være det enda mer, slik at ikke folk bruker tiden sin på veien, men bruker den på alle de store kvalitetene vi har i fylket. En ny E18 gjør det enda mer attraktivt å dra både til Vestfold, til Telemark og til Agder-fylkene. Så igjen: Dette er en stor gledens dag for oss fra Vestfold.
Bent Høie (Høyre), 2011-02-10:
Både i brevene fra helseministeren og i argumentasjonen er det til tider vanskelig å få tak i hva som egentlig er argumentet mot en prøveordning med en havarikommisjon, utover at en vil vente og se. Så mitt spørsmål er: Hvorfor er det så vanskelig for helseministeren å støtte at en prøver ut denne ordningen nå, slik at en har et bedre grunnlag for å beslutte hva som skal være den permanente ordningen, på et senere tidspunkt? Mitt andre spørsmål er: Har Helse- og omsorgsdepartementet under behandlingen av denne saken vært i kontakt med havarikommisjonen for samferdselssaker for å kartlegge hva som er den metodiske forskjellen mellom denne kommisjonens arbeidsmåte og Statens helsetilsyns arbeidsmåte?
Bent Høie (Høyre), 2011-02-10:
Jeg er helt enig med helseministeren, og vil også rose henne for initiativet til en utrykningsenhet i Statens helsetilsyn. Det var et nødvendig tiltak. Det å få Helsetilsynet raskere på plass har vært en hovedinnvending som er fulgt opp, og det er bra. Jeg er også enig med representanten Helseth om at man skal være rause i denne saken, men jeg hadde ønsket at rausheten gikk begge veier – ikke minst i forhold til at et forslag om en havarikommisjon er et forslag om en prøveordning som det ikke hadde vært noen problemer med å innføre parallelt med helseministerens eget initiativ. Det er absolutt ingen motsetningsforhold mellom de to tiltakene. Det var helseministerens svar på min replikk som gjorde at jeg tok dette innlegget på nytt. For helseministeren sa i svaret at hun like godt kunne ha kalt denne utrykningsenheten for en havarikommisjon. Det gjør at mitt andre spørsmål i replikken, som jeg ikke fikk svar på, blir enda mer nødvendig nå. Det virker for meg som om det er åpenbart at helseministeren ikke ser den metodiske forskjellen som Statens helsetilsyn jobber etter, og som Statens havarikommisjon for transport jobber etter. Derfor blir det nødvendig å gjenta spørsmålet til helseministeren. I løpet av det halve året som Helse- og omsorgsdepartementet har hatt dette forslaget til vurdering – og komiteen har gitt helseministeren utvidet tid for å jobbe med forslaget utover det som var planlagt i komiteen – har Helse- og omsorgsdepartementet vært i kontakt med Statens havarikommisjon for transport for å undersøke, med nysgjerrighet, deres metodebruk og sammenligne den med Statens helsetilsyns metodebruk? I så fall vil jeg være litt mer beroliget enn det jeg er når helseministeren sier at hun kunne ha kalt Statens helsetilsyns utrykningsenhet for en havarikommisjon. Det var det samme som om man hadde sagt at Statens Luftfartstilsyn er det samme som Statens havarikommisjon for transport, og det er det åpenbart ikke.
Bent Høie (Høyre), 2011-02-10:
Dette er en sak der jeg oppfatter at det er ganske bred politisk enighet om målsettingen om å bruke Internett, telekommunikasjon, i større grad for å forbedre pasienttilbudet og forbedre kommunikasjonen mellom den enkelte pasient og helsevesenet. Vi er heldigvis ikke der at det er ulike ideologiske synspunkter, at noen partier er for og noen er imot Internett. Så dette er relativt enkelt å forholde seg til sånn sett. Det som imidlertid er hensikten med dette forslaget fra Høyres side – det er ingen tvil om i hvilken retning vi går – er at det vil være et poeng at det som kanskje vil innebære en av de største endringene i helsevesenet vårt knyttet opp mot forholdet mellom helsevesen og pasient, legges fram som en gjennomarbeidet sak til politisk behandling, ikke for å hindre den framdriften som allerede er i gang, eller for å stoppe det arbeidet som allerede pågår, men rett og slett for å få en bred politisk debatt om hva som er målet med den retningen som vi nå er inne i – hvilke funksjoner er det en ønsker på et tidspunkt skal være på plass, og eventuelt hvilke begrensninger skal en se på? For eksempel: Spørsmålet om å la journalen bli tilgjengelig på nett for den enkelte på en sikker måte, som jeg regner med at de fleste ser for seg kommer til å bli et resultat i framtiden, reiser en del viktige diskusjoner om muligheter, begrensninger, avgrensninger og hvordan dette skal gjøres. Det er etter vår oppfatning politiske diskusjoner som hører hjemme i Stortinget. Derfor er det vårt ønske, som også kommer fram i fellesforslaget fra Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti, at regjeringen på en god måte hadde kommet med en sak som nettopp dreide seg om hva som skal være innholdet i en slik nettbasert nasjonal helseportal. Nå virker det som om en har lagt opp til strategien om at veien blir til mens en går. Det vil sikkert føre til forbedringer – det er ikke det som er vårt poeng – men vi mener at dette er en så viktig politisk sak at den burde vært forankret bredere politisk. Dette er en sak som jeg oppfatter at denne helse- og omsorgskomiteen er veldig opptatt av. Hvis en ser på innstillingen til Samhandlingsreformen, ser en at i dette kapittelet er komiteen faktisk enig fra begynnelse til slutt. Stortingets helse- og omsorgskomité er også så offensiv at den var nominert til årets e-helsepris som samlet komité. Nå nådde vi ikke fram – vi vant ikke – men det viser i hvert fall at komiteens felles engasjement på dette området også vises igjen i de miljøene som jobber med disse spørsmålene. Det er det som er bakgrunnen for at vi også i dag finner det nødvendig å fremme et forslag om at Stortinget ber regjeringen på en egnet måte fremme en sak som gjør at Stortinget på en bedre måte enn i forbindelse med en stor budsjettproposisjon får gitt uttrykk for hva som er målet og virkemidlene i en sånn sak.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-02-10:
Det er viktig, som det er tatt opp her, å fokusere på syketransport og ambulansetransport av psykiatriske pasienter. Det er viktig også å understreke at psykisk syke mennesker har like stort krav på akutte helsetjenester, inklusiv ambulanse, som somatisk syke mennesker. Det er helseforetakenes ansvar å bidra til det. Det betyr at det er helseforetakenes ansvar å besørge at ambulansetjenesten har den kompetansen som er nødvendig også for akutt psykisk syke pasienter. Så er det også slik, som komiteen sier i sin innstilling, at psykiatriambulanser ikke kan erstatte bruk av politi i farlige og ustabile situasjoner. Det er bare politiet som har myndighet til å utøve maktbruk utenfor institusjonene. Jeg vil understreke, og det er SVs veldig klare syn, at det er et overordnet mål innenfor helsepolitikken og innenfor psykiatrien at vi skal redusere bruken av tvang. Den er altfor høy i Norge, og det må også gjelde for ambulansetransport og syketransport av psykisk syke. Derfor er det viktig at politiet blir brukt bare når det er høyst nødvendig, og at politiet i slike tilfeller opptrer i sivilt. I tidligere innlegg og i forslagene her er det vist til erfaringene fra Helse Bergen med en egen transporttjeneste for psykiatriske pasienter og at denne transporttjenesten har bare udelt positive erfaringer og resultater. Blant annet har den bidratt til redusert bruk av tvang og redusert antall innleggelser. Dette er veldig viktige og veldig gode erfaringer, som jeg forutsetter at statsråden bidrar til blir overført også til andre helseforetak. Altså: De gode erfaringene vi har innenfor dette området, må overføres på andre områder, jf. den debatten vi har hatt i en tidligere sak i dag, om en havarikommisjon for helsesektoren, om å lære av feil og lære av gode erfaringer. Det vil uansett være slik som representanten Sonja Mandt sa i sitt innlegg tidligere i dag, at det er ikke sikkert at man kan overføre de erfaringene man har gjort i Bergen, til f.eks. tilbudet i Finnmark, eller i distriktene, hvor det er mer begrenset tilgang på fagfolk. Det er veldig viktig å legge til grunn at der man har gode resultater, og i de tilfellene man oppnår gode resultater, er slike til for å praktiseres også i den øvrige delen av psykiatrien og i den øvrige delen av spesialisthelsetjenesten.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2011-02-10:
God informasjon om helserelaterte spørsmål og om helsetjenestens tilbud er en viktig forutsetning for at vi skal nå målet om å sikre gode og likeverdige helsetjenester til alle og sikre økt pasient- og brukermedvirkning. At det i dag finnes en rekke nettsteder, men ikke en felles inngangsportal for helseinformasjon, er en svakhet. Regjeringspartiene er enig med forslagsstillerne i at erfaringene fra Danmark er viktige, der det er opprettet en offentlig nettbasert helseportal. Denne tjenesten kan gi brukerne innsyn i egen journal og mulighet for å fornye resepter osv. Nettportalen inneholder også informasjon om ventetider og ulike kvalitetsmålinger. Stortinget har i statsbudsjettet bevilget penger til å etablere en felles nasjonal helseportal for helseinformasjon også i Norge. Oppstart og drift er planlagt i juni 2011. Gjennom denne kan pasienter, brukere og pårørende sikres tilgang til kvalitetssikret informasjon om sykdom og behandling, ulike helsetilbud og ventetider og veiledning om rettigheter og støtteordninger. Bytte av fastlege, oversikt over egne resepter og egenandeler vil også gjøres tilgjengelig. Så er det et mål at portalen deretter skal videreutvikles med supplerende innhold, som f.eks. elektronisk timebestilling, innsyn i egne journalopplysninger, fjernkonsultasjoner, dialog mellom bruker og helsetjenesten, fornying av resepter osv. Jeg må innrømme at jeg har hatt problemer med å forstå hvorfor opposisjonen har levert inn dette representantforslaget, for det synes som om det er å slå inn vidåpne dører. Det er vanskelig å se hensikten bak forslaget, i og med at dette er et arbeid som er kommet så godt i gang – det er allerede bevilget penger til det – og det faktisk snart skal bli en realitet. Etter å ha hørt Bent Høies innlegg kan jeg forstå at det kan være en del diskusjon om enkelte av de oppgavene som er tenkt inn – ikke nå med en gang, men på sikt – f.eks. dette med innsyn i egne journalopplysninger. Jeg har hørt fra fagfolk at det er delte syn på konsekvensene av det, og jeg forutsetter at dersom det er tjenester som skal bli lagt inn i helseportalen som det er nødvendig å ha en politisk debatt om, så blir de temaene løftet opp politisk før de blir lagt inn i portalen.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-02-10:
Jeg vil understreke at regjeringen er veldig opptatt av åpenhet når det forekommer feil, og jeg ser til min store glede at flere av helseforetakene faktisk også tar til ordet for dette, at de skal være åpne om sine feil og sågar offentliggjøre sine feil. I forbindelse med den treårige pasientsikkerhetskampanjen skal alt være åpent, alt skal offentliggjøres, det skal måles mer på kvalitet. Dette er særdeles viktig for at vi skal fremme kvalitetsarbeid og bedre pasientsikkerheten. Dette er et arbeid som jeg synes er særdeles viktig, nettopp på bakgrunn av mange av de temaene som er kommet opp i innleggene her, som avdekker at det forekommer altfor mange feil – dessverre også feil som man kunne ha unngått med bedre rutiner, med bedre systematikk, med bedre bruk av standard veiledere. Så dette er et arbeid som jeg ser på som særdeles viktig, og åpenhet er en selvfølgelighet og en nødvendighet.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-02-10:
Når det gjelder hvorfor vi ønsker å vente, må jeg si at utgangspunktet mitt har vært helt annerledes. Utgangspunktet mitt har vært, som for forslagsstillerne her i dag, sterke møter med pårørende som egentlig har historier å fortelle som er viktige for helsetjenesten og for hvordan vi organiserer helsetjenesten. Jeg var da opptatt av: Hvordan kan vi få til den raskeste endring av praksis – en praksis hvor man i utgangspunktet skulle melde fra til Helsetilsynet egentlig innenfor en tomånedersfrist, som jeg så på som helt uakseptabelt? Den kritikken som også kom mot Helsetilsynet, mot at pårørende ikke ble hørt i sakene, tok jeg særdeles alvorlig. Nettopp fordi dette var det raskeste tiltaket vi kunne få iverksatt, iverksatte jeg det. Når vi først har gjort det, er det med samme målsetting som med en havarikommisjon – vi kunne like gjerne kalt dette noe annet. Det var nettopp derfor ordningen ble iverksatt, og nettopp derfor ønsker jeg også å følge den praksisen i de to årene.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-02-10:
Det skal ikke være tvil om at de pårørende som jeg har snakket med, og som også komiteen har snakket med – det vet jeg – har sterke historier å fortelle om alvorlige hendelser og ikke god nok ivaretakelse fra helsevesenets side. Det er høyst beklagelig. Så er det også slik at jeg stilte meg spørsmålet: Hvordan kan jeg raskest få til en endring av den praksis som jeg så på som uakseptabel? Det var uakseptabelt at pårørende ikke ble ivaretatt, det var uakseptabelt at de opplevde at man ikke forsøkte å avdekke ansvars- og årsaksforhold, at man ikke tok læring, og at heller ikke noen ble stilt til ansvar. Derfor, som den raskeste måte fordi det fantes både tilsynskompetanse, juridisk kompetanse og medisinskfaglig kompetanse i Helsetilsynet, valgte jeg den modellen. Og så skal jeg jobbe grundig for å vinne erfaring både fra vårt eget land med den ordningen og fra andre land i forbindelse med den stortingsmeldingen som vi skal legge frem neste år.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-02-10:
Jeg er den første til å erkjenne at ulikheten mellom denne utrykningsenheten og havarikommisjonen for samferdsel er at vår enhet er innenfor Helsetilsynet. Men Helsetilsynet er jo ikke en del av sykehusene eller en del av foretakene, Helsetilsynet skal jo være en uavhengig tilsynsinstans. Så kan man godt mene at enheten ikke burde vært der, men for øvrig kan jeg ikke se veldig store forskjeller på disse to systemene. Målsettingen er jo at vi skal avdekke årsaks- og hendelsesforløp, at man skal kartlegge det så tidlig som mulig, og også se på om det danner grunnlag for sanksjoner. Der skiller kanskje utrykningsgruppen seg fra forslaget til opposisjonen. Læring opplever jeg er sentralt i begge disse tiltakene. Så er det slik at det kan godt hende at Helsetilsynet har mye å lære av denne havarikommisjonen for transportsektoren. Men ellers vil jeg si at i utgangspunktet er de jo ganske forskjellige, for i helsetjenesten vil det tross alt være slik at selv om mange dødsfall er uventede dødsfall, kan de ha naturlige årsaker. Mange mener at utrykningsgruppen har rykket ut for lite, men tallene fra utrykningsenheten vår, altså i Helsetilsynet, og Statens havarikommisjon for transport viser at utrykningstallene omtrent er de samme. Det er også slik at i havarikommisjonen for transport blir bare en liten andel av ulykkene etterforsket, kun de hvor systemfeil kan være del av årsaksbildet. For meg er det viktig at enkelthendelser blir undersøkt grundig, og, som jeg sier, at alle forhold tas med for å avdekke hendelsesforløp, årsakssammenheng og ansvarsforhold.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-02-10:
Jeg synes det er viktig å stille krav til transportordningene, at de skal være verdige, at de skal være skånsomme, men jeg ser jo også at ulike deler av landet har behov for ulike transportordninger. Da må jeg ærlig talt si at jeg ikke kan forstå hvorfor vi skal standardisere det til psykiatriambulanse. Det kan være drosje. Det kan være at det er mer hensiktsmessig at et ambulant oppsøkende team reiser ut, eller det kan være andre typer ambulanser. Det som er det viktige, er jo at vi oppnår det vi ønsker: minimal bruk av tvang. Det er absolutt høyt på min dagsorden – jeg vil bare referere til det lovutvalget som er satt ned – at vi skal ivareta denne pasientgruppen på en best mulig måte.
Are Helseth (Arbeiderpartiet), 2011-02-10:
Noen politiske debatter bør splitte og vise skillelinjer, særlig når ståsted bygger på forskjellige ideologier. Men noen debatter bør samle for å nå spesielt viktige mål. Dette er særlig viktig når ideologier ikke skiller på verdigrunnlaget. Sosialdemokrater, konservative og liberale ønsker alle like ekte og like oppriktig at utredning og behandling i Norge skal være trygt. Derfor vil mine innlegg i denne og tilgrensende saker være lite polemiske, selv om det ikke ville være vanskelig å bruke vanlig splittende retorikk. Alle partier, unntatt ett, i dette storting har hatt lengre perioder med regjeringsansvar i nyere tid. Alle regjeringer og alle tidligere helseministre har gjort for lite for pasientsikkerheten. Alle har vært for passive på sin vakt. Den tiden er over. Det siste året er pasientsikkerhet satt øverst på den helsepolitiske dagsordenen, og det bør påkalle både ydmykhet og raushet hos oss alle. Opposisjonen bør etter min mening gi raushet, anerkjenne statsrådens politiske engasjement for pasientsikkerheten. Den varslede stortingsmeldingen om pasientsikkerhet er et gjennombrudd for helhetlig arbeid på dette området. Samtidig bør vi fra regjeringssiden være ydmyke og lytte til gode forslag fra opposisjonen. Et stykke på vei mener jeg vi har evnet å gjøre det. Eksempelvis har vi tatt tak i pasienters og pårørendes partsstilling etter initiativ fra opposisjonen, og det er nedsatt et hurtigarbeidende utvalg for dette. Og videre: Etter min vurdering viser dagens komitéinnstilling bred felles politisk grunn i situasjonsforståelse, i systemkritikk og i behovet for nye grep. Slike grep kan ikke være enten lov og orden eller læring, men må være begge deler, og i dette ligger sakens kompleksitet. Jeg opplever at forslagsstillerne også ser denne kompleksiteten, og foreslår derfor en ny prøveordning. Det argumenteres for utprøving av to ordninger samtidig. Det er vanskelig å se hvordan lik og likeverdig rettssikkerhet kan opprettholdes i en slik periode. Avslutningsvis er jeg enig med representanten Høie: Vi har dårlig tid, vi har ingen tid å miste. Derfor bør vi også evaluere våre tiltak, inklusiv utrykningsenheten, med kortest mulig observasjonstid.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2011-02-10:
Når absolutt alle som har uttalt seg om sykebil, støtter forslaget, når undersøkelser viser at mangel på sykebil og bruk av politi oppfattes stigmatiserende og skremmende og øker følelsen av tvang, når politiet mener at økt syketransport går ut over det arbeidet de egentlig er satt til å gjøre, er det vanskelig å forstå hvorfor helseministeren ikke ønsker å instruere. Som vanlig har helseministeren «tiltro til» at helseforetakene gjør slik som helseministeren egentlig ønsker. Det er altså ingen som har noe negativt å si om å få etablert sykebil i alle fylker, og da blir spørsmålet: Hvorfor i all verden kan ikke helseministeren rett og slett instruere helseforetakene når det er det vi faktisk ønsker oss?
Borghild Tenden (Venstre), 2011-02-10:
Bare en kort stemmeforklaring fra Venstre. Jeg har fulgt debatten, det er en viktig debatt, og jeg vil berømme forslagsstillerne som har reist denne saken. Venstre er, som også flere har vært inne på, bekymret for den store bruken av tvang i psykisk helsevesen. Vi mener det er behov for mye bedre opplæring og større fokus på tvangsbruk i helsevesenet. Venstre har programfestet å utvide bruken av alternativer til polititransport ved tvangsinnleggelser, f.eks. etter modell fra Bergen, som vi har hørt flere ganger her i dag. Venstre støtter mindretallsforslaget.
Borghild Tenden (Venstre), 2011-02-10:
Jeg vil berømme interpellanten som har tatt initiativet til en svært viktig debatt. Kort oppsummert handler det om hvordan vi i større grad kan få norske borgere til å investere i norske bedrifter og arbeidsplasser heller enn i enda flere hytter, hus, biler og båter. Jeg oppfatter at det egentlig er et ønske som vi alle deler, men som bare noen partier er villige, gjennom politiske virkemidler, til å gjøre noe med, dersom det da ikke har skjedd et paradigmeskifte i Arbeiderpartiet. Venstre merket seg statsministerens tale til landsstyret i Arbeiderpartiet, der han snakket varmt om verdiskaping og det å lykkes i næringslivet. Det gjenstår å se i praktisk politikk. Så langt har regjeringen gjennom en rekke endringer i skattesystemet gjort det mer og mer fordelaktig å investere i bolig og forbruksgjenstander enn i bedrifter og arbeidsplasser. Regjeringen har gradvis redusert og til slutt fjernet aksjerabatten, som var et målrettet virkemiddel for å øke det private eierskapet i norsk næringsliv og favoriserer investeringer i arbeidsplasser. Regjeringen har foretatt en kraftig økning i verdifastsettelsen av aksjer i arveavgiften, noe som gjør et generasjonsskifte i familieeide bedrifter vanskeligere og dyrere. Regjeringen og regjeringspartiene har motsatt seg ethvert forslag fra opposisjonen om å styrke det private eierskapet i norsk næringsliv, enten det gjelder det som interpellanten spesifikt er opptatt av, de ansattes mulighet til å eie i egen bedrift, eller det gjelder ulike forslag og ordninger knyttet til såkalte business angels eller skattefordeler med hensyn til investeringer via kapital og kunnskap i ny norsk næringsvirksomhet. Norske bedrifter trenger gode eiere som tilfører økonomiske ressurser, nettverk, markedstilgang og kompetanse. Venstre vil sikre norsk eierskap i næringslivet gjennom å styrke det private spredte eierskapet. Det bør skje gjennom en gradvis avvikling av den særnorske formuesskatten og ved en større andel privat eierskap i mange heleide statlige selskaper. Et viktig skille mellom borgerlig og sosialistisk politikk er, slik Venstre ser det, nettopp forholdet til næringslivet. Tenk om de tusenvis av småbedriftseiere i landet fikk følelsen av en takk for at de gir arbeid og inntekt til et tjuetalls mennesker, ofte med svært lange arbeidsdager og moderate overskudd! For Venstre er friheten til å bli sin egen sjef, skape og utvikle sitt eget, en verdi i seg selv, men det er også helt avgjørende for velferd og velstand i hele samfunnet. Uten en slik frihet innenfor rammen av en regulert og fungerende markedsøkonomi vil samfunnet stagnere, slik vi har sett i alle forsøk på sosialisme. Nyskaping, kreativitet, teknologiske nyvinninger, ikke minst i miljøets tjeneste, er avhengig av en politikk som støtter og anerkjenner gründere og private eiere. Uten norske private eiere som vil satse sine egne penger på nye arbeidsplasser i Norge, vil samfunnet forvitre over tid. Det må vi ikke la skje.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2011-02-10:
Først til svaret som statsråden gir i replikken sin til representanten Kjønaas Kjos. Realiteten er jo av sjølv om ein innfører tilbod om psykiatriambulanse i alle fylke, utelukkar ikkje det moglegheita for framleis å ha andre tiltak der det er nødvendig. Det er jo ei styrking av det totale tilbodet til dei psykiatriske pasientane dette forslaget tek for seg. Derfor synest eg det er skuffande at statsråden ikkje er tydelegare overfor helseføretaka på det som faktisk kan gi konkret effekt. Erfaringane frå helsevesenet er eintydig positive. Det gir også alle høyringsuttalene forslagsstillarane støtte i. Då synest eg det er rart at statsråden ikkje er tydelegare enn det ho har valt å vere her i dag. Eg skjønar heller ikkje bakgrunnen for at statsråden vegrar seg for å kome med konkrete tiltak, for ho seier jo at ho er einig i intensjonen. Ho seier at ho er einig i intensjonen. Dersom vi ser på dei erfaringane dei har henta i Helse Vest, viser dei at tilbodet vert betre. Det er eintydig erfaring for at tilbodet til pasientane vert betre. Kostnaden utgjer ein minimal auke. Det er samansetjinga av personalet, eit breiare kompetansemiljø, som er grunnlaget for psykiatriambulansen, og som gjer at du får eit betre tilbod for ei ny brukargruppe, eller for ei større brukargruppe. Når regjeringspartia i denne saka seier at dei skal likestille tilbodet i somatikk og psykiatri i eksisterande ambulanse, trur eg at dei forstår intensjonen med psykiatriambulanseforslaget. Men då må ein jo samtidig vere klar over at det er nettopp det at ein utvidar tilbodet til å ha psykiatrisk spesialkompetanse også i ambulansane, som gjer at ein får til det. Den kompetansen kan vi aldri få til innanfor dagens ambulanseteneste, med mindre ein er villig til å gi helseføretaka tydelege signal om kva retning dei skal gå i. Mental Helse er einig med forslagsstillarane, Legeforeningen er einig med forslagsstillarane, politiet er einig med forslagsstillarane og seier at ja, politiet har naturlegvis eit ansvar der ein skal bruke tvang, men ein kan redusere både belastninga for pasientane og for politiet ved å leggje om denne ordninga. Derfor er det skuffande at regjeringspartia ikkje kjem oss i møte når dei faktisk i prinsippet er einig med oss.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2011-02-10:
Etter å ha hørt innlegget til Else-May Botten er det nok behov for å justere biletet litt, for ei slik lovprising som vi var vitne til under det innlegget, har eg sjeldan hørt etter at eg slutta på søndagsskulen. Men det er jo ikkje slik at Else-May Botten og andre representantar frå Arbeidarpartiet har nokon grunn til å lovprise satsinga frå regjeringa, for det er jo ikkje dei som betaler for vegstrekninga som Else-May Botten gleder seg til å kjøre på. Realiteten er jo at vegen kostar 142 mill. kr å byggje. Når du skal ta inn 200 mill. kr i bompengar på denne strekninga, då er realiteten – det Else-May Botten og andre representantar frå Arbeidarpartiet ber om – at innbyggjarane i Møre og Romsdal skal betale 60 mill. kr meir enn det vegen kostar, i bompengar. Det er ingen grunn til å lovprise ein slik politikk. Når representanten er oppteken av næringsaspektet, konkurranseutsett industri og liknande forhold, kan ein jo spørje kvifor ho vil skilje Nordmøre og Romsdal, som er ein naturleg felles bu- og arbeidsmarknadsregion, med ein bomveg som bilistane skal betale langt meir for enn det vegen faktisk kostar. Eg skal gje regjeringa ros i eitt tilfelle som vi har sett dei siste åra. Det var då dei bygde E39 lenger sør i Møre og Romsdal, i grensa mellom Sogn og Fjordane/Møre og Romsdal, altså E39 Kvivsveg-strekninga. Ein innsåg at bompengar var eit bomskot, og så tok ein dei vekk. Kvifor gjer ein ikkje det same her? Arbeidarpartirepresentantane stemde for å ta vekk bompengane, for ein kunne ikkje betale meir i bompengar enn det vegstrekninga kostar. Ein fører altså ein fullstendig inkonsekvent politikk, og argumentasjonen blir like inkonsekvent i dette tilfellet. Eg håper at ein kan få på plass ein sikker og trygg veg med midtdelar i dette fylket. Staten kan faktisk fullfinansiere denne vegstrekninga. Det er vesentleg rimelegare for landet sett under eitt og ikkje minst for næringslivet i Møre og Romsdal, som representanten Botten skal vere så oppteken av.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2011-02-10:
Jeg takker for et grundig og godt svar. Mye av det kan vi si oss enige i. Norge skal selvfølgelig være et godt land i være i – og det er et godt land å være i – så det er vi enige om. Jeg deler mye av statsrådens filosofering rundt dette med innlåsningseffekter og slike ting. Til det med å samle opp skatt. Med de ordningene man hadde tidligere, DU-ordninger og slikt, hadde man mulighet til å leve på skattekredittene i forkant, og det skal vi ikke tilbake til. Fordelen med denne ordningen er at man låser inn hele beløpet. Man låser inn både det oppsparte og skatten, og dermed får man likviditetseffekten, som statsråden var inne på. Den er jeg ikke så redd for, for det betyr at med en gang man skal ta ut penger av kontoen, vil også pengene være tilgjengelige for å betale den skatten man har forpliktelser til. Det er altså en helt annen ordning enn det man er vant med fra 1990-tallet. Jeg synes det er mye bra med skattereformen av 1992. Man hadde fokus på verdiskaping, men dramatikken i utviklingen av eierskapet er ganske stor. Jeg fikk Stortingets utredningsseksjon til å gå gjennom dette. Fra 1999 til 2010 har den andelen av Oslo Børs som er eid av privatpersoner, gått ned fra ca. 8 pst. til 4 pst., og den som er eid av private foretak, har gått ned fra 34 pst. til ca. 20 pst. I løpet av en drøy tiårsperiode er det en ganske dramatisk svekkelse av den private andelen av det børsnoterte eierskapet i Norge. Som jeg var inne på, tror jeg det å ha fokus på mangfoldets styrke i forhold til framtidig verdiskaping, finansiering av de nye ideene og det å skape de nye arbeidsplassene, er helt sentralt. Vi kan alle være enige om at Norge er et veldig bra land å bo i. Vi er på toppen av velferden i verden, men det gir oss også den utfordringen at vi da, som jeg sa, må «out-innovate and out-perform» resten av verden på det meste når det gjelder økonomi. Der har jeg en grunnleggende tro på at det er mangfoldet som er det eneste som virkelig gjør utvelgelseskriteriene gode. Da er det et paradoks at vi tilsynelatende stimulerer spill gjennom Norsk Tipping mer enn vi stimulerer det private eierskap. Nå skal ikke jeg si noe galt om Norsk Tipping – det ligger i Hedmark – men det å bygge opp en bred forståelse ute i det norske samfunn av verdiskaping har mye med å spre makt å gjøre, og det har med å spre forståelse for hvordan vi skal opprettholde vår posisjon framover å gjøre.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2011-02-10:
Jeg takker for debatten, og det som jeg i og for seg oppfatter som positive signaler, særlig Lundteigens innlegg og tidligere signaler fra finansministeren om at man vil vurdere dette nøye. Det som er trist, er at SV ikke har gått på talerstolen. Her handler det jo mye om hva man gjør, og ikke om hva man sier. Det skal veldig godt gjøres å stå på talerstolen og si at man er negativ til verdiskaping og negativ til norsk eierskap. Det tror jeg ingen gjør. Men igjen: Det er litt hva man gjør. Det er vel i og for seg der jeg står igjen med det store spørsmålstegnet. Vi vet at vi har et skattesystem som diskriminerer norsk privat eierskap, og vi diskriminerer i særdeleshet den lille, norske private aksjonæren. Det er det som er utfordringen. Her kommer vi til å følge ganske nøye med på hva som skjer framover, og jeg kan jo være litt slem, for som Opheim sa, er man veldig opptatt av verdiskaping. Det er som sagt ingen overraskelse. Man ønsker seg selvfølgelig arbeidsplasser. Men jeg synes mye av regjeringens politikk tyder på at man ikke ønsker seg eieren, og man ønsker seg ikke kapitalen bak. Det er en umulig kombinasjon, særlig når det kommer til det å skape et nytt næringsliv. Da forutsetter man faktisk egenkapital. Det er en forutsetning for å få til nyskaping. Det er en debatt som jeg synes ofte blir tatt altfor lett på, når man sier at man er så opptatt av verdiskaping. Jeg registrerer veldig mange positive signaler. Det overrasker ikke. Men igjen vil jeg bedømme det ut fra hva man faktisk gjør, og resultatene av det man gjør. Det er en betenkelig trend at vi svekker den private siden av eierskapet i Norge betydelig. Det går ut over distrikter, og det går ut over Norge sentralt. Jeg er helt enig med alle som sier at vi ikke skal være redde for utenlandsk eierskap, men vi må være opptatt av at vi må ha et norsk privat eierskap som kan konkurrere med det eierskapet. Da har vi en sunn utvikling. Det var det jeg ønsket å lede debatten inn på. Den tror jeg ikke vi er ferdig med etter dagens interpellasjon, heller. Jeg ser fram til at den debatten fortsetter og vil følge ganske nøye med på hva man gjør, og ikke hva man sier.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-02-10:
Og sågar en tidligere styreleder i Norsk Tipping, så jeg er glad for at representanten Gundersen på en måte tok seg litt i det. Det er en bra bedrift for Norge, og det er en bra bedrift for Hedmark. Men det kan vi jo ta mer på bilateral basis. Det som i grunnen er viktig sett fra mitt ståsted, er at skatt er viktig for eierskap, men eierskap må handle om noe mer enn skattefradrag og skatteordninger. For meg er det viktig. Det er ulike typer eiere, og det er ulike typer investorer. Dette kan kanskje bli en lang og historisk debatt, men iblant savner jeg eiere som har en rendyrket industriell tilnærming til eierskapet, der det å skape nytt, der det å få fram nye produkter, er en viktig drivkraft for dette eierskapet. Poenget mitt er i grunnen at ja, skatt er viktig, men det er også andre sider og drivkrefter i eierskapet som må framdyrkes, og som er viktig. Så er det jo slik at sammensetningen av eierskapet på Oslo Børs har endret seg. Det er mange grunner til det. Én viktig grunn er at vi, i hvert fall i løpet av de siste 10–15 årene, har blitt mye sterkere innvevd i den globale økonomien, som selvsagt gjør at man får flere investorer til Norge. Det har kanskje en sammenheng med at folk ser på Norge som et godt land å investere i når man ser det fra utlandet, samtidig som Norge også i den perioden er blitt en betydelig eier i internasjonale selskaper. Så en må ha det med seg i betraktningen. Spredt eierskap er viktig, jeg er enig i det. Men kanskje noe som er enda viktigere, er at man har et mangfold i næringslivet, at man har gode bedrifter. Erfaringer fra finanskrisen viser også at når Norge slapp relativt sett billigere unna enn en del andre land, skyldtes det en veldig spredt og god næringsstruktur. Så det er flere ting som skal inn i dette bildet. La meg for så vidt si at dette er en viktig debatt. Det er en interessant debatt som dreier seg om skatt, men den dreier seg også i stort om å passe på økonomien, den dreier seg om å passe på konkurransekraften, den dreier seg om å videreføre de gode erfaringer vi har med et trepartssamarbeid, altså tilnærming på en bredere front. Så kanskje et lite hjertesukk til slutt – tilbake til Hedmark: Behovet for å skape gode eiermiljøer på forskjellige måter og behovet for å få fram gode og dyktige styremedlemmer er også en del av arbeidet med å skape et bredt og godt forankret eierskap.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-02-10:
Det er jeg enig med sistnevnte taler i. Det er jo slik at arbeid, verdiskaping, er grunnlaget både for egen og felles velferd. De som vil foreta et mer inngående studium av norsk sosialdemokrati og norsk arbeiderbevegelse, vil se at det er en grunnlinje gjennom hele vår historie. Det betyr at vi mener privat eierskap er bra, privat eierskap er velkomment. At du har gode og langsiktige eiere i virksomheter, er bra, men du skal også ha krevende eiere. Derfor er jeg opptatt av at vi også retter søkelyset mot det å ha gode og dyktige styremedlemmer, som på en god måte kan stille krav på vegne av eierne, og i de styrene vil også de ansatte være med. Så det er, for å si det slik, en myte noen forsøker å si at Arbeiderpartiet og arbeiderbevegelsen ikke er opptatt av privat eierskap. Det er viktig. Men mangfoldet i eierskap er også viktig, og det er også viktig å ha et sterkt statlig eierskap på en del viktige områder. Så var det også en visitt til statsministerens innlegg på Arbeiderpartiets landsstyremøte. Ja, det var en liten visitt til noen «store» kapitalister. Men statsministerens innlegg inneholdt også en veldig god og flott omtale av ryggraden i norsk næringsliv, og det er altså mangfoldet av små og mellomstore bedrifter. Hvis du ser både på antall, på verdiskaping og antall ansatte, er det ingen tvil om at den ryggraden er viktig for oss alle. Så det å bygge opp under eierskapet og verdiskapingen også i små og mellomstore bedrifter er en viktig del av denne regjeringens politikk. Jeg har også lyst til å vise til at det har jo skjedd store ting med formuesskatten. I løpet av de siste fem årene har altså 900 000 enten fått fjernet formuesskatten eller fått lavere formuesskatt. I 2005 var det 34 pst. av skattyterne som hadde formuesskatt – nå er det 17 pst., og jeg er helt sikker på at det blant dem som har fått reduksjon i formuesskatten, er mange eiere av små og mellomstore bedrifter, og det er det viktig å ha det med seg i denne diskusjonen. Jeg synes også at dette har vært en bra debatt, og jeg kan love interpellanten og andre at det også skal bli lagt opp til en god debatt om disse spørsmålene i forbindelse med evalueringen av skattereformen. Konklusjonene får vi komme tilbake til.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2011-02-10:
Jeg registrerer når det gjelder svaret fra statsråden til foregående taler, at lokalt initiativ er det samme som utpressing fra departement og statsråd. Rask behandling i Stortinget: Det er ikke Stortinget det har stått på når det gjelder problemene med E18 gjennom Vestfold. Det er nok departementet og statsråden, så vi er glad for at saken endelig kommer. Men den burde jo ha kommet for lenge siden. Stortinget gjør jobben sin. Vi er glade i veier, og vi sørger for at de går fort gjennom. Jeg har lyst til å utfordre statsråden, for hun svarte ikke. Det ligger et forslag her, nr. 3, som går på dette med veinormalene. Jeg vil veldig gjerne vite om statsråden er enig i at skal man nå gjøre om på veinormalene, er det ulykkene og hvor ulykkene skjer, som er det viktige, ikke hvor mange biler som kjører der. Eller mener statsråden det er greit at det er forskjell på hva folk er verdt i trafikken, at man får midtdelere når det er over 8 000 i årsdøgntrafikk, men at man ikke skal få det hvis det er under 8 000 i ÅDT?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2011-02-10:
Jeg registrerer at statsråden mener at disse prosessene i Alta er et lokalt initiativ. Jeg oppfatter ikke at det er noe lokalt initiativ. Jeg oppfatter at dette er utpressing fra staten, for hvis man ikke gjør dette, får man ikke noen vei. Men så til spleiselag, som jeg hele tiden hører statsråden prate så varmt og fint om: Jeg mener at det i Møre og Romsdal er 141 pst. i bompenger, og på E18 er det vel 114 pst. som man ender opp med i bompenger. Jeg er litt spent på definisjonen til statsråden på hva et spleiselag er. Er det når bompengene er dobbelt så mye og langt over det som veien faktisk koster å bygge? Eller er det sånn at i et spleiselag bør det i hvert fall være rundt femti–femti?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2011-02-10:
Representanten Bjørnflaten kaller dette et spleiselag – over 100 pst. i bompenger, et spleiselag! For meg er ikke det et spleiselag, for meg er dette å sende regningen til andre og late som om det er regjeringen som leverer og bygger vei. Det er bilistene som skal betale hele regningen når det kommer til stykket. Det er en utrolig dårlig måte å bygge infrastruktur på, og det er en dyr måte å bygge infrastruktur på. Det høres litt rart ut, for da jeg hørte statsministeren på denne talerstolen for en tid tilbake, sa han at OPS var en dyr måte å bygge ut på. Ja, bompenger er en like dyr måte å bygge ut på. Jeg hører representanter fra regjeringspartiene prate om den lokale forankringen. Når jeg er rundt og prater med lokalpolitikere, er det ingen av dem som opplever at dette har noen lokal forankring. De opplever det som statlig utpressing av lokale myndigheter. De står altså med ryggen mot veggen, og alternativet er enten å bygge veien eller å risikere at mennesker mister livet i trafikken. Det er valgene mange lokalpolitikere føler at de står midt oppe i. Til representanten Langeland: Fremskrittspartiet har fremmet forslag om veier som vi ikke er enige i, men forskjellen på Langeland og regjeringen og Fremskrittspartiet er at istedenfor å prate om å bygge høyhastighetstog til 350–500 mrd. kr, vil vi bruke de pengene på å modernisere dagens jernbane, og så kan vi bruke flere hundre milliarder kroner på å ruste opp det utrolig dårlige veinettet vi har mange steder i landet. Det er det det handler om. Det handler faktisk om å prioritere, og Fremskrittspartiet prioriterer, men istedenfor å prioritere høyhastighetstog og luftdrømmer prioriterer vi faktisk de utfordringene vi står midt oppe i i dag. Når jeg hører på representanten Ropstad, er jeg litt spent på hans definisjon av hva som er spleiselag. Han prater om statlig medfinansiering og bompenger – det er spleiselag! Her er det veldig lite spleiselag, her er det stort sett bompenger, og det er bilistene som skal flås. Representanten Sønsteruds innlegg – jeg skulle hatt mye lengre tid, jeg ser at jeg har 40 sekunder igjen – var et innlegg i ganske god røverhistorieånd, et innlegg med tvilsomheter eller halvsannheter. I stor grad var det det innlegget dreide seg om, og hun brukte 80 pst. av innlegget sitt på å fortelle tvilsomheter om Fremskrittspartiets politikk og hva man faktisk har gjort. Det jeg i hvert fall har tatt opp i mine innlegg i dag, er de faktiske forhold, det er tallene, det er utfordringene, og det er hva kostnadene for bilisten er. Til motsetning får andre bruke tiden sin på å fortelle halvsannheter og usannheter, og så får vi i hvert fall forholde oss til fakta og de faktiske forhold.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2011-02-10:
Statsråden sa i stad at hvis man hørte på representanten Hoksrud, virket det som han ville veldig mye – og gikk i hvert fall tilbake til tiden før representanten Hoksrud kom på Stortinget. Jeg har vært med på å bevilge penger til alle veiprosjektene, tror jeg, som samferdselsministeren og den rød-grønne regjeringen skryter av at de har vært med på å vedta i denne salen. Men i motsetning til regjeringen har jeg ønsket å gjøre det med full statlig finansiering, for det har vi full mulighet til, og vi har råd til å gjøre det – hvis det er politisk vilje. Til representanten Gullvåg, som var inne på E18 i Vestfold, som han påstår aldri ville kunnet bli bygd uten bompenger. Det handler om politisk vilje, det. Har man politisk vilje til å gjennomføre, eller har man det ikke? Dessverre er det slik at man har en rød-grønn regjering som ikke har politisk vilje til å gjennomføre med statlig finansiering. Jeg er veldig glad for at veien kommer. Jeg er veldig enig i det representanten Gullvåg sa om dette med prosjektering, og om hvor lang tid man skal drive med alt mulig før man setter spaden i jorda. Der er representanten Gullvåg og jeg enige, og jeg håper virkelig at vi kan komme tilbake og se på tidsbruken før vi skal begynne å bygge veier. Til representanten Sønsterud, som lurte på hvilke røverhistorier vi hadde kommet med. Så vidt jeg registrerte, var det slik at representanten mente at vi skulle fjerne hele drivstoffavgiften, og vi skulle fjerne hele engangsavgiften på biler. Det har vi aldri foreslått. Vi har foreslått å redusere avgiften, men vi har aldri foreslått å fjerne den helt, som jeg oppfattet var noen av momentene i representanten Sønsteruds innlegg. Til representanten Gorm Kjernli, som sa at han ikke ønsket å betale over skatteseddelen for bilistene som skulle bygge vei. Det er slik at bilistene i dag betaler nesten 50 mrd. kr i bil- og bilrelaterte avgifter. I tillegg betaler de som også har bil, skatter og avgifter på lik linje med alle andre. Det er det det handler om. Bilistene betaler inn tre ganger så mye som de får tilbake på veisiden, i skatter og avgifter som er bilrelaterte. I tillegg betaler man altså inn skatt til fellesskapet som alle andre. Det er ikke slik som representanten Gorm Kjernli forsøker å fremstille det, at det er så greit med bompenger, for det betyr bare at bilistene skal betale for den veien de skal bruke. Bilistene har betalt for den veien tre ganger, og det er det det handler om. Det handler om politisk vilje. Vi har den politiske viljen, og vi er villig til å gjennomføre dette. Så håper jeg at det i 2013 er en annen regjering som vil sørge for at det blir bygd vei uten bompenger, og at veiene blir trafikksikret med midtdelere.