Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-05-23:
Jeg vil først ta opp de forslagene som Kristelig Folkeparti står bak i innstillingen. Dette er en interessant debatt. Valgfrihet – jeg vil først knytte noen resonnementer til et ord som har vært nevnt av flere talere her i dag, og som naturlig nok kommer opp i en slik debatt. Hvorfor snakker vi så mye om valgfrihet i politikken? Det er jo fordi de fleste mener, med litt varierende styrke etter hvor man befinner seg i det politiske landskapet, at enhver skal ha rett til å bestemme over sitt eget liv, derfor valgfrihet. Det er veldig sjelden vi snakker om betydningen av valgfrihet i form av retten til å bestemme over andre. Det gjør vi i familiepolitikken, fordi det dreier seg om barn, barn som da naturlig nok ikke er i stand til å ta fullt ansvar for sitt eget liv. Derfor snakker vi om valgfrihet for foreldre, for de må bestemme over de barna som naturlig nok ikke kan ta vare på seg selv. Det leder meg til det enkle poenget som også er utgangspunktet nettopp for denne saken: Valgfrihet handler om respekt for det enkelte menneskets integritet og respekten for det enkelte mennesket. Barn er også mennesker. De er individer. De har krav på rettigheter. Derfor kan ikke valgfrihet for foreldre trekkes ut i det uendelige, heller ikke for Kristelig Folkeparti, for det skal balanseres opp mot det enkle faktum at barn faktisk også er individer som har rettigheter. På alle områder – på skole, i barnehage, i barnevern – balanserer vi faktisk rettighetene til foreldre og voksne til å bestemme over barna opp mot at ungene faktisk har rettigheter selv. Derfor er det faktisk en ideologisk kortslutning som ligger bak flertallets resonnementer her. Det er en naturlig følge av utviklingen at dette forslaget nå kommer til offentlig debatt, og kommer til behandling i Stortinget. Nå har vi etter hvert snart full barnehagedekning. Med de manglene som er påpekt av enkelte her, nærmer vi oss en situasjon med full dekning. Det betyr at mens barna før konkurrerte om barnehagene, skal barnehagene nå framover begynne å konkurrere om barna. Det setter også helt nye premisser i forhold til hvordan barnehagene steller seg og utformer sine tilbud. Åpningstid kan der – det har vi allerede sett tendenser til – bli et konkurransefortrinn som noen ønsker å benytte seg av. Vi ser også krav fra andre deler av samfunnet om at barnehagene må ha åpent gjennom døgnet for å legge til rette for arbeidslivet først og fremst. Det er argumentasjonen. Gjennom at vi da får et press mot lengre åpningstider, oppstår naturlig behovet for å diskutere hvilke rettigheter barna har i den sammenhengen. Jeg vil gi honnør til Venstre som gjennom det forslaget de har lagt på bordet i dag, faktisk viser at de har skjønt den problemstillingen. Forslaget som Kristelig Folkeparti har utformet, gjelder en makstid på 47,5 timer per uke, som mange vil mene er altfor lenge for et barn å være i barnehagen. Men det er nettopp utformet som en maksimalgrense for å vise at her er det noen basisrettigheter i bunnen som faktisk også tar hensyn til de enslige forsørgerne, som ble nevnt her, som har lang reisevei til og fra jobb. Så kan det være ulike diskusjoner om hvor den grensen nøyaktig skal gå. Der deltar vi gjerne i en diskusjon, men flertallet har ikke engang valgt å gå inn på den diskusjonen om barna skal ha rettigheter. Hver eneste dag på norske arbeidsplasser er det hundrevis og tusenvis av småbarnsforeldre som forteller sin arbeidsgiver at dessverre, møtet er ikke ferdig, men jeg må gå, fordi jeg må hente i barnehagen. Arbeidsgiveren aksepterer det fordi han vet at barnehagen stenger. Gjennom disse reguleringene gir vi faktisk småbarnsforeldrene forhandlingskort i møte med sin arbeidsgiver. Hvis barnehagen ikke stenger om ettermiddagen og det er åpent lenger, mister du det forhandlingskortet. Dermed er det faktisk viktig å ha makstid for å sikre at foreldrene også skal få sin valgfrihet og ikke skal kunne utnyttes av arbeidsgivere som ikke skjønner barnefamilienes behov. Barneombudet støtter tankegangen i Kristelig Folkepartis forslag. Her er det Barneombudet og Kristelig Folkeparti mot røkla. Saken viser igjen at barn i Norge trenger Kristelig Folkeparti.