Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-17:
Det kanskje viktigste som har skjedd utviklingspolitisk i verden de siste tiårene, er at en del østasiatiske land har hatt en kolossal økonomisk, sosial og annen framgang, mens en rekke afrikanske land ikke har hatt den samme framgangen. Ghana og Sør-Korea var like rike i 1960. I dag er Sør-Korea 12 ganger rikere enn Ghana målt i bruttonasjonalprodukt pr. innbygger. Hvis man skal trekke én lærdom av disse erfaringene, er det etter min mening den at det som fungerer best, er at man klarer å få til en sterk stat i en åpen økonomi. I Norge bør vi komme ut av debatten om for eller mot WTO, men erkjenne at det vi skal bidra til, er at utviklingsland klarer å bygge en sterk statsdannelse, men i en åpen markedsøkonomi. I kortform: Det må være mulig å se det sånn at høyresiden i hovedsak har hatt rett når det gjaldt markedet, mens venstresiden i hovedsak har hatt rett når det gjaldt staten, i den stat/marked-debatt som har vært ført opp gjennom tiårene. I dag vil, som sagt, de fleste være enige om at en sterk stat i en åpen økonomi er det som fungerer. Fri handel er i utgangspunktet bra. Investeringer på tvers av landegrensene er også i utgangspunktet bra. Kortsiktig kapitalbevegelse over landegrensene uten annet formål enn å tjene noen kroner fra den ene dagen til den andre er i utgangspunktet skadelig, fordi det destabiliserer regjeringer og undergraver demokratiet. Men selv om handel har bidratt til økonomisk velstand de fleste steder, er det problemer med det, og dem må vi forsøke å håndtere gjennom WTO. Det er etter min mening fire hovedproblemer. Kort oppsummert: En milliard mennesker står utenom dette internasjonale frihandelsregimet. Dernest er det ikke åpenbart at de fattige i vår del av verden tjener på en slik frihandel, fordi arbeidsplasser kan flyttes til andre deler av verden. Det er negative miljøkonsekvenser fordi den økonomiske veksten er så sterk at det forurenser naturen og legger press på naturens tålegrense, og vi har ikke funnet demokratiske institusjoner som kan håndtere det at penger og varer flyttes over landegrensene. Det vi nå trenger, er en debatt i Norge om hvordan vi kan videreutvikle WTO til et redskap til å håndtere en del av disse problemene. De forslagene SV har fremmet i debatten, har et slikt siktemål. For å starte med miljø: Det er åpenbart at det er altfor billig å flytte varer over landegrensene og flytte varer over store avstander, at det legger et unødig press på miljøet, og at det i seg selv hindrer den grad av lokal selvberging som er ønskelig. Den letteste måten å håndtere dette problemet på ville være å få internasjonale drivstoffavgifter eller få opp prisen på drivstoff. Vi mener at Regjeringen bør arbeide for det – ikke nødvendigvis bare i WTO-sammenheng, men også i andre internasjonale sammenhenger. Vi må også få inn føre var-prinsippet. Vi må få inn tanken om at selve prosessen ved produksjonen av en vare er et miljøanliggende, ikke bare eventuelle miljøkostnader ved sluttproduktet. Dette må inn i WTO. Så må man, selv om en del tredje verden-land av naturlige grunner er skeptiske, arbeide for at internasjonale faglige standarder og minstekrav når det gjelder lønn og arbeidsmiljø kommer inn, også for å gi arbeidstakere som er lavt nede på den sosiale rangstige, og ukvalifiserte i vår del av verden, den beskyttelse som slike standarder vil gi. Så må vi arbeide for å demokratisere WTO etter to linjer. Den ene er at WTO antakelig er den mest lukkede av alle internasjonale institusjoner. Den er veldig lukket for frivillige organisasjoner. De har ikke den plassen der som de har i mange andre internasjonale sammenhenger, og vi i Norge bør være en drivkraft for å få dem inn. Dernest bør vi bidra til å få WTO inn under FN-systemet, eller iallfall et mye tettere samarbeid med FN for å unngå at WTO-avtaler undergraver miljøavtaler som er sluttet i FN-regi. Demokratisering av WTO, åpenhet i denne institusjonen bør være et hovedanliggende for Regjeringen. Det vil i det lange løp også bidra til at vi når de andre målene vi har. La meg til slutt ta opp to helt konkrete ting som utenriksministeren har sagt, som jeg vil understreke at vi er enig i og syns er viktig. Det ene er at Norge arbeider aktivt og sterkt for at Kina, Russland og andre land som ønsker å komme inn i WTO, kommer inn i WTO. Det kan ikke være riktig at USA alene så å si skal ha vetorett og avgjøre hvem som kommer inn der. Norge bør være en pressgruppe for å få dem inn. Vi er også glad for at Regjeringen har sagt klart at Norge støtter Thailands kandidat Supachai som generalsekretær i WTO. Det bør Norge fortsette å gjøre. Det kan virke som om den newzealandske motkandidaten er en slags ideologisk ekstremist på dette området som ikke bør få norsk støtte. Til slutt vil jeg ta opp de forslag SV har innlevert.