Margunn Ebbesen (Høyre), 2016-03-14:
Jeg ønsker å rette en stor takk til saksordføreren og til komiteen for at vi har en enstemmig justiskomité bak oss ved behandlingen av dette lovforslaget. Saksordføreren har redegjort for saken på en meget god måte, så jeg ønsker her bare å knytte Høyres kommentarer til den. Formålet med å utvide virkeområdet for de strafferettslige særreaksjonene er å ivareta samfunnets behov for å kunne beskytte seg mot lovbrudd som har omfattende konsekvenser for andre borgere og samfunnet dersom de begås gjentatte ganger. Det er en målsetting at dom på særreaksjoner skal gjennomføres på en måte som ivaretar den enkeltes behov for behandling. Når et slikt forslag har en enstemmig justiskomité bak seg, er det begrunnet i et behov vi lenge har sett, både for å verne samfunnet mot gjentakende kriminelle handlinger og for å hjelpe mennesker inn i psykiatrien. Utgangspunktet i norsk rett er prinsippet om at psykisk utilregnelige mennesker ikke skal straffes. For å straffes må man ha strafferettslig skyldevne. Imidlertid kan psykisk syke ivaretas ved hjelp av tvungent psykisk helsevern, men dette gjelder kun dersom vedkommende begår eller forsøker å begå lovbrudd som krenker liv, helse eller frihet. Hensynet bak denne adgangen er først og fremst å verne samfunnet mot alvorlige skadelige handlinger. Samtidig handler det like fullt om å ta hånd om psykisk syke som trenger hjelp. Nå ønsker et flertall på Stortinget å utvide reglene til også å omfatte enkelte andre typer lovbrudd. Det har vist seg å være et økende problem at noen som er strafferettslig utilregnelige, begår vedvarende, plagsom og samfunnsskadelig kriminalitet. Dette kan dreie seg om gjentatte voldshandlinger, hærverk, innbrudd og vinningskriminalitet. Konsekvensene av dagens regelverk er at de som begår denne typen gjentatte handlinger, verken kan holdes av politiet eller tas hånd om av psykisk helsevern. Personene det gjelder, faller utenfor på begge sider fordi de er strafferettslig utilregnelige, i tillegg til at de ikke begår alvorlig nok kriminalitet til å bli tatt hånd om av psykiatrien. De videre konsekvensene av dette blir at disse personene faller utenfor samfunnet, og de skaper frykt og ubehag for omgivelsene med gjentakende kriminalitet. Dette taler klart for at vi må stoppe dem og samtidig sørge for å hjelpe dem. Et eksempel fra virkeligheten er fra Troms politidistrikt, der gjentatte innbrudd ble begått av en som var for syk til å dømmes for sine lovbrudd. Vedkommende står i politiets register med nesten 200 saker. Med dagens regelverk har vedkommende mulighet til å fortsette den kriminelle aktiviteten uten at myndighetene har mulighet til å sette en stopper for det. Et annet eksempel på at dagens regelverk ikke ivaretar den alminnelige rettsfølelsen, er hentet fra evalueringsrapporten fra MAS-prosjektet i Trondheim. Når en person som er registrert med 173 straffbare forhold, selv uttrykker at han har «frikort» ved pågripelse eller ransaking, ja da skjønner vi at den alminnelige rettsfølelsen svekkes. Norsk rettstradisjon og prinsippene som ligger til grunn, skal alltid være vårt klare utgangspunkt. Samtidig må det også tas hensyn til den alminnelige rettsfølelsen i samfunnet. I dette tilfellet tilsier den alminnelige rettsfølelsen at det bør være adgang til å verne samfunnet mot gjentatte og plagsomme kriminelle handlinger begått av utilregnelige personer. I tillegg er det et grunnleggende formål at dom på tvungent psykisk helsevern skal ivareta den enkeltes behandlingsbehov. Særreaksjonene skal bidra til at alvorlig psykisk syke som ikke frivillig tar imot hjelp, skal få den hjelpen de trenger. Menneskene dette gjelder, blir ikke plukket opp av systemet vårt, og de fortsetter ofte i et spor som er uønsket fra samfunnets side. Derfor utvides nå virkeområdet for strafferettslige særreaksjoner til også å gjelde gjentatte lovbrudd av samfunnsskadelig eller særlig plagsom art dersom det er nødvendig for å verne samfunnet.