Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2012-10-05:
I vår relativt fredelige del av verden kan det ofte være vanskelig å ta inn over seg på hvilken måte krig og konflikter preger hverdagen til andre mennesker. Det er mange områder i verden som er urolige. Vi ser i dag en humanitær katastrofe utspille seg i Syria, i et land der et brutalt regime har rettet våpen mot sin egen befolkning. Vi ser også angrep mot en av våre allierte i NATO, nemlig Tyrkia. I dag morges kom nyheten om at FNs høykommissær for flyktninger roper varsko om mangel på midler til å ta hånd om den store flyktningstrømmen som man opplever fra mange land. I Kenya er verdens største flyktningleir Dadaab med 500 000 mennesker, og det kommer stadig nye til. Dette er også et ansvar vi i vår del av verden har. Vi er til stede i Afghanistan med hele spekteret av sivile, politiske og militære virkemidler. I disse dager forlater vi ikke Afghanistan, vi flytter i Afghanistan og får nye oppgaver. Fortsatt vil over halvparten av de soldatene som til nå har vært der, være til stede nå og i tida framover – om lag 260 soldater. Det er uhyre viktig at vi ikke slipper oppmerksomheten om vårt bidrag og vårt oppdrag i Afghanistan nå. Den fasen vi går inn i, er kanskje enda mer krevende enn den har vært på lenge. I 2014 skal transisjon og overføring av makt og ansvar til afghanerne være sluttført, og det skjer samtidig med at det skal være et presidentvalg i landet. Posisjoneringen har begynt, gamle krigsherrer, gamle makthavere og gamle klaner står nå mot hverandre og posisjonerer seg i et spill som potensielt sett kan gi mye uro. Vi kommer fortsatt til å være tungt til stede når det gjelder bistand. Vi sendte nettopp ned et Hercules-fly som skal drive taktisk transport. Vi kommer til å ha medisinsk evakuering, som vi har hatt til nå. Vi har spesialstyrkene våre i Kabul, som trener opp afghanske spesialstyrker, og som ofte går i første linje i vanskelige og kompliserte operasjoner, og vi skal ha et politimentoreringsbidrag fra januar 2013. 2013 er sagt fra ISAF å være politiets år. Politiet er jo i dag det svakeste leddet i sikkerhetsstyrkene, og det er derfor det er uhyre viktig at man driver opptrening og mentorering av politiet. Vi vil fortsatt ha soldater i Afghanistan som kommer til å risikere livet under vanskelige forhold. De tusenvis av soldater som har vært, som er, og som skal være i Afghanistan, fortjener vår takk, vår anerkjennelse, og ikke minst fortjener både de og oppdraget at vi fortsatt har oppmerksomhet. Tankene våre går også til alle dem som har blitt skadd, og til dem som sitter igjen etter å ha mistet sine kjære. I trontalen fantes det ikke ett ord om oppdraget vårt i Afghanistan, ikke ett ord om alle de soldatene og familiene som på en eller annen måte er berørt av oppdraget vårt. Statsministeren hadde muligheten til å rette opp dette, men sa heller ikke ett ord i løpet av sin 15 minutters taletid her nettopp. Dette er ikke slutten på oppdraget vårt, men det er starten på en ny fase. «Vi lever i et Europa som er preget av økonomisk ustabilitet, sosial uro og høy arbeidsledighet», sier regjeringa i trontalen. Det er riktig. Mot dette bakteppet er det derfor nokså uforståelig at regjeringa for en stund siden varslet at det nå kommer økte tollbarrierer mot landbruksvarer fra land i Europa som sliter betydelig tyngre økonomisk enn det vi gjør. Uforståelig mente også åpenbart daværende utenriksminister Jonas Gahr Støre at tollbarrierer og proteksjonisme var, da han i Genève i desember 2011 underskrev et opprop mot proteksjonisme, mot tollbarrierer, nettopp i den vanskelige fasen verden er i. «Mens våre naboland sliter, opplever vi i Norge lav ledighet, nyskaping i næringslivet og høy yrkesdeltakelse», sier også regjeringa i trontalen. Desto mer uforståelig er det at vi da ikke ønsker å dele av det med våre nærmeste naboer, som sliter betydelig mer enn oss.