Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2014-12-08:
Arbeid til alle og arbeidslinjen har alltid vært kjernen i Arbeiderpartiets politikk. En forutsetning for at arbeidslinjen skal være reell, er at man fører en aktiv arbeidsmarkedspolitikk rettet mot grupper som tradisjonelt har vanskeligere for å komme inn i arbeidslivet. Ungdomsgarantien som ble innført under Gro Harlem Brundtlands regjeringstid på 1990-tallet, er et veldig godt eksempel på hvordan en aktiv arbeidsmarkedspolitikk kan se ut, og hvordan den kan fungere. Man innførte en garantiordning for ungdom nettopp fordi man så at ungdomsledigheten var høyere enn ledigheten i andre grupper. Man innførte en garanti som gikk på tiltak, og den virket – man så at ledigheten gikk ned. Så tok – dessverre, må jeg si – den høyredominerte Bondevik-regjeringen over og fjernet garantiordningene. Man førte altså ikke lenger en aktiv arbeidsmarkedspolitikk rettet mot ungdom. Og hva skjedde? Jo, ledigheten gikk opp. Da de rød-grønne tok over i 2005, var en av de første tingene vi gjorde, å gjeninnføre ungdomsgarantiene, nettopp fordi vi så at ledigheten blant unge var høyere enn blant voksne. En av våre prioriteringer var nettopp å gjøre den inkluderende arbeidslinjen reell og få flere inn i arbeid og aktivitet – vi gjeninnførte garantiene, de begynte å virke. Så evaluerte vi dem etter noen år i regjering, i forrige periode, og vi fikk høre og kom til at de hadde for dårlig måloppnåelse. Da den rapporten kom, gikk Høyres daværende talsperson, Torbjørn Røe Isaksen, ut i VG og sa: Se her, måloppnåelsen er for lav, vi vil fjerne garantiene. Arbeiderpartiet hadde en annen vei. Vi sa i samme avis samme dag: Vi ser at måloppnåelsen er for dårlig, vi vil styrke garantiene. Dette er den tradisjonelle skillelinjen mellom Arbeiderpartiet og høyresiden i norsk politikk. Vi fører en aktiv arbeidsmarkedspolitikk. Når vi ser at den ikke fungerer, styrker vi den. Høyresiden har en mer passiv linje. De gikk inn for å fjerne ordningene fordi de ikke var gode nok. Så gikk vi til Nav og spurte: Hva trenger dere for å gjøre disse garantiene reelle? Da sier Nav: Jo, vi trenger penger til oppfølging, vi trenger å frigjøre personell. Vi lagde en ny ordning som vi kalte ungdomsløftet, som egentlig bare var to enkle ting: penger til ungdomskoordinatorer på de største Nav-kontorene, slik at alle ungdommer som kommer til Nav, i løpet av én måned med én saksbehandler, skal ha en aktivitetsplan som skal være den ungdommens – hva skal jeg si – resept og oppskrift på veien ut i arbeid og aktivitet, nettopp fordi vi vet at det er avgjørende at spesielt unge blir snudd i døren tidlig, blir hjulpet tidlig. Som jeg sa i replikkordskiftet med statsråden, er vi avhengig av at regjeringen og statsråden i sin styringsdialog med Nav sørger for at denne garantien, dette ungdomsløftet, blir realisert. Vi har en forventning om at statsråden sørger for nettopp det, sørger for at ungdomskoordinatorene er på plass, blir værende, og at Nav i styringsdialogen får klare instrukser om at dette er prioritert. Får man til det, mener vi at intensjonene i de representantforslagene som vi behandler her i dag, blir ivaretatt. Da blir hver enkelt ungdom møtt i døren og sett på som de individene de er, med de behovene de har, og møtt ut fra det på en rask, effektiv og enkel måte.