trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2001-03-14:
Jeg vil stille følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «Økologisk landbruk er uttalt som et viktig satsingsområde, og etterspørselen etter økologisk mat er stigende. Regjeringen har tatt til orde for styrking av økologisk landbruk. Samtidig vil Norges landbrukshøgskole avlyse hovedkurs i økologisk landbruk. Studenter som har startet på dette studiet, må nå fortsette på egenhånd. En ekstra belastning er at all informasjon er på engelsk. Hva kan statsråden gjøre for å hindre at nevnte hovedkurs stanses?»
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2001-03-14:
Jeg takker statsråden for svaret, som jeg må si er tilfredsstillende når det gjelder målsetting for statsråden og Regjeringen, for nettopp i disse tider med så mye prat om dyresykdommer og det faktum at det er dyresykdommer rett rundt hjørnet – i hvert fall både i Storbritannia og ellers i Europa – har dette med synet på hvordan vi driver jordbruk, aktualisert seg svært. Da er det ikke nok bare å ha noen ord på et papir med hensyn til hva vi vil gjøre, men det er tiltak og strategier som er viktig. Derfor har jeg lyst til å utvide spørsmålet litt og spørre hvilken strategi statsråden har for å bygge opp kompetansen fra bunnen av, ikke bare på høyskolenivå. For å få rekruttering til høyskolen er vi avhengig av de lavere trinnene. Hvilken strategi har departementet for å stimulere til mer økologisk jordbruk i videregående opplæring?
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2001-03-14:
Jeg merket meg at statsråden understreket hva som er landbruksministerens kompetanseområde, og hva som er utdanningsministerens. Det må jeg i all beskjedenhet si at jeg også er klar over, men jeg regner jo med at Regjeringen har en felles politikk og en felles strategi. Det er ikke noe i veien for at jeg kan stille et spørsmål i forlengelsen av dette til landbruksministeren, men jeg vil spørre statsråden direkte: Er dette et tema som nå vil bli tatt opp av utdanningsministeren overfor fagstatsråden, slik at vi virkelig kan sette fart på dette med å bygge kompetanse når det gjelder økologisk jordbruk? Og kan det også nedfelle seg i den generelle politikken på dette området?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-03-14:
Mitt spørsmål går til helseministeren. Det gjeld Schengen og nye utfordringar for helseministeren. Bakgrunnen er eit oppslag i Berlingske Tidende av 12. mars der nye reglar for medisinattestar blir omtala. Det gjeld krav om å kunna visa fram attestar for medisinar til eigen bruk for dei som vil ha med seg pillene sine når dei passerer grensa ut av Danmark – ein attest for kvar medisin, pris pr. attest 300 kr, gyldigheit i 30 dagar. Det høyrest ut som eit eventyr eller ein aprilspøk. Det er ikkje det. Den danske regjeringa er no i full gang med å sjå på korleis dei skal handtera dei enorme reaksjonane som har kome av dette. Kva opplegg har den norske helseministeren? Skal f.eks. norske pensjonistar på reise frå Kristiansand til Hirtshals betala 300 kr pr. attest og med gyldigheit i 30 dagar?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-03-14:
Helseministeren sitt svar er urovekkjande. Noreg er medlem av Schengen-avtalen, som vert innført frå 25. mars. Eg forventar ikkje at helseministeren les kvar einaste danske avis, men eg forventar at den norske regjeringa med dei ulike fagministrane følgjer med når det gjeld dei reglane som det vert forventa at Noreg òg innfører. No synest den norske regjeringa påfallande opptatt av å tekkjast EU. Er det faktisk slik at den norske regjeringa ikkje følgjer med når det gjeld dei motførestellingane som no blir debatterte i ulike EU-land? Dette handlar altså om moglegheita for den enkelte til å passera ei grense med medisinar til eige forbruk. Det vert i Danmark allereie snakka om A- og B-reisande.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-03-14:
Eg skal få stilla følgjande spørsmål til olje- og energiministeren: «Konsesjonskraftprisen er i år 11,59 øre/kWh og var i 2000 10,84 øre/kWh. Desse prisane vert fastsette av departementet kvart år og skal uttrykka gjennomsnittleg sjølvkost for kraftproduksjonsanlegga i Noreg. Konsesjonskraftprisane har dei seinare år lege over marknadsprisane på kraft. Meiner statsråden at ein konsesjonskraftpris på meir enn 10 øre/kWh kan vera eit uttrykk for dei reelle produksjonskostnadene, når næringa samstundes kan framvisa større overskot enn nokon gong før?»
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-03-14:
Kvifor har lovverket ei ordning med konsesjonskraft? Det er fordi kommunar og fylkeskommunar skal ha moglegheit til å ha sin del av verdiskapinga og utnyttinga av lokale ressursar, nedfelt i lovverket for dei fyrste konsesjonslovene rundt århundreskiftet, stadfesta i Stortinget i 1990, som ein varig fordel. Kva er så situasjonen i dag? Eit lovbestemt gode er for nokre kommunar snudd til å bli eit tap. Det svarar seg ikkje for alle å ta ut krafta, på grunn av høgt prisnivå. Ei av årsakene er at etter kraftskattreforma i 1996 har det vore usemje om kva som skal reknast inn i sjølvkostprisen eller produksjonskostnadene. Før 1996 var skattane faste og uavhengige av økonomien i kraftforetaka. No blir overskotsskatten rekna inn i berekningsgrunnlaget. Vil statsråden sjå nærmare på berekningsgrunnlaget?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-03-14:
Senterpartiet er oppteken av den verdien som dette skal vera for lokalsamfunnet. Vi deler statsråden si vurdering av at ordninga er god og bør halda fram. Men så er det slik at når det gjeld berekningsgrunnlaget, vil det faktum at overskotsskatten blir rekna inn, innebera at sjølvkosten blir høgare. Forgjengaren til statsråd Akselsen, Marit Arnstad, varsla Stortinget to gonger i brevs form om at ho ville sjå nærmare på denne problemstillinga. Statsråden nemnde her eksemplet frå 2000. Eg kan seia at for den kommunen som eg kjem frå, Hjelmeland, inneber denne eine øren 500 000 kr. For andre kommunar betyr det meir, for nokre betyr det mindre. Eg er glad for at statsråden høyrest ut til å vera positiv, og eg vil sterkt oppfordra han til å sjå på denne problemstillinga på nytt.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2001-03-14:
Da vil jeg skifte tilbake til det viktige temaet barnehager og vil gjerne stille spørsmål til barne- og familieministeren. Barnehager er bra for barn. Det er den viktigste fellesarenaen for barns utvikling. For å sikre alle like muligheter til denne fellesarenaen må prisene ned, slik det også har vært debattert for tidligere i dag. Derfor hilser vi i SV løftene fra Halvorsbøle om gratis kjernetid og lavere foreldrebetaling jublende velkommen. Det er langt i retning av det SV har foreslått flere ganger. Men skal dette bli noe mer enn fagre valgkampløfter, må det handling til. Det er enkelt å gjøre noe med det, og Regjeringa har virkemidlene. Jeg vil derfor utfordre statsråden til å si hvordan hun har tenkt seg å gjøre det mulig å innføre gratis kjernetid, og hvor fort hun kan se for seg at dette kan bli en realitet.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2001-03-14:
Jeg takker for svaret. Nå var det også slik at da Regjeringa la fram budsjettet sist, ble det lovet drastisk nedgang i foreldrebetalingen. Så har altså ikke skjedd. For oss er det viktig å se at gratis kjernetid må henge sammen med maksimalpris på foreldrebetalingen, slik at de som ønsker mer tid, ikke må betale for en slik reform i form av økt betaling. SV har nå lagt fram et forslag om både gratis kjernetid og maksimal foreldrebetaling. Vi mener at her må det statlige forpliktelser til også i forhold til kommuneøkonomien, det er staten som må betale en slik satsing. Jeg vil gjerne høre om statsråden vil støtte det forslaget som vi har lagt fram om gratis kjernetid og maksimalpriser, som svenskene har råd til å innføre uten oljepenger.
Erna Solberg (Høyre), 2001-03-14:
Statsråden sa at det ikke hadde skjedd noen revolusjon i Arbeiderpartiet når det gjelder barnehager. Men jeg håper statsråden nå kan bekrefte at gitt at Arbeiderpartiets budsjettalternativer de siste fire årene hadde vært lagt til grunn, ville det ikke vært en krone mindre i foreldrebetaling i barnehagene for dem som i dag har barn i barnehager. Det er resultatet av de budsjettoppleggene som Arbeiderpartiet enten har fremmet totalt i opposisjon eller har vært med på i kompromisser. Så det andre spørsmålet jeg har til statsråden: Det er jo slik at vi har hatt en diskusjon om barnehager, kontantstøtte og andre tiltak for barnefamiliene over flere år. Foran forrige valgkamp var det ett tema Arbeiderpartiet lovte som alternativ til kontantstøtte, og det var faktisk utvidet svangerskapspermisjon. Ja, faktisk gikk man rundt og lovte – både daværende kvinnepolitisk leder og daværende statsminister Jagland – at man skulle opp i et år ekstra i svangerskapspermisjon fordelt over ti år. Hvor er det blitt av det løftet? Og hvilken troverdighet har da barnehageløftene?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2001-03-14:
«Etter flere år med økt åpenhet i Utenriksdepartementet har det etter regjeringsskiftet vært en markert endring. Det ble i fjor nektet innsyn i 20 pst. flere saker i Utenriksdepartementet enn året før. Hva er bakgrunnen for at Utenriksdepartementet øker omfanget av hemmelighold og ikke prioriterer arbeidet med større åpenhet, slik den forrige regjeringen gjorde?»
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2001-03-14:
Det er bekymringsfullt at statsråden betrakter en økning i avslagsprosenten fra 27 til 32 pst. på ett år som en marginal endring. For alle som har fulgt utviklingen på dette området i Utenriksdepartementet, er dette en betydelig endring. Etter flere år med reduksjon i antall saker som ble hemmeligholdt, var det en økning på 20 pst. i fjor. Det burde gi grunnlag for bekymring og for en aktiv politikk i departementet som stresser dette fra dag til dag. Og min oppfordring er at departementet lager rutiner som følger dette tett, og som gjør det lettere å si ja til saker. Ett av de elementene som jeg da vil anbefale, er en vær åpen-plakat som beskriver hvordan en skal gå fram for å tilstrebe større åpenhet, og mitt spørsmål er om en vil sette i gang konkrete tiltak på bakgrunn av denne markerte endringen det siste året.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2001-03-14:
For øvrig vil jeg understreke at også de siste årene Bondevik-regjeringen satt, var det forberedende arbeid med sikte på at Norge skulle få plass i Sikkerhetsrådet. Til tross for dette gikk avslagsprosenten ned. Jeg står her med en oversikt over en rekke saker fra Utenriksdepartementet som er unntatt offentlighet, og svært mange av dem har ingenting å gjøre med det området som statsråden bruker som begrunnelse/unnskyldning for å forklare at det har vært økt hemmelighold. Min oppfordring til statsråden er at han ikke tar dette som en naturgitt utvikling fordi man har mange vanskelige saker å forholde seg til, men tar dette som et tilbakeslag som man møter offensivt med flere tiltak enn de som statsråden har redegjort for, og som altså ikke har fungert etter hensikten i året som har gått. Dette var en prioritert sak for Bondevik-regjeringen; det bør det også være for den nye regjeringen. Og da må målet være at man i de departementer, òg i departementet til den statsråden som nå svarer, som ikke har noe med Sikkerhetsrådet å gjøre, men hvor det var økt hemmelighold i fjor, setter i gang tiltaksplaner som er mye mer offensive enn de som det redegjøres for her.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Jeg vil bestemt avvise at Utenriksdepartementet siden regjeringsskiftet har innskjerpet sin praksis når det gjelder praktiseringen av offentlighetsloven. Departementet praktiserer meroffentlighet og gir innsyn i alle dokumenter der dette er mulig. Departementets avslagsprosent de siste fem–seks årene har ligget mellom 27,5 og 32. Avslagsprosenten på 32 i år 2000 – regnet på basis av de elektroniske bestillingene – var marginalt høyere enn året før, og knapt 2 prosentpoeng høyere enn gjennomsnittet for de siste fem–seks årene. Årsaken til at det kan bli forskjell fra år til år, er at antall avslag vil variere etter sensitiviteten i de sakene det bes om innsyn i, og dette vil igjen variere avhengig av hvilke saker som står på den utenrikspolitiske dagsordenen. Det siste året har det bl.a. vært mange forespørsler knyttet til Norges kandidatur til FNs sikkerhetsråd – dokumenter som det av hensyn til andre land ikke har vært mulig å frigi. I slike tilfeller kan det lett oppstå en motsetning mellom vårt ønske om størst mulig åpenhet og reglene og tradisjonen i vedkommende land eller organisasjon. Denne problemstillingen vurderes da også i et interdepartementalt utvalg vedrørende offentlighetsloven. Det er også etablert en intern arbeidsgruppe i Utenriksdepartementet som ser nærmere på spørsmålet. Videre er det opprettet en egen stilling i Utenriksdepartementet som koordinator for offentlighetsspørsmål, med ansvar bl.a. for intern opplæring i praktiseringen av offentlighetsloven og mest mulig effektiv håndtering av forespørsler om innsyn. La meg avslutningsvis understreke at Utenriksdepartementet – på linje med øvrige departementer – ønsker størst mulig åpenhet i forvaltningen. Størst mulig grad av åpenhet er en forutsetning for å skape den nødvendige tillit og tiltro til de oppgaver vi utfører på vegne av fellesskapet. Vi kan selvfølgelig også på dette området bli enda bedre, og det vil vi bestrebe oss på.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Jeg har redegjort for hvilken politikk som føres i Utenriksdepartementet og i og for seg også i alle de andre departementene, og som går på å ha en levende åpenhetspolitikk i forhold til både offentlighet og meroffentlighet. Men jeg må si at det er også bekymringsfullt hvis representanten ikke er i stand til å se at hvor stor avslagsprosenten blir fra år til år, er avhengig av hvilke politiske saker som er på dagsordenen. Det er jo det som er avgjørende, ikke saksmengden totalt. Og det er helt åpenbart at i et år der Utenriksdepartementet har vært meget aktivt i forhold til en rekke store utenrikspolitiske saker, vil sannsynligvis avslagsprosenten være høyere fordi interessen fra media er betydelig større på disse områdene. Men jeg kan forsikre om, som jeg redegjorde for i svaret, at Utenriksdepartementet er svært opptatt av å overholde både sine forpliktelser og sin politikk om størst mulig åpenhet i forvaltningen.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Jeg må på det sterkeste ta avstand fra at denne regjeringen har en annen politikk og ikke har like mye fokus på offentlighet i forvaltningen som den forrige regjeringen hadde.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Representanten peker på en ganske omfattende, interessant og utfordrende oppgave for statsforvaltningen. Staten eier i dag ca. 6 mill. m2 eiendomsmasse, og av dette forvalter og vedlikeholder Statsbygg 2 mill. m2. En betydelig del forvaltes og vedlikeholdes således av brukerne selv, f.eks. universiteter, sykehus, Riksantikvaren, Kystverket – for å ha nevnt noen. Til representanten Sandbergs spørsmål kan jeg innledningsvis si at det finnes ingen generell felles instruks for hvordan statlige eiendommer skal forvaltes eller vedlikeholdes. Så vidt jeg vet, er dette også tilfellet i fylker og kommuner. Det er imidlertid ingen tvil om at utsatt eller mangelfullt vedlikehold er dyrt vedlikehold. Dette gjelder for alle, både i offentlig og privat sektor. Den eneste måten å sikre et godt og løpende vedlikehold på er derfor etter min mening å skille mellom bruker og forvalter. Dette er innført som prinsipp i den virksomheten jeg har ansvaret for, Statsbygg, og bør etter mitt skjønn innføres som et grunnleggende prinsipp i øvrig offentlig eiendomsforvaltning. Jeg kan i den forbindelse nevne at Statsbygg for sine eiendommer hvert år budsjetterer i snitt med ca. 135 kr pr. m2 til vedlikehold, noe som for øvrig er i tråd med anbefalinger fra bransjehold. Videre fører Statsbygg en ganske detaljert statistikk over vedlikeholdet for sine eiendommer, og vedlikeholdsinnsatsen omtales relativt utførlig i de årlige budsjettproposisjoner til Stortinget. I 1993 ble det, som Stortinget kjenner til, innført en egen husleieordning med Statsbygg i en sentral rolle. Ordningen omfatter likevel ikke mer enn ca. en tredjedel av all statlig eiendomsmasse. Hovedhensikten med ordningen er gjennom en kostnadsdekkende leie å synliggjøre kostnadene ved bruk av lokaler samt å få et tydelig skille mellom primærvirksomheten til vedkommende etat og bygningsdriften i Statsbyggs regi. Begge deler er som nevnt viktig for på en profesjonell måte å kunne sikre de verdiene som ligger i eiendomsmassen, da vedlikeholdet for de fleste etater lett kan bli en sekundæroppgave. Ved å overføre forvaltning og drift til dem som kan det best, gis etatene nye muligheter for en bedre utførelse av sine hovedoppgaver. Det koster stat og kommune millioner kroner å ikke prioritere løpende vedlikehold av bygninger og anlegg. Hvorvidt det er behov eller mulighet for å innføre en egen instruks om vedlikeholdet av statens bygninger, er noe jeg vil se nærmere på. Enda viktigere mener jeg imidlertid det er å få brukernes forståelse for at en målrettet oppfølging av vedlikeholdet er helt essensielt for å sikre verdien av statlige og offentlige eiendommer. I den sammenheng kan f.eks. Statsbyggs opplegg tjene som et godt eksempel.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Som jeg sa i mitt svar, tror jeg det er organiseringen av eierforholdet, det å skille mellom rollen som forvalter og rollen som bruker, som er viktig. Det er helt åpenbart at når en etat får en viss sum penger som både skal gå til driften og til meget viktige velferdstiltak, og samtidig skal ha ansvaret for vedlikeholdet av bygninger, blir det lett slik at velferdsordningene blir prioritert der og da foran vedlikeholdet av bygningene. Jeg tror det er bare ved å skille mellom hva man har ansvaret for, mellom selve forvaltningen og brukerrollen, at vi kan få til et godt resultat når det gjelder det pågående vedlikeholdet. Det skal vi selvsagt arbeide videre med når vi ser på hvordan staten skal forvalte sin totale eiendomsmasse.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Som jeg sa i mitt første svar, er dette en av de tingene jeg vil se på som et mulig virkemiddel. Imidlertid tror jeg det mest avgjørende virkemiddel er at vi får skilt bruker- og forvalterrollen. Situasjonen er helt spesiell for Kongehusets bygninger. Det vil vi få et eget opplegg for hvordan vi skal håndtere i fremtiden, som vi vil komme til Stortinget med. Men jeg kan nevne mange andre statlige kulturhistoriske bygg som har vært stemoderlig behandlet opp igjennom årene, nettopp fordi man ikke har skilt bruker- og forvalterrollen.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Problemstillingen som tas opp i dette spørsmålet, er av avgiftsteknisk art og har vært tatt opp med Finansdepartementet flere ganger, bl.a. av EØS-avtalens overvåkingsorgan ESA. Jeg vil først redegjøre for hva som er gjeldende rett. Det skal ikke beregnes merverdiavgift av tjenester utført av tannleger og tannteknikere. Disse tjenestene er likestilt med andre helsetjenester. Når tannleger eller tannteknikere også omsetter varer fra sin virksomhet, er denne vareomsetningen også unntatt. Regelen om omsetning av varer fra disse virksomheter er et unntak fra hovedregelen om at det skal beregnes merverdiavgift ved all vareomsetning i Norge. Unntaket medfører at tannleger og tannteknikere ikke har fradragsrett for anskaffelser til sin virksomhet. Andre virksomheter som forhandler tanntekniske arbeider, omfattes ikke av unntaket og skal således beregne avgift av omsetningen. Det skal også beregnes merverdiavgift ved innførsel av varer. Ved innførsel av tanntekniske produkter har Finansdepartementet imidlertid med hjemmel i § 70 samtykket i at avgiftsberegningen kan begrenses til materialdelen. Verdien av selve det tanntekniske arbeidet kan således holdes utenfor beregningsgrunnlaget for merverdiavgift ved innførsel. Dette fritaket gjelder kun der hvor tannlegen eller tannteknikeren selv innfører produktet, og medvirker etter departementets mening til en avgiftsmessig likebehandling av innførsel og innenlandsk omsetning av tanntekniske produkter. For disse gruppene er fritaket etter vår vurdering ikke i strid med EØS-avtalens konkurranseregler. ESA fant helle ikke grunnlag for å gå videre med saken. EUs sjette merverdiavgiftsdirektiv er for øvrig ikke gjort til en del av EØS-avtalen. De vedtatte endringene i merverdiavgiftsloven fra 1. juli 2001 vedrørende tanntekniske produkter tar sikte på å videreføre gjeldende regelverk på dette området. Departementet vil likevel, på bakgrunn av en nylig mottatt betenkning angående omsetning av tanntekniske produkter, vurdere hele sakskomplekset nærmere.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Det kan ikke jeg svare på. Men jeg kan vel si så mye at på dette tidspunkt går det ikke an å forhåndskonkludere hva den nærmere gjennomgangen vil gi som resultat. Det er helt åpenbart at dagens praksis ikke er i strid med EØS-avtalens konkurranseregler. Men når vi vurderer disse spørsmålene, skal vi selvsagt først og fremst ha forbrukernes interesser i sikte. Det er hva forbrukerne skal betale og det å forhindre ulik konkurransevridning i markedet som må være det avgjørende for hvilke fremtidige lovregler vi skal ha på dette området, ikke om vi er innenfor eller utenfor EUs og EØS-avtalens bestemmelser og konkurranseregler. Derfor må jeg bare nok en gang si at Finansdepartementet har meddelt at dette går de igjennom på nytt med – jeg hadde nær sagt – nye briller for å se på hvordan man skal håndtere dette i fremtiden. Hvor lang tid den gjennomgangen kommer til å ta, er det umulig for meg å svare på, og jeg kan heller ikke redegjøre for hva jeg tror blir konklusjonen på den.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Jeg kan ikke love noe tidspunkt, det skjønner sikkert representanten Nakkim. For øvrig er dette forholdsvis kompliserte merverdiavgiftstekniske spørsmål, som jeg tillater meg å si jeg ikke synes egner seg for Dokument nr. 8-forslag i Stortinget.
Kjellaug Nakkim (Høyre), 2001-03-14:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til stedfortredende finansminister, arbeids- og administrasjonsministeren: «Tannteknikere kan etter gjeldende rett importere tanntekniske arbeider og omsette disse til tannleger uten å måtte legge til moms. I endringsloven av 21. desember 2000 om merverdiavgift § 5 første ledd nr. 1 bokstav b er det presisert at det kun skal gjelde «egne fremstilte tanntekniske produkter». Det virker som om lovendringen vil få en rekke konkurransevridende virkninger. Harmonerer dette med EU-direktivets artikkel 13 og med EUs konkurranseklausuler?»
Kjellaug Nakkim (Høyre), 2001-03-14:
Jeg takker statsråden for svaret. Det ser ut til at man nå gir en viss åpning i og med at man sier at man vil vurdere hele sakskomplekset på nytt. Og det er bra, for her vil det kunne bli en ganske stor forskjellsbehandling mellom importert vare og ikke-importert vare. I lovproposisjonen har man egentlig presisert at egenproduserte varer skal være unntatt avgift. Og slik man forstår loven pr. i dag, vil det måtte bli moms, og den avgiften vil bli overført direkte på pasienten. Men egentlig har vi altså sagt at disse tjenestene skal være avgiftsfrie. Jeg forstår det altså slik at man vil vurdere dette på nytt og kan tenke seg å komme med et eventuelt lovendringsforslag. Og da må jeg spørre statsråden: Når vil man kunne ta dette opp?
Kjellaug Nakkim (Høyre), 2001-03-14:
Jeg takker for så vidt igjen for svaret. Jeg forstår at arbeids- og administrasjonsministeren ikke vil dra noen konklusjoner på vegne av Finansdepartementet. Det jeg synes er viktig å presisere i denne sammenheng, uavhengig av om vi må ta hensyn til EU og EØS-regelverket, er at man i hvert fall både i Sverige, Danmark og Finland har unntatt alle disse tjenestene fra moms. Det henvises det også til i lovproposisjonen. Det er forunderlig at man har kommet fram til den konklusjonen man har, at man skal ilegge importerte varer moms. Vi regner med en oppfølging av dette, og at man senest får det i revidert nasjonalbudsjett. Hvis ikke vil Stortinget følge dette opp. Jeg håper at man kan henvise til det eksisterende regelverk i de andre landene i Norden.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «Det har i den senere tid kommet fram at en rekke kosovoalbanere ikke ønsker å reise tilbake. De har både arbeid og barn på skolen i Norge. Mange kommuner trenger deres arbeidskraft. Økt arbeidsinnvandring er nødvendig for å opprettholde Norge som velferdsstat i framtida. Hvorfor kan ikke kosovoalbanerne få beholde sine jobber når Norge trenger flere arbeidsinnvandrere?»
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
La meg først få lov til å rette opp en åpenbar misforståelse – en mening som er tillagt meg i statsrådens svar. Jeg er ikke opptatt av at bare de kosovoalbanerne som har arbeid, skal få lov til å bli i Norge. Jeg er faktisk opptatt av at kosovoalbanerne selv skal få velge om de vil være i Norge eller om de vil reise tilbake igjen til Kosovo. Fra Hedmark, fra Alvdal, fra Folldal – og fra mange kommuner rundt i landet – får vi brev om at kosovoalbansk arbeidskraft trengs. De har i løpet av de to årene de har vært her, tilegnet seg språket og kvalifisert seg for arbeid som faktisk ikke nordmenn vil ha! De er godt integrert, folk har blitt glad i dem, og på den andre siden trenger vi den arbeidskraften som de gir oss ute i bygdene. Og jeg skjønner ikke ut fra den situasjonen som er i Kosovo i dag – akkurat i dag - at man ikke kan se på dette på nytt.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Jeg takker statsråden for svaret og har merket meg at statsråden stadig understreker at det er fredelig og rolig i Kosovo. Nyhetsbildet viser oss faktisk noe annet. Og siden jeg har sett i avisene at det er 14 dager siden man var i kontakt med FNs høykommissær for flyktninger om forholdene i Kosovo, anbefaler jeg at man tar kontakt igjen nå. For det er mange av de flyktningene som sendes tilbake, som faktisk har oppholdssted i nærheten av grensen til Makedonia, hvor det slett ikke er trygt. Siden dette med tryggheten for å vende tilbake har vært understreket så nøye, tillater jeg meg å stille et spørsmål litt på siden av det spørsmålet jeg egentlig har stilt statsråden: Ville det ikke være klokt nå i en periode hvor det er vanskeligheter i Kosovo, i hvert fall å stoppe utsendelsen? Det tror jeg ville ha gitt et litt annet resultat enn det som er akkurat nå.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Som representanten Grethe G. Fossum er godt kjent med, har det helt siden Norge evakuerte kosovoalbanere fra Makedonia våren 1999 vært forutsatt at de måtte vende hjem når forholdene ble trygge. Det var den forrige regjerings politikk, og det er den nåværende regjerings politikk. Jeg mener det er viktig å opprettholde ordninga med midlertidig beskyttelse, slik at vi raskt kan tilby beskyttelse til mennesker i en massefluktsituasjon når det er nødvendig. Ordninga med kollektiv beskyttelse til mennesker vil miste mye av sin betydning dersom ikke kosovoalbanere som ikke lenger har behov for beskyttelse, returnerer til sitt hjemland nå. Alle som ønsker det, har allikevel fått behandlet sin søknad om asyl eller vil få det i nær framtid, og de er også gitt adgang til å arbeide etter reglene om midlertidig arbeidstillatelse for asylsøkere. Spørsmålet representanten Fossum tar opp, indikerer at hun mener at kosovoalbanere tross avslag på asylsøknaden bør få arbeidstillatelse dersom de har jobb i Norge. Å gi tillatelse kun til asylsøkere som har skaffet seg arbeid, innebærer en forskjellsbehandling som vil være urimelig i forhold til dem som ikke har lyktes å skaffe seg et arbeid. I tillegg innebærer en slik løsning at en langt på vei fraviker den regulerte innvandringa vi har i dag, hvor det verken er tilstrekkelig eller nødvendig at en allerede har en jobb her for å få arbeidstillatelse. Søkeren må fylle visse vilkår, som eksempelvis å inneha spesielle kvalifikasjoner, for å få rett til arbeidstillatelse. For øvrig må en søknad om ordinær arbeids- og oppholdstillatelse komme fra hjemlandet og være innvilget før innreise til Norge. Unntak fra denne regelen kan gjøres dersom sterke rimelighetsgrunner tilsier det. Dersom asylsøkere skulle kunne søke om arbeids- og oppholdstillatelse fra Norge, ville vi i praksis risikere at personer søker asyl med det formål å få tilgang til arbeidsmarkedet, og ikke fordi de har et beskyttelsesbehov. Å gi mulighet til å omgå hovedregelen via en asylsøknad bidrar til en misbruk av asylinstituttet. Vår erfaring er at de aller fleste asylsøkere ikke fyller vilkårene for arbeidstillatelse her i landet. Åpnes det for å realitetsbehandle en slik søknad, legges det dessuten beslag på saksbehandlingsressurser, samt at det vil bli vanskeligere for søkeren å innrette seg på retur til hjemlandet. I tillegg vil en søknad om arbeidstillatelse fra en asylsøker ofte bidra til å trenere og vanskeliggjøre iverksettelsen av en avslått asylsøknad. Jeg arbeider for tida med å foreta en bred gjennomgang av hele utlendingslovgivninga. I mellomtida legger vi opp til å gjennomføre flere tiltak, spesielt med å tilrettelegge for økt rekruttering av etterspurt arbeidskraft fra utlandet. Dette vil jeg komme tilbake til i nær framtid.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Jeg er ikke i tvil om at kosovoalbanere er skikkelige folk, at mange av dem gjør en god jobb der de har fått seg jobb, og at det også er mange i lokalsamfunnene som er blitt glad i dem. Men det er ikke noe kriterium for å få opphold i Norge. Og jeg mener også at det ikke kan være et kriterium for å få opphold i Norge. Det er slik at denne regjeringa, som er utgått av Arbeiderpartiet, mener det samme som den forrige regjeringa, nemlig at det er behov for beskyttelse eller andre sterke menneskelige hensyn som må være avgjørende for om en får lov til å bli i Norge. Og det har vært slik at for kosovoalbanerne har det vært klart fra dag én at den dagen det ble trygt å reise tilbake, måtte de regne med å gjøre det. Og det er slik at vi følger anbefalingene fra FNs høykommissær for flyktninger som sier klart til oss at for flertallet av dem vi her snakker om, er det trygt å vende hjem. Derfor vil konsekvensen av det standpunktet som representanten Fossum har her, at de selv skal få velge om de vil bli her eller dra hjem, være at svært mange av dem ikke vil dra hjem, og det er den utfordringen vi er oppe i nå. Det er i strid med den politikken Regjeringa og Arbeiderpartiet står for.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Vi er kontinuerlig i kontakt med FN-systemet, også i forhold til sikkerhetssituasjonen, og det har vi vært også siden det møtet vi hadde for 14 dager siden, for det er vi jevnlig, og den klare meldingen er at det for hoveddelen av kosovoalbanerne er trygt å vende hjem. Det er få av dem vi her snakker om, som kommer fra de områdene der det er uroligheter, og jeg vil også legge til at hver enkelt sak blir vurdert individuelt. Da vil det selvfølgelig også bli vurdert hvor de kommer fra i forhold til den saken som ligger til behandling. Mitt svar for øvrig er: Nei, jeg kommer ikke til å stoppe hjemsendelsen av kosovoalbanere. Jeg mener at skal vi også ved en senere anledning være åpne for å ta imot folk som har akutt behov for det, mange på én gang – og verden er dessverre slik at det sannsynligvis kan komme til å skje også i framtida – ja, så er vi nødt til å være helt klar på at når sikkerhetssituasjonen er trygg, når det ikke lenger er behov for beskyttelse, må en altså regne med å vende hjem, og det er tilfellet for flertallet av kosovoalbanere. Så tar vi høyde for de minoriteter som det er farlig for, og de får selvfølgelig lov til å bli i Norge.
Ole Johs. Brunæs (Høyre), 2001-03-14:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til helseministeren: «Installasjonene for isolat av pasienter er ennå ikke fullført i henhold til de krav som må tilfredsstilles for å sikre pasienter og ansatte ved det nye Rikshospitalet. Pasienter som må være i isolat, må bringes til andre sykehus. Hvilke tiltak vil statsråden iverksette for å kunne fullføre arbeidene med isolat ved Rikshospitalet, og når forventer han at isolatet kan tas i bruk?»
Ole Johs. Brunæs (Høyre), 2001-03-14:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er nå ni år siden Stortinget besluttet å bygge det nye Rikshospitalet, og jeg må si at som saksordfører for saken den gangen kunne jeg aldri i min villeste fantasi forestille meg at isolatinstallasjonene ikke ville være i drift ni år senere. Her har staten, ved Sosial- og helsedepartementet, satt i ordre hos staten, ved Statsbygg, en leveranse i henhold til statens egne krav og spesifikasjoner til det nye sykehuset. Arbeidene er ikke ferdige – Statsbygg hevder at de er ferdige, men brukeren hevder at de ikke er ferdige, og staten sitter på begge sider av bordet. Det er ufattelig at dette skjer. Vil statsråden bringe Regjeringen ut av denne pinlige situasjonen, som må løses til beste for pasientene og de ansatte ved sykehuset?
Ole Johs. Brunæs (Høyre), 2001-03-14:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg forstår at han er opptatt av å få løst dette problemet, og jeg håper både på de ansattes, sykehusets og pasientenes vegne at denne saken bringes i orden, fordi det også er et faremoment forbundet med at sykehuset ikke har disse isolatavdelingene i orden.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2001-03-14:
Jeg ønsker å stille kulturministeren følgende spørsmål: «Nasjonalgalleriet kan ha rotet bort flere tusen kunstverk, viser en rapport fra Riksrevisjonen. Er statsråden fornøyd med denne situasjonen på Nasjonalgalleriet og muligens også på andre statlige institusjoner, og hva vil statsråden gjøre hvis så ikke er tilfellet?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2001-03-14:
Jeg takker statsråden for et utfyllende og godt svar. Det er svært gledelig at Nasjonalgalleriet har funnet igjen flere av de kunstverk som man på daværende tidspunkt ikke hadde kontroll over ved Riksrevisjonens kontroll. Mitt spørsmål bunner ikke i ris til dem som jobber der, eller rutinene. De har min fulle tillit og respekt for den jobben de gjør, ofte langt utover det de er forpliktet til. Men det bunner i respekt for de investeringer vi foretar i form av kjøp av kunst, i respekt for alle de kunstverk Norge blir mottaker av, f.eks. i form av gaver, og ikke minst i respekt for kunstnerne selv. Derfor er jeg rimelig fornøyd nå etter rapporten om at Nasjonalgalleriet har opprettet to 80 pst.-stillinger for å foreta en fullstendig gjennomgang av alt galleriet har. Dette skal visstnok ikke ha skjedd siden 1969, ifølge statsråden. Så til spørsmålet: Vil statsråden ta initiativ til at også andre statlige kulturinstitusjoner går gjennom sine eiendeler og dertil hørende arkiver, for dermed å få kontroll over de verk som eventuelt er utenfor kontroll?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2001-03-14:
I en artikkel i VG av 7. desember står det bl.a. følgende: ««Siden verkene har liten eller ingen publikumsinteresse, og liten eller ingen økonomisk eller kunstnerisk verdi, ser ikke Nasjonalgalleriet det som formålstjenlig å starte opp en gjennomgang av hele samlingen for å rydde opp,» skriver Riksrevisjonen i sin rapport.» Da blir mitt spørsmål til statsråden: Hvem skal bestemme verdien av et eventuelt kunstverk?
Ellen Horn (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Som jeg sa i mitt innlegg, ser jeg på registrering av kunstverk i våre museer som en helt sentral og viktig oppgave. Det er viktig for oss i Kulturdepartementet å sørge for at registreringen er tilfredsstillende i alle de institusjoner vi har, som har det veldige ansvaret å ivareta kunstverk og store verdier på vegne av det norske samfunnet. I likhet med representanten Bredvold er jeg tilfreds med den fremdriften som nå skjer i Nasjonalgalleriet ved at det er ansatt to prosjektmedarbeidere som har som sin hovedoppgave å få dette på plass i Nasjonalgalleriet.
Ellen Horn (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Kulturdepartementet vil legge vekt på den faglige vurderingen og evalueringen i institusjonene. Det er stor kunstfaglig kompetanse bl.a. i Nasjonalgalleriet, som vil avgjøre verdien av hvert enkelt kunstverk. Når det gjelder interessen hos publikum, som representanten Bredvold her viser til er omtalt i nevnte artikkel i VG, vil det variere alt ettersom hvilken sammenheng et kunstverk blir presentert i. Offentligheten må sørge for at alle kunstverk blir gitt en forskriftsmessig og skikkelig oppbevaring og registrering. Det er min klare mening.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
I de retningslinjene som nå gjelder for tilskudd fra Husbanken til sykehjem og omsorgsboliger i utlandet, er det presisert at det er et vilkår for å gi tilskudd at kommunen tilbyr tjenestemottakerne tjenester med forsvarlig standard, og at relevant norsk lovgivning bør være retningsgivende for nivå, kvalitet og utforming av tjenestene. Det er også stilt krav om at kommunen må beskrive/dokumentere hvilke tiltak eller løsninger den har planlagt for å kunne sikre at den yter forsvarlige tjenester før det kan gis tilskudd, og kommunen må ha avklart hvordan tilstøtende tjenester som f.eks. behov for medisinsk behandling skal dekkes. Det er stilt de samme kravene til uttalelser fra fylkesmann og fylkeslege som for prosjekter som bygges i Norge. Den kommunen som søker tilskudd, må dokumentere overfor fylkesmann/fylkeslege at kravene i retningslinjene er tilfredsstilt. Det er fremdeles noen juridiske spørsmål som må følges opp og avklares nærmere før tilskudd kan innvilges, bl.a. spørsmål knyttet til tilsyn fra norske myndigheter i utlandet. Sosial- og helsedepartementet har sendt brev til Utenriksdepartementet, der spørsmål om tilsyn i utlandet og forholdet til folkeretten er tatt opp. Det må også gjøres noen endringer i forskriften som regulerer tilskuddsordningen. Brev med forslag til forskriftsendring er sendt Kommunal- og regionaldepartementet. Dette er ikke til hinder for at fylkeslegene kan behandle en konkret søknad om tilskudd til sykehjem eller omsorgsboliger i utlandet. Fylkeslegen kan avgi uttalelse til søknaden i henhold til de retningslinjene som hittil er gitt. I uttalelsen må fylkeslegen forutsette at nødvendige avklaringer vil foreligge når det skal tas endelig stilling til søknaden. Sosial- og helsedepartementet har nylig vært i kontakt med fylkeslegen i Hordaland om dette, og det er enighet om at fylkeslegen kan behandle søknaden som gjelder Bergen kommune og Betanien Hospitalet. Tilsvarende gjelder for søknaden fra Bærum kommune, som er sendt fylkeslegen i Akershus til uttalelse. Jeg kjenner ikke til at andre kommuner har fremmet søknad om tilskudd fra Husbanken til prosjekter i utlandet.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Representanten Næss har forstått meg rett.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Som representanten Andersen påpeker, er vi nok ikke helt enige om hvordan disse normene skal være og forstås. Det vi har lagt vekt på, er, som jeg sa i mitt innlegg, en rekke vanlige utgifter. I tillegg har vi også sett på kommunenes utbetalinger i dag, og vi ligger over en del av kommunene og under de som betaler mest. Det som er det nye, er at det er egne særskilte satser for barn, som også er aldersgradert. Og det har vært viktig for oss å heve nettopp denne gruppen. For øvrig vil sosialhjelpen aldri være det som løfter folk ut av fattigdom. Det er det helt andre stønadsordninger som må gjøre. Og det arbeider vi med hele tiden.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
: Det er fortsatt opp til den enkelte kommune å vurdere hva som skal til. Men jeg må minne om at sosialhjelp er en midlertidig ytelse ment å være i et knipetak. Det som skal gjøre at folk kommer seg ut av fattigdomsfellen, er at de kommer seg i arbeid, at de får boliger til priser det går an å leve med, eller at de kommer over på de øvrige stønadsformene som vi har i dette landet, og som det er svært mange av.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Jeg vurderer Sosial- og helsedepartementets handlingsplan som et viktig virkemiddel for å bedre personellsituasjonen i forhold til kompetanseoppbygging og rekruttering. Gjennom Handlingsplan for helse- og sosialpersonell gir departementet kommunene tilskudd til opplæring av ufaglærte og til etter- og videreutdanning av personell i pleie- og omsorgssektoren. Det er også viktig for å beholde dem vi har i sektoren. Sosial- og helsedepartementet har også i samarbeid med KS startet opp et arbeid i forhold til arbeidsmiljø og ledelse som er viktige elementer i kommunenes behov for å rekruttere og beholde personell. Det er spesielt viktig at kommunene følger opp sitt arbeidsgiveransvar i forhold til dette. Særlig viktig er det for å ivareta departementets behov for spesialkompetanse. Vi går nå inn i noen år med svært små ungdomskull, og da er det meget viktig at alle som har med pleie- og omsorgsfag å gjøre, viser fram for et flott arbeid som utføres der, slik at vi rekrutterer også på måten.
Marthe Scharning Lund (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til sosialministeren: «Ifølge flere avisoppslag er det satt søkelys på uakseptable forhold for eldre i både sykehjem og hjemmebasert omsorg i byene Skien og Porsgrunn. I forbindelse med sykehusinnleggelser har det blitt avdekket at eldre, spesielt senil demente, lider av sterk ernæringssvikt. Kjenner statsråden til om dette er tilstander en ser andre steder i landet vårt, og i tilfelle, hvilke tiltak mener statsråden kan settes i verk for å rette på slike uverdige forhold?»
Marthe Scharning Lund (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Jeg takker statsråden for svaret og er glad for at sosialministeren deler mitt engasjement i denne saken. Det er også betryggende at de lokale myndighetene har tatt denne enkeltsaken opp. Uheldigvis er det slik at mange av våre eldre ikke får den verdige alderdommen de har krav på. Jeg har selv jobbet innen eldreomsorgen og har møtt den frustrasjon både de eldre selv og familiene deres ofte føler. Å sikre at folk får en god og trygg alderdom er en av de viktigste oppgavene samfunnet har. Jeg er derfor svært glad for at Regjeringen har fått gjennomslag for sin opptrappingsplan for reformen innen eldreomsorgen. I dag bygges nye sykehjem, enerom, omsorgsboliger, slik at vi kan møte den eldrebølgen som vil komme. Likevel er det noen som ikke blir fanget opp av systemet, og en av hovedgrunnene til at enkelte ikke får den hjelpen de trenger, kan være mangel på personell, som statsråden også så vidt var inne på. I dag mangler vi flere tusen helsearbeidere, og vi vil komme til å mangle mange flere i tiden fremover om vi ikke gjør noe for å sikre rekrutteringen. Samtidig vet vi at økningen til helse- og sosialfag i videregående skole har gått ned. Kan statsråden peke på hvilke tiltak Regjeringen legger opp til for å sikre den svært nødvendige rekrutteringen?
Marthe Scharning Lund (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Jeg takker statsråden for svaret igjen og er glad for at Regjeringen følger opp og tar problemene rundt rekrutteringen alvorlig. Som statsråden sa, er det viktig å motivere unge til å søke disse yrkene, og da er spesielt fagbrev og lærlingplasser viktig i denne sammenheng. Dette er tunge og viktige yrker hvor vi har stort behov for dyktig personell. Derfor er jeg glad for at Regjeringen legger opp til en bred rekruttering både av ufaglærte og av utdannet personell. Da er det ikke behov for noen flere spørsmål fra meg.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2001-03-14:
Jeg tillater meg å fremme følgende spørsmål til fiskeriministeren: «I forbindelse med det omorganiseringsarbeidet som i dag pågår i Kystverket, er det mange i nord som frykter at den kompetanse som losstasjonen og losformidlingssentralen i Lødingen besitter, kan gå mot en nedbygging. Med den økende skipstrafikken og det store uløste kontrollbehov, både i indre lei og langs den lange nordnorske kysten, er en eventuell slik nedbygging i Lødingen meget bekymringsfull. Vil statsråden sørge for å forhindre at en slik nedbygging av losformidlingssentralen i Lødingen finner sted?»
Ivar Kristiansen (Høyre), 2001-03-14:
Jeg takker statsråden for svaret, som jeg så langt oppfatter å være positivt. Jeg går ut fra at den senere tids utvikling er kommet veldig mye av dette arbeidet som statsråden refererer til, i forkjøpet, ikke minst med de ulykker som vi har vært vitne til, som på mange måter dokumenterer et økt behov for nærvær, for kompetanse og for overvåking – ikke minst i det geografiske området som jeg tar opp i mitt spørsmål, som utgjør mer enn halvparten av den totale norske kyst. Jeg går ut fra for det første at statsråden vil sørge for at den kompetansen vi har i nord – altså nå lokalisert til Lødingen – ikke skal nedbygges, at miljøet og kompetansen i Lødingen får lov til å være med og delta i den videre evaluering, og at statsråden i dag kan garantere at den kompetansen og det miljøet som vi tross alt har på plass i nord, ikke i denne omgang, og i alle fall når vi ser fremover, på noe slags vis skal flyttes fra landsdelen og sørover.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2001-03-14:
Jeg takker igjen statsråden for svaret, som jeg igjen oppfattet som svært positivt. Jeg tror den siste tids utvikling bare dokumenterer at vi ikke skal gå i en retning hvor overvåking, kontroll og kunnskap skal reduseres; det skal og bør økes. Jeg slutter meg helt til overveininger som går på å ta i bruk ny teknikk. Men det må synkroniseres i en tid da vi får en økt trafikk med utenlandske fartøy som sikkert ikke, i hvert fall ikke i dag, men heller ikke på sikt, vil være operative med den samme type teknikk som vi vil være i stand til å ha på kontrollstedet nasjonalt. Vi får økt oljetrafikk, vi får trafikk sannsynligvis av atomavfall i de mest sensitive kystområdene vi har i hele Europa. Og da oppfatter jeg statsråden slik at han vil garantere at Lødingen ikke er det sted som skal nedbygges. Man slår ring om det miljøet og den kunnskapen vi har i nord.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Jeg legger stor vekt på en optimal organisering av Kystverket og de tjenester som de tilbyr sine brukere. I St.meld. nr. 13 for 2000-2001 Om organisering av Kystverket, som ble behandlet i Stortinget den 27. februar i år, fremholdes det at Kystverkets forvaltning og administrasjon på regionalt nivå bør gjennomgås. Poenget med et slikt arbeid er å se på mulighetene for effektivisering og spesialisering samt å sentralisere ulike funksjoner der dette er rasjonelt. I Innst. S. nr. 127 for 2000-2001 slutter flertallet i samferdselskomiteen seg til at plasseringen av administrative funksjoner kan vurderes ut fra hensynet til effektiv drift. Lostjenesten har i øyeblikket sju losformidlingssentraler langs kysten. Losformidlerne har som hovedoppgave å motta losbestillinger fra lossøkende fartøyer og å tilvise losinger på bakgrunn av bestillingene. Losformidlingsdatabasene anvendes til registrering av trafikken langs kysten og til å føre kontroll med bruken av farledsbevis. Sentralen i Lødingen har ansvaret for losformidlingen i Nordland, Troms og Finnmark. Et viktig effektiviseringstiltak i lostjenesten vil være å sentralisere losformidlingen til færre steder. De siste års utvikling med innføring av datasystemer og mobiltelefoner har gjort dette mulig. Kystdirektoratet går i denne omgang inn for at tre steder skal drive losformidling. Disse stedene vil være Horten, Kvitsøy og Lødingen. Denne omleggingen forventes gjennomført i løpet av inneværende år. Erfaringer fra denne omleggingen vil være avgjørende for en eventuell videre effektivisering av tjenesten. En slik framtidig effektivisering kan oppnås ved at formidlingen legges til ett sted for hele landet. Jeg understreker at den framtidige strukturen for losformidlingen selvsagt må ta hensyn til effektiv drift, samtidig som vi har et sterkt behov langs vår langstrakte kyst for å opprettholde høyest mulig sikkerhetsnivå. Lostjeneste og tilhørende losformidling er et viktig element i denne sikkerheten. En ytterligere samling av funksjoner til én felles losformidlingssentral vil derfor først bli vurdert på bakgrunn av de erfaringer man vil trekke ved etableringen av tre losformidlingssentraler. Det er derfor ingen planer om å legge ned losformidlingssentralen i Lødingen.