Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2007-11-06:
Jeg vil takke interpellanten og utenrikskomiteen og alle dem som har fulgt debatten på tv, for støtten, og gi Stortinget honnør for at de har et engasjement i denne saken. Jeg har oppfattet at det er bred støtte i denne sal for Regjeringens politikk. Det mener jeg har kommet klart fram. Det at det er utålmodighet og press, ønsker jeg i grunnen velkommen. Til representanten Brende vil jeg si at jeg ikke har noe imot å ta imot ros fra noen. Det er bare å komme med det. Samtidig merker jeg meg at det er nyanser mellom Brende og Vallersnes i synet på Regjeringens politikk, men vi kan også leve med de nyansene. Det er viktig å støtte Burma, bare en liten parentes til Høyre her, for vi gjør det – støtten går opp med 55 mill. kr i år. Det gjør vi til tross for at Høyre foreslår å kutte støtten til humanitære bidrag i budsjettet for inneværende år med 350 mill. kr. Fremskrittspartiet vil kutte i støtten til fred og forsoning med 1 milliard kr. Allikevel har vi klart å rydde plass til dette, og det er viktig for oss. Så merket jeg meg at representanten Sahl mente at Regjeringen burde være mer aktiv. Han kom ikke med konkrete forslag til hva han ønsket seg. Det gjorde derimot representanten Larsen, og det kan hende det er i samme retning Sahl tenker, nemlig Statens pensjonsfond. Jeg mener det er feilaktig å hevde at finansministeren ikke er en pådriver her. Hun sitter med et virkemiddel som ingen andre land har, og forsøker å trekke en linje på dette som synes, som er varig over tid, og som Norge kan stå for. Statens pensjonsfond går ikke ut av selskaper etter hvilke land de er i, men etter hva de gjør. Vi har tatt beslutning om ikke å investere i burmesiske statsobligasjoner. Det er et kraftfullt signal fra fondet. Vi står også rede til å kunne trekke investeringer ut av selskaper som måtte gå i gang med virksomheter i Burma, som f.eks. gassrørledninger, idet de tar en beslutning. Vi må ikke dokumentere at de bryter etiske retningslinjer, men vil kunne trekke oss ut i et slikt tilfelle. Det følger vi nøye med på, og jeg tror det blir fulgt. Så er det en interessant diskusjon om alenegang eller ikke. Jeg synes at framstillingen av samlingsregjeringen er skjev fra dem som har trukket den parallellen, men la gå. Mitt inntrykk – etter å ha snakket med mange, òg i regionen – er at vi her står overfor en situasjon hvor vi må lese den regionale sammenhengen, og hvor det Kina, India, Thailand og ASEAN-landene gjør, er det som er helt avgjørende. Vi må altså både gjøre tiltak hos oss som sender et kraftfullt signal til juntaen, og samtidig løfte fram samarbeidet med disse landene. Jeg tror de sanksjonene EU har foreslått nå, og som Norge er rede til å støtte, vil ramme 1 pst. av handelen Burma har. De store bulkproduktene burmeserne eksporterer, som bl.a. reker, er i områder hvor man ikke ønsker å rette tiltak, fordi det vil treffe folk i så stor grad – det er regimet vi er ute etter. Norge er som sagt med på å følge opp den type tiltak, men vi ønsker også å finne balansen, slik at vi med trykk kan støtte Gambaris tiltak og arbeid på vegne av FN, fordi vi tror at hans arbeid inne i Burma blir helt avgjørende for å nå det resultatet vi ønsker over tid.