Jan Tore Sanner (Høyre), 2012-06-15:
Den økonomiske krisen som herjer flere europeiske land, er først og fremst et problem for de menneskene som rammes, enten fordi de mister jobben, eller fordi de mister offentlige goder på grunn av kraftige nedskjæringer. Det som startet som en finanskrise, og som utviklet seg til en gjelds- og jobbkrise, kan igjen utvikle seg til en ny finanskrise. I en åpen og globalisert økonomi får slike kraftige tilbakeslag ringvirkninger for mange land. Situasjonen er usikker og skaper usikkerhet. Ekspertenes analyser spriker. Med få dagers mellomrom kunne vi i norske medier lese at Elisabeth Holvik i SpareBank 1 Gruppen mente at «euroen ryker» og at vi nærmer oss ««the final count down» for euroen». Mens sjeføkonom Harald Magnus Andreassen trakk fram at «eksportvinneren av varer i Europa de siste årene er med stor margin Hellas. Nummer 2 er Portugal og nummer 3 er Spania.» Han tror bedringen vil komme raskere enn det mange gjerne tror. Og videre: «Det har alt vært en kraftig intern devaluering internt i Hellas og kostnadene har kommet ned.» Krisen har bl.a. utspring i nasjonale politikeres pengebruk. Flere land har brukt mer enn det de skaper, og har lånt mer enn det de kan betale tilbake, mens land som har holdt orden i økonomien, har kommet langt bedre ut. Tyskland har en arbeidsledighet som nå nærmer seg norsk nivå. Sverige, Nederland, Finland og Baltikum jobber seg ut av krisen på en imponerende måte. Den viktigste lærdommen av krisen, ved siden av den betydning riktig regulering og overvåkning av finansmarkedene har, er viktigheten av å holde orden i økonomien. Men selv om det er – som jeg har pekt på – nyanser mellom de europeiske land, er det ingen grunn til å blåse «faren over». Vi må være i beredskap, for utvikler krisen seg ytterligere, er det åpenbart at Norge kan bli rammet. Men jeg føler meg helt trygg – det vil jeg gjerne understreke – på at Norge er godt forberedt til å håndtere eventuelle akutte kriser, enten de måtte komme i finansmarkedet eller i realøkonomien. Norge har god erfaring med å håndtere uro og tilbakeslag i finansmarkedet, og vi har penger på bok og god statlig økonomi, som gjør at man kan iverksette tiltak dersom det utvikler seg en mer akutt krise. Utfordringen for norsk økonomi og for våre jobber ligger med andre ord ikke i det kortsiktige perspektiv. Tvert imot opplever Norge fortsatt god vekst. Utfordringen vår ligger derimot i en stadig tydeligere todeling av næringslivet, hvor olje- og gassektoren opplever svært gode tider. Ja, i dag kunne man lese i Dagens Næringsliv at oljefesten slår alle rekorder, og at fete lønnstillegg er på vei. Det er bra at det går godt i oljesektoren, men det gir oss også utfordringer når vi ser at den øvrige delen av norsk næringsliv, som er konkurranseutsatt, og som eksporterer til Europa, rammes på grunn av svekket konkurranseevne. Ja, konkurranseevnen er svekket hvert eneste år under rød-grønt styre. De møter et fallende marked, og de har særnorske skatter og krav hjemme. Konsekvensene av dette kan man lese i revidert nasjonalbudsjett, hvor det fremkommer at produksjonen viser nedgang i denne delen av industrien. Det er investeringstørke og usikre jobber. Over tid kan denne utviklingen gjøre oss mer sårbare, fordi både arbeidsplasser og finansieringen av velferdssamfunnet blir for avhengig av oljeinntektene. Jeg tegner ikke noe dystert bilde av situasjonen i Norge i dag, men jeg peker på at vi i årene fremover står overfor en betydelig utfordring knyttet til todelingen i vårt næringsliv. Regjeringen bedyrer at man tar denne utviklingen på alvor ved å holde igjen på oljepengebruken. Det er bra. Samtidig er det en realitet at 2012-budsjettet er blitt det mest ekspansive budsjettet siden finanskrisen i 2009. Sammen med manglende prioritering av forskning og utvikling, og økte skatter på jobber i privat sektor, bidrar regjeringens politikk til å forsterke todelingen i næringslivet. Høyre ryddet opp i norsk økonomi i forbindelse med tilbakeslaget i økonomien i perioden 2001–2005 sammen med andre borgerlige partier. Politikken bidro til å styrke bedriftenes konkurransekraft, og vi la et grunnlag for den enestående veksten i privat sektor som fulgte i årene etter. Ja, håndteringen av krisen – av den borgerlige regjeringen – var så vellykket at Dagsavisen i 2005 skrev at Jens Stoltenberg kom til «dekket bord» etter valget. Høyre mener det er behov for en langsiktig strategi for å skape og trygge jobber i små og mellomstore bedrifter og i konkurranseutsatt sektor utenom olje- og gassektoren. Selv om dette er et revidert nasjonalbudsjett, mener vi at budsjettet også bør brukes til å peke fremover når det gjelder hvilken politikk som skal føres, hvilke strategier som skal følges, og vi fremmer et forslag om en omstillingspakke for konkurranseutsatt sektor utenom olje- og gassektoren. Poenget med dette er å ta de første skrittene. Det handler om å satse på næringsrettet forskning og en forbedret SkatteFUNN-ordning. Det handler om bedre avskrivingsregler for maskiner for å gi bedre vilkår til de delene av næringslivet som har investeringskraft. Det handler om en storsatsing på kompetansebygging, bl.a. gjennom bedriftsintern opplæring, slik at de ansatte kan få styrket sin kompetanse, og det handler om økt satsing på samferdsel, slik at varene kan komme raskere frem. På nrk.no i dag morges kunne vi lese at forskjellene øker i skolen, med bakgrunn i elevenes sosiale bakgrunn. Dette er en av de aller største utfordringene i norsk skole. Klarer vi ikke å kompensere for de sosiale ulikhetene, kan vi risikere at store ungdomsgrupper i dag får problemer på arbeidsmarkedet i morgen. Er det én ting vi vet ut fra all skoleforskning som er presentert gjennom de siste årene, så er det at den gode læreren trumfer alt! Da er det ikke tilstrekkelig å snakke om læreren, da må man satse på læreren. Derfor fremmer Høyre forslag om en storsatsing på etter- og videreutdanning av lærere. Det er langt fra tilstrekkelig at under 2 000 lærere skal få etter- og videreutdanning, når vi vet at det er over 4 000 lærere som har søkt om å få etter- og videreutdanning. Denne utfordringen adresserer vi igjen, fordi den gode læreren trumfer alt. Det viktigste man kan gjøre, er å sørge for at vi kompenserer for de sosiale forskjellene og bidra til at alle elever får mulighet til å strekke seg og utvikle sitt talent. Så er det en problemstilling jeg har lyst til å ta opp helt til slutt, fordi den illustrerer litt hvordan vi møter mennesker i vårt samfunn som virkelig har behov for samfunnets støtte. Det er ungdom som er på vei ut av – jeg er litt usikker på om det er et parlamentarisk uttrykk – rushelvetet, ungdom som er på rehabilitering, og som har behov for ekstra hjelp for å få et opplæringstilbud. Det gis i dag et veldig godt opplæringstilbud ved Tyrilistiftelsen i Hedmark og Fossumkollektivet i Østfold. Det tilbudet er i ferd med å bygges ned, ikke fordi tilbudet ikke er godt, men på grunn av en finansieringskrangel mellom fylkeskommuner og stat. Det er totalt meningsløst at ikke det offentlige kan klare å rydde opp i slike ting. Derfor er jeg glad for at de ikke-sosialistiske partiene i innstillingen ber regjeringen om å rydde opp i den problemstillingen, slik at disse ungdommene kan få nødvendig hjelp. Med dette vil jeg ta opp de forslag der Høyre enten er forslagsstiller eller medforslagsstiller.