Anne Enger (Senterpartiet), 1999-12-06:
La meg først få gi uttrykk for at jeg er tilfreds med budsjettforliket som er inngått mellom regjeringspartiene og Arbeiderpartiet. For neste år vil netto budsjettramme til forsvarsformål være omtrent 25 milliarder kr. Det er mye penger, og det er viktig at man hele tiden har forvaltningen av disse midlene i fokus. Forsvaret er i en omstillingsfase. Omstillinger er alltid krevende, men det er nødvendig også for Forsvaret. Regjeringen er i gang med arbeidet med ny langtidsmelding som bl.a. baseres på Forsvarsstudie 2000. Et eget forsvarspolitisk utvalg skal vurdere Forsvarets oppgaver og ambisjonsnivå i lys av den sikkerhetspolitiske utviklingen. Målet er å fremme forslag om hvilken hovedkurs som bør ligge til grunn for videreutviklingen av Forsvaret. Det er Senterpartiets syn at de fire hovedprinsippene om alminnelig verneplikt, invasjonsforsvar, alliert støtte og totalforsvarskonseptet skal videreføres. Situasjonen i Europa er endret gjennom de siste tiår og stiller oss overfor nye utfordringer. Internasjonalt engasjement har blitt en mer sentral del av norsk sikkerhetspolitikk. I den offentlige debatt har oppmerksomheten i det siste vært rettet mot utviklingen av europeisk forsvars- og sikkerhetsidentitet med større europeisk ansvar for krisehåndtering og konfliktløsing. Det er viktig, og vi skal selvsagt være med i disse prosessene, men jeg tillater meg å advare mot å fokusere i så stor grad på utviklingen i EU og VEU at nordområdene kommer i skyggen. Vår største sikkerhetspolitiske utfordring er og blir først og fremst knyttet til nordområdene. Nå karakteriseres situasjonen i våre nærområder som positiv. Det foreligger ingen militær trussel, men det er utvilsomt usikkerhet knyttet til de interne forhold i Russland. Stor menneskelig nød og fattigdom, et ustabilt lederskap og interne konflikter underbygger dette. I tillegg til troverdig forsvarsevne og -vilje er det viktig med samarbeid over landegrensene, om omskolering av overtallige russiske offiserer, prosjekter rettet mot forsvarlig håndtering og lagring av brukt kjernebrensel og radioaktivt avfall, og også et bredt politisk, kulturelt og økonomisk folk til folk-samarbeid. Situasjonen i nordområdene og vår geografiske beliggenhet understreker den betydning den såkalte atlanterhavslinjen og NATO har for oss. NATOs nye strategiske konsept rokker ikke ved dette. Vi har i den aktuelle debatten hørt mye om at Norge er «marginalisert» og «sitter på gangen». Dette har vi hørt før. Norge har valgt ikke å være medlem i Den europeiske union. Det vil si at vi verken kan eller skal være med på å ta EUs beslutninger. Men vi kan og vi skal være med på å ta vår del av ansvaret for utviklingen i Europa. Og vi både kan og skal være med i samarbeidet, dialogen og prosessen om dette. Jeg forutsetter at Norge som NATO-land deltar på bredest mulig grunnlag i arbeidet med krisehåndtering og eventuelle militære operasjoner i europeisk regi. Dersom norsk medvirkning skulle være nødvendig og ønskelig, vil beslutningen om slik deltakelse være vår egen. Jeg har også merket meg at NATO forblir hovedaktør med hensyn til militær operativ styrke også i Europa. La meg i denne sammenhengen også peke på at man ikke kan utelukke at det kan utvikle seg spenninger mellom EU og NATO. Norge bør i den videre prosess være bevisst på sin rolle, også ut fra det faktum at Norge vel er det europeiske landet som er mest avhengig av atlanterhavslinjen i forsvars- og sikkerhetspolitikken. La meg også benytte anledningen til å peke på betydningen av FN. Det bør fortsatt være et viktig prinsipp at operasjoner utenfor NATOs geografiske ansvarsområde skal forankres i FN-mandat. I det siste er inntrykket at FNs rolle er svekket av manglende vilje til å bruke og styrke verdensorganisasjonen. Det vil være uheldig og kortsiktig for verdenssamfunnet om dette får utvikle seg. FN er det medlemsstatene gjør FN til, og det er viktig at vi i Norge gjør det vi kan for å styrke FNs rolle. Totalforsvarskonseptet er en viktig del av norsk forsvarspolitikk. Den sikkerhetspolitiske og samfunnsmessige utviklingen skaper nye former for risiko for vårt lands sikkerhet. Det er derfor viktig at vi nå gjennomfører sårbarhetsanalyser og at vi styrker Sivilforsvaret. Jeg er blitt saksordfører for Direktoratet for sivilt beredskap, og vil understreke betydningen av og behovet for trening og utstyr for Sivilforsvaret. Treningsmålet for Sivilforsvaret er ikke nådd, og jeg vil følge dette med stor årvåkenhet.