Erna Solberg (Høyre), 2014-11-05:
Jeg vil begynne med å takke for innleggene, som viser at det regjeringen nå har gjort, har hatt bred støtte i Stortinget. Det er selvfølgelig mulig å gjøre andre vurderinger av hva man skal bidra med, men jeg er glad for at det har vært en stor støtte til det regjeringen mener. Jeg har lyst til å understreke at det vi står overfor med ISIL, er en annen type terrororganisasjon enn det vi har stått overfor i mange andre situasjoner. De er bedre utstyrt. De er mer i stand til å slåss. De disponerer mye større økonomiske ressurser. De er altså en tøffere motstander. Det er ikke mulig for den irakiske hæren å bekjempe dette alene uten betydelig mer både opptrening og støtte fra andre. Hvis man ikke får den støtten utenfra, må man nok se i øynene at ISIL da ville stått, og kanskje etablert den islamske staten som de ønsker, som et nytt «safe haven» for terrorvirksomhet utover. Det er mye vi kan gjøre med humanitære midler for å avhjelpe lidelser, men vi kan ikke bekjempe den typen organisasjoner med bare humanitære midler. Så har jeg lyst til å si at det å beskrive dette som en kamp mellom sjia og sunni er ISILs narrativ; det er måten de ser på det på. Men det er viktig å huske hvilke land som nå deltar i den brede alliansen, og som har vært en viktig forutsetning for at regjeringen har gått skrittene videre: Både sjialand og sunniland i de arabiske områdene gjør det. Når Bahrain, Jordan, Qatar, Saudi-Arabia og De forente arabiske emirater er med i bombevirksomheten nå for å trenge ISIL tilbake, så er ikke dette sjia og sunni, dette er faktisk arabiske naboland som ser at også for sunnibefolkningen er ISIL en trussel. Jeg synes det er vanskelig å si at vi støtter opp under kurderne hvis man ikke samtidig legger vekt på at president Barzani i irakisk Kurdistan har bedt om militær kapasitetsoppbygging til peshmergaen slik at den kan stoppe ISIL. En må ikke glemme at ISIL sto 20 km fra Erbil. Uten bistand fra de irakiske landene og Vesten ville Erbil trolig falt, med enorme humanitære følger. Da er det viktig å se at humanitær hjelp ville hjulpet dem som hadde flyktet etterpå, men de kurdiske områdene ville vært overtatt av ISIL, med deres forvrengte variant av hva de står for, og med de humanitære katastrofene det ville medført. Det er aldri enkelt å sende soldater et sted. Det er alltid vanskelige valg. Jeg tror vi har store garantier for at vi ikke ender opp med et perfekt demokrati i Irak, selv etter at ISIL er slått tilbake. Men det som har vært viktig, og som nå jobbes frem, er en mye bredere forståelse av at det må være et fellesskap mellom sunni og sjia, det må være et fellesskap mellom araberne og kurderne for å beholde et Irak. Det er også en forutsetning for det vi går inn i, at vi ser en regjering som har en annen, inkluderende politikk og et annet ståsted enn det vi har sett under al-Malikis styresett. Derfor var det også viktig for oss å se at det faktisk ble en ny regjering før vi lovet ytterligere bidrag inn i Irak. Det er alltid vanskelige valg vi gjør, og jeg er glad for at det brede flertallet på Stortinget har vært enig i det valget regjeringen har gjort. Jeg har også lyst til å understreke at når vi gjør det valget, gjør vi det på vegne av enkeltmennesker som bidrar, som skal være til stede. Det er 120 norske soldater som skal stå i første front, og jeg tror at de er glad for å ha et bredt storting bak seg i det arbeidet de skal gjøre i Irak, og det er et enda bredere flertall for de 75 som gjør det i Afghanistan.