trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Tor-Arne Strøm (Arbeiderpartiet), 2007-12-06:
Jeg må antageligvis følge litt opp i forhold til nattogtilbudet i Mo i Rana og Mosjøen, for representanten Jan Sahl unnlater å svare meg på spørsmålet om hvordan man skulle finne penger til eventuelt å opprette det tilbudet. Det er det ene. Det andre er at jeg hører representanten Jan Sahl si at da budsjettet kom for 2006, var han imot det. Men han fikk heller ikke gjennomslag i sin egen regjering for å opprettholde tilbudet. Den daværende regjeringen kunne faktisk ha gjort noe med det, men det man gjorde, var å legge ut snubletråder for den regjeringen som kom med tilleggsbudsjettet for 2006. Så jeg er interessert i å høre hvordan man skal skaffe fram de pengene.
Ragnhild Aarflot Kalland (Senterpartiet), 2007-12-06:
Eg er glad for det siste spørsmålet. Eg er ikkje for at me skal ha noko «hvileskjær» i investeringane – kvileskjer, som eg vil seie på godt nynorsk. Eg meiner bestemt at me skal utvikle landet, det handlar om å ta heile landet i bruk og ha gode, robuste bu- og arbeidsmarknadsregionar. Det er god senterpartipolitikk, og det er det eg framfører her. Når det gjeld det andre spørsmålet, skal ikkje eg kome med nokon dokumentasjon på det her og no, men eg skal vere så fri at eg skal kunne leite det opp og kome med det i etterkant.
Ragnhild Aarflot Kalland (Senterpartiet), 2007-12-06:
Senterpartiet er nok mest kjent for å vere distrikta sitt parti. Det skal me vere, og det meiner me bestemt at me er. Me arbeider målretta for å styrkje distrikta. Det er også ein god bypolitikk å ha sterke distrikt. Så har me over lang tid sett ei sterkare sentralisering. Det som eg kan garantere, er at Senterpartiet er garantisten for å motverke den sentraliseringa som ein ser på alle område.
Ragnhild Aarflot Kalland (Senterpartiet), 2007-12-06:
Eg kan ikkje seie at eg er fornøgd med noko dersom ting har stoppa opp. Eg må be om at ein har respekt for at eg er ny i dette – eg har vore i denne posisjonen i fire–fem veker og har dermed ikkje full oversikt over alt. Men eg skal gjere mitt til å bidra til at prosjekt som er starta opp, skal det kunne jobbast vidare med.
Borghild Tenden (Venstre), 2007-12-06:
Representanten fullroser egen regjering. Da forventer jeg at hun også har gode nyheter om Freifjordtunnelen. Det var tilfellet etter forrige budsjettbehandling. Da var det store oppslag lokalt om at nå var den saken ordnet. Siden den tid har ingenting skjedd. Er representanten fornøyd med dette, og i fall hun ikke er det, hvilken framdriftsplan har hun?
Borghild Tenden (Venstre), 2007-12-06:
Først vil jeg si at nå har jeg sittet to og et halvt år i denne sal, og det er ingen overraskelse at representanten starter med å vise tilbake til Bondevik II-regjeringen. Det har blitt gjort i to og et halvt år nå, og det undrer meg at man ikke ser framover. Nå har man en unik sjanse til å bruke penger på f.eks. samferdsel, fordi skatteinngangen er så stor, og fordi oljeinntektene øker. Hva med Soria Moria-erklæringen? Hvorfor ser man ikke mot egne løfter og ser framover istedenfor å se bakover og på Bondevik II-regjeringen? Så til det andre spørsmålet: Hva som skjer lokalt, berører ikke oss sentralt. Venstre i Oslo har påvirket byrådet. De har fått lavere kollektivsatser, og Venstre har påvirket Fremskrittspartiet i Oslo i en svært miljøvennlig retning.
Borghild Tenden (Venstre), 2007-12-06:
Det første spørsmålet gikk på velgerne og Venstre. Jeg tror faktisk velgerne er kjempefornøyd med den innsatsen som Venstre gjør, og også med det vi gjorde i Bondevik II-regjeringen. Vi gjorde et godt stortingsvalg etter å ha sittet i to regjeringer. Så får vi se om SV klarer å gjøre den samme genistreken som Venstre greide. Vi har en enorm tilstrømming og mange nye medlemmer, så Venstre er i framgang. Det ser vi også på meningsmålingene. Vet du hva – jeg er helt sikker på at Hallgeir Langeland kunne ha stemt for Venstres alternative budsjett. Jeg vet ikke om han var i salen da jeg nevnte de prioriteringene vi har, som går på kollektivtrafikk, jernbane og forskning på miljøvennlig transport. Dette er midt i SVs hjerte. Dere burde egentlig stemt for vårt alternative budsjett.
Borghild Tenden (Venstre), 2007-12-06:
Det er jo helt klart at det er riktig å fortsette den massive satsingen på dobbeltsporet mellom Lysaker og Asker. Grunnen til det er jo at E18 i vestregionen er den mest trafikkbelastede strekningen i hele Norge, så det er helt klart at det er riktig. Men så mener jeg oppriktig at man burde tatt seg råd til å satse også på Østfoldbanen og dobbeltsporet mellom Ski og Oslo, for det berører også strekningen i vestregionen. Togene som blir forsinket på Østfoldbanen, blir også forsinket i vestregionen. Det henger sammen. Derfor burde man fortsatt satsingen. Det er en naturlig følge av at man satser i vestregionen.
Borghild Tenden (Venstre), 2007-12-06:
I Østlandets Blad går det fram at Jernbaneverket har tatt ut dobbeltsporet Ski–Oslo fra Nasjonal transportplan 2010–2019. I et tidligere oppslag i samme avis sier politisk ledelse i Samferdselsdepartementet at dobbeltsporet vil bli bygd fort når det først er avsatt midler til det. Som Akershus-representant er jeg svært interessert i få å vite når denne viktige strekningen vil bli påbegynt. Kan statsråden berolige pendlerne i Follo og si at dobbeltsporet ikke vil bli tatt ut av den forestående NTP?
Synnøve Brenden (Arbeiderpartiet), 2007-12-06:
Venstre stemte mot å bruke 2,2 milliarder kr mer pr. år på samferdsel med Skogsholm fra Venstre som samferdselsminister. Regjeringen gjennomfører nå en plan som Venstre ikke støtter. Så presterer Venstre å kritisere at det ikke satses mer. Høyre og Kristelig Folkeparti vil i den innstillingen vi behandler i dag, bruke betydelig mindre penger enn Venstre. Hvem vil da Venstre støtte seg til? Sponheim har sagt at Regjeringen skulle ha brukt mindre penger for å kjøle ned økonomien. Da er det bare ett parti igjen. Jeg vil spørre Borghild Tenden om Venstre på Stortinget vil bli et aktivt støtteparti for Fremskrittspartiet etter modell fra Oslo.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2007-12-06:
Statsråd Navarsete er alltid einig med nestleiar Navarsete, og derfor arbeider statsråd Navarsete i regjering for om mogleg å finne fram til ei løysing som omtalt. Både nestleiar Navarsete og statsråd Navarsete er usedvanleg glade for at me er i ei regjering som prioriterer samferdsle, i motsetnad til andre nestleiarar, som ikkje er i ei regjering som prioriterer den slags satsingar, men som i opposisjon høglydt tek til orde for ein politikk som sjølv om det finst mange gode intensjonar der, må karakteriserast som totalt sett ganske uansvarleg. Og ein kan sjølvsagt spørje seg kor ein vil finne fleirtal for den politikken, når ein ser på innstillinga, der Framstegspartiet går inn for å auke budsjettet med 15 milliardar kr, mens Høgre vil redusere budsjettramma med 1,6 milliardar kr. Så det er litt langt fram til nestleiaren i Framstegspartiet kan titulere seg som ein som har ein statsråd å kommunisere med innafor eige parti.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2007-12-06:
Denne regjeringa, som eg er stolt over å vere med i, er den fyrste regjeringa som har prioritert samferdsle i ei tid med høgkonjunktur. Eg registrerer at medlemer av dei tidlegare regjeringspartia har uttalt seg som om me no har ei så mykje enklare problemstilling. Det er ikkje sant. Me ynskjer å halde orden i økonomien. Me ser press på renta. Me har eit enormt press ikkje minst i bygg- og anleggsmarknaden som gjer det vanskeleg å pøse inn så mykje pengar som ein statsråd i Samferdsledepartementet gjerne kunne ynskje seg. Men me følgjer opp det me har lovt. Me oppfyller Nasjonal transportplan, og ikkje berre det: Me overoppfyller totalramma i Nasjonal transportplan, og det er eg stolt over. Når det gjeld prosjektfinansiering, som har vore omtalt i Stavanger Aftenblad, er det ei sak som Regjeringa arbeider med. Eg vil ikkje kritisere kollegaene mine i Finansdepartementet for å henge etter. Men det er Finansdepartementet som har hovudansvaret for budsjetteringssystemet, og som me sjølvsagt har ein god dialog med i utarbeidinga av den typen saker i Regjeringa.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2007-12-06:
Fyrst må eg beklage. Eg hadde nemleg ei liste over økonomiske overslag, og der var tydelegvis ikkje Saltenpakken med. Det betyr jo berre at det er snakk om 5 milliardar kr i binding pr. år i 25 år. Truleg vert det ein endå større sum. Det viser i så fall at det kanskje ikkje vert så stort rom for andre prosjekt i andre delar av landet. Når det gjeld fordelinga av midlar mellom nord og sør, følgjer me handlingsprogrammet utarbeidd av den førre regjeringa. Eg skulle ynskje, som eg har sagt tidlegare til representanten Sahl, at det hadde vore fleire prosjekt prioriterte inn i det handlingsprogrammet, men det vart vedteke i førre storting, før mi tid. Så det kan eg ikkje gjere så veldig mykje med, anna enn å følgje det opp, som me gjer. Når det gjeld alkolås, vil me sjølvsagt fylgje opp det som kjem frå Stortinget – som me alltid gjer. Eg synest det er ein interessant diskusjon og skal ikkje spekulere i kvifor Stortinget har vorte så oppteke av det. Eg skal ta det heilt seriøst. Me ser at ulukkestala stig, og me ser at fleire køyrer ruspåverka – ergo er alkolås definitivt eit interessant tema å diskutere.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2007-12-06:
Eg kan verken uroe eller roe nokon om kva som kjem i Nasjonal transportplan 2010–2019. Det skal leggjast fram arbeid frå mine etatar til meg som eit grunnlag for kva som skal prioriterast. Det er etatane sitt arbeid. Det er ikkje statsråden sitt forslag som kjem. Det har tydelegvis vore lekkasjar frå etaten ute i avisene om kva som kjem og ikkje. Eg ventar på å få overlevert dei innspela i løpet av januar. Vi følgjer den framdriftsplanen som departementet har sett opp for NTP. Eg kan ikkje på noko vis kommentere det på dette tidspunkt. Eg kan berre seie at dei ambisjonane me har om å få utbygd intercity-sambandet, sjølvsagt står fast. Det er store utfordringar knytt til dette. Tidlegare i debatten har det vore snakk om kostnadssprekk på veg. Det er klart at me har minst like store kostnadssprekkar på kostbare jernbaneprosjekt. Det er utfordrande, sjølv med dei auka rammene som denne Regjeringa har lagt inn.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2007-12-06:
Eg skal for ettertida merka meg bruken av tituleringa «formann», og beklagar sjølvsagt at eg uttrykte meg feil. Om ein ropar på Navarsete når ein køyrer riksveg 7, skal eg etterprøve. Eg køyrer der rett som det er sjølv heim til Vestlandet, og har ikkje vorte påropa enno. Men det er interessant dersom ein gjer det – så blir ein i alle fall mint om at det er nokon i dette landet som prøver å arbeide for at riksveg 7 og andre vegar i dette landet skal få ein betre standard. Når det gjeld etterslepet, er det slik at det i den samla differensen mot NTP i 2008-budsjettet ligg ei overoppfylling på 124 mill. kr på veg og 67 mill. kr på jernbane. Målt opp mot gjennomføring i heile NTP-perioden har me eit etterslep på 43 mill. kr på veg, som var det som vart etterspurt frå 2006-budsjettet – som me då ikkje har teke igjen på den samla ramma. Det er viktig å understreke at her ligg det ei overføring som representanten sikkert vil kome tilbake til, frå investering til drift, som eg òg har fått i denne salen i dag for at me har gjort, og dermed styrkt vedlikehaldet.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2007-12-06:
Redningsselskapet gjør en utmerket jobb for sjøsikkerheten langs kysten, og jeg slutter meg til flertallsmerknadene knyttet til dette. Så er det slik at Regjeringen yter et ikke ubetydelig bidrag til Redningsselskapets arbeid. For 40 mill. kr får man gjort veldig mye. Så må jeg bemerke at Fremskrittspartiet gir med den ene hånden og tar med den andre, for samtidig som man vil gi mer penger til Redningsselskapet, kutter man 35 mill. kr på drift av Kystverket. Det er helt åpenbart at et slikt kutt ikke gir mer sjøsikkerhet.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2007-12-06:
Lokalbefolkningen på Fedje og transportkomiteen på Stortinget har hatt et stort engasjement i denne saken, og det var en viktig årsak til at vi bestemte oss for å gå en ekstra runde med hensyn til andre alternativer enn tildekking av U-864. Men når man har valgt å gjøre det, er det helt åpenbart at også de alternative framgangsmåtene må få en skikkelig behandling. Nå har det vært en kvalifiseringsrunde. Vi er straks i gang med en anbudsrunde, der anbyderne skal få legge fram sine opplegg og sette en prislapp på det, og det er klart at den prosessen kan vi ikke forsere.Det ville ikke være forsvarlig med tanke på de store miljøverninteressene det her er snakk om. Det er helt åpenbart at vi ikke kommer i gang med verken tildekking eller heving i sesongen 2008. Det vil tidligst kunne skje sommersesongen 2009.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2007-12-06:
I St.prp. nr. 1 sier Regjeringen at man vil komme tilbake med en ny vurdering av Stamsund havn dersom det blir kjøpt inn større trålere som ikke kommer inn i dagens havn, og som er viktig for fiskeindustrien i området. Departementet har for tiden en dialog med kommunen om dette. Jeg kan ikke her og nå si hva utfallet av den dialogen blir, eller når vi er i havn.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2007-12-06:
Jeg deler representanten Kongshaugs engasjement for oljevernberedskapen, og nettopp derfor har Regjeringen også reetablert depotet på Fedje, som den forrige regjeringen, der Venstre satt, la ned. I budsjettet for 2008 legger vi også inn en vesentlig styrking av oljevernberedskapen. Kystverket har laget en rapport om behovene innenfor oljevernberedskapen fram til 2010, og den vil Regjeringen følge opp i kommende års budsjetter. Når det gjelder det representanten Kongshaug nevner om klima, er det helt åpenbart at den maritime infrastrukturen, oljevernberedskapen og det andre som vi steller med på dette området, må vurderes i forhold til de klimaendringene som kommer, uansett hva vi nå gjør. Det arbeidet har Kystverket satt i gang med.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2007-12-06:
Jeg har lite lyst til å behandle enkeltsaker fra Stortingets talerstol. Jeg vil vise til den omtalen vi har av dette i St.prp. nr. 1, og til den dialogen vi har med kommunen.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2007-12-06:
En større og større del av trafikken langs kysten er oljerelatert. Vi kjenner også til at det er økende oljevirksomhet i områder med større og større utfordringer med hensyn til klima, det være seg vind eller kulde. Jeg har fått en del innspill på at utstyret ikke er godt nok til å takle en oljelekkasje i sterk vind og kulde. Oljenasjonen Norge må satse på forskning og utvikling av nytt utstyr for å møte en eventuell ulykke. Venstre bevilger 100 mill. kr mer til oljevernberedskap enn det Regjeringen har gjort. Mitt spørsmål er da: Er statsråden fornøyd og bekvem med situasjonen når det gjelder oljevernberedskap og utstyr her til lands? Og videre: Synes statsråden å være enig i at Venstres budsjett er bedre også med tanke på oljevernberedskap?
Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2007-02-06:
Jeg vil takke helseministeren for et godt svar. Det er betryggende å se at denne regjeringen virkelig tar tak i psykisk helse blant unge. I forbindelse med denne debatten bad jeg min gamle samfunnsfaglærer på Frydenlund videregående skole i Narvik, Idar Notøy, om å ta en samtale med en av sine klasser om temaet selvmord. De diskuterte i tre timer, og fire av elevene i klassen hadde opplevd selvmord på nært hold og i sin nære krets. Debatten dreide seg mye om et internettspill som heter World of Warcraft – spill og avhengighet mente elevene var et område det var viktig å ta tak i. I spillverdenen blir man godtatt, særlig de som er mislykkede på andre områder. Man flykter fra en presset hverdag. Man blir avhengig av den typen man skaper seg selv som. Man spiller en rolle som man trives i og føler seg komfortabel i. Dermed er det vanskelig å komme seg ut av den. Man avtaler å møtes og forplikter seg til andre spillere hele verden rundt. Elevene mente at det finnes altfor mange overfladiske og egoistiske foreldre og voksne som ikke tar ungdoms problemer skikkelig på alvor. Man kan ikke profesjonalisere alt som har med så vanskelige og dype menneskelige forhold å gjøre. Jeg mener ikke at vi skal fortsette denne debatten rundt dette spillet og spilleavhengighet, men jeg syns min gamle lærer ved å ta denne samtalen i klassen virkelig skjønner at det er et problem. Ved at man får en slik samtale i klasserommet, gjør man selvmord til noe det er lov å snakke om. Jeg vedder på at samtalen også fortsatte etter at skoledagen var ferdig. Nå i helgen hørte jeg en historie om en ung gutt som hadde forsøkt å ta sitt eget liv. Han ble fraktet til sykehuset og spent fast i sengen. Problemet var at det var så fullt på sykehuset at han ble plassert i gangen. Legen framstilte dette som at det ikke var noe problem, og at gutten og familien bare brukte tiden hans. Vi har helt klart store utfordringer når det gjelder barn og unge og psykiske lidelser. Vi har så få unge i dette landet at vi må ta godt vare på alle dem vi har.
Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2007-02-06:
Jeg vil takke alle som har bidratt her i salen i dag til en veldig god, konkret, tankevekkende og reflektert samfunnsdebatt. Jeg er veldig glad for at dette har blitt en bred debatt om stoffmisbruk, alkoholmisbruk, samfunnskunnskap på skolene, trygge og gode lærere, nabokoner, skolehelsetjenesten, borteboere, og også en debatt om at de som står utenfor de organiserte fritidstilbudene i kommunene, også trenger hjelp. Nettopp fordi det finnes så mange årsaker til selvmord, finnes det også veldig mange svar, og det omfatter mange aspekter. Samfunnet vårt har forandret seg drastisk de siste 50–60 årene. På mange måter er samfunnet blitt bedre, og på noen måter er det blitt verre. Det er vanskeligere å være ensom. Jeg tror ikke vi i dag her i salen får forandret samfunnet på alle de områdene der det er blitt verre, men vi har kommet langt på vei med tiltak som så å si er gratis: det å bry seg, det å være en god nabokone, og det å være en trygg og god lærer. Jeg tror ikke at vi klarer å fjerne selvmord helt, men så lenge flere som ber om hjelp, får det, og flere som er langt nede, blir plukket opp, er jeg fornøyd. Gjennom debatten har vi også fått belyst at vi som politikere kan gjøre noe. Vi kan følge opptrappingsplaner, og vi kan bevilge mer penger til skolehelsetjenesten. Det er jeg trygg på at helseministeren vår vil følge opp. Jeg har lyst til å gjenta det som representanten Dag Ole Teigen sa: La det bli oss, ikke dem!
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-02-06:
Jeg er helt enig i alt det representanten Anna Ljunggren sa, og særlig det siste om at vi trenger å ta vare på alle de ungdommene vi har. Det er ingen tvil om at selvmord er et stort folkehelseproblem. Det er 550 mennesker som hvert år begår selvmord i Norge – og det er mange! Vi vet, som Anna Ljunggren sa, at det er mange flere menn enn kvinner som gjør det. Det tar Regjeringa også på største alvor. Den historien som representanten viste til her, hvor en ung gutt skal ha blitt lagt på gangen, synes jeg høres helt forferdelig ut. Det skal jeg sjekke opp, for slik skal vi ikke ha det. Vi må bestrebe oss på at det tilbudet vi gir, er verdig og skikkelig. Det å bli liggende i en korridor, uansett hvilken lidelse en har, er grunnleggende uverdig. Det er særlig uverdig i slike situasjoner som representanten Ljunggren her viste til. Jeg opplever at vi er veldig enige om hva som er virkeligheten, hva som er målet, og om mange tiltak som må iverksettes på vegen for å bli enda bedre.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-02-06:
Jeg vil slutte meg til den oppsummeringen representanten Ljunggren nå kom med. Jeg synes også at det har vært en veldig god debatt. Bare det å få en debatt der vi tør prate høyt om dette, mener også jeg er et bidrag i forhold til å prøve å få gjort noe med det. Jeg synes også det har kommet fram mange gode idéer i denne debatten som vi vil ta med oss videre. Det som vel også alle har synliggjort, er at det ikke er noen enkle svar, for det er så mange grunner til at dette skjer. Det er som regel også helt uforståelig når det skjer. Representanten Eng og flere med henne har i denne debatten vært inne på de medmenneskelige relasjoner. Det er klart at det må man minne hverandre om hele tida. Vi løser ikke alt, som representanten Ballo var inne på, innenfor psykiatri eller den type ting, men det vi må huske på, er at vi alle har et ansvar. Vi må bry oss. Jeg tror at det å ha ulike lavterskeltilbud for ungdom, f.eks. å ha tilbud som er åpne utover kveldstid, i tillegg til å styrke det som skjer bl.a. i skolen, er usedvanlig viktig. Det å ha samtalegrupper, ikke minst for etterlatte som åpenbart også er i en risikosone i forhold til dette, er et veldig viktig innspill. De frivillige gjør også en stor innsats på dette viktige området. Så synes jeg det som Ljunggren tok opp, og som Ballo også fulgte opp – hvilken rolle skolen kan spille, og samspillet mellom helsepersonell lokalt, prest og lærere – er en veldig god idé å jobbe videre med. Det synes jeg i hvert fall er en av mange konkrete ting i denne debatten som vi bør følge opp og se om vi greier å få organisert, ikke ved å vedta det her, men ved å prøve å oppfordre til at flere snakker ordentlig og nøkternt omkring så vanskelige ting, for vi vet noe om at det kan ha betydning. Så var representanten Lønning og mange flere inne på at vi ikke vet nok. Vi må forske mer. Det er helt åpenbart. Vi har fått noe mer kunnskap. Det må vi bruke positivt. Vi vet at for mange er det slik at det kan henge sammen med psykiske problemer av ulik art. Jeg har lyst til å si til det representanten Sjøli tok opp spesielt: Regjeringa er opptatt av å kunne utnytte alt bra personell innenfor psykiatrien til å hjelpe både barn, unge og voksne. Det er også grunnen til at vi nå går gjennom avtalespesialistenes rolle. Vi ønsker dem mer inn i spesialisthelsetjenesten, slik at alle skal være med på å ta et ansvar, ikke bare for de mer enkle ting, men også for det som er mer komplisert. Det er jo ofte det vi her snakker om. Så vil jeg også på vegne av Regjeringa si at denne regjeringa kommer til å følge opp opptrappingsplanen og gi det beløpet som vi har lovet skal gis også i denne perioden. Det må det ikke være noen tvil om. Så er det viktig for meg å understreke at hvis ungdommer trenger akutt hjelp, skal de få det. Da skal de ikke stå på tremånederslista. Men som jeg sa i mitt hovedinnlegg: Regjeringa kommer i løpet av nær framtid tilbake med en særskilt ventetidsgaranti, for å kutte ventetida. Da får vi rikelig anledning også til å diskutere det. Men jeg synes dette har vært en god debatt.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-02-06:
Jeg oppfatter at interpellanten og undertegnede er enige om hva som er målet, og at vi må ha både et regelverk og – ikke minst – en praksis som gjør at regelverket overholdes. Så jeg vil følge opp det som nå er kommet fram, og det jeg har sagt. Jeg synes også det er viktig å forsikre meg om at alle nyansatte i helsesektoren får ordentlig orientering om hvilket regelverk som faktisk gjelder.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-02-06:
Det er ikke i alle debatter vi opplever at det er bred enighet, men det har jeg, i likhet med representanten Lønning, opplevd i denne debatten, og det er bra i en så viktig sak. Så er jeg også enig med representanten Lønning i forhold til hva Ballo sa her, at det er helt klart at det er utfordringer i sjukehusvesenet knyttet til dette og knyttet til det å bruke elektroniske verktøy, men det er langt fra noen steinalder. Det utvikles stadig nye ting som har kommet betydelig lenger enn det vi finner i en del av primærhelsetjenesten, men det er ikke det viktigste her. Det viktigste er at vi har et ganske klart regelverk. Men det skal bli bedre. Jeg kan forsikre om at vi sender på høring et uttrykkelig forbud mot urettmessig tilgang til pasientjournaler, slik det er etterlyst. Vi skal sørge for at personell får tilstrekkelig informasjon både om regelverk og om hvordan det skal praktiseres, og hva som skjer dersom det ikke blir praktisert på den måten det skal. Vi skal også sørge for at det blir laget enda mer informasjonsmateriell for alle dem som bør vite mer om dette, at vi får en standardisering av vite-løsninger, slik at vi på den måten også har en bedre kontroll, at vi nå gjennomfører seminarer og samlinger med berørte i sjukehus, også private, og at vi selvfølgelig også kommer til å bruke foretaksmøtene når det er hensiktsmessig, for å forsikre oss om at dette følges opp. Jeg skal garantere at dette kommer til å bli fulgt opp.
Aud Herbjørg Kvalvik (Sosialistisk Venstreparti), 2007-02-06:
Først må jeg bare si tusen takk til interpellanten, som tar opp et alvorlig tema. Det er modig gjort. Jeg er overrasket over at denne typen debatter kommer opp i denne salen. Vi snakker altfor lite om det alvorlige i denne salen. Vi står og krangler om tall og om hvem som har gjort hva når. Den gode diskusjonen om de viktige temaene har jeg delvis savnet, så dette er en fantastisk anledning. Det er nesten ikke til å tro at det er så mange som ser selvmord som den eneste utgangen i en situasjon. At unge som har, som interpellanten selv sier, alle muligheter – dessertgenerasjonen, eller hva vi skal kalle det for, som har denne veldige tilretteleggingen – ikke kan se at det er noen annen måte å fortsette på, er bekymringsfullt. Hva handler det egentlig om? Vi har unge med rollemodeller som rusher rundt og skal nå absolutt alt, vi skal lykkes med absolutt alt. Vi voksne – jeg er selv mor til tre unge mennesker – har et stort ansvar for å være de gode modellene som er til stede og byr på oss selv. Der jeg bor, i Melhus kommune, er det et ektepar som har viet livet sitt til unge mennesker som enten er uten foreldre eller har foreldre som har så store problemer at de ikke har omsorgsevne verken for seg selv eller for barna sine. De har et motto for livet sitt og for gjerningen sin: Sett, hørt og elsket. Og det er sånn at ikke alle spørsmål har et politisk svar. Jeg tror at tre måneders ventetid er lenge hvis man har et problem. Tre timer er lenge hvis man har et alvorlig problem. For kort tid siden hørte vi om en ung mann som valgte å ta sitt liv om bord i en båt én time etter at han var satt i arrest. Én time var altså for lenge. Denne familien som jeg nevnte, som jobber veldig godt og grundig med unge mennesker, sier at alle som kommer inn døren hos dem, skal føle at de er sett, hørt og elsket. Det er det dette handler om. Foreldre, alle nabokjerringer og nabokaller, lærere og voksne har egentlig én jobb, og det er at uavhengig av hvordan de ser ut, uavhengig av hvor de kommer fra, uavhengig av seksuell orientering eller hva som helst annet, må alle barn og unge – uten unntak – få en opplevelse av å bli sett, hørt og elsket. Jeg tror ikke at vi kan bevilge oss bort fra alle selvmord. Men som det har vært sagt her: Jeg tror vi kan få gjort mye ved å ha et apparat som er der når de trenger det – et lavterskeltilbud. Det betyr at vi må tørre å snakke om disse tingene også utenfor denne salen. Det var fabelaktig at interpellanten har fått læreren til å sette i gang en diskusjon i klasserommet. Vi må sørge for at det er helt vanlig, også hvis man er kjempekul, 18 år og nettopp har fått førerkort, å si fra hvis man er lei seg, fortelle hva man strever med – ikke være 100 pst. vellykket hele tiden. Jeg mener faktisk at det er sånn at hvert eneste menneske er 50 pst. all right og 50 pst. helt forferdelig. Det er en balansegang. Vi er oppe, og vi er nede. Men det som gjør at dette skal tippe riktig vei, er at vi hver dag opplever å bli sett, hørt og elsket.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2007-02-06:
Temaet vi drøfter i dag, nemleg sjølvmord, er framleis eit tabuområde. Det er derfor viktig, som andre har sagt før i dag, at slike interpellasjonar som representanten Ljunggren reiser, også blir tema i denne salen. Sjølvmordsraten i Noreg er heldigvis lågare enn i våre naboland, men at liv, ikkje minst unge liv, går tapt som følgje av sjølvmord, er både trist og tragisk, ikkje minst for dei pårørande. Eg er heilt einig med interpellanten i at hjelpetilbodet til dei etterlatne er viktig. I prinsippet skal alle ha tilgang på fastlege og kommunal psykiatriteneste etter at ein nærståande har teke livet sitt. Eg trur likevel det er klokt å organisere andre tilbod i tillegg. Eg veit at somme kommunar, spesielt i tettbygde strøk, organiserer spesifikke tilbod. I spreittbygde strøk, f.eks. i Sogn og Fjordane, der eg sjølv bur, veit eg at organisasjonar som LEVE, som har vore nemnd før, organiserer gruppesamtalar for etterlatne etter sjølvmord i heile fylket. Dei som har brukt slike tilbod, har, etter det eg kjenner til, stort sett vore ganske fornøgde med at det finst eit slikt tilbod. Men det store spørsmålet her er kva også helsevesenet kan gjere. Vi har hørt mykje om kva nabokjerringa og nabokallen skal gjere, men vi må også ha nokre systematiske løysingar. Spørsmålet er: Kva kan helsevesenet gjere for å redusere sjølvmordsfrekvensen? Eg trur hovudsaka må vere at ein for det første følgjer opp intensjonane i opptrappingsplanen om å satse spesielt på barn og unge, for det andre held fram med utbygginga av det psykiske helsestellet på lokalsjukehusnivå, DPS, for å kunne tilby langvarige og koordinerte tenester til utsette individ, for det tredje satsar meir på helsestasjonar for å gi ungdom lågterskeltilbod med særleg vekt på livsstil og psykisk helse, og for det fjerde at ein satsar på betre tenester for rusmiddelavhengige. Til slutt vil eg berre slå fast at generell politikk – både nasjonal politikk og ikkje minst aktiv distriktspolitikk – har innverknad på temaet vi drøfter i dag. Eg bur som nemnt i Sogn og Fjordane, og det er eit gledeleg faktum at i dette fylket er det mykje mindre sjølvmord enn i andre fylke. Samstundes veit vi at det er relativt låg frekvens av psykiske lidingar i Sogn og Fjordane. Oslo ligg f.eks. 40–50 pst. over Sogn og Fjordane når det gjeld førekomst av psykiske lidingar, og det er dessutan vanlegare i Oslo med mange psykiske lidingar samstundes. Det er ikkje unaturleg å sjå frekvens av psykiske lidingar og sjølvmordshyppigheit i samanheng, som vi alle sikkert er einige om, men den store forskjellen i sjølvmordsfrekvens som eg refererer til, burde vere interessant å sjå nærare på. Eg er ikkje kjend med at det ligg føre forskingsresultat som har teke føre seg nemnde samanhengar over ein lengre periode. Derfor vil eg til slutt spørje statsråden om desse samanhengane som eg peiker på, er kjende i departementet, og i så fall, korleis det blir arbeidd vidare med denne problemstillinga.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2007-02-06:
Aller først en takk til interpellanten for det temaet som blir tatt opp. Jeg har ikke lyst til å bruke tiden på å gjenta det veldig mange andre har sagt, for det er sagt mange kloke ord her i dag. Jeg har derimot lyst til å forsøke å kaste lys på ting det ikke er blitt fokusert så kraftig på. Aller først til det at alkohol og rus er et problem. Ja, visst er det det. Men man må kanskje grave enda litt dypere for å forstå problematikken, og spørre seg selv: Hvorfor er det slik at noen ramler på utsiden og søker trøst med likesinnede bl.a. gjennom alkohol og rus? Hvorfor er det slik at noen ramler på utsiden? Det er der spørsmålet ligger. Så får man finne trøst i det ene eller det andre, men det er altså årsaken til at man havner på utsiden, som er den reelle utfordringen. Norge har lengst ventetid i Norden når det gjelder barne- og ungdomspsykiatrien. Tall fra Norsk Folkehelseinstitutt viser at psykiske helseproblemer i Norge koster oss nærmere 100 milliarder kr i året. Det er videre helt klart at vi i altfor liten grad klarer å fange opp tidsnok dem som har psykiske helseproblemer. Der ligger det en kjempeutfordring. For det er slik for mennesker som har den type problemer, at har man først én gang gått dypt nok inn i en depresjon, blir risikoen for at dette vil gjenta seg, større og større for hver gang det skjer. Og hvordan skal vi fange opp dem som har denne type problemer? Jeg mener helt klart at vi skal styrke skolehelsetilbudet, men må vi ikke finne andre og mer strukturerte former for å fange opp dem som har et psykososialt problem? Hvordan skal vi få inn i barnehager og skolevesen en kompetanse som fanger opp dette problemet tidsnok? Der ligger den store utfordringen, slik jeg ser det. Det er mye fint å si om nabokjerringa. Hun er en viktig del av samfunnet, men jeg tror ikke at nabokjerringa er i stand til å fange opp denne type problematikk der det gjelder, for vi må fange den opp så tidlig. Hvis ikke kommer vi i en situasjon hvor vi vil få se en gjentakelse hos mennesker som har et kjempeproblem. Dette er også interessant å se relatert til mobbing i skolen, for, som mange sier, det er mye som henger sammen. Men når man ser foreldre, pårørende, som tar opp en mobbesituasjon på skolen i dag, er det faktisk slik at et stort flertall av dem som tar opp mobbeproblematikken, blir mobbeoffer selv. Da er det helt klart at her må vi gå aktivt inn og gjøre noe. Vi kan ikke ha det slik!
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2007-02-06:
Dette har vært en utrolig viktig og flott debatt. Takk til interpellanten! Aud Herbjørg Kvalvik sa det så riktig: Det er sjelden en har en så alvorlig og flott debatt i Stortinget om et så viktig tema. Vi står ofte fra denne talerstolen og skal være verdensmestere i prosentregning og milliarder. Denne debatten dreier seg om så mye, mye mer. Livet er veldig vanskelig for mange. Det stilles store krav til oss alle, men vanskeligst er det for dem som står på terskelen til det voksne liv. Du skal se flott ut, veie akkurat passe, helst være uten kviser også. Du skal ha riktige klær, det siste sportsutstyret og være godt likt, med de rette vennene. Og ikke minst skal du kunne fungere godt på skolen, ja være sånn passe flink. Ikke henge etter, for all del, men heller ikke skille deg ut ved å være duksen i klassen. Flere talere her har pekt på nabokona, og hun er viktig, vel å merke hvis hun er hjemme og har overskudd til å bry seg. Hvis hun tør da, for vi er jo så redde for å bli innblandet i noe ubehagelig. Men vi må bry oss, vi må være der. I en artikkel i Dagsavisen 3. februar skriver Ole Rikard Haavet bl.a.: «Den 15 år gamle gutten foran meg som ikke føler noe håp for sitt liv, og hans far, som sammen har oppsøkt meg fordi jeg er guttens fastlege, er ikke de første i denne situasjonen som uttrykker sin maktesløshet. Det er mange lignende historier. Guttens problemer er spilt tilbake til ham selv og ellers feid under teppet.» Vi kan vel bare ane hvordan den unge gutten eller jenta har hatt det i forkant av at han eller hun velger å gjøre slutt på livet – et liv som ennå ikke har begynt. Vi må aldri glemme de pårørende, de nære som sitter igjen med tusenvis av spørsmål som de aldri får et svar på. Vi som er foreldre og besteforeldre, må være til stede, bry oss om, oppmuntre barnebarn og barn til å snakke om ting. Og vi må gi mye ros, gi de unge selvtillit, si oftere at du er ålreit, du kan det, du er flink. Jeg er glad for at statsråden tar dette problemet alvorlig og kommer med flere forslag til løsninger. Vi har hørt om barne- og ungdomspsykiatrien som trenger ressurser. Ja, men jeg synes ærlig talt det blir litt smått i en så alvorlig debatt å prøve seg på å score partipolitiske poenger. I spørsmålet om å forebygge selvmord må vi stå sammen, være medmennesker – ikke partipolitikere i en sådan stund. De partipolitiske kjepphestene må faktisk settes på båsen. Vi må være til stede, vi må være der for hverandre. Det er det dette handler om.
Inge Lønning (Høyre), 2007-02-06:
Jeg takker statsråden for et utførlig og godt svar. Jeg deler i hovedsak den oppfatning at dagens lovverk burde være dekkende, men vurderer det meget positivt at statsråden ønsker å presisere taushetsplikten. Det er svært viktig, som statsråden understreket, å få frem at taushetsplikten ikke bare er en plikt for den enkelte ansatte til ikke selv aktivt å misbruke eller lekke informasjon til uvedkommende, men at det også er en plikt til å gjøre det som er mulig for å hindre at andre misbruker opplysninger. Jeg tror kanskje dette er det aller viktigste punkt. For det vil vel i alle store virksomheter være slik at i hverdagslivet er man opptatt av å holde hjulene i gang, man er opptatt av å sørge for at alt det som skal skje, skjer, og det har lett for å bli slik at aktsomhetskrav som knytter seg til omgangen med sensitiv informasjon, går i glemmeboken. Det burde være en del av det nyansatte så å si får som kursing i samme øyeblikk de ansettes ved en sykehusinstitusjon, at det blir laget faste programmer som innskjerper dette, slik at ingen ansatt skal kunne være i tvil om hvilke forpliktelser som ligger i det taushetsløftet som man har undertegnet. Det tror jeg kanskje er det viktigste. Jeg er glad for at statsråden også understreket så sterkt at dette er og må være et ledelsesansvar, og at det ikke kan forankres noe annet sted enn hos den enkelte leder ved den enkelte sykehusinstitusjon. Så finner jeg det også meget positivt at statsråden vil utarbeide en nasjonal standard når det gjelder de IT-løsningene som skal velges. Jeg ser også viktigheten av at man får til IT-løsninger som gjør at kommunikasjon på tvers av helseforetak blir mulig. Jeg vet at det i dag mangler svært mye på at det er tilfellet. Men jo mer man investerer i å gjøre kommunikasjonen så effektiv og smertefri som mulig, desto sterkere må man også understreke aktsomhetsplikten hos dem som skal håndtere maskinene.
Inge Lønning (Høyre), 2007-02-06:
Denne debatten har vært preget av høy grad av samstemmighet. Undertiden kan det være bra at det ikke er de partipolitiske forskjellene og markeringene som preger debatten her i salen, men at det er enigheten om viktige problemstillinger. Representanten Ballo hadde en interessant påpekning av forskjellene mellom primærhelsetjenestens – altså primærlegenes – grad av teknisk oppdaterthet og sykehusenes. Han tok vel kraftig i da han sa at sykehusene lever i den elektroniske steinalder. Jeg vil nå tro at man har kommet til bronsealderen i hvert fall de fleste steder. Men han har helt åpenbart rett i at det er betydelige forskjeller, og han har antagelig også rett i sin diagnose av hva som er årsakene til dette. Bare på ett punkt vil jeg reservere meg, for han brukte uttrykket «konservatisme» på en måte som jeg ikke setter pris på, nemlig som benevnelse på – jeg hadde nær sagt – den ryggmargsrefleks som består i at man motsetter seg endringer i denne verden. Det ville jeg foretrekke å kalle ved andre navn enn akkurat «konservatisme». Men i sak er representanten Ballos påpekning viktig. Han hadde også et annet viktig poeng, nemlig at når man diskuterer økonomi i denne sammenheng, må man ikke glemme at selv om det kan være betydelige investeringskostnader i det å velge optimale tekniske løsninger, er kostnadene på driftssiden ulike mye større ved ikke å velge gode og effektive løsninger. Ser man dette i en større økonomisk sammenheng, er det klart at det også vil være god økonomistyring for sykehusene å velge de beste tekniske løsningene. Til sist: La meg gjenta at jeg vurderer statsrådens svar som svært positivt og svært tilfredsstillende, og ser frem til at hun vil følge opp i handling de løftene hun har gitt når det gjelder å innskjerpe ledelsesansvaret og styrke opplæringsfunksjonen i alle deler av spesialisthelsetjenesten når det gjelder aktsomheten og ivaretakelsen av taushetsplikten.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2007-02-06:
At pasientjournaler kommer på avveier, er et kjent problem – om det er elektroniske pasientjournaler, om det er pasientjournaler i papirform, eller hva det er. Mange regjeringer og statsråder har hatt muligheten til å gjøre noe med dette problemet. Derfor er jeg glad for at statsråd Sylvia Brustad har tatt tak i problemet og ser på hvordan en skal løse dette allerede i inneværende år. På tross av at det finnes strenge regler for hvordan pasientopplysninger skal oppbevares og brukes, skjer det stadig brudd på de forskriftene som foreligger i dag. Hvorfor skal vi ha slike opplysninger oppbevart? Det er jo for at helsepersonell skal kunne gi en raskest mulig og best mulig diagnose og behandling av pasienter som kommer til behandling ved de enkelte institusjonene. Balansegangen mellom personvern på den ene siden og behovet for god behandling på den andre siden er vanskelig. Statsråden varsler at det allerede i foretaksmøtet i 2007 vil bli stilt krav om at helseforetakene forserer utfasingen av gammel teknologi som ikke fyller dagens behov og krav. Jeg tror det er viktig at en ikke bare gjør det, men også at de ulike helseforetakene investerer og utvikler kanskje felles systemer, at det ikke blir en konkurranse mellom de enkelte foretak om hvem som er flinkest, men at en i fellesskap bruker den forskningen, den teknologien og den kunnskapen som foreligger, til å finne fram til best mulige løsninger. Det er viktig, slik som statsråden påpeker, at det må logges hvem som er inne i de enkelte pasientjournalene, for å se om de faktisk har noe der å gjøre. For det er ikke nok bare med strenge regler og krav; en må også kunne kontrollere hvem som er inne, og hvorfor de er inne. Har de behov for å gå inn på de enkelte journalene, eller er det andre ting de er ute etter med hensyn til å skaffe seg pasientinformasjon? Derfor tror jeg det må stilles krav om disse jevnlige kontrollene, uansett hvilken helseinstitusjon det er snakk om. Som jeg sa, er avveininger mellom personvern og viktige og nødvendige helseopplysninger vanskelig. Istedenfor å begrense slik informasjon er det viktig at en iverksetter tiltak for å bedre sikkerheten rundt all pasientinformasjon, gjennom bl.a. det som statsråden påpeker i sitt svar, bedre informasjon til helsepersonell, utvikling av nye og bedre tekniske løsninger og å ha kontrollsystemer gjennom logging av dem som har vært inne på de enkelte journalene. Det er viktig at vi har løsninger som gir pasienten trygghet om personvern i forhold til de opplysninger som blir oppbevart, og hvem som skaffer seg den informasjonen. Samtidig må pasienten ha trygghet for at de opplysningene helsepersonell har, også gir den enkelte pasienten en god behandling for de sykdommene som en har til enhver tid.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2007-02-06:
Jeg takker kulturministeren for svaret. Jeg er veldig glad for at man jobber med dette, noe annet ville jo overraske, i og med at det vel var en enstemmig komite som stod bak denne henstillingen. Jeg tror, som kulturministeren i og for seg var inne på, dette er et tverrdepartementalt ansvar. Det berører mange departementer. Vi har læreplaner i skolen som åpenbart ikke kan fylles. Det er klart at det ikke er kulturministerens ansvar direkte, men det er kunnskapsministerens. Så det kunne vært interessant om man faktisk tok dette opp på et tverrdepartementalt plan og diskuterte tiltak over hele spekteret. Jeg er glad for å høre at han føler at man har gjort en del, men at man ikke er fornøyd – her er det mye igjen. Men den evinnelige diskusjonen om skattepolitikk og overføring til kommunene kan vi jo alltid komme tilbake til nesten i enhver sak her i salen. Jeg ville bare poengtere at der har vi helt forskjellige innfallsvinkler. Vi mener at en skattepolitikk som lemper på belastningen for folk, fører til økt verdiskaping og dermed høyere skatteinntekter på sikt, sånn at vi frigjør midler til også denne type satsing derigjennom. Jeg vil poengtere at når man har sittet med forskjellige saker i Stortinget, har man jo også sett hvilke oppgaver som er fulgt opp med den ekstra tildelingen til kommunene. Hvis man summerte det, tror jeg faktisk oppgavene er mye større enn pengene som har fulgt med. Men jeg tror ikke vi skal dra den videre. Selvfølgelig har vi det kommunale selvstyret her. Det er kommunene som må gjøre jobben. Man må sentralt legge til rette for at de skal gjøre jobben skikkelig. Og der ser vi at resultatene ikke er bra. Jeg er enig med kulturministeren i at vi skal ikke bare telle svømmebasseng, for det er en god del svømmebasseng som åpenbart aldri egentlig er hensiktsmissig å åpne igjen. Og det kan være at man har mange 12,5 meters svømmebasseng spredt rundt omkring i kommunene som det nå er mye bedre at man erstatter med et nytt 25 meters basseng, eller sågar 50 meters basseng. Men da må man innse at det koster vanvittig mye penger. Det er store investeringer for kommunene. Og det er vel det vi i og for seg ser, ved at det har gått mye mer penger fra spillemidlene til svømmehaller, men likevel hjelper det ikke på totalbildet rundt omkring. Det er altfor mange som ikke har tilgang til svømmehall. Det er altfor mange som ikke får svømmeopplæring som forutsatt, og dermed kommer drukningsulykker og den type problematikk. Her er det viktig å ha fokus framover.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2007-02-06:
Det er riktig, som representanten Anundsen sa, at det ble skapt et inntrykk av at vannet skulle flomme inn i bassengene igjen. Det ser vi i hvert fall ikke har kommet på plass. Jeg tror vi skal passe oss for å popularisere dette til at det dreier seg om varmekabler i rikfolks oppkjørsel. Hvis kulturministeren har tenkt å ta livet av alle de varmekablene før han gjør noe på dette området, tror jeg det kommer til å ta lang tid før noe skjer. Når det gjelder økningen i kommuneøkonomien, er det nok bare å minne om at to tredjedeler faktisk stammer fra økte skatteinntekter og en tredjedel fra overføringer. Den diskusjonen kan vi sikkert ta til krampa tar oss. Jeg har ikke lyst til å fokusere på det nå, for det er det å få noe til å skje som faktisk var mitt poeng. Når det gjelder det med nullvisjon, har vi det i trafikken til tross for at vi vet at både selvmord, alkohol og medikamenter er inne i bildet der også. Det er altså ikke noe argument for at en skal ta lettere på drukningsproblematikken. Det er selvfølgelig mange andre årsaker til at folk drukner enn at de ikke kan svømme. Men en betydelig del av problematikken er at folk ikke kan svømme. Jeg synes det var mange interessante innlegg, bl.a. dette med OPS-prosjekter og andre måter å drive og finansiere dette på. Det er jeg åpen for, selvfølgelig. Men jeg tror vi skal være klar over at det kanskje er to forskjellige typer anlegg man snakker om, for det som går på skole, og det som går på drukning og forebyggende tiltak i den forbindelse, er i stor grad en offentlig oppgave. Når det kommer til lek, som også er viktig, og kommersielle anlegg, er det kanskje litt andre anlegg man snakker om, men jeg synes det er veldig bra. Jeg oppfattet også at både Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet var positive til å se på maksbeløpene. Det er i grunnen det jeg kunne tenke meg å avslutte med overfor kulturministeren. Jeg tror man er i gang med å få satt problematikken i fokus igjen, men da kommer vi til spørsmålet: Vil kulturministeren vurdere dette med maksbeløpene? Hvis vi regner at en 25-meters svømmehall koster minimum 60–70 mill. kr, vil det si at man kan støtte den med en tredjedel etter spillemiddelsøknadene – opptil 8 mill. kr. Det betyr jo at en tredjedels støtte bare blir 3–4 pst. støtte, fordi maksbeløpet setter en slik begrensning. Det er klart at for kommunene er 3–4 pst. støtte ingenting, men hvis man kan heve støtten opp til et totalbeløp som er mer i samsvar med hva det faktisk koster å bygge nye haller, kan vi få litt fart på dette. Min avsluttende oppfordring til kulturministeren er om han kan si noe om det.