Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-01-28:
Jeg er enig med representanten Kristin Halvorsen i at vi har fått en langt mer rolig og nyansert debatt i dag om EU enn det deler av opposisjonen spilte opp til på forhånd. Det er interessant. Men det er også bra, for jeg synes det er viktig at denne debatten blir mest mulig konkret. Men jeg synes det er litt vanskelig av og til å få tak i hva Arbeiderpartiet vil i og med at dets leder nå nettopp sa at Arbeiderpartiet førte – og åpenbart da også vil føre – en mer selvstendig politikk i forhold til EU, og at det er den nåværende regjering som fører en tilpasningspolitikk som en ikke har sett maken til, mens jo Arbeiderpartiet så i neste øyeblikk igjen snakker om at vi må utvide samarbeidet med og få en tilpasning til EU på stadig flere områder. Dette synes jeg ikke henger særlig i hop. Det overordnede perspektiv for Regjeringens Europa-politikk er dette: Hvordan kan vi på europeisk grunn hindre krig og konflikter, trygge fred og stabilitet, vinne respekt for grunnleggende menneskerettigheter og sikre alle en rettmessig andel av den velstand som vi tar for gitt? Svaret på dette spørsmål ligger i å utvikle alleuropeisk samarbeid, regionale samarbeidsordninger, vår sikkerhetsforankring i NATO og et aktivt forhold til EU – på folkeavstemningens og EØS-avtalens grunn. For mindre enn en måned siden tok Norge over formannskapet i Organisasjonen for sikkerhet og samarbeid i Europa. Siden da har vi, og særlig vår utenriksminister, som aldri før vært involvert i fredsbyggende arbeid. Ingen var i tvil om at formannskapet ville innebære store utfordringer. Det krever maksimal innsats, klokskap og skapende diplomati. Mye ligger ennå foran oss. Men jeg tror vi har vist en ting: at vi er rede til å ta ansvar og at mindre land kan yte viktige bidrag til konfliktløsning og samarbeid. Denne vilje til engasjement og medansvar er drivkraften bak Regjeringens Europa-politikk. I mars møter Barentsrådet på utenriksministernivå i Bodø. Den 1. juli tar Norge over formannskapet i Østersjørådet. Begge deler er eksempler på den samme vilje. Medansvar, engasjement, deltakelse og samarbeid er også ledemotiver for Regjeringens forhold til EU. Vi ønsker, og vi fører en aktiv Europa-politikk på folkeavstemningens grunn. Norge deltar ikke i EUs unionsprosjekt med suverenitetsavståelse og overnasjonalitet. I stedet går vi inn for å bygge videre et bredt, mellomstatlig samarbeid basert på EØS-avtalen. Det er fem år siden EØS-avtalen trådte i kraft. Den har gitt norsk næringsliv adgang til det indre marked, og lagt grunnlaget for dialog og samarbeid med EU på en rekke områder. I dag, som for fem år siden, tjener avtalen norske interesser vel. Det vil den fortsatt kunne gjøre. De samtaler jeg nylig førte med forbundskansler Schröder og president Santer, bekreftet den vekt EU-formannskapet og kommisjonen legger på EØS-avtalen og samarbeidet med Norge. Jeg avdekket hos begge en klar vilje til intensivert dialog og politisk kontakt, og et like utvetydig ønske om en videreføring og styrking av det nære samarbeidet vi har med EU på en rekke områder. Det dreier seg ikke om høflighetsfraser. EFTA-landene er EUs nest største handelspartner – etter USA, men før Japan. Norge vil om få år levere 20 pst. av all naturgass til et EU som i stigende grad blir avhengig av energiimport. I disse kjensgjerninger ligger en påminnelse om noe som ofte blir oversett, nemlig at EØS-avtalen og samarbeidet med Norge faktisk spiller en viktig rolle for EU. Vi er en seriøs samarbeidspartner som har mye å bidra med. Dette er det Regjeringens mål å utnytte konstruktivt. Fra vår side legger vi vekt på nær og personlig kontakt med EUs ledere. Det er i så måte andre gang jeg har møtt både den tyske ledelse og EU-kommisjonens president Santer. Dialog på politisk plan er avgjørende for at vi skal kunne skape forståelse for våre interesser, og medvirke til det Europa som nå vokser fram. Høyres leder har gjentatte ganger prøvd seg med et bilde om at Regjeringen trenger en handlelapp når vi er ute i Europa. Jeg kan forsikre Høyres leder om at Regjeringen har utarbeidet grundige, omfattende opplegg for sine samtaler i Europa. Men jeg har faktisk lagt vekt på – og jeg trodde det ble positivt mottatt – at Regjeringen også søkte kontakt med partiene i opposisjon for å få innspill, uten at det skal omtales på den måten som er gjort. Jeg må vel også ha lov til å si at de opplegg Regjeringen utarbeidet for mine reiser, nok var grundigere, mer omfattende og hadde et høyere presisjonsnivå enn de handlelappene Jan Petersen mente han skulle utstyre oss med. Møtene i Brussel og Bonn gav også anledning til å drøfte Den økonomiske og monetære union og virkningene for Norge av innføringen av euro. Finansministeren vil redegjøre nærmere for dette i sitt innlegg. Jeg vil imidlertid slå fast at vi gjorde det klart at det er bred enighet i Stortinget om pengepolitikken. Vi ønsker å holde fast ved vårt nåværende pengepolitiske regime, basert på stabil valutakurs mot europeiske valutaer. Samtidig fremhevet vi at vi med sikte på å kartlegge eventuelle former for samarbeidsordninger ville være interessert i å holde kontakt etter hvert som EU definerer sitt forhold til tredjeland på det området som dekkes av Den økonomiske og monetære union. Siktemålet med slike kontakter må være å opprettholde den norske krones stabilitet. Vi registrerer nå med tilfredshet at kronens verdi er styrket og stabilisert på nyåret, og at vi allerede har fått den første rentesenkning. Og tillat meg, som en spøkefull parentes, å si at vi venter på opposisjonens kommentarer, den var alltid raskt på pletten med at Regjeringen hadde skylden når renten gikk opp med en halv eller en kvart prosent. Jeg regner med at det er en ren forglemmelse at ikke Regjeringen er tillagt «skylden» når renten nå går ned. Jeg må også tillate meg å si at debatten om euroen på et tidlig stadium etter mitt skjønn virket noe urealistisk. Støttekjøpsavtaler forutsetter etter hva en må legge til grunn, en fastkurspolitikk. Den ønsker ikke Regjeringen – og jeg tror heller ikke stortingsflertallet – å gå tilbake til. Innføringen av euroen er en ny og dynamisk faktor i europeisk integrasjon. Også på andre områder ser vi hvordan integrasjonen skyter fart. Det gjelder i stigende grad sikkerhets- og forsvarspolitikken. Ingen kan i dag si hva resultatet av de prosesser som nå er satt i gang, vil bli. Men en ting må vi slå fast: De vil berøre vitale norske interesser. Jeg har gjort det klart at et nærmere EU-samarbeid på det sikkerhets- og forsvarspolitiske området ikke må rokke ved den livline for Europa som de transatlantiske bånd til Nord-Amerika er. Likeledes har jeg understreket vårt ønske som alliert og assosiert medlem av Vestunionen at Norge skal tas med på råd i de videre drøftelser av disse spørsmål, bl.a. opp mot NATOs toppmøte i Washington i april. Dette fikk vi positivt og bekreftende svar på. Og jeg vil også si at hvis Den vesteuropeiske union skulle flyttes inn i EU, er det for meg nokså klart at vi må søke en tilknytning til dette samarbeidet, slik vi i dag har til Vestunionen. Så ambisjonen er, for å si det til Jagland, mer enn dialog. Når vårt samarbeid med EU er så tett og nært, er det fordi vi deler mange verdier og mål. Også i EU er kriminalitet og vold et økende samfunnsonde. Det aktualiserer behovet for økt internasjonalt samarbeid. Norge deltar aktivt i Interpol. Den 1. oktober 1998 etablerte EU Europol. Organisasjonen har ingen operativ virksomhet, men tjener som et koordinerings- og informasjonsorgan. Norske politimyndigheter har hatt uformell kontakt med Europol. Bare EU-land kan være part i konvensjonen, men andre land kan få ulike former for samarbeid. Et slikt samarbeid krever avklaring av flere viktige spørsmål. Det vil bli behandlet i en egen stortingsmelding om bekjempelse av internasjonal kriminalitet, der vi bl.a. også vil drøfte Europol. Men vi er innstilt på samarbeid på områder der vi har felles utfordringer. Jeg kan opplyse at Norge allerede av Europol er invitert til et ekspertmøte om illegal innvandring som skal holdes i Haag 3. februar. Regjeringen sender to eksperter fra Justisdepartementet til dette møtet. La meg så bare til slutt si at Regjeringen også har gått inn i et aktivt samarbeid med EU om energipolitikken, som Jan Petersen etterlyste – jeg får ikke tid til å si mer om det, men kan eventuelt komme tilbake til det. Og som en merknad til Grete Knudsen: Vi har fått en åpning for å gjeninnføre dialogen om fiskerisamarbeid, som var uavsluttet i forbindelse med EØS-avtalens inngåelse.