Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2008-02-05:
Jeg er helt enig med utenriksministeren, som sa at det er viktig med debatt. Det er viktig med motargumenter, for det er bare da man kan få de beste resultatene - og vite at man har rett. Jeg vil bidra til litt nyansering av det som et par har vært inne på i denne debatten, nemlig at man, under henvisning til hva som er sagt om at man forhandler med sine fiender og ikke med sine venner, muligens kan forhandle med Taliban. Jeg mener at man må forholde seg litt nyansert til historiske fakta her. Da Nelson Mandela forhandlet med det hvite mindretallsstyret, drev ikke det hvite mindretallsstyret og plasserte selvmordsbomber inne i de svarte områdene. Da Yitzhak Rabin begynte forhandlinger med PLO, var jo det et resultat av at PLO hadde varslet at man var villig til å forandre PLOs charter og gå vekk fra målet om å utslette staten Israel. Jeg tror vi må være klar over at i Afghanistan står vi overfor en bevegelse som står for eklatante brudd på folkeretten. Det å sende unge mennesker ut som selvmordsbombere, altså levende bomber, og bruke funksjonshemmede som selvmordsbombere, som ikke en gang vet at de er det, for å drepe sivile mennesker, er eklatante brudd på folkeretten, på all humanitær rett og på regler for krig. Det kan godt hende man kan komme i en situasjon der man kan forhandle med Taliban, men ikke før vi har et stabilt og sterkt styre i Afghanistan som kan gjøre det. Det er mulig at det kan skje, men vår oppgave er jo å sørge for at det blir et sterkt statsstyre som er i stand til å håndtere situasjonen. Jeg tror ikke Israel hadde forhandlet med PLO hvis det hadde vært et vaklende statsstyre i Israel. Så har jeg lyst til å understreke at vi er i Afghanistan ikke bare på grunn av et FN-vedtak, men på grunn av et vedtak i NATO, i henhold til NATO-pakten, som jo er veldig klar. Vi, NATO-landene, gikk inn i Afghanistan sammen, og vi må gå ut av Afghanistan sammen, ellers får det store konsekvenser - for NATO og for den garantien som Norge har hatt under hele den kalde krigen, som vi fortsatt er avhengig av, og som de andre NATO-landene er avhengig av. Hvorfor ble det fattet vedtak i NATO? Det var selvfølgelig i solidaritet med det afghanske folk, men det var også under henvisning til det FNs sikkerhetsråd hadde sagt, at situasjonen i Afghanistan var en trussel mot freden og sikkerheten i verden. Vi anså det for å være en trussel mot vår sikkerhet. Faren er ikke at disse terrornettverkene kan invadere NATO-land, våre land, slik faren var under den kalde krigen. Faren er heller ikke at disse terrorgruppene kan kuppe en situasjon internt i medlemslandene. Faren er jo at disse kan destabilisere land - og en region - som vi er avhengig av sikkerhetsmessig, altså at man kan skape et slikt kaos at det blir en uoversiktlig situasjon, bl.a. i Pakistan, som har atomvåpen. Det er derfor vi anser det for å være en fare mot verdens fred og sikkerhet, og vår egen sikkerhet i NATO. Det er derfor vi er med på hele operasjonen. En ting som jeg savnet i utenriksministerens redegjørelse, er det regionale perspektivet. Den formen for islamsk jihad som vi ser i Afghanistan, er noe vi ser over hele Orienten. Derfor henger alle disse problemene sammen. Alle de konfliktene vi ser, fra Palestina til Afghanistan, henger til en viss grad sammen. Jeg tror det er veldig nødvendig å begynne å nøste i alle disse problemene hvis vi over tid også skal få kontroll over situasjonen i Afghanistan. Men det viktige er jo nå at det er enighet om det vi skal gjøre - som det har vært hele tiden - og som utenriksministeren så glimrende har uttrykt, nemlig en kombinasjon av sivilt og militært engasjement for å sikre det afghanske folk, og også for å sikre vår egen sikkerhet.