Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2011-06-14:
Det er to viktige saker som debatteres. Ikke minst forholdet til NATO er av avgjørende karakter for Norge som nasjon. For to dager siden kom jeg tilbake etter et besøk i Afghanistan. Jeg hadde gleden av å møte mange representanter for NATO-land, som er der nede som en del av ISAF-styrken, og andre land som er der gjennom PfP-avtalen. Det som er gjennomgående, og som er særdeles positivt, er ønsket om å gjøre en bedring og å ta en risiko i antakeligvis verdens mest usikre nasjon p.t. Det synes jeg er en honnør man skal ta med seg når vi diskuterer disse tingene, at NATO-landene er villig til å ta belastningene og ikke minst kostnadene ved å gjøre slike tøffe oppdrag og å satse på den måten man faktisk gjør. Så tror jeg man rett og slett må erkjenne at dette ikke hadde virket, hadde ikke USA tatt en lederrolle. Det kan godt hende at andre land mener at man gjør det som forventes. Men etter mitt skjønn er det hevet over enhver tvil at NATO og NATOs ressurser ikke ville ha vært i nærheten av det samme hvis ikke USA hadde gått foran og tatt de største belastningene. Vi er godt fornøyd med det vi gjør. Vi satser på mange ting og har et forsvar som er i utvikling. Vi har en åpen og langt på vei velfungerende sikkerhetsdebatt hjemme. Det synes jeg er bra. Samtidig registrerer jeg at forsvarsminister Gates ikke er like imponert over resten av NATO-landene. Det tror jeg vi skal ta med oss som et alvorlig varsko i tiden framover. Jeg vil ikke bli overrasket hvis flere land også innenfor NATO kommer til å lage nye avtaler – bilaterale eller multilaterale, som vi ser at Frankrike og England har gjort på hangarskipssiden – rett og slett, som saksordføreren var inne på, fordi økonomien er så tøff at det blir vanskelig for små og mellomstore nasjoner å prioritere forsvaret framfor andre ting. Politikk handler om å velge. Det handler om prioritering. Jeg tror at enkelte vil måtte erkjenne at man ikke har råd til alt, og man må finne nye samarbeidsformer. Utfordringen da vil være å sørge for at man gjør de smarte tingene, og at man finner gode partnere, som man kan stole på, og at man har en felles kultur, en felles definisjon av hva man skal oppnå. Hvis ikke kommer dette til å kunne bli vanskelig for dem. I så måte er Norge i en særstilling, som har en økonomi som gjør at vi kan gjøre det vi har politisk lyst til, og politiske ambisjoner om. Så kunne jeg tenke meg å si noe om den andre saken, som handler om NATOs parlamentarikerforsamling. Det er et organ der Stortinget har en delegasjon som markerer seg bra, og som gjør en god jobb. Men det hadde vært fristende å spørre utenriksministeren om i hvor stor grad NATOs parlamentarikerforsamling spiller en rolle. Er det sidestilt med det Vestunionen får til? Sidestilles det med andre som produserer rapporter, kommer med uttalelser, som lagres på egnet sted, og dermed er glemt? Hvis det er tilfellet, synes jeg det er skuffende. Jeg håper jo selvfølgelig at det ikke er slik det er, fordi NATOs parlamentarikerforsamling er et sted hvor folk som har et ønske om å ta et ansvar for sine respektive nasjoner og for solidariteten innenfor NATO, faktisk trenger respekt for den jobben man gjør, og fordi man tar opp ting som er av ulik karakter, fra sivile ting som vann- og matsikkerhet til å bekjempe IED-er, veibomber, gjennom å produsere rapporter som går til de respektive nasjonene og til NATOs generalsekretær. Jeg synes man skal ta vare på den slags ambisjoner. At politikere møtes, diskuterer felles temaer og felles problemområder, er kun positivt etter mitt skjønn. Derfor håper jeg det er slik at når man har gjort sine vedtak, man har produsert sine rapporter i parlamentarikerforsamlingen, at de går til de respektive departementene og at man, om ikke annet av respekt, ser gjennom dem og ser om det er ting man kan anvende i den operative og daglige politikken. Hvis ikke har vi deltakere i et organ som møtes for å møtes, og det er egentlig en dårlig måte å forvalte skattebetalernes penger på, og ikke minst tiden til de som er der og gjør jobben sin der nede. Alt i alt er min konklusjon at NATO er en hjørnestein i vår utenriks- og sikkerhetspolitikk. Organisasjonen spiller på mange fasetter – fra den rent militæroperative, skarpeste biten av det NATO gjør, til den sivile biten. Her er et stort spekter og et stort mangfold av tiltak – ikke minst engasjementet som nasjonene bidrar med, og kanskje aller mest: innsatsen til hver enkelt som er ute og gjør en jobb, som de faktisk stiller opp og tar ansvar for.