Julie Christiansen (Høyre), 2003-03-28:
Forslaget fra representantene Ursula Evje og Arne Sortevik tar opp et helt reelt problem og en stor ulempe for norske studenter i forhold til EU-landenes studenter. Til tross for at norske studenter har rett til å søke opptak ved EU-landenes høyskoler og universiteter, har EU-landene forbeholdt seg retten til å ta høyere studieavgifter fra studenter fra andre land enn EU-land. Dette får f.eks. den konsekvens som forslagsstillerne beskriver i dokumentet, at de rundt 4 300 norske studentene i Storbritannia hvert år bruker over 100 mill. kr fra egen lomme for å dekke utgifter til skolepenger. I tillegg kommer statens utgifter til ordningen med gebyrstipend. Det er åpenbart en ulempe for Norge at EØS-avtalen ikke sikrer likeverdige vilkår for norske studenter. Det betyr at vi ikke har likeverdig adgang til noen av verdens mest prestisjefylte universiteter. Løsningen forslagsstillerne tar til orde for, kan imidlertid flertallet i komiteen, alle utenom Fremskrittspartiet, ikke anbefale. At Regjeringen nå skulle ta høyere utdanning inn i de pågående forhandlingene om EØS-utvidelsen, er verken en tilgjengelig eller en ansvarlig løsning. Forslagsstillerne hadde visst, hvis de hadde lest EØS-meldingen, at EU på et tidlig tidspunkt har avvist muligheten for noen reforhandling av EØS-avtalen, i hvert fall ikke før EU-utvidelsen er på plass. Regjeringen har også orientert Stortinget om at de pågående utvidelsesforhandlingene er begrenset til de justeringer som er nødvendige for at de nye EU-medlemmene også blir med i EØS. At spørsmålet om studieavgifter for norske studenter i EU kan komme opp på et senere tidspunkt, kan kanskje ikke utelukkes. Jeg vil for min egen del påpeke at den sikreste måten å løse problemer med høye studieavgifter for norske studenter på, er gjennom medlemskap i EU. Når det gjelder det andre forslaget Fremskrittspartiet tar opp i dokumentet, som gjelder å innlemme høyere utdanning i GATS-forhandlingene, har det for flertallet vært vanskelig å få tak i hva forslagsstillerne egentlig mener. Norge har i betydelig grad liberalisert høyere utdanning i forbindelse med Uruguay-runden i WTO, og som Stortinget har diskutert tidligere i dag og er kjent med, er også utdanningstjenester en del av de pågående tjenesteforhandlingene i WTO. For Norges vedkommende er det faktisk ikke mye mer vi kan liberalisere uten gjennom å likestille offentlige med private høyere utdanningsinstitusjoner. Hvis det er dette forslagsstillerne egentlig ønsker, er det vanskelig å forstå ut fra teksten. Dessuten ville dette Dokument nr. 8-forslaget være lite egnet som grunnlag for noen god behandling av det spørsmålet. Flertallet har også tillatt seg å påpeke at det er Regjeringen og ikke Stortinget som på vegne av Norge forhandler med andre land. Stortingets organer har på vanlig måte hatt anledning til å diskutere forhandlingsmandat både for EØS- og WTO-forhandlingene ved flere korsveier, og blir holdt orientert underveis om forhandlingene gjennom Stortingets organer. Jeg vil kort kommentere mindretallsmerknaden fra SV og Senterpartiet. Det kan virke som om disse partiene mener at norske forhandlingskrav og forslag innenfor GATS-forhandlingene skulle gjelde offentlige utdanningstjenester. Som det har blitt påpekt i Stortinget både i dag og tidligere, gjør altså de norske forhandlingskravene ikke det. Kravene knytter seg kun til kommersielt baserte utdanningstjenester. Jeg vil også minne om det Regjeringen har redegjort for ved en rekke anledninger, at man legger en annen tilnærming til grunn i kravene eller anmodningene overfor utviklingslandene enn overfor industrilandene, i og med at man overfor utviklingsland fremsetter krav sammen med en invitasjon til kontakt og samarbeid innenfor de aktuelle forhandlingsområdene.