Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-05-18:
Det skulle egentlig vært interessant å få høre finansministerens begrunnelse for hvorfor vi ikke, iallfall i den nåværende situasjon, burde ha redusert bensinavgiften. Jeg har lyttet til både statsminister Stoltenberg og finansminister Schjøtt-Pedersen i mange forskjellige sammenhenger, hvor de sier: Nå er det om å gjøre å begrense kostnadsveksten. De har snakket om at vi må prøve å få en stabil, lav inflasjon. De har faktisk fra tid til annen, også før de kom i regjering, snakket om å ha forutsigbarhet og stabilitet. Så skjer altså det – delvis med Norges hjelp, ikke noe særlig kanskje, men litt – at vi får en økning i oljeprisen internasjonalt. Vi får i tillegg – og Norge har vel ikke noe med den saken å gjøre – økt dollarkurs. Disse to faktorene medfører at oljeprisen omregnet i norske kroner går opp relativt mye, ja så mye at det har vært rapporter i media iallfall om at det har betydd 1 pst. høyere inflasjon i Norge, noe Regjeringen sier den helst ikke vil ha. Så er det også det at høyere inflasjon er noe som sentralbanken av hensyn til den langsiktige økonomiske stabilitet legger veldig stor vekt på. Og inflasjonspress var en av hovedgrunnene til at sentralbanken for en stund siden økte renten. Et annet av Regjeringens hovedmål er å prøve å unngå renteøkninger. Så er spørsmålet: Hvorfor sitter Regjeringen bare passivt og ser på det? Regjeringen har jo full anledning til å gjøre noe, for det er et flertall sammen med Fremskrittspartiet i Stortinget. Vi er i den helt unike situasjon, som ingen andre land er i, at resultatet av økt oljepris i norske kroner har to virkninger for norsk økonomi. I andre land har det stort sett kun én virkning, nemlig høyere oljepris for landets konsumenter og industri. Men det har en annen virkning i Norge, nemlig økte inntekter til staten. De økte inntektene til staten er dramatisk mye høyere enn det som skal til for å finansiere en reduksjon i bensinavgiftene, slik at forbrukerne kan forholde seg til den pris som de var forespeilet, eller til den prisen som var tidligere. Så gjør altså ikke flertallet noe med det. Jeg har ennå til gode å høre en eneste fornuftig begrunnelse for det. En av begrunnelsene som man har brukt for ikke å redusere bensinavgiften f.eks. nå før lønnsoppgjøret, er at man liksom ikke måtte tukle med dette med kjøpekraftsvurderingen, og at hvis man satte ned avgiftene, ville det i realiteten medføre en kjøpekraftsøkning, som så ville bety økt press i økonomien, kostnadsvekst osv. – det er ingen som noen gang har forklart hvorfor dette skulle henge sammen i det hele tatt, men det er en annen ting – men det er også feil. I statsbudsjettet for år 2000 la man jo opp til en viss inflasjon. På samme måte som man hadde forutsetninger om hva man forventet at lønnsoppgjøret skulle gi, hadde man en inflasjonsforventning som stod i sammenheng med den kjøpekraftsutvikling man hadde planlagt. Så er det altså ytre omstendigheter, med økt oljepris i dollar og økt dollarkurs, som forandrer dette, slik at økte bensinpriser for konsumentene medfører at den planlagte kjøpekraften som man skulle ha, blir redusert. Og når vi i Fremskrittspartiet så foreslår et kompensatorisk tiltak som redusert bensinavgift for bare å beholde det som det egentlig var meningen at inflasjonen skulle være, og kjøpekraften skulle være, later plutselig Regjeringens talsmenn, inkludert finansministeren, som om det i realiteten er økt kjøpekraft. Det er jo ikke økt kjøpekraft. Vi ønsket å opprettholde den kjøpekraften som var planlagt i norsk innenriksøkonomi, for vi kan gjøre det. Det skulle vært interessant om finansministeren kunne si hvorfor det er slik – som Per Erik Monsen også spurte om – at man et par ganger, når oljeprisen har gått ned, bl.a. har vist til det når man har økt bensinavgiften. Da har man vist til at man ikke skulle ha en oppslipping i finansøkonomien, og at nå er kjøpekraften blitt bedre enn beregnet, så da må man foreta inndragelse av kjøpekraft av hensyn til det som lå i budsjettet. Og så øker man avgiften. Men når det er omvendt, senker man den ikke. Jeg kan selvsagt se at hvis det var en situasjon med veldig, veldig, veldig lave oljepriser, og vi har sagt at i vårt fleksible system vil vi ha en relativt stabil pris mellom kr 6,50 og 7 kr, vil kanskje noen si at da blir det så høy pris i Norge kontra andre land. Det har ikke vi noen tro på, og utviklingen rundt omkring har vist at en stabil bensinpris på kr 6,50–7 kr, som vi vil ha, hadde det vært bare fordeler med. Det hadde ikke medført noen negative ting for det norske samfunn. Det hadde vært stabilt, det hadde vært forutsigbart. Konkurransen hadde sørget for at ingen ville kunne stikke av gårde med noen ekstraordinære kaker, hvis noen skulle komme på den tanken. Det er altså åpenbart bare fordeler. Jeg vil gjerne spørre finansministeren: Hvorfor er det slik at det norske folk i egenskap av bilister og kjøpere av varer, hvor transportkostnader er en integrert del av kostnadene, ikke skal ha noen fordel av at når oljeprisen går opp, triller milliardene inn i statskassen? Hvorfor skal de bare straffes i form av at de selv må betale mer for bensin og diesel? Jeg føler mer og mer når vi diskuterer akkurat dette temaet, og for så vidt andre ting som har med budsjettet å gjøre, og dette med at vi får store ekstraordinære inntekter som medfører innstramming i norsk økonomi, at det må være en slags elite i Kongens Råd som har vært utsatt for noen skreddere som har greid å innbille dem, og prøver å innbille det norske folk, at hvis vi reduserer avgifter og derved prisene og kostnadene i Norge, vil det i annen omgang på en eller annen merkverdig måte medføre kostnadspress og inflasjonspress. Dette er akkurat som «Keiserens nye klær». Så mange har lært denne setningen som Schjøtt-Pedersen også har lært, at hvis vi reduserer avgiftene slik at prisene synker automatisk med én gang, vil det i andre, tredje rekke innebære det motsatte. Og for øyeblikket behandler Regjeringen en reduksjon i bensin-, diesel- og elavgiften tilsvarende – la oss si – et par milliarder kroner, som bare vil ha en positiv virkning på kjøpekraften, på samme måte som om man faktisk hadde økt overføringen til landbruket med det tilsvarende beløp. En økning av en utgift og en reduksjon av en avgift skulle ha såkalt den samme virkningen på økonomien. Det skulle vært meget interessant om finansministeren kunne si hvorfor Det norske storting og Regjeringen ikke kan redusere bensinavgiften, slik at vi får en stabil, forutsigbar bensinpris på 6,50–7 kr, som det norske folk og det norske samfunn bare ville hatt fordeler av.