Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-12-13:
De senere år har skiftende regjeringer satt behovet for omstillinger og endringer innenfor offentlig sektor i fokus. Alle er vel enige om at den offentlige sektor er viktig for den enkeltes velferd og utvikling, men også for utviklingen av både arbeidsliv og næringsliv. Med stadig nye utfordringer og behov er det viktig at offentlig sektor utvikles i takt med resten av samfunnet. Det er derfor viktig at man til enhver tid har et kritisk søkelys på offentlige virksomheter, slik at disse tjener befolkningens behov for bedre og mer individuelle løsninger. Dette mener jeg må være en politisk oppgave for alle partiene. Arbeiderpartiet tar avstand fra Regjeringens framstilling av konkurransens fortreffelighet ved utførelse av offentlig tjenesteproduksjon. Virkeligheten er den at disse tjenestene oftest er lite egnet for konkurranse, og derfor er det så viktig at disse tjenestene utføres av det offentlige. Det kan da ikke være noe mål å sikre at konkurransehensyn vektlegges på alle politikkområder. Hvor blir det av fellesskapsløsningene, som dette sterke landet har vært tuftet på? Jeg vil tro at våre fellesskapsløsninger er en av grunnene til at vi er et av verdens beste land å bo i. For Arbeiderpartiet er det utenkelig med en politikk der effektivitet og økonomiske verdier overtar styringen i samfunnet, og der innbyggerne bare betraktes som forbrukere. Vi vil alltid komme til å jobbe mot en markedsstyrt og kommersiell utvikling av offentlige tjenester. Da må det være muligheter til å se på andre virkemidler for å kunne yte bedre tjenester. Arbeiderpartiet er også opptatt av de menneskene som skal utføre disse tjenestene, og vi er opptatt av hvordan vi kan gjøre de ansatte og virksomhetene i stand til å møte nye utfordringer på en måte som ikke skaper utrygghet og mistillit mellom virksomhet og ansatte. Det må finnes rom for dialog mellom ansatte og virksomheten om hensiktsmessige løsninger, slik at omstillinger og strukturendringer kan skje uten at ansatte nødvendigvis må forlate arbeidsplassen med bare en sluttpakke i lomma. Vi er ikke enig med regjeringspartiene og Fremskrittspartiet i at sluttpakker i stedet for ventelønn skal være hovedregel. Vi vil opprettholde dagens ventelønnsordning med en avgrenset ventelønnsperiode. Selv har jeg jobbet i Posten i ca. 35 år. Jeg har vært gjennom alle omorganiseringene innenfor denne bedriften. Jeg vil ikke si at dette har skapt tillit ute blant folk til Posten som tjenesteyter, og jeg vil heller ikke si at dette har vært smertefritt for de ansatte. Mange av mine kolleger, spesielt på min alder, går nå på ventelønn. Hadde det ikke vært for den tryggheten ventelønnsordningen gir, hadde flere familier fått store problemer, mener disse. Før sommeren kommer, er vi nok oppe i en arbeidsledighet på rundt 100 000 her i landet. Tror da statsråden det er så enkelt for mine kolleger og alle andre snarest å skaffe seg ny jobb, når man bare har en ensidig utdannelse eller kanskje liten og ingen utdannelse? En sluttpakke tar slutt, og hvilke rettigheter legges inn i denne pakken? Kanskje sitter man tomhendt igjen, uten oppsigelsesvern og uten ordentlige pensjonsordninger. Jeg advarer mot å bruke sluttpakker som pressmiddel til raske omstillinger for å bli kvitt uønskede medarbeidere. Arbeiderpartiet avviser ikke sluttpakker som virkemiddel i særlige tilfeller, men dette må avtales gjennom de ansattes organisasjoner. Jeg greier heller ikke å se at forslaget fra statsråd Victor D. Norman om å utvide overtidsordningen med 200 timer er til det beste for arbeidslivet i en tid med stor arbeidsledighet. Det vil bety at noen vil komme til å arbeide veldig mye etter ønske fra arbeidsgiver, mens andre ikke kommer inn på arbeidsmarkedet. Dette vil ramme like mye yngre velutdannede arbeidssøkere som det vil ramme eldre uten særlig utdannelse. I dag har vi en avtalefestet pensjonsordning som gjelder for mange arbeidstakere fra fylte 62 år, for dem som måtte ønske å benytte seg av denne ordningen. Denne pensjonsordningen er med på å gi en verdig avslutning på et langt arbeidsliv. Mange av disse begynte å arbeide allerede i tenårene og har gått i tungt arbeid, gjerne med en skiftordning som også omfatter nattarbeid, men det er også de som føler at den teknologiske utviklingen går så fort at de har problemer med å følge med, og dermed føler at de ikke mestrer jobben i forhold til yngre kolleger. Vi i Arbeiderpartiet mener at ordningen med AFP skal gi folk muligheter til å slutte i jobben på en verdig måte, men samtidig må det gis muligheter til fortsatt å være aktiv på ulike hold, hvor også en del av aktivitetene er lønnet uten at dette gir fratrekk i pensjonsutbetalingen. I starten av ordningen med AFP kunne man tjene 1 G uten fratrekk i pensjonen. Bondevik I-regjeringen satte denne summen ned til 4 000 kr. I dag har vi en grense på 15 000 kr, noe som Arbeiderpartiet fikk gjennom i budsjettarbeidet i fjor, men Arbeiderpartiet mener det må være tillatt å tjene minst 1 G, som i dag er ca. 54 000 kr. Dette vil være mer i tråd med hva andre pensjonister kan tjene uten avkorting av pensjonen. Det skal alltid lønne seg å arbeide. Men etter kanskje 45 år i arbeidslivet må det finnes noen fleksible løsninger som gjør at folk kan få avsluttet sitt yrkesaktive liv på en verdig måte. Så skal jeg over til noe helt annet, nemlig Statsbygg. I budsjettarbeidet i fjor gikk regjeringspartiene og Arbeiderpartiet sammen om en merknad der de sier at Regjeringen gis fullmakt til å avhende statlige eiendommer til lavere pris enn markedspris der særlige hensyn tilsier det. I tillegg til dette sier statsråden i budsjettet for 2003 at Regjeringen har lagt opp til å selge eiendommer under Statsbyggs forvaltning hvor det ikke er statlige brukere, eller hvor det forventes redusert framtidig drift. Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet mener da at Statsbygg, ut fra ovenstående, kan overdra Rødbygget i Trondheim til en stiftelse som velges i disse dager. Rødbygget skal i framtiden tjene som et nasjonalt døvemuseum. Dette håper jeg statsråden merker seg og kan følge opp. Statsbygg har fått store nedskjæringer i budsjettet for 2003. Dette får følger for mange høgskoler og universitet som har store byggebehov. Bare Høgskolen i Østfold kom gjennom nåløyet da forliket mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet var et faktum. Da gjenstår høgskolene i Stavanger og Nesna. Vi registrerer at samarbeidspartene heller ikke her holdt det de tidligere har lovet. I Bodø er byggingen i gang, og dersom byggeprosjektet, som er i to byggetrinn, ikke fullføres fortløpende, vil dette koste staten opptil 70 mill. kr i merutgifter. Kunne ikke denne regjeringen tenke seg å bruke disse pengene på en mye bedre måte? Til slutt vil jeg nevne det planlagte nordnorske Vitensenteret. Jeg håper statsråden vil sette seg godt inn i hva dette kan bety for Nord-Norge, og også for hele landet. Vi trenger i høyeste grad større rekruttering til realfagstudier i dette landet. Det har ikke minst denne regjeringen snakket varmt om. Da trenger dette senteret en plass å være, og da er Nordlysplanetariet godt egnet. Jeg håper statsråden vil se med godvilje på dette og overdra Nordlysplanetariet vederlagsfritt til Universitetet i Tromsø, slik at vi får realisert denne utdanningen.