Jan Petersen (Høyre), 2001-06-13:
Dette har vært en debatt velsignet fri for enkeltspørsmål. Det tror jeg er meget riktig, fordi en god del av de grepene som nå gjøres, er helt nødvendige for å rydde plass til mer kampkraft i Forsvaret. Vi trenger de pengene for å få et bedre forsvar. Jeg har riktignok fra tid til annen følt at jeg har sittet på kontormøte i departementets budsjettavdeling, slik som debatten hittil har gått. Men det er heller ikke noe rart, fordi debatten om forsvarsbevilgninger gjennom de siste årene ofte har vært debatten om feilberegninger og tall som har vist seg å bli andre. Og det er ikke noe rart at det er debatt om dette. Men det er en krevende behandling vi er gjennom, for det spørsmålet som jo stilles, er hvor mye penger er vi villig til å bruke på en forsikringspremie i en tid hvor den aktuelle fiende ikke måtte stå rundt døren. Da er det fristende å utsette og utsette og utsette, og det er jo historien om 1990-årene og en av de viktige grunnene til den ubalansen som Forsvaret har fått. Det er grunn til å understreke at Forsvaret er en forsikringspremie. Vi skal ta høyde for det uventede, og uansett hvor flinke skrivebordskrigerne er til å lage scenarier, så er altså historien om det forrige århundret historien om de uventede utviklinger, og derfor må Forsvaret være stort nok og forberedt nok på det uventede. Jeg tror det er svært viktig å understreke at dette er et forsvar som er basert i alliansen, hvor vi har en forpliktelse til å ta vare på vårt eget, men samtidig sette oss i stand til å virke for det felles beste. Det har før denne debatten vært forsøk på å lage motsetninger mellom satsing her hjemme og satsing ute. Det er en falsk motsetning. Vi må sette oss i stand til å operere og bidra ute, nettopp for i sin tur å få solidaritet fra våre allierte her hjemme om det skulle bli nødvendig. Det er helt riktig at det har vært svært ønskelig å få til et forlik om Forsvaret for å unngå den ubalansen vi har hatt gjennom mange år. Men hvilket som helst forlik er jo ikke ønskelig; Forsvaret må være godt nok. Og problemet med et forlik er jo at det alltid er den seneste båten i konvoien som bestemmer farten, og i dette tilfellet Arbeiderpartiet. Det forslaget Regjeringen fremla, var rett og slett for smått. Og når man sier at det var den realistiske rammen – ja, så er det et viljespørsmål hva som er realistisk. Vi andre har gjennom år vært villig til å bevilge høyere forsvarsbudsjetter enn Arbeiderpartiet, og hadde derfor større muligheter for å få et forsvar som er godt nok. Vi får flertall for strukturen. Jeg vil advare representanter mot å gå for langt i å påta seg eierskapet til den strukturen som er. Det er mange som har tenkt likt. Jeg går ut fra at representanten Rise, når han ser igjennom referatet fra sitt innlegg, vil forstå at han gikk vel langt – bidraget har vel stort sett vært å sette plast rundt det man hadde tenkt. Det er forskjellen. Realiteten er at mange av disse tankene om krigsstrukturen har vært tenkt parallelt i flere grupper, og det er jo nettopp styrken i saken at man kan tenke likt. At det har vært nødvendig å kjempe igjennom f.eks. MTB-ene, har vært tøft når ingen andre er med, men det er en annen side av saken. Det Forsvaret som vi nå i dag vedtar, har en prislapp. Der tror jeg vi får legge departementets beregninger til grunn, og den prislappen er altså 118 milliarder kr, og i overensstemmelse med det fremmer Høyre i dag forslag. Det forslaget er det beste grunnlaget for et forlik som gjør at det er sammenheng mellom penger og struktur. Alle andre lavere forslag vil gi problemer i større eller mindre grad, avhengig av hvor detaljert man kan greie å styre det. Men jeg synes ikke at dette er tidspunktet for ved regneoperasjoner å forsøke å få det samme for en lavere pris. Det tror jeg kan gi oss ubehagelige overraskelser. Så er selvfølgelig spørsmålet: Skal vi da være med på å stemme for forslag som ikke er våre egne? Det vil vår gruppe overveie under den uttrykkelige forutsetning at det da i så fall er gulv vi etablerer, og at det er muligheter for å kjempe for å gå over senere. Det er en forutsetning for det hele. Det må forslagsstillere senere kunne presisere, at vi stemmer i så fall for under den forutsetning at vi er med på å etablere gulv. Så en veldig kort bemerkning om Jåttå og Reitan. Jeg har lyst til å si at jeg tror det er meget gode argumenter for begge løsninger. Det betyr at begge løsninger er forsvarlige. Problemet oppstår i det øyeblikk man gjør som representanten Restad og sier at man sender signaler ved sitt valg. Det er et meget uklokt standpunkt. Det kan misforstås i andre land, og det er det intet grunnlag for.