Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2003-06-13:
Vi behandler her to saker under ett. Den ene er stortingsmeldingen om Norges deltakelse i FNs 57. ordinære generalforsamling, og den andre er meldingen om Norges deltakelse i FNs sikkerhetsråd i perioden 2001–2002. Den ene meldingen er en gjennomgang av Generalforsamlingen og de viktigste temaene som stod på dagsordenen der. Komiteens innstilling er enstemmig, og jeg finner derfor ikke noen grunn til å gå detaljert inn på de enkelte temaene. Komiteen fastslår innledningsvis at større globale utfordringer gjør at globale styringsredskap må styrkes. Et sterkt multilateralt samarbeid i regi av FN, men også andre internasjonale institusjoner, er helt nødvendig for å håndtere de utfordringene vi står overfor i dagens globaliserte verden. Det viktigste vi kan gjøre internasjonalt nå, er å arbeide med tiltak som kan styrke FN. Dersom FN på en mer effektiv måte skal sikre både fred og utvikling, må FN få bedre muligheter for sitt arbeid. Generalsekretærens forslag til nye reformtiltak var også en av de store sakene på Generalforsamlingen. Hovedmålet med reformpakken er å sette FN bedre i stand til å følge opp Tusenårstiltakene. Det er viktig å opprettholde politisk trykk på reformarbeidet i FN. Det gjelder også Sikkerhetsrådet, som en før eller siden må ta stilling til en reform av. Det bringer meg over til den andre stortingsmeldingen vi har til behandling, som omhandler Norges medlemskap i FNs sikkerhetsråd. To regjeringer deltok i arbeidet for å få Norge innvalgt i Sikkerhetsrådet for toårsperioden 2001–2002, og lyktes med det. Medlemskap i FNs sikkerhetsråd er en ansvarsfull oppgave. Flertallet i komiteen peker på at Norge håndterte dette ansvaret på en god måte. Nå når medlemskapsperioden er over, er det viktig at Norge evner aktivt å videreføre de erfaringene og den kunnskapen medlemskapet har gitt oss, videre i vårt utenrikspolitiske engasjement. En av de tre prioriterte målsettingene for Norges medlemskap i rådet var særskilt vekt på spørsmål som gjelder fred og sikkerhet i Afrika. Konflikter i Afrika har utgjort to tredjedeler av sakene på dagsordenen i Sikkerhetsrådet i den perioden Norge var medlem. Og vi må ikke glemme Afrika! Vi husker alle det folkemordet som fant sted i Rwanda i 1994, mens maktesløse FN-soldater stod og så på. Vi fire fra utenrikskomiteen som var i Rwanda for godt og vel et år siden, fikk en nærhet til folkemordet og sterke opplevelser i møte med mennesker som hadde opplevd det. Det er inntrykk som vi aldri vil glemme. Vi opplevde mistillit til FN, fordi FN ikke stoppet det grusomme folkemordet. Men vi opplevde også tillit til FNs forsoningsarbeid og arbeid for å bedre livssituasjonen for ofrene og ofrenes etterlatte, i regi av UNDP. Det vi ønsker, er et FN som tar ansvar, og så tidlig at slike overgrep kan forhindres. Det som skjedde i Rwanda, må ikke skje igjen. FN har nå appellert til medlemslandene om bidrag til styrker til den borgerkrigsherjede demokratiske republikken Kongo. Arbeiderpartiet mener sterkt at vi må gjøre alt som er mulig for å finne fram til personell som kan bidra til denne operasjonen, for hvis ikke vil Norges troverdighet som sterk støttespiller for FN kunne bli svekket. En avgjørelse om å sende styrker inn i et så farlig konfliktområde krever at man analyserer situasjonen nøye på forhånd. Arbeiderpartiet mener Regjeringen bør foreta en slik analyse og vurdere hva vi har av personell, hva det er behov for, og hva vi kan bidra med. Dette bør det være enighet om i Stortinget, i og med at det er en enstemmig komite som viser til at deltakelse i internasjonale fredsoperasjoner har lange tradisjoner som en viktig del av norsk utenrikspolitikk. Komiteen understreker betydningen av fortsatt norsk deltakelse i fredsoperasjoner i regi av FN eller operasjoner under FN-mandat. Dette er et sterkt signal fra Stortinget til Regjeringen. Komiteen mener det er viktig at Norge framstår som en stabil og troverdig bidragsyter til slike operasjoner. Komiteen er av den oppfatning at det er viktig med en bred deltakelse i fredsbevarende operasjoner, og at det også omfatter deltakelse utover Norges nærområder. Mulige bidrag må vurderes ut fra både militære og politiske hensyn. Det kan med andre ord ikke være rene militærstrategiske hensyn alene som legges til grunn når Norge skal vurdere styrkebidrag. Både i budsjettinnstillingen fra forsvarskomiteen og i budsjettinnstillingen fra utenrikskomiteen til 2003-budsjettet ble betydningen av norske bidrag til fredsbevarende operasjoner i Afrika understreket. I dag har vi hørt at FNs generalsekretær, Kofi Annan, har tatt til orde for en fredsbevarende styrke i Midtøsten. Han tror ikke at palestinerne og israelerne klarer å nå fram på egen hånd. Derfor kan en fredsstyrke hjelpe til å roe ned situasjonen og gjøre det mulig å fortsette forhandlingene. Vi har fra Arbeiderpartiets side i lang tid tatt til orde for nødvendigheten av en internasjonal tilstedeværelse i Midtøsten, og vi ønsker derfor velkommen et slikt initiativ fra FN. Dersom en slik styrke kommer på plass, regner vi med at Regjeringen vurderer seriøst hvorvidt Norge kan delta i en slik styrke. Norsk deltakelse i slike FN-operasjoner er viktig først og fremst av hensyn til den enkelte konflikt og de menneskene som blir berørt, men det er også viktig fordi det styrker Norges troverdighet i FN, så vel som norsk anseelse og tillit i fattige land generelt. Når det er sagt, vil jeg si at det er viktig at det ikke skapes et motsetningsforhold mellom operasjoner i FN-regi og operasjoner under FN-mandat. KFOR/SFOR er eksempler på styrker som bidrar til å oppfylle FN-vedtak. I kjølvannet av den dragkampen vi var vitne til i Sikkerhetsrådet i forbindelse med Irak-konflikten, har det vært mange utsagn om at FNs stilling nå er svekket, eller at FN har blitt et redskap som brukes kun når det tjener de store lands interesser. Etter min mening er det ikke mulig å si noe sikkert om FN er svekket eller ikke. Det er det for tidlig å si noe om. Det vi kan fastslå med sikkerhet, er at dagens situasjon internasjonalt, med terrortrusler, fattigdom, hiv/aids, SARS og en rekke regionale konflikter, viser at vi kanskje mer enn noen gang er avhengige av et sterkt multilateralt samarbeid. Vi er avhengige av et sterkt og velfungerende FN. Men FN er ikke mer enn det medlemslandene gjør det til. Det er derfor ytterst viktig at det vises politisk vilje i forhold til å styrke organisasjonen og gjøre den bedre i stand til å sikre både fred og utvikling.