Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2007-11-20:
Vi har en statsråd som er flink til å prate, ikke minst om handlingsplaner. Sannheten er imidlertid at enhver fornyingsstrategi i offentlig sektor også må ses i sammenheng med behovet for arbeidskraft i privat sektor. Det er det som kalles samfunnsøkonomi. Så istedenfor å betrakte dagens mangel på arbeidskraft som et problem, burde Regjeringen se muligheten som ligger i denne historisk sett unike tilstanden i norsk arbeidsliv. Behovet for arbeidskraft i privat sektor burde være en kjærkommen mulighet til å foreta store strukturendringer i offentlig forvaltning. På samme måte som venstresiden oppfattet vekst i offentlig sektor som et middel for å bøte på arbeidsledighet på 1960-, 1970- og 1980-tallet, burde Regjeringen i dag benytte mangelen på arbeidskraft i privat sektor til å rasjonalisere og avbyråkratisere offentlig sektor. Dessverre opplever vi at det motsatte er tilfellet: Vi får stadig flere ansatte i offentlig administrasjon. Da snakker vi ikke om hjelpepleiere, som statsråden tidligere har argumentert med. Vi snakker om flere ansatte i offentlig administrasjon for å administrere 4,5 mill. mennesker. Konsekvensen er at stadig flere sysselsatt i privat sektor må finansiere stadig flere sysselsatt i det offentlige. Dette er en utvikling som vi politikere har et kollektivt ansvar for å snu, men det velger Regjeringen å overlate til fremtidige regjeringer. For det kommer til å skje. Det blir nødt til å skje. Privat sektor, imidlertid, har de siste årene benyttet arbeidskraftmangelen til å foreta en storstilt slanking og rasjonalisering av egne virksomheter. Bedriftene har foretatt store investeringer i ny teknologi, i automatisering, noe som har redusert behovet for flere ansatte. Det skyldes rett og slett at privat sektor har en bunnlinje å forholde seg til. De skal tjene penger, mens offentlig administrasjon skal bruke opp et budsjett. Det er en motsatt logikk. Konsekvensene av disse prosessene har vært at private virksomheter har opplevd stadig bedre fortjenestemarginer, høyere avkastning og bedre lønninger, ja, nettopp lønninger, som noen var innom i sted. Når offentlig sektor ikke har hatt de samme incentivene til å foreta tilsvarende endringer, har det ført til at de har fått stadig nye arbeidsoppgaver. Dette er arbeidsoppgaver som isolert sett virker fornuftige for hvert nytt tiltak i offentlig sektor – jeg har selv jobbet der i mange, mange år. De er fornuftige, men sett i den store samfunnsøkonomiske sammenheng er det totalt sett ufornuftig å gjøre så mye på offentlig side. Vi må være villig til å si at det er noe det offentlige faktisk ikke skal foreta seg. Det er noe vi ikke skal gjøre. Det er en tjeneste vi ikke skal gi. Det er noe vi ikke trenger å gjøre. Det må vi tørre si. Offentlig sektor vil måtte gå gjennom store endringer i årene som kommer, og det vil måtte skje sammenslåing av virksomheter, avvikling av tjenester, som jeg har vært innom, og mer konsekvent bruk av private tjenesteytere. Fremskrittspartiet har alltid lagt frem alternative statsbudsjett med kutt i offentlig forvaltning. Dette kuttet kombinerer vi da med økte investeringsbudsjetter for å fremme økonomisk vekst. Det er det som er logikken i vårt budsjett. Det Statistisk sentralbyrå sa om vårt alternative budsjett for inneværende år, var at det ville føre til mindre press på renten og lavere inflasjon, 0,4 pst. lavere inflasjon. Da sier også Statistisk sentralbyrå at kutt i offentlig forvaltning gir dobbel gevinst, for ikke bare slipper vi å betale en lønnet i offentlig forvaltning, men vi får også frigjort arbeidskraft til privat virksomhet, som vil skape inntekter til staten på sikt. Det er en dobbel gevinst ved å få én ut av offentlig forvaltning og over i privat virksomhet. Da må ikke statsråden komme her og snakke om hjemmehjelpere. Vi snakker om offentlig administrasjon – offentlig administrasjon. Det er faktisk ingen politisk bragd å bruke stadig flere skattekroner på å gjøre stadig flere avhengige av offentlige overføringer og velferdsordninger. Det er ingen politisk bragd. Det kan hvem som helst klare, og det er ingen ting å skryte av. Det står langt mer respekt av politikere som tør ta de grepene som er nødvendig for å sikre at privat sektor kan skape de verdiene vi alle, også statsråden og alle vi som jobber i offentlig sektor, er avhengige av.