trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2008-12-04:
Dette er en sak der det er vanskelig å forstå om den som har ordet, gir uttrykk for partiets synspunkt eller om det er – jeg holdt på å si – et frittgående individ det er snakk om. Jeg tror vi må holde oss til innstillingen for å se hva som er partienes posisjon. Det er altså slik at alle unntatt Fremskrittspartiet stiller seg bak rovdyrforliket. Flertallet – med unntak av Høyre, som ønsker en gjennomgang – sier også at en må ta håndteringen av konfliktene etter hvert som de dukker opp, og forsøke å forbedre det grunnlaget som politikken på dette området bygger på. Det som fikk meg til å ta ordet, var Gunnar Gundersens innlegg. Han sa nemlig at en politikk som utformes av et flertall som ikke lytter, er en forfeilet politikk, en politikk som er laget av folk som bor langt vekk fra problemet. Dette er en ramsalt kritikk av tidligere miljøvernminister Børge Brende. Det var han og tidligere landbruksminister Lars Sponheim som var arkitektene bak rovdyrforliket, et forlik som fikk bred tilslutning i Stortinget. Jeg forstår at en tar utgangspunkt i konflikter og drøfter hvordan de skal løses, men det er noe helt annet når en tar et generaloppgjør med politikken dette forliket bygger på. Jeg legger til grunn at Høyre ikke gjør det, men jeg registrerer at Gunnar Gundersen gjør det. Venstre står bak rovdyrforliket. Vi er åpne for justeringer for å forbedre det. Vi erkjenner at her er det konflikter, vi ønsker å bygge på begge de pilarene som rovdyrforliket bygger på. Men jeg synes faktisk at det i denne saken mangler noen som står opp og understreker de forpliktelsene vi har til å ivareta rovdyrbestanden og legge grunnlaget for bærekraftige bestander. Det burde være en viktig politisk målsetting for alle – det er det iallfall for miljøpartiet Venstre. Men samtidig skal vi legge grunnlaget for sameksistens, ha respekt for dem som står i disse konfliktene, og møte dem med raushet og forståelse. Det var det jeg ønsket å si fra denne talerstol.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-04:
Nei, jeg vil ikke avkrefte at det er en mulighet som vi vil vurdere. Den må inngå i dialogen med bransjen, og vi har ingen konkret plan om å gjøre det. I en dialog med bransjen vil det være veldig dumt å starte dialogen med å binde seg på hender og føtter når det gjelder hvilke tiltak som kan være aktuelle. Først og fremst ønsker vi en dialog med bransjen om de positive tiltakene, hvordan man bedre kan legge til rette for alternativer, hvordan alternativene til plastposene kan bli billigere, bedre utstilt, hyggeligere å bruke og mer framtredende i sortimentet. Så vil en avgift være noe som må vurderes i den sammenhengen.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-04:
Først er jeg veldig glad for at vi er enige om at vi trenger både engasjerte statsråder og ikke minst engasjerte stortingsrepresentanter. Sammen kan vi drive denne debatten framover. Jeg tror vi har et betydelig problem i folks holdning til klimaendringer. Det er fordi de store utslippsreduksjonene kommer i spørsmål som det alminnelige mennesket ikke har direkte innflytelse på. Man har først og fremst innflytelse på det ved å velge Kristelig Folkeparti og SV framfor Fremskrittspartiet. Slik sett kan man bidra. Det er reduksjoner på Melkøya, det er reduksjoner på Mongstad, det er reduksjoner på store industrianlegg, og det er de globale reduksjonene. Det er mer begrenset hva man kan gjøre i det enkelte menneskets liv. Jeg vil egentlig bare innby til en debatt mellom regjering og storting og i Stortinget om å se på hvilke tiltak som det er mulig å gjøre, som kombinerer det moralske, etiske ønsket det enkelte mennesket har om å få lov til å være med og gjøre noe som betyr noe, med at det man gjør, selvfølgelig må være riktig for klimaet og ha en reell betydning.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-04:
Den alminnelige retorikken mellom regjering og opposisjon kan vi la ligge til en annen gang og konsentrere oss om de siste spørsmålene. Ja, vi vil utrede hvilke alternativer som er mulig, og gå i en dialog med bransjen om dem. Og ja, jeg tror bransjen også er reelt interessert i dette. Det er fordi jeg mener at de store bedriftene, Rema, Rimi, Coop, alle sammen, også er interessert i det. For det første er de også mennesker med et genuint ønske om å bidra positivt til miljøet, men de er også interessert i det mer positive imaget som en grønnere bransje kan gi. Jeg leste nettopp en oversikt fra Steen & Strøms direktør, som gjennomgikk alle de tiltakene som Steen & Strøm vil gjennomføre for å bli en bedre miljøbedrift. Hvis man gjør alt man sier der, er det et meget positivt eksempel på deler av næringslivet som virkelig selv ønsker å være med oss politikere i en stor miljødugnad.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-04:
La meg først si at hvis noen fra regjeringspartiene har sagt dette, er det veldig godt sagt, og det er helt riktig. Men akkurat hvor den grensen går, er ikke jeg i stand til å si. Det tror jeg vi må få inn noen fysikere eller andre som kan svare på. Det er også energikostnader knyttet til å lage et handlenett, og de er helt sikkert større enn for å lage en enkel plastpose. Men om fordelen med et handlenett av annet materiale kommer etter to eller tre gangers bruk, eller om den kommer etter ti eller 15 gangers bruk, er ikke jeg i stand til å si. Men jeg skal gjerne få noen eksperter til å komme med svar på det spørsmålet.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-04:
La meg bare bekrefte det. Vi skal selvfølgelig gjerne komme tilbake til Stortinget i en egnet form med orientering om hva som kommer ut av samtalen med bransjen.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-04:
Jeg kan ikke over bordet gi noe helt klart svar på det veldig konkrete spørsmålet om Driva, men jeg skal love å melde tilbake til representanten Lien nøyaktig når, hvordan og hva vi kan gjøre. For øvrig vil jeg gratulere representanten fordi hans engasjement for rotenon har vært en gjenganger i Stortinget over lang tid. Det er for meg et rent faglig spørsmål. Jeg har overhodet ingen forutsetninger for å vurdere om rotenon eller aluminium er det mest effektive, men det vi hører fra våre fagfolk, er at flere og flere samler seg om det synet som representanten Lien har gått i spissen for, at rotenon er det mest effektive, og at vi bør bruke det mer i overskuelig framtid. Så får vi se om aluminium over tid kan gi bedre resultater. Men akkurat nå er det rotenon som står for døra, og der må vi gi representanten Lien rett i hans langvarige engasjement.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-04:
Jeg kan positivt bekrefte begge punkter. Det er klart at kunnskap alltid er avgjørende for å kunne fatte riktige beslutninger. Jo mer kunnskap vi har om den faktiske tilstanden til laksestammene i alle elver og hvor mange de er, og hva den helsemessige tilstand er, jo bedre skodd er vi til å ta de riktige beslutningene framover. Så vil vi sjølsagt gjøre hva vi kan for å innhente mest mulig kunnskap om det. Jeg har merket meg at et bredt flertall i Stortinget står bak merknaden om betydningen av kraftkonsesjoner og hvordan man håndterer laksestammen i den forbindelse. Regjeringen er alltid Stortingets ydmyke tjener, og vil selvfølgelig følge opp dette. Jeg mener det er en veldig viktig og positiv påpekning, som vi selvfølgelig skal følge opp.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-04:
Jeg er ikke kjent med hva Heidi Sørensen henviste til, men jeg kjenner ingen mennesker som er enten for all vannkraft eller mot all vannkraft – i så fall må det være at Fremskrittspartiet er for å bygge ut hver eneste elv. Alle vi andre har et nyansert syn på at Norge har bygd ut mye vannkraft. Mye av det har vært bra og riktig og har bidratt til Norges økonomiske framgang. Jeg mener i tillegg at store deler av resten av verden trenger mer vannkraft. Det er en skandale at det knapt har vært bygd et eneste vannkraftverk i Afrika de siste ti årene. Det er enorme vannkraftpotensialer i noen av de fattigste landene, men vi ønsker å begrense nye, store utbygginger i Norge – her har vi en samlet plan. Tiden for det er etter min oppfatning over, vi trenger ikke nye store vannkraftutbygginger. Jeg går ut fra at det er det som Heidi Sørensen har tatt stilling til. Så kan man tenke på småkraft og alminnelige tilpasninger av de kraftverkene som er, og selvsagt er det som med alt annet i menneskelivet, fordeler og ulemper, og det kan helt klart i enkelte tilfeller være fordeler for laksehåndteringen knyttet til vannkraftutbygging – det er ikke noe vanskelig å si seg enig i det.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-04:
Kulturminner er jo ikke det eneste gode formålet i det norske samfunnet. Det er et vell av gode, positive formål som vi alle i denne sal normalt vil dele, men som vi ikke har gitt f.eks. momsfritak for. Det er fordi et momssystem med en uendelighet av unntak, kompensasjonsordninger osv. til sjuende og sist vil bli veldig uhåndterlig. Vi ville også endt opp med en betydelig kritikk fra Fremskrittspartiet for urettferdigheter, urimeligheter osv. Derfor har alle regjeringer i Norge til nå – ikke minst alle finansministre, uansett hvilket parti de har kommet fra – vært nokså faste på at vi skal beholde momssystemet som et hovedsystem og ikke sette i gang med alle mulige unntaksordninger. Så er det andre elementer i de forslagene som kommer, som vi gjerne kan se på og komme tilbake til.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-04:
Jeg kan i grunnen bare gjenta det jeg sa i stad. Dette er det suverent beste budsjett som noen regjering noen gang i hele norgeshistorien har lagt fram for Kulturminnevernet. Det tror jeg er allment anerkjent av de fleste. Det er som alt annet ikke perfekt. Det kan helt sikkert bli bedre. Mitt syn er at vi må trappe opp dette i årene som kommer, men det er det beste budsjett som noensinne er lagt fram. Det burde vi glede oss over. Det er ikke et budsjett bare for det offentlige. Riksantikvaren og de offentlige vernemyndighetene driver ikke bare med offentlig eide kulturminner. De driver også med de private kulturminnene. Vi har altså det beste budsjettet noensinne, og vi burde samle oss i glede over det.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-04:
Jeg vil aldri avvise noen muligheter – det er det dummeste man gjør – så la oss absolutt se på hva som kan være mulig å gjøre framover. Men hovedgrepet vi tror på, er direkte støtte til det man ønsker å oppnå, for det viser seg nesten alltid å koste veldig mye mindre. Man får mye mer kulturminnevern ut av pengene hvis man gir direkte støtte enn hvis man lager relativt brede stimuleringsordninger som ikke har den samme effekten. Det er opposisjonens rolle å være i opposisjon, det skulle bare mangle, men å kritisere et budsjett som er så vesentlig mye bedre enn det Bondevik-regjeringen la fram på dette området, er ikke spesielt gledelig slik jeg ser det.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-04:
Vi må skille mellom to temaer her. Det ene er hvorvidt dette budsjettet er et bra budsjett eller ikke, og det kan det ikke være noen tvil om sammenlignet med tidligere års budsjett. Så har vi en ideologisk forskjell mellom deler av opposisjonen og Regjeringen, nemlig om hva som er den beste og mest treffsikre måten å bruke pengene på. Generelt – det gjelder ikke bare på dette området – tror Regjeringen at det er mest treffsikkert å gi direkte bevilgning til det man ønsker å fremme, f.eks. kulturminner, framfor litt løse stimuleringsordninger gjennom skattesystemet. Det har elementer av en ideologisk forskjell, og det er det heilt fair og rimelig å diskutere i Stortinget. Jeg vil aldri se bort fra at det offentlige møter enkeltmennesker på en byråkratisk og firkantet måte. Det er ikke etablert noe statlig system som er fritt for det, så det kan helt sikkert også skje på dette området, uten at jeg kan gå inn i enkeltsaker. Men hvis man i enkeltsaker er for firkantet, er min tilnærming: Finn praktiske løsninger som løser opp i det.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-04:
Siden det er et av de temaene som nå har vært ute til høring, og som vi skal vurdere høringsinstansenes syn på, er det ikke riktig av meg å trekke noen konklusjon nå – det får vi komme tilbake til. Men siden jeg har anledning overfor representanten Lien, vil jeg veldig sterkt ta avstand fra det synspunktet som ble fremmet her, som skulle gå ut på at de jaktlagene som bruker lang tid på å finne ulv i norsk natur, skulle være dårligere skyttere, eller så å si være uorganiserte. Det ble antydet at man er en god skytter hvis man får tak i dem i løpet av en dag eller to. Hvis man bruker mer enn en uke, er det tegn på at man er dårlig. Dette dreier seg ofte om de beste jaktlag Norge har, og det er en svært vanskelig oppgave. Hensikten med denne regelen er jo nettopp å legge til rette for det langsomme, møysommelige arbeidet det er å finne et rovdyr. Derfor har man lagt opp til at det er arbeid utover sju dager som belønnes.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-04:
Det poenget, nemlig å se enkeltmennesket i enhver sak, mener jeg er noe av det viktigste vi politikere gjør i alle spørsmål, uansett hva vi holder på med – ikke bare se store vyer og prinsipper, men se hvordan det virker for det enkelte mennesket. Nettopp derfor har denne regjeringen lagt opp til en vesentlig opptrapping – igjen, ikke minst takket være Senterpartiets innsats på dette området – av de konfliktdempende tiltakene for å hindre at folk skal være unødig redde. Man kan si at redselen i mange tilfeller ikke er velbegrunnet – det er mye større fare for å bli overkjørt i Engerdal eller i Lierne enn for å bli angrepet av et rovdyr der. Men hva folk føler, kan ikke vi sette oss til doms over, og en god del mennesker er redde. Det er selvfølgelig – som ikke minst Erling Sande, og flere, har vært inne på – folk som ser virkningene av at rovdyr angriper sau. Det gjør sterkt inntrykk på mennesker, ikke minst på barn. Det er helt klart.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-04:
Basis for det opplegget var at man ønsket å legge dette til rette så nær opp til normal jakt som mulig, og jakt er som kjent ikke lønnet i Norge. Men hvis dette var noe som trakk ut, var spesielt langdrygt og særlig vanskelig og komplisert, ønsket man at det skulle være kompensasjon for den tapte arbeidsfortjenesten som de som påtar seg dette over lang tid, har. Man kan gjøre seg mange tanker med hensyn til fra hvilket tidspunkt avlønningen bør foretas. Det er en helt legitim debatt, men enhver antydning om at noen så å si skulle trekke dette ut i tid, skulle være dårlige skyttere, skulle være ukjent i naturen fordi det tar lang tid å finne noe så vanskelig som et rovdyr, er det iallfall all grunn til å ta avstand fra.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-04:
Jeg er tidligere her i debatten blitt beskyldt for å være for selvtilfreds på Regjeringens og Stortingets vegne, men det representanten Lien trekker fram, er jo nettopp et eksempel på at Stortingets rovdyrforlik virker. Man har altså nådd bestandsmålene for gaupe og jerv. Man er iallfall på god vei til å kunne nå det for ulv. Det er klart at det skaper også konflikter, fordi det betyr at det faktisk er flere rovdyr i norsk natur – og dermed blir det flere konflikter. Men når man når disse målene, legger man selvfølgelig til rette for mer liberalisering når det gjelder beslutningene om nedskyting. Og skulle man nå en situasjon hvor det blir store stammer i Norge, ville man kunne legge til rette for helt alminnelig jakt på dem. I mellomtiden er det aktuelt å liberalisere nødvergebestemmelsen i de tilfeller hvor bestandsmålene er nådd. Men igjen: Det at man når bestandsmålene, viser at den politikken som alle andre partier i dette hus – unntatt Fremskrittspartiet – har vært enige om, virker. Det burde glede oss, selv om det skaper en del konflikter.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-04:
Jeg vil definitivt sammen med mitt embetsverk se på den forskningen som er gjort, og de rapportene som er laget der. Samtidig vil jeg nå benytte anledningen til å be om at representanten Gundersen uttrykker en viss glede over Høyres politikk og vil støtte Høyres politikk. Høyre var, som det er sagt veldig tydelig, blant arkitektene for dette rovdyrforliket. Høyre har stått for det hele tiden i Stortinget. Høyre bekrefter det sågar i dag igjen, at man står bak dette. Da burde man hjelpe oss andre til å få dette til å virke, dempe konfliktene, ikke lete etter enhver ting som kan kritiseres ved dette forliket, i håp om en eller annen gevinst.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-04:
La meg først si at ingenting er fjernere fra mitt politiske ståsted enn ikke å ville involvere Stortinget, tvert imot: Jeg ønsker å komme til Stortinget – jeg holdt på å si – så ofte som mulig. Jeg er i alle fall vid åpen for enhver anledning til å komme til Stortinget for å diskutere dette og andre miljøpolitiske temaer. Jeg synes det er veldig viktig at miljøpolitiske spørsmål kommer høyt på Stortingets dagsorden, og vil selvsagt sørge for at det vil bli rapportert om avfallspolitikken i en serie dokumenter til Stortinget, budsjettproposisjoner og på annen måte, i tiden framover, slik at Stortinget får vid anledning til å diskutere det. Jeg deler også synet på det såkalte avfallshierarkiet som Tord Lien her gjør rede for, om hva som er de foretrukne håndteringsformene, og hva som så er nest best og tredje best og fjerde best. Jeg må be om å få komme tilbake til en mer spesifikk politikk for hvordan vi skal lykkes med å få maksimalt ut av gjenbruk, og så gjenvinning, og så brenning.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-04:
Først: Aner jeg en snev av ironi under spørsmålet om streng politikk på kriminalitetsområdet fra SVs side? La meg da bare få si at på det ene området der jeg har hatt ansvaret for å gjøre noe, er politikken blitt vesentlig mye strengere. Denne regjeringen tar et helt annet og strengere utgangspunkt i all korrupsjonsbekjempelse innenfor Utenriksdepartementet og internasjonale spørsmål. Når vi sier streng, mener vi streng, inkludert strenge straffer – bare så det ikke er noen tvil om det. Så til spørsmålet. Det er et veldig relevant spørsmål at vi ikke nå legger oss på en praksis der de som er seinest ute, gjør minst mulig og strekker seg kortest, får de beste betingelsene. Derfor er det helt avgjørende at når det gis dispensasjoner, skal de gis i henhold til en streng plan som forteller nøyaktig hvordan man skal oppfylle målsettingen.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-04:
Først tror jeg det grunnleggende vi står overfor, er å få en frakobling av økonomisk framgang og vekst fra avfallsmengde. Det er jo tilsvarende problem vi har på en god del andre områder. Altså: Hvordan frakoble økonomisk framgang fra økt energibruk og økte klimautslipp? Alle ideer rundt det vil mottas med all mulig takk. Når det gjelder de litt lettvinte påstandene om at Regjeringen ikke gjør noe, må jeg si at jeg hører ikke heller her i Stortinget de strålende ideene om hvordan dette på en lett måte kan gjøres. Hvis jeg hadde hørt dem, ville jeg være den første til å sette dem ut i livet. Det kan jeg love. Jeg tror vi står overfor et stort problem som vi i fellesskap bør diskutere – hvordan man kan unngå en stadig økende avfallsmengde som følge av den økonomiske framgangen og veksten som vi i hvert fall ønsker for resten av menneskeheten, selv om kanskje vi har nådd en topp hvor behovet ikke er like stort hos oss som for alle andre.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2008-12-04:
Sist gang statsråden og jeg stod i et replikkordskifte, fikk jeg skryt for mitt miljøengasjement. Da er det jo artig at SV og Fremskrittspartiet nok en gang finner sammen i en viktig miljøsak – og denne gang attpåtil i et spørsmål om avgift. Flere representer fra regjeringspartiene har i dag sagt at dersom en bruker et handlenett tilstrekkelig antall ganger, er dette mer miljøvennlig enn plastposer. Da blir det interessante spørsmålet i denne sammenhengen til statsråden: Hvor mange ganger må man bruke et handlenett før det er mer miljøvennlig enn en plastpose?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2008-12-04:
Nei. Vi har ingen forslag.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2008-12-04:
Beklager, president. Vi har selvfølgelig forslag i sak nr. 8, og jeg vil ta opp forslaget vårt.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2008-12-04:
Vi er enige om at Regjeringen har beveget seg i riktig retning på en lang rekke felt når det gjelder Gyro-bekjempelsen. Vi kommer imidlertid tilbake til dette punktet med Driva. Alle vet, uavhengig av hvem som styrer dette landet, at sluttbehandlingen av Driva kommer til å bli det siste store Gyro-prosjektet. For hvert eneste år det utsettes, utsetter vi sluttføringen av Gyro-bekjempelsen i Norge – et miljøproblem som vi kan erklære slutten på en gang i forholdsvis nær framtid. Da er det synd, synes jeg, at det blir utsatt og utsatt og utsatt hele tiden. Er det slik at statsråden kan invitere til åpning – eller heller stenging – av Driva i løpet av 2009?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2008-12-04:
President, det kan hende at det kommer godt med. Statsråden la til grunn at Fremskrittspartiet vil bygge ut alle elver. Det stemmer ikke. Fremskrittspartiet mener derimot at ny teknologi og muligheter for å ta sterkere og større miljøhensyn enn tidligere gjør at det kan være fornuftig å se på noen elver på nytt. Så må jeg berømme komitéleder Kvassheim for det han sa om lakselus. Oppdrettsnæringen har kommet langt og jobber meget godt med rømningsspørsmålet, men har ikke kommet like langt når det gjelder lakselus, som fortsatt er en stor utfordring for villaksen. Der har næringen helt åpenbart et ansvar som jeg tror den er veldig bevisst på og jobber med, men også staten har et ansvar for å bidra. Vi kan bidra gjennom forskrifter som pålegger samordnet avlusing, vi kan bidra til å forske på bekjempelsesmidler, og vi kan ha et mål om å frambringe en laks som er immun mot lakselus. Jeg tok ordet en gang til for å svare på spørsmålet om hvorfor Fremskrittspartiet ikke støtter forslaget. I mitt første innlegg viste jeg til den enorme mengden med planer som vi faktisk har, og prøvde heller å peke på behovet for å få gjennomført de planene vi har, før vi bruker mer energi på å lage nye planer. For selv om vi skulle ønske at det ikke var sånn, så har Miljøverndepartementet og Direktoratet for naturforvaltning en begrenset mengde av både budsjettmidler og det man kan kalle hjernekraft. Da tror ikke Fremskrittspartiet at det som skal til for å redde villaksen, er å øke papirmengden i Miljøverndepartementet og Direktoratet for naturforvaltning, men at det er å sette mer inn på rotenon, kalking, rømning, lakselus osv. osv. Så håper jeg at statsråden, når han nå har spart noen millioner kroner og noen arbeidstimer på ikke å lage en helhetlig forvaltningsplan, klarer å finne midler nok til å få på plass en sperre i Driva i 2009.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2008-12-04:
Jeg skal prøve å trekke opp tre momenter. Men jeg minner om at det vi snakker om her, er ca. 2 500 bygninger, og det er til dels betydelig frivillig innsats som ligger til grunn for at de bygningene faktisk fortsatt er verneverdige. Det skal vi ikke glemme. Vi skal heller ikke glemme at en liten innsats fra staten genererer betydelig ekstra frivillig innsats, slik at én krone brukt til dette, gir mye, mye mer enn en krone tilbake. Én ting er at økt støtte til de private eierne av vedtaksfredede bygninger er viktig. Det er helt åpenbart. Det ser vi for så vidt også antydning til at flertallet mener. Men jeg mener at det kanskje er enda viktigere, og i hvert fall mindre byråkratisk, om man ser på ordninger som fritak av moms og andre skatter og avgifter, som bør gjøre at restaurering og vedlikehold av vedtaksfredede bygninger får en lavere merkostnad – for det er det vi snakker om her – vis-à-vis de øvrige bygningene. Og så er det jo sånn at det er mye snakk om vern gjennom bruk. I områder som er vernet av naturvernloven, føler jeg at vi etter hvert har kommet et stykke på vei. Det kommer vi selvfølgelig tilbake til i budsjettdebatten på mandag, men man har beveget seg i riktig retning. Men så er det, etter min oppfatning, ikke like enkelt å få dette til for bygninger som er vedtaksvernet, særlig ikke bygninger som er vedtaksvernet i de store norske byene. Jeg kan trekke fram særlig Bergen og Oslo, der mye kan tyde på at vern gjennom bruk ikke er den linjen som fylkesmannen har lagt seg på. Der tror jeg mange av dem som eier kulturminner, oppfatter at staten ikke er en medspiller, men en motspiller. For det er helt åpenbart at man ved vern gjennom bruk av disse bygningene, også kan skaffe inntekter gjennom kommersiell virksomhet fra disse bygningene, som også vil gjøre at man har mer penger til å vedlikeholde dem. Når vi nå har denne debatten, vil jeg gjerne oppfordre statsråden til å se på hvorvidt det er mulig å sende noen signaler om at vern gjennom bruk også er viktig i bygårder o.l. i de store byene i Norge, gårder som i enkelte tilfeller i praksis er fullstendig umulig å bruke til kommersiell virksomhet på grunn av meget strenge reguleringer fra statens side.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2008-12-04:
De virkemidlene som opposisjonen peker på i sitt forslag i dag, er virkemidler som vil kunne brukes på alle de 2 500 bygningene det er snakk om. De vil også kunne brukes uten at man er avhengig av at en eller annen byråkrat i en eller annen statlig etat omfavner det angjeldende prosjektet. Det kan gjøres med marginalt byråkrati. Så vidt jeg kan skjønne, har det vi foreslår, marginal, om overhodet noen, fiskal effekt. Da lurer jeg på om statsråden kan forklare meg – for det gjør ikke komiteens flertall i innstillingen – hvorfor Regjeringen nærmest på prinsipielt grunnlag avviser det opposisjonen i dag foreslår.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2008-12-04:
Det skal jeg, president. Jeg tar opp det forslaget som vi har sammen med Høyre.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2008-12-04:
Statsråden var bekymret over at mange av beslutningstakerne hadde lyttet for mye til naturvernerne i Oslo vest. Jeg kan med en gang avkrefte at jeg er en av dem. Statsråden er i slutten av sitt innlegg inne på noe jeg skal forsøke å spørre om. Jeg var i mitt innlegg inne på at hunder for mange jegere, turgåere og andre i Norge nærmest er for et familiemedlem å regne. Den har pr. i dag en helt annen beskyttelse enn husdyr, f.eks. sau – som kanskje noen også har et nært forhold til, hva vet jeg, men kanskje ikke på samme måten som til en jakthund som bor i huset sammen med folk. Jakt blir også en stadig viktigere del av inntektskilden for både rettighetshavere og grunneiere i Norge. Mener statsråden at det er rimelig at jakthunder skal ha en annen beskyttelse i nødvergeparagrafen enn sauer skal ha?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2008-12-04:
Nå er det ingen i denne sal som har antydet at de jaktlagene som dessverre enkelte ganger må bruke lang tid på å finne disse skadedyrene, er dårlige jaktlag. De insinuasjonene vil jeg på vegne av Fremskrittspartiet ha meg frabedt. Men det er altså slik at når det gjelder en del arter, f.eks. jerv og gaupe, har man ikke bare nådd bestandsmålene, men til dels i stor grad overoppfylt bestandsmålene. Hva vil statsråden foreta seg for å sørge for at bestanden – særlig av jerv, men også gaupe – blir holdt nede på de bestandsmålene som stortingsflertallet faktisk har sagt at de skal være på?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2008-12-04:
I denne debatten har man nå vært innom både julekort og klasebomber, og det er en interessant utvikling. Jeg har lyst til nok en gang å adressere det statsråden – som for så vidt også er klasebombeekspert – sa om skadefellingslag her tidligere. Statsråden har riktignok rykte på seg i dette hus for å være en av de få statsrådene som er ryddig i debattene, men da synes jeg han skal holde seg for god til å legge ord i min munn, nærmest at jeg hadde sagt at skadefellingslag som bruker mer enn sju dager, er inkompetente. Det har ikke jeg sagt. Jeg har prøvd å påpeke at det er skadefellingslag som er effektive, og kanskje skyter skadedyr som staten har sagt at de bør skyte, den sjuende dagen de er på jobb, og ikke får lønn for det, mens de som skyter på dag åtte, får lønn for det. Det synes jeg er et paradoks, og statsråden kan jo spørre seg selv om hvorvidt han har mulighet to–tre–fire ganger i året til å reise ut og jobbe frivillig uten lønn i fem–seks dager i slengen, som er tilfellet i en del kommuner i Norge. Jeg mener at det er en uholdbar løsning. Det kan gjerne regjeringspartiene ha en annen mening om. Det er det jeg mener, og ikke at vi har inkompetente skadefellingslag, for det har vi ikke. Så til nødverge og spørsmålet om hund skal inkluderes. Nå står det i Soria Moria-erklæringen – og så vidt jeg vet, er den nå i disse tider tre år gammel – at nødvergeparagrafen skal revideres. Det ble offentliggjort med brask og bram fra både arbeiderpartirepresentanter og senterpartirepresentanter at det betydde at hund skulle inn i nødvergeparagrafen. Jeg har opp til flere ganger prøvd å understreke hvor urimelig jeg synes det er at hund ikke er inkludert i nødvergeparagrafen, og lar det bli med det. Så har både statsråden og representanten Pedersen sagt at forliket virker. Men Pedersen sa også noe annet, som jeg har lyst til å sammenholde med det, at nå er det nesten ikke sau igjen i Norge, og alt sauekjøttet kommer fra New Zealand. Da er det et stort paradoks at til tross for at representanten Pedersen mener at det ikke er sau igjen i Norge, så forventer Regjeringen at tapene av sau til neste år skal gå opp. Det er ikke sau igjen i utmarka i Norge, og likevel går tapene opp. Det må bety at rovdyrene tar en betydelig høyere andel av den sauen som faktisk er der ute. Så vidt jeg husker, hadde forliket to målsettinger: Opprettholdelse av næringsvirksomhet i utmarka og bestandsmål for rovdyrbestanden. At man har lyktes med et av målene, er det liten tvil om, men dog bare det ene målet. Jeg håper at man ikke lykkes med å få på plass en bestand i Norge på 600 bjørner.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2008-12-04:
Statsråden var i sitt innlegg inne på viktigheten av å involvere Stortinget, og da er det jo et lite paradoks at han selv har skrevet brev til komiteen og sagt at han ikke ønsker at vi skal få en sak om dette. Men det er ikke det spørsmålet mitt handler om. Som bl.a. representanten Marthinsen er inne på, er både miljøeffekt og også det man kan kalle ressurseffekt, avhengig av ikke bare at avfallet gjenvinnes, men også av hvordan avfallet gjenvinnes – f.eks. er gjenbruk selvfølgelig bedre enn materialgjenvinning, som igjen er bedre enn energigjenvinning. Biogass er en mer høyverdig form for ny energi enn energigjenvinning gjennom forbrenning til fjernvarme. Og dette er statsråden inne på helt på slutten av sitt innlegg. Da lurer jeg på hvilke strategier statsråden vil legge til grunn ikke bare for å gjenvinne mest mulig avfall, men også for å gjenvinne avfallet på en best mulig måte.
Thomas Breen (Arbeiderpartiet), 2008-12-04:
Jeg vil starte med å be om å bli trodd på at jeg i mange år hadde et engasjement når det gjelder plastposer, kanskje mest på grunn av næringsinteresser i Folldal, hvor det ligger et stort plastgjenvinningsanlegg. Jeg synes debatten har en prinsipiell side med hensyn til at plastposen også kan bli et symbol. Statsråden har jo pekt på at det er bransjen som er nøkkelen her, og det tror jeg han har helt rett i. Jeg har faktisk ved et par anledninger stilt spørsmål til bransjen om hvorfor det er så vanskelig med resirkulert plast i plastposer. Svaret har hele tiden vært det samme, at det blir ruglete plastposer. Det har vært svaret fra både Coop og en av de andre store, at det ikke er bra nok. Men nå har det altså blitt utviklet ny teknologi i Norge, så nå får man resirkulerte plastposer uten rugler. Det var Norfolier som lanserte en ny plastpose i september. Det kan man ta med i dialogen, at det også vil være et pluss for de fire store i bransjen å bruke «plastvennlige» plastposer, for å si det sånn. De kan også resirkuleres mange ganger. Det var et lite bidrag på den praktiske siden. Jeg ønsker også å invitere statsråden til Lillestrøm, hvor de har utviklet denne plastposen.
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2008-12-04:
Representanten Inga Marte Thorkildsen har redegjort for flertallets syn i denne saken. Jeg vil bare tilføye noen ord til det. Det er veldig bra at flertallsforliket står ved lag. Men det er også viktig og riktig å påpeke de utfordringene befolkningen har, som årlig strir med rovviltproblemer nært innpå seg. Som jeg har sagt så mange ganger før, så er det ingen lett oppgave å gå rundt og plukke opp kadaver av både sau og rein som rovdyrene har lemlestet, slik at det nesten er umulig å bestemme hvilket rovdyr som har vært på ferde. Det legges ned landbruk i stor stil i dette landet, og snart importerer vi det meste av sauekjøtt fra New Zealand. Det er ikke en villet politikk, og da haster det med å gjøre de nødvendige grepene som må til for å få gjennomført de tiltakene som det store forliket la opp til i 2004, før alle sauebønder og reineiere har lagt ned. Jeg mener vi fremdeles er på etterskudd med bestandsregistrering. Men der vi i alle fall vet at vi har oppfylt bestandsmålet, må alle midler settes inn for å holde bestandsmålet nede. Dette gjelder mest gaupe og jerv. Når det så gjelder bjørn, strides de lærde om bestanden. Vi har vel i år opplevd flere streifende unge hannbjørner enn noen gang før. Disse gjør store skader på sin ferd, og derfor mener jeg det er spesielt viktig å se på utviklingen av bjørnebestanden og bjørneynglinger i enkelte deler av landet før neste års sesong starter. Som vararepresentant til Nordisk Råd var jeg så heldig å få være med til Finland i slutten av oktober. Der møtte et utvalg av representanter miljøvernministrene i de nordiske landene. Det ble en meget god rovviltdebatt, bl.a. om felles forvaltning. Alle landene var enige om at dette blir for komplisert i forhold til landenes selvstendige forpliktelser overfor Bern-konvensjonen, og at det er store forvaltningsmessige forskjeller, særlig mellom Norge og Sverige. Men Finland var i det kreative hjørnet, og foreslo at de nordiske landene kunne ha en felles database der alle typer informasjon angående rovvilt blir lagt inn. Dette mener jeg vi i Norge seriøst bør drøfte og delta i, for alt som kan gi oss informasjon, eksempelvis om vandringer av rovdyr mellom landene, vil være til det gode for å kunne forvalte en aktiv og god rovdyrpolitikk. Men for å kunne drive en aktiv rovdyrpolitikk kreves det gode bevilgninger, og det har den sittende regjering tatt til følge. I budsjettet for 2009 har Regjeringen økt bevilgningene med nesten 34 mill. kroner i forhold til saldert budsjett for 2008 for å dempe konfliktene og til forebyggende tiltak. Likeså har erstatningsbevilgningene for husdyr og tamrein økt med 13 mill. kr. Det hjelper med fornuftige erstatningsordninger når saueflokken i løpet av en sommer blir redusert med rundt 20 pst. enkelte steder. Jeg mener det er mulig å gjennomføre det forliket vi gikk inn for i 2004, ved å gjøre noen justeringer i forhold til dagens situasjon, uten en større evaluering allerede nå og uten en ny rovdyrmelding på dette tidspunkt.
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2008-12-04:
Jeg føler behov for å gi et svar til representanten Tord Lien. Her i salen er vi egentlig ganske så vant til at representanten Tord Lien hører det han vil høre. Det har også skjedd nå, og derfor har jeg behov for å ta en liten reprise – de andre kan gjerne høre på – av det jeg egentlig sa: «Det legges ned landbruk i stor stil i dette landet, og snart importerer vi det meste av sauekjøtt fra New Zealand. Det er ikke en villet politikk, og da haster det å gjøre de nødvendige grepene som må til for å få gjennomført de tiltakene som det store forliket la opp til i 2004, før alle sauebønder og reineiere har lagt ned.» Det var det jeg sa. Det viktigste er å få forliket til å virke, slik at vi slipper å gå til det skrittet at vi må legge ned enda mer landbruk. Så til det med erstatning. Det er ikke slik at vi skal gå inn for erstatning fordi at sauen blir borte. Erstatningen har økt, for vi ser at det er nødvendig at de som mister sau på beite, får den erstatningen de egentlig har krav på. Så én ting til: Man har etter hvert blitt veldig mye flinkere til å finne ut hvorfor den sauen er død, eller den reinen er død. Man er blitt mye flinkere til å finne ut av kadaveret – man har forsket på det – grunnen til at det ligger der. Det tilsier også at vi trenger å øke erstatningen. Det er en vanskelig situasjon ute – det er det ikke noen tvil om – men nemndene gjør en utrolig god jobb, som også statsråden sa. Hvis vi slutter å male ut disse situasjonene, tror jeg vi skal greie å komme i havn med det forliket som egentlig har et godt innhold.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2008-12-04:
I sommer var statssekretær Heidi Sørensen kraftig ute i media med kronikker mot satsing på vannkraft. Vannkraft hadde ingen ting med miljøvern å gjøre, og det var et veldig stort skille i måten hun argumenterte på. Da det sommeren 2008 brøt ut furunkulose i Namsen, så vi at det å ha regulerte vassdrag faktisk også har en del positive sider når det gjelder å begrense uheldige miljøsider. Dette utbruddet kunne ha utryddet all gyteferdig fisk i elven, men ble stoppet i løpet av 36 timer som følge av at Nord-Trøndelag Elektrisitetsverk – NTE – slapp kaldt vann ut i elven. Andre tiltak kunne ikke ha stoppet dette utbruddet. Jeg argumenterer ikke her for at vi skal bygge ut alle elvene, men jeg bare ber om å få en bekreftelse fra statsråden på at han ser at godt regulert, godt styrt, vannkraftutbygging i enkelte elver faktisk kan ha positive sider hvis man regulerer det fornuftig.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2008-12-04:
Vi ser dessverre at statsråden her har den samme utfordring som den statsråden som har med energispørsmål å gjøre – han er så selvtilfreds med det som legges fram at kritikk og innspill vurderes sjelden. Selvsagt blir det brukt mer penger nå enn for fire år siden. Regjeringen har tross alt 160 milliarder kr mer til fordeling bare i år, så det skulle bare mangle at pengene ikke blir brukt. Spørsmålet er: Brukes de bedre i forhold til det opposisjonen og andre mener de kunne vært brukt til? Man må jo sammenligne innenfor ett år, ikke innenfor fem år gamle budsjett. Vi ser mange eksempler på at vern gjennom bruk, som statsråden snakker fint om, ikke praktiseres på grunn av stivbente regler fra byråkratiet. I Oslo har vi et eksempel fra Paulus plass 4, der en eier ønsker å oppgradere bygningen. Man må skifte ut vinduene fordi de er råtne, men man får ikke lov og skal i stedet nærmest spare på spikrene når en skal bytte treverk. Da blir det ingenting igjen av prosjektet, og bygningen står tom og forfaller. Vil statsråden gi signal om mer fleksibilitet i forhold til Riksantikvarens arbeid?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2008-12-04:
Dette er en litt spesiell debatt, for her blir et parti som var med på forliket, og som ønsker å evaluere det – om ikke annet – kritisert av et parti som var mot forliket, men som ikke vil evaluere det, og som står på at det skal gjelde. Det er et paradoks av dimensjoner, og jeg synes den måten Senterpartiet oppfører seg på i denne saken, er svært freidig. Hvis Senterpartiet synes forliket er godt, får de heller berømme Høyre for at de står på det. Hvis Senterpartiet ikke synes forliket var godt, får de være med og stemme for en evaluering av det eller gå enda lenger og si at forliket skal oppheves. Jeg synes det nesten er skammelig å drive en slik type politisk debatt. Samtidig hadde det vært interessant å høre representanten Gundersen si om han var for eller mot forliket. Jeg tror det en ser i denne saken, er rett og slett at dette forliket ble inngått av enkelte i Bondevik II-regjeringen med hånden for nesen, fordi en ikke synes det var godt. Det er en måte å drive politikk på som dagens regjering praktiserer stadig vekk, gjennom dissenser og åpen strid. I rovdyrpolitikken ser Regjeringen at de vil måtte øke bevilgningen til skadefelling og øke bevilgningene til erstatning for buskap som blir tatt. Det viser jo at dette rovdyrforliket ikke fungerer. At vi skal bruke mange år på å vente og se at forliket får virke, slik flere har tatt til orde for – ja, det er bare å vente og se at flere og flere sauer og hunder blir tatt av rovdyr. Når et forlik er basert på en urealistisk tilnærming, der en forventer at rovdyr skal se grenser, og at rovdyr skal holde seg innenfor visse områder, ja så er det så urealistisk at en vil aldri få noen gode resultater. Nettopp derfor synes jeg at Høyre skulle få æren fordi de våger å se konsekvensene av det de selv var med på, og at vi skulle vedta en evaluering, slik at vi med åpne øyne – alle som er her, både de som i utgangspunktet var for, og de som i utgangspunktet var imot – kunne se på konsekvensene av forliket, så vi kunne gjort noen endringer i den politiske linjen. Det er litt spesielt når en har en regjering som, akkurat som i petroleumspolitikken, sitter i Politisk kvarter og diskuterer i alle retninger og åpenbart ikke er enige og ikke kan bli enige, og som har akkurat den samme tilnærmingen til rovdyrpolitikken. En vil absolutt ikke foreta den evalueringen og ta en åpen debatt, slik at Stortinget kan gjøre korrigeringer. En legger lokk på det, og har en statsråd som flåser det vekk i stortingsdebatten, og åpner for at en forstår at noen kan synes det, men en våger ikke å ta standpunkt selv i mange av sakene. Dermed opprettholdes status quo. De som var mot rovdyrforliket, tvinger ikke igjennom den debatten som Stortinget burde hatt for å sørge for at vi kommer inn på en litt mer realistisk linje. Dessverre er rovdyrpolitikken også omfattet av det rød-grønne seminaret, der en ikke får konklusjoner, men bare debatter.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2008-12-04:
Det er et faktum at til tross for en rekke tiltak over lang tid, tiltak som har redusert mulighetene for fangst betraktelig, har nedgangen i laksebestanden over tid vært påtagelig. Tanavassdraget har i dag mer enn 40 laksestammer og har stått for 40–45 pst. av den totale fangst av villaks i Norge etter krigen. Tanaelva alene har ca. 10 pst. av alle norske villaksstammer og vil således være et ypperlig sted for etablering av et lokalt klekkeri og utsetting av smolt basert på lokale laksegener. At det er årlige variasjoner i fisket, er naturlig, men uavhengig av variasjoner har laksebestanden gått ned. Årsaken til en nedgang over tid er sammensatt. Det er liten tvil om at hvis man ønsker å ivareta Norges forpliktelser overfor villaksbestanden, ville en løsning med et smolt- og klekkerianlegg for Tanaelva være en riktig vei å gå. Foruten fordelen med å styrke villaksstammene i Tana, ville det vært et godt bidrag til lokalsamfunnene i Tana og Karasjok og Utsjok kommune i Finland med en elv som har en rik laksebestand, og som ville kunne sikre gode forhold lokalt, og vekst i turistnæringene. All erfaring nasjonalt og internasjonalt tilsier at klekkerier basert på lokale stammer er blitt en suksess, uavhengig av at forskere kan dokumentere at litt flere smolt som naturlig har vokst opp i en elv, overlever enn smolt fra et klekkeri. I Norge kan man vise til Altaelva, som for hvert år som går, klatrer høyere og høyere når det gjelder vassdrag med størst fangst, og Altaelva har smoltanlegg – eller det kan være utsetting av brunørret fra smoltanlegg i Pasvikelva. I Canada har dette vært innført for lenge siden, og det har vært en ubetinget suksess. Vern av villaks er viktig, men så langt har ikke dette ivaretatt våre laksestammer på en god nok måte. Det er på høy tid at man foruten fredningstiltak kommer med proaktive tiltak for å styrke de gjenværende villaksstammene. Både Norge og Finland har et forpliktende ansvar. Derfor er det gledelig at Miljøverndepartementet har tatt initiativ til forhandlinger med Finland om et felles regelverk for fiske i Tanaelva, et initiativ som ble utløst av dette representantforslaget. At Regjeringen ønsker å bruke en fiskeforenings oppfatning til å fraskrive seg sitt ansvar for villaksbestanden i Tana, er trist. Det er synd at man ikke heller ser på alle de steder der smoltanlegg har vært en suksess. At forslaget som sådant innebærer nye ting hva angår forvaltning for Tanaelva, er riktig. Og som vi alle vet: Ting tar tid, og for noen tar ting litt lengre tid enn for andre.
Erling Sande (Senterpartiet), 2008-12-04:
Kulturarven vår er ei uerstatteleg kjelde til innsikt, identitet, oppleving og næring. Regjeringa legg opp til ein kraftig auke innanfor kulturminne og kulturmiljø for komande år. Vi har eit ansvar for å ta vare på spor frå dei menneska som tidlegare har levd og verka i landet vårt, for framtidige generasjonar. Brannane i Bergen i haust minner oss om kor viktig det er å sikre spor frå tidlegare tider. Mykje av forfallet skjer over tid og får ikkje oppslag i nasjonale media, men det er ikkje mindre viktig av den grunn. Det er derfor viktig å auke innsatsen på dette området. Kulturminne og kulturmiljø kan godt omtalast som ein budsjettvinnar i forslaget til statsbudsjett for 2009, med ei budsjettramme på totalt nesten 648 mill. kr. Som kjent har Regjeringa utpeika 2009 til å vere kulturminneåret. Det er sett av 10 mill. kr til dette formålet neste år. Regjeringa ynskjer å auke Norsk Kulturminnefond. Fondet sin storleik vil dermed vere på 1,2 milliardar kr. Avkastinga frå fondet for komande år vil vere 43,7 mill. kr, og dette er midlar som skal stimulere til auka bevaringsinnsats. Sidan 2005 har tilskotsmidla til kulturminne auka med 70 pst., frå 152 mill. kr til 258 mill. kr. Frå 2005 har dei årlege tilskota frå Kulturminnefondet auka frå 13 mill. kr til 43 mill. kr. I Noreg er det freda ca. 4 500 bygg gjennom kulturminnelova. Omkring 60 pst. av dei er i privat eige. Midlane kan gå til både freda og ikkje freda bevaringsverdige kulturminne og kulturmiljø. Bevaringsprogrammet for freda kulturminne i privat eige har hatt høg prioritet i denne stortingsperioden. Gjennom dette programmet har ein fått god oversikt over behovet for vedlikehald. 60 pst. av dei freda bygningane i privat eige er så langt tilstandsregistrerte, og tilskota blir derfor fordelte der det er størst behov og effekten er best. Eigarar og frivillige aktørar tek eit stort ansvar og gjer ein uvurderleg innsats for å ta vare på freda bygningar. Senterpartiet er oppteken av at eigarane skal kunne bruke bygningane rasjonelt. Ofte skjer det beste vernet – som fleire har vore inne på – gjennom ein aktiv bruk. Det gjeld òg på kulturminneområdet. Behovet landet over for å sikre kulturminne er stort, og lyftet på dette området er nok ikkje stort nok til å dekkje alle behov. Men vi er godt i gang, og vi skal fortsetje å sette fokus på dette arbeidet framover. Vi lyt halde fram arbeidet med å finne gode løysingar som inspirerer dei mange som gjer ein innsats på eit viktig område for fellesskapen. Senterpartiet sin ideologi byggjer på ein tanke om at vi skal overlate samfunnet vårt til våre etterkomarar i minst like god stand som vi sjølve overtok det i. Dette ansvaret inneber etter vårt syn òg at dei som kjem etter oss, skal kunne oppleve spor frå dei som har gått føre oss. Då er det vår oppgåve å sikre nokon av desse spora.
Erling Sande (Senterpartiet), 2008-12-04:
Eg hadde nær sagt at sauen er i ein sabla utfordrande posisjon. Med rovdyra på den eine kanten og Framstegspartiet sin landbrukspolitikk på den andre er du i krysseld dersom du er sau i våre dagar. Men det var innlegga til Gunnar Gundersen eg hadde tenkt å kommentere. Representanten Gundersen seier nemleg at rovdyrpolitikken ikkje er berekraftig, at ein har innført reservattilstandar i delar av landet, at høg rovdyrtettleik fører til konfliktar. Når eg les opp desse setningane, er det ikkje fordi eg er så ueinig i det Gundersen seier, men dette er jo den politikken som Høgre har skaffa fleirtal for, og som dei framleis ynskjer. «Frekkhetens nådegave» er ikkje noko parlamentarisk omgrep, og det er like greit, for det kunne vere lett å bli freista. Når ein peikar på utfordringane med høg tettleik av rovdyr i eit område der folk bur og driv næring, og så seier at ein vil behalde rovdyra der, ja endåtil ha fleire, men ha mindre konflikt, begynner ein å lure på om det er menneska og husdyra ein helst ser fer frå området. Høgre sin distrikts- og landbrukspolitikk støttar for så vidt opp under ein slik strategi, men vi er der i dag at vi har ein situasjon der vi etter planen skal ha fleire rovdyr, ikkje færre. Eg har lyst til å be representanten Gundersen om å kome opp her og bekrefte på vegner av sitt parti at han støttar det. Er det slik at Høgre vil ha fleire rovdyr i forhold til dagens situasjon, eller vil dei ha færre?