trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-03-05:
Ja, Regjeringa er veldig klar på at vi ønsker å gjøre det vi kan, i samspill med alle gode krefter, for å redusere ulikheter i vårt land. Det var en av de viktigste årsakene til at vi også ønsket å få så stor oppslutning at vi kunne overta regjeringsmakta, at vi ville ha slutt på at vi skulle gi skattelettelser til de rikeste menneskene i dette landet, og at vi måtte ha mer satsing på fellesskapsløsninger i eldreomsorgen, i skolen, i arbeidslivet - hvor det enn måtte være. Her har det skjedd en enorm forbedring på de årene vi har hatt ansvaret. Vi er sjølsagt ikke i mål, for det er ikke gjort på to og et halvt år. En av de tingene som jeg mener er veldig viktige også for å redusere de sosiale ulikhetene og prøve å hindre at den sosiale arven går i arv hele tiden, er ikke minst forebyggende arbeid. Går vi inn og ser på noen av de sjukdommene som nå er i kraftig vekst, er det også slik at det er sosiale ulikheter når det gjelder hvem som får hvilke sjukdommer - til en viss grad. Da er vi nødt til å gripe fatt i de ungene når de er små, og da handler det om helt fra barnehagen og skolen.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-03-05:
Jeg mener det jeg har sagt mange ganger, at jeg trur vettet er noenlunde likt fordelt. Det er mange fornuftige lokalpolitikere fra mange partier rundt omkring i våre kommuner. Jeg trur de er godt i stand til å vurdere bedre - i hvert fall bedre enn oss som sitter i regjering, så får stortingsrepresentantene vurdere seg sjøl - hva som er best i hver enkelt kommune. Derfor har ikke denne regjeringa noen tru på det forslaget som Fremskrittspartiet har til en ny finansieringsordning, som jeg forstår skal følge pasientene i større grad. Vi har tru på å overføre penger, som vi nå gjør, til kommunene, og så er det i møte mellom dem som er ansatt f.eks. i eldreomsorgen, og dem som trenger hjelpen, at en greier å få det best mulige hjelpetilbudet. Jeg har ikke noen tru på at vi skal ha en bestiller/utfører-modell som vil gjøre dette mye mer byråkratisk. Jeg trur også at en på den måten vil få dårligere kvalitet i tilbudet for dem som trenger hjelp. Jeg mener det er den motsatte veien vi bør gå.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-03-05:
Denne regjeringa har jo i likhet med den foregående på dette området gitt klar beskjed til de regionale helseforetakene om at mennesker med rusproblemer og/eller psykiske lidelser skal prioriteres høyere enn dem med somatiske lidelser. Det er fulgt opp. Det er helt nødvendig nettopp sett ut fra det som representanten Høie også sier, at mennesker med rusproblemer sjølsagt skal ha de samme rettigheter til å få hjelp og behandling når de trenger det. Så vet vi at det ikke fungerer like godt over alt - det er jeg helt enig i. Derfor er det viktig å fortsette på den veien. Jeg trur noe av det viktigste vi da bør sørge for, er at vi får kvalitet inn i alle ledd i det tilbudet vi gir gjennom frivillige organisasjoner, i kommunene og i sjukehusene, og at vi får samspillet mellom de ulike nivåene til å fungere. Der er det en vei å gå. Det er jeg helt åpen for. Vi er ikke i mål når det gjelder det, men jeg er optimistisk. Jeg har tru på at vi også skal få til det.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-03-05:
Jeg er helt enig med representanten Dørum i at en del av disse menneskene absolutt trenger vår utstrakte hånd og vår verdighet, hvis man skal bruke det uttrykket. Dette er en sektor hvor det ikke finnes veldig enkle løsninger. Hadde det vært det, hadde dette sannsynligvis vært løst på et tidligere tidspunkt, også under tidligere regjeringer. Jeg er opptatt av at vi - og jeg, som ansvarlig for sjukehusene - må fortsette med å si klart ifra at disse menneskene skal prioriteres høyere enn mennesker innafor somatikken. Så må jeg sørge for at det faktisk blir fulgt opp. Jeg må også sørge for, sammen med andre gode krefter, kommunene og Kommunenes Sentralforbund, at samhandlinga mellom de ulike nivåene blir bedre. Jeg besøkte nylig Gatehospitalet i Oslo, som representanten Dørum sikkert kjenner til, og som Regjeringa nå har gitt mer penger til. Vi vil også bidra til at de får bygd ut en egen kvinneavdeling der. Noe av det brukerne der sa til meg, var at nå blir vi endelig sett! Vi trenger også flere lavterskeltilbud på dette området.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-03-05:
Da vi overtok Regjeringa etter den forrige regjering, som Fremskrittspartiet støttet, var det meget trangt i mange norske kommuner. Det gikk ikke minst ut over tilbudet til eldre. Ikke minst hadde et utall av aktivitetstilbud, ikke minst for noen av de aller sjukeste, de med demens, blitt kuttet ned, fordi kommuneøkonomien var altfor stram. Vi sa: Vi vil en annen vei! Vi vil i stedet for å gi skattelette til de rikeste sørge for at noen av dem som trenger vår utstrakte hånd, f.eks. sjuke og eldre mennesker som er demente, får mer penger, bedre kvalitet og flere ansatte. Derfor lovte vi 10 000 nye årsverk i denne sektoren. Alt tyder på at vi kommer til å oppfylle det, kanskje overoppfylle det. Vi lovte en masse mer penger. Vi har lagt inn en masse mer penger i denne sektoren, slik at vi skal ruste opp kvaliteten, og det skal gis rom for å bruke den tida som er nødvendig for hver enkelt bruker som trenger hjelp. Vi har lagt fram en omsorgsplan. Vi har lagt fram ei omsorgsmelding. Vi har en egen plan for å gjøre noe med situasjonen overfor demente, som jeg mener er en forsømt gruppe, som det har vært gjennom noen år. Vi har også inngått et eldreforlik med flere partier her i Stortinget, som jeg er veldig glad for, og sjølsagt er det slik at når flere partier har skrevet under på det, så mener vi det. Det vil bety en ytterligere forbedring av tilbudet til de eldre som faktisk trenger det. Jeg tar avstand fra at det skulle være en kynisme ute å gå i forhold til tilbudet overfor eldre. Alt er ikke perfekt. Nei, sjølsagt er det ikke det. Det er derfor man er nødt til å forsterke denne innsatsen, men man må også ha et ansvar for ikke å lage skremmebilder som gjør at folk blir livredde for å bli gamle og komme på sjukehjem.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-03-05:
Det er riktig at denne regjeringa gir løfter, men vi innfrir dem også. Det gjør vi på denne sektoren, gradvis, steg for steg, hvert eneste år. Det har skjedd en kraftig forbedring i løpet av de to siste årene, ikke minst på årsverksektoren, som var blant de største utfordringene jeg møtte da jeg reiste rundt i landet og møtte brukere som sa at de skulle ønske at det var noen som hadde mer tid til dem. Jeg møtte frustrerte ansatte som sa at de skulle ønske at de hadde mer tid. Så skjønner jeg at representanten stilte spørsmålet: Hva har skjedd etter at forliket med partiene i dette huset, unntatt Fremskrittspartiet, ble inngått i desember i fjor? Hva har skjedd siden da? Regjeringa følger opp det som står i forliket. Vi kommer tilbake der vi skal komme tilbake med hvordan vi følger det opp. Men det er gitt mer penger for inneværende år. Det blir ansatt flere folk, hele tiden. Vi ruster hele tiden opp kvaliteten. Vi jobber gradvis med dette. Vi har også innført et nytt investeringstilskudd som gjør at kommunene kan søke om det for å bygge enda flere sjukehjem, også i Østfold.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-03-05:
Jeg vil bare understreke: Jeg har ikke sagt at alt er perfekt i norsk eldreomsorg. Vi har gjennom det siste året sett flere eksempler på at det ikke er det. Det trur jeg at vi alle også personlig kjenner til. Men jeg sier at det har skjedd en kraftig forbedring i forhold til det som var utgangspunktet da vi overtok Regjeringa for to år siden. Så skal vi videre på den veien. Da er jeg glad for at det er flere partier i dette huset som vil være med på det. Jeg er enig med representanten Sjøli i at kompetanse er en stor utfordring. Derfor er jeg også enig i at vi må redusere antall ufaglærte. Vi har en egen plan både for å utdanne flere, for etterutdanning og i forhold til lærlinger. Så må vi få flere leger inn i sjukehjemmene. Det er en av grunnene til at Regjeringa vil endre turnusforskriften, som gjør at leger som er i turnustjeneste, også heretter må være på sjukehjem. Vi tror at det kan være ett av flere bidrag til at flere kan synes det er interessant å jobbe i disse viktige stillingene. Det er ingen tvil om at til så sjuke folk som er på sjukehjem, trengs det mer kompetanse.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-03-05:
Jeg forutsetter at de som er faglig ansvarlig for tjenestene, vurderer dette på en god måte i hver enkelt kommune. Det er kommunenes soleklare ansvar å sørge for medisinsk forsvarlig helsehjelp til innbyggerne i sine kommuner. Det er også kommunenes ansvar å yte tjenester i samsvar med krav til faglig forsvarlighet og omsorgsfull hjelp, altså å gi god kvalitet i tjenesten. Så har brukerne sikkert noe ulike behov for dusj og personlig pleie, ut fra helsetilstand og ut fra hvilke vaner de har. Jeg kan nevne at Borgarting lagmannsrett i januar i år kom til at kommunene ikke har anledning til å yte personlig pleie som vasking og stell dersom pasientene ikke ønsker det sjøl. Dette illustrerer at det ikke er hensiktsmessig med bindende nasjonale standarder for personlig hygiene. Det sentrale er at tjenestetilbudet tilpasses til den enkelte brukers behov i de enkelte kommuner. Men det er jo helt klart at hvis pasienten sjøl ønsker å dusje oftere, bør det sjølsagt legges opp til det. Det trur jeg alle er enig i. Denne regjeringa arbeider for en kontinuerlig kvalitetsforbedring av pleie- og omsorgssektoren. I dette arbeidet er det avgjørende viktig å styrke den faglige utviklinga i samspill med de ansatte, og lytte til både brukere og pårørende. Folk skal være trygge på at de får nødvendig hjelp når de har behov for det. I den kvalitetsforskriften som kommunene må rette seg etter, er de pålagt å utarbeide prosedyrer som skal sikre at brukerne får tilfredsstilt grunnleggende behov. Det er helt klart at personlig hygiene sjølsagt er et slikt grunnleggende behov. Jeg er glad for å kunne slå fast at det er bred enighet her i salen om hovedlinjene i framtidas omsorg. Dette er også helt avgjørende for å løse de utfordringer vi står overfor når det gjelder både kvalitet og kapasitet. Da Stortinget behandlet statsbudsjettet for 2008, ble det derfor som kjent inngått en avtale mellom Kristelig Folkeparti, Venstre og regjeringspartiene. Avtalen konkretiserer og forsterker Regjeringas Omsorgsplan 2015. Jeg har stor tru på at dette vil bidra til en verdig eldreomsorg, mer kompetanse, bedre dimensjonering av tjenesten og en aktiv omsorg.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-03-05:
Jeg kjenner ikke til situasjonen i Nesna spesielt, men denne regjeringas politikk er jo at alle de som bor på sjukehjem, eller trenger hjelp fra det offentlige når det gjelder eldreomsorg, skal ha tilbud av god kvalitet. Det dreier seg sjølsagt om slike ting som personlig hygiene, dusjing mv., og det dreier seg om at en også ønsker at flest mulig skal få være i aktivitet. Dette er én viktig grunn til at denne regjeringa har økt bevilgningene så betydelig som vi har gjort til kommunene, for å kunne ansette flere, og for å kunne gi mer aktivitet. Så er det et ansvar for de lokale kommunepolitikerne å sørge for at det skjer på sjukehjemmet, også i Nesna. Og hvis det skulle være slik der, f.eks. knyttet til personlig hygiene, at kvalitetsforskrifter mv. ikke blir fulgt, og at driften ikke er faglig forsvarlig, regner jeg med at det er noe som Helsetilsynet kommer til å se på.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-03-05:
Som jeg sa, kjenner jeg ikke situasjonen i Nesna spesielt. Men Statens helsetilsyn følger jo alltid med på det som skjer, og de er et uavhengig organ, som kjent. Jeg regner med at de griper inn hvis de mener at det er nødvendig. Jeg vet også at de følger med på hva som blir sagt i Stortingets spørretime. Så er jeg helt enig i at eldre, som alle andre mennesker, skal få lov til å ha meningsfulle hverdager også den dagen de kommer på sjukehjem, det være seg ved aktivitet og ordentlig hygiene eller ved å få lov til å bestemme så mye som mulig over sine egne hverdager. Derfor har Regjeringa styrket denne sektoren med folk, med penger og med en egen plan for demens. Det er også særskilt viktig at kommunene søker på det tilskuddet som nå gjelder fra i år, til å få bygd flere sjukehusplasser. Slik jeg hører det fra representanten Svendsen, høres det ut som om det er behov for det. Det er klart at det er uverdig hvis det er riktig at mennesker ligger på et kjøkken eller, i andre sammenhenger, har blitt lagt på et lager. Slike tilstander ønsker vi sjølsagt ikke i eldreomsorgen.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-03-05:
I oktober i fjor fikk barne- og likestillingsministeren overført ansvaret for å koordinere politikken for personer med nedsatt funksjonsevne fra arbeids- og inkluderingsministeren. Det betyr at hvert departement har ansvar for å tilrettelegge for personer med nedsatt funksjonsevne innen sitt ansvarsområde. Det gjelder sjølsagt også for personer med utviklingshemning. Men det er barne- og likestillingsministeren som har det overordnede ansvaret og det koordinerende ansvaret. Derfor er det i prinsippet barne- og likestillingsministeren som skal ta stilling til om man skal gå videre med forslaget om et offentlig utvalg. Jeg deltar i det overordnede politiske samarbeidet om politikken for funksjonshemmede. Høsten 2006 arrangerte Statens råd for funksjonshemmede en høringskonferanse om status og utfordringer for tilbudet til utviklingshemmede - etter anmodning fra de berørte departementer. Konferansen var bredt sammensatt og samlet mer enn 200 deltakere. I oppsummeringa fra denne konferansen tilrår Statens råd for funksjonshemmede, slik representanten Ludvigsen sier, at det bør nedsettes et offentlig utvalg som skal gjennomgå livssituasjon, levekår og tjenester for utviklingshemmede. Det var rådet sjøl som la fram dette forslaget på den nevnte konferansen. Deltakerne ble videre oppfordret til å skrive ned hvilke tre tiltak de mente var viktigst for Regjeringa å følge opp i tida framover. Forslaget om et offentlig utvalg fikk liten oppslutning sammenlignet med forslaget om å utvikle bistandstjenester og skoletilbud og dessuten bedre tilgangen på arbeid og meningsfylte fritids- og kulturtilbud. Etter denne konferansen har en interdepartemental gruppe drøftet utfordringene og forslag til tiltak. Gruppa har gjennomgått det som kom fram på konferansen. Også Helsetilsynets rapporter og en rapport fra Sosial- og helsedirektoratet i 2007 - som oppsummerer kunnskap om levekår, tjenestetilbud og rettssikkerhet for personer med nedsatt funksjonsevne - er tatt med i vurderinga. Vi vet ganske mye om hva som ikke er bra nok på disse områdene, og om hvor vi mangler kunnskap. Arbeidet i den interdepartementale gruppa viser at det pågår mye arbeid, og at det også foreligger planer på en rekke områder. Jeg følger opp mitt ansvarsområde på ulike måter, ikke minst gjennom Omsorgsplan 2015, Nasjonal helseplan og Nasjonal strategi for habilitering og rehabilitering. Jeg har også etablert Nasjonalt kompetansemiljø om utviklingshemning, NAKU. Videre er programmet om utviklingshemning og aldring, UAU, etablert som en fast virksomhet ved Nasjonalt kompetansesenter for aldring og helse. Vi vurderer spørsmålet om et offentlig utvalg er et relevant grep, men er i tvil om det vil være tjenlig og rett ressursbruk. Det er enighet om at nå er handling viktigere enn å utrede videre. Vi må sørge for at vi bruker ressursene på de tiltakene vi allerede vet er nødvendige for å få til forbedringer i praksis. Men det er altså barne- og likestillingsministeren som i første rekke må ta stilling til spørsmålet fra representanten Ludvigsen.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-03-05:
Det jeg opplever at representanten Ludvigsen og jeg - på vegne av Regjeringa - er helt enige om, er at vi bør bedre situasjonen for mennesker med nedsatt funksjonsevne. Det de sjøl sier, er at noe av det det trengs mer av, er arbeid, det å kunne delta i fritidssysler, altså det sosiale, i tillegg til den hjelpa den enkelte trenger. Da er jeg glad for at representanten Ludvigsen er enig i at det nå kanskje mer trengs handling enn utredninger, fordi vi allerede vet ganske mye. Det er også en viktig årsak til at det ble gjort noen endringer på ansvarsområdet, for å få enda klarere fram hvem som har ansvaret for koordinering de ulike departementer i mellom. Så tar jeg sjølsagt med meg de innspill som representanten Ludvigsen har med hensyn til synspunkter på et offentlig utvalg. Jeg skal bringe det videre til barne- og likestillingsministeren.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-03-05:
Det er veldig viktig hva brukerne og brukerorganisasjonene mener om dette sjøl, og jeg trur det er veldig viktig å lytte til dem. Representanten Ludvigsen gjentok også noen av de forslagene de har kommet med. Dette er noe som Regjeringa jobber med, og jeg skal sørge for at barne- og likestillingsministeren blir informert om de ting som representanten Ludvigsen har tatt opp gjennom dette spørsmålet.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-03-05:
For det første er det ingen tvil om at når det gamle rådet i sin sluttrapport hadde utsagn om at liv kan gå tapt, er det klart at vi tok det på største alvor. Det er også bakgrunnen for at jeg forsikrer meg om at Helsetilsynet går inn i denne saken og sjekker det. Så dette er det tatt hånd om, for å si det på den måten. Når det gjelder mandatet for det nye rådet, er det klart at det vil være innenfor rammen av Stortingets vedtak. Det er sjølsagt. Når det så gjelder sammensetninga for øvrig, mener jeg det er viktig å diskutere om en også bør ha med brukerrepresentanter. Det er også litt fordi det heldigvis går framover, og verden endrer seg, og jeg synes det er et punkt som det kan være fornuftig å diskutere. Men det er klart at vi forholder oss til de vedtak som Stortinget har gjort, og i den grad vi gjør noe annet, skal jeg sjølsagt ta en dialog med Stortinget om det.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-03-05:
Jeg opplever at representanten Sjøli og jeg - på vegne av regjeringa - er helt enige om viktigheten av å ha flere jordmødre, flere jordmødre i hele stillinger også, nettopp fordi vi må sikre bedre kontinuitet og bedre kvalitet i tjenesten, fra kvinnene blir gravide til de skal føde. Da er det veldig viktig at vi har nok jordmødre, som samarbeider med fastlegen når det er nødvendig, og med sjukehuset, sjølsagt, når de kommer dit. Det gjelder også følgetjenesten, som vi har sett har vært en utfordring en del steder i landet, ikke minst etter diskusjonen i fjor om sommerstengninger, hvor det noen steder i landet - uten at jeg skal nevne navn - ikke var gjort en god nok jobb på det området. Det jeg konkret gjør med dette, er sjølsagt å følge opp overfor helseforetakene. Jeg kan jo ikke styre kommunene i detalj - slik er det ikke. Vi gir penger til kommunene. Vi understreker viktigheten av dette. Vi sier til helseforetakene at de må passe på å bruke jordmødre og sørge for at følgetjenesten er på plass. Så mener jeg at dette også er en svært viktig diskusjon når vi nå skal lage en ny strategi for hvordan vi skal utforme dette framover, hvordan vi skal sikre at vi får nok jordmødre på plass. Det regner jeg med at representanten Sjøli også vil være med og diskutere i tida framover.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-03-05:
Dagens finansieringsordning for fysioterapitjenesten ble innført med kommunehelsetjenesteloven i 1984. Kommunene skal sørge for fysioterapitjenester til befolkningen enten ved å ansette fysioterapeuter i kommunale fastlønte stillinger, eller å inngå avtaler om driftstilskudd med privatpraktiserende fysioterapeuter. Ordninga med pasientens rett til trygderefusjon ved behandling hos enhver fysioterapeut ble forlatt i 1984. Det skjedde ved innføringa av kommunehelsetjenesteloven og etableringa av driftstilskuddsordninga. Før 1984 ble tjenestene i sin helhet som kjent finansiert gjennom refusjonstakster betalt gjennom folketrygden og ved egenandeler. Denne ordninga medførte en svært skjev geografisk fordeling av leger, fysioterapeuter og psykologer. Disse yrkesgruppene ble i stor grad konsentrert i og omkring våre store byer, spesielt i Oslo og i østlandsområdet. Hovedformålet med endringa i 1984 var å oppnå en bedre geografisk fordeling av bl.a. fysioterapitilbudet. For denne regjeringa er det helt vesentlig å legge opp til gode og likeverdige helsetjenester uavhengig av bosted. Derfor har jeg ingen intensjon om å gjeninnføre ordninga fra før 1984, med de skjevfordelingsvirkninger som denne ordninga den gang innebar. Pasienter som oppsøker fysioterapeut som har inngått avtale om driftstilskudd med kommunen, har rett til stønad til dekning av utgifter til fysioterapibehandling. Denne refusjonsretten følger pasienten og ikke fysioterapeuten. Det er sjølsagt ikke akseptabelt at kommunenes innbyggere ikke får nødvendig helsehjelp i kommunene innen rimelig tid. Jeg er kjent med at det i enkelte kommuner kan være svært lang ventetid på fysioterapi. Dette kan skyldes at den enkelte kommune ikke ser behovet for å opprette stillinger eller private avtalehjemler til tjenesten, og/eller at etterspørselen er større enn det tilbudet som kan gis. Videre har nærmere halvparten av pasientene som får behandling hos privatpraktiserende fysioterapeuter med driftsavtale, krav på gratis behandling på grunnlag av diagnose. Regjeringa har nå startet et arbeid der vi gjennomgår finansieringa av fysioterapitjenesten i kommunene, med sikte på økt kommunalt finansieringsansvar. En egen arbeidsgruppe der bl.a. Kommunenes Sentralforbund og Norsk Fysioterapiforbund er med, har vi sett på ulike tiltak som kan bidra til at kommunene får et større finansieringsansvar, og vi har vurdert ulike finansieringsmodeller. Departementet vil, som nevnt i St.prp. nr. 1 for 2007-2008, vurdere gruppas arbeid med sikte på eventuelle forslag til endringer. Det vil vi da komme tilbake til.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-03-05:
Jeg er helt enig med representanten Kjønaas Kjos i at det er overordnet viktig at vi både greier å beholde flest mulig mennesker i arbeidslivet, av alle mulige grunner, og også greier å få flere tilbake til arbeidslivet - enten de er midlertidig sjukmeldte, eller, som representanten sier, på uføretrygd. Det er mange veier til det, men det er klart at mange vil kunne få hjelp underveis til å komme tilbake, hvis det er helsa det står på. Da vil jo bl.a. fysioterapeuter kunne være én av flere måter å få det til på. I dag utdannes det om lag 300 fysioterapeuter hvert år, og ca. 150 i utlandet. Det har så langt vært i overkant av hva det offentlige har kunnet sysselsette. Derfor har også sannsynligvis enkelte fysioterapeuter i større kommuner etablert et helprivat tilbud, som da ikke inngår i den kommunale tjenesten. Denne regjeringa er veldig opptatt av at vi skal ha så lik geografisk fordeling av fysioterapeuter som mulig, og vi går nå gjennom dette på bakgrunn av den gruppa som har vært i arbeid, for å se hvordan vi skal få alt dette til å bli enda bedre enn det er i dag.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-03-05:
Jeg vil understreke at vi ikke har konkludert med at det er det vi skal gjøre, men det er den gruppa som bl.a. representanter for Kommunenes Sentralforbund har vært med i, som har anbefalt at vi bør gå i den retning for å se på om kommunene sjøl kan bidra ved å ta mer av finansieringsansvaret. Tankegangen bak det er vel at hvis kommunene får et helhetlig ansvar for finansiering - altså både inntekter og utgifter - vil de også ha større egeninteresse i å tilrettelegge for flere tilbud og flere hjemler til å ha avtaler med fysioterapeuter eller ansette dem på heltid. Dette er en viktig problemstilling, og jeg tar sjølsagt med meg de signaler som kommer fra representanten her når det gjelder det arbeidet som vi skal sluttføre, men som vi ikke har konkludert på ennå.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2008-03-05:
I Oslo er situasjonen så traumatisk for sykehusdriften at man må kutte i tiltak fordi man har operert for mange. Samtidig sier statsråden at disse kuttene ikke skal gå ut over pasientene. Vi ser også at leger slutter i protest, om at ekspertene forsvinner på grunn av et økonomisk kaos. Hvem er det man har operert for mye? Er det slik at sykehusene taper penger på å operere trengende personer med det overføringsregimet vi har i dag? Hva er sykehusenes primæroppgave, er det å forholde seg til en feilslått økonomisk styring, eller er det å behandle mennesker som trenger det?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2008-03-05:
Det er ikke tvil om at det er skjevheter og styringsproblemer i helseforetakene for tiden. Forrige uke fikk vi høre om pasienter som ikke blir ivaretatt ved sykehusenes akuttmottak. Helsedirektøren gikk så langt som til å si at det gjaldt mangelfull styring og ledelse. Dette preger hverdagen, og dette fører til uforsvarlig pasientbehandling. Min bekymring er at dette ikke bare er tilfellet ved akuttmottakene, men også ved andre deler av sykehusene. Hvordan vurderer statsråden styrings- og ledelsesfunksjonene ved andre avdelinger i sykehusene i dag? Og: Hvordan vil statsråden sikre ivaretakelse av lederfunksjoner på alle nivå, slik at man faktisk får en bedre styring i sykehussektoren?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2008-03-05:
De mest hjelptrengende pasientene er de som har tapt på sykehusreformen. I tilsynsmeldingen fra Statens helsetilsyn kommer det bl.a. fram grunnleggende svakheter ved tjenestetilbudet til rusmiddelmisbrukere. Det dreier seg om manglende tilgjengelighet til tjenestene, geografiske forskjeller, manglende kompetanse og kvalitet, at kravet i lovverket ikke følges opp, manglende helhet og sammenheng i tjenestetilbudet. Tilsynsmeldingens funn er i tråd med tilbakemeldinger jeg selv får om dagen, nemlig en utvikling i stikk motsatt retning av det som er målet for Regjeringen i opptrappingsplanen for rusfeltet. Tjenestene blir mange steder mer og mer utilgjengelige. Ett eksempel er avrusning i Oslo. Nå er ventetiden 14 uker for å komme til avrusning. I 2006 stengte avrusningstilbudet M3 i Oslo, og i oktober 2007 stengte Storgata dørene for rusavhengige som går på illegale stoffer. I tiden etter 1. oktober i fjor ble antall henvendelser f.eks. hos P22s avrusningsavdeling nærmest fordoblet og svært, svært mange måtte avvises. Som tilsynsmeldingen påpeker, er det store mangler i samhandlingen mellom spesialisthelsetjenesten og kommuner. Dette er en av de største utfordringene som vi etter min mening står overfor innenfor helsetjenesten i dag. Finansieringssystemet for sykehusene med fokusering på inntjening har ingen elementer i seg til å prioritere samhandling mellom kommuner og sykehus, snarere tvert imot. Vil statsråden ta initiativ til en gjennomgang nettopp av finansieringssystemet med tanke på å få et system som bedrer samhandlingen mellom kommuner og sykehus, fra forebygging til behandling og rehabilitering, til beste for pasientene?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2008-03-05:
Spørsmålet mitt om finansieringssystem og gjennomgang har jeg tatt opp gjentatte ganger både overfor statsministeren i denne salen og helseministeren tidligere. Nå er det vel første gang jeg får en positiv tilbakemelding direkte om at dette er man i gang med. Jeg synes det er veldig positivt. Betyr dette at helseministeren nå gjennomgår hele stykkprissystemet? Ser hun på finansieringssystemet helhetlig både i forhold til prioritering, til skjevheter, til feilkoding osv., alle disse svakhetene som vi nå har sett, og ikke minst i forhold til mitt forrige spørsmål om samhandling? Ser hun på om det kan finnes incitamenter i finansieringssystemet som faktisk vil kunne medvirke til å prioritere samhandling mellom kommuner og sykehus, altså rett og slett en helhetlig gjennomgang av systemet og de skjevhetene vi har i dag?
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2008-03-05:
Det store spørsmålet er: Kan helsereforma reddast? Ein av dei store arkitektane bak sjukehusreforma var Paul Hellandsvik, og han har uttala at dersom vi skal klare å få sjukehusreforma på beina på kort sikt, må vi løyve 2 milliardar kr for å få på plass motivasjon og oppslutnad om reforma. Han kallar det «å bite i det sure eplet». Mitt spørsmål til statsråden er ganske enkelt: Er eit surt eple til 2 milliardar kr nok til å redde helsereforma, eller har statsråden betre og friskare frukt i ermet?
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2008-03-05:
85 milliardar kr er ei mengd pengar. Det er eit så stort beløp at vi knapt forstår kva det dreiar seg om, men det er altså så mykje pengar som vi brukar på sjukehus. Det har vi høyrt mange gonger. Men eg skal ikkje snakke om dei som har massevis av pengar. Derimot skal eg snakke litt om dei som får minst av helsemilliardane, om dei fattige i landet vårt. Det er dei fattige, rusmisbrukarar, psykisk sjuke, bustadlause og folk som må ha sosialhjelp, som har dårlegast helse. Det er vi einige om. Dei er sjukast, og dei lever kortast. Det er store helseforskjellar mellom rike og fattige, og helsegapet ser ut til å auke. Det bekymrar oss i Venstre. Mitt spørsmål til helseministeren er: Er helseministeren nøgd med at helsegapet er blitt større også under denne regjeringa?
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2008-03-05:
Fattigdom er i alle fall grunnlaget for store helseforskjellar, og fattigdom fører til helseforskjellar. Det er også slik at Regjeringa gjekk veldig høgt på banen for å utrydde fattigdommen. Vi i Venstre trur ikkje det er så enkelt, knapt mogleg, men vi ønskjer å redusere helseforskjellane så mykje som mogleg. For å få det til må det omprioriterast. Vi i Venstre er einige i det statsråden har sagt her tidlegare i dag, at vi må satse meir på primærhelsetenesta. Det er på det området vi må få til ei styrking slik at presset på sjukehusa blir redusert. Vi trur også at ulikskapen når det gjeld helse, best kan reduserast på denne måten. Det må då tøffe prioriteringar og harde rundar til. Er statsråden einig med Venstre i den prioriteringa, og er statsråden førebudd på å ta desse tøffe omprioriteringane?
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2008-03-05:
Eg tillèt meg å stille følgjande spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «Det er 16 år siden HVPU-reformen ble innført. Reformen førte til bedre livssituasjon for mange utviklingshemmede. Ulike tilsynsrapporter viser at tilbudet som gis til denne gruppen, ikke er tilfredsstillende mange steder. Statens råd for funksjonshemmede anbefaler at det settes ned et offentlig utvalg som skal gjennomgå livssituasjonen, levevilkårene og tjenestene for psykisk utviklingshemmede. Hvor langt er statsråden kommet i arbeidet med å sette ned et offentlig utvalg, og når vil vi se resultatene av det?»
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2008-03-05:
Takk for svaret. Eg kan seie at eg i prinsippet er einig i hovudbodskapen, at vi treng handling, ikkje ein masse rapportar, for vi har jo ein masse rapportar. Innanfor dette området er det, som statsråden også seier, fleire departement, og ansvarsområdet blir flytta. Vi har også Sosial- og helsedirektoratet som spelar ei rolle her. Så det er i alle fall viktig at nokon klarar å koordinere dette for denne gruppa. Eg veit ikkje om eit offentleg utval er det beste, men eg trur i alle fall at det er på høg tid at ein får ein fullstendig gjennomgang av levekåra og rettstryggleiken for menneske med utviklingshemming, der ein fokuserer på to spørsmål: Kva er det som har fungert? Kva har ikkje fungert?
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2008-03-05:
Eit utval er kanskje ikkje det beste, men det var no i alle fall eit interessant spørsmål å stille. Men det som eg tok opp i spørsmålsrunde to her, om å få ei fullstendig evaluering av kva som har fungert, og kva som ikkje har fungert, er eit spor som eg trur ein burde forfølgje nærmare. Det er jo slik at det er mange aktørar her. Det kjem ein ikkje frå. Men nokon må koordinere det, og det er sikkert greitt at Barne- og likestillingsdepartementet gjer det. Rådet for funksjonshemma har snakka om forskjellige tiltak. Dei har snakka om at f.eks. kompetansen i NAV og rådgivingstenesta i skolen må bli styrkt. Det er nok eitt konkrete forslag. Moglegheit for aktiv fritid må bli styrkt, føljekortet må bli ei nasjonal ordning, ein må sjå på små stillingsbrøkar i kommunane. Dei har kome med nokre konkrete forslag. Er det noko statsråden vil følgje opp?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2008-03-05:
Jeg oppfattet statsråd Brustads svar til representanten Solberg slik at det var en halvveis imøtekommelse av Høyres krav om at en innen seks måneder må legge fram en plan om hvordan en vil løse problemene i helsevesenet. Jeg vil gjerne at hun svarer på det. Som hun nå var inne på i svaret til representanten Ludvigsen, er det et problem at det har vært investert for lite i helsetjenester i kommunene, der folk bor. Det har vært en stor økning i leger på sykehus, men ikke i sykehjem. For pasienten betyr jo denne skjeve ressursfordelingen at de må gå i skytteltrafikk mellom sykehjem og sykehus. Jeg tror at det kunne spart pasientene for unødig reising og samtidig også lettet presset på sykehusene. Høyre vil satse mer på helsetjenestene i sykehjem der folk bor, og vi har også foreslått en opptrappingsplan for omsorgstjenestene og en bedre fordeling av ressursene. Hva vil statsråden helt konkret gjøre med det?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2008-03-05:
Vi - og også fagmiljøene - hadde store forventinger når det gjaldt bevilgninger til både rusfeltet og rehabiliteringsfeltet. Det skulle jo også bare mangle. Stoltenberg-regjeringen hadde 130 milliarder kr mer å rutte med i sitt budsjett enn Bondevik-regjeringen hadde i 2005. Men til tross for dette klarer ikke Regjeringen å gi noe skikkelig løft verken til rusfeltet eller til rehabilitering av dem som trenger det mest. Spesielt alvorlig er det innenfor rusfeltet. Ifølge fagmiljøet er det det nest dårligste budsjettet på ti år. Det dårligste var i fjor. I tillegg gjør Regjeringen det svært vanskelig for private tilbud og for pasienter som trenger et mer sammensatt tilbud over tid. Hvordan skal Regjeringen egentlig klare å løse utfordringen innenfor russektoren når det gjelder kapasitet, kvalitet og mangfold i behandlingstilbudene, når flere av de private tilbudene blir nedlagt?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2008-03-05:
Jeg er ikke så sikker på om folk som bor ute i kommunene, opplever det akkurat slik som Sylvia Brustad beskriver det. Arbeiderpartiets varaordfører på Eidsvoll har satt i gang en landsomfattende aksjon mot Regjeringen på grunn av den dårlige kommuneøkonomien - men nok om det. Høyre mener at økt kompetanse er et hovedsvar på de kvalitetsutfordringene vi har i omsorgssektoren. Derfor har vi foreslått et kunnskapsløft innen pleie- og omsorgssektoren. Antall ufaglærte må reduseres, og rekruttering av sykepleiere og leger må økes. Vi har også foreslått en økonomisk opptrappingsplan for å styrke omsorgstilbudet, men det stemte regjeringspartiene ned. De ville ikke forplikte seg økonomisk. Vil Regjeringen i kommuneproposisjonen legge fram en opptrappingsplan som en oppfølging av eldreforliket? Det er den nødt til å gjøre hvis den i det hele tatt skal ha noen som helst slags troverdighet.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2008-03-05:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål: «Medlemmene i Nasjonalt råd for fødselsomsorg fratrådte sine verv 2. november 2007. Begrunnelsen var en langvarig vanskelig dialog med Helse- og omsorgsdepartementet om oppfølging av Stortingets vedtak fra 2001 om en faglig forsvarlig, desentralisert og differensiert fødselsomsorg. Det avgåtte rådet leverte fredag 15. februar sin sluttrapport. Hva er statsrådens vurdering av innholdet i rapporten?»
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2008-03-05:
Jeg vil takke for svaret. Jeg er veldig glad for de signalene som statsråden nå gir, for jeg regner med at hun er enig med meg at det er alvorlig når fagfolk uttaler at liv kan gå tapt fordi det har vært manglende vilje til omstilling av fødselsomsorgen i tråd med Stortingets vedtak. Det er spesielt de siste par årene det har vært påpekt. Jeg er også glad for at statsråden nå oppnevner et nytt råd. I det problemnotatet som ble sendt ut, står det at man skal endre både sammensetning og mandat. Jeg vil bare ha bekreftet at det mandatet og den sammensetningen skal følge det som var Stortingets vedtak - eller om statsråden har andre planer for mandatet og sammensetningen av rådet - for dette skulle være et faglig råd som skulle bistå under omstillingen. Det er en meget krevende prosess, som statsråden selv var inne på. Det vil jeg gjerne høre om.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2008-03-05:
Jeg takker for svaret igjen. Det var betryggende, for det var en veldig god begrunnelse for både mandatet og rådets sammensetning. Det er og har vært en veldig krevende prosess, faglig sett også, å gjennomføre de endringene som Stortinget ønsket, både når det gjaldt et desentralisert tilbud og når det gjaldt et differensiert tilbud. Så jeg håper at det blir endringer på det, at statsråden vil komme til Stortinget og orientere om det. Så gjelder det det som statsråden også var opptatt av, mangel på jordmødre i kommunene ikke bare til svangerskapskontroll, men også til følgetjenesten. Jeg vil gjerne at hun sier noe helt konkret om hva som blir gjort i den sammenheng for å bedre det tilbudet. Det er tross alt en lovpålagt tjeneste. Kommuner gir deltidsstillinger som et alibi for å ha fulgt opp loven. Det er ikke et godt nok tilbud.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2008-03-05:
Til det siste statsråden sa, kan jeg henvise til at i Kristiansand gjøres det et meget godt arbeid når det gjelder dette med tillitspersoner, og jeg kan tipse mer om det. Men jeg har også lyst til å si at det er et paradoks. Vi har store utfordringer. Vi har mange rusmisbrukere som trenger hjelp, og det er folk som trenger hjelp når de er motiverte til å få det. Allikevel ser vi at de private som driver med kommunal egenandel, kjører med ledige plasser, mens rusmisbrukere som er motivert, står i kø for å få det tilbudet som bl.a. finnes i sykehus. Dette handler også om finansieringssystemet, hvordan vi klarer å se alle nivåene i sammenheng, og hvordan vi kan klare å gi mest hjelp. Vi vet at det er når folk er motiverte, at de trenger en plass. Det nytter ikke å si at de må komme tilbake om tre måneder. Hvordan kan vi få til et bedre finansieringssystem som ivaretar de sårbare brukerne?
Harald Valved (Fremskrittspartiet), 2008-03-05:
Det er gledelig å oppleve at det er en tverrpolitisk enighet om at vi skal satse på det forebyggende arbeid og rehabilitering og kanskje redusere behandlingen i midten, slik at vi får best mulig utnyttelse av helsekronene våre. Når det gjelder de svakest stilte i samfunnet, er det slik at helsetilbudet ofte vil variere fra kommune til kommune. Dette er snakk om hvordan vi lokalt prioriterer og ivaretar pasientene i de forskjellige områdene. Ville det ikke være slik at hvis vi fikk et annet finansieringssystem og et større felles ansvar, altså et statlig ansvar og et rettighetsbasert system, at det ville gi en større garanti for at alle de svakere stilte i samfunnet vårt fikk en lik og rettferdig behandling i helsevesenet?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2008-03-05:
Etter å ha lyttet til denne spørretimen har jeg en viss forståelse for folk flest, som det heter, som i en meningsmåling i dag uttrykker en rekordlav tillit til den sittende regjering. Det er kun 16 pst. som er fornøyd eller ganske fornøyd med denne regjeringen. Jeg skal avlaste helseministeren når det gjelder å svare på mitt spørsmål til dette faktum - jeg vil rette et spørsmål til forsvarsministeren. Nå ser vi at også sikkerhets- og utenrikspolitikken i økende grad blir en arena for sterkt sprikende holdninger mellom regjeringspartiene, sterkt uttrykt i avisene, på en måte som jeg tror svekker Norges posisjon, ikke minst i NATO. Vi opplever en SV-leder og finansminister som sier at hun vil gå i full konfrontasjon med NATO for å stanse amerikanske planer om et såkalt rakettskjold. Vi opplever på den andre siden Senterpartiets forsvarspolitiske talsmann som sier at et norsk veto i NATO er det samme som en utmeldelse, og vi opplever sprikende holdninger også mellom forsvars- og utenriksminister. Nå nærmer tiden seg for NATOs toppmøte, og mitt spørsmål er: Vil Regjeringen samlet legge til side de innenrikspolitisk betingede holdninger til dette spørsmålet og samle seg om en holdning som er i tråd med andre NATO-lands? Jeg snakker om holdningen til den amerikanske begrunnelse for det såkalte rakettforsvaret.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2008-03-05:
Det er fullt mulig også når statsråden nå står i Stortinget, å gi uttrykk for en holdning til dette spørsmålet. Det er ikke slik at utenriks- og sikkerhetspolitiske spørsmål er forbeholdt lukkede fora. Mitt spørsmål er: Er det slik at forsvarsministeren er enig med utenriksministeren, som sier at Russlands motstand mot missilforsvaret ikke angår saken, eller er det slik at hun er enig med finansministeren, som mener at det er viktig å lytte til Russland i denne saken? Mitt avsluttende - og andre - spørsmål er om statsråden nå kan garantere at den norske regjering ikke blir alene og som en ny fotnotenasjon i NATO i dette spørsmålet. Statsråden stod jo alene med sin skepsis ved forsvarsministermøtet i NATO sist.
Lars Sponheim (Venstre), 2008-03-05:
Venstre og jeg deler uroen over planene når det gjelder missilforsvar. Jeg må få si det. Som en amerikansk politiker har sagt, ser det ut til å være et umodent prosjekt i møte med en umoden trussel. Men skal man ivareta den interessen og ha det som bl.a. utenriksministeren har kalt en konstruktiv dialog, er det ikke et godt bidrag når Regjeringens finansminister har gått ut i Bergens Tidende og, i det hele tatt, tatt i bruk ordet «veto» i NATO-sammenheng. Det er å be om å bli marginalisert - og man vil ikke være i posisjon til å ha en konstruktiv dialog. Nå sier forsvarsministeren at dette overhodet ikke har vært diskutert i Regjeringen og heller ikke med den utvidede utenrikskomite. I det ligger etter mitt skjønn en skarp kritikk av at finansministeren har valgt å ta i bruk et sånt ord, og det er det berettiget grunn til. Er det slik at forsvarsministeren her gjerne skulle sett at ordet «veto» ikke hadde vært brukt? Og kan forsvarsministeren svare på hovedspørsmålet fra Per-Kristian Foss, om Regjeringen på noe vis planlegger en fotnote på ministermøtet i april i dette spørsmålet?
Svein Flåtten (Høyre), 2008-03-05:
Mitt spørsmål til finansministeren er slik: «Jusprofessor Bråthen hevder at forskriften til eiendomsmeglingsloven § 7-2 om å skrive spesifisert regning med timeangivelse over medgått tid ikke følger av lovforarbeidene til Ot.prp. nr. 16(2006-2007)(1)(2006-2007) hevdes å bygge på en misforståelse av håndverkertjenesteloven § 36. (2006-2007) (1) (2006-2007) Vil statsråden vurdere endringer av forskriften på denne bakgrunn?»
Svein Flåtten (Høyre), 2008-03-05:
Jeg takker statsråden for et grundig og utfyllende svar. Jeg oppfatter hennes svar slik at håndverkertjenesteloven § 36-1, som er en del av lovforarbeidene og en vesentlig del av henvisningene i den nye eiendomsmeglingsloven på nettopp dette området, er sentral, fordi finansministeren har henvist til den ved et par anledninger. Jeg oppfatter også av svaret at statsråden og departementet er uenig med jusprofessor Bråthen og undertegnede i tolkningen av håndverkertjenesteloven og hva som egentlig ligger i den. Da blir mitt spørsmål om det er slik at statsråden mener at håndverkertjenesteloven § 36-1 er helt sentral i forståelsen av hva som skal ligge i bestemmelsene som følger av den nye eiendomsmeglingsloven når det gjelder akkurat dette området.
Svein Flåtten (Høyre), 2008-03-05:
Det ligger heller ikke i mitt spørsmål at det er kommet opp noe nytt materielt, men det er forståelsen av håndverkertjenesteloven. Jeg har nå forstått av det forrige svaret at man mener dette var viktig. Så er det én ting: Eiendomsmeglingsloven er nå godt akseptert i bransjen på mange områder. Men det er helt opplagt at akkurat dette at det må lages en spesifisert regning på en pris som egentlig er avtalt, bidrar til, tror jeg - det kan i hvert fall gjøre det i enkelte situasjoner - å forsure forholdet mellom meglere og kunder. Hvis vi et øyeblikk ser litt bort fra akkurat det rent lovmessige her, mener ikke også statsråden at dette gir et uheldig utslag for partene?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-03-05:
Finansdepartementet har fått et tilsvarende spørsmål fra Norges Eiendomsmeglerforbund om akkurat dette. Eiendomsmeglingsloven § 7-2 tredje ledd lyder som følger: «Uavhengig av avtalt vederlagsform skal oppdragstakeren skrive rekning. Rekningen skal gjøre det mulig for oppdragsgiveren å bedømme arten og omfanget av arbeidet som er utført.» Det framgår således klart av eiendomsmeglingsloven at tilbydere av eiendomsmeglertjenester skal skrive regning uavhengig av hvilken form for vederlag som er avtalt - provisjon, fastpris eller timepris. Bestemmelsene i eiendomsmeglingsforskriften er fastsatt med hjemmel i bl.a. eiendomsmeglingsloven § 7-2 femte ledd. Eiendomsmeglingsforskriften § 7-2 stiller krav om at regningen skal inneholde en spesifikasjon av den tid oppdragstakeren har brukt på ulike faser i oppdraget. Kravet til å skrive regning må også ses i sammenheng med plikten til å utarbeide et tilbud basert på timepris - lovens § 7-2 annet ledd, jf. Ot.prp. nr. 16 for 2006-2007. Loven og forskriften sett i sammenheng innebærer at regningen for eiendomsmeglertjenester skal gi kunden grunnlag for å bedømme arten og omfanget av det arbeidet som er gjort, uavhengig av om det er avtalt timepris eller en annen vederlagsform. Formålet med kravene er bl.a. å bidra til å øke konkurransen mellom tilbydere av eiendomsmeglertjenester. Håndverkertjenesteloven § 36 første ledd første til tredje punktum lyder som følger: «Forbrukeren kan kreve at tjenesteyteren skriver rekning. Rekningen skal gjøre det mulig for forbrukeren å bedømme arten og omfanget av arbeidet og materialer som er brukt. I den utstrekning tjenesten ikke er utført til fast pris, skal det også gå fram hvordan prisen er reknet ut.» Ved avtaler om håndverkertjenester til fastpris gjelder det derfor bare unntak fra kravet om å vise hvordan prisen er regnet ut - ikke unntak fra kravet om at forbrukeren skal få et grunnlag for å kunne bedømme arten og omfanget av arbeidet som er gjort. I Ot.prp. nr 16 for 2006-2007 skrev departementet om dette, side 137: «(…) megler skal legge frem et regnskap til oppdragsgiver etter at oppdraget er utført, hvor det skal gis en spesifisert oversikt over antall timer med videre som er medgått til utførelsen av oppdraget. Et slikt krav skal gjelde uavhengig av vederlagsform, dvs uavhengig av om forbruker velger provisjon eller timepris. Det vises til at en slik regel følger av håndverkertjenesteloven § 36, også i de tilfeller det er avtalt fastpris.» (…) Flertallet i finanskomiteen sluttet seg til departementets forslag til eiendomsmeglingsloven § 7-2 tredje ledd. Mindretallet, komiteens medlemmer fra Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre, gikk imot forslaget og mente at «det er unødvendig forbrukervern at oppdragstaker skal skrive spesifisert regning etter avsluttet oppdrag også i de tilfeller der det er avtalt provisjonsbetaling» jf. Innst. O. nr. 50 for 2006-2007, sidene 39-40. Etter min mening følger den bestemmelsen i eiendomsmeglingsforskriften opp innholdet i og intensjonen med lovens regel.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-03-05:
Det som er sentralt i eiendomsmeglingsloven, er det som Stortinget faktisk har vedtatt og behandlet, og som var grundig belyst da saken var til behandling både i komiteen og i Stortinget, nemlig at vi ønsker en sterkere konkurranse mellom eiendomsmeglere, og vi ønsker at kundene skal ha mulighet til å sette seg inn i hva de faktisk betaler for. Vi ønsker derfor at man skal få en spesifisert regning hvor det også framgår timebruk. Det er det som er sentralt. Det hadde Stortinget full oversikt over da man vedtok loven. Forskriftene er laget i tråd med det. At Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre var av en annen oppfatning, får så være. Men det hjelper ikke å bruke håndverkertjenesteloven som bevisbyrde for at det i den diskusjonen - som var helt åpen, intensjonene lå på bordet - ble konkludert som det gjorde av Stortingets flertall.