Jørund Rytman (Fremskrittspartiet), 2010-06-14:
Jeg vil først takke saksordfører for en bra redegjørelse for saken. Selv om det er mye bra som blir endret, så er vi i Fremskrittspartiet skeptisk og undrende til noe av det som foreslås, eller ikke blir foreslått. Spesielt gjelder dette proposisjonens kapittel 3, om redegjørelse for foretaksstyring. Hvorfor vil flertallet ikke at offentlige forvaltningsvirksomheter skal omfattes av EUs regnskaps- og revisjonsdirektiver? Disse virksomhetene er absolutt av allmenn interesse og drives for skattebetalernes regning. Det har ikke vært mangel på eksempler i media de siste årene der vi har sett mange tilfeller av dårlig styring i det offentlige. Mer åpenhet rundt dette ville vært hensiktsmessig. Vi foreslår derfor sammen med Høyre og Venstre: «Stortinget ber Regjeringen fremme sak om foretaksstyring for offentlige virksomheter med sikte på å innføre samme krav til redegjørelse for foretaksstyring for offentlige forvaltningsvirksomheter som for allmennaksjeselskap.» Vedrørende proposisjonens kapittel 4, om styrets sammensetning, mener vi at det absolutte forbudet foreslått i allmennaksjeloven § 6-1 er uheldig. Jeg viser i den forbindelse til NHOs høringsbrev, datert 19. mai 2010, der NHO foreslår at daglig leder ikke skal kunne velges som styremedlem, men at det omvendte burde være mulig. Dette vil dekke behovet for en viss fleksibilitet også i slike selskaper. Det støtter vi, og vi fremmer endringsforslag om dette punktet. Vedrørende proposisjonens kapittel 5, om møte mellom styre og revisor, har også NHO påpekt i sitt høringsbrev at denne plikten kan bli en byrde for mange selskaper, at så mange som 5 000 selskaper kan pålegges denne plikten, og at en stor andel av disse selskapene regnes som små selskaper. NHO beregner kostnaden for næringslivet til å bli om lag 50 mill. kr. Denne bekymringen deler vi. Jeg har ikke tall på hvor mange debatter jeg de siste årene har vært i der vi har diskutert skjemaveldet og hvor viktig det er at de administrative byrdene for næringslivet må ned. Men så ser vi gang på gang eksempler på at vi politikere vedtar nye lover og forskrifter uten å tenke på hva konsekvensene blir. De administrative byrdene for næringslivet burde reduseres, ikke økes. Vi går derfor imot regjeringens forslag til ny § 2-3 og § 5-6 fjerde ledd nr. 5 i revisorloven. Vi i Fremskrittspartiet mener det er viktig at styrene er svært aktive i forhold til kontroll og utvikling av virksomheten de er ansvarlig for, og ser kontakt med revisor som en helt nødvendig del av dette arbeidet. Ønsker styret en diskusjon med revisor uten administrasjonen til stede, kan ingen hindre styret i å avholde et slikt møte. Jeg vil også påpeke at alle børsnoterte selskaper og finansselskaper skal ha et revisjonsutvalg fra 1. juli 2010. Dette utvalget består av styremedlemmer og skal ha løpende kontakt med selskapets revisor. Revisors beretning og rapporter er dessuten viktige dokumenter i denne sammenheng. Vedrørende proposisjonens kapittel 11, om grenser for små foretak, mener vi at grensene for små foretak kan settes så høyt som mulig innenfor det direktivet tillater for å redusere de administrative byrdene for flere selskaper. Vi fremmer derfor sammen med Høyre og Venstre et endringsforslag om disse grensene. Jeg vil vise til flertallets forslag om revisors rapportering om det årlige møtet med styret etter revisorloven § 2-3. Fremskrittspartiet finner det forslaget litt underlig. Er møtet ikke avholdt, skal revisor påpeke at møte skulle vært avholdt. Er møtet avholdt, skal revisor ikke rapportere dette. Nå er det jo sånn dersom man leser en revisjonsberetning og møtet faktisk er avholdt, vet man ikke om selskapet har noen plikt til å ha møte. Det må jo i seg selv være en sentral opplysning hvis man først skal ha en ordning med årlige møter. Skal man først innføre denne møteplikten, skulle det bare mangle at regnskapsbrukerne får vite om det enkelte selskap har en slik plikt, og om den er overholdt. Når det gjelder proposisjonens kapittel 13, som omhandler forskriftshjemmel til regler for godtgjørelse for finansieringsvirksomhetsforetak, mener vi i Fremskrittspartiet at lønninger og godtgjørelser bør bestemmes av eierne til det aktuelle foretak, og at det ikke er noe staten bør blande seg inn i. Hvor mye skal det være av statlig tvang og tak på hvor mye man kan tjene innenfor én bransje? Hvorfor er det kun finansbransjen som skal ha en maksimal godtgjørelse? Blir dette særnorske regler? Jeg vil avslutningsvis ta opp de forslagene vi fremmer sammen med andre og alene.