Sandra Borch (Senterpartiet), 2018-10-03:
I trontalen i går ble det sagt at Norge kjennetegnes av små forskjeller, relativ økonomisk likhet og likhet for visse grunnleggende rettigheter. Det er et politisk ansvar at det også forblir sånn. Et politisk område hvor man har sett utfordringer med akkurat dette, er der mennesker og dyr lever tett innpå rovdyr. Mange av disse områdene er definert som beiteprioriterte områder, hvor nettopp beitedyr og matproduksjon skal gå foran bestanden av rovdyr. Jeg skjønner godt at de som bor i rovdyrutsatte områder, ikke opplever at deres grunnleggende rettigheter, som f.eks. trygghet, er ivaretatt. På denne måten blir noen stemmer og noen grupper i dette landet mindre verdt enn andre. Det skaper ulikhet, og det er et alvorlig demokratisk problem dersom denne utviklingen får fortsette. Det er nå opp til regjeringen å avgjøre om de vil ta dette på alvor eller ikke. Vi har i sommer sett et stort ordføreropprop hvor over halvparten av Norges ordførere har reagert mot regjeringens ineffektive rovdyrpolitikk. Senterpartiet har i dag lagt fram to representantforslag som omhandler effektivt uttak av rovdyr i områder som er definert som beiteprioriterte områder. At uttak av rovdyr i beiteprioriterte områder skal være så vanskelig, så byråkratisk og så lite praktisk, er vanskelig å forstå. I Trøndelag er bjørneangrepene denne sesongen blant de verste på mange år. Over 200 sauer er dokumentert drept av bjørn så langt. Det er antallet bjørneangrep i beiteprioriterte områder som har økt vesentlig de siste årene. Hva er svaret fra miljøbyråkratiet? Det er å utvide forvaltningsområdet for bjørn. Dette står i direkte motstrid til rovviltforliket fra 2011. I sommer besøkte jeg Bardu kommune etter at bønder i området var rammet av store angrep av bjørn. Det gjør inntrykk å møte folk som hver dag må kjempe for sitt levebrød, og som må finne dyrene sine hardt skadet og drept på en sånn måte. På 30 minutter ble over 20 sauer tatt av bjørn i Bardu. Det er for meg helt utrolig at man ikke griper inn fra politisk hold, men lar departementet og direktoratet trenere saken. Det tok hele fem uker før man iverksatte effektive tiltak, som f.eks. hund. Da hadde bjørnen drept over 60 sauer. Det førte til fem uker med enormt ekstraarbeid for mange når det kom til tilsyn, i tillegg til at dette var under innhøstingen. Nok en gang er vi vitne til en ekstremt byråkratisk og tungrodd forvaltning av rovdyr, hvor man hele tiden favoriserer rovdyrene framfor husdyr og norsk matproduksjon. Dette skjer i beiteprioriterte områder. Mange næringsaktører vurderer nå om de orker å fortsette, fordi det tar så mye energi og er så slitsomt å jobbe mot systemene hele tiden. I dag ser vi store utfordringer med uttak av både bjørn, jerv og ulv. At regjeringen ikke følger opp rovviltforliket, ikke følger opp den todelte målsettingen – ja, i det store og hele ikke følger opp Stortingets demokratisk fattede vedtak – handler faktisk om mer enn rovdyr. Det handler grunnleggende sett om folks tillit til myndighetene. Når staten endrer spillereglene underveis, når staten driver maktutøvelse uten demokratisk forankret begrunnelse, svekkes tilliten til dem som styrer landet. Kan regjeringen leve med at deler av befolkningen opplever at deres erfaringer ikke respekteres, at deres argumenter er mindre viktig, og at deres rettigheter er mindre verd? Kan vi leve med at rovviltforliket hvert år blir brutt på en rekke punkter? Senterpartiet kan ikke det. Derfor har vi i dag framsatt representantforslag som vi håper vi vil få flertall for i denne salen.