trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-04-28:
Norge er et land som holder seg med flere forvaltningsnivåer, og sånn sett er vi godt forspent med administrasjon. Det å redusere antall fylkeskommuner mener jeg er en positiv ting i seg selv, men også en forutsetning for å overføre flere oppgaver til fylkeskommunene. Nå har fylkeskommunene fått flere oppgaver og styrket sin rolle som samfunnsutvikler. Og jeg mener at det å bruke tid og ressurser nå på å reversere denne sammenslåingen fremfor å bruke tid og ressurser på innbyggerne og næringslivet på vei ut av en pandemi, fremstår som en underlig prioritering. Jeg forstår at representanten mener at det er populært i øyeblikket, men spesielt langsiktig og bra for landet kan det neppe sies å være.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-04-28:
God representasjon er et viktig hensyn i alle fylkeskommuner og kommuner. Demokrati handler imidlertid ikke bare om representasjon; det handler også om hvilke oppgaver og hvilken myndigheter som er lagt til folkevalgte organer. I regionreformen har vi styrket fylkeskommunene som samfunnsutviklere. Flere oppgaver og virkemidler har derfor bidratt til å styrke demokratiet på regionalt nivå. Partiene har en viktig rolle i å bidra til representativitet i folkevalgte organer, og det er partiene som nominerer kandidater til valglistene, bestemmer listeplassering og hvem som skal få stemmetillegg. Partiene har dermed stor innflytelse over hvem velgerne kan stemme på, og hvem som i neste omgang kan bli representert i fylkestingene. Erfaringen fra tidligere nominasjonsprosesser til lokalvalgene tilsier at partiene er opptatt av representasjon når det gjelder både geografi, erfaring, kjønn og alder. Partiene har tradisjonelt vært særlig opptatt av å sette sammen lister slik at alle deler av fylket er representert. Fylkeskommunene avgjør selv, over et minsteantall, hvor store fylkesting de ønsker å ha. Dette er altså ikke et spørsmål som avgjøres av regjeringen. I vurderingen av dette kan fylkestingene selv vurdere hva som er hensiktsmessig størrelse for å ivareta god representasjon. Representasjon handler om mer enn hvem som sitter i fylkestinget. Det handler også om hvem som involveres i beslutningsprosessene som skjer i fylket mellom valg. Fylkeskommunene kan bruke høringer og andre medvirkningsordninger for å involvere innbyggerne i politiske prosesser og vurderinger av ulike saker. På den måten blir flere representert og hørt, og jeg tror også beslutningene blir bedre av det.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-04-28:
Spørsmålet om representativitet, som jeg oppfattet at var det representanten startet med, er komplisert. Det er f.eks. slik at det varierer i veldig stor grad hvor mange velgere hver representant i denne salen har i ryggen. Det er en ordning som Senterpartiet har vært veldig opptatt av at skal utformes nettopp slik den er, hvor det f.eks. står langt flere velgere bak hver representant i tettbygde strøk enn i rurale strøk, uten at jeg opplever at Senterpartiet har stilt noe spørsmål ved representativiteten av den grunn. Jeg tror heller ikke man kan måle dette i antallet personer i et fylkesting eller et kommunestyre. I Oslo er det f.eks. 59 representanter i bystyret, noe som er langt færre enn mindre byer som Ålesund og Trondheim tradisjonelt har holdt seg med. Ålesund har jo nå et veldig stort kommunestyre, som representanten sikkert kjenner til, og Trondheim hadde vel landets største med 89, hvis jeg ikke husker feil.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-04-28:
Spørsmålet om representativitet, som da tas opp i en lokal kontekst her, er et spørsmål som er veldig godt egnet til besvarelse av fylkesordføreren fra Senterpartiet i det angjeldende fylket. Jeg regner med at representanten også diskuterer akkurat det spørsmålet med ham. Det er opp til den enkelte fylkeskommune å ta initiativ til eventuelle endringer i fylkesstrukturen, og så er det til slutt Stortinget som tar stilling til hvordan inndelingen skal være i henhold til inndelingsloven. Det har ikke kommet noe slikt initiativ på mitt bord, og hvis det kommer et slikt initiativ, vil Stortinget naturlig nok bli involvert i det. Men som sagt: Representativitet er et viktig spørsmål, og her har også hver enkelt fylkeskommune et viktig ansvar i å legge til rette for at innbyggernes interesser fra alle deler av fylket blir hørt på en god måte. Hvis representanten har utfordringer med hvordan dette gjøres i sitt fylke, bør hun ta det opp med sin fylkesordfører.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-04-28:
Representanten tar opp et viktig spørsmål om betydningen av valgdistriktsinndeling for hvordan demokratiet vårt fungerer. Etter at Stortinget vedtok ny fylkesstruktur med virkning fra 1. januar 2020, var den ikke lenger i samsvar med de 19 valgdistriktene som er fastsatt i Grunnloven. Oppgaven med å utrede konsekvenser av valgdistriktsinndelingen ble lagt til Valglovutvalget. I påvente av deres utredning vedtok Stortinget i 2018 enstemmig at de 19 valgdistriktene skulle videreføres ved 2021-valget. Valglovutvalget har utredet konsekvensene av ulike valgdistriktsinndelinger og er delt i synet på hva som er mest ønskelig. Flertallet går inn for å videreføre 19 valgdistrikter, mens et mindretall mener at valgdistriktene bør endres med utgangspunkt i de nye fylkesgrensene. Antall valgdistrikter er regulert i Grunnloven. I etterkant av Valglovutvalgets arbeid er det fremmet flere forslag om endring av Grunnloven knyttet til antall valgdistrikter. Som kjent tar regjeringen sikte på å legge frem et lovforslag om ny valglov for Stortinget innen utgangen av 2022, og ny valglov og ny valgordning vil da gjelde fra stortingsvalget 2025. Jeg ser frem til Stortingets behandling av disse spørsmålene i neste periode.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-04-28:
Den enkelte fylkeskommune har et stort ansvar for å legge til rette for nettopp folkelig engasjement og medvirkning, og hvordan man velger å løse den oppgaven lokalt, er noe man må diskutere lokalt. Så legger jeg merke til at representanten ikke fikk med seg mitt svar tidligere i dag om hvilke oppgaver som er overført til fylkeskommunene. Hvis representanten ønsker det, kan jeg gjerne lese dem opp på nytt, men det er et betydelig antall oppgaver. Det som slår meg i representantens spørsmål, er hvor lite ambisjoner Senterpartiet har på vegne av fylkeskommunene og den samfunnsutviklerrollen som de nå er i stand til å ta. Dette handler om viktige ting som 42 000 km med fylkesvei. Det handler om videregående opplæring. Det handler om bredbåndstilskudd. Det handler om havneinfrastruktur. Det handler om spørsmål som er viktige for folk i deres hverdag, nær der de bor, men også for næringslivet, vekst og utvikling i regionen.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-04-28:
Jeg har lyst til å presisere at alle de oppgavene som jeg i sted leste opp, er nye oppgaver. Ingen av de oppgavene er oppgaver som fylkeskommunene hadde fra før. Men ettersom det åpenbart er behov for repetisjon – og til glede for nye seere – kommer oppgavene på nytt: Det er overført administrasjon av fylkesveier, forvaltning av tilskudd til utbygging av bredbånd, eierskaps- og forvaltningsansvar for fiskerihavneanlegg, tilskudd til ikke-statlige lufthavner, arbeidsmarkedstiltak, bedriftsintern opplæring, tilskudd til fylkesvise partnerskap for karriereveiledning og tilhørende karrieresentre, bosetting internt i fylkene og annen regional samordning av integreringspolitikken, tilskudd til Jobbsjansen del B, mentor- og traineeordninger, tilskudd til etablereropplæring for innvandrere, forvaltning av tilskudd til friskliv, læring og mestring, tverrfaglig innsats på rusfeltet, oppgaver innenfor skjærgårdstjenesten og statlig sikrede friluftsområder, oppgaver på kulturminneområdet, oppdragsgiveransvar for Siva og Innovasjon Norge for fem næringsrettede ordninger, næringshageprogrammet, inkubatorprogrammet, bedriftsnettverk, mentortjenesten, landsdekkende etablerertilskudd, forvaltning av tilskudd til utrednings- og tilretteleggingstiltak i landbruket, utarbeidelse av regionalt næringsprogram i landbruket, forvaltning av prosjektmidler i kystskogbruket,(Presidenten klubbar.) Arktis 2030, sekretariat for regionalt nordområdeforum. Forvaltning av tilskudd til kvensk språk og kultur …(Presidenten klubbar.) (Presidenten klubbar.) (Presidenten klubbar.)
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-04-28:
En liten beklagelse også fra min side til referenten.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2021-04-28:
Jeg vil stille følgende spørsmål til kommunalministeren: «Statsråden skrev i vinter en kronikk i Adresseavisen med tittelen «Kommunereformen er ikke over». Her argumenterte statsråden med at frivillighetslinjen har «gjort det vanskelig å ha en helhetlig tilnærming til reformen og å sikre en effektiv gjennomføring». Kan statsråden garantere at ingen flere kommuner vil bli slått sammen med tvang dersom Høyre fortsetter i regjering etter høstens valg?»
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2021-04-28:
Stortingsrepresentant Margret Hagerup hadde et større utspill i Stavanger Aftenblad forrige uke. Hun representerer Høyre og Rogaland Høyre, og hun tar til orde for at man i Rogaland vil gå fra 23 kommuner, som er dagens situasjon, til tre–seks kommuner. Hun kommer med mange begrunnelser for det og mener at om nødvendig bør Stortinget også «ta ansvar og tegne kommunekartet på ny». Det er et sitat fra Hagerup. Er statsråd Astrup enig med sin partifelle fra Rogaland i at det kunne være klokt at man går en runde i det fylket, at man går fra 23 og ned mot tre–seks kommuner, som Hagerup og Rogaland Høyre argumenterer for?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2021-04-28:
Jeg merker meg at statsråd Astrup sier at frivillighet er et startpunkt, og jeg merker meg at han på en eller annen måte gir en slags tilslutning til Hagerups ønske om å gå fra 23 kommuner til mellom tre og seks, som er Rogaland Høyres syn. Hvis han ikke gjør det, får han ta avstand fra det nå. Så går jeg til en statsrådkollega av Astrup som heter Odd Emil Ingebrigtsen, som er fiskeriminister, og som har uttalt til NRK at tvang er litt undervurdert. Han sammenligner kommuner med barneoppdragelse og sier at man ikke hadde fått med barna sine på tur hvis man ikke hadde tvunget dem litt i gang. Det er måten han omtaler det på. Høyres kommunalpolitiske talsmann, Ove Trellevik, smiler godt og sier videre: «Ideelt sett bør det vere om lag 200 kommunar, der alle har minst 10.000 innbyggarar.» Synes statsråd Astrup at uttalelsen fra statsråd Ingebrigtsen om at tvang er litt undervurdert, og uttalelsen fra kommunalpolitisk talsmann Trellevik om at vi bør gå ned mot 200 kommuner, er kloke uttalelser?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-04-28:
«Representantene i Viken fylkesting har ordinær jobb ved siden av sitt verv. Viken fylkeskommune omfatter Østfold, Akershus og Buskerud med en befolkning på 1,2 millioner, 51 kommuner og 58 videregående skoler. Hvordan mener statsråden det er mulig for disse folkevalgte å gjøre en jobb på fritiden når fylket er så stort?»
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-04-28:
Det er dog et faktum at det er 1,2 millioner innbyggere i Viken, og det er om lag det dobbelte av den neste, som er Oslo. Det er et faktum – jeg håper at statsråden er enig i det. Det er 87 medlemmer i Viken fylkesting. Det er en undervisningskomité med 13 medlemmer, 3 er frikjøpte. Det er 9 579 ansatte, det er 58 videregående skoler, det er 41 618 elever. I tillegg er det fagskoler, det er lærekontrakter, det er folkehøgskoler med opplæring i institusjon, det er opplæring i kriminalomsorgen, det er karriereveiledning, det er oppfølgingstjenester for elever som faller ut av videregående skole, og det er pedagogisk-psykologiske tjenester for elever med særskilte behov. Det vanlige fylkestingsmedlem med vanlig jobb utenfor politikken har neppe oversikt, for å si det diplomatisk. Svekker Vikens organisering folkestyret?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-04-28:
Det er ganske interessant at det fremmer folkestyret, da, det svekker ikke folkestyret å ha en sånn organisering. Viken har en regjeringsmodell, akkurat som regjering og storting – en har et fylkesråd, og en har et fylkesting. Det er en fylkesråd for undervisning, det er en fylkesdirektør for utdanning, og under den fylkesdirektøren for utdanning har en seks direktører: én for forvaltningsutvikling, én for kompetanseutvikling og fire områdedirektører. Områdedirektørene er da nødvendige fordi fylket er for stort å administrere for en fylkesdirektør, og det er delt opp i disse geografiske områdene: midt, nord, sørvest og sørøst. Kongsberg og Numedal, som henger sammen, midtfylket og Drammen, som henger sammen, har ulike områdedirektører, mens Ål videregående skole og Bjørkelangen videregående skole i Aurskog-Høland henger sammen med samme områdedirektør. Er en sånn inndeling klok etter statsrådens mening?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2021-04-28:
«Ei av dei store reformene til dagens regjering er regionreforma. Velfungerande fylke vart slått saman, ofte mot innbyggjarane sin vilje. Det vart også lova store oppgåver til dei samanslåtte fylka, men den lovnaden har ein ikkje innfridd. Meiningsmålingar syner at motstanden mot regionreforma framleis lever i beste velgåande i mange fylke. Og det er langt mellom dei som forsvarar reforma. Meiner statsråden det er rett å halde fram med å overkøyre folkeviljen når motstanden mot regionreforma er så stor?»
Heidi Greni (Senterpartiet), 2021-04-28:
Lokalsamfunnsforeningen har foretatt en meningsmåling, og den viser at i et stort flertall av de sammenslåtte fylkene ønsker innbyggerne en oppløsning. I Sogn og Fjordane er det hele to tredjedeler som sier at de ønsker en oppløsning. Det er et tydelig signal. Innbyggerne har ikke fått mulighet til å si sin mening. Det har ikke vært folkeavstemninger i disse fylkene. Et stort flertall av innbyggerne sier også at de ønsker en folkeavstemning om det skal være en oppløsning. Senterpartiet mener oppløsning skal være frivillig, og det stemmer ikke, som det antydes, at vi vil ha en tvangsoppløsning. Men spørsmålet er: Mener statsråden at det bør avholdes folkeavstemning når innbyggerne krever det i en valgkrets, f.eks. Sogn og Fjordane fylke? Og vil statsråden i tilfelle lytte til resultatet av en slik folkeavstemning?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2021-04-28:
I likhet med de fleste ekteskapsoppløsninger er det ofte én part som vil forlate det fordi det er et uholdbart forhold, så det tror jeg også vil gjelde fylkes- og kommuneoppløsninger. Men til noe helt annet: I Stavanger Aftenblad var Margret Hagerup veldig tydelig på at det måtte til en storstilt tvangssammenslåing av kommuner. Hun sier: ««Alle» i Høyre er enige om at flere sammenslåinger må til.» Og hun mener at dette ikke kan foregå på frivillig basis. Jeg antar at en slik storstilt tvangssammenslåing ikke skal gjelde bare Rogaland, men at det er noe som også vil ramme resten av landet. Deler statsråden oppfatningen om at det må en storstilt tvang til – og cirka hvor mange kommuner mener statsråden det er naturlig å ha i Norge? Hvor mange kommuner tenker statsråden det er naturlig å ha i mitt hjemfylke, Trøndelag?
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2021-04-28:
«En meningsmåling viste nylig at 73 prosent av de spurte i Østfold ønsker at Viken skal oppløses og Østfold gjenoppstå. Høyres stortingsrepresentant Tage Pettersen sier til NRK i den anledning: «Blir det en diskusjon om inndelingen av Viken, så er både jeg og Høyre villig til å være med på den diskusjonen.» Er statsråden, som sin partikollega, klar for å være med på en slik diskusjon, og mener statsråden at Viken har vært en god løsning på regioninndelingen på Østlandet?»
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2021-04-28:
Selvfølgelig er fylkets innbyggere opptatt av fylkesveier og videregående skoler og alt annet som fylkeskommunen steller med, men jo lenger unna beslutningstakerne sitter, jo vanskeligere er det å påvirke dem. Det er jo ganske enkel logikk, i hvert fall hos meg. Tysklands første kansler, Bismarck, sa noe som har blitt ganske kjent, nemlig at de som vet hvordan politikk og pølser blir laget, aldri mer får en rolig natts søvn. Det kan vi kanskje også si om Viken. Det er jo oppskriften på pølser og politikk. En sen natt lagde man en konstruksjon som ikke var faglig utredet av noen, og vi har fått et fylke som framstår ganske uensartet. Statsråden sa at avstand er relativt, og henviste til at det var mange fylker som var større enn Viken. Ja, men det er også mange fylker som er større enn eller på størrelse med Østfold. Rogaland og Møre og Romsdal framstår omtrent like store som det gamle Østfold. Hva er kriteriene for et funksjonelt fylke etter statsrådens syn?
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2021-04-28:
Statsråden framhever at Østfold og Buskerud er en del av et felles bo- og arbeidsmarked, men regjeringen har ikke valgt å inkludere hovedstaden, som ligger midt mellom disse to gamle fylkene, og som kanskje er det eneste fellesskapet disse fylkene har, nemlig at en del arbeidstakere deler matpakka si rundt det samme lunsjbordet i denne byen. Men det har man da altså ikke valgt å ta med. I forbindelse med regionreformen sjekket jeg, for da var jeg ordfører i Trøgstad, og da viste statistikken at det var fire som pendlet mellom Østfold og Buskerud daglig. Så noe veldig felles arbeidsmarked mellom disse fylkene er det altså ikke, og det er heller ikke i veldig stor grad noe identitetsfellesskap mellom Hemsedal og Halden. Det er vidt forskjellige utfordringer som preger disse områdene. Staten har valgt å organisere seg i andre regioner, f.eks. Nav. Statsforvalteren inkluderer Oslo, og det gjør også Bufetat. Når vil dere rydde opp i den regionale staten?
Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2021-04-28:
«Regionreformen har gjort at færre fylkestingspolitikerne representerer befolkningen i fylkestinget i de sammenslåtte fylkene enn da de tidligere fylkene hadde hvert sitt fylkesting. Statlige organer og organisasjonslivet følger etter fylkessammenslåinger og danner nye sammenslåtte organisasjoner. Hvor viktig er god representasjon for demokratiet og samfunnet vårt, og på hvilken måte har regionreformen bidratt til mer og bedre representasjon for befolkningen i de sammenslåtte fylkene?»
Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2021-04-28:
Jeg takker for svaret fra ministeren, selv om jeg mener at representasjonsspørsmålet egentlig ble litt avfeid her. I mitt fylkesting, nå etter tvangssammenslåingen med Vestfold, har jeg som telemarking kun 30 representanter som representerer Telemark i fylkestinget, mot 41 da vi var et eget fylke. Disse 30 må nå kjempe for telemarkssaker mot 31 representanter valgt inn fra gamle Vestfold, et fylke som alltid har vært svært forskjellig fra Telemark, både i geografi, avstand, ressurstilgang, kultur og ikke minst identitet. Forskjelligheten, samt frykten for enda mer sentralisering av arbeidsplasser og makt til Vestfold enn det regjeringen allerede hadde sørget for, gjorde at motstanden mot sammenslåingen med Vestfold var stor i Telemark. Og frykten har ikke dempet seg etter at de borgerlige likevel tvang fylkene sammen. I dag omtaler regionsavisen TA en undersøkelse hvor hele 65,3 pst. vil ha tilbake Telemark som eget fylke. Kun 18 pst. vil ha det tvangssammenslåtte fylket. Hva synes statsråden om et så høyt tall i favør av oppløsning? Er han og Høyre klare for å lytte mer til befolkningen i denne saken, sånn som Senterpartiet gjør?
Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2021-04-28:
Takk for svaret. I Telemark hadde man et fylke som ser ganske annerledes ut enn Vestfold, bl.a. med store geografiske avstander og hvor man var veldig aktiv i distriktspolitikken. Det at det nå er færre til å kjempe for de sakene, gir et utslag som gjør at det nå er helt tydelig at veldig mange reagerer på hvorvidt det er nok makt eller kort nok vei til beslutningene for Telemarks befolkning. Men det gjelder ikke bare i Telemark. Nevnte TA og også en rekke andre aviser i Vestfold og Telemark hadde i februar saker om at Høyres representant fra Vestfold, Lene Westgaard-Halle, uttalte at regionreformen ikke har fungert for Vestfolds del, og at de heller kan klare seg alene. Det mener også et stort flertall av befolkningen i Vestfold, ifølge den undersøkelsen som kom i dag, hvor 59,9 pst., altså to tredjedeler, ville stemt for oppløsning av tvangssammenslåingen. Bare 22 pst. ville beholdt det nye fylket. Vil statsråden lytte til sin egen representant fra Vestfold og vestfoldingene i dette spørsmålet, da?
Bengt Fasteraune (Senterpartiet), 2021-04-28:
«I en meningsmåling i Oppland sier 49,6 prosent at Hedmark og Oppland bør være to fylker, og 49,5 pst. mener det bør avholdes en folkeavstemning. Hedmark og Oppland er to stortingsvalgkretser. Jeg mener valgkretsene må bestå som i dag, i likhet med flertallet i valglovutvalget. To valgkretser i ett fylke kan gi insentiver til at politikere som er valgt inn i fylkestinget, vil ha størst interesse av å kjempe for sitt stortingsvalgdistrikt, og ikke hele fylket. Er statsråden enig i at denne organiseringen gir uheldige insentiver?»
Bengt Fasteraune (Senterpartiet), 2021-04-28:
Nå svarte vel ikke statsråden helt på det spørsmålet som jeg stilte, men jeg skal vinkle det litt annerledes og litt med tanke på andre brukergrupper. Folk i Finnmark, Akershus, Buskerud, Østfold, Sogn og Fjordane, Oppland og Hedmark – de vil ikke være en del av et gigantfylke som ikke har fått nye oppgaver. Folk vet egentlig ikke hvor denne gigantiske organisasjonen vil. Folk føler at denne organisasjonen ikke representerer dem, og jeg har heller ikke fått med meg at Møre og Romsdal eller Nordland ønsker å bli større. Det er noen som forsiktig sier at dette kan gå bra, men det er ofte de som er nærmest kjernen og nærmest makta, og det er ikke et ukjent fenomen. Da er mitt spørsmål til statsråden: Fremmer en slik måte å organisere samfunnet på folkedemokrati og folkelig engasjement?
Bengt Fasteraune (Senterpartiet), 2021-04-28:
Disse oppgavene var stort sett oppgaver som fylkene også hadde da de hadde en annen organisering, kanskje med unntak av det som går på fylkesveier, men også der hadde fylkeskommunen en særdeles viktig rolle. Så oppgavene til de nye regionene har blitt særdeles få og i hvert fall ikke mye endret siden sist. Regionreformen ble også begrunnet med at vi skulle få en jevnere størrelse på fylkene, og det er klart at når oppgaveoverføringene har uteblitt, er det en utfordring i seg selv. Samtidig er det noe som noen andre har vært inne på, men som jeg ønsker å presisere lite grann, og det er at det har en voldsom sentraliserende effekt ved at andre statlige organisasjoner blir større. Interesseorganisasjoner som ofte representerer grupper som sliter i hverdagen, blir større. Frivillige organisasjoner på fylkesnivå blir større. De politiske partiene slår sammen sine fylkesledd, og makten blir sentralisert lenger unna folket. Jeg har vært fylkesleder i mange år, jeg vet akkurat hva dette dreier seg om.(Presidenten klubbar.) Når en spør medlemmene i disse organisasjonene på lokalt nivå, vil de si at dette har ført til at det er lettere å få fram de sakene de er opptatt av i hverdagen? (Presidenten klubbar.)
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2021-04-28:
«Statistisk sentralbyrå har oppdaget en feil i klimaregnskapet som medfører at det ble lagt til 674 millioner liter marine gassoljer og autodiesel i petroleumsstatistikken for 2019. Feilen innebærer at norske utslipp kan ha stått på stedet hvil siden 1990, at 2020-målet kan ryke, og at den nylig vedtatte klimaplanen neppe er nok til å nå 2030-målet. Hvilke ytterligere tiltak mener statsråden må gjennomføres for å nå målet om minst 45 pst. utslippskutt i ikke-kvotepliktig sektor, som Stortinget har stilt seg bak?»
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2021-04-28:
Jeg takker for svaret, og jeg legger merke til at statsråden foretrekker å fokusere på usikkerheten ved om dette skulle være 0,9 eller 1,1 millioner tonn. Det vil likevel la oss stå igjen med et kjempestort problem, for ifølge Cicero er dette om lag 1 million tonn CO 2 -ekvivalenter per år. Det vil si at vi har omtrent 10 millioner tonn som mangler i regjeringens klimaplan for å nå målet som regjeringen selv har satt seg, om 45 pst. utslippskutt. Klimakur trekker fram et mer plantebasert kosthold som det mest effektive enkelttiltaket blant dem som er utredet, pluss at regjeringens klimaplan er beregnet ved ikke å kompensere for økt CO 2 -avgift for bensin og diesel. Så man kunne kuttet utslippene med ytterligere 3 millioner tonn mer enn det som ligger til grunn i den klimaplanen statsråden refererte til. Mitt spørsmål til statsråden er derfor: Vil regjeringen fremme forslag for Stortinget, f.eks. i revidert nasjonalbudsjett, om redusert kjøttforbruk og økt drivstoffpris eller andre tiltak med betydelig effekt, for å klare sine egne klimamål?
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2021-04-28:
Jeg registrerer at statsråden ikke varsler noen nye tiltak i revidert nasjonalbudsjett, men foretrekker å skyve problemet foran seg til framtidige regjeringer, selv om han nå har anledning til å kunne gjøre ting uten ekstremistene i Fremskrittspartiet. Problemet er at revidert budsjett er den siste sjansen for denne regjeringen til å levere ny, relevant klimapolitikk. Selv om det er usikkert – som statsråden sier – hvor mye større de norske utslippene er som følge av disse feilene hos SSB, er det ingen tvil om at de er vesentlig større. Så hvorfor vil ikke statsråden da varsle nye tiltak nå, hvis han sier at han står for målene sine?
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2021-04-28:
La meg starte med å understreke at dei norske klimamåla for 2030 ligg fast. Det gjeld sjølvsagt også målet om å redusere utsleppa med 45 pst. i ikkje-kvotepliktig sektor innan 2030. Regjeringa har lagt fram ein ambisiøs klimaplan for Stortinget, som nyleg er behandla, og der det også var støtte frå fleirtalet til alle dei store og viktige grepa. Klimaplanen inneheld ei rekkje verkemiddel som vil redusere utsleppa fram mot 2030, og vi har i planen lagt opp til ei solid oppfølging som tek høgd for at det kan vere nødvendig å justere verkemiddelbruken undervegs. Det er sjølvsagt uheldig at det er oppdaga ein feil i klimagassrekneskapen som SSB har ansvaret for. Det er likevel for tidleg å seie om denne justeringa påverkar kva som skal til for å nå klimamåla. Førebels veit vi ikkje kor stor del av salet av marine gassoljer som har gått til utanriksfart, og kva som har gått til innanriksfart. Det vil først verte klart når Statistisk sentralbyrå publiserer førebelse utsleppstal for 2020, etter planen 8. juni. Vi veit difor heller ikkje kva dette vil ha å seie for utsleppsrekneskapen og utsleppsframskrivingane. Men regjeringa har ein ambisiøs klimapolitikk med sterk verkemiddelbruk. I klimaplanen tar vi høgd for at politikken må kunne justerast undervegs ved behov dersom vi ikkje når dei ulike måla. Totalt har vi berekna at planen vi la fram, vil kutte utsleppa med 20 millionar tonn CO 2 -ekvivalentar i tiårsperioden. Det er altså meir enn det som trengst for å nå 45 pst.-målet som følgjer av plattforma til regjeringa. Verkemidla i klimameldinga vil også bidra til å redusere utslepp som fram til no ikkje har vore rapportert. Vi vil i klimalovrapporteringane gjere greie for gjennomføringa av klimaplanen og framdrifta mot klimamål. At utsleppa frå skipsfarten no ligg an til å vere høgare enn ein har trudd, understrekar viktigheita av satsinga til regjeringa på grøn skipsfart. Og grøn skipsfart er ei hovudsatsing for regjeringa. Vi har målretta og gjennom fleire år satsa innan ulike fartøysegment for å leggje til rette for innfasing av lav- og nullutsleppsløysingar. Vi har ei rekkje verkemiddel i klimameldinga retta inn mot sjøfart og fiske: auken i CO 2 -avgift, nasjonale lav- og nullutsleppskriterium for ferje- og hurtigbåtanbod for høvesvis 2023 og 2025, at det vert teke sikte på å innføre omsetnadskrav for biodrivstoff i skipsfarten frå neste år, m.m. I tillegg bidrar vi med støtte til teknologiutvikling og marknadsintroduksjon gjennom verkemiddelapparatet. Også klimagassreduksjonar i vegtrafikken har høg prioritet for regjeringa. Gjennom avgiftsfritak og støtte frå Enova jobbar staten for å auke innfasinga av nullutsleppskøyretøy i alle køyretøysegment. For personbilar er omstillinga godt i gang. I fjor var over halvparten av nybilsalet nullutsleppsbilar, og det går også kraftig oppover når det gjeld elvarebilar. Vi kjem til å forsterke denne innsatsen i åra framover, slik at vi når dei klimamåla vi har sett oss – og dei ligg fast.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2021-04-28:
Eg vil minne om at etter klimaplanen regjeringa har lagt fram og fått støtte for i Stortinget, legg vi altså opp til å kutte 12 millionar tonn meir enn det som er EU-forpliktinga i tiårsperioden, og vi legg opp til å kutte 4 millionar tonn meir enn det som er regjeringa sitt eige politiske løfte, som er høgare enn EU-forpliktinga. Det er viktig å understreke at vi har allereie, i klimaplanen, lagt opp til å overoppfylle klimamåla, og som eg sa i innlegget mitt, legg vi opp til stadig å justere verkemiddelbruken framover for at vi skal nå dei måla. Då vil eg også leggje til at sjølv om det vi snakkar om her – ei feilrapportering til SSB – openbert er uheldig og vil kunne få konsekvensar, er det i og for seg ikkje unikt. SSB justerer jo berekningane sine heile tida. For eksempel gjorde dei det for to år sidan når det gjeld utslepp av fluorgassar, noko som fekk store konsekvensar for utsleppstala. Slik er det når vi stadig er på jakt etter meir kunnskap, slik regjeringa er, og det håper eg også at representanten frå Miljøpartiet Dei Grøne er for at ein jaktar på.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2021-04-28:
Det vert sagt her at ein registrerer at eg ikkje varslar nye tiltak i RNB her og no. Det bør jo ikkje kome som ei sjokknyheit for ein stortingsrepresentant som er veldig klar over at det som ligg i revidert nasjonalbudsjett, vert varsla når revidert nasjonalbudsjett kjem og er ferdig. Så eg trur ikkje det er nokon grunn til å verte overraska over det. Det er slik at vi kontinuerleg legg fram ny klimapolitikk. Klimaplanen er jo ein stor, detaljert tiårsplan, som er den mest offensive og ambisiøse som nokon gong er lagd fram av ei norsk regjering. Eg trur nok, dersom eg var representanten Stoknes frå Miljøpartiet Dei Grøne, at eg ville vore langt meir bekymra for om den regjeringa Miljøpartiet Dei Grøne ser ut til å ønskje å setje inn – nemleg ei Arbeidarparti–Senterparti-regjering, som gjennom den prosessen kom med ei rekkje forslag for å svekkje klimaplanen – vil vere i stand til å oppfylle han. Men eg kan love at denne regjeringa kjem til å oppfylle klimaplanen, og vi kjem til å kome med stadig ny klimapolitikk i dei ulike prosessane vi skal ha framover. Og det veit folk at kjem til å skje, for det er det vi har gjort så lenge vi har sete.
Mona Fagerås (Sosialistisk Venstreparti), 2021-02-02:
Jeg vil på vegne av stortingsrepresentantene Karin Andersen, Torgeir Knag Fylkesnes, Freddy André Øvstegård, Lars Haltbrekken, Nicholas Wilkinson og meg selv fremme et representantforslag om å avlyse sentralt gitt eksamen våren 2021.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2021-02-02:
Jeg har gleden av på vegne av representantene Nicholas Wilkinson, Freddy André Øvstegård, Karin Andersen, Lars Haltbrekken og meg sjøl å framsette forslag om å utarbeide en KVU for ny jernbane Oslo–Stockholm og utrede nye statlige finansieringsmodeller for jernbaneutbygginger i Norge.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2021-02-02:
Jeg synes dette er et veldig spennende tema og vil takke interpellanten for å ta opp denne interpellasjonen. Det er utrolig spennende, og jeg må si at vi kunne hatt en interpellasjon for hver av de satsingsområdene som egentlig vil ta over etter at oljekranene gradvis må skrus igjen der ute på sokkelen. Min kollega, representanten Knag Fylkesnes, nevnte noen av dem – hydrogen, det kan kanskje være flytende vindturbiner, vindkraft, det kan være autonomi, vi er enormt store på det. Det er mange satsingsområder. Så er jeg veldig glad for at også lederen i miljøkomiteen var oppe på talerstolen og hadde en del poenger her – det er noen men som vi må tenke over. Det hadde også representanten Pollestad, som sjelden snakker om miljø – han nevnte miljøet. Det var faktisk et tankevekkende innlegg fra Senterparti-representanten. Vi skal være litt forsiktige, vi skal ikke gå i samme fellen som vi har gjort når det gjelder vindkraft på land. Det er arealkrevende områder som kreves – det ble nevnt av siste taler – og man snakker ofte om 1 000 mål. Vi har sett hvordan det nå nesten blir en slags kannibalisme med tanke på å få disse til sitt sted. Det kan være sunt, men man skal være klar over arealbruken. Og så tror jeg man etter hvert må begynne å sette opp et slags hierarki over hva slags industri vi synes er bra: Gir det nok arbeidsplasser, gir det nok eksportinntekter, hvor mye kraft brukes, osv.? Så kom med en fasit! Kanskje er dette fantastisk. Så er det et moment som jeg ikke har hørt har vært nevnt her i salen, og som jeg synes skulle vært brakt på banen. Det er nærmest for meg og interessant å spørre statsråden – jeg ser hun står på talerlisten her – om hun kunne svare på spørsmålet om etiske vurderinger når det gjelder batteriproduksjon, og hvor mye det nå er inne i regjeringsbetraktningene på denne sektoren. Vi kjenner f.eks. veldig godt til Amnestys engasjement, rundt at 70 pst. av kobolten vel kommer fra Kongo, og vi vet hva som skjer der. Vi kjenner også til at lavkoboltbatterier er på vei, og det kan være andre alternative kilder til batteriene, men dette er et utrolig viktig spørsmål. Jeg tror den som klarer å posisjonere seg også her, ikke bare på billig kraft og arealer, men på at man har en etisk forsvarlig batteriproduksjon, og at man også har en miljømessig forsvarlig batteriproduksjon, kanskje vil vinne den konkurransen. For det er ikke noen vits i å slå i hjel et miljøargument med et annet, eller at det går på bekostning av noe annet. Så jeg vil rett og slett spørre næringsministeren om det, om hun kan svare ut dette med etiske betraktninger i regjeringa og hvilke tanker hun har rundt det.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2021-02-02:
Som det har vært sagt noen ganger fra meg her på talerstolen: Departementets underliggende etater svever ikke i noe politisk vakuum – og i hvert fall ikke i denne saken. De styres etter en politisk linje, etter statsrådens og regjeringas mål. Dette målet har vært utallige omorganiseringer, som i stor grad har ført til nedleggelser og sentraliseringer. Det er uomtvistelig. Jeg kan få lov til å nevne politireformen, kommunesammenslåingene, nedlegging av tingretter og passkontorer, krymping av Posten, frislepp av drosjenæringen osv., osv. Så kommer altså dette forslaget om nedleggelse av utallige trafikkstasjoner. Alt sammen virker som det skal: utarming av bygdene og sentralisering, boligpress og andre problemer i byene. Dette har i tillegg til sentralisering ført til usikkerhet og frustrasjon for mange tusen ansatte. Vi har møtt mange av dem og fått innspill fra dem, ikke minst fra transportsektoren. Og så tenk på vegsektoren. Tenk bare på nedleggingen av sams vegadministrasjon, overføringen av fylkesveger til fylkeskommunen, reformer i Statens vegvesen, distriktsavdelinger til divisjonsavdelinger, etablering av Nye Veier osv. Så er det ganske utrolig: Regjeringa legger opp til endret organisasjonsform og skaper grunnlaget for etatens forslag om utallige nedleggelser av vegstasjoner. Så registrerer de altså en lokal motstand og den kompakte motstanden fra rød-grønn opposisjon, og ser selvfølgelig at Fremskrittspartiet ser at dette er spennende, det er opposisjon i folket. Da henger Fremskrittspartiet seg på. Så ser man at det blir et annet flertall i salen, som er gryende, og snur altså da i ellevte time – dvs. det kom noen signaler litt før, på sommeren i fjor, for en del av trafikkstasjonene. Maken! Dette er en underlig affære. Jeg må nok smile lite grann av representanten Hoksrud, som mener at han nærmest har reddet trafikkstasjonene – nærmest reddet trafikkstasjonene! Så vidt jeg har registrert, har de hatt et par statsråder før sittende statsråd, og så vidt jeg har erfart, har det kommet, som også representanten Siv Mossleth sa, et oppdrag om å utrede dette, og det har kommet rapporter – alt på Fremskrittsparti-statsrådenes vakt. Hvilke grep kan vi da ta for å hindre sentralisering, sånn at folk ikke trekker til byen, og gi folk et tilbud der de bor? Jo, da kan vi nettopp si nei til sånn galskap som det er å legge ned trafikkstasjoner. Det er sånne ting som skaper denne sentraliseringen. Det er nok en spiker i kista til norsk bygdedød. En spiker her og en spiker der blir en hel spikerpakke, nok til en hel kiste.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2021-02-02:
Jeg vil peke på at sånne nedleggelser som har blitt foreslått, får langt større ringvirkninger enn det vi kanskje først tenkte på, at arbeidsplasser går tapt, og at man rett og slett ikke får kjørt opp. Hvis man tar et sted som Sauda: Der er det f.eks. en landslinje på videregående skole for yrkessjåføropplæring. De er helt avhengig av den etablerte ambulerende løsningen for oppkjøring der. Om den forsvinner, vil landslinja på videregående skole forsvinne. Så spørsmålet mitt til statsråden er: Tror han at det forslaget som nå foreligger som flertallsforslag her i salen – flertallsvedtak, ser det ut til – vil gjøre at også den ambulerende tjenesten er sikret?
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2021-02-02:
Jeg var egentlig på vei ut av salen. Jeg synes kanskje det hadde vært like greit. Men så var det de to siste talene, fra representanten Johnsen og representanten Hoksrud, som gjør det skvær umulig å sitte stille i salen. Jeg har ganske mange ganger her fra talerstolen etterlyst en viss politisk redelighet i denne historiefortellingen, og jeg må si at det er fullstendig fraværende her. Hvis politisk redelighet hadde vært en art, hadde den vært rødlistet. Så jeg må si at dette er trist å se. Det er greit å selge ting som gode saker, at man har stemt for det, at man fremmet det. Men når det gjelder historiefortellingen – når man har ombestemt seg, man har stått for noe annet før, eller ikke fått til noe før, men så snur man, og så stemmer man da for et forslag som er populært – kunne man kanskje presentere det som at man altså har snudd i saken. Det hadde vært flott. Det hadde gitt kredibilitet, og det hadde kanskje også gitt noen flere stemmer, hadde jeg håpet. Men sånn er altså ikke politikkens vesen, og det beklager jeg veldig. Jeg har lagt merke til det flere ganger. SV har også hatt forslag her tidligere, i samferdselssaker, der vi har hatt statsråder fra Fremskrittspartiet, det har i hvert fall vært to av dem som jeg kunne telle, som har stemt imot og gått imot. Blant annet skjedde det da vi diskuterte kabotasje: Ja da, vi trengte digitalt transportregister. Det er jo deilig at Fremskrittspartiet har blitt frigjort og er utenfor regjering. Det er også flott at de stemmer for SVs forslag nå, jeg er veldig glad for det, men det presenteres hver gang som en seier for Fremskrittspartiet når de da snur i saker – en merkelig historiefortelling. Så jeg etterlyser dette gang etter gang – vi får håpe at man er litt obs på det kanskje. Og så håper jeg inderlig at noen også sier det til meg hvis jeg gjør det samme, så jeg blir gjort oppmerksom på det. Da skal jeg prøve å ta det til etterretning, hvis jeg har en slik historiefortelling som Fremskrittspartiet driver med. Det er trist å se.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2021-02-02:
På vegne av representantene Sandra Borch, Ole André Myhrvold, Willfred Nordlund, Åslaug Sem-Jacobsen og meg selv har jeg gleden av å fremme forslag om mindre bruk og kast.
André N. Skjelstad (Venstre), 2021-02-02:
Det er for så vidt interessant å få med seg en del av det spesielt Arbeiderpartiet sier, for når det gjelder den nevnte Namdalseiendommen som er overført til Lukas Stiftung, såkalt LAM, var det jo Namsskogan som var konsesjonsgiver den gangen. Arbeiderpartiet satt tydelig med makten i Namsskogan. Det kan virke som om dette ikke er godt nok opplyst for representantene fra Arbeiderpartiet. Tallene for hvor mange eiendommer som eies av AS fra 2010 til 2019, ligger stabilt – helt stabilt. Det er ikke den dramatikken som ikke minst representanten Aasland og representanten Sandtrøen prøver å male et bilde av, men som ikke stemmer med terrenget. Jeg er enig med landbruksministeren: Ja, jeg ønsker i hovedtrekk norsk eierskap, men det er noen utfordringer som vi også må ta opp i denne salen når det gjelder det norske eierskapet rundt omkring. Det er tydeligvis helt uproblematisk for mange i opposisjonen. Vi er enig i at rammevilkår er viktig i dette, og vi ønsker også at naturressursene i hovedtrekk skal være på norske hender. Det kan det ikke være den minste tvil om, selv om noen prøver å så tvil om det landbruksministeren faktisk svarer i replikkvekslingen. Når representanten Sandtrøen peker på at odelsloven gir spredt eierskap, kan vel noen mene at det kanskje er tvert imot i en del sammenhenger. Uansett, i denne saken må vi også huske historien: Konsesjonsgiveren til den eiendommen som vi har nevnt mange, mange ganger i dag, var en Arbeiderparti-styrt kommune, Namsskogan, og før det SV-styrt. Den har vært sosialistisk styrt så lenge jeg kan huske, med et lite unntak i nyere tid. Det er litt av historikken bak dette. Så kan en jo ta med seg, som en tidligere taler var inne på, at man egentlig ønsker at dette skal eies lokalt. Ja, hvem gjør ikke det, men hvem er det da som skal komme opp med kapital for å kjøpe 600 000 dekar? Skal ikke det gi en forenkling også videre? I tillegg er det ingen tvil om at de lokale ikke har stilt opp og gått i tog for at det ikke skulle være et nytt skifte av eierskap. De har vært fornøyd med det eierskapet – hvis en da orker å lese de lokale avisene. Men det må ikke være den minste tvil om at jeg i hovedtrekk ønsker norsk eierskap til både skog- og vannkraftressursene, og det gjør også regjeringen.
André N. Skjelstad (Venstre), 2021-02-02:
Jeg tenkte egentlig ikke å forlenge dette, men de siste talerne gjør det helt nødvendig å si litt, for nå har representanten Pollestad og representanten Arnstad i flere runder påpekt at jeg er den eneste, i tillegg til statsråden, som deltar fra regjeringspartiene. Ja, det er korrekt, for vi har en holdning om at vi er i den situasjonen vi er, og har tenkt å ta hensyn til den, selv om det selvfølgelig er en særdeles interessant sak å debattere. Vi kunne selvfølgelig fortsatt lenge om dette, med såkalt fri debatt, men det er ikke det. Jeg må også få lov til å si at jeg blir ganske forundret, ikke minst over representanten Aasland, for den eiendommen som har vært oppe her, som på mange måter også har utløst representantforslaget fra Senterpartiet, ligger i en kommune som etter krigen stort sett har vært styrt av Arbeiderpartiet, med noen unntak med SV og en gang med en bygdeliste. Det har ikke vært noen motstand fra det området verken da dette en gang i tida ble solgt fra Norske Skog til Mæle og Ulvig Kiær, og nå da til Lukas Stiftung. De lokale har for så vidt heiet på det. Jeg er kritisk, og det ga jeg også uttrykk for, til at det norske eierskapet forvitrer, men jeg er særdeles kritisk til det representanten Lundteigen kom med i stad, som etter min mening på mange måter er ren egoisme. Sånn bygger man ikke en nasjon. Man bygger en nasjon også på at når vi har muligheten til å handle i utlandet, må det være rom for det i dette landet – selv om det er gitt klart og utvetydig uttrykk for, både fra meg og statsråden, at vi i hovedtrekk ønsker norsk eierskap til norske eiendommer.
André N. Skjelstad (Venstre), 2021-02-02:
Jeg tror ikke at representanten Lundteigen er tunghørt. Men han bryter det ut av en kontekst. Konteksten er: Skal ikke vår solidaritet også gjelde andre veien? Det blir litt sånn når en drar opp historikken – og det synes jeg er litt interessant: Jeg husker det ikke, men fikk fortalt av min farmor da Landmandsforbundet ville gå over til å bli Bondepartiet rundt 1920, at de gikk rundt på gårdene for å få engasjert dem som var Venstre-medlemmer. Min farmor var tydelig den gangen. Hun sa: Vi er nødt til å ha et syn som er litt utenfor både landbruket og dette – vi er nødt til å se en helhet. Vi melder oss ikke inn i et parti av ren egoisme. Jeg har vært – og er fortsatt – en tydelig nei til EU-kar. Det har jeg vært lenge, og det kommer jeg også til å være – antakelig – så lenge jeg har mulighet til å mene noe om det. Men jeg er for EØS. Jeg skjønner helt tydelig – og det har jeg aldri vært i tvil om – at representanten Lundteigen også har vært motstander av det, selv om ting indikerer i denne verden at Norge har store fordeler av det, selv om representanten Lundteigen selvfølgelig også er uenig i det, og det respekterer jeg. Men jeg må også få lov å si når vi bryter ut deler av en kontekst, også likeens som det representanten Sandtrøen kom inn på her, at jeg er svært for et lokalt eierskap, jeg er svært for at vi har et mangfoldig eierskap, men det er ikke sikkert at vi i Namdalen ser så stor forskjell på om det eierskapet er Lukas Stiftung eller om det er i Holmenkollen. Jeg er litt usikker på det. Jeg er uansett for et norsk eierskap som gir et mangfold rundt våre eiendommer i hele landet.
André N. Skjelstad (Venstre), 2021-02-02:
Saksordføreren sa tydelig at vi får oppfølging når det gjelder viktige spilleregler framover. Representanten Reiten ga på mange måter, i det som for øvrig var et veldig godt innlegg, en forklarende bit på hva dette er. Det er en naturlig oppfølging av den kvotemeldingen vi hadde oppe. Det gjør også at man får en mer fleksibel ordning. Man får en forutsigbarhet for de årlige deltakeradgangene. Så er det å bemerke til dette, som vi også hadde noen runder på i forbindelse med kvotemeldingen – jeg blir litt i stuss når det eneste representanten Pollestad tar fram når han blir invitert av en tidligere statsråd, er at han var så opptatt av tyggegummitygging, og ikke nevner at saksordføreren med oss fiskeripolitiske talsmenn inviterte representanten Pollestad med flere til mange runder for å prøve å få til et bredere flertall bak kvotemeldingen. Det jeg satt igjen med etter de møtene, selv om avstanden var stor den gangen, var at representanten Knag Fylkesnes faktisk anstrengte seg og så om det var noe mulighetsrom her, selv om politikken for så vidt spriker. Det har jeg respekt for. Representanten Knag Fylkesnes var på det tidspunktet tydelig på hva som ikke var mulig for hans parti, men han så altså mulighetsrommet – kunne det være noen mulighet for nettopp å få den forutsigbarheten? Forutsigbarhet ligger der, men når det skal utformes politikk, handler det om å gi og ta. Da blir jeg litt i stuss når jeg kommer i denne salen i dag, over at dette er en oppfølging av det vi vedtok i vår. Hvis opposisjonen hadde fått flertall, hadde det, som representanten Reiten treffende sa, virkelig blitt uforutsigbart for en hel næring. Det hadde virkelig skapt bølger og høy vannstand. Logikken i argumentasjonsrekkene har jeg litt vanskelig for å følge. Den samme representant Pollestad sier i innlegget sitt at nå er det dags for å legge vekk idelogien. Ja, det er interessant om Senterpartiet noen gang har hatt en ideologi – det er jeg litt usikker på. Jeg har mye mer respekt for eksempelvis representanten Knag Fylkesnes, som sier helt tydelig hvor de vil hen, hans tydelighet på det. Det gjorde han også på de møtene vi hadde da vi holdt på med kvotemeldingen. Jeg tror at det vi gjør i dag, nettopp er med og skaper den nødvendige forutsigbarheten, den nødvendige fleksibiliteten, som igjen gjør at dette er en næring som går rimelig godt. Jeg fikk til og med noen rapporter i går fra seifisket i Ytre Namdalen, men også nordfra: Fiskeriene går godt. Men det er klart at det overordnede her er at vi ønsker en politikk som virker, sånn at vi har en utvikling på kysten hele tiden. Per i dag ser det lyst ut, men man kan aldri spå i krystallkulen fullt ut.