Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-16:
Bakgrunnen for dette forslaget er selvfølgelig den dramatiske situasjonen med «Viking Sky»-ulykken i mars 2019, som flere representanter har henvist til. Det vi live på tv så utspinne seg der, nærmest minutt for minutt, viser viktigheten av å ha en god og stående beredskap i Norge. Jeg vil våge den påstanden at vi var nær en katastrofe nesten av «Titanic»-dimensjoner denne stormfulle dagen utenfor Hustadvika. MS «Viking Sky» var det sjette passasjerskipet som kom i drift langs norskekysten bare i løpet av det siste året. 114 skip har fått motorstopp langs kysten siden 2017. Samtidig ser vi altså en kraftig økning i cruiseturismen i norske farvann. Dette er farvann som byr på barske værforhold, og f.eks. for Svalbards vedkommende også is og kulde. I 2018 kom det rundt 46 000 internasjonale cruisepassasjerer til Svalbard. Det kommer nå skip med passasjerantall på 5 000–6 000. Tenk på det. I romjula 2018 havarerte en tråler med 14 personer om bord i Hinlopen nord på Svalbard. Med Sysselmannens to helikoptre klarte man akkurat å redde disse i en tøff operasjon. Jeg har vært mye i disse områdene, i all slags vær, og jeg har vært på cruisebåter, seilbåter, på land og på isen der. Jeg orker nesten ikke å tenke på hva som hadde skjedd om en cruisebåt fikk et forlis i disse områdene. Den tanken skremmer meg. Det er per i dag ikke kartlagt godt nok hvordan Norge er rustet beredskapsmessig for den økte cruiseturismen. Når stadig flere skip med stadig flere passasjerer kommer stadig oftere inn i sårbare områder, må det foretas en gjennomgang for å se på mulige forbedringer av beredskapen. I tidligere tider har det vært nettopp store ulykker som har ført til forbedringer av sikkerheten på sjøen. Da må vi bruke anledningen etter «Viking Sky»-ulykken til å gjennomgå beredskapen og se på tiltak som kan forbedre den. I dag finnes det regelverk fra International Marine Organization, IMO, som er underlagt FN. Det er utviklet noen retningslinjer for beredskap for passasjerskip som seiler i områder som er langt unna SAR, altså «Search and Rescue»-fasiliteter. Men det er manglende reguleringer av hvilket ansvar passasjerskip har for å bidra til den stående beredskapen i landene der de seiler. Den såkalte polarkoden regulerer noe, men ikke nok. En sentral dimensjon av den foreslåtte gjennomgangen bør etter SVs syn være å se på ansvaret rederiene sjøl har. Rederiene som seiler i norske farvann, er avhengige av den norske beredskapen. Da bør de også bidra til å utvikle og opprettholde den. I Antarktis og delvis rundt Svalbard er det, hjemlet i turistforskriften, allerede noen ordninger som bidrar til dette. Ekspedisjonsskip må stille med en viss økonomisk garanti for å få tillatelse til å seile. Det burde være naturlig at en utredet om en så lukrativ næring i så stor vekst som cruisenæringen er, bør bidra mer til fond eller ved garantier, forsikringer, til et økonomisk ansvar ved ulykker. Men ikke bare det – hvis man skal ha en stående, stor beredskap, kommer man ikke utenom store kostnader. Det er faktisk det som skal til hvis det skjer et forlis. Vi må ha en stående beredskap som er høy. Hvis man tenker på antall turister som ble tatt i land ved «Viking Sky»-ulykken, var det ikke så mange, og det var rett utenfor kysten vår, der vi hadde en viss tilgang på helikoptre. Det er i storm og kuling omtrent bare helikoptre som kan brukes. En slik stående beredskap er altså veldig kostbar. Derfor er vårt forslag at man ser på en slags arktisk cruiseavgift, kanskje – vi er åpne for alle løsninger for å øke beredskapen, for å finansiere en stor, stående beredskap. Det er veldig viktig for meg å si at SVs intensjon overhodet ikke er å rokke ved plikten til assistanse ved nødssituasjoner. Den står fast. Så vil jeg ta opp forslaget som SV har fremmet. Vi vil subsidiært støtte Senterpartiet og Arbeiderpartiets forslag.