Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2011-11-24:
Skattesystemet er sentralt for å finansiere velferd. Hver enkelt skal bidra og betale etter evne, men det påligger også staten og det offentlige å forvalte ressursene og skattesystemet slik at det har legitimitet og troverdighet hos den enkelte. Det har det i stor grad i Norge, og det tror jeg vi skal være veldig godt fornøyd med. I lys av den debatten vi har hatt rundt Europa, vil jeg si at situasjonen nede i Europa er ganske mye mer sammensatt. Trusselen fra Europa og det som skjer der nede nå, kan vi være enige om, men Arbeiderpartiet kan ikke forvente at det ikke blir debatt om hva som er løsningen, og særlig ikke når man begynner å trekke erfaringene fra Europa opp til Norge. Spesielt har jeg merket meg at representanten Micaelsen er veldig klar på hva som er riktig medisin. Det er ganske forunderlig når Europa selv verken klarer å stille diagnose eller finne løsninger. Vi vet at gjeld, underskudd og overforbruk er en viktig del av det, men hadde man kunnet komme enkelt ut av det, hadde man funnet løsninger. Det er jo et godt spørsmål om høyere skatt, når skattemoralen og systemets legitimitet ikke er der, i det hele tatt er en del av løsningen. Da tror jeg finansministeren var mye nærmere det som er kjernen i problemet, og det er at tilliten faktisk forsvinner. Det er en uhyre farlig situasjon når tilliten blir borte i finansmarkedene. Jeg tror det er ganske mange ledere nedover i Europa som sitter og leter etter løsninger på hvordan man skal få den tilbake. Jeg må bare si til min kollega og komiteleder, Micaelsen, at det holder ikke helt med en AUF-retorikk når man skal diskutere de utfordringene vi her står overfor. For Norge er i en helt spesiell situasjon. Vi er helt annerledes enn Europa for øvrig. Norge preges av en sterk stat og en ganske svak privat sparing. IMF gikk ganske nylig ut med en advarsel mot norsk gjeldsnivå. Det å tro at Europa skal være malen for norske løsninger, synes jeg er ganske spesielt. Jeg synes vår bekymring skal rette seg mot det som har vært ett av Høyres hovedbudskap i dag, som er den lønnsveksten vi har, som – hvis en følger regjeringens prognoser i nasjonalbudsjettet – kan bli ganske særnorsk, kanskje enda mer særnorsk enn den har vært siden 2005. Vi har et lønnsnivå på 150 pst. av det resten av Europa har, og vi har en produktivitetsvekst som er lav, og til dels lavere enn våre konkurrenter. Det holder ikke. Jeg er fryktelig redd for, på linje med det finansministeren og statsministeren har vært ute og advart mot, at vi kan få et todelt Norge. Det er kun én angrepsvinkel på det, og det er at vi må utvikle vårt samfunn sånn at vi får tilbake den produktivitetsveksten vi hadde tidligere. Det er den langsiktige måten å sikre vekst og velferd på. Høyres hovedbudskap er å trygge velferd gjennom kunnskap og konkurransekraft. Kunnskap er en selvfølge. Uansett oljefond eller hvor mye penger vi klarer å bygge opp, er det å utvikle den enkeltes hjernekraft og arbeidsevne hoveddelen av nasjonalformuen. Lærere, universiteter og forskning er helt sentralt. Og det er viktig å sikre et mangfoldig næringsliv rundt i hele landet som kan trygge velferden. I dette bildet er det utrolig å høre utsagn som at Høyres skatteforslag er «umoderne». Enda mer utrolig er det at finanskomiteens leder mener at kriseland i Europa skal være mal for norsk politikk. Høyres skatteforslag er målrettet mot arbeid og aktivitet gjennom lavere skatt på arbeid, flere trygge jobber gjennom lavere skatt på bedrifter, og å styrke norsk privat eierskap og økt sparing gjennom lavere formuesskatt og gunstigere spareordninger. Regjeringspartiene må gjerne mene at dette er «umoderne». De må gjerne ta et oppgjør med det. Da sier vi: Kom igjen, den fighten tar vi mer enn gjerne! Høyre senker skatt på arbeid med drøye 3,5 mrd. kr. Heving av minstefradraget og heving av satsen er hovedgrepet. Det har svært gode sosiale virkninger, og vi forundres over de rød-grønnes lave ambisjoner på dette området. Innslagspunktet for toppskatt, trinn 2, heves, og vi reverserer regjeringens fjerning av retten til særfradrag, introduserer et eget skattefradrag for dem mellom 62 og 67 år og lønnsjusterer frikortgrensen. Alt er rettet mot å øke jobbtilbudet og viljen til å jobbe. Her vet vi at det faktisk er dynamiske effekter – det vet finansministeren, og det vet Finansdepartementet, og etter å ha hørt statsministeren tidligere i dag kan det kanskje være greit å formidle litt av den kunnskapen også til ham. Formuesskatt er et angrep på norske arbeidsplasser eid av nordmenn bosatt i Norge. Det er en skatt som ilegges uavhengig av evne, og den tapper Bedrifts-Norge for nødvendig egenkapital til å tåle risikoen knyttet til innovasjon, nyskaping, vekst og utvikling av nye arbeidsplasser. Høyre vil på sikt fjerne formuesskatten og hever bunnfradraget, senker satsen og senker takstgrunnlaget for primærboligen. Den rød-grønne regjeringen har på mange måter gjennomført en knipetangøvelse mot det private eierskap gjennom å doble skatten på arbeidende kapital. Det skjer midt i en krise i Europa og samtidig med at LO-sjefen og også næringslivssjefen har innsett at her har vi en utfordring. Vi fjerner arveavgiften. Vi foretar en rekke grep for å stimulere verdiskaping: startavskrivninger på 30 pst. for investeringer i maskiner og utstyr, direkte utgiftsføring av investeringer i FoU og kraftig forbedring av SkatteFUNN. Dessuten foretar vi forbedringer for enkeltmannsforetak, der regjeringen har lagt seg på den linjen at man ikke skal gi noen særfordeler. Dette er faktisk eiere som tar den fulle og hele risiko ved å utvikle både arbeidsplasser og sin butikk. Vi lager en avsetningsordning sånn at man kan bygge opp for framtidige investeringer, og vi innfører et risikotillegg på skjermingsrenten. Så gjentar vi også våre forslag rundt pensjonistbeskatningen fra i fjor. Det var ganske mye bråk rundt omleggingen, og hadde man vedtatt det forslaget Høyre fremmet den gang, hadde ingen pensjonistgrupper kommet dårligere ut. Jeg har lyst til å komme litt tilbake til et grep vi gjør i forhold til sparing. IMF er bekymret for det norske gjeldsnivået, og vi ser et boligmarked som eksploderer. Begge deler bør bekymre regjeringen. Det bekymrer oss. Grepet går på kravet til egenkapital ved bl.a. boligkjøp, og det forundrer oss at ikke regjeringen gjør noen grep i forhold til ungdom. Vi står i fare for at ungdom ikke kommer seg inn i boligmarkedet med en slik begrensning. Regjeringen foretar ingen forbedringer av BSU-ordningen, der vi hever både skatteprosenten, maksimalbeløpet og det årlige sparebeløpet. Det synes jeg er forunderlig og usosialt, særlig i en tid da boligverdiene øker såpass mye at det nesten er umulig å spare raskt nok til å få den egenkapitalen hvis man ikke får en statlig stimulans. Så igjen, det forundrer meg at man her har en nokså usosial politikk overfor en gruppe som åpenbart trenger hjelp for å komme inn i det som kanskje er nordmenns aller viktigste sparing. Så en liten visitt innom dette med dynamisk skattepolitikk, for jeg mener at dynamisk skattepolitikk er noe helt annet enn å se at det er dynamiske effekter knyttet til tiltak i skattesystemet. Vi fikk en beskrivelse av statsministeren der man fikk inntrykk av at man skulle få mer skatt igjen ved å senke skatten. Det er det i hvert fall ingen som jeg kjenner, som har påstått. Vi har identifisert at enkelte grep i forhold til skatt har klare dynamiske effekter. Det har Finansdepartementet beregnet for oss, og vi har tatt inn en bitte liten effekt av det i statsbudsjettet, samtidig som vi holder oss innenfor samme rammer som regjeringen. Det betyr at vi slipper ikke løs en finanspolitikk, slik som statsministeren syntes å antyde. Så jeg tror det er ganske viktig å skille begrepene her. Det er åpenbart at det er grep i skattepolitikken som kan gjøres for å få det til å fungere bedre og for å stimulere til vekst, og det er det som er Høyres hovedfokus. Så til slutt: Jeg har merket meg i debatten i flere år at Bondevik II-regjeringen bør være veldig godt fornøyd, for den fant tydeligvis det helt perfekte skattenivå i henhold til de rød-grønne. Vi ønsker fortsatt skattenivået ned, men det bør i hvert fall kunne gå over i de rød-grønnes historiebok som ganske så fenomenalt.