Tove Linnea Brandvik (Arbeiderpartiet), 2013-06-18:
Vi har i dag til behandling et representantforslag om døvblindes rett til tolk/ledsager ved hobby- og fritidsaktiviteter. Ved behandlingen av forslaget har komiteen spesielt vektlagt de utfordringene som døvblinde har på grunn av dobbelt sansetap. Det gir denne gruppen helt spesielle kommunikasjonsutfordringer. Selv om aktivitetene ikke skal gjennomføres i samvær med andre, kan behovet for kommunikasjon være helt avgjørende. Beskrivelse av omgivelsene, endring av ønsket aktivitet – det kan være du ombestemmer deg – og formidling av uventede utfordringer er eksempler på kommunikasjonsbehov som kan oppstå, uavhengig av om du har aktiviteten sammen med andre eller ikke. Gruppen døvblinde i Norge er liten og har spesielle utfordringer. Bakgrunnen for representantforslaget er at rundskriv om tolke- og ledsagertjenesten ble endret av Arbeids- og velferdsetaten sommeren 2012. Endringen kom uten en forutgående drøfting med de døvblindes organisasjoner og presiserte hjemmels- og lovgrunnlaget som gjelder på dette området, da spesielt ansvarsdelingen mellom staten ved tolketjenesten og kommunens ansvar for tjenester. Komiteen registrerer at statsråden erkjenner kritikken fra de døvblindes organisasjoner med tanke på manglende prosess og involvering. Komiteen merker seg også at departementet har bedt Arbeids- og velferdsetaten om en lempelig praksis av de nye retningslinjene. De døvblindes organisasjoner, døves organisasjoner og organisasjonene for tolkene er invitert med på en prosess videre vedrørende retningslinjene. Selv om dekningsgraden av tolkeoppdrag i Norge er relativt god, ni av ti oppdrag løses, er det meldt tilbake om spesielt behov for en økning av antall tolker og en bedre bruk av de ressursene vi har. Det har vært spesielt vanskelig å skaffe tolker til oppdrag av kort varighet, f.eks. legetimer eller foreldremøter. Oppdragets varighet er ikke det samme som betydning for den enkelte. Derfor er det viktig at vi finner løsninger for dette. Vi legger til grunn at prosessen med de aktuelle organisasjonene blir gjennomført med god involvering og med tilstrekkelig tidsramme til at man reelt sett får en god brukermedvirkning. Den prosessen skal lede fram til mulige løsninger. Økningen på området har vært fra 102 mill. kr i 2009 til 140 mill. kr i 2012. Allikevel valgte vi å legge inn ytterligere 8,33 mill. kr i revidert for 2013 til denne saken. Når det gjelder endringen i rundskrivet, ble det samtidig presisert at det ved eventuelle avslag på oppdrag som det tidligere hadde vært innvilget tolk til, skulle være en dialog med kommunen for å finne hensiktsmessige løsninger. Arbeids- og velferdsetaten skulle også bistå kommunene med opplæring, slik at de ble satt i stand til å bistå døvblinde i tråd med det ansvaret de faktisk har. De kriteriene må ivaretas. Det forutsetter vi blir ivaretatt fra etatens side. Vi er også gjort kjent med at det er fylker som ikke har implementert rundskrivet, nettopp fordi samhandlingen og opplæringen ikke har vært på plass. Folketrygdens grunnlag for tolketjenesten bygger på § 10-6, som omhandler dagliglivet. Det inkluderer i utgangspunktet ikke trening, sport og hobby, men det er et unntak som likevel hjemler dette hvis det er aktiviteter som har et så stort omfang at det blir ansett som en del av dagliglivet. Da gis det stønad likevel. Vi regner med at det er det som har gitt grunnlaget for praksisen som har vært brukt fram til sommeren 2012. Det kan tyde på at praksisen ikke hadde tilstrekkelig grunnlag i lovverket, og at en endring av rundskrivet må komme som en følge av en endring i dagens lovgrunnlag. Vi mener det er slik at det ikke er riktig av Stortinget nå å be Arbeids- og velferdsetaten endre rundskrivet tilbake til en praksis som vi har funnet ut ikke er hjemlet. Da må vi eventuelt gå via en lovendring som gjør lovverket i tråd med den praksis Stortinget legger til grunn. Begrunnelsen for den rød-grønne fraksjonens forslag om at dette skal vedlegges protokollen i dag, er at dette må avklares. Det arbeidet er allerede igangsatt, og vi forventer at hvis det skulle være behov for lovendringer, skal det bringes tilbake til Stortinget i egnet form. Derfor har man valgt å presisere at selv om det er utenfor lovverket, skal man i denne perioden behandle dette omtrent som om det var under de gamle retningslinjene. Det er å gå langt utover det Stortinget pleier å be en etat om å gjøre. Denne saken har vært så spesiell at vi har valgt å gjøre det likevel. Jeg vil ta opp forslaget som vi har reist i innstillingen.