Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 1998-12-14:
: Jeg vil først gjøre oppmerksom på en korrigering i innstillingen. På side 13 er det referert et forslag som også kommer til uttrykk under B i komiteens innstilling til vedtak. Forslaget står oppført som om det er Høyre og Arbeiderpartiet som står bak, men også regjeringspartiene står bak – alle unntatt Fremskrittspartiet og SV står bak forslaget. Den proposisjonen som legges fram nå, er en samleproposisjon for lovendringer som i stor utstrekning er knyttet til endringer i folketrygden. Flere av forslagene er fremmet i forbindelse med budsjettet og med direkte budsjettkonsekvenser, mens andre lover gjelder mer lovtekniske justeringer og klargjøring av praksis. I proposisjonen foreslås det også innført en ny ordning for regulering av legemarkedet. De fleste av de foreslåtte lovendringene gir komiteen sin enstemmige tilslutning til. På enkelte områder er komiteen delt, eller det er slik at flertallet ikke deler Regjeringens syn og ber om at forslaget sendes tilbake for ny behandling. Dette er tilfellet når det gjelder Regjeringens forslag til innskjerpede krav for etterlattepensjon. Regjeringen foreslår at innskjerpingen som omtales her umiddelbart – og ikke bare for nye tilfeller – skal settes i verk. Det vil kunne ha den effekt at etterlatte som f.eks. kan være 50 – 55 år i dag, og som lever av etterlattepensjon, ganske umiddelbart kan få sin inntekt redusert med ca. 25 000 kr. Komiteen konstaterer at forslaget og dets utforming er drøftet med Rikstrygdeverket, men at spørsmålet ikke er sendt på høring. Det skal understrekes at komiteen deler Regjeringens syn og intensjon med hensyn til å komme fram til en utforming av etterlattepensjonen som i større grad stimulerer til selvforsørging gjennom eget arbeid. Men flertallet peker på at forslaget Regjeringen fremmer, har fått en annen utforming enn det som ble antydet av et flertall i Stortinget under behandlingen av velferdsmeldingen. Derfor ber alle partier, med unntak av SV og Fremskrittspartiet, om at det vurderes ulike modeller, bl.a. en ordning som innebærer aldersgradering eller tidsbegrensning for yngre kvinner. Flertallet ber nå om at slike modeller blir vurdert, og at saken sendes ut på høring før den så kommer tilbake til Stortinget. Forslaget om å begrense overgangsstønaden til enslige forsørgere, slik Regjeringen foreslår, er i tråd med det arbeidet som gjøres med hensyn til å likestille de økonomiske og trygderettslige forholdene for gifte og samboende par. Men jeg tror det er riktig å peke på at det er nedsatt et utvalg som skal gå gjennom dette feltet på en helhetlig måte, og en skal kanskje være litt forsiktig med til stadighet å ta for seg bit for bit før hele innstillingen kommer til behandling. Det er en tendens til at begrensningene gjøres i første omgang, mens de goder som ektefeller nyter godt av, ikke i samme takt kommer de samboende til gode. Regler for støtte til ektefeller og familier til dem som er i det militære, er et eksempel på dette. Men det er et flertall, alle utenom Sosialistisk Venstreparti, som støtter Regjeringens forslag i denne sammenheng. Arbeiderpartiet har imidlertid sett et behov for unntaksbestemmelser for å kunne skjerme de enslige forsørgerne som har startet et utdanningsløp. Som kjent er utdanningsstønaden til enslige forsørgere ment å være en hjelp til selvhjelp, og jeg tror det ville være lite klokt dersom vi nå skulle få regler som gjør det vanskelig for den enkelte å fullføre sin utdanning. Derfor foreslår Arbeiderpartiet at det innføres unntak for utdanningsstøtten i de tilfeller der enslige forsørgere går inn i et samboer skap midt i et utdanningsløp. Den kanskje mest drastiske endringen i folketrygden er det angrepet som gjøres mot sykepengeordningen. Regjeringen foreslår å heve minsteinntektsnivået for rett til sykepenger fra 0,5 G til 1,25 G, og et flertall, alle utenom Sosialistisk Venstreparti og Arbeiderpartiet, støtter Regjeringens lovendringsforslag. Også Fremskrittspartiet, selv om de med store ord protesterer, er med på å svekke arbeidstakerrettighetene for de svakeste. Gjennom budsjettkameratenes forlik vil det bli vedtatt å heve inntektsgrensen for rett til sykepenger. Dette vil innebære at ca. 200 000 deltidsarbeidende og funksjonshemmede kan miste en grunnleggende arbeidstakerrettighet. Et slikt vedtak vil svekke deltidsarbeidende kvinner ytterligere. I fjor ble mange av dem fratatt sine tilleggspensjoner og ble minstepensjonister. I år fratas de retten til sykepenger. Og parallelt med denne svekkelsen innfører Regjeringen en kontantstøtteordning og tilbyr kvinner som er hjemme med barna sine, 36 000 kr i året. Foreløpige utsagn synes å bekrefte at det er mange lavtlønte kvinner som opplever at det å spare utgifter til barnehage samtidig som de får 36 000 kr for å være hjemme, er forlokkende. At de samtidig er konsekvente tapere i utviklingen av velferdsordningene, merkes først på et senere tidspunkt i livet. Således fører Regjeringens politikk til at kvinner som jobber i lavtlønte yrker, eller har deltidsarbeid gjennom trygdesystemet, ikke får noe særlig igjen for sitt arbeid. En kan si at Regjeringen er konsekvent i sin streben etter å få kvinner tilbake til hjemmet, men denne politikken kan sette oss mange år tilbake i likestillingsarbeidet. Og en må stille spørsmål om hvor Senterpartiet er i sitt forsvar for likestilling, og hvor de er i sitt forsvar for sykelønnsordningen. Et annet omfattende forslag er knyttet til endring i sykehusloven og kommunehelsetjenesteloven. Forslaget til ny ordning for regulering av legemarkedet er basert på et fremforhandlet resultat der Kommunenes Sentralforbund og Lægeforeningen har vært de sentrale aktører. Det fremlagte forslaget støttes av alle partiene, med unntak av Fremskrittspartiet. Det er fortsatt slik at det er 800 – 900 ledige legestillinger og avtalehjemler i primær- og spesialisthelsetjenesten i det norske helsevesen. Dette, sammen med innføringen av krevende helsereformer, vil stille krav til rekruttering og fordeling, noe som bekrefter behovet for statlig regulering av legemarkedet. Flertallet er glad for at partene synes å ha kommet fram til et omforent resultat som vil bidra til å løse viktige fordelingsspørsmål. At de fleste høringsinstansene har gitt sin tilslutning, virker også betryggende, og komiteens flertall gir sin tilslutning til det fremlagte forslaget. Som jeg sa innledningsvis, er det mange lovendringssaker som legges fram i denne proposisjonen. De fleste av dem har fått enstemmig tilslutning fra komiteen. Jeg har imidlertid i min fremleggelse også forsøkt å vise de punktene der komiteen er delt, eller ikke deler Regjeringens syn. Så vil jeg helt til slutt ta opp de forslag som Arbeiderpartiet har fremmet alene eller sammen med andre.