Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2002-05-14:
Det er viktig for rollefordelingen mellom storting og regjering at det er helt klart at stortingsvedtak skal gjennomføres. I den sammenheng er St.meld. nr. 4 et viktig virkemiddel for å synliggjøre status for de saker som har vært til behandling i Stortinget. Det er viktig å kunne gå gjennom sakene på en systematisk måte, slik at Stortinget kan utøve sin kontrollfunksjon og påse at saker ikke treneres eller overses av dem som er satt til å følge sakene opp. I årets melding er det, som saksordføreren har gjort rede for, en rekke saker som har fått en sen eller mangelfull oppfølging, og det er kommentarer knyttet til den enkelte sak. Jeg vil også understreke at det er Stortingets intensjon som skal følges opp på en slik måte at Regjeringens utforming av forskrifter og oppfølging av vedtak er i tråd med den intensjon som Stortinget har lagt til grunn. Den klare arbeidsdelingen stiller også klare krav til Stortingets egen behandling av denne typen forslag. Den stiller krav om at vi må være presise i de vedtak som fattes, at vi må ha oversikt over de økonomiske konsekvensene av vedtak i den grad de er klare og ikke bare er en anmodning om utredning, og at den type problemstillinger er synliggjort som grunnlaget for vedtaket. Det er også nødvendig at vi som storting legger inn realistiske tidsfrister i forhold til den oppfølging som Regjeringen skal gjennomføre. Det som er litt spesielt med årets melding, er at vi har hatt et regjeringsskifte siden de vedtakene ble fattet. Det er altså slik at de som var i opposisjon i forrige periode – eller i hvert fall en del av dem – nå får spørsmål fra opposisjonen i Stortinget om hvorfor de ikke har fulgt opp vedtak som de selv var med og stemte for. Det kan være en nyttig erfaring. Det at det nå er en Høyre-dominert regjering som skal følge opp vedtak som til dels var initiert av de samme partiene i opposisjon, fører selvfølgelig til at den nåværende regjering i noen tilfeller sikkert kan få følelsen av å møte seg selv i døra. Det understreker behovet for ansvarlighet i forhold til å bruke det sterke virkemiddelet det er når Stortinget instruerer Regjeringen. For oss i Arbeiderpartiet har det hele tiden vært viktig at vi praktiserer vår opposisjonstilværelse på en sånn måte at vi kan leve med de vedtak vi eventuelt har vært med og fattet, om vi igjen skulle sitte med regjeringsansvar. Det er jo slik i et demokratisk system at opposisjonen plutselig kan sitte der med regjeringsansvaret og må følge opp vedtak de har vært med på. Noe som er spesielt i denne innstillingen, er Fremskrittspartiets på mange måter mye sterkere kritikk av punkter som også flertallet har hatt kritiske merknader til. Av hensyn til rollefordelingen er det viktig med grundighet når det gjelder de forslag som innebærer en instruksjon av Regjeringen. Vi har fra Arbeiderpartiets side prøvd å vise tilbakeholdenhet og prøver å ha en høy terskel med hensyn til den type forslag. Når Fremskrittspartiet her har en rekke skarpere merknader enn det komiteen for øvrig har, kan det hende at nettopp den mangel på regjeringserfaring som er tilfellet for Fremskrittspartiets del, er noe av grunnlaget for at det er mange forslag fra Fremskrittspartiet og sterkere kritikk. Ved behandlingen av Innst. S. nr. 325 for 2000-2001 i juni i 2001 hadde Fremskrittspartiet i tillegg til de pålegg som ble vedtatt i forhold til Regjeringen, og som er omtalt i dette dokumentet, ytterligere 16 forslag til vedtak om å pålegge Regjeringen gjennomføring av diverse saker. Og, som sagt, jeg tror kanskje manglende regjeringserfaring kan være noe av begrunnelsen for det. Jeg vil ikke gå så langt som saksordføreren i å karakterisere Fremskrittspartiets holdninger og intensjoner, men jeg vil si at det kan tyde på at Fremskrittspartiet har en betydelig lavere terskel enn andre nåværende opposisjonspartier med hensyn til å ville instruere Regjeringen. Og, som sagt, jeg tror kanskje Fremskrittspartiets manglende regjeringserfaring kan være noe av begrunnelsen for det. Akkurat i forhold til denne typen forslag hadde det kanskje vært en fordel for behandlingen i Stortinget om Fremskrittspartiet hadde hatt regjeringserfaring, men for alle andre praktiske formål og av hensyn til det norske folk tror jeg det er en fordel om det partiet fremdeles blir uten regjeringserfaring.