Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-10-04:
I mange nasjonalforsamlinger i verden er det store temaet nå for tiden hvordan de skal kutte i offentlige utgifter for å klare å holde en viss orden i økonomien sin etter finanskrisen. Heldigvis er vi i en helt annen situasjon. Vi tok riktige grep på riktige tidspunkt og klarte både å sikre næringslivet finansiering og kreditt og å sette i gang motkonjunkturtiltak som gjorde at vi holdt folk i jobb, samtidig som vi sørget for å løse viktige oppgaver. Det som gikk igjen fra opposisjonen mens finanskrisen sto på som verst, nemlig at det var for lite for seint, har vist seg å være riktig dose til riktig tid, og det er med stor lettelse vi kan se tilbake på at de grepene som var nødvendige for å sikre at vi har Europas laveste arbeidsløshet, ble tatt. Det betyr ikke at vi ikke har noen betydelige utfordringer foran oss. Internasjonalt er det nå en betydelig bekymring for at man kan stå overfor en tapt ungdomsgenerasjon, altså så høy ungdomsarbeidsløshet at mange vil ha problemer med å komme seg inn i arbeidsmarkedet og kanskje for evig tid blir støtt ut. Men vi har også noen betydelige utfordringer, for selv om vi har lav arbeidsløshet, kommer framtidens arbeidsmarked til å se annerledes ut enn det gjør i dag. Det kommer til å være liten plass for folk som bare har grunnskoleutdanning, og vi kommer til å ha et stort behov for folk med videregående opplæring. Vi har på kunnskapssiden mange utfordringer, men særlig tre som jeg gjerne vil knytte noen kommentarer til. For det første er det sånn at vi selvsagt trenger kunnskap for å løse det som er framtidens viktigste utfordringer. Vi står overfor en ungdomsbølge – den er ikke like stor som eldrebølgen – vi har mange utfordringer vi skal løse, vi har klimautfordringene, vi har næringsutvikling i kjølvannet av en ny og bærekraftig økonomi, der Norge må være på plass, og vi har et behov for innsats når det gjelder forskning og høyere utdanning. Men mange er ikke klar over at den største utfordringen vi har i forhold framtidens arbeidsmarked, er at vi rekrutterer for få til yrkesfag og kommer til å ha for få fagarbeidere. Jeg er overrasket over at ikke næringslivet er mye mer bekymret for dette. Vi kan være i den situasjonen hvis ikke vi raskt klarer å gjøre noe med dette, at betydelige deler av vår egen ungdomsgenerasjon kan bli uføretrygdet altfor tidlig, mens vi er avhengige av polakker og svensker for å gjøre jobbene for oss. Ære være dem for det, de er hjertelig velkomne, alle sammen, men på ett tidspunkt kan den økonomiske situasjonen i både Sverige og Polen være sånn at de ønsker å dra til Polen og Sverige og gjøre den jobben som de er kvalifisert for, og som de i dag gjør i Norge. Da kommer norsk næringsliv og det norske velferdssamfunnet til å ha et betydelig problem fordi vi mangler fagfolk til å gjøre jobben. Det andre er at det er for få som gjennomfører videregående opplæring i løpet av de fem første årene etter ungdomsskolen – ca. 70 pst. i dag, og det har vært sånn i 15 år. Vi vet at hvis vi klarer å øke gjennomføringen fra 70 pst. til 80 pst., sparer vi som samfunn mellom 5 mrd. og 9 mrd. kr per årskull. Men det vi særlig har av effekt, er at vi finner nesten ingen unge uføretrygdede som har gjennomført videregående opplæring, nesten ingen unge arbeidsløse, nesten ingen unge på sosialhjelp som har gjennomført videregående opplæring. Derfor har vi tatt initiativ til et systematisk samarbeid mellom fylkene og staten, etter modell av hvordan vi fikk til full barnehagedekning, mye tettere på og med felles planer og utveksling av erfaringer. Vi kan oppnå mye mer på dette området, både fordi framtiden trenger arbeidskraft, og fordi det har en så stor betydning for de enkeltmenneskene det gjelder. Det er mye større sosiale forskjeller i Norge enn mange liker å tro. Frafallsproblematikken starter ikke i videregående opplæring, den starter i barnehagen. Den starter i hvert fall i ungdomsskolen. Vi driver nå og forbereder en stortingsmelding om situasjonen i ungdomsskolen, som jeg er i nær dialog om med elever og andre som har sitt daglige virke i ungdomsskolen. Det er én meget klar utfordring vi får derfra – man må ha en mer praktisk inngang til teoretiske fag og en mer relevant, motiverende ungdomsskole for at 13-, 14- og 15-åringer skal holde det trykket som skal til for å være sultne og tørste på kunnskap og framtidens utfordringer. Til slutt har jeg bare lyst til å si at det full barnehagedekning har betydd, er at vi nå har en mulighet for å gi alle barn et helt annet utgangspunkt enn det vi har hatt så langt.