Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2013-11-26:
Etter å ha hørt utfallene mot alt fra skattelette til Willochs dereguleringer på 1980-tallet i salen her i dag, fikk jeg litt lyst til å dele historien om min mormor. Hun forlot familie og venner på gården i Nord-Norge for å søke lykken i Oslo i 1949, og fikk tjeneste som pike hos en legefamilie i Helgesens gate på Grünerløkka. Hun påstår faktisk at hun var på hils med Werna Gerhardsen, men jeg er ikke helt sikker på det, altså. Mormor har ikke foretatt noen klassereise. Hun gikk fra å være tjenestepike til å være værelsespike på hotell, og derfra gikk hun oppover i gradene som servitør, et yrke hun avsluttet sitt yrkesaktive liv i. Da mormor fikk høre at jeg hadde meldt meg inn i Høyre, sa hun: Jeg husker da Willoch kom til makten – jeg fikk mer igjen for lønningen. Det hun husker, er at hun fikk råd til å kjøpe en varm vinterkåpe på én lønning, i stedet for å måtte spare fra én måned til den neste. Hun husker også at hun som enslig kvinne, kunne kjøpe seg et bedre sted å bo etter at Høyre deregulerte boligmarkedet i Oslo. Nå bor hun i en treroms leilighet på Veitvet i Groruddalen, der jeg vokste opp. Siden hun er en nøysom kvinne, har nedbetalt leiligheten og spart nesten hele pensjonen sin i snart 25 år, kvalifiserer hun faktisk til rikingstempelet som så raust deles ut fra venstresiden. Politikk kan gjøre en forskjell i folks liv, enten det er snakk om skattelette som gir litt igjen i lønningsposen, eller ved å fjerne reguleringer som begrenser folk. Jeg tror ikke de rød-grønne skjønner at folk flest oppfatter det som en straff for et hardt arbeidsliv og en nøysom livsførsel, når noen vil beskatte dem hardere enn oss andre som aldri opparbeider oss formue på grunn av forbruk. Det er ikke uvilje mot å bidra til fellesskapet, for det har de gjort – hele livet. Det har Høyre og Fremskrittspartiet skjønt, og det er derfor det er vi som sitter i regjering. Jeg for min del er ganske imponert over hvor mye vi klarer å innfri av skatte- og avgiftsløftene våre allerede nå. Jeg har vært litt forsiktig med å si det når statsministeren kan høre det, for hun vet at jeg er på høyresiden i partiet og kan fort tro at en går litt for fort fram, men jeg gleder meg allerede nå til å gå i debatter mot Arbeiderpartiet i 2017, når de skal forsøke å vinne valget ved å gjeninnføre arveavgiften og formuesskatten – for det forventer jeg etter å ha hørt utfallene i dagens debatt om at fjerningen av disse fører til økte forskjeller. Gjeninnføringen av en særskatt som rammer norske arbeidsplasser og norsk eierskap, er en sikker vinner – også for Senterpartiet, skulle jeg tro. Men jeg skal innrømme at jeg har vært litt bekymret for skuffede velgere som ikke har fått fullt så mye skattelette, eller så mange færre bomstasjoner, som lovet. Jeg er bare litt overrasket over at så mange av dem representerer Arbeiderpartiet i Stortinget. Men når det er sagt, ville jeg kanskje ventet ett år eller to før jeg i det hele tatt snakket om løftebrudd dersom jeg representerte partiet som gikk til valg på å fjerne fattigdommen i Norge, men endte opp åtte år senere med 15 000 flere fattige barn som resultat. Men det er for så vidt bare meg. Flere i dag har vist til oppslagene om utsiktene for norsk økonomi og næringsliv. Disse står i skarp kontrast til det bildet som opposisjonen forsøkte å tegne av norsk økonomi under trontaledebatten. Etter åtte år med rød-grønn regjering ble det påstått at den var bunnsolid. Jeg tok til motmæle. For nye lyttere og for dem som ikke leser Vampus-bloggen: Dette sier de til tross for at deres egen perspektivmelding viste at den sosialdemokratiske velferdsstaten ikke er økonomisk bærekraftig, til tross for at vi – ironisk nok – ble mer oljeavhengig under det som skulle være en rød-grønn regjering, til tross for at sjeføkonom Steinar Juel i Nordea sier at Norge aldri tidligere har hatt en så sterk forverring av konkurranseevnen som i årene etter 2005. Og selv om norsk sysselsetting er høy, ligger vi nær bunnen i OECD, målt i antall timer arbeidet per person i arbeidsfør alder. De mørke utsiktene for norsk økonomi som vi så glimt av i dag, er jo den reelle arven etter den rød-grønne regjeringen. Og de kaller oss umoderne, når det er vi som har tatt signalene og skifter retning. Da Norge gikk til valg 9. september i år, ga velgerne den borgerlige blokken det største flertallet en av blokkene har hatt etter annen verdenskrig. Jeg tror at velgerne etter åtte år verken trodde på de rød-grønnes retorikk eller på de rød-grønnes politikk, og ønsket et skifte. De ville ha en ny regjering til å ta Norge videre, og det fikk de. Jeg tror allikevel at utsiktene til Norge er langt lysere enn det kan se ut til. Statsministeren sa at dette er et varsel om vanskelige tider, men ennå ikke realiserte vanskelige tider. Regjeringsskiftet kom forhåpentligvis tidsnok. Men så er det slik at de virkelig store verdiene i politikken ikke kan settes opp i en tabell i statsbudsjettet. Derfor er – og blir – denne debatten litt smal. Men jeg tror at vi endelig har fått en regjering som ønsker å måles på faktisk oppnådde resultater, ikke på gode intensjoner eller på antall kroner bevilget. En regjering som setter mennesket foran systemer, er jo en ganske god begynnelse på dette.