Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2004-02-26:
Det lovforslaget som vi har til behandling i dag, er et resultat av en lang og omfattende prosess. Det startet med at regjeringen Stoltenberg satte ned Konkurranselovutvalget i 2000, under ledelse av professor Hans Petter Graver fra Universitetet i Oslo. Utvalget har avgitt en omfattende innstilling, som ligger til grunn for Regjeringens forslag. Formålet med konkurranseloven er å fremme konkurranse for derigjennom å oppnå mer effektiv ressursbruk. Jeg tror alle er opptatt av at samfunnets ressurser skal utnyttes mest mulig effektivt til forbrukernes beste. Men det er klart i innstillingen at ikke alle er enige i at konkurranse er et hensiktsmessig virkemiddel for å oppnå dette. Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet skriver i sine merknader at ikke alle områder egner seg for konkurranse, og at konkurranse ikke kan løse alle problemer, f.eks. miljøproblemer. Jeg er enig i at kanskje ikke alle samfunnsområder egner seg for konkurranse, selv om vi fra Høyres side gjerne skulle sett at produksjon av offentlige tjenester i større grad var konkurranseutsatt. Men denne loven handler ikke om hva som kan eller ikke kan løses ved konkurranse, den handler om å gi myndighetene tilstrekkelige virkemidler til å sørge for at det faktisk er konkurranse på de områdene der det er bestemt at varer og tjenester skal omsettes i markeder med konkurranse. Da må vi ha en lovgivning som hindrer konkurranseskadelig atferd, slik som kartellavtaler mellom næringsdrivende, misbruk av dominerende stilling og monopolisering av markeder gjennom bedriftserverv. Derfor må også lovgivningen gi grunnlag for effektivt tilsyn, håndheving og sanksjonering. Overtredelse av konkurranseloven skal ikke lønne seg. Jeg er enig i at man ikke bare kan basere seg på marked og konkurranse for å løse miljøproblemene eller for å skape en riktig fordeling av godene i samfunnet. Men det er ikke lett å se hvorfor dette er et argument mot forslagene i denne konkurranseloven. Det er i det hele tatt vanskelig å se hva som er alternativet til Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet. Mener de at konkurranseskadelig samarbeid og misbruk av markedsmakt er greit? Synes de det er i orden at noen få gjennom slik virksomhet kan berike seg på bekostning av alle oss forbrukere? Det er hevdet at Norge med det vedtaket vi skal fatte i dag, får en av Europas strengeste konkurranselover. Noen, f.eks. NHO, har ment at en går for langt på mange områder, mens Bedriftsforbundet har omfavnet Regjeringens forslag. De viser nettopp til tendensene til at de store utøver makt i kraft av sin størrelse. Norsk næringsliv trenger tilvekst i bunnen, og det bør være vanskeligere for de store å knuse uønsket konkurranse. Alle er derfor enige i at vi trenger en langt strengere lov enn den vi har i dag. De nye, mer omfattende forbudsbestemmelsene vil både gjennom Konkurransetilsynets håndheving og gjennom såkalt privat håndheving få langt større gjennomslagskraft enn dagens regelverk. Brudd på konkurransereglene skal ikke lenger bare påtales av påtalemyndighetene, men kan etter den nye loven håndheves administrativt av Konkurransetilsynet. Dette vil gi raskere reaksjoner og vil føre til at langt flere lovbrudd blir bøtelagt enn i dag. Den nye loven inneholder også tiltak overfor monopolister og andre med markedsmakt i form av muligheten for å pålegge såkalte strukturelle tiltak. De som ved hell eller dyktighet har oppnådd slik sterk markedsposisjon, vil vite at myndighetene med denne bestemmelsen har en mulighet til å begrense deres markedsmakt, dersom de forsøker å misbruke den. Fusjonsreglene er et nytt eksempel på at Regjeringen med denne loven har meget høye ambisjoner for konkurransepolitikken. Ved at i utgangspunktet alle fusjoner skal meldes til Konkurransetilsynet, vil myndighetene i langt større grad enn i dag evne å fange opp fusjoner i geografisk avgrensede markeder og i nisjemarkeder. Regjeringen har lagt opp til at disse meldingene skal være så enkle som mulig å fylle ut, og så enkle som mulig å gå igjennom for Konkurransetilsynet. Dette er viktig for å sikre at formålet med den meldeplikten blir nådd, og at den ikke skaper unødvendig byråkrati. Den nye konkurranseloven er som sagt en streng konkurranselov, men på flere punkter styrker den foretakenes stilling overfor konkurransemyndighetene. Gjennom denne loven har vi dessuten synliggjort Konkurransetilsynets veiledningsplikt etter forvaltningsloven gjennom et eget tillegg i konkurranseloven § 9, uten at det er meningen å gi andre regler enn det som ligger i forvaltningsloven. Strengere konkurranseregler vil komme både forbrukerne og næringslivet til gode. Bedrifter er både produsenter og konsumenter, og er i begge rollene til syvende og sist tjent med velfungerende og rettferdig konkurranse. Jeg tar opp forslag nr. 3 i innstillingen, fra Høyre og Kristelig Folkeparti.