Morten Wold (Fremskrittspartiet), 2018-05-28:
Først vil jeg takke statsråden for en god og grundig redegjørelse om status for likestillingsarbeidet i Norge. Det var spesielt interessant å høre statsråden vise til at dagens likestillingsdebatt er en helt annen enn den som gikk forut. Det er også spennende å høre om det internasjonale arbeidet som Norge gjør for likestilling og kvinners rettigheter i andre land. Slikt internasjonalt arbeid får en egen resonans når vi ser hvordan innvandring gir oss hjemlige utfordringer blant mennesker fra kulturer der likestilling ikke eksisterer. Likestillingsspørsmålet fører ofte til opphetet debatt i Norge. Det er en av de store debattene som har gått gjennom norsk politikk i generasjoner, i tillegg til f.eks. spørsmål knyttet til språk, alkohol eller distriktspolitikk. Fremskrittspartiet er et liberalistisk parti som ser ethvert individ som likestilt. For oss har det dreid seg om at ingen skal diskrimineres på grunn av hvem de er. Samtidig er det ikke til å stikke under stol at det også i vårt parti har vært mange representanter med – hva skal jeg si – tradisjonelle synspunkter på forskjellene mellom kvinner og menn. Noen har til og med hatt sterke meninger om hva som passer seg for det ene eller det andre kjønn. Men – og dette er viktig – det har alltid vært slik at diskriminering ikke har vært akseptabelt. Derfor kan det fortsatt i dag diskuteres hvorfor samfunnet ikke er fullstendig kjønnsbalansert på alle områder. Men likestilling forutsetter jo på ingen måte at alle velger likt. Likestilling forutsetter at alle har full mulighet til å velge slik som de selv vil. Det forutsetter ikke at alle gjør samme valg. I de senere årene har vi sett at en stadig større del av befolkningen ikke får velge selv. Jeg snakker om innvandrerkvinner, og jeg snakker om andre som kommer i kontakt med innvandrere med dårlige holdninger til andres frihet. Den reelle likestillingskampen i dag er kampen for at alle kvinner kan være frie fra ting vi trodde vi var ferdige med. Vi trodde vi var ferdige med arrangerte ekteskap. Vi trodde vi var ferdige med at far og bror bestemte over mor og datter. Vi trodde vi var ferdige med middelalderske skikker, slik som kjønnslemlestelse, tvangsgifting og såkalt familieære. At kvinnebevegelsen fortsatt synes å være likegyldig til at alt dette foregår i Norge i dag, er bekymringsfullt. Og at venstresiden ikke ønsker å se at det i mange miljøer fortsatt er kvinner som ikke får leve livet sitt slik de selv ønsker, er noe vi vet. Men det blir ikke mindre trist av den grunn. De senere årene har vi heldigvis sett flere ta til motmæle mot det som skjer. Vi har hørt modige stemmer, slike som Shurika Hansen, som står opp mot ukultur og kjemper en utrettelig kamp – all ære til henne. Det er viktig at vi heier på disse stemmene. Det er viktig at vi lar alle få leve livet sitt slik de selv vil, helt uavhengig av hva andre mener. Samtidig vet vi at likestilling er flere ting. Det formelle er jo at vi gjennom lover mot diskriminering sørger for at alle har like juridiske rettigheter i samfunnet. Men likestilling er også holdninger. Det er faktisk slik at vi må lære oss å se personer for hvem de er, og hva de vil, og ikke med forutinntatte meninger og holdninger om hvem vi tror de er. Holdninger kan vi aldri ta for gitt. Derfor er det gjennom en god og opplyst samtale i samfunnet vi sørger for at kvinnediskriminerende holdninger og handlinger blir avslørt og avskaffet.