trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2016-11-22:
Representanten fra Senterpartiet snakket om at man ikke skal gjøre noe over natten når det gjelder 2 pst.-målet. Det er jo ikke det som står i merknaden, for Senterpartiet forventer at regjeringen følger opp. Så jeg vet ikke hva hun forventer, at regjeringen skal sitte i ti–tjue år – gjerne for meg – men det må jo være det som faktisk står der. Det er litt uklart at man bruker merknader som ikke er i tråd med det som representanten ønsker å si. Det er ikke vanskelig, og vi har jo god tid på å lage merknader. Man får heller lage merknader som er i tråd med det som representanten faktisk sier fra talerstolen. Det er klart at også Fremskrittspartiet har ambisjoner om å komme til 2 pst.-målet, men vi vil altså ikke tidfeste det på den måten som jeg vil anta at representanten fra Senterpartiet vil gjøre, sikkert fortere enn de ti årene som er målet på møtet i Wales. Så har jeg lyst til å legge til at i forbindelse med den langtidsplanen som vi har vedtatt, la Fremskrittspartiet frem et forslag, som ikke fikk tilslutning fra noen, om at vi ønsker å etablere et investeringsfond for forsvarsmateriellanskaffelser. Det ble levert til alle som diskuterte LTP-en, og ingen sluttet seg til. 100 mrd. kr trukket ut fra Statens pensjonsfond – tar man en avkastning slik det i utgangspunktet skal være, nemlig 4 pst. – si at vi ikke får 4 pst., men at vi får 3 – ville det vært 3 mrd. kr mer hvert eneste år i ti år fremover, altså 30 mrd. kr. Da hadde vi kommet over 200 mrd. kr totalt sett. Da hadde vi ikke kommet til 2 pst., men vi hadde vært i nærheten av 2 pst., og vi hadde kommet langt høyere enn det forsvarssjefen anbefalte i sitt fagmilitære råd. Dette var det mulig å slutte seg til. Vi har gjort det innen samferdsel, vi kunne ha gjort det også på investeringsfond for forsvarsmateriellanskaffelser. Fremskrittspartiet vil fortsette å fremme dette helt til det får flertall i Stortinget, for jeg er overbevist om at de fleste vil forstå at det er smart å gjøre det når det gjelder infrastruktur og det vi trenger for å drifte Norge videre, istedenfor å gjøre som i dag, hvor store deler av Statens pensjonsfonds avkastning går til ulike velferdsytelser istedenfor å konkretisere det som absolutt er nødvendig, og som hele Stortinget har ønske om å få gjennomført. Det er Fremskrittspartiets politikk, og jeg representerer Fremskrittspartiet i Stortinget.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2016-11-22:
Til representanten Navarsete: Investeringsfondet var vel kjent allerede, så jeg kunne gå ut fra at du var inne i forhandlingene. Så er det slik at jeg ikke sitter i regjering. Jeg er faktisk valgt av mine velgere på Fremskrittspartiets partiprogram. I Fremskrittspartiets stortingsgruppe fatter vi vedtak, og de vedtakene vi fatter der, er de jeg representerer utad, og hvis det er underlig, burde man se litt nærmere på Grunnloven. Jeg har faktisk en jobb å gjøre, nemlig å representere Fremskrittspartiet. Hvem skulle ellers representere Fremskrittspartiet i denne sal, om ikke representantene fra Fremskrittspartiet? Det er viktig for meg å understreke det. Vi kan gå tilbake til andre representanter fra Fremskrittspartiet som har sittet i denne salen og etterpå kommet i regjering – og som da selvfølgelig er bundet av regjeringens vedtatte politikk. Det er ikke noe underlig med det. Det som er underlig, er at representanten Navarsete sammenligner seg selv med den situasjonen jeg er i. Den gang Navarsete satt i regjering, kunne hun ikke ha Senterparti-politikk, for da har hun kompromisset i regjering. Jeg har ikke kompromisset i regjering. Jeg representerer Fremskrittspartiet, og jeg er nødt til å finne meg i det regjeringen gjør – mot min vilje.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2016-11-22:
I serien av fleirtalsmerknader ber eg utanriksministeren merke seg det som står i innstillinga: «Komiteens flertall, alle unntatt medlemmene fra Høyre og Fremskrittspartiet, viser til at det er knyttet utfordringer til at norsk forsvarsmateriell ender opp hos autoritære regimer. På sikt risikerer det å undergrave forsvarsindustriens legitimitet.» Det er litt ulikt syn i komiteen på spørsmålet om ein mellombels stans av sal av alt materiell til partane som deltek i krigen i Jemen. Eg respekterer at fleirtalet har eit anna syn, men eg kan tenkje meg å spørje utanriksministeren – for vi har ei sak bak oss der ein fortenestfullt stoppa eit sal til Emirata med den grunngjevinga: Om det skulle vise seg at det vert selt materiell til andre land som deltek i koalisjonen, som ein del av den krigen, vil Stortinget få vite det, slik at ein kan gå inn i det, sjå på det – i ettertid eller når det skjer?
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2016-11-22:
Eg er fullstendig klar over statusen til krigen i Jemen og det folkerettslege biletet rundt han, og at det er ein koalisjon som deltek på førespurnad frå regjeringssida. Eg er òg klar over at det på begge sider er dokumentert vesentlege brot; det er veldig viktig å få det fram. Men eg er òg klar over, og det er heilt sikkert òg utanriksministeren, at det ikkje ville vere noko i vegen for mellombels å halde igjen på alt sal av A- og B-materiell til landa som deltek i koalisjonen. Det eg uansett spurde om, var at dersom det skulle vise seg at vi sel til nokre av desse landa, slik det vart oppdaga og rapportert om og teke tak i i vinter, vil offentlegheita og Stortinget få vite om det, sidan det trass alt er ei vesentleg opplysning som eg trur det vil vere interesse for?
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2016-11-22:
Det er veldig sjeldan ein stor suksess å utsetje heile Stortinget for ein privat debatt, så eg skal prøve å runde av dette i ein så forsonleg tone eg klarer. Eg må seie eit par ting. For det første at ja, det kunne sikkert stå «i ettertid» i merknaden, men når det står «innvilgelser» og «avslag», har vi kanskje tenkt at «it goes without saying» , som ein seier på engelsk, at eit avslag må vere gjeve for å få innsyn i det, og det same med innvilginga. Det er i alle fall det som er poenget. Når det gjeld kompleksiteten rundt dotterselskap i andre land, ikkje minst alle komponentar moderne våpensystem er sette saman av, er det absolutt komplisert. Det er difor det er behov for å sjå på det. Men det er jo ingen tvil om at det kan vere fordelar ved at vi prøver å bruke eigarskapspolitikken til at det vi ser på som gode reglar og normer, som vi har vedteke her i Stortinget, vert følgde av norske eigarar. Våpen er ei veldig spesiell vare, som i internasjonalt regelverk er underlagd heilt spesielle reguleringar, heilt spesielle moglegheiter f.eks. for statar til å subsidiere det, og heilt spesielle handelsregime. Men grunngjevinga for at vi har eit våpeneksportregelverk, er at det er ei vare vi vil prøve å regulere slik at dei ikkje hamnar i hendene på dei som kan kome til å bruke dei i ein væpna konflikt eller til undertrykking av eiga befolkning. Sidan vi trur på det, støttar vi breitt opp om eit sånt regelverk. Vi trur det har effekt – lite om vi berre gjer det aleine, mykje om fleire andre land gjer det òg. Difor trur vi saman med Venstre at vi kan gjere ei rekkje forbetringar i det. Det som overraska meg først og fremst med representanten Tybring-Gjeddes innlegg, var at han argumenterer som om den kjerneideen er ganske dum, som om det eigentleg ikkje går an å påverke tilbod og etterspørsel. Det trur eg er heilt feil. I alle fall er det veldig rart, viss han trur det, at Fremskrittspartiet no støttar opp om at vi har det alle omtaler som eit av verdas strengaste våpenregime. Så eg oppfattar det sånn at representanten Tybring-Gjeddes innlegg ligg langt, langt på sida av det alle partia seier i innstillinga og innlegga sine, mens SV og Venstre i breitt støttar opp om det, men vil gå noko lenger på viktige felt.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2016-11-22:
Eg høyrer no at utanriksministeren argumenterer langs dei linjene som mindretalet i Stortinget gjev uttrykk for, at det ville vore brot på Stortingets vedtak. Men det finst det ikkje noko sakleg grunnlag for. Ikkje nokon stad i Stortingets innstilling, verken frå fleirtalet eller frå ein samla komité, står det at ein ikkje skal jobbe så raskt som mogleg. Dessutan betyr ikkje «så raskt som mogleg» i internasjonal politikk det same som det «så raskt som mogleg» som eg seier til sonen min når han skal rydde rommet. Det betyr «så raskt som mogleg i det heile» – «mogleg» betyr her truleg ti år fram i tid. Det er eit uttrykk for at ein har ambisjonar. For det tredje: «Sekvensering» står ikkje – først all nedrusting, alle våpen borte. Det står «gjensidig, irreversibel og verifiserbar avskaffelse», altså at det skal skje verifisering og avskaffing, og på grunnlag av det skal ein samtidig kunne gjere noko anna, nemleg jobbe for eit forbod. Noreg kunne vore ein brubyggjar mellom NATO-land og andre land – nettopp ikkje vore blant dei polariserande – men har valt å vere polariserande. Kvifor vil ikkje utanriksministeren delta i rommet og prøve å vere ein brubyggjar?
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2016-11-22:
Eg har gjeve den anerkjenninga både offentleg og direkte til utanriksministeren – eg gjer det gjerne igjen her. Eg synest det var eit klokt og godt vedtak om verifisering, men det tek ikkje bort problema med dette. Eg vil replisere til utanriksministeren: Kva med ikkje å prøve å grunngje det med at det ville vore i strid med Stortingets vedtak, når det er så klart at det ikkje står at det ikkje må skje raskt, eller at det ikkje må skje ei sekvensering, der noko må vere heilt ferdig før noko anna kan starte? Det eg derimot tok opp, var eit forsøk på å leggje det bak oss og seie: Kva no, vi stemte mot, ferdig med det, men kan vi ikkje likevel vere i det same rommet som andre land, øve innverknad ut frå korleis norsk utanrikspolitisk linje – frå SV til Framstegspartiet – har vore i tiår, at vi i alle fall prøver å påverke det som kan verte eit internasjonalt rammeverk? Poenget mitt er: Vi kunne vore ein brubyggjar, ein som forstår NATOs behov fordi vi er medlem, samtidig som vi har engasjementet og viljen til å gå i ei retning som andre land har. Eg gjentek: Kan vi ikkje vere i rommet og vere ein brubyggjar?
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2016-11-22:
Svalbard-samfunnet er for det første eit veldig viktig og livskraftig samfunn i Noreg, som vi skal utvikle. Det er dessutan ei øygruppe som har ei heilt spesiell og viktig sikkerheitspolitisk rolle i det norske territoriet. I tillegg representerer Svalbard-samfunnet unike natur- og miljøverdiar, som det er viktig å forvalte på ein god måte. I grove trekk har regjeringa lagt fram ei god stortingsmelding, som tek opp i seg desse ulike perspektiva og fleire til, og saman med merknadene frå komiteen dekkjer dei mange av dei felta. Eg skal berre gje nokre utfyllande merknader. For det første er det ingen tvil om at ein vesentlig del – større enn i dag – av framtidig næring og sysselsetjing på Svalbard kjem til å vere knytt til forsking og utvikling, og at det å få eit endå breiare og betre tilbod av utdanningane som allereie er der, er sentralt. Difor er eg fornøgd med at vi no går vidare og utviklar ein langsiktig strategi for forskinga og ikkje minst varslar at vi skal leggje vekt på eit breiare og meir heilskapleg utdanningstilbod. Den polare forskinga, f.eks. den som Vitenskapsakademiet for polarforskning og andre driv med, vil vere viktig, men Svalbard har òg potensial for å utvikle breiare basar av forsking og utdanning. Det same gjeld naturverdiane. Det er eit stort næringspotensial i reiseliv, og det er ingen tvil om at det kan utviklast på ein god måte i takt med naturverdiane. Men vi må samtidig vere klare over at dette er blant dei heilt unike, store villmarksområda som vi har på vårt territorium, at vi har eit heilt spesielt artsmangfald, og ikkje minst at Svalbard langt meir enn det meste av Noregs territorium er trua av klimaendringane. Som dei fleste sikkert er klare over, skjer oppvarminga om lag dobbelt så fort nær Arktis som ho gjer lenger sør, nærmare ekvator. Det vil føre til at sjølv ei oppvarming i tråd med togradersmålet kan ha betydeleg negativ effekt på naturmiljøet på og rundt øygruppa. Det bringar meg til det neste målet – om å få ei klimanøytral og klimavennleg energiforsyning til Svalbard. Eg er svært glad for at det no er brei einigheit om at ein skal gjennomføre ei grundig utgreiing av det, inkludert alternativet med å sjå på elektrifisering gjennom kabel frå land. Eg merkar meg likevel at det ikkje ligg noka varig forplikting til eit slikt mål i det som står der, og det er på bakgrunn av det SV har fremja sine forslag i innstillinga. Vi vil frå SVs side fortsetje å støtte opp under ei berekraftig utvikling av Svalbard-samfunnet, bidra til at det kan fortsetje å vekse og utvikle seg, samtidig som det er i tett kontakt med norske myndigheiter, styrt av dei nødvendige interessene som ligg bak, og ta vare på naturmiljøet på ein god måte. Med det tek eg opp SVs forslag i innstillinga.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2016-11-22:
Regjeringen varsler i stortingsmeldingen at det nåværende kullkraftverket i oppgradert tilstand skal ha en varighet på ytterligere 20–25 år. Samtidig er det fra veldig mange hold ønsker og planer om forskjellige typer ny næringsutvikling på Svalbard, inkludert ganske store ønsker om f.eks. ny havn og kai – sterkt energikrevende tiltak. Statsråd Tord Lien har i svarbrev til energi- og miljøkomiteen gjort det klart at kabel fra fastlandet, etter hans oppfatning, er økonomisk totalt urealistisk. Spørsmålet er da: Vil statsråden sørge for at det vil bli lagt inn betydelige midler med en veldig tett tidsramme for å utrede et bærekraftig energialternativ til Svalbard-samfunnet?
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2016-11-22:
Miljøpartiet De Grønne er medforslagsstiller til dette forslaget fordi vi mener det er hensiktsmessig å få en klargjøring og en offentlig debatt rundt spørsmålet om hvordan vi skal forholde oss til ansiktsdekkende plagg i skolen og i andre sammenhenger, og fordi vi mener det er mye som taler for at det kan være hensiktsmessig å ha et regelverk å støtte seg på i de tilfeller hvor det er ønskelig å forlange at det ikke skal brukes nikab eller andre heldekkende plagg i skole- og undervisningssituasjonen. Jeg understreker at Miljøpartiet De Grønne ikke slutter seg til noe ønske om et lovfestet forbud mot verken nikab eller noe som helst annet klesplagg i Norge. Det vi ønsker, er et hjelpemiddel og en vurdering av hvordan det kan utformes hensiktsmessig for de tilfeller hvor vi har bruk for det. Det vi ikke trenger, er et regelverk og en debatt som stigmatiserer folk på grunnlag av religion eller etnisitet, eller som gjør det vanskeligere for dem som er del av en kultur hvor nikab blir benyttet. Samtidig vil vi understreke at vi som parti har meget lite til overs for den måten å håndtere, tildekke og kontrollere kvinner på som nikab er et symbol på og et virkemiddel for. Det er en debatt som vi ønsker å være pådriver for, men det er en debatt som skal tas i det offentlige. Vi er glade for at kunnskapsministeren varsler at han vil utarbeide forslag til regelverk, og vi støtter komiteens flertallsforslag om å utarbeide et slikt regelverk. Men vi stiller oss også bak Venstres klargjøring – at det ikke er noen grunn til å etablere et regelverk som gjør det umulig for den enkelte skoleleder å opptre fleksibelt i situasjoner hvor vedkommende mener at det er aktuelt.
Børge Brende (Høyre), 2016-11-22:
Det er et flertall for dette i denne sal, så det er klart vi skal utrede det. Jeg skal ikke trekke noen forhåndskonklusjoner knyttet til dette. Det har vært utredet også tidligere i forbindelse med gjennomføringen av ATT-avtalen. Stoltenberg-regjeringen ba i en proposisjon til Stortinget om samtykke til ratifikasjon, hvor det ble slått fast at gjennomføring av avtalen ikke krever lov- eller forskriftsendring. Men man valgte å ta det inn i retningslinjene hos Utenriksdepartementet. Det var Stoltenberg-regjeringens konkusjon ut ifra at ATT er en juridisk bindende avtale i seg selv. Vi er bundet av det, og det er sikret gjennom disse retningslinjene. Men nå forstår jeg at Stortinget ønsker at vi skal gå igjennom dette en runde til, og det er klart vi skal gjøre det. Så får vi se om det vil bidra til en enda klarere gjennomføring av det som er de viktige intensjonene bak ATT, eller om den konklusjonen som ble trukket for noen år siden, fortsatt står seg.
Børge Brende (Høyre), 2016-11-22:
Nå blir jeg jo bedt av Stortinget om å utrede dette, så jeg tror ikke jeg skal trekke noen konklusjon, men jeg ser at det er argumenter begge veier. Det som er et faktum, er at Stortinget ratifiserte ATT-avtalen med basis i en proposisjon fremmet av Stoltenberg II-regjeringen, hvor det heter at gjennomføringen av avtalen ikke krever lov- eller forskriftsendringer. Retningslinjene er strenge og forutsigbare, og den konsoliderte kriterielisten i retningslinjene bidrar til å sikre dette. Når vi har ratifisert ATT-avtalen, når Stortinget har gjort det med basis i det som regjeringen Stoltenberg fremla, er den juridisk bindende for Norge – når vi har ratifisert den. Spørsmålet er om vi skal følge opp dette gjennom det man valgte i sin tid, å følge de retningslinjene som Utenriksdepartementet må forholde seg til, eller om man skal ha det i forskrifts eller lovs form. Det kan argumenteres for dette. Vi har forholdt oss til det den forrige regjeringen har gjort her, og synes så langt at det har vært godt.
Børge Brende (Høyre), 2016-11-22:
Det er en del forhold knyttet til situasjonen i Jemen som er viktig å rydde opp i. Situasjonen i Jemen rammes ikke av Stortingets vedtak av 1959. Det er den lovlige regjeringen i Jemen som har bedt om hjelp for å slå ned et opprør. Vi kan ikke eksportere til Jemen, verken til regjeringen i Jemen eller til hutiene eller andre som står bak dette opprøret. Men når den regjeringen som sitter i Jemen, har bedt om hjelp, har det vært ulike intervenerende parter. Saudi-Arabia er en av disse, i tillegg til Emiratene og andre. Så har det kommet opp en del opplysninger ikke minst når det gjelder bombing av mål i Jemen, som er svært bekymringsfulle, og det har spesielt vært anførsler mot Saudi-Arabias opptreden knyttet til disse bombingene. Men når det gjelder Saudi-Arabia, eksporterer vi verken våpen eller ammunisjon til dem.
Børge Brende (Høyre), 2016-11-22:
Først vil jeg slå fast at vi har ingen dokumentasjon på at norsk forsvarsmateriell er brukt i Jemen. Det er også slik at jeg midlertidig har sagt at det ikke åpnes for eksport av ammunisjon til Emiratene. Men det er åpnet for eksport av annen type forsvarsmateriell, også til disse landene. Den forrige regjeringen åpnet for eksport både til Qatar og Emiratene, og tidligere er det åpnet for eksport til Kuwait. Der er det ikke endringer. Det må være en individuell behandling av disse søknadene, og det er mye materiell som heller ikke er anvendbart i f.eks. Jemen. Vi har ingen dokumentasjon knyttet til disse forholdene, så det må være en individuell behandling. Stortinget vil få informasjon hvis man skulle åpne for f.eks. eksport til noen av disse landene, gjennom de ordinære rutinene vi har, ved stortingsmelding.
Børge Brende (Høyre), 2016-11-22:
Først vil jeg understreke igjen det jeg sa, at vi har lagt stor vekt på å forsøke å få til løsninger både nå i sommer og i høst knyttet til å følge opp intensjonene i Stortingets vedtak. Norge har vært en pådriver og fått gjennom den verifikasjonsresolusjonen. Vi så også på andre muligheter i forbindelse med FNs arbeid for å få til en resolusjon som var enda mer i tråd med Stortingets vedtak – dette er representanten også kjent med – noe som vi dessverre ikke lyktes med. Det som ble vedtatt i FNs generalforsamling, var at man skulle starte forhandlinger om forbud nå, «as soon as possible», på nyåret. Dette var en resolusjon som ingen NATO-land, med unntak av Nederland, stemte for, altså alle NATO-land stemte nei, med unntak av Nederland.
Børge Brende (Høyre), 2016-11-22:
Det som er beklagelig, er at det viktige arbeidet som ble startet under den forrige regjeringen, med det humanitære initiativet, som ikke var et polariserende initiativ, men som samlet bredt, er dessverre ikke fulgt opp. Den debatten vi opplevde i høst, var veldig splittende. Man forsøkte ikke å skape enighet om det videre arbeidet. De forhandlingene som nå skal påbegynnes, skal ta utgangspunkt i: «Calls upon states participating in the conference to make their best endeavours to conclude as soon as possible a legally-binding instrument». De som skal delta i disse forhandlingene, vil forplikte seg til å jobbe for et forbud så raskt som mulig. Stortinget har foreslått en annen sekvensering der, så det vil bli veldig krevende for NATO-land å kunne delta i den type forhandlinger.
Børge Brende (Høyre), 2016-11-22:
I forbindelse med FNs generalforsamling var det et samlet NATO – alle NATO-landene med unntak av Nederland – som stemte mot denne resolusjonen. Det er fordi det er gjort klinkende klart i NATOs strategiske konsept at man ikke kan være i en situasjon hvor NATO ikke har atomvåpen, hvis andre har atomvåpen. Det å gå inn i forhandlinger nå om snarest mulig å innføre et forbud mot noe som er en del av NATOs konsept, er veldig krevende. Derfor er Stortingets vedtak så konstruktivt, fordi det sier at vi skal arbeide langsiktig for et rettslig bindende rammeverk, på grunnlag av balansert – først må man begynne å ruste ned – gjensidig, irreversibel og verifiserbar avskaffelse av atomvåpen. Problemet nå er at vi opplever at enkelte ruster opp når det gjelder atomvåpen.
Børge Brende (Høyre), 2016-11-22:
For det første fikk vi igjennom verifikasjonsresolusjonen, som vi har jobbet med i mange år. Det var et norsk initiativ, hvor vi også fikk med Storbritannia. I tillegg har jeg tatt et initiativ for å forsøke å få til en resolusjon som kunne favne mye bredere enn den resolusjonen som ble lagt på bordet, og som var polariserende. Dessverre viste det seg ikke å være mulig å få samlet noe flertall for en resolusjon som var klarere i retning av det Stortinget vedtok, der det langsiktige målet om en balansert og irreversibel nedrustning var en viktig del av det. Vi må nå se fremover med tanke på hvordan vi skal videreføre vårt engasjement, der det er helt klart at vi ønsker å få gjennomført en politikk som over tid innebærer at man skal kunne avskaffe atomvåpen, basert på det som er Stortingets vedtak.
Børge Brende (Høyre), 2016-11-22:
Dette synes jeg faller på sin egen urimelighet, og jeg er litt overrasket over at disse påstandene kommer. Hva med å gi iallfall en smule anerkjennelse for at vi fikk igjennom verifikasjonsresolusjonen? Hva med å gi en smule anerkjennelse for at vi opp mot NATO-toppmøtet jobbet langs de linjene som Stortinget har vedtatt? Hva med å gi en liten anerkjennelse for at vi forsøkte å få tatt et initiativ til en mer balansert resolusjon, som potensielt også kunne ha fanget inn NATO-landene, som selvsagt må forholde seg til NATOs atomstrategi? Jeg kan godt forstå at SV ikke synes det er noe problem at det ville ha skapt et stort problem for oss i NATO å stemme ja eller stemme avholdende til denne resolusjonen, i en sikkerhetspolitisk situasjon som er mye vanskeligere. Jeg måtte foreta en totalvurdering av dette. Min vurdering var at den resolusjonen som var oppe, var for langt unna det som var Stortingets vedtak, og regjeringen valgte å stå sammen med de andre NATO-landene.
Børge Brende (Høyre), 2016-11-22:
Vi var faktisk en brobygger i den prosessen som var i sommer, både frem til NATO-toppmøtet, i arbeidet med verifikasjonsresolusjonen, å få bekreftet at nedrustning faktisk skjedde, og også i det initiativet som jeg tok vis-a-vis andre land, for å forsøke å få til en resolusjon som ikke tok utgangspunkt i at vi skulle starte en prosess tidlig neste år, så raskt som mulig – uten at det sto nevnt noen av de betingelsene som Stortinget var inne på, at den måtte være «balansert, gjensidig, irreversibel og verifiserbar». Hvor i den resolusjonen som ble vedtatt, ser representanten Solhjell at det står? Det står ikke – de premissene som var basis for Stortingets vedtak, ble ikke reflektert. Derfor forsøkte regjeringen å fremme en resolusjon som tok det inn, men som var tydelig på at visjonen er en atomvåpenfri verden. Dessverre var det noen av de landene som ønsket en polarisert debatt, som gikk direkte imot dette og sa nei, vi kommer til å fremme den, med forbud raskest mulig – uansett hva Norge gjør. Der forsøkte jeg å være brobygger – jeg nådde dessverre ikke frem.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2016-11-22:
Saksordføreren har gitt en grei oversikt over alle komiteenes arbeid. Jeg vil gå litt mer i dybden når det gjelder EFTA-parlamentarikerkomiteens rapport for 2014 og 2015. Den dekker to år med viktige handelspolitiske utviklingstrekk: TPP-avtalen USA–Asia, tiltakende debatt om TTIP og økende skepsis i Europa, tvil om USAs handelspolitiske engasjement gjennom opptakten til den amerikanske presidentvalgkampen og bekreftet gjennom 2016 og selve presidentvalget. Vi har hatt en tiltakende debatt om TiSA-avtalen her hjemme. 2016-rapporten vil dekke et år hvor usikkerheten vil prege bildet. Situasjonen i dag er at to omfattende forhandlinger ligger i fryseboksen – TTIP, som vi ikke er en del av, men ville bli påvirket av, og TiSA, tjenestehandelsavtalen, som vi er med i. Under EFTA-ministermøtet i Genève i går fikk vi vite at de amerikanske forhandlerne ikke lenger har et mandat å forhandle videre på, og da gjenstår det å se om det vil være mulig å få de to avtalene ut av fryseboksen før de er blitt helt fastfrosne. EFTA sliter med framdriften i forhandlinger med viktige land i Asia, som India, Vietnam, Indonesia og Malaysia, og det er usikkerhet om vi lykkes med å få i gang forhandlinger om oppdateringen av en eldre avtale med Canada. Jeg håper neste års rapport kan bringe bedre nyheter. I tillegg har vi brexit som også skaper utfordringer for oss. Det gjelder både at britene skal forhandle seg ut av hele det indre marked – også EØS-delen av det indre marked – på hvilke betingelser det skal skje, og hvordan vi i framtiden kan sikre gode handelspolitiske forhold til en av våre viktigste handelspartnere. Det er spennende tider i handelspolitikken. Jeg synes derfor denne årsrapporten ikke burde vedlegges protokollen uten noen ord med på veien.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2016-11-22:
Representanten Liv Signe Navarsete sa at jeg var så ivrig etter å få plass TTIP og TiSA. Når det gjelder TTIP, har jeg aldri, tror jeg, uttalt noen iver etter å få den på plass. Det er et forhold mellom EU og USA, og jeg tror jeg har sagt hele tiden at jeg tror ikke på den avtalen før jeg ser den. Selv om analyser viser at det kan hende det hadde vært bra for europeisk og amerikansk økonomi, og dermed indirekte for norsk økonomi, slipper vi i hvert fall unna noen dilemmaer ved hvordan vi skal forholde oss til det. Men TiSA-avtalen tror jeg hadde vært en fordel for norsk tjenesteeksport å få på plass. Så gjenstår det å se. Så har Navarsete helt rett i at nye handelsavtaler dreier seg mindre og mindre om toll, fordi det er i ferd med å bli borte, og det dreier seg mer og mer om regelverk. Og så er spørsmålet: Er det positivt eller negativt? Vi driver betydelig bistandsarbeid for å løfte fattige land økonomisk og standardmessig. Det er det bred enighet om her i salen. Handelsavtaler kan være det samme virkemidlet. Det går selvsagt en grense for hvor sterkt man skal begrense handlingsrommet, men det er vel ingen tvil om at i de 20 årene vi har hatt EØS-avtalen, har man fått et felles regelverk i Europa som har løftet standarder på mange områder, ikke minst i Øst-Europa. Miljøstandarder, HMS-standarder – uansett hvor man reiser rundt i Europa nå og ser byggearbeider, er det de samme sikkerhetsreglene som gjelder, de samme krav til stillaser, til verneutstyr osv. Det tror jeg også Senterpartiet synes er en god ting, men det legger begrensninger på vår nasjonale handlefrihet – det gjør det. Så ensidig å si at enhver avtale som lager regler og standarder, er negativt – det er jeg jammen ikke sikker på om Senterpartiet egentlig mener. Selv om man hyller nasjonalstaten som viktig, er det nødvendig at land blir enige om en del ting, og hvis jeg husker riktig, har Norge over 1 000 internasjonale avtaler, som på ulike vis legger begrensninger på hva vi kan gjøre her i denne salen. Men jeg tror det er til det beste, både for oss og for andre land.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2016-11-22:
La meg starte med å gi honnør til representanten Marit Nybakk for noe hun sa i sitt innlegg, nemlig at de beste beslutninger blir tatt når begge kjønn er representert. Det deler jeg til fulle. Jeg tror en nasjon der det ene kjønnet har maktmonopol, er et dårlig utgangspunkt. Jeg tilhører et parti som har kvinnelig leder – det fungerer utmerket, så det støtter jeg fullt opp om. Så har det vært en diskusjon om FN og FNs rolle og muligheter. Der enkelte sier at FN er det beste vi har, finnes det andre som vil si at FN er det minst dårlige vi har. Hvis man drar den videre, kunne man jo stilt spørsmål ved om det ville vært mulig å etablere FN i dag. Det tror jeg hadde blitt ekstremt utfordrende. Jeg tror en av hovedutfordringene til FN er å gjøre seg selv viktig i et globalt bilde og et verdensbilde. Hvis ikke FN kan bidra til gode løsninger som majoriteten av medlemslandene stiller seg bak og ser fornuften i, kommer de store landene til å finne andre løsninger. FN er ekstremt viktig for små nasjoner. Store nasjoner er i stand til å finne andre løsninger der de ser det som formålstjenlig. Derfor er det viktig for Norge og andre små land å ha et aktivt FN som gjør jobben sin og driver i riktig retning, med bistand, med fred – utvilsomt viktig. Men igjen må man samtidig vise at man greier å treffe punktene man ønsker å oppnå. Skal man ha legitimitet overfor egen befolkning, må man treffe på de punktene. Man må vise at man kan bekjempe det påståtte FN-byråkratiet. Man må vise at man er i stand til målrettet å oppnå resultater. Hvis ikke blir det vanskelig å få gehør for et videre incentiv og en stor andel av midlene man bruker. Så to ord om forslaget fra Venstre og Sosialistisk Venstreparti. Fremskrittspartiet vil gå imot mindretallsforslaget. I en ideell verden ville vi også selvfølgelig ha støttet det, men vi opplever at vi faktisk ikke lever i en ideell verden og ideell tid. Det er altså ikke sånn at freden brer om seg; tvert imot ser vi vel større utfordringer enn vi hadde ønsket oss. Det er sånn, som andre har påpekt i debatten til nå, at en del av landene som har kjernevåpen, ikke er spesielt kjent for demokratiske forordninger – kanskje tvert imot. Hvis man går videre med en nedbygging, vil det primært føre til at demokratiske land vil forholde seg til det, mens de som kanskje bekymrer oss aller mest, ikke vil bry seg om det. Man vil altså forrykke en maktbalanse. Det er en risikosport Fremskrittspartiet vil advare mot på det sterkeste. I tillegg er det sant, som utenriksministeren selv var inne på, at så lenge NATO har den holdningen man har, er dette ikke veien å gå. Skal man da snu, må det være en parallellitet i det man gjør i NATO, og det man eventuelt gjør for nedrustning. Man er ikke der per i dag, fordi man ser at det er nødvendig å opprettholde regimet man har, fordi det er med i den totale sikkerhetsvurderingen Norge ser seg tjent med å være en del av.
Trine Skei Grande (Venstre), 2016-11-22:
Jeg skal ikke gå inn i det som har blitt debattert tidligere. I de to siste sakene har Venstre følt seg godt ivaretatt av Solhjells innlegg. Men det er en liten observasjon, og den mener jeg egentlig er interessant også ut fra det store bildet og de store debattene vi har i Europa akkurat nå. Vi har to vestlige demokrati som sliter med tilliten hos folket sitt, det er Storbritannia og det vi har sett i USA den siste tida. Likhetstrekket mellom de to er at de har et topartisystem. Det betyr at det er få kanaler for frustrasjoner og andre tanker og også det at man får mer ytterliggående tanker inn i den offentlige debatten på en strukturert måte. I alle disse topartisystemene har man to store parti som blir enige om alt som liksom er de store, grunnleggende tingene. I Norge i dag har vi f.eks. et stort folkeflertall mot utbygging av Lofoten og Vesterålen. Høyre og Arbeiderpartiet er for. Vi ser det samme når det gjelder f.eks. pelsdyr, eller når det gjelder nedrustning. Der er det ofte de små partiene som faktisk har folkeflertallet bak seg. Det interessante her er at når Høyre står i kampen og forklarer hvorfor de står for det de står for, så er Arbeiderpartiet stille. Og når Arbeiderpartiet står i kampen, så er Høyre helt stille. Og når Bård Vegar Solhjell utfordrer Arbeiderpartiet på om det er noen forskjell mellom Arbeiderpartiet og Høyre i denne delen av politikken, så lar de være å svare. Det er det vi ser, gang på gang, at de store partiene blir enige om sånne ting som går helt klart på tvers av folkeviljen der ute. Og når én er i kampen, holder den andre seg i ro. Så jeg syns det er litt påfallende at Arbeiderpartiet velger ikke å svare på utfordringen fra Bård Vegar Solhjell om det egentlig er noen forskjell mellom Høyre og Arbeiderpartiet. Er det sånn at hvis det blir en ny regjering, så vil det bli en stor endring på dette punktet? Jeg føler meg ikke helt trygg, for det er ett av de områdene der vi ser at de store partiene går sammen mot det folk flest faktisk mener. Dette viser kanskje hvor viktig det er å ha en partiflora i dette huset, som tør å si også det som kan være imot noen av de gjengse, vedtatte enighetene. Jeg syns det er bra at de debattene faktisk er her, men jeg syns det er et påfallende og godt eksempel på når den andre store går under radaren fordi det er en som har blitt valgt til å stå i krigen denne gangen.
Trine Skei Grande (Venstre), 2016-11-22:
Etter at Stortinget var ferdig med sin behandling og innstilling var avgitt, er det en ting som har skjedd som har opprørt mange i Svalbard-samfunnet, nemlig at det diskuteres å legge ned jetfly-kapasiteten ved Universitetssykehuset i Tromsø. Jeg tror at det som skjedde med Svalbard-samfunnet under den forferdelige rasulykken, ikke bare var at alle forsto hvor mye man var villig til å stille opp for hverandre, men også hvor avhengig man er av at storsamfunnet er der når krisen skjer. Jeg lurer på om statsråden, som er ansvarlig for Svalbard, og som har instruksjonsmyndighet over en enhet som har vært veldig skeptisk til det som skjer, nemlig Sysselmannen, har noen tanker om hvordan man kan redde dette flyet og redde den tryggheten som flybasen faktisk er for Svalbards befolkning.
Trine Skei Grande (Venstre), 2016-11-22:
I år gikk det første cruiseskipet gjennom Nordvestpassasjen. Det hadde eget forsterket skip, og de hadde et eget følgeskip og to helikoptre. Det var forholdsvis dyre cruisebilletter, men det sier noe om hvilke opplevelser folk er villige til å betale for. Jeg tror at det ligger mange muligheter i Svalbard og reiseliv, men det er viktig at vi setter rammene rundt den utviklingen på en god måte. I ørkensanden i Las Vegas er det nok også noen som kan ha naturopplevelse i ørkenen, men drømmen om å bygge en casinoby i Longyearbyen er en dramatisk misforståelse av de opplevelsene som Svalbard-samfunnet kan bidra med. Jeg tror nok at de cruiseturistene som betalte mye for å få lov til å kjøre Nordvestpassasjen, er et litt annet segment, kanskje det segmentet som ligger i Svalbards framtid. Så har vi blitt kritisert fra justiskomiteen for at vi ikke har diskutert Kystvakta. Ja, det er fordi denne meldinga bare handler om øygruppa Svalbard. Så fort man vasser to meter ut i vannet, gjelder ikke denne meldinga lenger. Derfor har Venstre fremmet at vi nå bør få en egen nordområdemelding, nettopp fordi det er så mye som har skjedd siden den forrige nordområdemeldinga, og vi har hatt behov for å se Svalbard i et litt større bilde framover. Jeg vil bare understreke en ting som jeg ikke rakk i mitt første innlegg, og det er den unike situasjonen som norske forskningsmiljøer på Svalbard er i, sammenliknet med f.eks. Canada. Hvis man sitter med kartet og ser på Cambridge Bay, hvor Canadas store arktiske forskningsbase er, er vel den på samme breddegrad som Trondheim. Det sier noe om hvor utrolig langt nord Svalbard er, og hvilke unike muligheter det gir forskningsmessig. Den siste tingen jeg har lyst til å påpeke, er at Svalbard-samfunnet skal gjøre noen store endringer, og vi må definere en ny rolle for Store Norske framover. Da er det viktig at lokalstyret blir tatt med i det. Det at vi faktisk har etablert et lokaldemokrati, er en stor styrke i den omstillingen som vi nå skal ha. Jeg håper at vi får dratt med lokalstyret i den utviklingen og diskusjonen. Det handler ikke bare om at regjeringa må bestemme seg, men de må også ha en dialog med lokalstyret, sånn at det er forståelse i Svalbard-samfunnet for de endringene man nå skal gjennom.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-11-22:
Denne stortingsmeldinga er viktig for Svalbard, og den er viktig for Norge. I en vanskelig tid må storsamfunnet selvsagt stille opp for Svalbard. Når den viktigste næringsaktiviteten – som sysselsetter flest i øysamfunnet – har utfordringer, er det et nasjonalt ansvar å utforme en politikk som sikrer at Svalbard kan fortsette å være et vitalt og bærekraftig samfunn. Det er ikke bare fordi det er viktig for Svalbard, ikke bare fordi det isolert sett skaper nye arbeidsplasser, men også fordi det er viktig for Norge – for å understreke norsk suverenitet og fordi aktiv satsing på Svalbard gir oss nye muligheter innen forskning, innen høyere utdanning og innen reiseliv. Det finnes knapt et sted på denne jord som er mer spennende å besøke enn Svalbard. Aktiviteten på Svalbard gir oss fortrinn som romnasjon, og vi har sett at det stadig kommer nye prosjekter og ideer som kan støtte utviklingen – med potensial innenfor fiskeri og med potensial for Svalbard som logistikknutepunkt. Det gjelder ikke bare øl, som saksordføreren nevnte, men også ideer om f.eks. folkehøyskole på Svalbard – der er det absolutt ikke tatt noen avgjørelse, men at det ville blitt et unikt tilbud, er jeg ikke i tvil om. Svalbard er en viktigere del av Norge nå enn tidligere fordi miljøproblemene gjør Svalbard mer sårbart, fordi nordområdene er viktigere geopolitisk, og fordi samarbeidet i nord blir viktig for å bidra til lavspenning. Denne meldinga kan ikke være en avslutning på debatten om veien videre for Svalbard-samfunnet. Arbeiderpartiet hadde ønsket en mer konkret retning i meldinga. Komitéinnstillinga peker på noen områder, andre må regjeringa selv jobbe videre med. Når det gjelder framtida til Store Norske, må det gås mange runder fra regjeringas side for å støtte utviklingen mot ny næringsvirksomhet. Reiseliv er viktig, men naturen stiller også andre krav enn på fastlandet. Det betyr at den nasjonale politikken for reiseliv må ha et eget Svalbard-blikk som er tilpasset samfunnet og miljøet der. Det gjelder bl.a. cruisetrafikk. Infrastrukturen må bygges – der er diskusjonen om ny havn viktig, og energiforsyningen til Svalbard må sikres. Det er mange spørsmål som ennå ikke er besvart fullt ut, men denne meldinga og det vi forhåpentligvis får høre i debatten i dag, viser forhåpentligvis vilje til å ha en offensiv og positiv holdning til utvikling på Svalbard. Det forplikter. Meldinga er en start, eller en løypemelding. Sammen med Svalbard-samfunnet må alle de statsrådene med ansvarsområder som er viktige for Svalbard, jobbe systematisk med å få på plass reguleringer som støtter næringsvirksomheten, finne de framtidsrettede utdanningstilbudene, sette av til investeringer i infrastruktur og ha et åpent øre til dem som har ideer om hvordan Svalbard kan bli enda viktigere og levedyktig. Jeg håper at vi på Stortinget kommer til enighet om de store spørsmålene som gjelder Svalbard, også i tida framover.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-11-22:
Det er veldig bra at vi har en debatt nå om skolefritidsordningen i Stortinget. Jeg tror knapt jeg har hørt statsråden snakke om skolefritidsordningen tidligere, så det var godt at han fikk anledning til det nå. I Høyres gjeldende stortingsvalgprogram klarte jeg ikke å finne skolefritidsordningen omtalt. I det foreløpige forslaget til stortingsvalgprogram for Høyre er SFO knapt nevnt, det er nevnt én gang, i forbindelse med forslag om å endre barnetrygda. Og i Sundvolden-erklæringen er SFO kun nevnt når det gjelder endring av foreldrebetalingen. Det første spørsmålet mitt til statsråden er rett og slett: Hvordan vil statsråden følge opp vedtaket om å få en nasjonal evaluering og deretter en stortingsmelding, og hvor raskt tror han det er mulig å få på plass en sånn evaluering?
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-11-22:
Barnefamilieutvalget skal – slik jeg har forstått det – først og fremst gå inn på de økonomiske støtteordningene til barnefamiliene, men det kan for så vidt være relevant også for SFO, avhengig av hva de kommer fram til. Med utgangspunkt i det vi har hørt i dag, vet vi at det er voldsomme forskjeller i pris for en plass i SFO mellom kommunene. I noen kommuner betaler foreldrene godt over 3 000 kr for en plass. Det er store variasjoner både i kvalitet og i innhold, og det betyr jo at barn, avhengig av hvor foreldrene deres bor, får et ulikt tilbud. De er heller ikke garantert den samme kvalitetsstandarden engang, for det står ikke noe om det i opplæringsloven. I Oslo har man en egen modell, der styres SFO, eller AKS, som det heter i Oslo, av en rammeplan med utvalgte målområder, og det skal være sammenheng mellom skolen og AKS, men det skal være en vesensforskjell mellom skole og AKS. Kunne statsråden sett for seg at man hentet inspirasjon fra modellen i Oslo, som det har vært bred politisk enighet om, når han nå skal starte arbeidet med en evaluering og så en stortingsmelding?
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-11-22:
Det er klart det er noen spenninger, avveininger og dilemmaer når man skal prioritere ressurser til skole, barnehage og SFO. Men det vi ofte hører, når det nå engang er debatter om SFO, er at det er i skolen man trenger kunnskap og læringsarbeid, det er der man trenger flere lærere. Så blir det en unnskyldning for ikke å satse videre på SFO eller aktivitetsskole. Ja, det viktigste kunnskapsarbeidet skjer i skolen, og det er også der Arbeiderpartiet setter inn flere lærere, vil ha lese-, skrive- og regnegaranti og setter inn store ressurser på tidlig innsats. Men vi vet at SFO også betyr noe, og når så mange titusener av barn bruker mange timer på SFO, vet vi at de i stor grad blir fulgt opp av assistenter. Noen av dem har fagbrev, men veldig mange er ufaglært. Vi trenger ikke engang å snakke om pedagogisk personale og leksehjelp med lærere, for det er veldig dyrt, men vil statsråden i hvert fall arbeide for å få flere med fagbrev også i SFO, som er en gruppe som har blitt utelatt fra det arbeidet så langt?
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-11-22:
Arbeiderpartiet er for at vi skal ha klare regler mot ugyldig fravær, og for at vi skal ha forventninger til at elevene skal være på skolen. Da Stortinget i juni behandlet et representantforslag om å oppheve fraværsgrensa, sa flertallet klart at den modellen regjeringa hadde lagt fram, var for rigid, og man fryktet at konsekvensen kunne bli mer frafall. Kunnskapsministeren fikk da i oppdrag å snakke med sektoren og foreslå et nytt regelverk. Arbeiderpartiet mener at en fraværsgrense, sammen med andre tiltak, kan være et riktig virkemiddel for å redusere uønsket fravær. Forutsetningen er at den er utformet riktig og tar tak i alt fravær, sammen med andre tiltak. Det regelverket som nå praktiseres i skolen, er regjeringas andre forsøk på å få på plass en fungerende fraværsgrense. For Arbeiderpartiets del er det for tidlig å konkludere når det gjelder regelverket, tre måneder ut i skoleåret. Det er fornuftig å la forskriften virke en stund før man konkluderer endelig med hvordan den har fungert i skolen. Vi har likevel merket oss mange av de klare tilbakemeldingene som har kommet. Skoleledere, lærere, elever og fylkespolitikere har meldt om praktiske utfordringer med grensa, som at det er større sannsynlighet for å få «ikke vurdert» i små fag som gym, arbeidsbelastning for skole og lærere og økt press på fastleger over hele landet. Dette er forhold som kan bedre seg, men som vi absolutt må ta alvorlig. Stortinget sa i juni at fraværsgrensa skulle ledsages av følgeforskning og evalueres etter tre år. Dersom vi får flere klare tilbakemeldinger og eksempler på at denne grensa er vanskelig å praktisere i Skole-Norge og gir urimelige utslag, mener Arbeiderpartiet det er fornuftig å framskynde en evaluering. En regjering trenger ikke vente i tre år før man får en gjennomgang av en slik forskrift, særlig ikke hvis det viser seg at flere elever har falt fra mot slutten av skoleåret. Mange skoler og fylker melder nå om lavere fravær. Dersom det stemmer, er det positivt. Samtidig er det eksempler på at det i mange fylker er sendt ut mange varsler. I Rogaland er det sendt ut over 4 000 varsler til elever om «ikke vurdert» i fag. Og vi vet ennå ikke om sluttresultatet er at flere elever dropper ut. Dersom det er tilfellet, kan ikke svaret være å vente i to år til. Det er statsråden og regjeringas oppgave å utforme og håndheve forskriften. Det er kunnskapsministerens ansvar å følge situasjonen, ha dialog med sektoren og gjøre eventuelle nødvendige endringer eller tilpasninger av forskriften dersom det er nødvendig. Derfor foreslår Arbeiderpartiet i denne saken at «Stortinget ber regjeringen vurdere endringer i reglene for fravær i videregående opplæring på bakgrunn av erfaringer med fraværsgrense så langt» – og da er det flere forhold vi mener bør vurderes. Jeg tar med det opp Arbeiderpartiets forslag i saken.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-11-22:
Dette er den store evaluerings- og utredningsdagen for kirke-, utdannings- og forskningskomiteen. Det er viktig at man lytter til de erfaringene som er ute i skolene i forbindelse med fraværsgrensen. Det man ser, er at for en del elever kan lite fravær få ganske store konsekvenser, f.eks. i små fag som gym. Et lite fravær der kan fort føre til at man får ikke vurdert. I Rogaland er det visstnok sendt opp mot 4 000 varsler til elever. Det man sier, er at skolene og fylkene har liten mulighet til å hente inn igjen elever som nå – når man ser på flere skoler – er over 10 pst.-grensen. Nå har man ikke mulighet til å gi ekstraundervisning f.eks. i gym. Det er lite fleksibilitet til å hente inn igjen elever som det kanskje ellers er fullt grunnlag for å gi karakter til. En slik mulighet ville fort kunne få ned frafallsstatistikken hvis dette viser seg å være et problem. Spørsmålet er: Når statsråden sier at det kan være aktuelt å vurdere endringer, vil han vurdere en slik endring og gi fylkene fleksibilitet, f.eks. til å gi ekstratimer?
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-11-22:
Mitt neste spørsmål handler egentlig om de små fagene, men bare for å klargjøre forrige spørsmål for statsråden: På enkelte skoler er det en god del elever som allerede er over 10 pst.-grensen og får ikke vurdert. For eksempel i gym, som er et lite fag, skal det ikke mye til før man havner over den grensen. Dersom skolene hadde hatt en slags fleksibilitet, verktøy og virkemidler til nærmest å kunne hente inn elevene igjen ved f.eks. å gi ekstraundervisning i særlig de små fagene, som gym, ville det vært en form for skjønn og fleksibilitet som gjorde at man kunne unngå at elever som det ellers var fullt ut mulig å gi vurdering, mistet karakterene og havnet i frafallsfella. Spørsmålet er: Når statsråden sier at justeringer kan være til hjelp – kan slike endringer være aktuelt? Hvor lenge må man eventuelt vente? Når kan det være aktuelt for statsråden å gjøre endringer i fraværsreglementet?