Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-05-24:
Jeg er glad for at SV har gått så mange runder med seg sjøl når det gjelder bioteknologi. Gjennom flere år har vi arrangert høringer og møter om bioteknologiens etiske utfordringer og hvilke trender vi ser internasjonalt på feltet. Jeg vil gjerne understreke hvor betydningsfullt det har vært – og er – at vi har en bioteknologinemnd i Norge som er så kompetent og seriøs, som gjennom år har gitt oss gode analytiske verktøy og påfyll av etiske og faglige argumenter. Det er uvurderlig. Ved hjelp av Bioteknologinemnda har mange av oss fått en unik mulighet til å reflektere over spørsmål som noen kanskje kunne ønske at vi overlot til Gud, men som andre kanskje helst så forble en sak for forskningsmiljøene. I SV har vi hele tida vært i langsom bevegelse i disse spørsmålene. Vi har tatt oss god tid til å vurdere fordeler og ulemper og etiske implikasjoner ved de ulike standpunktene. Dette har ført oss fra å være imot forskning på overtallige befruktede egg til å mene at vi bør tillate dette, så vel som å tillate bruk av preimplantasjonsdiagnostikk, PGD. Vi mener ikke det er mer etisk høyverdig å destruere overtallige, befruktede egg enn å bruke dem til forskning, særlig ikke når forskningen forhåpentligvis en gang vil resultere i nye behandlingsmetoder for alvorlige lidelser. Men også hos oss er det flere syn på denne saken. Når det gjelder bruk av preimplantasjonsdiagnostikk, har SV nå i noen år vært for dette. Sentralt i diskusjonen er spørsmålet om hva som er en alvorlig nok arvelig sykdom til at det kan forsvare at man undersøker egget før det settes inn i livmoren. Bakgrunnen for tvilen er bl.a. frykten for det såkalte sorteringssamfunnet, at vi i framtida vil velge bort en gruppe mennesker med visse egenskaper. Dette skjer mange steder allerede i dag, ikke minst i India og i Kina. Preimplantasjonsdiagnostikk er heller ikke risikofritt, og det er dessuten grunn til å problematisere det frie valg. Begrensninger kan oppleves som tvang, men det kan også muligheter. Etter som teknologien utvikler seg, kan vi f.eks. bli stilt overfor valg vi egentlig ikke ønsker å ta. Vi vil derfor alltid måtte foreta etiske avveininger hvor det ikke er innlysende hvilket standpunkt man lander på. Å ha et fullstendig konsistent syn i disse sakene, er de færreste forunt. Jeg tror til og med at det ikke nødvendigvis vil være positivt. Man kan ha som prinsipielt syn at preimplantasjonsdiagnostikk bør være forbudt, fordi et par kan få bestemme hvorvidt de ønsker å få barn, men ikke hva slags barn det skal bli. Dette synet deler ikke SV. Det er minst like etisk betenkelig å akseptere meget risikable og umulige svangerskap med selektiv seinabort eller døden som utgang dersom risikoen er kjent fra før gjennom arv og man kan foreta grep som forhindrer slik lidelse. Vi har samtidig vært svært opptatt av hvordan vi skal definere alvorlig, arvelig sykdom, og hvilke kriterier vi skal sette for at en nemnd skal kunne tillate PGD, eventuelt i kombinasjon med vevstyping. Det er ikke enkelt å gi et klart svar på dette, men vi har valgt å knytte kriteriet til dagens vilkår for fosterdiagnostikk og seinabort. Samtidig har vi bestemt at vi vil sette kriterier for nemndas arbeid som vil kunne innebære en innstramming i konkrete tilfeller – dette fordi forslaget innebærer en lovfesting av at nemnda konkret i det enkelte tilfellet må vektlegge lindrende, forebyggende eller livsforlengende behandlingsalternativerdet presiseres i lovteksten at behandling med stamceller fra vevstypelik bror eller søster må være egnet til å kurere det syke barnet – en innstramming i forhold til dagens krav om at stamcellebehandlingen kan forventes å føre til en avgjørende bedring i barnets helsetilstand og/eller overlevelsesmuligheterden medisinske/teknologiske utvikling kan medføre at sykdommer som i dag anses som alvorlige, kan gis bedre livsforlengende og lindrende behandling, slik at de ikke lenger er alvorlige nok til å oppfylle vilkårene for PGD og PGD/HLA, altså vevstyping Det må derfor være en misforståelse når Høyre og Kristelig Folkeparti påstår i innstillinga at forslaget kan innebære en liberalisering, ved å vise til at kravet om at det ikke skal finnes alternative behandlingsmuligheter for den aktuelle sykdommen, ikke er et selvstendig vilkår i loven. Jeg vil understreke at forskjellen fra tidligere er at vi har fjernet kravet om likeverdige behandlingsmuligheter, dvs. at der man tidligere åpnet for å innvilge dispensasjon dersom det ikke var mulig å kurere sykdommen ved hjelp av PGD eller kombinasjonen PGD og vevstyping, vil det fra nå av bli vektlagt om det fins alternative lindrende og livsforlengende behandlingsformer, i tillegg til flere andre kriterier. Dette er viktig, og det er et råd vi har fått av en samstemt bioteknologinemnd. Jeg vil derfor be om at Høyre og Kristelig Folkeparti slutter å framstille dette som en liberalisering. Når det gjelder spørsmålet om å tillate kombinasjonen PGD og vevstyping, har dette vært det desidert vanskeligste for SV. Vi vet alle bakgrunnen for denne saken. Jeg vil trekke fram betydningen av at det etableres et apparat til å ivareta aktuelle familier, at kriteriene, som sagt, er strammet inn, at det må forskes mer på hvordan disse familiene opplever sin situasjon og hvordan det går med dem framover. Antakelig har 50 barn blitt født ved hjelp av PGD/HLA på verdensbasis, og kanskje har et dusin lyktes i å redde sitt søsken. Hvordan det har gått med dem som ikke har lyktes, bør likevel være et viktig spørsmål. Det har forundret meg hvor lite dette har vært fokusert på i den offentlige debatten. Totalt sett syns jeg det resultatet vi har kommet fram til, er godt.