Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2017-06-14:
I forrige stortingsperiode hadde jeg gleden av å være nestleder i justiskomiteen, Per Sandberg var leder, og vi hadde aktive medlemmer i komiteen som også sitter i justiskomiteen i dag: Anders B. Werp, Ulf Leirstein, Jenny Klinge. Vi la et spor når det gjaldt å sette oss inn i organisert kriminalitet og hvordan vi skal bekjempe den. Vi reiste til Sverige og Tyskland og diskuterte med dem. Vi var i Romania og Polen. Vi besøkte gjengprosjektet i Oslo. Vi hadde en felles forståelse av hva dette handler om. Og som representanten Elvenes var inne på, er det å forstå organisert kriminalitet nøkkelen til å forstå veldig mye av den kriminaliteten vi ser ute på gaten eller andre steder. Elvenes nevnte mange dekkende områder for hva organisert kriminelle driver med. Man kunne føyd til at de egentlig går inn i alle kriminalitetsområder hvor det er mulig å tjene penger, og hvor det er minst risiko for å bli tatt og straffet. De påvirker veldig mye, helt ned til det som skjer av voldsepisoder, narkotikaomsetning på skoler og i ungdomsmiljøer i Oslo, som vi har sett rapporter om i det siste, og som bekymrer veldig. Vi var enige om i justiskomiteen at vi skulle satse mot organisert kriminalitet. Vi bygde opp innsatsen ved å lage en stortingsmelding om organisert kriminalitet, som hadde en enstemmig innstilling. Det som var spesielt her, var at Fremskrittspartiet fremmet et forslag der man ønsket en egen nasjonal enhet for å bekjempe organisert kriminalitet. Fremskrittspartiet gikk altså motsatt vei av det man gjør i dag, hvor man legger ned seksjonene mot organisert kriminalitet i politidistriktene. Man ønsket å trekke dem ut og skape en nasjonal enhet mot organisert kriminalitet. Det var forslaget, som det var mye diskusjon om i media og ellers. Vi mente at vi skulle bygge det opp i hvert politidistrikt, og bygde da disse seksjonene mot organisert kriminalitet. Vi la mye i det, og det kom etter hvert store og ganske brukbare enheter mot organisert kriminalitet i mange av politidistriktene. For å forstå den organiserte kriminaliteten er det viktig å vite at de som styrer den, ikke utfører kriminaliteten selv. De har nok av håndlangere og nok av alliansepartnere som begår kriminaliteten, og som kan bli tatt for det gjennom etterforskning av hendelsene. Men bakmennene, de som styrer den organiserte kriminaliteten, blir stort sett aldri tatt. Så hvis vi nå legger opp til at alle skal være med og jobbe reaktivt og bare bygger opp etterforskningskapasiteten og nedlegger seksjonene mot organisert kriminalitet, de som har sittet og fokusert langsiktig på å følge disse miljøene og bygge kunnskap for å kunne rulle dem opp, er faren at vi mister grepet enda større når det gjelder hvordan vi grunnleggende skal bekjempe gjengene og den kriminaliteten som de skaper. Det står ikke i motsetning til politireformen og er ikke å skape parallelle prosesser, som jeg ser det står i innstillingen, om Stortinget understreker kampen mot organisert kriminalitet og dens plass i politireformen. Jeg synes Hårek Elvenes holdt et innlegg med mange gode poenger om hva organisert kriminalitet dreier seg om. Vi oppnår jo noe når Stortinget sier det i debatten her i dag. Men jeg skjønner ikke hvorfor man ikke kan være med på å gi disse signalene, og hvorfor man påstår at det står i motstrid til gjennomføringen av politireformen. Da blir det hengende i lufta et spørsmål om hva man legger i det, for vi foreslår jo ikke en stans i politireformen, selv om man understreker at dette feltet skal prioriteres videre. Jeg mener at vi ikke kan fortsette å se på at det sitter kriminelle gjenger rundt omkring, særlig i hovedstadsområdet, men også andre steder i landet, slik som jeg kjenner dem, med 60–90 personer på heltid og 150–300 rekrutter, med allianser til internasjonal mafia, og får jobbe i fred. Lederne får jobbe uforstyrret, for det er håndlangerne, de som gjør ting ute på gaten, som blir etterforsket og tatt. Det trengs en mer grunnleggende innsats overfor disse kjernene i gjengene, som har holdt på år etter år uten å bli tatt. Det eneste store framstøtet har vært gjengprosjektet, som varte i fire–fem år. Vi trenger å passe på at vi får i gang liknende satsinger framover, for det som dessverre skjer, er at de bygger seg opp og er roten til veldig mye og stadig mer av den kriminaliteten vi ser på gaten.