Sylvi Graham (Høyre), 2009-11-26:
Jeg siterer: «For pengar kan ein få alt, heiter det. – Nei, ein kan ikkje det.»(…) (…) Selv om disse ordene av Arne Garborg ikke ble skrevet til en finansdebatt i Stortinget, vil jeg påstå at de passer godt. Forslaget til statsbudsjett for 2010 fra Regjeringen er forslag til anvendelse av det godet som det norske folks penger er. Høyres alternative budsjettforslag for 2010 er et forslag om å bruke pengene mer «vitugt». Vi har grunn til å være stolte over det vi har fått til i Norge – stolte, men ikke fornøyde. For mens velstandsveksten for vanlige folk har vært formidabel de siste tiårene og de aller fleste i Norge får mer i lommeboken, er det også flere som faller utenfor. I fjor ble det 83 nye uføre hver dag. Ja, antallet som faller ut av arbeidslivet, øker med en skremmende styrke, uavhengig av konjunkturene. Det er selvfølgelig slik at mange skal og må ha trygd. Mange kan ikke jobbe. Men det er ingen hemmelighet at mange som både vil og kan bidra i arbeidslivet, ikke får sjansen. Det kanskje verste er at flere og flere unge faller ut av, eller aldri kommer inn, på arbeidsmarkedet. Dette gjelder både friske unge og unge med nedsatt funksjonsevne. Mange av disse har først blitt sviktet av skolesystemet og så blitt loset inn i et massivt system hvor mange opplever at krav til innsats, tillit og respekt erstattes av ofte passiviserende overføringer og resignasjon. Så sent som i dag kunne vi lese i VG om forskningsrapporten «Et liv jeg ikke valgte» fra Universitetet i Agder og Agderforskning, som handler om unge uføre fra fylkene Aust-Agder, Hedmark, Møre og Romsdal og Finnmark. Flere av disse unge menneskene er rett og slett sosialisert inn i rollen som syke. De fleste av oss har også hørt historien til Eivind Knutsen – i NRK senest i går – som da han fylte 18 år, fikk beskjed fra sitt lokale trygdekontor om at nå kunne han få sin uføretrygd. Han takket nei, jeg vil studere jus, svarte han. Eivind Knutsen er blind, og han er fremdeles ikke på trygd. Han er advokat. Jeg kan ikke tenke meg noe mindre verdig enn et system hvor vi tror jobben er gjort bare flest mulig får en månedlig sjekk i posten fra det offentlige. Et slikt klientsamfunn er det stikk motsatte av et ekte velferdssamfunn. Ved siden av en stigende arbeidsledighet står et stort antall arbeidssøkende mennesker med nedsatt funksjonsevne, yrkeshemmede, utenfor arbeidslivet. Høyre har i flere år vært bekymret for tendensen hvor prioriteringen av yrkeshemmede sakker akterut. I forslaget til statsbudsjett anslås det at det vil være 92 000 mennesker som venter på tiltak. På spørsmål fra Høyre svarer departementet at antallet ventedager for en yrkeshemmet som ønsker tiltaksplass, har økt med 50 på ett år. Dette er for dårlig! Attføringsbedriftene viser til at de kan sette i gang flere tiltaksplasser dersom myndighetene ønsker det. Høyre ønsker dette. I vårt alternative statsbudsjett velger vi derfor å øke antallet tiltaksplasser for yrkeshemmede innenfor rammen av arbeidsmarkedstiltak med 3 000 plasser i 2010. Langtidssykefraværet er en annen rekrutteringspost til varig utenforskap. Høyre er svært glad for at statsministeren nå har tatt til orde for at noe må gjøres med langtidssykefraværet. Høyre mener at det her er viktig å få til noe sammen. Vi må begynne med å ta debatten om hvordan vi skal få det til, uten at vi går i skyttergravene. Milliardene dette koster, er ikke den viktigste grunnen. De menneskelige kostnadene er store. Derfor haster det å gjøre noe med det. Det handler om livskvalitet. Vi kan måle kostnadene i kroner og øre. Det står svart på hvitt at summen av alle ytelsene til mennesker som i en eller annen form står utenfor arbeidslivet, er på til sammen 147 milliarder kr. I et land med flere leger, sykepleiere og sykesenger pr. innbygger enn i nær sagt noe annet blir vi, hvis vi skal måle det etter utgiftene til sykefravær og trygder, stadig sykere. Og det skjer i det landet i verden som, ved siden av USA, bruker mest på helse. Høyre vil gå fra prat til praksis. Vi har derfor i vårt alternative budsjett foreslått en rekke løsninger. Vi er sjarmert over at statsministeren har sett til og hentet inspirasjon fra Høyres søsterparti i Sverige, men vi vil gjerne få minne statsministeren om at det er kortere vei til Høyres Hus enn til Stockholm.