Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-06-09:
Dette er alt i alt en gledens dag for å kunne diskutere energipolitikk, for nå får vi endelig gjort vedtak som mange av oss har lengtet etter i lang tid. Sikker energiforsyning er et av de viktigste grunnelementene i et moderne velferdssamfunn. De naturressursene som Norge har mye av, må komme folk flest til gode. De må oppleve at de prises på en fornuftig måte for norsk næringsliv og norske husholdninger. Likevel har vi sett at til tross for vår naturrikdom, har kraftbalansen blitt stadig mer anstrengt, og folk har betalt svært høye priser. Dette skyldes bl.a. at veldig mange prosjekt som har vært av stort kraftvolum, har blitt avslått av politiske hensyn, mens mange av de mindre prosjektene som kunne vært lønnsomme, eller er lønnsomme, har blitt satt på vent på grunn av uklare framtidige rammebetingelser. Det gjelder f.eks. innenfor vindkraftbransjen, som til tross for at de har hatt en ordning med investeringsstøtte eller feed-in, har hatt ulike rammebetingelser nærmest hvert år med hensyn til støttenivå og støttesystem. Sånn kan det ikke være. I dag får vi vedtatt den forutsigbarheten som må til for at mange investorer skal våge å risikere sine egne penger på å bygge landet og bygge lokalsamfunn. Nå kan en ta viktige skritt og øke takten på investeringer og utbygginger av fornybar energi. Det er bra. Jeg håper også at Arbeiderpartiet merker seg Fremskrittspartiets positive holdning, sånn at vi slipper en valgkamp der propagandamateriellet til Arbeiderpartiet sier at vi kun tenker på gass. Der bør de bli mer nyansert! Det er også gledelig at det systemet vi nå inntar, er markedsbasert og ikke byråkratistyrt. Det har et samlet storting stått bak, og det blir nå gjennomført. For Fremskrittspartiet var det også helt fra starten et veldig tydelig mål at systemet måtte være teknologinøytralt. Det var også Stortinget enig i i 2003–2004, men Soria Moria I-erklæringen gjorde systemet ikke-teknologinøytralt. Der vant heldigvis Fremskrittspartiet og opposisjonen fram, ved at småkraftverk nå er inkludert i systemet som blir vedtatt. Vi forutsetter også at NVE opererer systemet som teknologinøytralt og ikke forfordeler enkelte teknologier framfor andre. Overgangsordningen – som saksordføreren også var inne på – er riktignok en skammelig del av et ellers gledelig vedtak. Det var et klart prinsipielt løfte som ble gitt av Einar Steensnæs i 2003 da han var energiminister, og av et samlet storting i en innstilling året etterpå – et prinsipielt løfte: De som endte opp i den endelige ordningen, skulle få være med i overgangsordningen. Det løftet bryter regjeringen. Det er ikke tilstrekkelig å si at det er en helheltsvurdering, for en helhetsvurdering handler vel så mye om interne maktforhold som det handler om en vurdering i forhold til hva som er godt for bransjen. Så det at vi nå straffer pionerene – som har stått på politiske løfter og gjort det som var ønsket politisk – ved at det nå er de som skal ta regningen for det, er uholdbart. Problemet er jo òg at dette er ikke første gang. Pionerene innenfor vindkraft opplevde det samme, og pionerene innenfor biodrivstoff opplevde det samme. Jeg håper regjeringspartiene tar til vettet og står for det de har lovet og snur i siste øyeblikk når vi skal votere. Det er viktig at konsesjonsbehandlingen er teknologinøytral internt i landet, men en må òg ta inn over seg at en må være rask, sånn at en ikke risikerer å miste norske prosjekt til Sverige. Hvis vi er trege med å behandle konsesjoner, mens svenskene er raske, kan prosjekt som det er naturlig å få på plass i Norge, likevel ende opp i Sverige, rett og slett fordi det handler om å komme raskt i gang for å få være med i hele sertifikatperioden. Når vi i tillegg vet, som saksordføreren tok opp, at det vil være forskjell med hensyn til når anlegg settes i drift – i Norge setter vi grensen til 2020, mens i Sverige vil en kunne holde på lenger – er det en enda større grunn til å frykte at prosjekt ender opp i Sverige. Et slikt system har ikke troverdighet og tillit blant norske strømkunder og norske skattebetalere. Vi må òg sikre at nettilknytningen blir så lik som mulig mellom Norge og Sverige. Det skal heller ikke være sånn at store nettkostnader for fornybar energi i Norge gjør at man heller går til Sverige, der kostnadene kan være mindre. Det er viktig i denne sammenhengen – selv om det ikke direkte er behandlet i denne saken – at bunnfradraget for kraftverk blir innført, at det ikke er sånn at vi bygger mindre kraftverk enn det som er naturlig fordi en er redd for å komme over en skattegrense som gir skatt fra første kilowattime. Innsideregelverket må sikre tillit, sånn at en ikke trenger å frykte at de store aktørene kan operere og tjene penger på bekostning av de små. Det må komme inn, selv om det ikke ligger inne akkurat nå.