Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2004-03-05:
På slutten av 1960-tallet besøkte to svenske forfattere og filmskapere den indiske byen Saijani. Der ble de kjent med den kasteløse landarbeideren Bhagant. Drøyt 30 år senere drar de tilbake. Byen er totalt forandret. Barn går på skole, innbyggerne har sko på føttene, og byen har fått avløpssystem og renovasjon. Men den største forandringa har skjedd i tankene og drømmene. For 30 år siden visste ikke Bhagant at landet han bodde i, het India. Nå følger han verdensnyhetene på TV. Gjennom TV og aviser innhenter befolkningen ideer og inntrykk fra den andre siden av kloden, noe som utvider tankene om hva som er mulig. Dette har satt dype spor i de globale velferdsindikatorene. Ifølge UNDP har fattigdommen i verden minsket mer de siste 50 årene enn de 500 årene før det. På 30 år har gjennomsnittsinntekten i utviklingsland blitt fordoblet. Bare på 1990-tallet er tallet på ekstremt fattige i verden sunket med 100 millioner. Spedbarnsdødeligheten synker. Andelen analfabeter synker, og levealderen i utviklingslandene har de siste førti årene økt fra 46 til 65 år. Aldri før har så mange mennesker kommet seg ut av fattigdom og politisk lukkede regimer. Diktaturer faller fordi folk viser motstand, og fordi informasjonen ikke lenger kan kontrolleres av makthaverne. Markedsøkonomi og vekst fremmer demokratisk utvikling og gjør antallet ekstremt fattige mindre. Jeg er stolt av å kunne kalle meg kapitalist. Globaliseringa driver verden framover. Bare tenk på dette: I 1943 sa styreformannen i IBM at han trodde det fantes et verdensmarked for maksimalt fem computere. Egentlig handler denne globaliseringsdebatten om et positivt eller et negativt syn på utvikling og framtid. Skillet går mellom dem som syns alt var bedre før, da politikerne hadde enda større kontroll, og dem av oss som syns at mindre politikermakt og mer individmakt er bra. I norsk politikk går dette skillet mellom venstresida og høyresida, mellom utviklingsoptimistene og utviklingspessimistene. Jeg og Høyre mener at en åpen og grenseløs verden er positivt. En verden med stengsler og reguleringer er negativt. Men noen vil gjerne tilbake til den tida da politikken fullt ut kunne bestemme utviklinga. Da kunne de som satt med makta, enten det var fagforeninger, Bhagants landeier eller politikere, ta kontroll over individenes liv. Da ble politikken styrt ovenfra. Jeg er glad for at den tida definitivt er forbi. Jeg er glad for at globaliseringa gir individene makt til å styre sine liv nedenfra. Men når f.eks. SV og Arbeiderpartiet ikke forstår at det er akkurat dette som foregår, hvordan kan de da påberope seg kompetanse og kunnskap til å gi politiske svar på de utfordringene globaliseringa stiller oss overfor? For Høyre er handel et ekstremt viktig virkemiddel i kampen for frihet og mot fattigdom. Når UNDP kaller handelsbarrierer for utviklingsbarrierer, forplikter det oss. Utviklingslandene taper flere hundre milliarder kroner hvert eneste år fordi de ikke får selge de varene de kan selge, nemlig landbruksvarer og tekstiler, til oss i den rike delen av verden. De taper ti ganger så mye på barrierene som de tjener og får i utviklingsbistand. Derfor er det så skuffende, men på ingen måte overraskende, at Senterpartiet i innstillinga fortsetter en politikk for proteksjonisme. De er for en utvikling som går i stikk motsatt retning av den utviklinga Regjeringa ønsker. Partiet hevder at de snakker på vegne av de fattige landene, men de snakker bare på vegne av særinteressene i de rike landene. De holder fast på det gamle fiendebildet i Verdens Handelsorganisasjon, men nå er det jo de fattige landene i WTO som presser på for handelsliberalisering. Jeg vil gjerne få invitere alle som mener at isolasjon er bedre enn frihandel, til å besøke Albania og bli kjent med vår situasjon; vi går nå inn i WTO, sa den albanske presidenten da Albania ble det 138. medlemslandet i WTO. Denne uttalelsen bør gjøre inntrykk også på venstresida. Men det gjør den dessverre ikke. Ifølge merknadene fra SV og Senterpartiet har kravene om kutt i vestlige landbrukssubsidier og åpning av vestlige markeder for varer fra fattige land aldri blitt fremmet. Men de har blitt fremmet, høyt og tydelig. Men disse partiene har vært for opptatt av å dekke seg bak solidaritetsparoler, av å kappes om å være de mest veldedige over bistandsbudsjettet og effektivt bygge skyhøye tollmurer som holder fattige land borte. En diplomat fra Gabon, et land som tør være kjent, ble hindret av demonstranter fra å delta på WTO-toppmøtet i Seattle i 1999 og uttalte: Demonstrantene forstår ingenting, og de er så fjernt fra våre problemer som man kan vente seg av hvit middelklasse fra Washington. Jeg syns det taler et ganske tydelig språk. Det språket og de uttalelsene som Kofi Annan har kommet med, om at de eneste som taper på globaliseringa, er de som ikke er en del av den, er en linje jeg håper at også Norge følger opp.