Ane Sofie Tømmerås (Arbeiderpartiet), 2000-10-11:
Jeg synes trontaledebatten disse to dagene har vært bedre enn jeg kan huske på lenge. Så skal jeg ikke si noe om hvorvidt det sier mer om tidligere debatter enn om denne, men jeg synes den har vært god fordi skillene i norsk politikk har kommet klarere fram enn på lenge. På den ene siden står de som vil at vi skal satse på å gi mer til den enkeltes eget forbruk, uansett hvor mye en måtte ha fra før. Ja, det ser ut til at noen følger prinsippet om at jo mer du har, jo mer skal du få. På den andre siden står vi som heller vil satse mer på ordninger som er viktige for folk og som vi vil ha felles, som skole og helsevesen. På den ene siden står Fremskrittspartiet og til dels Høyre. På den andre siden står Arbeiderpartiet, SV og til dels sentrumspartiene. Debatten har vist at vi alle så gjerne vil gi folk muligheten til å leve et godt liv. Det er påfallende at jo nærmere et valg vi kommer, jo mer appellerer den andre siden til den enkeltes private lommebok. Vi har så mye oljepenger, vi er så rike, vi må bruke mer, sier Carl Ivar Hagen. Ja, vi er rike, og ja vi skal bruke mer penger enn noen gang før. Men det er ikke sånn at de fleste av oss trenger mer penger i vår private lommebok for å få et bedre liv. Det er enda større satsing på fellesgreiene våre som vil gjøre hverdagen bedre for de aller fleste. Nettopp fordi vi er rike, er det kommunene som skal få mer penger enn noen gang før, slik at de kan pusse opp skolebygninger som trenger det, og slippe å ha gardiner som er eldre enn rektor. Nettopp fordi vi er rike, vil vi bruke enda mer penger på sykehusene, på psykiatrien, på kreftbehandling. Nettopp fordi vi er rike, vil vi igjen begynne å bygge barnehager. Hvis alle skal ha muligheten til å bruke en tilbudt barnehageplass, må betalingen for den ned, fellesskapet må betale en større del av regningen. Det er noe galt når det fins foreldre med små barn som gjerne vil arbeide, men ikke har råd til det. Nettopp fordi vi er rike, har Politiet mer ressurser, flere folk, flere nye biler, mer nytt datautstyr enn noen gang før, og det er enda mer satsing på det vi har felles, som er grunnleggende for å få et bedre liv. Men som flere har vist til i denne debatten, noen få av oss trenger også mer penger til eget bruk. Det gjelder f.eks. barnefamilier som opplever det som et tøft økonomisk løft med skoleturer, leirskoleopphold og bursdager. Det gjelder minstepensjonister, som etter et langt liv ikke kan unne seg noe ekstra, og det gjelder folk som opplever at boligutgiftene sluker omtrent all inntekt. Disse trenger mer i egen lommebok. Men de er også mer enn mange andre avhengige av fellesgodene våre. Vi har få arbeidsledige i dag, heldigvis, men vi finner de ledige ofte blant dem som har for lite i egen lommebok. Mange av dem trenger videre utdanning. Derfor har vi gjort det til en rett å få videregående utdanning og etterutdanning, og det er et fellesgode Arbeiderpartiet vil gjøre enda bedre. Bolig er en privatsak, men om man har råd til en, må være et fellesspørsmål. Ikke alle kan eller vil eie, derfor vil Arbeiderpartiet bygge flere boliger for utleie, slik at prisene ikke presses så uoverkommelig høyt opp som i dag. De som eier bolig, er avhengige av en lav rente. Dersom vi oppfordrer til at de som har det bra fra før, uhemmet skal få bruke veldig mye mer til eget forbruk, stiger renta. Det er det ikke bare økonomiske skrivebordsteorier som sier, det er noe vi har fått demonstrert i praksis for få år siden, og det var en dyr erfaring for veldig mange. Nå må vi ikke la flere brekke ryggen en gang til. Det tar tid å bygge fellesgodene våre som gir oss muligheten til et godt liv. Det trengs satsing på godene hele tiden for at de skal vare, og de må videreutvikles, slik at hver krone som blir lagt i dem, blir brukt på en best mulig måte. Det å bygge dem opp er et møysommelig arbeid Arbeiderpartiet alltid har stått bak. Det er ikke slik som det har blitt påstått i denne debatten fra høyresiden, at man bare kan knipse med fingrene, bruke opp oljepenger, gi mer til alle, gi mer til privat forbruk og samtidig bygge ut fellesgodene: helse, utdanning, boliger og barnehager. Det hadde vært veldig behagelig å være politiker om det hadde vært sånn. Men det er dessverre en umulighet, og det er et bedrag å påstå noe annet.