Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-24:
Økonomisk politikk handler om tillit og trygghet. Når tilliten svekkes, rammes tryggheten. Det er dette som skjer i land etter land ute i Europa. Når tryggheten rammes, må ofte de som har minst, betale mest. Det er også historiens lærdom. Når økonomier kommer ut av kurs, rammes arbeidsplassene. Det er nå om lag 45 millioner ledige i OECD-landene. Arbeidsledighet som varer over tid, tar fra folk det som er folks viktigste kapital, nemlig arbeidsmuligheten. Arbeid er kilden til egen inntekt og utvikling og til fellesskapets inntekter. Arbeidsledighet har store menneskelige og sosiale kostnader. Langtidsledigheten øker risikoen for fattigdom og helseproblemer. Barns vilkår og muligheter, f.eks. i skolen og ellers, påvirkes av foreldrenes ledighet. Ulikheter øker både når det gjelder inntekt og muligheter for godt betalte og produktive jobber. Høy ledighet over tid øker risikoen for framveksten av ytterliggående bevegelser og partier. Jakten på syndebukker, nasjonalistiske uttrykk og handlinger trer fram i kjølvannet av høy og vedvarende arbeidsledighet. Slik svekkes oppslutningen om og tiltroen til viktige politiske og samfunnsmessige institusjoner. Derfor er det mye som nå står på spill i europeisk politikk og i europeisk økonomi. Det politiske lederskapet blir satt på prøve dersom lederskapet ikke klarer å bygge tillit og trygghet. Begge deler er viktig, slik at en kan ta fatt på de aller viktigste oppgavene i europeisk økonomi: Skape vekst og nye arbeidsplasser, gi tilbake håp og drømmer for framtiden, særlig blant unge mennesker. Det er lett å glemme hvor viktig dette er når det går bra. Det er lett å glemme dette når den synlige rikdommen er stor. Norge er et rikt land. Oljeinntektene gir oss et statsfinansielt handlingsrom de fleste andre land ikke har. Det som gjør Norge rikt, er ikke først og fremst oljen og våre andre naturrikdommer. Det som gjør Norge rikt, er de manges arbeidsinnsats. Det er grunnlaget våre forfedre og formødre la, og som vi skal føre videre til dem som kommer etter oss. Det er vårt felles arbeid som har gjort oss rike. Det er viljen til politisk styring og målbevisst politisk arbeid, ikke pengene i seg selv. Vi må aldri komme dit at vi tar for gitt alt det som går bra – at det lille, nære alltid vil skygge for det store, fjerne. Vi klarer aldri å verne oss fullt ut mot det som kan ramme oss utenfra. Derimot ligger det i våre egne hender å unngå å påføre oss selv skade. Det er en grunn til at mistilliten har festet seg i mange land. Det er en grunn til de store ubalanser vi ser i økonomiene. Land har over tid brukt mer enn det de har skapt. De har lånt for mye over mange år. Til slutt sprekker boblen. Penger de skulle brukt til vekst, til arbeidsplasser og velferd, er ikke der lenger. Det gjør inderlig vondt å se ungdom i Irland snakke i sin fortvilelse om det å være uten arbeid og uten framtidstro. Det gjør vondt å se spanske familier som blir satt på gaten, fordi pengene ikke strekker til når husleie og livsopphold skal betales. På samme måte gjør det vondt når eldre mennesker som har mistet jobben, nærmest må gå på fattigkassa for å be om et måltid mat. Det er dette som er krisens sanne ansikt. Finanskrisen forsterker problemene. Det er et tankekors for meg og for mange andre at så store beløp måtte brukes for å bøte på skadene fra en spekulativ finansøkonomi. Derfor opprører det meg også å lese om at lønninger og bonuser igjen er tilbake i store deler av internasjonal finansnæring så kort tid etter, som om ingenting hadde hendt. Derfor handler krisen også om rettferdighet, om fordeling og ikke minst om moral. Det vi må gjøre i gode tider, er å forberede oss på at tidene kan bli dårligere og kan snu, at økonomier kan forverres. Norge vil bli rammet av den europeiske krisen. Derfor er de rammene vi har lagt rundt vår økonomiske politikk, viktig. Derfor er handlingsregelen viktig. Derfor er økonomisk ansvarlighet og det å holde orden i eget hus så viktig. Øvelser som går ut på å finne gratis penger utenom budsjettet, er en farlig sti å slå inn på. For det første finnes det ingen gratis penger. For det andre skyver vi bare økte byrder over på dem som kommer etter oss. Folk i mange land betaler nå dyrt for slike øvelser. Det er en kostbar lærdom. Sunne budsjettprinsipper og en åpen og helhetlig budsjettprosess er nødvendig for å holde orden i økonomien – også i årene som kommer. Da må formål som skal finansieres av staten, inngå i statsbudsjettet. Ansvarlighet i budsjettpolitikken er noe vi skal være stolte av, ikke noe vi skal prøve å unngå. Det er en sterk konkurransekraft i norsk økonomi. En langsiktig og forutsigbar økonomisk politikk er en forutsetning. Vi har et veldrevet samfunn. Fellesskapsvelferden gir folk stor sosial trygghet, vi har dyktig og kompetent arbeidskraft. Det er mindre forskjeller blant folk i Norge enn i andre land. Det er bl.a. dette som gjør Norge til verdens beste land å bo i, og et av de beste landene å produsere og skape i. Derfor må vi ta vare på og utvikle den kulturen og de holdningene som har gitt de gode resultatene. Det viktigste er samarbeid og solidaritet. På begynnelsen av 1990-tallet hadde vi høy og økende arbeidsledighet. Vi hadde langt fra så mye penger som vi har i dag. Vi hadde til og med underskudd på statsbudsjettet etter at oljeinntektene var regnet med. De som var i arbeid, holdt tilbake på lønnskravene, slik at de som var ledige, kunne få jobb. Vi fikk det til, samtidig som lønnskostnadene gikk betydelig ned i forhold til hos våre konkurrenter. Det var dette vi hadde nytte av gjennom hele 1990-tallet og langt inn i det nåværende århundret. Nå er det motsatt. Nå trenger vi et solidarisk lønnsoppgjør for å hindre at arbeidsplassene i eksportindustrien legges ned, et solidarisk lønnsoppgjør som ikke bare må gjelde dem som er omfattet av de kollektive avtalene. Det må gjelde alle: dem med frie yrker og dem med lederlønninger – ansvaret for konkurranseevnen gjelder alle. Konkurransekraft og produktivitet er også mer enn bare tallmessige størrelser. Det er like mye en samfunnsmodell som gir enkeltmennesker og mennesker i fellesskap frihet og muligheter til å skape og virkeliggjøre sine mål. Derfor skal barn ha en trygg oppvekst. Derfor skal vi ha en fellesskole der alle får de samme mulighetene. Derfor skal vi ha et arbeidsliv som inkluderer alle som vil, selv om den enkeltes forutsetninger kan være ulike. Derfor skal vi foredle og utvikle arbeidskraften. Derfor skal vi gjennom felles arbeid fortsette å ta i bruk og utvikle de enorme ressursene dette landet har. For å få det til må vi ta noen viktige valg. Vi har tatt noen viktige valg. Det er det vi gjør når vi velger velferd og fellesskap framfor skattelette. Det er det vi gjør når vi både klarer å spare for framtiden og ha en troverdig bruk av oljepenger i dag. Livet handler om de små og store valg vi må ta hver eneste dag. Politikk handler også om det. Vår private og vår felles økonomi gir oss frihet til å ta slike valg. Millioner av mennesker verden over og i mange land har ikke den samme friheten som vi har til å ta slike valg. Derfor må vi være ydmyke i forhold denne handlefriheten. Vi har skapt mye av handlingsrommet selv, men vi har også fått hjelp av andre fra land rundt oss. Derfor handler utviklingen i norsk økonomi også om det skjebnefellesskapet vi deler med andre mennesker og land rundt oss. Det er viktig at vi aldri glemmer det.