Ivar Kristiansen (Høyre), 2011-02-15:
Jeg må bare ærlig talt innrømme at jeg har lett med lys og lykte for å prøve å gi interpellanten et slags fornuftig svar og en anmodning om hva vi bør gjøre, men jeg tror ikke det finnes noe annet svar enn at skal vi ha hendene på rattet og delta i de forskjellige fora som tar beslutninger i Europa, må vi bli medlemmer i Den europeiske union. Interpellanten tar opp et betimelig tema, for vi mister en ny arena hvor vi kan ha parlamentarisk kontakt med våre europeiske venner. Det har lenge vært klart at Vestunionen kom til å bli nedlagt, og det er helt naturlig at organisasjonen nedlegges som følge av den utviklingen vi har hatt de siste 20–30 år i Europa. Unionen er blitt stadig større – Sentral-Europa og Øst-Europa er involvert, og begrep som sikkerhet og forsvarspolitikk har fått en helt annen klang enn tidligere – og den kommer til å bli enda viktigere. Europaparlamentet får større og større betydning, og vi står dessverre på utsiden også i spørsmål som har så stor viktighet for oss. Jeg er hjertens enig i det som blir understreket når det gjelder viktigheten av å ha parlamentarisk kontakt, av mange gode grunner, for å utvikle nettverk, for å ta opp saker som helt naturlig er i vår interesse. Interpellanten har selv understreket begrep som energi. Det er helt åpenbart at vi fra Norges side må benytte alle de mulighetene vi har til å ta opp spørsmål som er av avgjørende betydning for en stabilisert utvikling innenlands og i våre nærområder, enten det går på sikkerhetspolitikk, myndighetsutøvelse i de gigantiske arealene Norge forvalter, Russland-spørsmål, ikke minst spørsmål om klima, nordområdepolitikk osv., som er helt naturlige forhold som er innbakt i det vi gjør i vår parlamentariske kontakt. Vi har vel ennå observatørstatus når det gjelder COFAC. Det er vel ikke i hovedsak først og fremst forsvars- og sikkerhetspolitikk komitélederne i de forskjellige utenrikskomiteene diskuterer. I COSAC, der europakomiteene i de respektive land diskuterer utenriks- og sikkerhetspolitiske spørsmål, har vi ennå ikke observatørstatus. Vi ser betydningen av å delta i NATOS parlamentarikerkomité, OSSE, osv. Men jeg tror at alle disse relevante spørsmålene først og fremst bør stilles til vårt eget parlament – til presidentskapet. Det er først og fremst presidentskapets bord, etter min oppfatning, å sørge for at man har en parlamentarisk kontakt som er blitt mer og mer viktig for Norge, i en tid da vi blir mer og mer politisk marginalisert og står på utsiden. Så på dette området tror jeg utenriksministeren har ganske rett når han savner en presis anvisning av hvor veien skal gå. Jeg tror at uten at Stortinget selv har tatt affære, er det ikke sikkert det hadde gått like raskt frem å få vår stedlige representasjon i Brussel som på vegne av Stortinget kan følge dag-til-dag-utviklingen av politikk som skjer i Europa. Men det er helt åpenbart at det er viktig at Norge sikrer seg inngrep med de nye institusjonene der Europas forsvars- og sikkerhetspolitikk diskuteres. Det er, som jeg sa innledningsvis, først og fremst i dag i Europaparlamentet. Da er det, helt til slutt, ikke meningen å virke for arrogant, men i veien mot å delta og være «hands on» i disse spørsmålene tror jeg det er viktig at de forskjellige politiske partiene tar stilling til Europa-spørsmålet – for eller ikke for et norsk medlemskap som åpner alle dører.