Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2008-04-29:
Representanter for Kristelig Folkeparti følger opp forslaget om fritak for arbeidende kapital som en rekke næringslivsorganisasjoner - med NHO i spissen - har lagt fram i en rapport. Det er en viktig debatt, debatten om formuesskatten. Det er en viktig debatt om hvordan den utformes, og om det regelverket som til enhver tid skal gjelde for formuesskatten. Det er mange som ser svakhetene ved dagens formuesskatt. Det spesielle i debatten er imidlertid at det er få som snakker om og ser svakhetene ved det internasjonale alternativet. Det har kommet noe mer fram her i debatten, men det er ganske fraværende i media at det internasjonale alternativet til formuesskatt er eiendomsskatt, i mange tilfeller også statlig eiendomsskatt. Ved eiendomsskatt har vi skatt på fast eiendom. Den er uavhengig av den gjeld som er på eiendommen. Den er uavhengig av de inntekter som eiendommen kan gi gjennom bruk. Den utskrives prinsipielt på basis av markedsverdier, som varierer mye. Dersom en naboeiendom blir solgt til en person som har stor betalingsevne, vil det over tid påvirke også beskatningen av din eiendom, sjøl om du ikke har rørt deg økonomisk i det hele tatt. Videre er det sånn at eiendomsskatt og fritak for formuesskatt fritar for skatt på finansverdier. Det fritar hele finansnæringa, en næring som har de beste inntektsmulighetene og de største formuene i Norge. Så overgangen fra «vekk med formuesskatt» til «inn med eiendomsskatt» er jo en enorm omfordeling av skattebyrdene. De som går inn for det, vet jo sjølsagt hva de gjør. Jeg er ikke mye i tvil om hva som er folks valg dersom man skal velge mellom en formuesskatt og en eiendomsskatt. Folk flest velger sjølsagt formuesskatt, for den er mye mer etter evneprinsippet, mye mer etter det som anses som rettferdig. Det ble faktisk avklart så langt tilbake som i 1881. Det som egentlig foregår her nå, er jo et forsøk på en omkamp om forholdet mellom eiendomsskatt og formuesskatt. I 1882 gikk vi fra matrikkelskyldskatt til skatt på inntekt og formue - og da formue som gav en arbeidsfri inntekt utover et visst nivå. Bakgrunnen for forslaget fra næringsorganisasjonene, som Kristelig Folkeparti følger opp i dag, og som gjør at temaet skatt på arbeidende kapital har fått sånn fokusering, er at slik som regelverket har vært og delvis er, kan det gi formuesbeskatning av driftsmidler som ikke gir arbeidsfri inntekt - jeg understreker: formuesbeskatning av driftsmidler som ikke gir arbeidsfri inntekt - og det er da i strid med det som er utgangspunktet, nemlig skatt etter evne. Derfor har også temaet skatt på arbeidende kapital hatt høy status og sterk fokusering i Senterpartiet, noe som det vil fortsette å ha. Slik som forslaget er fremmet fra næringsorganisasjonene, er, som flere har vært inne på, definisjonen av arbeidende kapital så bred at den vil gi store avgrensningsproblemer. Aksjekapital er med, men ikke driftskontoen i bedriften. Det er da ganske opplagt at man med en slik definisjon ikke vil treffe i forhold til formålet, hvor utgangspunktet for saken hele tida har sin forankring i formuesbeskatning av driftsmidler som ikke gir arbeidsfri inntekt. Det er avklarende nok en gang å se alliansen Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre, som vil avvikle formuesskatten prinsipielt. Man sier ikke hva som er alternativet, men i forbindelse med framleggelsen av dokumentet fra næringsorganisasjonene slapp NHOs ledelse katta ut av sekken og sa at alternativet til dette forslaget var å innføre eiendomsskatt. Dermed raknet hele alliansen som stod bak dette forslaget, når man fikk fram hva som er sammenhengen. En rekke småbedrifter, bønder og fiskere, betaler i dag formuesskatt. Det som kjennetegner disse bedriftene, er at de er nødt til å ha stor egenkapitalprosent, mange ganger knyttet til bygninger og ikke flyttbare formuesobjekter. Man kan altså ikke være lånefinansiert, som i mer inntektsbringende næringer. I slike tilfeller får man da nettoformue, og man ser det som urimelig at den nettoformuen formuesbeskattes når den er på et beskjedent nivå. Det har vært snakket her om de såkalte kunnskapsbedriftene - ja, hvilke bedrifter er ikke det. Jeg har lyst til å stoppe litt opp ved det. Det brukes fra Stortingets talerstol begrepet «kunnskapsbedrifter» om enkelte bedrifter, underforstått at andre ikke er det. Jeg tror mange av dem som her er definert som småbedrifter, bønder og fiskere, er kunnskapsbedrifter i høyeste potens i forhold til de utfordringene vi står overfor nå. Men mange av de såkalte kunnskapsbedriftene, i betydningen de teoretiske bedriftene, er særpreget av at man har liten formue, man har liten innskutt kapital i bedriften, og man blir lite berørt av både formuesskatt og eiendomsskatt. Senterpartiet står bak innstillinga, sjølsagt. Regjeringa arbeider for at man fortsatt skal ha prinsippet om formuesskatt, og man arbeider med å videreutvikle formuesskatten for å gjøre den mer rettferdig. Også for formuesskatten, som for inntektsskatten, er det evneprinsippet som er ledesnora for Senterpartiet. Vi får se hvor langt man kommer i å sikre formuesskatten bred oppslutning i samfunnet, også blant sjølstendig næringsdrivende. Det er en viktig diskusjon for å sikre oss at vi har hovedfokuset på evneprinsippet, skatt på inntekt, skatt på en betydelig formue som gir arbeidsfri inntekt, og at vi dermed kan unngå å ha det som er et verre alternativ, det som høyresida her forfekter, nemlig eiendomsskatt.