Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2015-04-28:
For to år siden oppdaget arbeidere i fabrikkbygningen Rana Plaza i Savar-distriktet utenfor Dhaka i Bangladesh sprekker i veggene i fabrikkbygningen. Fabrikksjefene nektet å høre på bekymrede arbeidere. Arbeidstakere som ikke møter på jobb, mister jobben, var beskjeden de fikk. Neste dag, den 24. april 2013, er det ragnarok. Bygningen bryter sammen av vekten av tungt industriutstyr, ulovlig påbygde etasjer, tonnevis av tekstiler og tusenvis av mennesker. I panikk flykter folk mot trappene. Noen hopper ut vinduene. Menneskekropper klemmes i hjel når etasjene trykkes sammen. Frivillige graver fram overlevende med bare hendene. Brannmannskapene gråter når de skjønner at det ikke lenger er håp om å redde flere. 1 138 mennesker dør på grunn av ulykken den dagen. Noen uker senere møter jeg noen av de overlevende, og etter det møtet er jeg sikker på to ting: for det første at slike ulykker fortsatt kommer til å skje så lenge arbeiderne ikke føler at de har en stemme, og for det andre at også vi har et ansvar for å sikre at dette ikke skjer igjen – for våre liv henger sammen med deres. Arbeidernes blodslit henger rundt vår nakke og vår hals – og er i våre klær. I nakken på mange av mine skjorter står det «Made in Bangladesh». Det var 29 vestlige selskaper som fikk sine klær produsert i den nå sammenraste bygningen Rana Plaza. Blant dem var kjente merker som Benetton, Mango og Walmart. Vi i Norge må bruke de virkemidlene vi har for å gi arbeiderne en stemme. Det offentlige Norge har et ansvar som innkjøpere av varer og tjenester for 400 mrd. kr i året. Import av kirurgiske instrumenter og tekstiler til norsk helsevesen skjer f.eks. fra land der risikoen for barnearbeid og uverdige arbeidsforhold er stor. Derfor er jeg utrolig glad for at komiteens innstilling er så klar på å støtte følgende: Når stat og kommune kjøper inn varer, skal det stilles krav om at grunnleggende rettigheter er oppfylt – forbud mot diskriminering, forbud mot de verste former for barnearbeid, forbud mot tvangsarbeid og ikke minst rett til å organisere seg og føre kollektive forhandlinger. Dette er de viktigste internasjonale konvensjonene om arbeidslivsstandarder som de aller fleste land har akseptert. Det som i tillegg er verdt å merke seg, er det som ble sagt i komiteens høring til denne saken. NorgesGruppen, som er en stor leverandør til det offentlige via storhusholdning, uttrykte at for NorgesGruppen er det viktig at «etisk handel» vektlegges i regelverket for offentlige anskaffelser. Dette begrunner de med at seriøse aktører premieres i offentlige anbudsrunder. NorgesGruppen er en stor aktør, men på høringen kom det også innlegg fra mindre leverandører til offentlig sektor. Klubben AS er en familiebedrift på Flisa med 50 ansatte, med rammeavtale med 60 kommuner og fem fylkeskommuner. De sa følgende på høringen: «Ofte er det jeg som ender opp med å stille spørsmål rundt etisk handel på kontraktsoppfølgningsmøtene, og ber om at vi blir fulgt opp på dette området.(…) Vi ønsker å ta mer sosialt ansvar. Det avhenger av å kunne få betalt for arbeidet vi legger ned. Når ingen av våre konkurrenter tar dette ansvaret – fordi de ikke blir fulgt opp – så konkurrerer vi ikke på like vilkår. Hvis utviklingen ikke snur – og våre konkurrenter fortsetter å nedprioritere dette arbeidet – så må vi gjøre det samme på sikt for å være konkurransedyktige.» (…) Til slutt vil jeg be næringsministeren særlig legge merke til at komiteen understreker at formelle krav ikke er nok. Komiteen skriver: «Komiteen ser det som viktig at det iverksettes ytterligere tiltak knyttet til skolering og god opplæring også på dette området, for å sikre kompetanse i offentlige innkjøp.» Takk til Framtiden i våre hender og Initiativ for etisk handel som har fulgt denne saken lenge, og hatten av for næringsministeren, som kommer oss i møte i denne saken. Jobben har nettopp begynt, og den er utrolig viktig for veldig mange.