Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2020-05-12:
Kanskje særlig i disse dager ser vi veldig godt illustrert hvor viktig jobb er. Det å jobbe og det å ha en jobb er det beste virkemiddelet mot utenforskap og mot langvarig fattigdom. Derfor har det vært en lang tradisjon i arbeids- og sosialpolitikken i Norge – ikke uten uenighet eller diskusjon, selvfølgelig – at ytelsene i folketrygden og hele velferdssystemet vårt skal være innrettet slik at de stimulerer til arbeid. De skal med andre ord både hjelpe folk som trenger det i en periode eller lengre tid, og samtidig stimulere til arbeid. Derfor er det viktig å inkludere flere i arbeidsmarkedet. Da må vi ha tiltak både for å ruste folk opp på skole-, kompetanse- og utdanningssiden, vi må selvfølgelig ha tiltak som gjør at det blir attraktivt å starte og å skape nye arbeidsplasser – ikke minst blir det viktig etter koronakrisen – men vi må også ha tiltak som gjør at det i størst mulig grad lønner seg å jobbe. For øvrig er det satt ned et sysselsettingsutvalg som delvis har levert noen innspill, men som jobber med disse tingene. Det er også viktig at mottakere av ytelser ikke går passive eller går lenger enn nødvendig på ordninger som skal være midlertidige. Samtidig er det slik at de som helt eller delvis ikke kan delta i arbeidslivet, skal sikres en forsvarlig inntekt. Jeg skal heller ikke gå inn på hvert enkelt forslag, for det har jeg gjort i svarbrevet mitt til komiteen, men jeg kan nevne at minstepensjonene er økt i flere omganger, og at engangsstønaden – en unnlatelsessynd jeg må innrømme at Høyre i regjering lenge lot være, til Kristelig Folkeparti kom inn – er økt ved adopsjon og fødsel. Vi har hatt en klar og helhetlig prioritering av utsatte unge. Det er bevilget midler til f.eks. en bred ungdomsinnsats i Nav. Barnetrygden er økt for første gang på 20 år. Fra 1. september 2020 økes barnetrygden ytterligere. Noen av forslagene gjelder endringer vi har gjort i forskjellige hjelpemiddelordninger. Tilskudd til hjelpemidler er ment å kompensere for merutgifter som personer med nedsatt funksjonsevne har sammenlignet med andre. Noen ganger kommer det gode eksempler på endringer som bør gjøres, slik at noen kanskje burde få flere hjelpemidler, men også her er vi nødt til å prioritere. Endringene som er gjennomført, er i all hovedsak for å tilpasse nivået på støtten til de faktiske merutgiftene for brukerne. Flere har kommentert at uførereformen ble innført i 2015, men forslaget kom fra Stoltenberg II-regjeringen. Det husker jeg godt. Jeg satt selv på Stortinget da, i arbeids- og sosialkomiteen, og var med i forhandlinger med Stoltenberg-regjeringen om det. Reformen ble ikke innført for å spare penger. Tvert imot ble den beregnet å være noe dyrere sammenlignet med den tidligere uførepensjonsordningen. Hensikten var både å tilpasse uføretrygden til pensjonsreformen og at det skulle bli lettere å kombinere arbeid og uføretrygd. Vi har fulgt effektene av uførereformen og også iverksatt flere tiltak der det har vært behov for justeringer. Det ble bl.a. innført en overgangsordning med skattefradrag for uføretrygdede som etter reformen fikk nedgang i inntekt som følge av lavere skatteverdi av fradrag, og fordi man gikk over fra brutto til netto, måtte man gjøre endringer i bostøtten som følge av økt bruttoinntekt etter reformen. Det ble innført en varig kompensasjonsordning. Jeg kunne sagt noe om flere av disse forslagene, men det er det ikke tid til. Som komiteens medlemmer fra Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti påpeker, vil det å reversere bl.a. uførereformen også kunne bety redusert trygd for mange. For øvrig er det – selvfølgelig, det er slik det er når opposisjonen fremmer Dokument 8-forslag – påfallende at man her ønsker å skape oppmerksomhet bare rundt kuttene, for det har vært kutt, og det har vært endringer, men alle økningene, fra barnetrygd, yrkesfagløft og moderasjonsordninger i barnehager til engangsstønad til minstepensjonister, ønsker man ikke å si noe om. Arbeiderpartiet ber til og med regjeringen om å komme tilbake med en liste over kun én del av sin politikk. Den listen har Stortinget fått til behandling hvert eneste år gjennom de årlige statsbudsjettene.