Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2003-06-03:
De fleste av innleggene i dag har dreid seg om dyrevern i forbindelse med ervervsmessig dyrehold. Det vil også mitt innlegg komme til å gjøre. Men det er allikevel viktig å få slått fast det ansvar man påtar seg som dyreeier, uavhengig av om det er til ervervsmessige formål eller man anskaffer dyr som familie- eller hobbydyr. Jeg vil bare i denne sammenheng vise til saksordførerens innlegg og den tilnærming som saksordføreren hadde til nettopp de problemstillingene som går på hobby- og familiedyr. Det er i betydelig grad en samlet komite som står bak denne innstillingen. Det synes jeg er særdeles positivt, for det tilsier at vi kan få forutsigbarhet i forhold til hvilke rammevilkår man har å forholde seg til i framtiden, og da tenker jeg først og fremst på det ervervsmessige dyreholdet. En rekke av forslagene vil utvilsomt få store økonomiske konsekvenser for norsk husdyrhold og norsk landbruk. Det er grunn til uro over utviklingen i norsk landbruk, der presset på matvarepriser og struktur øker uten at lønnsomheten øker tilsvarende. Kostnadskrevende tiltak som har til hensikt å forbedre dyrevelferden, kan utvilsomt bidra til at vår miljøvennlige og desentraliserte produksjon blir utkonkurrert av land som produserer billigere og mindre dyrevennlig. Senterpartiet forutsetter derfor at staten bidrar med finansieringstiltak som muliggjør de investeringer som kreves som følge av nye regler. Det er viktig å understreke at dyrevelferd vil være svært avhengig av hvilken landbrukspolitikk som føres. Kraftige strukturendringer med store besetninger og lange transporter av levende dyr fram til slakteri svekker dyrevelferden. En landbrukspolitikk som har ensidig fokus på konkurranse med de land som produserer maten billigere enn oss, vil automatisk føre til en dårligere dyrevelferd. De forslag som foreligger med hensyn til løsdrift, hvor det framsettes et krav om overgang til løsdrift i løpet av 20 år, vil sannsynligvis bli langt mer kostnadskrevende enn det Regjeringen har lagt til grunn i sine utredninger. Senterpartiet ønsker primært en overgangsperiode på 30 år, men i og med at dette ikke får flertall, ser vi 20 år med den nødvendige fleksibilitet som et brukbart alternativ til en lengre overgangsperiode. Det viktigste er at regelverket praktiseres med nødvendig fornuft i forhold til den situasjon den enkelte gårdbruker er i når det gjelder den forutsatte overgangsperiode, og at det utvises nødvendig fleksibilitet i forhold til dette. Senterpartiet mener videre at det med bakgrunn i de omfattende investeringer svineprodusentene har gjort gjennom 1990-tallet, legges opp til en for kort innfasingsperiode for full løsdrift i svinebesetningene. De fleste svineproduksjonsbruk har bygninger og innredning av ny dato, der det allerede er lagt til rette for at purker skal holdes i løsdrift i drektighetsperioden. Derfor finner vi det urimelig at man har lagt opp til en såpass kort innfasingsperiode for full løsdrift i svineproduksjonen. Avslutningsvis vil jeg si at jeg er svært godt fornøyd med at flertallet i komiteen henviser spørsmål som angår dyrevern i forhold til rovdyrskade, til rovviltmeldingen. Det hører naturlig hjemme der. Det er nødvendig å se rovdyrforvaltningen i en helhetlig sammenheng. Man kan ikke føre en rovdyrpolitikk som fortrenger beitebruk og utmarksnæring i store deler av landet. Dette må ses i sammenheng, og det er nødvendig å føre en rovdyrpolitikk i framtiden som legger til rette for at vi skal ha sauehold i deler av landet. Så kunne det helt avslutningsvis, siden jeg har litt tid igjen, være interessant å starte en diskusjon med representanten Inge Ryan om – hvis nå, som Inge Ryan sa, mink og rev flagger på halv stang over flertallsinnstillingen – hvorvidt SVs forslag om fullstendig forbud mot den samme driften vil føre til at flaggene går til topps hos de samme dyrene. Jeg er vel sterkt tilhenger av å tvile på det. At man i andre kretser vil flagge, er så sin sak, men at minken og reven vil gjøre det, tviler jeg sterkt på.