trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2022-02-10:
Takk til Venstre, som har fremmet et viktig forslag for å få opp farten på og ambisjonsnivået i arbeidet med dyrevelferd i norsk matproduksjon. Og gratulerer til Stortinget, som kommer til å vedta en klar marsjordre til regjeringen om å øke framdriften i arbeidet med en stortingsmelding som skal gi vesentlig bedre nivå for dyrevelferd i hele det norske landbruket. Dette er ikke et angrep på landbruket. Det er en hjelp både til produksjonsdyrene, som vi har et ansvar for, og til det landbruket som er avhengig av og ansvarlig for at velferden blir så god som det norske lovverket lenge har krevd, men som ikke alltid blir overholdt tilstrekkelig godt. Vi må nå få en stortingsmelding, senest innen våren 2023, og den stortingsmeldingen må sørge for at gris får vesentlig bedre levekår i produksjonen, mer plass og mer lekeareal – mer mulighet for denne sorten veldig avanserte dyr til å utøve sin naturlige atferd – og vi må få bedre avlivingsmetoder og en rekke andre tiltak. Det er viktig at regjeringen tar inn over seg at de vedtakene som kommer i dag, ikke er uttømmende. De er tvert imot en forventning til et bredt kvalitetsløft for hele dyreproduksjonen i Norge. Og når representanten Klinge bruker ordet realistisk, er det viktig å være klar over at realisme når det gjelder dyrevelferd, er økte krav og økte forventninger i takt med hva forbrukerne ønsker, og hva forskningen vet om dyr. Miljøpartiet De Grønne har hele tiden arbeidet konsistent og hardt for å øke dyrevelferden for alle norske produksjonsdyr. Derfor er vi litt forundret over at dette forslaget, som altså dreier seg om velferd for norske produksjonsdyr, ikke også omfatter det suverent største produksjonsdyret i norsk matproduksjon, som er oppdrettsfisk. Der er også velferdsproblemene suverent størst, og Miljøpartiet De Grønne har lagt fram flere forslag om hvordan det skal ivaretas. De blir av en eller annen underlig grunn nedstemt av flertallet, men vi forutsetter at disse forslagene blir tatt inn i den kommende stortingsmeldingen. Miljøpartiet De Grønne kommer til å støtte forslag nr. 1 i innstillingen. Vi kommer også til å støtte Kristelig Folkepartis løse forslag, og jeg anbefaler med dette Miljøpartiet De Grønnes forslag.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2022-02-10:
Jeg er også forbauset over at statsråden har en tilnærming til avansementer i dyrevelferd som om det skulle være en helt ny oppfinnelse. Vi har et mattilsyn, vi har et lovverk, vi har forskning, og vi har en næring som er utmerket godt klar over både problemstillinger og muligheter, og som har behov for det trøkket en ambisiøs regjering kan gi. Og når det gjelder et slikt trøkk, er det også svært interessant hva regjeringen i forbindelse med denne dyrevelferdsmeldingen kommer til å gjøre med oppdrettsfisk. Jeg er klar over at dette ikke er statsrådens arbeidsområde, men når hun nå er her: Kan statsråden garantere, på vegne av regjeringen, at det vil bli stilt langt strengere krav til redusert dødelighet blant oppdrettsfisk og rensefisk i den meldingen som skal bli lagt fram?
Mímir Kristjánsson (Rødt), 2022-02-10:
Jeg tror ingen i denne salen er i tvil om at det å sitte på Stortinget er et viktig verv. Jeg tror ingen i denne salen er i tvil om at vi som sitter her, jobber hardt. Jeg tror ikke det er noen i denne salen – de som pendler, i alle fall – som ikke savner ungene sine hver eneste uke. Men vi er altså ikke alene om å jobbe hardt i dette landet. Slik høres det av og til ut når en hører stortingspolitikere snakke om den arbeidsbelastningen som er her i denne salen. Det er slik at den gjennomsnittlige avgangsalderen for en sykepleier i Norge er 57 år. Det vil si at snittsykepleieren i Norge har jobbet så hardt at hun er blitt ufør fem år før pensjonsalderen. Det er en hard jobb. Jeg savner barna mine hver uke jeg er i pendlerboligen, men jeg kommer fra en by hvor halvparten av ungene har foreldrene sine, fedrene sine, offshore i to–tre uker i strekk. Det er altså ikke noe unikt i Norge å ha en stor arbeidsbelastning. Det er altså ikke noe unikt i Norge å jobbe hardt. En kokk i dette landet lever i snitt ti år kortere – ti år kortere – enn de aller fleste i kontoryrker. Det er et hardt yrke. Skulle man anvendt den logikken som representantene fra Fremskrittspartiet og Høyre legger til grunn her, at man skulle lønne folk ut fra de hardeste jobbene, de største arbeidsbelastningene, da burde kokken og sykepleieren tjent det dobbelte av oss, og ikke omvendt, for det er harde yrker, det er harde jobber. Jeg har vel aldri hørt et så rørende og ektefølt engasjement fra noen representant i denne salen som det jeg hørte fra representanten Tybring-Gjedde fra Fremskrittspartiet da han skulle forsvare sin egen og sine kollegers lønn. Hvis representantene i denne salen hadde vist den samme indignasjonen, det samme engasjementet og den samme voldsomme reaksjonen når vi snakker om trygdene til folk i dette landet, når vi snakker om sosialhjelpssatsene til folk i dette landet, når vi snakker om minstepensjonen i dette landet, da tror jeg Norge hadde vært et vesentlig bedre sted å leve. Representanten Tybring-Gjedde sa at nå må vi stå opp for hverandre, men jeg avviser den solidariteten, jeg avviser at jeg sitter i denne salen for å være solidarisk med mine kollegaer og medrepresentanter, og jeg håper inderlig at det samme gjelder for mine medrepresentanter overfor meg. Vi sitter her fordi vi skal være solidariske med våre velgere. Vi sitter her for å stå opp for våre velgere, ikke for å stå opp for hverandre. La oss minne om at de velgerne tjener verken 1 mill. kr eller 800 000 kr eller 700 000 kr, de tjener i snitt 400 000–500 000 kr. Det er de velgerne vi skal sammenligne oss med, og ikke alle slags toppledere i staten.
Mímir Kristjánsson (Rødt), 2022-02-10:
I tillegg til det vi har diskutert, hovedsakelig, i dag, om å kutte i stortingsrepresentantenes godtgjørelser, har det jo også vært en diskusjon i det siste om feriepengeordningen for stortingsrepresentanter. Der har Stortinget utnyttet nettopp den uklarheten som representanten Schou fra Høyre snakket om i stad, nemlig at stortingsrepresentantene på en måte er halvveis arbeidstakere og halvveis i verv. Det har man brukt til å lage seg en ordning med doble feriepenger, der man altså skal få ikke ferie, men vanlig godtgjørelse i alle årets tolv måneder – det motsatte av det vanlige arbeidstakere har – men når man er ferdig, skal man likevel året etter beholde den godtgjørelsen i juni som man skulle hatt hvis man satt på Stortinget. Man får altså dobbelt opp. Jeg tror ikke det er mulig å forklare noen vanlige folk i dette landet hvorfor stortingsrepresentanter, som i tillegg til å ha en ekstremt god lønn, skal få dobbelt opp med feriepenger. Derfor er vårt forslag å kutte i den ordningen og begynne avkortingen allerede fra den sommeren som kommer. Det gir ingen mening at Stortinget skal måtte gi meg full kompensasjon for sommeren som kommer, når jeg samtidig kan få feriepenger jeg har tjent opp fra året i forveien. Alle trygdede mennesker i dette landet er kjent med begrepet «avkorting» – for hver eneste gang noen bevilger en økt stønad til trygdede, så skal den avkortes mot de andre stønadene de får. Avkorting er en regel som også burde gjelde for stortingsrepresentanter. Har en feriepenger fra sitt tidligere virke, da bør det avkortes mot det honoraret en får på Stortinget. Så må jeg nesten svare representanten Frank Sve. Representanten Sve står her og er på gråten når vi diskuterer politikerlønninger. Jeg har aldri sett representanten Sve på gråten når vi har diskutert trygd, når vi har diskutert bostøtte, når vi har diskutert sosialhjelp, når vi har diskutert Nav-skandalen. Nei, da er ikke representanten Sve på gråten, men når det er representanten Sve sin egen millionlønn som diskuteres, da er det veldig tårevått. Jeg er helt enig med representanten Sve i at omdømmenedbyggingen må slutte, men de som tror at det som bygger ned Stortingets omdømme, er kritikken vi får i media, de må tro om igjen. Grunnen til at Stortingets omdømme er brutt ned, er jo at mange av representantene i denne salen har misbrukt de ordningene de har fått. Det må ryddes opp i. Grunnen til at omdømmet er brutt ned, er at Stortinget stilltiende gjennom mange år har økt sine egne ordninger, forbedret sine egne godtgjørelser. Det må ryddes opp i. Så jeg er helt enig med representanten Sve: Nå gjelder det å reise seg opp for demokratiet og gjenreise tilliten til Stortinget som den viktigste forsamlingen i vårt land. Og den beste måten å gjøre det på, er å kutte i godtgjørelsene til stortingsrepresentanter, slik at de nærmer seg den lønna og den virkeligheten som vanlige folk lever med og i.
Mímir Kristjánsson (Rødt), 2022-02-10:
Jeg finner det litt overraskende å høre representanten Frank Sves forundring over at en debatt om politikergodtgjørelser handler om politikergodtgjørelser, for det er jo nettopp det vi diskuterer nå. Det er konkrete forslag om politikergodtgjørelser, ikke alle mulige andre ting. Jeg tror representanten Sve og jeg deler den samme respekten både for Stortinget, for kollegene våre her, for alle, men vi har helt motsatt syn på hvordan man kan bekjempe politikerforakt i dette landet. Representanten Sve synes å mene at det er når mediene skriver kritisk om stortingsrepresentantenes ordninger, eller når politikere fra Rødt og SV kritiserer stortingsrepresentantenes ordninger, at problemet oppstår. Med andre ord: Hvis alle holdt munn om det, ville det ikke vært noe problem. Det er ikke riktig. Problemet oppstår fordi ordningene er urettferdige. Det verken representanten Sve eller noen andre har svart på ennå, er hvorfor det ikke skulle være mulig å gjøre denne jobben for 800 000 kr istedenfor 1 mill. kr.
Andreas Sjalg Unneland (Sosialistisk Venstreparti), 2022-02-10:
Mener landets stortingsrepresentanter i fullt alvor at de tjener for dårlig? Mener Høyre, Fremskrittspartiet og Senterpartiet helt på ekte at vi skal bevilge oss selv over 1 mill. kr i året for å sitte på Stortinget? Vi har vært igjennom to år med pandemi, der mange har betalt prisen for denne krisen med usikkerhet, kutt i lønn og permitteringer. Vi har rekordhøye strømpriser som spiser av folks lommebøker, og oppe i dette sitter Stortinget og ønsker å vedta høyere lønn for seg selv. Vi har en lønn de fleste i Norge bare kan drømme om. Stortingspolitikere tjener bedre enn 95 pst. av befolkningen. Det betyr at hvis du går inn i et rom og ser en stortingspolitiker, kan du være bombesikker på at det er den høyest lønnede personen i det rommet. Vil vi virkelig ha det sånn? Vil vi ha den avstanden – at vi som er valgt inn for å representere folket i Norge, skal leve i en verden med et helt annet økonomisk handlingsrom enn de aller, aller fleste i landet? Høyresiden pleier ofte i denne sal eller i valgkampen å være utrolig opptatt av hvordan skattebetalernes penger brukes. Men det er ett sted de synes det er greit at vi bruker litt mer av det, og det er når vi skal bevilge oss selv høyere godtgjørelse eller lønn. Man argumenterer for at det er bare en tilpasning til alle andres lønnsvekst. Men stortingspolitikere har ikke en hvilken som helst jobb. Vi er representanter for folket. Vi i SV har lenge kjempet for at stortingslønnen skal ned, og jeg må si jeg hadde trodd at etter alle de skandalene som har preget Stortinget den siste tiden, hadde vi som sitter i denne salen, forstått at det er usmakelig å bevilge oss selv enda høyere lønn. Vi er bukken som passer havresekken, og da burde Stortinget være særlig bevisst på hvordan dette blir oppfattet av folk. Stortinget er avhengig av tillit. Vi er valgt av folk for å representere dem. Om vi fryser lønnen på dagens nivå, har vi fortsatt en god lønn. Om vi kutter lønnen med 100 000 kr, har vi fortsatt en god lønn. Om vi kutter lønnen vår med 200 000 kr, har vi fortsatt en god lønn. Men det kommer ikke til å skje i dag, fordi et knapt flertall bestående av Fremskrittspartiet, Høyre, Venstre, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet mener at 987 997 kr per år er en for lav lønn for stortingsrepresentanter. Det er ikke bra. I dag kunne vi ha vedtatt kutt i vår egen lønn, og det håper jeg vi gjør.
Andreas Sjalg Unneland (Sosialistisk Venstreparti), 2022-02-10:
Dyr har det ikke bra nok i Norge, og hvordan vi behandler dyrene våre, sier noe om hvilket samfunn vi lever i. Derfor er det bra at vi nå skal styrke velferden, og at det vil bli gjennomført en rekke tiltak som vil bedre dyrevelferden når de blir vedtatt. Vi i SV skulle selvfølgelig ønske at vi gikk enda lenger i dag, at vi fikk gjort mer for bøndene som jobber hver dag for at dyrene skal ha det bra, men som lever i en presset økonomisk situasjon som er krevende. Vi skulle ønske at vi fikk et krafttak for dyrevelferden til oppdrettsfisken, at det ble stilt strengere krav til transport av dyr i landbruket, at arealkravene for svinehold ble betydelig styrket, og at hurtigvoksende raser av fjærfe ble faset ut. Det ville vært betydelige løft for dyrevelferden. Men det er ett tiltak jeg vil advare mot, og det er forslaget fra Høyre, Fremskrittspartiet, Rødt og Venstre om at vi skal møte problemet med brudd på dyrevelferdsloven, med økte straffer og bøter. Det er fordi økning av straff er symbolpolitikk som ikke hjelper dyrene. Straff vil ikke løse problemet med brudd på dyrevelferdsloven, det vil ikke få problemene til å forsvinne. Og det vil gå inn i en lang rekke av politikere som kjøper et narrativ om at dersom vi bare øker straffenivået, så viser vi handlekraft og viser at vi tar problemet på alvor. Problemet er at det er feil, og at det bryter noe av det de fleste i Norge er enig i: at vi har utgangspunkt i en human strafferettspleie og relativt lave straffenivåer. For hva skal funksjonen til straff være? Jo, det skal være at kriminalitet i utgangspunktet ikke skal skje, og at de som begår kriminelle handlinger, skal rehabiliteres. Og vi vet at jo lenger man sitter i fengsel, desto mindre er sjansen for at vedkommende kan komme tilbake igjen til samfunnet. Utviklingen de siste årene har vært at politikerne ofte tyr til økning av straff for å vise at de er handlekraftige og tar et problem på alvor, og den feilen kan bli gjentatt i dag. I perioden 2000–2016 har fengselsraten i Norge økt med 30 pst. Straffenivået siden 2010 er økt med 52 pst. Vi har økt straffene, betydelig høyere i Norge enn i resten av Norden. Å starte et straffekappløp nå er en dårlig idé. Å øke straffenivået stykkevis og delt for én sektor uten å se på helheten i straffesystemet er dumt. Det som er en god idé, er å styrke regelverket og styrke kontrollen, og dersom man skal se på straffesystemet og gjøre justeringer, kreves det et grundigere og mer helhetlig arbeid enn det forslaget som ligger på bordet i dag.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2022-02-10:
Jeg vil tegne et litt bredere bilde av det som er Arbeiderpartiets standpunkt. Det er at vi som tillitsvalgte fra våre velgere har en forpliktelse til å sørge for at de ordninger vi har, inngir tillit, har legitimitet i befolkningen, at de er rettferdige, men også at de gir muligheter for alle til å bli stortingsrepresentant, uansett hvor de kommer fra, hvor de bor, eller hvor mye de tjener. Derfor mener vi at godtgjørelsene må ses i sammenheng med andre, at honorarene må ses i sammenheng med andre godtgjørelser. Det er begrunnelsen for at vi ønsker å utsette avgjørelsen om faktisk honorar til vi har fått de andre ordningene på bordet. Arbeiderpartiet fører også en solidarisk politikk for å utjevne forskjellene ellers i samfunnet. Vi er opptatt av å sørge for at de som har lavest inntekter, skal få høyere inntekt, og at de som har høye inntekter, skal skatte noe mer. Nettopp derfor må vi også se på oss selv. Vi må ha en grundig gjennomgang, og vi må se på ordningene under ett. Så vil jeg svare Tybring-Gjedde, som er av den oppfatning at stortingspresidenten rakker ned på medrepresentanter. Jeg kunne ikke vært mer uenig. Det er et samlet presidentskap som står bak at vi må se på våre ordninger. Det er et samlet presidentskap som har satt ned alle de utvalgene som nå skal gå gjennom disse ordningene, og det er et samlet presidentskap som nettopp er opptatt av at vi skal øke tilliten til oss som har fått det privilegiet å være tillitsvalgte fra våre velgere.
Audun Hammer Hovda (Sosialistisk Venstreparti), 2022-02-10:
Hvor mye er tillit verdt? Den tillitskrisen som Stortinget står oppe i nå, handler om mye mer enn strømpriser og pendlerboliger. Den handler om mye mer enn Stortinget. Den irritasjonen og det sinnet som kommer nå, er sterkere enn før. Hver enkeltsak blir symbol på noe større og noe viktigere: et samfunn der avstanden mellom folk og folkevalgte øker. Politikere varsler kutt samtidig som man unner seg selv millionlønn. Så er det åpenbart at de kronene den lønnsøkningen kommer til å koste, blir en dråpe i et statsbudsjetthav, men symbolikken blir en flodbølge. For mens vanlige folk får det trangere, går det så det griner på Oslo Børs. Derfor er denne saken bare en liten del av noe mye større og mye viktigere, nemlig de økende forskjellene i landet vårt. Svaret på det burde være en helt annen fordeling av makt og ressurser, og vi som har makten og ressursene til å gjøre noe med det, er nødt til å gå foran. SV sier blankt nei til millionlønn. Historisk sett har Stortinget nytt godt av en høy tillit i befolkningen, men det er ingen selvfølge at det fortsetter slik. Alle politikere som kjemper for et samfunn med små forskjeller og sterke fellesskap, har et ansvar for å bidra til nettopp det. Men da kan vi ikke være for å dra fra dem som vi skal representere. Stortingspolitikere bør aldri være blant de ti best betalte prosentene i Norge, for tilliten vi er valgt på, og den tilliten som demokratiet vårt er helt avhengig av, er verd mer enn noen lønning. SV vil at flere skal delta i demokrati, og at flere skal tro på nytten av å engasjere seg. Men avstanden mellom folk og folkevalgte står i veien for det. Dette forslaget er ett steg i rett retning.
Seher Aydar (Rødt), 2022-02-10:
Jeg må kommentere poenget om å være hardtarbeidende. Det er fint å være hardtarbeidende, og det er det veldig mange som er i dette landet. Folk jobber veldig hardt veldig ofte, hver eneste dag, men de fleste tjener ikke i nærheten av det som er stortingslønnen – langt ifra. De fleste er ikke i nærheten av å kunne bestemme så mye over livet sitt som vi kan. De fleste er ikke i nærheten. Så til poenget om at vi burde stå opp for hverandre. La meg være ærlig: Jeg er ikke her for å stå opp for politikere. Vi er her for å stå opp for folk – folk som har blitt oversett år etter år, folk som må snu på hver eneste krone, folk som har regninger de ikke klarer å betale, folk som bærer velferden vår på slitne rygger og knær, folk som trenger at politikerne står opp for dem. Det er det som bør være prioriteringen vår, og det er det viktigste vi kan gjøre som politikere. Det er veldig interessant at vi kan stå her og diskutere hvor mye vi skal tjene, og glemme hvilket stort privilegium det er – det er litt interessant. I f.eks. den bydelen jeg bor i, Søndre Nordstrand, er gjennomsnittslønnen under halvparten av det som er stortingslønnen. Mine naboer jobber også veldig hardt, og mine naboer har ingenting de skulle ha sagt når det gjelder den lønnen de har. Mine naboer kan ikke engang bestemme at bussen vår skal gå på søndager. Så liten mulighet har de til å bestemme over sin egen hverdag. Jeg vil oppfordre mine kollegaer her inne til å huske at den talerstolen vi har foran oss, er et privilegium. Jeg skjønner at man kan si veldig mye tårevått om hvor hardt arbeidet er – man jobber uten arbeidstid og står på – men vi gjør det fordi vi tror at vi kan forandre verden til det bedre, på ulike måter, for så vidt. Men dette er et privilegium som vi ikke skal undergrave. Vi skal også huske at vi ikke kan løpe fra folk; vi skal representere. For da får vi plutselig en helt annen virkelighet, og dagen i dag er dessverre et godt eksempel på det.
Seher Aydar (Rødt), 2022-02-10:
Komitélederen redegjorde godt for helheten. Jeg skal si litt mer om Forsvarsdepartementets budsjett. Men før jeg gjør det, vil jeg som ny stortingsrepresentant også si at det egentlig er veldig fint å se at budsjettet blir ettergått så grundig som det blir. Riksrevisjonen har tidligere funnet at Forsvarsdepartementet brøt merverdiavgiftsloven for regnskapsåret 2018. Videre fant de at Forsvaret, Forsvarsmateriell og Forsvarsbygg fortsatt hadde brutt loven for regnskapsåret 2019. Riksrevisjonen mente dette var kritikkverdig, noe kontroll- og konstitusjonskomiteen da sluttet seg til. Dette dreide seg om at Forsvarsdepartementet hadde gått ut fra at alle virksomhetene under departementet var ett avgiftssubjekt, og derfor ikke ba dem betale moms for kjøp seg imellom. Finansdepartementet kom imidlertid til at de var egne avgiftssubjekter og dermed skulle betale moms på varer og tjenester de kjøpte fra hverandre. Riksrevisjonen konkluderer i det dokumentet som vi behandler i dag, at Forsvarsdepartementet fra og med regnskapsåret 2020 tolker og praktiserer merverdiavgiftsloven riktig, og Riksrevisjonen avslutter derfor saken. Det registrerer komiteen. Noe annet Riksrevisjonen kritiserer, er hvordan Forsvaret har praktisert horisontal samhandling. Konsekvensen av det er egentlig at utgifter ikke dukker opp i riktig kapittel når de blir betalt, men først når varen blir trukket fra lager, i saker som gjelder Forsvarets logistikkorganisasjon. Det kan da gå flere år mellom disse to hendelsene. Riksrevisjonen har flere ganger kritisert denne måten å føre regnskap på. Når bevilgningen gis ett år, men føres på riktig post et annet år, bryter det bevilgningsreglementets ettårsprinsipp og kontantprinsipp. Men så er kapittelstrukturen endret i statsbudsjettet for 2021. Riksrevisjonen legger til grunn at endringene i kapittelstrukturen vil føre til at det ikke lenger vil være vesentlige brudd på bestemmelsene i bevilgningsreglementet og feil i bevilgningsrapportering som følge av horisontal samhandling i Forsvaret. Riksrevisjonen avslutter også denne saken, men i dette tilfellet vil vi se de reelle resultatene først etter neste års statsbudsjett.
Morten Wold (Fremskrittspartiet), 2022-02-10:
La meg aller først slå fast at ingen med sete i denne salen kan sies å være underbetalt. Sammenliknet med andre parlamenter og nasjonale levekostnader i Norden kan heller ingen sies å være spesielt overbetalt. I dag er det ikke størrelsen på en eventuell økning i godtgjørelsen som er vårt hovedanliggende, men prinsippet om det er riktig at én enkelt gruppe mennesker skal nektes å ta del i den årlige lønnsutviklingen i fire år, fordi noen få har gjort én eller flere feil knyttet til ett eller flere regelverk som landets stortingsrepresentanter er omfattet av. La meg være klar på at brudd på de regler som gjelder, ikke skal tolereres og selvsagt skal påtales og ordnes opp i. Det er imidlertid viktig å huske at de aller fleste av oss 169 representanter som er gitt tillit til å opptre på våre velgeres vegne i dette hus, gjør det på en forbilledlig måte med hensyn til å etterleve regelverket. Likevel diskuterer vi her i dag om det bør være lønnsfrys eller endatil lønnsnedgang. Jeg skulle likt å se hvilken annen gruppe arbeidstakere Rødt ville akseptert at ble pålagt en 20 pst. lønnsreduksjon etter at arbeidskontrakten var signert, eller hvilken gruppe arbeidstakere Arbeiderpartiet, med LO på plass ved bordet i partiets sentralstyre, ville akseptert at ikke skulle få justert lønnen sin på fire år. Politikernes rammebetingelser engasjerer, både i denne salen og ikke minst i kommentarfeltene. Det er vanskelig for mange av oss å akseptere at vi nærmest er som en pariakaste å regne for en del som hamrer løs på tastaturet om hvilke gullkantede ordninger vi har, og hvilket lukrativt liv vi lever her i demokratiets tjeneste. Det er relativt langt fra sannheten, men det finnes ingen grenser for hvilke nedsettende karakteristikker man kan lire av seg om politikere som stiller seg til disposisjon for landet i rødt, hvitt og blått. Det koster også å ha et velutviklet demokrati. I dag kom nyheten om at Norge i fjor var verdens mest demokratiske land, ifølge den årlige demokratiindeksen fra The Economist Intelligence Unit. Det skal vi være glad for. Det sies at man får de politikerne man fortjener. Felles for dem er at alle gjør så godt de kan, enten de er unge og fremadstormende, eldre og rutinerte, halvstuderte røvere eller erfarne næringsdrivende, om de er småbarnsforeldre eller i besteforeldregenerasjonen. Alle gjør tjeneste for demokratiet, for det norske folk og for landet. Derfor fortjener norske politikere å få ta del i den normale lønnsutviklingen.
Frank Edvard Sve (Fremskrittspartiet), 2022-02-10:
Eg har vore folkevald i snart 25 år, på alle nivå, i kommune, fylke og no på Stortinget. Eg gledde meg ganske stort til å kome til Stortinget, til nasjonalforsamlinga, for å kunne gjere ein jobb for heile landet. Eg må berre innrømme at eg har nesten mest lyst til å reise heim att på grunn av den nedbygginga av omdømet som skjer frå vår eigen president og eit mediekor som hamrar laus på vår integritet og vår rolle som medlemer av nasjonalforsamlinga. Det er ikkje berre enkelt å vere folkevald. Her ein dag fekk eg eit brev i posten, stila til Frank Edvard Sve, Hjellane 41, 6200 Stranda, der det stod: Du snakkar om å vere stor og dum i kjeften, din forbanna … Så skal eg ikkje seie meir fordi det ikkje er parlamentarisk språk. Vidare stod det: Du skulle fått eit nakkeskot. Dette har eg naturlegvis levert politiet for lenge sidan. Det er det vi som stortingsrepresentantar og folkevalde møter på grunn av at omdømebygginga rundt det å vere folkevald stadig vert dregen ned. Det er snart på tide, og det forventar eg, at også min eigen president, for presidenten i dette hus er også min president, presidenten til alle representantane, begynner å framsnakke vår rolle som folkevalde i dette hus, så eg slepp å reise heim igjen kvar veke, skuffa, trist faktisk, over å vere ein del av noko som det vert hamra laus på. – Eg er litt emosjonell no, for eg vert faktisk så trist at eg er nesten på gråten av det. Det er så ille. Vi som stortingsrepresentantar, regjeringsmedlemer og presidentskapet må begynne å reise oss for demokratiet, stå opp for det vi er så stolte av, gjere ein jobb for å syne at vi faktisk er verde å vere i dette huset. Folk kjem til meg enkelte gonger og seier at vi tener så godt. Det første eg spør om, er om å få telefonnummeret deira, e-posten deira, for eg vil ha dei inn på ei folkevald liste. Nei, nei, det skal dei ikkje, då vert det stille med ein gong. Vi gjer ein jobb for det norske folk, for alle innbyggjarane i Noreg, og vi skal vere stolte av den jobben. Det er omdømet som eg meiner at vi no må ta tilbake. Der har media ei stor rolle og må slutte dette megaangrepet mot politikarane. Når det gjeld dei som gjer feil, må presidentskapet rydde opp. Det er heilt ok, men den store mengda stortingsrepresentantar og folkevalde gjer dette fordi dei er glade i landet sitt, glade i kommunen sin, glade i fylket sitt.
Frank Edvard Sve (Fremskrittspartiet), 2022-02-10:
Ein kan vere engasjert i ein sånn debatt, men eg nemnde ikkje i mitt tidlegare innlegg politikargodtgjersle med eitt ord. Då synest eg det vert veldig spesielt når representanten frå Raudt brukar talen sin på å kritisere meg som person. Det hadde eg faktisk ikkje forventa. Eg synest ikkje det var noko særleg, rett og slett fordi eg snakkar om omdømmet for dei folkevalde i heile Noreg. Det som er viktig, er at ein har eit godt omdømme, og at vi på ein måte står opp for demokratiet. Det var mitt poeng. Så kan ein sikkert diskutere godtgjersle og såkalla frynsegode, som enkelte snakkar om. Ja, det er forskjell på underteikna, som reiser 1 100 km tur/retur for å kome heim igjen, og dei som kan gå inn med tøflar i Stortinget frå gata. Ein kan gjerne diskutere straum i leilegheita eller kva det måtte vere, men eg forventar at eg som reiser 1 100 km, skal verte behandla likt med dei som går med tøflar – det er litt flåsete sagt, men – rett inn på Stortinget og bur her i nærleiken. Vi skal behandlast likt. Det er eit poeng. Ein må vere litt varsam med den retorikken som eg meiner også har kome frå presidentskapet når det gjeld det med frynsegode. Kva er frynsegode? Då må ein tenkje på det eg akkurat sa no. Vi er representantar frå Nord-Noreg til heilt sør i landet, også frå Oslo, spreidd i heile Noreg, og har ulike føresetnader for å kunne drive det vervet vi har her i Stortinget. Det vert viktig å ha med seg vidare. Eg forventar at alle vert behandla likt, uansett bakgrunn, og at ein har eit grunnlag som gjer at ein kan drive politikk på Stortinget. Ein snakkar heile tida om dei som er lågtlønte eller har løn under stortingsrepresentantane si, men det er også representantar som faktisk går ned i løn når dei kjem inn på Stortinget, fordi dei brenn for å drive politikk. Ein må ikkje gløyme det også. Vi ønskjer å ha inn folk frå heile breidda i befolkninga – alt frå direktørar til vanlege arbeidarar, uansett kva folk måtte drive med. Det er eit viktig demokratisk prinsipp, og då må det også leggjast til grunn eit godtgjerslenivå som er forsvarleg. Eg håpar inderleg at også presidentskapet kan bidra til å få ned dette trykket på debatten rundt såkalla frynsegode – men gjerne rydde opp, som eg sa i stad. Eg håpar også at Raudt kan vere reielege og ikkje angripa meg som person på ting eg faktisk ikkje har sagt.
Frank Edvard Sve (Fremskrittspartiet), 2022-02-10:
Det er ikkje vanskeleg å forstå at representanten Trellevik gjerne ville ha med Nærøyfjorden, men det er kanskje ikkje vanskeleg å forstå kven som hovudsakleg har skrive dette forslaget. Derfor er sjølvsagt Geirangerfjorden og området vårt med, men Nærøyfjorden er like viktig, så det er ikkje noko problem. Når det er sagt, er det gjort eit vedtak i denne salen om nullutslepp for verdsarvfjordane. Det er det som er utfordringa: Ein har gjort eit vedtak om nullutslepp innan 2026. I 2025 kjem Tier III-kravet. Det betyr at det er berre nokre få skip som kan kome då. Det er altså LNG eller LBG, og det er veldig få skip som vil vere ferdig kontraherte til å kunne kome inn i dei fjordane til 2025. I 2026 er det «tom fjord». Det er ingenting som tyder på at det vert nullutsleppsskip til 2026. Heilt fram til 2028 veit vi kva som er kontrahert av skip, og det er ingen nullutsleppsskip som vil kunne kome inn fjorden, sannsynlegvis ikkje før i 2030, kanskje seinare. Vi får sjå kva som skjer når det gjeld teknologi. Uansett er det behov for straum. Det er bakgrunnen for forslaget, at ein er nøydd til å ha straum inn. Viss ein kan leggje skipa f.eks. i Geirangerfjorden, i Stranda eller i Hellesylt, er næringa og Hamnevesenet og andre veldig tydelege på at ein kan frakte turistane inn med nullutsleppsskip frå dei områda, altså mindre skip, med 350–400 passasjerar, og dei vil få ei fantastisk oppleving i fjorden – heilt stille, med nullutslepp. Ulike løysingar kan veljast der. Så det er mange moglegheiter, men då må ein ha straum i området. Det er derfor vi har peika på at det viktige for Geirangerfjorden er å få straum inn til Hellesylt i fyrste omgang, som del éin. Problemet er at det ikkje er straum inn til Hornindal, det må leggjast ny linje frå Sogndal til Hornindal til eit par hundre millionar, og frå Hornindal til Hellesylt er det 220 mill. kr. Så nesten ein halv milliard vil kunne måtte brukast for å få straum til Hellesylt. Der er 2,5 MW disponible, og det skal byggjast ein hydrogenfabrikk som skal bruke to av dei megawattane, så det er ikkje mykje igjen til noko anna. Når det gjeld Geiranger, snakkar vi fort om ein milliard, for det er to alternativ der. Det er anten å bore ein diger tunnel frå Tafjord og rett gjennom fjellet, til ein milliard, eller å leggje sjøkabel. Sjøkabel vil ein ikkje ha, for det er så mykje fjellskred i fjorden. Ergo står vi igjen med ein milliard inn i området. Alternativet er å byggje forsterka linjer eller å gjere noko med nokre små kraftverk som kan byggjast, men det er ikkje så lett i eit verdsarvområde. Utgangspunktet er at det er kjempekrevjande. Det er derfor eg synest det er veldig bra at komiteen no har eit samla framlegg der vi ber regjeringa kome tilbake, og det er ingen negativitet med tanke på at vi også får med Nærøyfjorden. Her er det tydelegvis gjort eit vedtak om nullutslepp utan å tenkje på konsekvensane. Så eg er glad for at komiteen gjev ei klar bestilling, for det er det som er nødvendig for å kunne få straum inn i desse områda, noko som er aldeles viktig for å kunne få nullutslepp til faktisk å verte ein realitet.
Frank Edvard Sve (Fremskrittspartiet), 2022-02-10:
Det er bra at presidenten minner meg på det. Det vil eg sjølvsagt gjere.
Frank Edvard Sve (Fremskrittspartiet), 2022-02-10:
Det som er utfordringa når det gjeld verdsarvfjorden Geirangerfjorden med omland, er at næringa, hamnevesenet og andre er klare. Næringslivet ønskjer å byggje nullutsleppsfartøy for å kunne frakte inn fjorden, anten med hydrogen, ammoniakk eller strøm. Båtar på 350–400 passasjerar kan byggjast no, også regionalt. Det er ikkje noko problem å få til. Problemet er at det er nøydd til å vere straum i den fyrste fasen, til Hellesylt. Vi har fått informasjon frå Sognekraft om at ein er nøydd til å få bygd forsterkingar frå Sogn til Hornindal og vidare frå Hornindal til Hellesylt. Prisinga på det dreier seg fort om 400–500 mill. kr. Vil statsråden og regjeringa ta initiativ for å setje i gang prosessen med det? For det er det aller, aller viktigaste som del éin for å kunne sikre at ein kan køyre med nullutslepp på fjorden.
Frank Edvard Sve (Fremskrittspartiet), 2022-02-10:
Det er greitt og bra å høyre at ein ønskjer å bidra til å få bygd linjer raskare. Frå nettselskapa vert det sagt at det fort kan gå 8–10 år før ein kan få linjene på plass inn til Hellesylt og til Geiranger. For å kunne bruke nullutsleppsbåtar, mindre båtar, må ein ha tilgang til straum i randområda til verdsarvområdet. Det er heilt riktig som statsråden seier, at det tek tid med linjekapasitet, og det bekymrar området voldsamt når det gjeld å få det på plass. Også for ferjedrifta, der det per i dag kanskje berre er straum som er alternativet, vil ei styrking av straumnettet vere viktig i så måte. Så spørsmålet er: Vil statsråden bidra til å kunne få ned behandlingstida på konsesjonsbehandlinga, spesielt frå Sogn til Hornindal og Hornindal til Hellesylt? For det er altså tida og vegen for å få det på plass, og det er behov for å samhandle så godt som mogleg for å få ned tida på behandlinga av konsesjonane.
Frank Edvard Sve (Fremskrittspartiet), 2022-02-10:
Berre eit lite oppfølgingsspørsmål: Det er nok rett som det har vore debattert her, at det ikkje er sikkert at ein har behov for slike enorme mengder i Geiranger, for den dagen det vert nullutslepp på cruiseskipa, vil det sannsynlegvis vere ammoniakk og hydrogen, og ein kan produsere sin eigen straum. Men det er eit behov for å kunne få nullutslepp på all biltrafikken og busstrafikken i Geiranger. Vi er veldig bekymra for trafikken når nullutsleppsvedtaket kjem i 2025–2026, for at det kjem bussar inn frå Olden og Ålesund og andre område, og at vi får ekstremt mykje bussar som ikkje er nullutslepp, inn i området og får veldig mykje forureining der, og så sit vi igjen med blårøyken. Ergo er det veldig viktig at vi også får på plass nok straum til å kunne elektrifisere det som er nødvendig i Geiranger på land når det gjeld bil og andre område. Vil det vere mogleg å tenkje tanken at det kan opnast opp for mindre kraftutbygging i Geiranger, skånsamt, der det faktisk er planar om det, heilt usynbert? Er det mogleg?
Frank Edvard Sve (Fremskrittspartiet), 2022-02-10:
I 2026 er det tom fjord i Geiranger. Det treng vi ikkje lure på eingong. Ein snakkar om at ein kan ha skip med 300 passasjerar som går inn dit. Ja, det kan vere skip med både 300 og 400 passasjerar som går inn til Geiranger med nullutslepp, men dei kan altså gå frå Stranda eller frå Hellesylt inn til Geiranger og tilbake. Det er det som er utgangspunktet, men då må dei anten vere ladde på straum, eller så må dei gå på hydrogen. Men hydrogen er ikkje noko kvikkfiks. Det er ikkje noko automatikk i det, det er utfordringar teknologisk. Dei kjem til å løyse det, men det er ikkje noko som er 100 pst. på plass den dag i dag. Mange trur det, men det er faktisk ikkje det, så det kan verte krevjande å rekke det til 2026. Det er fire år til, og då klarar ein ikkje få på plass det som skal til før det faktisk er tom fjord i Geiranger. Det kjem normalt 400 000 cruisepassasjerar inn dit. 220 av verdas største cruiseskip går til Geiranger. Dei legg igjen ei verdiskaping på 100 mill. kr i Nordfjordområdet, så det er ikkje småtteri dette dreier seg om i næring. Det betyr at vi må ta det på alvor. Då er det utruleg viktig at regjeringa og statsråden forstår tematikken rundt det – at næringa i området, hamnevesenet og andre, er klare til å lage og bestille båtar for å kunne frakte passasjerane frå Stranda og Hellesylt inn til Geiranger og tilbake. Nullutslepp i verdsarvfjorden er fullt mogleg, og det er næringa klar på. Ein diskuterer ikkje nullutsleppsvedtaket meir – det ligg der, og då må ein forhalde seg til det. Men vi er nøydde til å leggje til rette for at det faktisk er mogleg å køyre båtar frå Stranda og Hellesylt inn fjorden på nullutslepp. Då må det vere straum i den andre enden. Det er difor vi stressar det med Hellesylt, og også det med å kunne gå til Hellesylt og bruke den store cruisekaia som ligg der. Sjølve kaia ligg ikkje i verdsarvområdet, men det er ein parsell inn som ein må passere gjennom. Der er det ein prosess opp mot regjeringa, og det er viktig at det vert teke fatt i. For viss ein ikkje får bruke kaia på Hellesylt, viss ein vert avskore frå alt det, kjem turistane til Geiranger med buss via Olden og Ålesund og andre plassar. Då får vi blårøyken, og det vert ikkje noko reinare i området. Det vert kanskje heller verre, og ein får ikkje den miljøeffekten som ein ønskjer å oppnå. Her må ein gjere forskjellige ting, men det å få straum til Hellesylt frå Sogn er det viktigaste på kort sikt. Så må ein ha nok straum til å lade ferjer, mindre båtar, bil og buss og det som måtte vere, i Geiranger. Det er dei tinga som er avgjerande. Då må vi gripe fatt i det. Vi har eit greitt framlegg no, som vi er einige om. Eg håpar verkeleg at regjeringa tek fatt i det, for dette er kjempeviktig for ein heil nasjon. Geiranger er eit turistikon framfor noko.
Geir Jørgensen (Rødt), 2022-02-10:
Representanten Morten Wold fra Fremskrittspartiet stiller et spørsmål om hvem Rødt ønsker skal gå ned i lønn. Vi i Rødt står fast på det vi har gjort bestandig, at en arbeider fortjener sin lønn, og vi er de fremste til å fremme kravene til og stå sammen med arbeiderne i lønnsspørsmål. Men her er det ikke snakk om arbeidere. Her er det snakk om en velfødd og privilegert elite, en politikerklasse, som år etter år sitter og kan legge til på sin formue en lønn som nå nærmer seg en million. Det kommer fra denne talerstolen, serie på serie, år etter år, smålige kutt som rammer økonomien til vanlige folk der ute, de som har valgt oss inn her. Og når situasjonen nå er slik at vi har en reallønnsnedgang i mange yrker, og i landbruket spesielt, er det minste vi kan gjøre – som ansvarlige, folkevalgte stortingspolitikere – å begynne med oss selv. En arbeider fortjener sin lønn. Stortingspolitikerne har nok, og det er ganske forstemmende å se at det er solidaritet som skal gjelde innenfor denne ganske privilegerte klassen av høytlønte.
Geir Jørgensen (Rødt), 2022-02-10:
I denne saken, som raskt kunne minne om en helt nødvendig opprydning av nasjonale saksbehandlingsregler for offentlig støtte, ble man i høringsrunden gjort oppmerksom på at man er i ferd med å lage seg dårligere vilkår for å kreve tilbake urettmessig betalt støtte enn det land i EU har, bl.a. Sverige og Finland. Det er altså slik at med det forslaget som ligger her, vil en foreldelsesfrist som ellers er ti år for å inndrive ulovlig støtte, bli redusert til tre år, noe det ser ut til at et flertall her i salen ønsker. Det vil altså gi oss her i Norge kortere fristere og dårligere muligheter til å inndrive urettmessig gitt støtte. Det kan ikke vi i Rødt godta, og vi har fremmet et forslag om at foreldelsesfristen her skal være på ti år, slik våre naboland har, som er fullverdige medlemmer i EU. Det er derfor ingenting i veien for at vi kan gjøre dette. Vi er glad for at SV og MDG er med og støtter dette forslaget, og det er hermed tatt opp.
Geir Jørgensen (Rødt), 2022-02-10:
Innledningsvis vil jeg begynne med å berømme partiet Venstre. Det er ikke hver dag vi i Rødt gjør det, men dette er et godt og viktig forslag. Vi ser også at regjeringen har varslet en melding om dyrevelferd. Men Rødt synes regjeringen har gitt seg god tid. Innen utgangen av 2024 var utgangspunktet. Det synes vi var et for langt tidsperspektiv, så vi støtter forslaget om at den meldingen må komme i løpet av 2023. Vi skal ikke bare fokusere på dyrene. Vi er nødt til å fokusere på bonden. Vi har sett utviklingen i landbruket de siste årene, med stadig mer fokus på volum, og vi ser at det blir lenger og lenger mellom brukene. Det fellesskapet som gjør at bonden i tillegg til å være produsent kan ha et godt liv og et nettverk rundt seg, er mange steder i ferd med å bryte sammen. Og vi vet at når bonden har det godt, er også forutsetningene til stede for at dyrene skal ha det godt. Det er mye man er nødt til å ta tak i, og vi kommer liksom ikke unna selve strukturen i landbruket og måten vi produserer på. Jeg skal ta en avstikker til sjøs. Det er slik at både oppdrettslaks og villfisk er omfattet av dyrevelferdsloven. Hver dag dør det 150 000 rensefisk i norske oppdrettsmerder – forbruket er altså 50 millioner rensefisk hvert år. Det er et forbruk av levende vesen og individer som vi ikke har sett i norgeshistorien. I tillegg vet vi at dødeligheten i oppdrettsnæringen er jevnt over på 20–25 pst., og i 2019 døde det altså 52 millioner oppdrettslaks i merdene. For å illustrere nivået på dette er det altså mange ganger det kvantum som blir tatt opp i lofotfisket, som er det største sesongfisket i verden. Sånn kan vi ikke ha det. Vi ser fram til gode diskusjoner om dyrevelferd framover og den meldingen som kommer.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2022-02-10:
Jeg har stor respekt for denne debatten og for at det er delte meninger. Likevel, når debatten begynner å handle om hvem som er opptatt av det sosiale ansvaret, av dem som sliter, og av dem som ikke får hjelp: Er det én ting jeg har vært opptatt av hele mitt politiske liv, er det faktisk dem som sitter nederst ved bordet. Det handler om å sørge for å løfte folk. Det handler om Ellen, det handler om Lasse, det handler om Christian – om mennesker som ikke får medisinen sin, fordi det politiske flertallet ikke vil at de skal få den medisinen. Det handler om at rusmisbrukere skal få bedre forhold. Det handler om at pensjonister faktisk skal få økt pensjonen sin, at det ikke skal kuttes i avkorting, osv. Så har jeg også lyst til å si noe når noen er litt høye og mørke – og jeg har stor respekt for debatten, og at man kan mene ting om lønn. Men noen av de som er veldig høye og mørke, nemlig SV og Rødt, står her nå og prater om politikergodtgjørelser. Da synes jeg de bør ta en prat med sine kolleger i Telemark, som i 2015 syntes det var så viktig å komme inn i fylkesutvalget at man måtte utvide fylkesutvalget med flere representanter for at de politikerne skulle komme inn og få høye godtgjørelser. Det er på mange måter greit å være høy og mørk, men da bør man også vite hva man faktisk har gjort. Representantene fra både SV og Rødt satt og kikket ned i bordplaten da debatten om å utvide fylkesutvalget gikk. Kanskje burde representanten Moxnes også prate med noen i sitt eget sekretariat, som den gangen var en av de fylkespolitikerne. Det er greit, men jeg blir provosert. For meg er det sånn at det jeg brenner for, det som gjør at jeg driver med dette, handler om urettferdighet – gjøre noe med det, sørge for at vi skal løfte folk, og sørge for at vi skal gi bedre forhold for vanlige folk.
Peter Frølich (Høyre), 2022-02-10:
Årets Dokument 1 fra Riksrevisjonen omfatter 233 revisjonsberetninger. Gjennomgangen viser at staten fungerer godt også i krisetider. Det er godt å vite. Statsregnskapet og de årlige årsregnskapene er i all hovedsak riktige. Det gjennomgående funn er at statsforvaltningen følger opp Riksrevisjonens anbefalinger. I 2020 brukte staten over 300 mrd. kr av oljefondet. Pengene gikk til økte utgifter til folketrygden, helse, kommuner og fylkeskommuner. Så vet vi alle at det ble gjort budsjettendringer underveis, samtidig som store deler av staten sitter på hjemmekontor. Da kan man tenke at da økte risikoen for feil sammenliknet med et normalår, men sånn har det ikke blitt. Alle årsregnskapene er uten vesentlige feil og mangler, med unntak av Forsvaret. At det er en feil i Forsvarets årsregnskap, har vært en gjenganger over flere år. Det innebærer at Stortinget ikke får en korrekt rapportering om hvordan bevilgningene er brukt. Til tross for veldig klare pålegg fra Stortinget var det de samme feilene i 2020 og 2019. Det er derfor en samlet komité som understreker statsrådens ansvar for å sørge for at disse feilene rettes. Komiteen vil følge saken og forutsetter at Stortinget informeres om arbeidet med rett regnskapspraksis i neste års Dokument 1. Pandemisituasjonen har gjort det krevende for Riksrevisjonen å revidere gradert informasjon. Til tross for at det har vært forsøkt tilrettelagt fra Forsvaret og Forsvarsmateriell, er det ikke en fullstendig revisjon av hele Forsvarets og Forsvarsmateriells årsregnskap. Så presenterer Riksrevisjonen fem nye kritikksaker. En av dem er vesentlige brudd på administrativt regelverk hos Utenriksdepartementet. Så har vi fått en egen sak om Direktoratet for e-helse. For Utenriksdepartementet er det et brudd på kontantprinsippet når det gjelder føring av mellomværende med statskassen. Så er det sagt. For Direktoratet for e-helse gjelder bruddene en manglende etterlevelse av anskaffelsesloven og økonomiregelverket. Så påpeker Riksrevisjonen at det er sterkt kritikkverdig at Nærings- og fiskeridepartementet ikke har sikret at en ny registerplattform i Brønnøysundregistrene har blitt levert i tråd med Stortingets bestemmelser. Styringen av informasjonssikkerheten i Brønnøysundregistrene er fortsatt ikke god nok. Prosjektet er flere år forsinket og ligger an til å bli dyrere enn planlagt. To av kritikksakene knytter seg til universitets- og høyskolesektoren. I den ene saken mener Riksrevisjonen at det er kritikkverdig at statlige universiteter og høyskoler i liten grad sikrer at reelle kostnader belastes forskningsprosjektene, og at det også er kritikkverdig at forskningsinstitusjonene i sektoren ikke gjør nok for å sikre at forskningen følger forskningsetikkloven, normer og regler. Den siste av kritikksakene er at Finansdepartementet og skatteetaten ikke i tilstrekkelig grad sikrer at kompensasjon for merverdiavgift utbetales riktig til kommuner og interkommunale selskaper. Avslutningsvis vil jeg takke Riksrevisjonen for godt arbeid og også gi honnør for måten de har fornyet Dokument 1 på. Det gjør det lettere å jobbe med både for oss og for publikum.