trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 1999-05-31:
For tida er det altså sju interessenter som har meldt seg til det aktuelle senteret på Fornebu. Næringslivet har etter kvart vist stor interesse for dette prosjektet, men interessa hjå statsråd Sponheim og hans regjering har dessverre sete langt inne. Men det er bra at dette kjem no, og ein kan gjenta at me i Arbeidarpartiet faktisk er svært positive til at det er så mange interessenter. Det stadfestar det me har sagt heile tida, at dette er viktig. Men prosessen har teke lang tid, og tid er veldig viktig generelt i eit samfunn i stadig raskare omvelting og spesielt på denne sektoren. Ser ikkje statsråden at me kan ha tapt verdifull tid i forhold til konkurrerande prosjekt i naboland eller andre land i Europa? Så må eg spørja om statsråden sitt innlegg inneber at han igjen seier at hans tolking er riktigare enn stortingsfleirtalet si tolking, at han opplever at han står fritt til å tolka Stortinget sitt vedtak. Eg opplevde iallfall at det vart hengande i lufta. Då er me i tilfelle tilbake til den 23. april, då statsråden svara fylgjande på eit brev frå Stortinget: «På denne bakgrunn anser jeg at det ikke er grunnlag for å gjøre endringer i krav- og retningslinjene.» Har me kome i ein situasjon der stortingsfleirtalet må gå inn og fortelja statsråden korleis ein tolkar og kva ein meiner med sine eigne vedtak, og kan risikera at statsråden opplever at han står friare enn det som ligg i premissane i denne saka?
Ivar Kristiansen (Høyre), 1999-05-31:
Jeg har tidligere i dag gitt uttrykk for at det var særdeles skuffende at regjeringspartiene har latt seg ydmyke i siste runde i denne saken av flertallet, bestående av Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet. Det har vært de som sitter nokså nær rundt Regjeringen, som sågar har uttalt det postulat at dette ville ha vært en god sak for Regjeringen å gå av på. Det har de da slettes ikke trengt etter at det kom fram at samtlige forutsetninger som Stortinget hadde lagt til grunn, var fulgt opp. Flertallet satt bare igjen med det reneste løskrutt. Men mitt spørsmål til Kvassheim går på følgende: Når Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet vil ha mer enn én interessent til å gå sammen med staten i dette nye selskapet –man ser altså gjerne at to eller flere går sammen – hvilken marsjordre er det da Kvassheim ser for seg at han skal be Sponheim om å følge opp i denne saken? Det kan åpne for at selskap som langt fra er blant de beste, nå får lov å delta i utviklingen av dette selskapet, et meget uforpliktende sådant. Man reduserer konkurransen, og man kan sitte igjen med helt andre forutsetninger enn det som anbudsåpningen bar bud om. Hvilket råd vil Kvassheim komme til å gi sin nære partifelle Sponheim i denne saken? Og så til slutt: Jeg forstår først i dag hva Steensnæs mente på Kristelig Folkepartis landsmøte da han gav uttrykk for at Regjeringens historie så langt måtte og burde skrives med gullskrift, når man tillater seg her i dag å rubrisere denne saken som en brakseier for Regjeringen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-31:
I debatten rundt denne saken blir det brukt mest krefter på og er det mest interesse rundt uenighet om både detaljer og kanskje litt større spørsmål mellom politiske partier i Stortinget og i forhold til Regjeringen. Det kan sikkert være interessant, selv om det er litt vanskelig fra vårt ståsted nå i hvert fall å få tak i hva den egentlige uenigheten mellom Regjeringen og regjeringspartiene og Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet nå går på. Det er det litt vanskelig å få tak i. Det virker på meg som om regjeringspartiene er skremt inn i folden av det spillet som har foregått, og har kjøpt hele pakka. Men overfor signaler som kommer utenfra til denne salen, fra tunge miljøer som både flertallet og Regjeringen burde lytte mye til, f.eks. rektor Kaare Norum på Universitetet i Oslo, som kommer med signaler om at dette faktisk er en feil satsing, velger flertallet og også Regjeringen å lukke ørene fullstendig. Kaare Norum skriver i en kronikk i Dagbladet at dette er en avsporing av en viktig debatt. Diskusjonen burde heller gå på hva en skal satse på av forskning og deretter forskningsbasert undervisning og industri. Debatten burde ikke dreie seg om hvor det skal ligge, bygg ut det gode vi har! Kan Kvassheim på vegne av regjeringspartiene, forhåpentligvis, forklare hvorfor dette signalet og svært mange andre signaler fra både bransjen og utdanningsmiljøene overhodet ikke blir tillagt vekt, mens det politiske spillet om Regjeringen og mellom regjeringspartiene og Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet fullstendig overskygger det viktige innholdet i saken, nemlig hvordan vi skal sørge for å komme på banen når det gjelder IT, forskning og utdanning?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-31:
Først til det Jagland sluttet sitt innlegg med, nemlig at han var glad for at saken nå var brakt «tilbake til utgangspunktet». Jeg må be representanten Jagland om å forklare hva han mener med det. Betyr det at de føringene som nå er lagt, er slik at Arbeiderpartiet mener at man har skreddersydd opplegget til den milde grad at man er helt sikker på hvilken interessent det er som skal gå av med seieren? Så snakket Jagland om at IT-næringen danner «klynger», og at dette er utgangspunktet for å satse på en idé om IT-Fornebu, og han sa at det bygges opp slike miljøer rundt omkring i verden, og det er riktig. Men de fleste av disse klyngene er det næringen sjøl og utdanningsinstitusjonene som i utgangspunktet har tatt initiativet til. En annen viktig sak å ha med seg er at hvis man tar ideer som oppstår et annet sted, og forsøker uten å gjøre for mye med dem, å omsette dem til norsk virkelighet, kan man bomme fullstendig på målet. Det har skjedd før når norske politikere har adoptert ideer fra andre land og prøvd å gjennomføre dem i Norge. Da har de ikke blitt spesielt gode. Er det ikke slik når man skal bygge opp et IT-senter i Norge og bygge opp IT-kompetanse og -utdanning, at man må ta utgangspunkt også i norsk virkelighet, i norsk IT-bransje, i norske utdannings- og forskningsmiljøer? I denne saken er det overhodet ikke foregått på denne måten. Og er det ikke også slik at hvis man ønsker å bruke dette som et desentralisert virkemiddel – det har bl.a. Arbeiderpartiet gått inn for – må man ha en satsing som er desentraliserende i sitt vesen og ikke sentraliserende i sitt vesen?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-31:
Det er klart, etter hvert som denne debatten skrider fram, at debatten dreier seg om hvem det er som skal være kongen på haugen. Jeg er ikke så helt sikker på om jeg klarer å være dommer i det, men jeg har filosofert litt omkring hva som ville ha skjedd hvis statsråd Sponheim hadde kommet til Stortinget med forslag om å bruke lengre tid, slik som vi nå kommer til å gå inn for, om å forhandle med flere interessenter enn én, og gå videre med det, slik vi nå kommer til å gå inn for, og om det kanskje hadde vært riktig at noen av disse interessentene også skulle samarbeide hvis de ønsket det. Hvis statsråden hadde kommet til Stortinget med et slikt forslag, hadde Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet vært opptatt av å lytte til de gode argumentene for dette, og gått med på det, eller hadde de da også vært mest opptatt av å være kongen på haugen? Jeg tror de hadde vært det. Men nå later Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet som om det var disse tingene, som vi nå kommer til å vedta, som dette Dokument nr. 8-forslaget de har lagt fram, handler om, og det gjør det vitterlig ikke. Dokument nr. 8-forslaget handler om den gamle pakka som ble vedtatt i februar, og som har vist seg å ha svakheter. Den har større svakheter enn de punktene som blir rettet opp i dag, men det er svakheter, og det har saken hatt hele tiden. SVs håp er at saken kanskje blir bedre etter hvert. Men det er litt forstemmende å oppleve at flertallet nå nidkjært forfølger detaljer i en upresis visjon som skulle ha vært langt bedre gjennomtenkt og faglig forankret i en plan for utvikling av dette viktige området enn det den har vært. En detaljregulering som burde vært unødvendig, har bl.a. Rudihagen sagt i innlegget før meg. Jeg er helt enig i det. Man burde altså ha utredet dette grundigere og hatt litt mer faglig edruelighet før man gikk inn i dette. SV har vært imot dette hele tida, men vi har faktisk følt oss trygge på at Regjeringa bedre ville klare den vanskelige øvelsen det er å få noe fornuftig ut av dette enn det stortingsflertallet, med sitt ville kjør i denne saken, ville klare. Og det trur vi faktisk fremdeles.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-31:
Jeg vil tilrå SVs gruppe å stemme for forslagene nr. 1 og 2, for II og imot resten.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-05-31:
Det fikk alvorlige konsekvenser for arbeidsledighet og velferd den gangen vi lot industrien gå inn i problemer. Industrisysselsettingen sank. Det fikk ganske store konsekvenser for landet vårt. Jeg tror vi bør minnes det. Når det gjelder forsvarlig saksbehandling, er jo faktum: Det var opprinnelig et bredt flertall i Stortinget som ville dette. Så sender næringsministeren en oppfølgingsmelding til Stortinget, som flertallet reagerte meget sterkt på. Det sendes ut krav og retningslinjer når det gjelder etablering av senteret, som flertallet mener er i strid med det som ble formulert i Stortinget, og det blir sendt et brev fra flertallet om dette. Næringsministeren påstår at flertallet tar feil. Først nå, under behandlingen av Dokument nr. 8-forslaget, svarer næringsministeren det han burde ha svart på det opprinnelige brevet som ble sendt fra flertallet. Jeg kaller ikke dette for forsvarlig saksbehandling. Men nå har saken kommet inn på rett spor. Jeg er overbevist om at hvis vi somler mer med dette nå, kan det få store konsekvenser for Norge, fordi det er så mange andre magneter som trekker teknologi og kompetanse til seg i våre dager. Jeg vil bare referere til hva som skjer i Øresund-regionen. Men det er mange andre eksempler også, så jeg tror det haster med å komme i gang. Flertallet handlet slik det gjorde, nettopp for at vi ikke skulle miste mer tid enn det som allerede er mistet i denne saken.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-05-31:
Jeg kunne for så vidt svare med hva Høyres saksordfører for denne saken sa da krav og retningslinjer ble sendt ut. Han sa da at dette neppe kunne være i samsvar med stortingsflertallets oppfatning. Det var også stortingsflertallets oppfatning den gangen. Men næringsministeren benektet dette forholdet. Næringsministeren skrev imidlertid under behandlingen av denne saken i Stortinget – altså under behandlingen av dette Dokument nr. 8-forslaget – et brev som flertallet nå finner tilfredsstillende. Det gjelder at det skal være en helhetlig plan for dette, at Terminalbygget skal tas i bruk, og at man ikke i utgangspunktet innsnevrer boligarealet som skal være til disposisjon der ute. Disse forholdene har vært grunnleggende hele tiden, spesielt gjelder det en helhetlig plan og at man skulle kunne bruke de eksisterende bygningene, slik at det ikke skulle gå lang, lang tid før man kunne komme i gang med noe. Det er tidsaspektet som hele tiden har vært det avgjørende for Arbeiderpartiet i denne saken. Og da er jeg glad for at det brevet kom fra næringsministeren. Det jeg til dags dato ikke skjønner, er hvorfor han ikke kunne ha svart dette da flertallet sendte sitt brev den 14. april. Hadde han da svart det som han til slutt svarte, hadde denne saken vært ute av verden. Da hadde det ikke vært noe Dokument nr. 8-forslag. Så greit er det.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-05-31:
Når jeg sier at saken er brakt «tilbake til utgangspunktet», er det fordi man nå får gjennomført stortingsflertallets vilje, som også sentrumspartiene var med på. Utgangspunktet var jo at flertallet ikke syntes det var noen god idé at staten bare skulle avhende disse tomtene uten å forsøke å få etablert noe næringsvirksomhet knyttet til IT ute på Fornebu. Det var utgangspunktet i fjor vår, og vi er tilbake der nå. At det så har vært mye argumentasjon à la det som replikanten nå kom med, får vi bare ta som en parentes, tror jeg, i norsk industrihistorie. Jeg tror det i ettertid vil bli oppfattet som relativt smålig. Det har ikke vært noe forsøk på å forfordele noen i dette. Men det er et faktum at noen har prøvd å drive fram ideer og få til samarbeid. Nå er vi alle glade for at vi har fått flere på banen, og kunne man også få noen av dem til å samarbeide, ville det være det aller beste for landet. Poenget har vært å prøve å koble sammen næringsvirksomhet, forskning og utdanning i noe nytt, som man har klart å få i stand i ganske mange andre land, og som har vært avgjørende for næringsutvikling i mange land. Det som skjer nå, er jo en sentralisering, for nå suges arbeidskraft opp fra hele landet, fordi man ikke er i stand til å utdanne mange nok. Studenter kjøpes opp lenge før de er ferdige, til de sentrale områdene. Det er hvis man klarer å utdanne mange nok og få driv i denne virksomheten, at man faktisk kan klare å få til desentralisering ute. Jeg tror at denne saken har vært satt ganske mye på hodet i lang tid.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 1999-05-31:
Det er bra at Dokument nr. 8:58 no vert vedlagt protokollen og er borte. Men eg synest at medlemene frå Arbeidarpartiet er litt pompøse når dei saman med Framstegspartiet skriv i merknads form at ein smule forseinking for eit IT-senter på Fornebu, som elles hadde altfor stram tidsramme, «kan få alvorlige konsekvenser for verdiskaping og velferd». No gjentok representanten Jagland det alvorlege ved denne forseinkinga. Det synest eg minner om «faren for hus og hjem», som det heller ikkje vart noko av. Meiner representanten Jagland alvorleg at det å ha ei forsvarleg saksbehandling og ta tilbydarane, som jo er mange, på alvor, har konsekvensar for velferda i Noreg? IT-undervisning vert det i alle høve i Noreg. Det er det våre undervisningsinstitusjonar som skal ta seg av, sjølv om undervisninga på Fornebu tidlegast kan starta opp når vi skriv år 2000. Vidare ynskjer Arbeidarpartiet at selskapa skal slå seg saman for å verta endå sterkare. Vil representanten Jagland stadfesta at det må det vera opp til selskapa sjølve å avgjera, fordi dei er private selskap i Noreg?
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 1999-05-31:
Eg vil tilrå Kristeleg Folkeparti sine representantar og for så vidt heile sentrum å røysta for forslag nr. 1, der vi sjølve er forslagsstillarar, dessutan for II, III og IV og imot resten.
Jan Petersen (Høyre), 1999-05-31:
Mesteparten av Jaglands innlegg var argumenter som var sentrale i debatten i februar. Jeg kan godt forstå at Jagland gjerne vil gjennomføre den debatten en gang til, ikke den vi nå står overfor, som altså dreier seg om et konkret Dokument nr. 8-forslag, som han selv endog har karakterisert som nødvendig for å slå ring om parlamentarismen. Etter nå å ha lyttet til både Jagland og Kvassheim før ham, må jeg ærlig innrømme at jeg er sterkt i tvil om hva Arbeiderpartiet og regjeringspartiene egentlig er enige om. Husk at forslaget som ligger til grunn for behandlingen i dag, ble fremmet fordi flertallet mente at Regjeringen hadde trenert saken, at de hadde opptrådt i strid med Stortingets forutsetninger, og at de ikke hadde fulgt opp Stortingets anvisninger. Så står det også ganske klart i innstillingen at Høyre og regjeringspartiene mener at næringsministeren har dokumentert at de kravspesifikasjonene som han har fremsatt, er innenfor Stortingets forutsetninger. Det har også Kvassheim gjort klart i dag; han har sagt at dette har vært klart i flere måneder allerede, altså lenge før denne behandling som nå er satt i gang, i det hele ble startet opp. Hvis det er slik at Jagland mener at næringsministeren har foretatt et tilbaketog, vil jeg gjerne spørre om han kunne være så snill å fortelle meg på hvilke punkter næringsministeren har foretatt et tilbaketog, hvor han altså ikke har opptrådt i overensstemmelse med Stortingets forutsetninger, og hvor han ikke legger sin anbudsinnbydelse til grunn. Hvis det er slik at vi nå skal legge annet til grunn enn det anbudsinnbydelsen gikk ut på, hvilket forhold mener Jagland at de aktuelle tilbydere har kommet til? Da har de jo budt på noe de ikke er bedt om å by på, etter stortingsflertallets oppfatning. Realiteten er vel at man her har frafalt knallharde premisser for et forslag, men så har man glemt å gjøre noe med selve konklusjonen, nemlig at Stortinget skal ha saken tilbake igjen.
Jan Petersen (Høyre), 1999-05-31:
Jeg må innrømme at jeg synes mitt poeng fra replikken til Jagland, nemlig at det er vanskelig å forstå at regjeringspartiene og Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet er enige med hverandre, også står etter den replikkvekslingen jeg nettopp har hørt. Jeg forstår veldig godt at Steensnæs var bekymret for den meget sterke kritikken, med parlamentariske føringer, som han sier, som lå i Dokument nr. 8-forslaget. Det var jo helt klart mangel på tillit til Sponheim. Jeg husker godt at vi deltok i en fjernsynsdebatt hvor Steensnæs sa at på dette punktet var flertallet nødt til å rydde opp i sin kritikk, som han uttrykte det der. Nå har jeg inntrykk av at siden det ikke står noe i innstillingen, mener Steensnæs at det er ryddet opp i denne kritikken. Jeg er enig med Steensnæs i at det er ganske oppsiktsvekkende at flertallet, som fremmet forslag med alvorlige parlamentariske konsekvenser, som Steensnæs sier, i det hele tatt unnlater å kommentere det forholdet når innstilling i saken skal fremmes. Dette kunne man kanskje legge til side, hvis det ikke hadde vært for at Thorbjørn Jagland umiddelbart før Steensnæs’ innlegg faktisk gjentok tre punkter hvor han mente det var grunnlag for kritikken. Og da har man ikke lagt det hele ned. Da har man jo sagt at det er statsråden som har forandret oppfatning på det området og lagt seg ned i forhold til hva flertallet har gitt seg på. Det hadde vært greiere for oss andre om man nå var rimelig klar over hvem som egentlig hadde gitt seg – ikke fordi det har noe med det politiske spill å gjøre, men fordi dette har noe med hva slags IT-senter vi egentlig skal få. For hvis det nå er så klar usikkerhet om hva grunnlaget er, må vi jo stille spørsmålet: På hvilket grunnlag har egentlig firmaene budt? Er det på grunnlag av Sponheims regler eller Opseths regler? Dette synes jeg er veldig tydelig når det gjelder boligdelen. Her snakkes det fra Sponheims side om 30 boligenheter og 200 studenthybler, men fra Jaglands side virker det altså som om man må opp i de 1 300 boligene. Og da er mitt spørsmål: Mener virkelig Steensnæs at Regjeringen til syvende og sist kan gå inn for et senter som altså gir en utbygging på 1 300 boliger?
Jan Petersen (Høyre), 1999-05-31:
Jeg synes det var særdeles oppløftende at Opseth nå velger å gå tilbake til og snakke om selve innholdet i saken, slik vi gjorde den 25. februar, og ikke gjøre et eneste forsøk på å redde dette pinlige Dokument nr. 8-forslaget som han selv har satt sin underskrift under. Og det er vel et uttrykk for at også Opseth har forstått at dette var et forslag uten grunnlag. Når det så gjelder de spørsmålene han fant å ville stille, vil jeg for det første si at vi nettopp i debatten 25. februar, som Opseth da åpenbart ikke husker, gjorde rede for hvordan vi ønsker å utvikle dette senteret. Her vil man se at vi har to hovedkomponenter med hensyn til etterutdanningen – det gjelder det de offentlige institusjonene skal inn med, og det gjelder det som private engasjementer skal inn med. Men det som er poenget med dette opplegget, er at det tar høyde for markedets reaksjoner på det som kommer ut. Det som ikke minst er problemet med Opseths forslag, er de store boligdelene, som de riktignok snakker mindre og mindre om, men som fortsatt ligger under der, og som ikke bør være der. Opseths problem er selvfølgelig – han kan rette alle mulige innvendinger mot Høyre – at IT-næringen selv kanskje er den aller fremste kritikeren av denne ideen hans. Det er jo hans første problem. Det er liksom den gammeldagse industrireisingen som Opseth har vokst opp i, som fortsatt preger hans virkelighet. Men ved inngangen til et nytt årtusen blir en gammeldags kraftsosialist litt avleggs.
Jan Petersen (Høyre), 1999-05-31:
Jeg må si at den siste kommentaren fra Hagen er helt åpenbart useriøs. For det det dreier seg om, er ikke om staten skal stå for utdannelse, det vet Høyre som utdannelsesparti meget godt, og vi har en politikk for det området. Men det som har vært spørsmålet, og som hr. Hagen aldri har greid å svare på enda så mange ganger vi har diskutert dette, er hvorfor man skal inn med denne store statlige industrireisingen. Og nettopp det at han nå ikke snakker om dette, tyder på at han er på vei ut av det. Men når hr. Hagen sier dette, er det muligens fordi han oppfatter alle innvendinger mot det han sier, som utskjelling av seg selv, og jeg synes at Fremskrittspartiet, som Stortingets nest største parti, på dette punktet burde vise noe mer modenhet. Så til selve hovedpoenget med Hagens innlegg. Det er jo flertallet selv som gjennom vedtaket i februar har bestemt hvordan saksbehandlingen skulle være. Så fant de ut, fordi de rettet knallhard kritikk mot statsråden, at de måtte legge om saksbehandlingen. I mellomtiden har de glemt den knallharde kritikken, men de har altså blitt stående igjen med selve konklusjonen fra denne knallharde kritikken, nemlig at de vil at Stortinget skal overta saksbehandlingen. Dette er en helt konkret vurdering av den saken vi står overfor. Og jeg er meget forbauset over at hr. Hagen spør meg om generelle parlamentariske prinsipper nettopp på bakgrunn av dette. Det det dreier seg om – jeg ville faktisk gitt flertallet det råd – er at de burde stått ved den behandlingsmåten som de vedtok den 25. februar. Det er noe underlig ved Hagens innlegg. Noen ganger lurer jeg faktisk på om han husker hva han vedtok den 25. februar.
Jan Petersen (Høyre), 1999-05-31:
Med utgangspunkt i det siste må jeg få minne Hagen om at det eneste jeg sa om Fremskrittspartiet, var at de nå var nødt til å bestemme seg – for enten har de foretatt en politisk kursendring, og det er i og for seg greit nok, eller så er dette det samme som de har sagt i 15 år. Jeg sier bare at det er ikke slik at Fremskrittspartiet her har vist noen klar linje, det er nettopp denne 180 graders snuingen, eller saltomortalen eller hva man vil, til fordel for stor statlig industrireising som er det nye. Og det er helt greit, men da kan man ikke samtidig si at man har sagt det i 15 år. Det må også Hagen akseptere. Ellers må jeg ærlig innrømme at Hagen nå improviserer ganske fritt, for det han påstår, er faktisk at de ansatte i bedriftene der ute, nærmest – ja, det er et krav til dem – også skal drive en del av undervisningen. Det gir meg en noe nærmere forklaring på punkt 6 i vedtaket av 25. februar, som foreløpig har vært ganske uklart. Men jeg er ikke sikker på om denne føringen, som er ganske konkret, i virkeligheten også deles av alle i flertallet. Ellers vil jeg gjerne si at hans poeng om at det ikke har vært klart hvordan saken skal behandles, synes jeg er mer enn underlig. Det står nemlig i punkt 1 i vedtaket fra 25. februar: «Snarest og før 1. juni 1999 utpekes hvilket selskap som skal få i oppdrag…» Utpekes kan bare bety én ting, nemlig at da får den som skal gjennomføre det, vite at han skal gjennomføre det, og at det har bindende virkning. Hvis flertallet hadde ment at saken skulle tilbake igjen til Stortinget, ville de selvsagt sagt det, men det gjorde de altså ikke. Så her er det flertallet som har ombestemt seg når det gjelder sak. Ellers er jeg enig med Hagen på ett punkt, nemlig at det ikke var han som holdt innlegg. Ja, det er faktisk en av manglene ved denne debatten at Carl I. Hagen er den eneste parlamentariske lederen som ikke fremstiller seg her for å holde et innlegg, og så få replikkordskifte etter seg. Det kan jeg imidlertid godt forstå at han har valgt ikke å gjøre.(Munterhet i salen) (Munterhet i salen)
Jan Petersen (Høyre), 1999-05-31:
Dette har vært en ganske eiendommelig debatt, og den har også hatt innslag av at representantene etter hvert – tror jeg – har vært offer for visse erindringsforskyvninger. Når jeg hørte Hagen, og nå senere Rudihagen, fikk man nærmest inntrykk av at Regjeringen ville komme til å fremme en sak for Stortinget. Statsråden var – jeg holdt på å si – forbilledlig uklar på det punktet av hensyn til flertallet, men det er helt åpenbart at den ikke har tenkt det. Når jeg sier det, er det fordi en viktig forutsetning fra flertallets side var at aktiviteten skulle komme i gang til høstsemestret, dvs. at denne saken måtte ha vært fremmet i løpet av denne vårsesjonen, men selv den listen som er publisert 28. mai, har ingen anmeldelse fra Regjeringens side om at en slik sak skal bli fremmet. Det er én sak fra Nærings- og handelsdepartementet som står igjen, og det er elektronisk handel. Så nå tror jeg at vi rett og slett skal slutte å finne på ting i ettertid.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 1999-05-31:
Representanten Rudihagen fortsetter sin historieskrivning og er opptatt av at synspunkter blir ført til protokolls, slik at det i ettertid kan prøves hvem som kan feire seierens frukter i dette. Jeg var så vidt inne på det i mitt innlegg, og jeg syns egentlig at den debatten er rimelig uinteressant. Det er foreløpig kommet kommentarer til uttrykk i pressen, og fra dem som følger Stortinget – og de kommentarene er nokså entydige – om hvem som har måttet bøye av og hvem som har måttet justere sine standpunkter i forhold til det Dokument nr. 8-forslaget som foreligger. Jeg tror det er et historisk slitesterkt synspunkt som vil stå seg, men la historien få dømme. Det som er viktig, er at det som stod i Dokument nr. 8-forslaget, ikke gjentas. Som jeg sa i mitt innlegg, hadde det parlamentariske undertoner, der en hevdet at både krav og retningslinjer på flere punkt skulle være i strid med eller avvike fra Stortingets behandling og vedtak i saken, og at næringsministeren ikke skulle ha fulgt opp Stortingets vedtak og stortingsflertallets presiseringer. Det var alvorlige påstander. Jeg vil også legge til at gjennom den saksbehandling som næringsministeren la opp til, har vi fått sju anbydere som har meldt seg til å bygge ut IT Fornebu. Jeg vil gjenta at det ikke var mulig med det opplegget som stortingsflertallet hadde for tidsfrister og videre fremdrift i denne saken. Nå uttrykker alle glede over at dette har skjedd. Jeg håper at vi kan samle oss om dette viktige. Vi har fått saken inn på et riktig spor og fått den konkurransen vi ønsker oss om disse viktige arealene. Så får konklusjonen trekkes når Regjeringen kommer til Stortinget med sin proposisjon.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 1999-05-31:
På ett punkt vil jeg være meget klar og presis, og det gjelder forholdet til de to alvorlige setningene ført inn i Dokument nr. 8-forslaget. Det er ikke gjentatt. Det er godt nok for oss. Selve Dokument nr. 8-forslaget hadde det som utgangspunkt og reiste den problemstillingen, og hadde det blitt gjentatt, hadde vi hatt en parlamentarisk situasjon som måtte avklares. Når det ikke gjentas, er det godt nok for oss. Så gjelder det det som Thorbjørn Jagland har gjentatt her, nemlig påstandene om at de tre punktene i høringene i næringskomiteen ikke skulle hatt noen betydning for konkurransen som er gjennomført. Der er det i våre merknader klart skrevet inn at de sju anbyderne med Regjeringens utgangspunkt likevel har holdt seg innenfor rammen av det som har vært konkurransen, og at alle sju derfor kan være med i sluttløpet. Det er avklarende. Det indikerer vel også at det næringsministeren har sendt ut av krav og retningslinjer for konkurransen, har vært i tråd med stortingsflertallets formuleringer. De har ikke kunnet påpeke at det har vært noen avvik fra det som ble lagt inn som en forutsetning, i forhold til det som faktisk ble sendt ut. Hadde det vært påpekt – og her har jo Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet lagt betydelig engasjement i og vekt på dette – ja, så måtte det jo ha avleiret seg i at i hvert fall ett anbud lå utenfor næringsministerens spesifikasjon. Ingen lå utenfor. Det mener jeg viser til fulle at næringsministeren på alle punkt har fulgt opp det stortingsflertallet har lagt til grunn for anbudsinnbydelsen.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 1999-05-31:
Det næringsministeren skrev, det skrev han som skrevet står! At vi stiller oss bak dette, er selvfølgelig rett og slett fordi vi mener at det er sammenheng når det gjelder de retningslinjene som næringsministeren sendte ut etter vedtaket av 25. februar i år og det som faktisk nå også presiseres i brevet til komiteen, hvor han i fire punkter svarer bekreftende ja på alle spørsmål. Det stiller vi oss selvfølgelig bak, fordi vi mener det er en sammenheng i det. Men at det er ulik oppfatning av de tre punktene, har jo våre medlemmer i næringskomiteen også i sine merknader slått fast, at en har «ulik forståelse av disse tre punktene», men at en har registrert at dette «ikke har hatt noen betydning for konkurransen som er gjennomført og at de aktuelle tilbyderne på basis av regjeringens kravspesifikasjoner har levert tilbud i samsvar med Stortingets vedtak». Det er det jeg forholder meg til. Når alle de sju anbyderne har levert inn anbud i tråd med Stortingets vedtak, skulle det mer enn tydelig nok vise at det næringsministeren har gjort, er å forholde seg lojalt til Stortingets vedtak og beslutning.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 1999-05-31:
Det er vel kanskje ikkje pent å prøve å ta lykka frå denne regjeringa, for det er vel som salig Ibsen seier i Villanden: «Tar De livsløgnen fra et gennemsnitsmenneske, så tar De også lykken fra ham med det samme.» Det er slik at nokon har stussa over korleis denne regjeringa heng i hop og korleis den står ut med nederlag etter nederlag – særleg gjeld det nokre av dei partia som er med og dannar regjeringsgrunnlaget. Men det er lett å forstå når representanten Morten Lund karakteriserer det som har skjedd nå, som «en brakseier» for Regjeringa, ein braksiger for næringsministeren. Er det slike episodar som er sigrar, forstår eg godt at dei på ein måte kan heise flagget og seie at dei har vunne ein god del i regjeringsposisjon. Lat meg stutt få summere opp noko av dette: Allereie attende i 1997, da vi behandla budsjettet for 1998, vart det sagt ein god del om dette IT- og kunnskapssenteret som Stortinget ville ha på Fornebu. Så vart dette følgt opp gjennom ei stortingsmelding, nr. 38, i mai i fjor, der det bl.a. frå Regjeringa si side vart lagt opp til at areala der skulle seljast ut utan nokon som helst føringar. Dette godtok ikkje stortingsfleirtalet; vi pressa ting på plass både når det galdt areal og ein god del andre føresetnader. Så vart det følgt opp att med ei ny stortingsmelding, St.meld. nr. 13 for 1998-99, om gjenståande spørsmål, der næringsministeren på mange måtar på ny tok ein omkamp med Stortinget. Da måtte vi gå så langt at vi i vedtaks form styrte nærmast både tidsprosessen og gjeremåla framover. Men i debatten sa næringsministeren faktisk at han var usamd i Stortingets opplegg. Så følgde han opp med nokre retningslinjer som går på tvers av stortingsvedtaket, og så må Stortinget på nytt presse ting på plass. Er dette å oppfatte som ein siger for Regjeringa?
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 1999-05-31:
Til representanten Steensnæs vil eg gjerne få lov å seie at når det gjeld spørsmålet om kven som har lagt vekt på kva når det gjeld å gje inn desse anboda, kan det vere like nært å tru at dei som har gjeve inn tilboda, har lagt vekt på Stortinget sine føresetnader. Men det var i og for seg ikkje det eg bad om ordet til. Frå parlamentariske leiarar for regjeringspartia blir det no gjentekne gonger forsøkt å stille spørsmål ved om brevet frå næringsministeren av 26. mai er ei stadfesting av det vi har meint heile tida, nemleg at krav og retningsliner som vart utsende av næringsministeren, ikkje var i samsvar med Stortingets vedtak nettopp på dei punkta som no næringsministeren seier ja til. Og om det no er slik at regjeringspartia spring frå næringsministerens brev, ja, då er vi om lag akkurat like langt. Og det vil eg ha avklart før denne debatten tek slutt. Står ein ved det næringsministeren har skrive i brev av 26. mai, eller gjer ein det ikkje?
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 1999-05-31:
Det er mange som hevdar at Høgre er på sidelinja i norsk politikk, og i denne saka får vi til overmål dokumentert desse utsegnene. Høgre har ikkje i det heile synspunkt på korleis ein skal utvikle ei næring som vi alle veit er ei framtidsnæring. I tilfelle det i det heile skal vere noka utvikling på dette området, skal det eine og aleine skje på privat initiativ i ei tid der vi ser at stadig fleire nasjonar finn det nødvendig med tett partnarskap mellom privat og statleg kapital for å møte slike utfordringar. Og så i ein debatt der dette er svært viktig, set høgrerepresentanten Inge Lønning seg stort sett til å fronte saka. Eg meiner å seie at etter det som skjedde i formiddagsmøtet, dreg eg framleis ikkje i tvil representanten Inge Lønning sine teologiske kunnskapar, men eg begynner å lure litt på hans teoretiske kunnskapar, for det er ikkje nokon særleg tvil om at det nok skal meir til enn fromme, gode og kjappe kommentarar i ei sak som denne. Spørsmålet mitt til representanten Petersen er: Kvifor er Høgre imot eit IT- og kunnskapssenter på Fornebu som det no viser seg at eit stort fleirtal av dei verkeleg store norske verksemdene gjerne vil ha – og gjerne vil ha i samarbeid med staten, og kanskje nettopp difor? Då må det vere ein brest i Høgre si industripolitiske tenking.
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 1999-05-31:
Det var lite i statsråd Sponheim sitt innlegg som krev vidare oppklåring, men det kan jo vere noko i det statsråden ikkje sa, som det kan vere grunn til å spørje om. Diskusjonen i dag har m.a. gått på kven som er best skikka til å tolke Stortinget sitt vedtak, om det er stortingsfleirtalet sjølv eller om det er statsråd Sponheim og departementet og kanskje òg representantar frå regjeringspartia. Det er viktig at vi no på tampen av debatten får avklårt om statsråden vil følgje opp krava og retningslinjene slik det går fram av brev av 26. mai, når det gjeld desse tre punkta i det vidare arbeidet, eller om dette er eit forsøk på å omgå dette gjennom tolking. Det er ikkje tvil om at fleirtalsinnstillinga i dag byggjer heilt og fullt på dei føresetnader som framgår av brev av 26. mai. Så litt til dette med verdifastsetjing. Eit av vedtaka i februar er framleis ikkje sett i verk, og eg spør statsråden: Er det ikkje slik at vi kunne risikert å få saka inn for ESA dersom vi hadde gått vidare med berre ein aktør?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-05-31:
Jeg tenkte jeg først skulle stille Høyre-lederen noen spørsmål om dette med det parlamentariske system og de synspunkter hr. Gabrielsen og delvis hans partikollega Inge Lønning kom med i formiddagsmøtet, og høre om Høyre-leder Jan Petersen er enig i dem. I så måte vil Stortinget, hvis det blir gjennomført, gå usedvanlig gode tider i møte, fordi ca. 80 pst. av saksmengden i dette hus da ikke ville eksistere lenger. Og vi vil i hvert fall ikke få oss forelagt en sak som det vi har fått fra næringsministeren om bruk av eierrettighetene i Norsk Hydro i forbindelse med en aksjeemisjon eller tilbud, for det er jo sånne småting som ligger under Regjeringens fullmakter og som Stortinget selvsagt ikke skal blandes borti. Er det virkelig slik at Høyre mener at Stortingets innflytelse skal begrenses så enormt at vi aldri skal ta stilling til de virkelig store sakene? En sånn stor sak er selvsagt utvelgelsen av det selskapet eller den selskapskonstruksjon som skal stå for byggingen, gjennomføringen, ledelsen og etableringen av et IT- og kunnskapssenter på Fornebu i henhold til Stortingets vedtak. Hr. Petersen later som om dette Dokument nr. 8-forslaget ikke har betydd noe. Det har fått på skinner, på normal måte, denne saken, og da er det selvsagt Stortinget som til slutt skal fatte vedtak om hvilket selskap eller hvilken selskapskonstruksjon som skal ha nettopp det oppdraget. Det er det det har vært noe tvil om. Det er det ikke lenger noen tvil om. Regjeringen skal utføre sitt helt ordinære saksarbeid og komme med sine anbefalinger i en proposisjon, og så er det Stortinget som treffer den endelige beslutning. Dette Dokument nr. 8-forslaget var nødvendig for å få det på plass. Kan ikke hr. Petersen i hvert fall se at vi har oppnådd det med Dokument nr. 8-forslaget? Og når det gjelder utskjellingen og kritikken av Fremskrittspartiet fra Høyres leders side, tar jeg det med knusende ro. Vi har alltid stått på at det er en offentlig oppgave å sørge for en skikkelig utdanning av det norske folk, og det har ganske enkelt ikke hr. Petersen oppfattet når det gjelder prosjektet på Fornebu.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-05-31:
La meg først minne representanten Petersen om at dette er et replikkordskifte etter hans innlegg, og ikke mitt, i og med at han sier at jeg burde svart på hans spørsmål når jeg tok replikk for å stille ham spørsmål. Bare for å oppklare det. Og så husker jeg godt vedtakene fra 25. februar i seks punkter. De var helt greie, inntil noen begynte å tolke det at Regjeringen utpeker det selskapet som skal få i oppdrag å etablere kunnskapssenteret, dit hen at det ikke skulle legges frem for Stortinget til behandling og godkjennelse. Det var den uklarheten som bl.a. regjeringspartiene og hr. Petersen skapte, at når Regjeringen skulle gjøre den ordinære jobben, tolket man det dit hen at saken ikke skulle tilbake til Stortinget, som jo er en helt normal foreteelse, og som selvsagt lå i kortene. Da ble det nødvendig med et Dokument nr. 8-forslag for å sette dette på plass. Det var i litt skarpe formuleringer, slik at når det til slutt kom til enighet mellom regjeringspartiene, Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet, så hadde alle et eller annet de kunne si de hadde vunnet frem med. Det var derfor det var litt skarpe formuleringer, slik at også Regjeringen skulle bli fornøyd, når de til slutt var med på det som var det viktigste å bli med på. Det hr. Petersen ikke har oppfattet når det gjelder IT-undervisning, er at det er intet som går så fort som utviklingen der. Og skal de som driver med IT-undervisning, være på topp og følge med i tiden, så må de samtidig som de underviser, også jobbe i IT-bedrifter. For hvis man har fått sin utdannelse for fire år siden, er man akterutseilt. Det er nettopp kombinasjonen av det private, dynamiske innslag og den offentlige delen som skal stå for undervisningen, koblingen her, som er en av de positive og fornuftige tingene. Der er det i hvert fall klart at hr. Petersen leder et konservativt parti, for de lever bare i gamle dager og er ikke i stand til å fornye seg inn i det neste årtusen – eller 1999, som vi nå er i.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-05-31:
Representanten Opseth bad meg svare på spørsmålet om hvem som er best skikket til å tolke et stortingsvedtak. Det vil det nok alltid være ulike meninger om, men det er i alle fall Regjeringens plikt å legge til grunn Stortingets vedtak og tolke og etterleve det etter beste evne. Det har også Regjeringen gjort i denne saken. Og skulle kritikken framsatt i Dokument nr. 8-forslaget også kommet fram i innstilling til Stortinget i dag, hadde vi nok stått overfor en mer problematisk stortingsbehandling enn det vi nå gjør. Da hadde nok flere enn bare jeg vært representant fra Regjeringen i den indre ring. Men legg merke til det som er sagt om dette forholdet av flertallet fra Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet i innstillingen i dag, og det kan jeg slutte meg til. Der sies det: «Flertallet viser til at Dokument nr. 8:58(1998-99) blant annet ble fremmet fordi det hadde oppstått forskjellig oppfatning mellom Stortingets flertall og Regjeringen om forståelsen av vedtaket av 25. februar.» (1998-99) Tiden etterpå har vist at det her har vært en ulik oppfatning, men Regjeringen har lagt til grunn Stortingets vedtak fra 25. februar og tolket det etter beste evne. Jeg er meget tilfreds med at interessentene som har konkurrert på grunnlag av krav og retningslinjer, også har holdt seg klart innenfor både dem og det som er Stortingets vedtak. Jeg kan bekrefte at de svarene jeg har gitt til komiteen, og som er trykt i dagens innstilling på siste side, selvsagt skal etterleves. Det er på alle punktene et helhetlig opplegg. Det gjelder spørsmålet der Regjeringen inviterte til å slutte seg til sine krav og retningslinjer, det gjelder forutsetningen om at bruken av Terminalbygget skal legges til grunn, og det gjelder også spørsmålet om at arealet må være gjenstand for forhandlinger. Når det gjelder spørsmålet om vi ville kunne få problemer med EØS om vi først valgte ut én interessent og så startet takseringsarbeid, er svaret ja, da ville vi komme til å få problemer. Det sa også næringsministeren i et svar til Stortinget i samband med behandlingen den 25. februar. Derfor vil vedtak som fattes i dag, også bringe oss inn i et riktig spor i forhold til EØS-behandlingen.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-05-31:
Representanten Hedstrøm gir uttrykk for glede over at vi i dag står i en situasjon hvor det er flere gode interessenter som ønsker å investere og satse på dette spennende nærings-, kunnskaps- og utdanningsprosjektet knyttet til IT på Fornebu. Det standpunktet deler jeg. Det har vært sagt i dagens debatt at dette nå er inne på et normalt spor. Hva er det egentlig som gjør at vi er i en annen situasjon i dag enn det vi har vært på noe annet tidspunkt hvor dette har vært diskutert i Stortinget? Jo, det er det forhold at vi i dag er kjent med at det her er gode og likeverdige konkurrenter, og ingen ligger spesielt foran andre. Det gjør at dette stilles i et litt annet lys, og det er jeg helt enig med representanten Hedstrøm i at vi skal være glad for. Men det var ikke situasjonen for et år siden. Da var det én gruppe som definerte alt dette alene, og som hadde et kjempeforsprang – ingen tvil om det, og mange var opptatt av at det forspranget var det viktig å ta vare på. Jeg har ikke sagt at det gjelder her i salen, men i samfunnsdebatten for øvrig, president! I dag er vi i en situasjon hvor vi har tre interessenter som er meget gode, og Regjeringen har da i behandling rett før kveldsmøtet begynte i dag, for å holde fristen 1. juni, plukket ut tre interessenter å gå videre med. Hvis det har noen interesse, skal jeg kort nevne at det er Nettverk Fornebu AS, IT Fornebu AS og Fornebu Technoport. Dem vil det bli forhandlet videre med i den prosessen som nå starter. Dette vil også Stortinget bli orientert nærmere om – bakgrunnen for utvelgelsen av disse og hvilke kvaliteter som ligger bak disse interessentene – i en stortingsmelding som vil komme før Stortinget tar sommerferie. I de forhandlinger som starter, er det helt åpenbart at det vil bli lagt meget sterk vekt på ikke bare det fysiske anlegg av bygninger og konsepter på Fornebu, men på hva som her ligger av muligheter til å få ringvirkninger i distriktene, til å trekke arbeidskraft fra utlandet og til Norge og ikke bare suge inn fra resten av landet. Det er avgjørende, og der er det ingen av interessentene som skiller seg ut i å være best. Det er tre som konkurrerer meget likt på dette punktet.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-05-31:
Til det første spørsmålet, som jeg i og for seg har svart på i mitt første svar: Jeg legger til grunn det som i dag står i stortingsinnstillingen fra flertallet – Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet – hvor de peker på at grunnlaget for Dokument nr. 8-forslaget var at det hadde oppstått forskjell i oppfatning mellom Stortingets flertall og Regjeringen om hvordan dette vedtaket skulle tolkes. Det må jo alle som følger samfunnsdebatten, forstå, at her har det tydeligvis vært forskjellig oppfatning. Jeg opplever at vi, gjennom det som har skjedd, og gjennom de svar jeg har gitt, nå kan si at det ikke lenger er så store ulikheter i oppfatning av hva som ligger i krav og retningslinjer for dette senteret. Så kan man selvsagt reflektere over om det var nødvendig å gå den veien for å kunne komme til at oppfatningen ikke var så ulik som det den var på et punkt. Det får ettertiden ha en mening om. Det er slik at når debatter tilspisser seg, blir det fort avstander, og når to kraftgutter fra Vestlandet møtes, kan det bli harde tak av det. Jeg ser ikke bort fra at vi ved en annen måte, ved å ha kommunisert i en tidlig fase, kunne ha gjort klart at det her ikke var så veldig stor forskjell i oppfatning. Det har i alle fall denne behandlingen nå vist. Jeg er veldig klar på at alt det jeg har svart, er i samsvar med det jeg hele tiden har lagt til grunn i kravspesifikasjonene. Der synes det å være en noe annen oppfatning. Det har vi fått avklart gjennom dette, og det viktige med hensyn til denne behandlingen sett i ettertidens lys, tror jeg er at Stortinget og Regjeringen nå gir seg noe bedre tid til å gå videre med tre interessenter. De er så gode, har såpass ulike kvaliteter, at det ville ikke, tror jeg, gitt det beste resultatet om Regjeringen gjennom sitt vedtak i dag måtte ha bestemt seg for en av dem. Jeg tror denne prosessen vil sikre det beste resultatet, og det tror jeg vil være det viktige gjennom denne behandlingen.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-05-31:
Det er veldig bra for utviklingen av dette senteret at det har meldt seg så mange interessenter. Mye av det arbeidet som er lagt ned fra Regjeringens side, har vært viktig for å få fram mange interessenter. Jeg legger uten videre til grunn, og jeg har ikke noen grunn for å mene noe annet, at et samlet storting er glad for at vi har hatt en reell konkurranse, og at det har kommet fram gode interessenter som det nå skal arbeides videre med. Alle som har fulgt min argumentasjon gjennom det siste halvannet året i dette spørsmålet, vet at jeg har vært genuint opptatt av at når det gjelder så store spørsmål, så viktige oppgaver i samfunnet som å spille en rolle fra privat sektor i utviklingen av dette, er det viktig å ha en reell konkurranse. Samarbeid er bra, men det er også viktig i en konkurranse om å komme fram med gode ideer og gode konsepter, og å ta det beste ut av folk og interessenter. Jeg tror faktisk det vil vise seg når stortingsmeldingen kommer og en får anledning til å gå inn i de tilbudene som her er lagt fram, at denne konkurransen faktisk har skjerpet og bedret de konseptene som er der, betydelig. Det tror jeg det er grunnlag for å få fram. Da har vi det beste utgangspunktet. Det har faktisk ikke vært der før. Så til dette med tidsfaktoren. Det er klart at dette er komplisert og det har tatt tid. Men jeg skal igjen minne om at det helt avgjørende poenget her – og det har faktisk vært kjent veldig lenge, det har vært kjent ved hver stortingsbehandling – er at vi er avhengig av Bærum kommunes behandling av reguleringsplanen for å kunne finalisere, eller gjøre siste del av dette for å komme i gang. Vi er jo på sett og vis i den situasjonen at vi i dag også venter på å få vedtatt en reguleringsplan der ute for å få en takst, og på det viset få fastsatt verdien og laget den endelige organisasjonen rundt dette.