Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2007-05-08:
Saken gjelder Dokument nr. 8-forslaget fra Høyre om å fjerne boplikt og prisregulering av landbrukseiendom. Konkret lyder forslaget: «Stortinget ber Regjeringen om å fremme lovendringsforslag om å fjerne boplikten og prisreguleringen av landbrukseiendom.» Forslaget vil innebære at boplikten fjernes både i odels- og konsesjonsloven. Fjerning av prisregulering av landbrukseiendom vil også måtte få konsekvenser for både odels- og konsesjonsloven, siden forslag og merknader ikke skiller mellom de ulike prisreguleringer i disse lovene. Fremskrittspartiet foreslår i innstillinga: «Stortinget ber Regjeringen fremme forslag om å oppheve lov om konsesjon ved erverv av fast eiendom(konsesjonsloven) (konsesjonsloven) I komitemerknadene går Fremskrittspartiet også inn for å oppheve hele odelsloven. Komiteens medlemmer fra Venstre har ikke prinsipielle merknader til forslaget fra Høyre. Det henvises til en rekke oppmjukninger angående boplikt og prisregulering under forrige regjering. Samtidig sies det at «de avgjørelsene EU-domstolen har fattet», viser at den norske boplikten ikke kan være personlig lenger. Komiteens medlemmer fra Kristelig Folkeparti slår fast at lovbestemt boplikt er et sentralt virkemiddel i distrikts- og landbrukspolitikken, men kommenterer ikke konsesjonslovens bestemmelser om samfunnsmessig forsvarlig prisnivå. Partiet har en særmerknad hvor en sier at en vil vurdere nærmere forslag fra Regjeringa om praktisering av boplikten og dispensasjoner fra denne dersom Regjeringa faktisk kommer med slike forslag. Regjeringspartiene – Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet – avviser forslagene fra Høyre og Fremskrittspartiet, og står fast på prinsippet om bo- og driveplikt, som kom inn i konsesjonsloven i 1974, samt målet om å beholde et samfunnsmessig forsvarlig prisnivå ved omsetning av landbrukseiendom. For regjeringspartiene er det viktig å sikre rekruttering av aktive yrkesutøvere til næringa og legge til rette for eierskap til landbrukseiendommene, som gir grunnlag for langsiktig, god ressursforvaltning. Skal dette kunne realiseres, mener regjeringspartiene at det er nødvendig at prisnivået på landbrukseiendom ikke er høyere enn det som reflekterer verdien av eiendommens driftsgrunnlag og den verdi eiendommen har som bosted, samtidig som det ikke stilles krav til urimelig høy egenkapital. Komiteinnstillinga viser sjeldent store prinsipielle, ideologiske skillelinjer. Fremskrittspartiet viser sitt sanne liberalistiske ansikt, og vil oppheve hele konsesjonsloven. Dette er et historisk velkjent standpunkt fra tidlig på 1900-tallet, hvor vi gjennom flertallsvedtak fikk innført konsesjonslover av det norske storting. Da som nå kjempet de som representerte den ansiktsløse kapitalen, mot enhver lov som knyttet samfunnsplikter til eiendomsretten. Høyre går i inneværende storting stadig lenger i liberalistisk retning og foreslår nå å ta vekk prinsippet om boplikt og prisregulering. I 1974, da vi fikk bopliktbestemmelsen i konsesjonsloven, var Høyre for upersonlig boplikt, dvs. at eierne av gårdsbruk skulle påse at gården ble bebodd. For Senterpartiet er spørsmålet om lovmessige plikter knyttet til eiendomsretten en viktig del av partiets grunnsyn. Landbruksarealer krever jamt stell og langsiktig forvaltning for at de skal produsere fornybare ressurser og gi rike natur- og kulturopplevelser for folk. Internasjonal og nasjonal erfaring i generasjoner viser hvor viktig eiendomsrettspolitikken er for å gjennomføre dette. Norsk eiendomsrettspolitikk har både gitt bedre maktfordeling, mer levende bygder og mer langsiktig ressursforvaltning enn det som har vært tilfellet i land det er naturlig å sammenligne oss med. Senterpartiet er en varm forsvarer av den sjøleiende bondestand som aktivt driver landbrukseiendommen. Dette er et prinsipp som uavhengig av partipolitisk medlemskap har grunnleggende trygg oppslutning på bygdene. Bygdefolk veit at kombinasjonen av lovverk med tilhørende plikter og gode inntektsmuligheter av arbeid på hel- eller deltid fra landbrukseiendommen er nødvendig for å realisere dette samfunnssynet. Det store problemet for den personlige boplikten i dag er at myndighetene over tid bevisst har tatt vekk eller ikke prioritert inntektsmuligheter for ungdommen enten på eller utenfor gården når de bor på en gård. Derved smuldrer bygdeoppslutningen om den personlige boplikten opp, samtidig som den personlige boplikten systematisk angripes og undergraves fra høyrekrefter i norsk politikk, enten de er representert ved Fremskrittspartiet, Høyre eller dagens Venstre. Med dagens kommunikasjonsteknologi, eksempelvis breibåndsfiber til hver husstand, er mange avstandsulemper for folk som bor på og arbeider ut fra gårdsbruk, helt borte. Ikke minst gjelder dette i forbindelse med arbeid i servicenæringene. Kombinert med dette faktum er det samtidig svært mange unge familier som ser bosted på en gård som et godt og trygt liv. Disse menneskers håp og lengsel må ivaretas, og Senterpartiet har her deres bevågenhet. Det trengs derfor en helt annen kraftig satsing fra Regjeringa på tilrettelegging av godt inntektsbringende arbeid i eller utenfor landbruket for interessert gårdsungdom. Dermed blir denne boplikten et utvelgelseskriterium til fordel for de ungdommer som både vil eie, bebo og forvalte landbrukseiendommer. Vi har mange ungdommer som ønsker det.