Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2019-01-08:
I motsetning til en del av de andre som har hatt ordet, skal jeg hylle forsvarsindustrien. Jeg skal prøve å si noe om det som forsvarsindustrien bidrar med, og ikke alt det vi ønsker at den ikke skal gjøre. Jeg skal si det motsatte, nemlig at norsk forsvarsindustri er en suksesshistorie. Det er et teknologisk eventyr av dimensjoner som vi burde være veldig stolte av. Forsvarsbedrifter har utviklet produkter og løsninger som har gjort dem verdensledende innenfor sine områder. Tenk på det, stortingsrepresentanter: verdensledende innenfor sine områder! Og det vi prøver å gjøre her, er å rive ting ned. Vi skulle bygget dem opp – gjort som andre store teknologiland gjør, nemlig bygge sine teknologibedrifter opp – ikke prøve å rive dem ned fordi vi skal fremstå som moralens voktere. Utviklingen av forsvarsteknologi har gitt betydelige ringvirkninger for annet norsk næringsliv og har ført til etableringen av mange små og mellomstore bedrifter. Dette kan være partnere eller selvstendige bedrifter. Forsvarsindustrien genererer store inntekter til staten, positive ringvirkninger, økonomisk vekst, høyteknologiske arbeidsplasser og industriell utvikling – med andre ord: verdiskaping. Kanskje vi i denne salen skulle fokusert litt mer på verdiskaping enn på hvordan vi skal unngå verdiskaping, og hyllet industrien, snakket den opp. Ikke minst burde representanten Kolberg snakke som representant for Arbeiderpartiet, et parti med industribakgrunn, og hylle industrien, ikke si hvordan man skal gjøre det vanskelig for og stikke kjepper i hjulene for industrien. Kongsberg Gruppens utvikling og produksjon av NASAMS, Norwegian Advanced Surface-to-Air Missile System, i samarbeid med Raytheon, er eksempelvis estimert å gi 2 500 arbeidsplasser i Norge. Anskaffelsen av F-35 gir underleveranser til ni norske bedrifter. Videre kan nevnes: Thales Norway, som har 220 ansatte som utvikler kryptoteknologi Nammos produksjon av rakettmotorer til AMRAAM-missiler antenner og kommunikasjonsutstyr produsert ved Comrod i Rogaland Norsk forsvarsindustri har ikke klart dette i isolasjon, men som aktive deltakere i internasjonale samarbeidsprosjekter. Samarbeidsprosjekter har skapt bedre og rimeligere forsvarssystemer for alle deltakende nasjoner. Men internasjonalt materiellsamarbeid forplikter. Produksjonen av komponenter og delsystemer er ofte unik, slik at samtlige samarbeidsland må delta og bidra. Et slikt samarbeid bygger tillit. Dersom ett av produksjonslandene skulle nekte å levere komponenter til systemer grunnet politisk eller annen motstand mot eksport til et enkeltland, vil dette få konsekvenser for hele produksjonslinjen. Det betyr at det må etableres alternative produksjonslinjer. Da vil naturlig nok landet som avviser eksport til et enkeltland, heller ikke få levert komponenter til systemer levert til andre land. Dette er til Senterpartiet og spørsmålet om sluttbrukererklæring: Det er ikke mulig å innføre sluttbrukererklæring slik man har ambisjoner om. Det vil inngå i et system som vil bli eksportert. Bedrifter mister da muligheten til produksjon for eksport. Internasjonalt materiellsamarbeid fører til gjensidig avhengighet. Det er viktig i et solidarisk NATO-perspektiv. Nettopp derfor er forsvarsindustrien en integrert del av norsk forsvars- og sikkerhetspolitikk. Utviklingen av F-35 er et godt eksempel på dette. Det samme gjelder Nammos rolle som eneleverandør av motorer til AMRAAM-missilene, som benyttes på alle amerikanskproduserte jagerfly. I EU viser kommisjonen et stadig større engasjement for å få til utviklingssamarbeid på tvers av landegrensene. Det gjøres bl.a. ved å bruke økonomiske incentiver gjennom det europeiske forsvarsfondet. Konklusjonen er at samarbeid lønner seg. Vi er nødt til å ha internasjonalt samarbeid på dette området, for det er for dyrt å utvikle egne systemer. Vi er nødt til å ha komponentproduksjon, sette sammen i systemer og så selge systemene samlet. Vi kan altså ikke melde oss ut, selv om det hadde vært ønskelig for enkelte. Ulike avskygninger av sosialister, enten de er røde, grønne eller gule, gjør det de kan for å stikke kjepper i hjulene på forsvarsindustrien, og de har alltid en heiagjeng av offentlig finansierte idealister på slep. Hvert år kommer det nye kreative forslag med mål om å gjøre eksportregelverket mer restriktivt, som dermed vil gjøre forsvarsindustrien mindre konkurransedyktig – så også i år, akkurat som i fjor. Dette er politikk på sitt minst seriøse. Leveranser av forsvarssystemer krever langsiktighet og forutsigbarhet. Leveranser som eksempelvis blir gjort i inneværende år, kan være basert på avtaler og kontrakter som ble inngått flere år tilbake. Ta Oman som eksempel: Salg av luftvernsystem, NASAMS, til Oman er et slikt eksempel, hvor kontrakt ble inngått i 2014. Markedsføring og innsalg startet noen år tidligere. Ingen protesterte den gangen. Oman er et eksempel på hvordan bordet fanger i internasjonalt samarbeid. Man kan ikke si, som representanten Kolberg, at industrien må være forberedt. Nei, industrien kan ikke være forberedt på hva som skjer 15 år frem i tid. Det industrien skal være forberedt på, er å kunne levere reservedeler og vedlikehold av det utstyret man har levert. Det er industriens oppgave. Den har ikke en oppgave med å være forberedt på at salg kan opphøre. Det er ikke dens oppdrag. NASAMS er et svært vellykket langvarig samarbeid mellom Kongsberg Gruppen og amerikanske Raytheon. Det ville selvfølgelig vært helt ødeleggende for dette og fremtidig samarbeid med Raytheon og USA om Norge hadde trukket seg fra NASAMS-salget til Oman. Hva ville skjedd da? Da ville det vært utenkelig at den amerikanske marinen hadde valgt NSM, Naval Strike Missiles, til sine overflatefartøyer, og da hadde vi ikke kunnet produsere NSM, for det hadde blitt for dyrt, for vi hadde ikke hatt kunder. Da hadde vi ikke kunnet produsere dem, og da hadde vi mistet arbeidsplasser og høyteknologi. Det er også greit å gjøre representanter klar over at Oman vil operere NASAMS i 20–25 år fremover, som jeg nevnte i sted, og det forutsetter kontinuerlige leveranser av reservedeler, reparasjoner og oppgraderinger fra Norge. Eksportkontrollregelverket virker etter hensikten. Midlertidig stans i salget av B-materiell til Saudi-Arabia og A-materiell til De forente arabiske emirater er gode eksempler på dette. I begge tilfellene var det konkrete, alvorlige hendelser som utløste behovet for å ta en pause inntil situasjonen blir mer oversiktlig. Stans i salg av ulike typer forsvarsmateriell er et sterkt politisk signal som kan ha betydelige utenriks- og sikkerhetspolitiske konsekvenser, kanskje også på områder man minst forventer det. Det er derfor klokt at man puster med nesen og ikke fremmer populistiske forslag i Stortinget, som det blir gjort i dag, som kun har som formål å tilfredsstille et bakland av sympatisører som har svært få forutsetninger for å se hele forsvarsindustrien og eksportindustrien i en større og bredere sammenheng, også forsvarspolitisk og sikkerhetspolitisk. Det er veldig enkelt å rive ned, men tar lang tid å bygge opp.