trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-12-04:
Med den kommende stortingsmeldingen tenker jeg å invitere til en debatt om både kapasitet, innhold og prioritering av utdannelsesløp. Jeg synes det er en interessant debatt, og jeg håper vi kan komme godt tilbake til den. Jeg må på et litt mer generelt grunnlag si at å sitte og høre på noen av opposisjonens innlegg – hvor det er slik at uansett hvilket måltall man har, sier gjerne en representant fra Arbeiderpartiet at det bør være høyere, og uansett hvilket budsjettforslag regjeringen har, vil de at det skal være høyere – blir litt kjedelig. Det blir litt mekanisk, og det blir et litt autonomt svar. Uansett hva spørsmålet er, skal måltallene være høyere og bedre, og alt skal møtes med flere ressurser. I så måte synes jeg det var mer interessant å høre på innlegget fra representanten Eide, som hadde mer lyst til å diskutere hvilket innhold og hvilken type sammensetning politiutdannelsen bør ha. Jeg synes det er et viktig spørsmål. Det spørsmålet bør ta utgangspunkt i nettopp den utfordringen at vi ser endring i kriminaliteten. Og det går kanskje fortere og hurtigere enn det vi hadde tenkt. I hvert fall er det en ny type kriminalitet som avsløres. En del av det er kanskje ikke bare endring i kriminaliteten; en del av det er også at den nye politireformen gjør at vi avdekker kriminalitet vi ikke avdekket tidligere. Da står vi overfor spørsmål om både kompetanse og prioritering, men selvfølgelig også om kapasitet og ressurser. Mitt ønske for framtiden er ikke at man skal ta bort diskusjonen om kapasitet og ressurser, men det blir litt kjedelig hvis all debatt bare handler om det – og man ikke har lyst til å diskutere innhold i utdannelsesløp og hvordan det skal være.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-12-04:
De etablerte gjengmiljøene i Oslo med alvorlig kriminalitet omfatter i seg selv ikke så veldig mange mennesker. Jeg har ganske stor tro på at med riktige lovendringer og riktige virkemidler og ressurser skal man lykkes med å straffeforfølge dem. Det som imidlertid bekymrer meg, er noe av det som representanten var inne på, nemlig at hvis du har 15 gjengmedlemmer, er det kanskje 150 som kan bli neste generasjons gjengmedlemmer. Det er det som er den store bekymringen. Det er en del ungdomskriminalitet som vokser, med gjengangere knyttet til noen områder, og hvis disse får lov til å organisere seg som etablerte gjengmiljøer, har vi en utfordring. Det er derfor det er viktig å bruke vel så mye ressurser på ungdomsmiljøer – helt ned til barnevernet – hvor vi kan se at en del av disse problemene oppstår. Jeg er også enig med representanten Gulati i at man her skal være åpen og ærlig; det er også knyttet til integreringsutfordringer. Det er det i Oslo øst, og det er det også i resten av Europa. Det er dessverre sånn at når vi ser oss rundt i resten av de europeiske storbyene, finner vi ingen storbyer som egentlig har lyktes med dette. Så vår utfordring er altså å lykkes med noe som ingen andre har lyktes med før, og det er et tankekors for oss. I Sverige hadde man over 300 skyteepisoder i fjor. Det er et alvorlig høyt tall. Vi er ikke der i Norge, men vi skal altså prøve å konsentrere innsatsen fra barnevern, fra ungdomsstraff, til kriminelle, til nye lovendringer og ha en bred front for å kunne lykkes på et område som veldig få andre storbyer i Europa har lyktes med, om noen i det hele tatt.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-12-04:
Representanten Eide sa noe som jeg egentlig er veldig enig i: Det er viktig å ha en kunnskapsbasert debatt og vite hva utgangspunktet er. I så måte hørte ikke jeg en motsetning til det Carl I. Hagen sa, jeg oppfattet at representanten Hagen etterlyste mer kunnskap og flere tall. Jeg deler både representanten Eides og representanten Hagens utgangspunkt, at det er viktig å vite hva vi snakker om, og det er viktig å få tak i de tallene vi kan få tak i. Vi vet litt fra den SaLTo-rapporten politiet og kommunen offentliggjør. Vi kunne sikkert hatt bedre tall, men av 2017-tallene for det man sa var gjentatte gjengangere, som man hadde fulgt gjennom flere år, var det 34 av totalt 36 som hadde utenlandske foreldre, og bare én som hadde foreldre som begge var etnisk norske. Av disse 34 ser vi også en annen interessant ting – og det er også en del av kunnskapsoppbyggingen – og det var at 25 av dem hadde straffbare forhold før de var 15 år, altså under den kriminelle lavalderen, og de var egentlig registrert med, tror jeg, 255 forhold til sammen. Det er også interessant, for det peker på en annen viktig del av kunnskapsoppbyggingen, nemlig at man må begynne tidlig. Dette er en utfordring som starter veldig tidlig, og derfor er det sånn at vi her sannsynligvis har mye å hente på forebygging. Da er det viktig at vi både bruker ressurser og også ser på lover og regelverk på alle nivåer – altså barne-, ungdoms- og voksengjenger. Etter at vi i dette statsbudsjettet har lagt fram penger til bekjempelse av gjengkriminalitet blant både barn og ungdom, vil vi følge opp med lovendringer. Vi skal se på barnevernet. Det er helt opplagt at vi trenger noe også for dem som er under 18 år, og kanskje også under 15 år. Vi må se på om taushetsplikten er til hinder for at politiet, barne-, skole- og sosialetater kan samarbeide godt nok om de yngste. Vi må se på ungdom, om vi kan ha en rask reaksjon. Det er et spørsmål om ressurser, men det er også et spørsmål om vi trenger alle de samtykkene som er nødvendig fra ungdom for å få iverksatt ressurser. Vi må se på om vi trenger flere plasser i ungdomsfengsel. Og vi må se på den mest alvorlige biten, som er gjengkriminalitet, hvor det er naturlig å vurdere også medlemskap i gjenger, og hvor det er naturlig å vurdere bedre mulighet for inndraging av utbytte. For i tillegg til disse ungdomsutfordringene ser vi at det som skjer i en del andre land, er at det kommer utenlandske gjenger direkte inn og etablerer seg i storbyene og tar opp kampen om narkotikamarkedet. Så vi må egentlig ha flere ting i hodet på én gang, og jeg synes det er et veldig fornuftig utgangspunkt å si at vi skal prøve å tilnærme oss dette kunnskapsbasert.
Himanshu Gulati (Fremskrittspartiet), 2018-12-04:
Det har påløpt merutgifter etter at Prop. 108 S for 2017–2018 ble lagt fram 22. juni, en proposisjon fra Justis- og beredskapsdepartementet om slokking av skogbranner. På denne bakgrunn valgte regjeringen å trekke proposisjonen. Bevilgningsbehovet er innarbeidet som en del av forslag til endring av bevilgningen over kap. 451, post 21 i Prop. 2 S. Håndtering av skogbranner er et kommunalt ansvar. Viktige statlige forsterkningsressurser som Sivilforsvaret og skogbrannhelikopter bidrar imidlertid på en viktig måte inn i dette arbeidet. Langvarig tørke i vår og sommer førte til ekstrem skogbrannfare og svært mange branner og derfor også en ekstra innsats og mer ressursbruk enn det som er vanlig. Det har derfor vært behov for ekstra bevilgninger, og regjeringen foreslår å bevilge ytterligere 84,1 mill. kr til dette i sistnevnte proposisjon. Komiteen står samlet i denne saken, og det har ikke vært noen merknader utover det som er fremmet samlet, så jeg tror ikke jeg skal bruke mer tid på denne saken.
Himanshu Gulati (Fremskrittspartiet), 2018-12-04:
Rettsstaten sikrer vårt demokrati og våre rettigheter, og for at dette skal være godt ivaretatt og rettsstaten skal fungere som den bør, er hele kjeden i vårt justissystem viktig, både rettshjelpsordningene, at politi og påtalemyndighet har sine midler, og at domstolene har sine midler. Dette er en helhet hvor det svakeste leddet gjør at systemet totalt sett står svakere. Rettshjelpsordninger er derfor viktige, fordi de sikrer dem med minst ressurser og gir de kanskje svakeste gruppene i samfunnet en mulighet til å stå opp for og prøve sine rettigheter. Jeg er derfor glad for at regjeringen har satt ned utvalget som skal gjennomgå hele rettshjelpsordningen, og at det skal levere sine forslag innen 1. mai 2020. Regjeringspartiene er enig i at rettshjelpsordningene må tilpasses den nye hverdagen vi står i, og også følge med når det gjelder de endringene som tiden bringer med seg. Vi har også fremmet forslag om at regjeringen kommer tilbake til Stortinget med tiltak når gjennomgangen av ordningene er ferdig, og etter at disse er blitt evaluert. Representanten Angell Gimse nevnte på en utmerket måte de styrkingene som er gjort både på konfliktråd og forliksråd når det gjelder disse tingene, og det er viktig å vise at vi også styrker og forbedrer der dette trengs underveis. Det ble nevnt fra talerstolen at det er blitt kuttet i ordningen med fri rettshjelp i budsjettet for neste år. Det vil jeg avvise. Dette er en såkalt regelstyrt ordning, og ordninger som budsjetteres på denne måten, varierer opp og ned ut fra det behovet som er forventet. Så jeg vil avvise at dette er et kutt, men det er en tilpasning i forhold til det behovet som er anslått for neste år.
Himanshu Gulati (Fremskrittspartiet), 2018-12-04:
Representanten Bøhler tar opp en god problemstilling, som han ofte gjør. Jeg er glad for svaret fra justisministeren om meldingen som varsles, hvor framtidig dimensjonering av politiet og andre forhold i justissektoren vil bli tatt opp. Som justisministeren vel også var inne på, skal antall politistillinger opp også i årene framover, men det midlertidige måltallet som vi har hatt en ekstra innsats for å nå, er vi i ferd med å nå – vi er i rute – og da må vi igjen vurdere, som representanten Bøhler for så vidt tar opp, hva som skal være de neste målene og det framtidige behovet. Vi trenger en god og styrket beredskap i Norge, men her må vi også se helheten – helheten både i straffesakskjeden og i alle de andre virkemidlene som utgjør vår beredskap. Jeg vil minne om at soningskøen er så godt som fjernet, antall plasser i KRUS er økt de siste årene for å legge opp til flere utdannede der, straffene er skjerpet på en rekke områder fordi en har ment at det er riktig, investeringene i nye politihelikoptre, ulike nye tiltak innenfor bevæpning, både punktbevæpning og patruljebevæpning, styrkingen av barnehus, styrkingen av særorganer – det er mange ting som er gjort som samlet bidrar til en bedre beredskap, og som må ses i helhet. Vi må ikke se oss blind på kun én faktor, selv om antall politistillinger selvsagt er viktig og derfor også er blitt økt de siste årene. Det er ingen tvil om at kriminaliteten er mer komplisert og sammensatt enn tidligere. Den går over både grenser og sektorer og minner vel om en mer hybrid problemstilling mer enn noe annet. Det må politiet og framtidens justisvesen være i stand til å takle. Derfor er nok også dimensjoneringen, sammensettingen og organiseringen av både særorganer og andre forhold i justissektoren vel så viktig som antall politistillinger og politipersonell i distriktene. Vi merker også, når vi er rundt og snakker med politidistriktene, at det bes om mer frihet med hensyn til hvordan man skal bruke midlene. Selv om vi fra politisk hold har vært veldig glad i – og har ønsket – å øremerke mest mulig midler til politistillinger, får vi også tilbakemelding om at det enkelte steder f.eks. er mer behov for investeringer i utstyr, biler og andre ting enn ekstra ansatte. Så denne helheten må ses på når man gjør en vurdering av hva neste måltall bør være, eller hvordan dimensjoneringen framover skal organiseres. Jeg er derfor glad for at justisministeren varsler at det vil komme en melding som også tar disse tingene i betraktning.
Himanshu Gulati (Fremskrittspartiet), 2018-12-04:
Jeg vil gjerne takke justisministeren for svaret, og det er betryggende å se at det jobbes med flere tiltak som forhåpentligvis vil gi effekt. Som justisministeren også sier, er ikke situasjonen i Oslo like ille som andre steder, heldigvis, men det vi ser i dag, og som vi har sett de siste to– tre årene, er noe helt annet enn det vi er vant med i Norge og i Oslo. Et begrep som har vært mye brukt i debatten, er såkalte svenske tilstander. Det er heldigvis noe vi ikke har i Oslo, men vi kommer ikke bort fra at vi har sett både eksempler og tendenser til såkalte svenske tilstander, noe som skaper utrygghet blant befolkningen. Vi kan heller ikke komme unna det som er de underliggende grunnene til at en del av disse problemene er blitt skapt. Mye av dette er relatert til dårlig integrering og spesielt til høy innvandring i enkelte bydeler i hovedstaden. Jeg er derfor glad for at regjeringen nå også har sagt at man skal skjerme Oslo – og andre steder med spesielt høy innvandrerandel – for bosetting av flyktninger i den situasjonen vi nå har, hvor det kommer få asylsøkere til Norge. For det å lukke øynene for sammenhengen mellom høy innvandring og en del av disse utfordringene som skyldes dårlig integrering og ting som har utviklet seg, blir feil. Vi har vært heldige i Norge som har unngått en del av de store problemene som har vært vanlige andre steder i Europa over mange år, men hvis vi gjør de samme feilene som disse landene gjør, kan vi ikke forvente et annet resultat. Justisministeren har flere ganger sagt at de prøver i Oslo og Norge å løse noe som nesten ingen andre har klart. Jeg har tro på at vi skal klare å snu trenden med både ungdomskriminalitet og en del andre ting i Oslo, men det vil kreve politisk handlekraft – og at vi tør å ta opp og rette opp i de faktorene rundt innvandring og integrering som har skapt nettopp disse problemene en rekke steder. Vi trenger tiltak på en rekke områder. Vi trenger tiltak innen forebygging, hvor vi allerede er veldig gode. Justiskomiteen besøkte Oslo politidistrikt i forrige uke og fikk vite at det nå er 80 forebyggere bare i Oslo øst. Det er viktig, men vi trenger også sterke tiltak mot de hardbarkede gjengene og de ungdomskriminelle som allerede nå er inne i en kriminell livsstil.
Himanshu Gulati (Fremskrittspartiet), 2018-12-04:
Jeg vil takke for mange gode innlegg i denne debatten, og jeg registrerer også at siste taler benekter en del av de problemstillingene og premissene som er lagt til grunn for interpellasjonen. Jeg lurer på om representanten i det hele tatt følger med på de samme mediene som jeg og mange andre har gjort det siste året. Det har ikke manglet på eksempler på og statistikk over en ny type rå og brutal kriminalitet blant en gruppe mennesker. Det har vært flere folkemøter, slåsskamper på T-banestasjoner og andre steder, flere skyteepisoder i løpet av få dager. Det har vært mange eksempler på at folk har stått fram og uttrykt bekymring for situasjonen i sine nærområder. På enkelte skoler i denne byen er det nå også private sikkerhetsvakter og metalldetektorer på grunn av usikkerhet. Så det å finne eksempler på denne usikkerheten er ikke vanskelig, men jeg må si jeg er litt overrasket over at ikke representanten Eide har fått med seg de samme bekymringene. Vi har heldigvis ikke svenske tilstander i Norge – selv om jeg skjønner at alle kan legge ulike ting i det begrepet – men det er ikke til å komme bort fra at vi har sett flere og flere eksempler på og tendenser til den type uønskede hendelser og tilstander som vi har sett i Sverige og andre land. Den type tendenser og eksempler, det har også skjedd i Oslo. Det vi ønsker, er å sette en stopper for dette før det utvikler seg og blir like ille som andre steder. Albert Einstein sa at galskap er å gjøre det samme om og om igjen og forvente et helt annet resultat. Når jeg tar opp innvandring i denne debatten, er det fordi jeg føler at berøringsangsten for temaet har gjort at situasjonen har gått fra vondt til verre og blitt delvis irreversibel i en del andre land – f.eks. i Sverige, hvor man fordi man ikke har turt å ta tak i problemene tidlig nok, har latt dem utvikle seg til det har gått mye lenger. Jeg er veldig glad for de tiltakene som er satt i gang. Vi skal forebygge, vi skal sette inn ressurser innenfor både barnevern, skole, politi – alle disse tingene. Men mitt poeng er at det ikke hjelper å sette inn ressurser for å løse de utfordringene vi nå ser, hvis vi ikke samtidig tør å snakke om og ta tak i de underliggende årsakene – innvandring, dårlig integrering, som forsterkes av gettofisering – og når man ser en veldig høy konsentrasjon av innvandrerbefolkning i visse deler av byen, når det trykket er så sterkt. Skal man klare å løse de situasjonene man ser i belastede bydeler i Oslo i dag, må man også lette på trykket ved å ha en mer kontrollert innvandring til disse bydelene framover.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2018-12-04:
Det kan sikkert være vanskelig for dem som sitter og lytter til denne debatten, å forstå hva den i grunnen dreier seg om. Men det at opposisjonen framstiller det som om flertallet i denne sak ikke ønsker å gi noen oppreisning, at vi ikke ser den uretten som veldig mange av disse barna og ungdommene har blitt utsatt for, blir feil. Det har jeg imidlertid også hørt før denne høsten, så det får nå bare være. Jeg har gitt et politisk signal i denne saken, og det er at jeg ønsker at vi skal ha like retningslinjer i kommunene. Det mener jeg at forslaget fra flertallet nå tydelig og klart gir, at man skal få på plass like retningslinjer. Vi har altså voldsoffererstatningen, som regjeringen holder på å gå gjennom, og jeg gjentar igjen at den håper jeg raskt kommer på plass. Vi har rettferdsvederlagsordningen, som det i 2013 kom en konklusjon om fungerer godt, så hva mindretallet ønsker med å ha en fullstendig gjennomgang av den, og hva de vil oppnå med det, klarer ikke jeg helt å se. Så skal jeg gi litt honnør til SV, som faktisk er såpass konkret i sitt ene forslag at de ber regjeringen om nødvendig å opprette en nasjonal erstatningsordning eller et nasjonalt regelverk for kommunale ordninger. Men det står SV alene om. For oss har det vært viktig at vi har en frivillig ordning ute i kommunene, men det fratar jo ikke kommunene erstatningsplikt. Alle kommuner er omfattet av en erstatningsplikt, og så har da kommuner – og det bør alle kommunene ha – en erstatningsordning i tillegg som vi ser det blir altfor store forskjeller av, og det gjør at vi nå ønsker å få på plass et likere regelverk. I forslaget til Kristelig Folkeparti heter det at de ønsker «å få oversikt over potensielt problematisk forskjellsbehandling». Ja, etter å ha vært med i det politiske livet her en del år vet jeg at det kommer til å ta tid å ha en gjennomgang av det. Men det vil ikke bare ta tid. Hvorfor skal vi ha en gjennomgang for å se om det er problematiske forskjeller når vi allerede vet at det er problematiske forskjeller? Da må vi gjøre noe med det, og det er det flertallet gjør i denne sak. Vi ber regjeringen sammen med KS få på plass en beste praksis, like retningslinjer i de erstatningsordningene, slik at ansvaret blir lagt der det skal ligge. Det skal ligge hos kommunene – det er kommunene som har gjort den uretten det er å svikte disse barna. Og så skal voldsoffererstatningsordningen og rettferdsvederlagsordningen, som fungerer godt, også være med å bidra med hensyn til de erstatningsordningene som vi skal ha her i landet.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-12-04:
NIM etterlyser ein handlingsplan mot vald i nære relasjonar. Den førre handlingsplanen gjekk ut i 2017 – no er me snart på slutten av 2018. Eg lurar på om statsråden kan seie noko meir om når regjeringa har tenkt å leggje fram ein slik handlingsplan, om han vil vere økonomisk og tidsmessig forpliktande, og om han kjem til å ta med seg det klare innspelet om at ein handlingsplan òg må fokusere klart på den samiske delen av befolkninga.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-12-04:
Eg takkar for svaret, men det eine spørsmålet fekk eg ikkje svar på. Det er i auka grad blitt fokusert på utfordringar knytte til den samiske delen av befolkninga. Nokon har teke til orde for at det bør vere ein eigen handlingsplan. Me utfordra både NIM og LDO på spørsmålet om det viktigaste kanskje er at det blir ein del av ein generell handlingsplan. Kan statsråden seie noko om kva han tenkjer om det?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-12-04:
Takk for svaret. NIM er òg tydeleg på behovet for å sikre ei oversikt og ei koordinert oppfølging frå dei enkelte departementa av dei internasjonale overvakingsorgana si anbefaling til Noreg om menneskerettane. Eg høyrde ikkje noko i innlegget frå statsråden om kva statsråden meinte om akkurat det. Her føreslår jo SV og Arbeiderpartiet det i innstillinga, så spørsmålet mitt til statsråden er om ikkje det er ein god idé.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-12-04:
Eg berre prøver meg – så lenge det går! Takk for svaret. Sektorprinsippet er eit svar. Men eg lurar på: Kva tenkjer statsråden er det verste som kan skje dersom ein gjorde det me føreslo, med å få til ei samla oversikt og ei koordinert oppfølging, slik NIM anbefaler?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-12-04:
Det er heilt legitimt å vere ueinig i det som blir føreslått i dag. Det meiner eg, det er heilt greitt å meine at det me føreslår, er feil. Problemet er at i valkampen 2017 blei det gjeve klare lovnader frå alle partia, unntatt Senterpartiet – det skal vere rett – om at ein ønskte ein full gjennomgang av regelverket. Det skapar visse forventingar, og når det blir sagt i ein valkamp, må ein jo rekne med at det er noko ein har tenkt å følgje opp. Erkjenner statsråden at det som blei sagt på vegner av regjeringspartia i 2017, ikkje var sant?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-12-04:
Spørsmålet mitt var på kva måte ein kan erkjenne at ein står ved det som ein sa i denne saka – tydeleg vist på «Brennpunkt» – eller ikkje. Det er jo litt retorisk – eg skjønar det – fordi me har forlate det standpunktet. Men kan statsråden forklare meg kva bl.a. helseminister Bent Høie og representantar for Framstegspartiet og for Venstre meinte då det blei sagt at ein var einig i at ein måtte ha ein full gjennomgang av regelverket? Kva skal ein tolke ut av det?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-12-04:
Saksordføraren seier at partia har ulik verkelegheitsforståing. Ja, det har me innimellom. Det må me vere ærlege om. Men det er ei verkelegheitsforståing ein på ein måte ikkje kan vri seg unna i denne debatten, og det er det eg synest er det verste. Som eg sa i replikkordskiftet i stad, meiner eg at det er heilt legitimt å vere ueinig i saka. Men det blei gjeve klare valløfte om at ein ynskte ein full gjennomgang, og det meinte ein ikkje likevel. Eg synest òg at når Peter Frølich meiner at det Arbeiderpartiet fremjar, som er Kristeleg Folkepartis opphavlege forslag, er ullent, er kanskje det regjeringspartiet no fremjar, sjølve definisjonen på ullent. Det ein får ut av vedtaket her i dag, er kanskje ingenting, kanskje litt endring. Kanskje nokon kommunar vel å gjere dette på ein betre måte – det trur eg, for eg har stor tillit til mange ordførarar rundt i landet som ynskjer seg betre ordningar. Men me veit ikkje kva me får. Eg synest forslaget om å ta eit initiativ overfor KS er altfor dårleg. Eg synest det blei godt illustrert i replikkordskiftet, der representanten Bekkevold spør justisministeren om kva som er beste praksis. Eg trur at viss ein skal vite kva som er beste praksis, må ein kanskje foreta ei form for gjennomgang. Eg vil gje ros til representanten Solveig Horne, som alltid i debattar som handlar om desse temaa, i det minste viser ei ektefølt forståing for kva me faktisk snakkar om. Det representanten Horne seier om gjennomgangen av valdsoffererstatningsordninga, er kjempeviktig. Problemet er berre at gjentakande formaningar frå Framstegspartiet på Stortinget foreløpig ikkje ser ut til å ha stor effekt. Me har jo lese departementets svar på oppmodingsvedtaket om oppfølginga av NOU-en om valdsoffererstatning. Sjølv om Solveig Horne i fleire debattar har sagt at det arbeidet må gå raskt, ser det ikkje ut til at det gjer det. Eg ynskjer Solveig Horne lykke til med å påverke sin eigen minister og si eiga regjering i denne saka, for ho er veldig, veldig viktig. Eg skulle ynskje at Senterpartiet kunne ha støtta Arbeidarpartiet, SV og Kristeleg Folkeparti i denne saka i dag. Eg meiner det er noko misforstått knytt til debatten om kommunalt sjølvstyre. Her ynskjer ein ein gjennomgang, ein ynskjer å sjå på urett. Det er ein god grunn til å gjere det, og eg vil be Senterpartiet om å tenkje seg om ein gong til før me går til votering i dag.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-12-04:
Eg skal ikkje forlengje debatten veldig, men også eg hengjer meg opp i dette poenget med frivilligheit. Når eg høyrer innlegget til Solveig Horne, høyrer eg ein representant som seier – og ønskjer – like retningslinjer. Ho ønskjer likskap. Dersom det var det ein meinte, burde det ikkje stå «frivillige» i forslag til vedtak. Så spørsmålet er no: Kjem Arbeidarpartiet til å stemme for dei forslaga me har fremja i saka, og føreslå alternativ votering, at dei blir sette opp mot fleirtalsinnstillinga? Men eg tenkjer at regjeringspartia burde ha vurdert å ta ut ordet «frivillige», dersom det er slik at ein faktisk meiner det som representanten Solveig Horne seier. Kva slags betyding vil det ha om me gjekk inn i noko av det lokale sjølvstyret, dersom ein f.eks. etter ein gjennomgang skulle finne ut at me burde ha eit felles regelverk, at me burde ha endra retningslinjer, øyremerkte midlar? Her finst det fleire løysingar enn dei Peter Frølich meinte var dårlege, som han stod og lista opp. Det er det ein kunne ha funne ut dersom ein føretok ein ny gjennomgang. Eg trur ikkje det er slik at fordi ein har sett på noko før, blir det akkurat det same resultatet dersom ein ser på det på nytt. Det kan ha kome inn mange nye moment. Kanskje ein må gjere det på ein grundigare måte. Kanskje burde me politisk bestille det endå tydelegare, og eg er for så vidt einig med dei som rosar SV for å ha fremja dei forslaga dei gjer i saka i dag. Ein god plass å begynne hadde vore å få ein ny gjennomgang. Så er eg einig med Petter Eide i at når Peter Frølich meiner at dersom ein ikkje opplever anstendige ordningar, ut frå det eg forstod av innlegget hans, burde ein eigentleg ikkje stemme på den ordføraren ved kommuneval, eller den ordføraren burde ta hatten sin og gå. Ja, det er legitimt å meine, men eg meiner det er for passivt, når me her på Stortinget ser kor urettferdig det er, akkurat som Solveig Horne seier. Det er ikkje det at me lurar på om ordningane er urettferdige. Det har me ganske mange gode grunnar til både å hevde og meine, men det er veldig ulik praksis i Noreg, og det var ikkje tema i replikkordskiftet her i stad. Når Bekkevold utfordra på kva som er beste praksis, veit ein ikkje nødvendigvis det heller, og den motstanden mot å ta ein gjennomgang forstår eg meg ikkje på.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-12-04:
Ser justisministeren det som ei utfordring for rettstryggleiken til vanlege folk når det er risiko for å bli tilkjent sakskostnader på mellom 300 000 og 700 000 kr om ein taper ei sivil sak, og at det å hevde sin rett i dag i stor grad kan bli sett på som eit privilegium for dei med mest pengar?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-12-04:
Eg takkar for svaret. Det er i grunnen det Arbeidarpartiet føreslår i dag: ein del konkrete forslag til korleis ein kan få ned sakskostnadene knytte til prosessen. Dersom ein eigentleg er einig i desse forslaga, men ikkje ønskjer å stemme for dei no, men ønskjer å fremje dei sjølv, håpar eg at vi i alle fall vil sjå dei att når forslag til endringar i tvistelova kjem. Min neste replikk gjeld eigentleg spørsmålet om oppfølginga av oppmodingsvedtaket om å gjennomgå rettshjelpsordninga, for det har ein bruka to år på. No er altså forslaget at ein skal setje ned eit offentleg utval som skal levere si innstilling i 2020. Meiner statsråden sjølv at det er eit tempo han er stolt av?
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2018-12-04:
Jeg er helt sikker på at alle her er enige om at dette er forferdelig vonde saker. Det er saker der vi ønsker å gjøre det beste, og Senterpartiet mener at vi har et forslag som er langt bedre enn de forslagene som fremmes av Kristelig Folkeparti, Arbeiderpartiet og SV, og det er derfor vi velger å gå for det. Det er en misforståelse som har blitt gjentatt til det uendelige her, og det er at erstatning på generelt grunnlag er frivillig for kommunene. Det er ikke frivillig for kommunene å bli ilagt erstatningsplikt etter det privatrettslige erstatningsansvaret, det er ikke frivillig å bli idømt strafferettslig erstatningsansvar i straffesaker, eller oppreisningsansvar i straffesaker. Jeg vil utfordre forslagsstillerne, Kristelig Folkeparti, for her blir det gjentatt flere ganger at man ønsker å gjennomgå alle ordninger. Men forslaget gir ingen veiledning for hvilke ordninger som menes med det, utover voldsoffererstatningen og rettferdsvederlagsordningen. I tillegg gir heller ikke forslaget noen veiledning for hvilke grupper Kristelig Folkeparti egentlig ønsker å innlemme i eventuelle nye ordninger. Jeg synes også det er veldig spesielt at ikke forslagsstillerne eller Arbeiderpartiet eller SV gjør noen nærmere vurderinger eller betraktninger rundt betydningen av å gripe inn i det kommunale ansvaret. Jeg mener at flertallet i dag ikke skriver fra seg ansvar, tvert imot tar vi ansvar for å plassere ansvaret der det hører hjemme, nemlig hos kommunene, som er skadevolder, som bør være ansvarlig. Hvis man ønsker like ordninger i alle kommuner, er det ikke lenger kommunale ordninger, da er det statlige ordninger. Så vidt jeg vet, er det bare SV som har vært ærlig på at de ønsker å foreslå det, så der virker det heller ikke som om mindretallspartiene er enige om hva de egentlig mener at de vil. Jeg synes også det er problematisk og litt spesielt at verken forslagsstillerne eller mindretallet har tatt opp betydningen av prosessforhold i erstatningssaker. I erstatningssaker hvor man får avslått et erstatningskrav fra en kommune, kan man jo prøve en sak for domstolene, men det kan innebære stor risiko for den som saksøker, som ofte vil være den svake parten opp mot kommunen. Jeg mener at problemet i stor grad ikke bare er mangel på hjemmel for erstatning, men muligheten til å håndheve den retten man eventuelt har. Etterpå i dag skal vi behandle en sak om at de som har rett, også skal få rett. Det mener jeg i høyeste grad er relevant også i denne saken.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2018-12-04:
Jeg så meg nødt til å ta tak i det representanten Petter Eide tok opp – hva er frivillig, hva er det ikke? Det virker som om SV ikke i det hele tatt forholder seg til at det eksisterer et generelt alminnelig erstatningsansvar for alle, inkludert kommuner. I innlegget til representanten Eide ga han nærmest uttrykk for at de ikke var klar over det, og hvis de ikke har vært klar over det da de behandlet denne saken, svekker det enda mer tilliten min til at det er gode forslag de støtter. Denne debatten har mer enn noe annet vist at mindretallet ikke er enig med seg selv om hva deres forslag er. Noen vil ha en statlig ordning, noen vil ikke det, og ingen har tenkt spesielt nøye gjennom hva det eventuelt vil innebære. De sender ansvaret over til regjeringen, som skal lage en helhetlig gjennomgang – mens vi faktisk foreslår noe helt konkret, som er å lage en anbefaling om hvordan man kan gjøre dette på best mulig måte i alle kommuner og fylkeskommuner. Det synes jeg er god praktisk politikk.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2018-12-04:
Vi behandler i dag Innst. 71 S for 2018–2019 fra justiskomiteen om representantforslag fra stortingsrepresentantene Lene Vågslid, Maria Aasen-Svensrud og Jan Bøhler om å styrke folks rettssikkerhet, slik at de som har rett, også kan få rett. Konfliktløsning i domstolene kan medføre store saksomkostninger. Tilgangen på fri rettshjelp gjør at det ikke kun er de som har råd, som får rett. Det skal ikke være økonomi som avgjør om noen kan hevde rettighetene sine. Det er viktig for rettssikkerheten at også ressurssvake grupper har tilgang til rettshjelp. For at ordningen med fri rettshjelp skal fungere optimalt og etter sin hensikt, må den tilpasses samfunnet vi lever i. Komiteen har vært samstemt om at dagens rettshjelpsordning må tilpasses samfunnsutviklingen. Det trengs en effektiv og målrettet ordning som samsvarer med endrede behov. Stortinget vedtok i 2016 at regjeringen skulle komme tilbake med forslag til ny rettshjelpmodell. Uenigheten i komiteen i dag ligger først og fremst i tidsperspektivet for når forslaget til en ny ordning skal foreligge. Det er i tillegg uenighet om hvorvidt enkelte av forslagene i representantforslaget skal vedtas allerede nå, eller om man skal avvente regjeringens forslag til ny ordning for fri rettshjelp. Senterpartiet støtter i stor grad forslagene som er fremmet i representantforslaget, og har begrunnet det i våre merknader i innstillingen. Senterpartiet er opptatt av at vi skal få på plass en bedre og mer oppdatert ordning, og er kritisk til tidsbruken til regjeringen i denne saken. Det er positivt at det er satt ned et utvalg som skal vurdere hvilke grep som kan gjøres for å forbedre ordningen, men det burde etter Senterpartiets syn vært gjort langt tidligere, sånn at vi ikke må vente i mange år på å få på plass en ny og mer treffsikker ordning for fri rettshjelp, som sikrer rettferdighet i samfunnet. Jeg vil også framheve at salærsatsen er et viktig rettssikkerhetshensyn og mener det er viktig å få på plass en forhandlingsrett for advokatforeningene. Jeg vil takke komiteen for godt samarbeid i denne saken.
Guro Angell Gimse (Høyre), 2018-12-04:
Arbeidslivskriminalitet dreier seg om handlinger som bryter med norske lover om lønns- og arbeidsforhold, trygder, skatter og avgifter, og er gjerne utført organisert. Det skjer gjennom at arbeidstakere utnyttes, og/eller at arbeidet gjennomføres på en måte som virker konkurransevridende, og som undergraver samfunnsstrukturene våre. Et karakteristisk trekk ved arbeidslivskriminalitet er innslaget av multikriminalitet, og det kjennetegnes ved skatte- og avgiftskriminalitet, grove regnskaps- og bokføringsovertredelser, uriktig og mangelfullt regnskap, korrupsjon, utroskap, konkursvirksomhet, hvitvasking, valutasmugling, menneskehandel, trygdesvindel, grove bedragerier, overtredelse av utlendingsloven, utbytting av arbeidskraft, prostitusjon og grove brudd på arbeidsmiljøloven, osv., osv. Arbeidslivskriminalitet er en del av paradigmeskiftet vi ser i verden i dag. Derfor har denne regjeringen satset stort på å bekjempe og forebygge arbeidslivskriminalitet. Den første handlingsplanen som regjeringen la fram, kom i 2015, og allerede i 2017 ble den revidert. Mange av tiltakene i handlingsplanen er oppfylt. Et av punktene er etablering av a-krimsenter, og det er etablert hele sju i Norge. For å bekjempe denne type kriminalitet er offentlig samarbeid mellom ulike etater helt essensielt. Politiet, skattemyndigheter, Nav, arbeidstilsynet og mange andre etater må samarbeide for å komme dette til livs. Det har vist seg at det er noen hindringer på veien for å få til et godt samarbeid. Taushetsplikt og deling av informasjon har utfordret samarbeidet. Denne proposisjonen er et tilsvar til det. Prop. 115 L, Endringer i personopplysningsloven, legger mer til rette for et effektivt samarbeid mellom offentlige organer. Der foreslås det en ny bestemmelse § 12 a i personopplysningsloven som åpner for at offentlige myndigheter kan utlevere personopplysninger til hverandre når det er nødvendig for å forebygge, avdekke, forhindre eller sanksjonere arbeidslivskriminalitet. Formuleringen i forslaget til ny lovtekst er ment å sikre at alt arbeid det offentlige gjør mot arbeidslivskriminalitet, faller inn under bestemmelsen. Alle offentlige organer som arbeider mot dette, vil kunne utveksle personopplysninger i medhold av forslaget til bestemmelsen. Lovendringen vil bety at et viktig hinder for effektiv bekjempelse av arbeidslivskriminalitet nå ryddes bort. Vi vil fortsette kampen mot arbeidslivskriminalitet gjennom grundig oppfølging av handlingsplanen i tiden framover.
Guro Angell Gimse (Høyre), 2018-12-04:
Høyre og Fremskrittspartiet ønsker en grundig gjennomgang av ordningen med fri rettshjelp. Vi ønsker å se på om ordningen bør utvides til flere områder, eller endres på andre måter. Målet er å sikre en rettferdig, målrettet og effektiv ordning. Endringene som nå er til utredning, vil kunne medføre budsjettmessige konsekvenser i størrelsesorden 150 mill. kr–250 mill. kr dersom inntektsgrensen for behovsprøvd fri rettshjelp heves. Dersom man i tillegg utvider ordningen til å gjelde flere områder, vil ytterligere kostnader komme i tillegg. Vi ønsker en grundig vurdering av konsekvensene og av om dette blir riktig pengebruk. Jeg registrerer at det ikke er tatt høyde for endringer i inntektsgrensen i Arbeiderpartiets alternative budsjett. Når det gjelder forliksrådene, er regjeringen godt i gang med å legge til rette for kompetanseheving. Det er satt av 800 000 kr for 2018 til dette. Kursene skal også strømmes, så det blir veldig tilgjengelig for medlemmene av forliksrådene. Konfliktrådene er styrket betraktelig. Det har skjedd i forbindelse med innføringen av ungdomsstraff og ungdomsoppfølging, og det er i år foreslått en økning i budsjettet på 16 mill. kr. Forslaget til endring av tvisteloven kommer neste år. Det tas sikte på å styrke en aktiv saksstyring fra retten, både for å sørge for at saksbehandlingens omfang står i forhold til tvistens betydning, og for å oppnå kortere saksbehandlingstid. Også verdigrensen for tvistesummen vurderes hevet ved behandling i småkravsprosess. Jeg må igjen påpeke at forslaget som ligger foran oss i dag, har store budsjettmessige konsekvenser. Totalt er det estimert til 0,5 mrd. kr. Vi mener at det er viktig å kartlegge de ulike behovene først, før det vedtas å bruke så store summer. Det er også viktig å se på hvordan ordningen kan bli mer kostnadseffektiv. De partiene som ønsker å gå inn på forslaget nå, med så store budsjettmessige kostnader, bør også vise at de prioriterer det i budsjettene sine. Jeg kan ikke finne det igjen når jeg leser disse partienes ulike alternative budsjetter. Regjeringspartiene ser fram til utredningen det nylig nedsatte utvalget skal legge fram. Hvis vi virkelig skal forbedre rettshjelpsordningen, må vi først la ekspertene si hvordan dette bør innrettes. Så kan vi bruke penger på det. Høyre og Fremskrittspartiet fremmer følgende forslag: «Stortinget ber regjeringen i forbindelse med den pågående utredningen av rettshjelpsordningen komme tilbake til Stortinget med tiltak i oppfølgingen av denne for å gjøre ordningen bedre, mer effektiv og treffsikker.» – Da er forslaget tatt opp.
Peter Frølich (Høyre), 2018-12-04:
La meg bare være helt tindrende klar: Det å vedta en helhetlig utredning av alt er i realiteten en utredning av ingenting. Vi har vært i politikken lenge nok til å vite at det er sånn det fungerer. Derimot: Å foreslå at regjeringen nå skal sette seg sammen med KS for å bekjempe ulik praksis i kommunene, er noe av det mest konkrete man kan gjøre for å gå til roten av problemet. Vi trenger ikke en utredning – vi trenger virkelig ikke en utredning av tilstanden i kommunene. Og vet dere hvorfor? Jeg kan gi fasiten her og nå. Det er bare å skru på Brennpunkt og se at det finnes et kobbel av ulike erstatningsordninger som praktiseres ulikt. Det er fasiten. Spørsmålet vi i denne salen kan ta stilling til her og nå, er: Hva ønsker vi å gjøre med det? Hvor langt ønsker vi å gå for å styre kommunene fra denne salen? Vi har sagt at det går et prinsipielt skille her. Det er noe som heter lokalt selvstyre. Vi kan ha sterke meninger om hvordan kommunene skal innrette disse ordningene, men det er bedre å gjøre det i samarbeid med kommunene enn å frata dem ansvaret og i realiteten gjøre erstatningssystemet vårt dårligere, eller å pålegge kommunene ting gjennom tvang. Petter Eide var innom et poeng som jeg har lyst til å kvittere ut. Han var usikker på om jeg signaliserte en unnfallenhet knyttet til kommunenes holdning til erstatningsordninger. Jeg vet ikke helt hvordan han klarte å tolke seg fram til det, men jeg kan i alle fall benytte anledningen til å være tindrende klar: Kommunestyrer som ikke sørger for en anstendig erstatningsordning når kommunene har begått grove feil, fortjener ikke gjenvalg, enten de er røde, blå, gule eller grønne.
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2018-12-04:
Jeg vil begynne dette innlegget med å vise til NRK Brennpunkts dokumentar, En søsters kamp. Dette er en hjerteskjærende fortelling der vi lærer å kjenne en storesøster som kjemper for likebehandling for sine søsken, og for rettferdighet etter å ha opplevd svikt fra barnevernet i Norge. Denne dokumentaren peker særlig på ett viktig poeng, nettopp at det er mange ulike ordninger for oppreisning av tidligere barnevernsbarn som har opplevd at de som skulle passe på dem i en svært sårbar periode i deres liv, sviktet. Når det er så stor fare for forskjellsbehandling avhengig av hvor man bor i landet, peker det i retning av tilfeldigheter og stor urettferdighet overfor dem som rammes. Dette kommer f.eks. til syne når vi ser at det med dagens ordninger både er forskjell i maksimalgrense for utbetalingssummer mellom kommuner, forskjell i hvilke tidsperioder kommunene godtgjør for, og når det er mulig å søke oppreisning eller erstatning. I tillegg er det variasjoner mellom kommunene hva angår avkorting av det utbetalte beløpet dersom søkeren også har fått oppreisning fra andre. Arbeiderpartiet mener dette synliggjør en svakhet ved dagens system som fører til at rettsvernet utøves forskjellig fra kommune til kommune og ut fra søketidspunktet. Den vilkårligheten og uretten som følger av dagens system, er ved flere anledninger påpekt, bl.a. av frivillige organisasjoner og enkeltpersoner. I NRKs Brennpunkt-dokumentar kommer det tydelig fram at alle partiene i 2017 forpliktet seg til å gjennomgå dagens regelverk. For regjeringen uttalte helseminister Bent Høie seg. For Arbeiderpartiet uttalte nestleder Hadia Tajik seg tydelig. Vi kan nå merke oss at Høyre ser ut til å ha forlatt standpunktet, og mange ble nok overrasket over barne- og likestillingsministerens svar både i Brennpunkt-dokumentaren og til NRK på nett om at dette først og fremst er kommunenes ansvar. Arbeiderpartiet var derfor godt fornøyd med forslaget fra Kristelig Folkeparti og representantene Bekkevold og Bollestad, som på en god måte løfter denne alvorlige problemstillingen og viser vilje til å rydde opp. Det er på høy tid med en helhetlig gjennomgang av offentlige oppreisnings- og erstatningsordninger, og at man i særskilt grad ser på hvilke grupper som i dag ikke er omfattet av ordningene, og nå vurderer om disse bør innlemmes. Vi må få en oversikt over de ulike kommunale og fylkeskommunale oppreisnings- og erstatningsordningene, slik at vi kan få en oversikt over eventuell forskjellsbehandling. I denne salen behandler vi til tider saker som griper direkte inn i enkeltmenneskers liv. I disse sakene skal vi være oss svært bevisst våre handlinger og beslutninger. Dette er en slik sak, og da er det ikke godt nok å utarbeide anbefalinger og skyve fra seg ansvaret, slik flertallet ser ut til å gjøre her. Med det tar jeg opp de forslagene Arbeiderpartiet har fremmet i saken.
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2018-12-04:
Det er bemerkelsesverdig at statsråden fra Fremskrittspartiet trekker fram lokalt selvstyre som en slags hellig gral i denne debatten, han bruker til og med eldreomsorgen som eksempel, all den tid Fremskrittspartiet tross alt har gjort seg til talsperson for å statliggjøre nettopp dette tjenestetilbudet. Som lokalpolitiker gjennom mange år vet jeg mye om viktigheten av lokalt selvstyre og har stor respekt for at avgjørelser og ansvar skal ligge tettest mulig på nærmeste beslutningsorgan. Men dette er uansett en digresjon i denne saken, for saken handler ikke først og fremst om lokalt selvstyre, den handler om rettferdighet for enkeltmennesker som er sviktet av det offentlige. Forslagene fra Kristelig Folkeparti mener vi balanserer dette på en god måte. Derfor har Arbeiderpartiet tatt opp sine to forslag.
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2018-12-04:
Omfanget av anmeldelser knyttet til vold og overgrep mot barn øker. Interpellasjonen som reises av SV, peker på et alvorlig tema som vi også har diskutert tidligere i denne salen. Forrige gang påpekte Arbeiderpartiet at den såkalte opptrappingsplanen til regjeringen slett ikke var en opptrapping. Selv om engasjementet til statsråden er prisverdig, er det dessverre slik fortsatt. Det blir for mye prat og for lite handlekraft. Det hjelper ikke barn at voksne prater, det trengs handling. Fremdeles følger ikke regjeringen opp dette kritiske arbeidet på en god nok måte. Når bevilgningene uteblir – ja, da ser vi konsekvensene så altfor tydelig, slik som SV viser til i sin interpellasjon. Arbeiderpartiet har gjentatte ganger foreslått tiltak i Stortinget for å styrke arbeidet mot vold i nære relasjoner og seksuelle overgrep. Det er alvorlig at regjeringen ikke har fremmet en ny handlingsplan mot vold i nære relasjoner etter at den forrige gikk ut i 2017. Handlingsplaner som er en tydelig beskrivelse av tiltak og når tiltak skal gjennomføres, er et verktøy som har vist seg å fungere svært godt. Det har vært en eksplosjon i antall saker, men det er ikke bevilget nok penger til å følge opp disse. Dette må regjeringen ta inn over seg. Statistikk fra politiet viser at antall saker som gjelder seksuell handling, omgang og krenkende atferd utført mot barn mellom 14 og 16 år, har økt med 182,3 pst. siden 2013. Samtidig har politidistriktene, som skal etterforske sakene, fått mindre økonomisk handlingsrom under Solberg-regjeringen. Arbeiderpartiet mener at tiltak mot vold og overgrep i nære relasjoner trenger en tydelig og sterk styrking. Når vold og overgrep skjer i og rundt familiene våre, er ikke dette bare et alvorlig problem for de berørte, det er et samfunnsproblem. Overgrep og vold gjør barn og voksne syke og har alvorlige konsekvenser for menneskers liv. Kostnaden for den enkelte og for samfunnet som helhet er betydelig. Dessverre er opptrappingsplanen fra regjeringen verken konkret, forpliktende eller i tilstrekkelig grad finansiert. Planen har store mangler og har fått omfattende kritikk både fra Barneombudet og fra UNICEF. I Arbeiderpartiets alternative budsjett foreslår vi 1,1 mrd. kr ut over regjeringens forslag innenfor flere rammeområder som omhandler dette temaet. Arbeiderpartiet har funnet pengene og har gjort prioriteringene. Vold og overgrep er grov kriminalitet som samfunnet tydelig må reagere på. Politiet med påtale og etterforskning må styrkes, og domstolene må settes i stand til å håndtere den voksende køen av mennesker som venter på rettferdighet og ferdigstilling av sine saker, slik at de kan gå videre i livet sitt. Til slutt må arbeidet med rehabilitering av både volds- og sedelighetsdømte i landets fengsler styrkes, slik at det ikke blir begått nye overgrep og nye voldsutøvelser når disse straffedømte er ferdig sonet og skal tilbake til våre nabolag.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2018-12-04:
Jeg synes det siste svaret var ganske interessant. Jeg kan ikke tolke det noe annerledes enn at justisministeren kommer til å akseptere at frivillighet også kommer til å handle om at noen kommuner – i en dialog med KS – faktisk kan velge ikke å ha oppreisningsordninger. I den dialogen med KS skal det også diskuteres beste praksis. Jeg bare lurer på om justisministeren kan utdype hva han vil legge i begrepet «beste praksis» når han skal gå inn i en dialog med KS.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2018-12-04:
Noe av det siste jeg gjorde før jeg kom på Stortinget i 2009, var som kommunepolitiker å lede Skien kommunes oppreisningsordning for tidligere barnevernsbarn. Jeg vet det er veldig ulik praksis på hvilket nivå man legger seg når det gjelder disse oppreisningsordningene. Vi skulle bestemme hvilket nivå vi skulle legge oss på, og så hadde vi en meny av ulike løsninger fra både Kommune-Norge og fylkeskommunene. Vi valgte heldigvis å legge oss på det høyeste nivået. Ellers registrerer jeg at Senterpartiet er veldig opptatt av at Kristelig Folkeparti i sine forslag kun er opptatt av å ha en gjennomgang av voldsoffererstatningsordningen eller rettferdsvederlagsordningen. Nei, vi ønsker en helhetlig gjennomgang av alle erstatningsordninger på alle nivåer. En må se disse to forslagene våre i sammenheng. Ellers registrerer jeg at flertallet i dag sannsynligvis får gjennomslag for sitt forslag om å gå i dialog med KS for å utarbeide en beste praksis for frivillige kommunale og fylkeskommunale ordninger. Jeg har registrert at forslagsstillerne selv ikke kan redegjøre verken for beste praksis eller om dette skal være frivillige ordninger eller ikke. Det mener jeg er svakheten i det forslaget som sannsynligvis får flertall i dag. Da kan vi risikere at vi nettopp får den utgangen som representanten Frølich selv mener at de to forslagene som Kristelig Folkeparti har fremmet, vil få, nemlig at vi ender opp med ingenting fordi dette er frivillig.