Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-01-09:
Jeg skjønte at den forrige debatten endte opp i en runde om hvem som var skuffet over hvem. Da kan jeg forsikre at jeg ikke er skuffet over Fremskrittspartiet. Det skyldes også at forventningene ligger så lavt at det er svært vanskelig å bli skuffet. Det at Fremskrittspartiet i samtlige debatter om samtlige miljøpolitiske spørsmål leter etter det som kan gjøre at ting kan gå saktere, er ikke overraskende, og det skuffer meg derfor heller ikke lenger. Det står i skrikende kontrast til Regjeringens og heldigvis også stortingsflertallets holdning, som er å lete etter hvordan vi kan drive fram en raskest mulig miljøpolitisk omstilling av norsk næringsliv og internasjonalt næringsliv, dog selvsagt ikke på en slik måte at norsk industri får en særlig konkurranseulempe. Det har ingen hensikt å nedlegge norsk industri til fordel for industri i andre land, men vi ønsker å få til en raskest mulig miljøpolitisk omstilling. Det er hovedtankegangen bak alle våre handlinger på dette området. Derfor har Regjeringen som kjent arbeidet for at EUs kvotesystem skulle baseres på at det ikke skulle tildeles vederlagsfrie kvoter etter 2012. Vi har også sagt at tildelingsreglene i Norge skal vurderes i lys av EUs politikk på dette området. Regjeringen har fulgt prosessen med revideringen av kvotedirektivet tett. Generelt er Regjeringen opptatt av å beholde miljø- og energieffektiv industri i Europa parallelt med utviklingen av kvotesystemet, men dette innebærer å finne løsninger for å forhindre eventuell karbonlekkasje, samtidig som man ikke svekker kvotesystemets virkningsgrad. Men det å beholde miljø- og energieffektiv industri i Europa innebærer ikke nødvendigvis at kvotene må tildeles vederlagsfritt. Kvotesystemet er et av Norges viktigste klimapolitiske virkemidler. Det reviderte kvotedirektivet utvider omfanget av kvotesystemet fra 2013, og om lag 60 pst. av klimagassutslippene fra norsk territorium vil da være kvotepliktige. Regjeringen er åpen for å tildele vederlagsfrie kvoter i perioden 2008–2012. Dette er gjort for å lette omstillingskostnadene for kvotepliktige virksomheter. Vederlagsfrie kvoter er en ren subsidie til den utslippsintensive industrien i Norge. Gratiskvoter øker lønnsomheten til de utslippsintensive aktiviteter og gjør det mer lukrativt for eierne å investere i og drive slike virksomheter. Dette går på bekostning av lønnsomheten til utslippsfrie virksomheter, og det er en regning som betales av samfunnet ellers. Det er jo egnet til å forundre at Fremskrittspartiet virker så desperat opptatt av at kostnadene for den nødvendige miljøpolitiske omstilling i Norge skal veltes over på folk flest – fra dem som forurenser, og over på den alminnelige mann og kvinne – for kostnadene ved å gjøre dette blir jo ikke mindre, det er bare spørsmål om hvor kostnadene skal plasseres. Fremskrittspartiets syn er at folk flest skal betale for disse kostnadene. Vi ser nå at EU legger opp til en lengre omstillingsperiode enn det Regjeringen har ansett som nødvendig. Vi deler ikke EUs syn på behovet for gratiskvoter i tiden etter 2012. Det er imidlertid for tidlig å konkludere med at norske kvotepliktige virksomheter vil måtte kjøpe alle kvotene i markedet, slik Regjeringen til nå har arbeidet for. Det er igjen ut fra den selvfølgelige forutsetning at ja, vi vil ha omstilling, men nei, vi vil ikke ha en omstilling som fører til nedlegging av norsk industri. EU har besluttet å harmonisere reglene for tildeling av kvoter. EUs medlemsstater vil dermed miste retten til å bestemme hvor mange kvoter som skal selges. Til gjengjeld vil bedrifter i ulike EU-land stå overfor de samme konkurransevilkårene. Konkurrerende bedrifter vil få tildelt like mange kvoter vederlagsfritt uavhengig av hvilket land de driver i. Det er for tidlig å si om det harmoniserte regelverket også vil gjelde for Norge. I inneværende periode bestemmer Norge fritt hvor stor andel av kvotene som skal selges. Denne friheten har Norge også anvendt. Om lag halvparten av de norske kvotene selges. Ingen andre land selger en like stor andel av kvotene som Norge. Når Norge skal vurdere sin tilpasning til EUs regelverk framover mot 2012 vil – for å gjenta det – grunnprinsippet være at vi ønsker en raskest mulig omstilling av norsk industri til å bli mer miljøvennlig. Det vil også gjøre den mer konkurransedyktig i et lengre perspektiv, men vi vil ikke at dette skal skje på en slik måte at viktige deler av norsk industri nedlegges.