trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-02-03:
Jeg får starte med å gjøre oppmerksom på at jeg svarer på spørsmålet etter avtale med miljø- og utviklingsministeren, og for øvrig så er det vel fortsatt noen tog som går på diesel. Når det gjelder spørsmålet som ble stilt, vil jeg si at antall dyrepåkjørsler varierer fra år til år og gjennom året, bl.a. som en følge av snømengde, dyrenes aktiviteter og tilgangen på fôr. De siste årene er det gjort mye godt arbeid i Jernbaneverket, ikke minst med tanke på tiltak som er forebyggende, men også når det gjelder tiltak som skal minimere dyreplagene i forbindelse med påkjørsler, når det skjer. Oppsetting av gjerder er det mest effektive tiltaket for å hindre at vilt og tamrein kommer ut på toglinjen, men det vil være svært kostbart å måtte gjerde inn hele jernbanenettet. Reindriftsnæringen i Nord-Trøndelag har påtatt seg ansvaret for koordinering og prioritering av tiltak langs hele Nordlandsbanen, og totalt har reindriftsnæringen kommet med forslag til Jernbaneverket om gjerding av tre strekninger – til sammen 15 kilometer. Når det gjelder øvrige tiltak, har Jernbaneverket ryddet skog og gjennomført sprøyting på de mest belastede strekningene. I tillegg er det gjennomført akutte tiltak, som oppkjøring av ledeveier langs sporet i forbindelse med større snøfall og reparasjoner av ødelagt gjerde i Dunderlandsdalen. Et annet strakstiltak Jernbaneverket har bidratt med midler til, er bruk av helikopter til samling og flytting av tamrein ut til kysten. Etter hva Samferdselsdepartementet har fått opplyst, har Jernbaneverket og de kommunene med flest påkjørsler på Nordlandsbanen et godt samarbeid om de utfordringene som dette representerer. I 2009 ble det bevilget 5 mill. kr over statsbudsjettet til gjerding på Nordlandsbanen. 2 mill. kr skulle brukes til gjerding på Saltfjellet, mellom Semska og Sørelva, men disse pengene ble ikke brukt i 2009. Dette tiltaket forutsatte dispensasjon fra vernereglene, men fylkesmannens vedtak om dispensasjon fra disse reglene ble påklaget av flere, og Jernbaneverket måtte utsette arbeidet med å sette opp gjerdet. Midlene er derfor overført til årets budsjett. Etter det jeg er kjent med, er dispensasjonsvedtaket nå opphevet av Direktoratet for naturforvaltning, og saken er returnert til fylkesmannen for fornyet behandling. Fylkesmannen i Nordland har, ut fra sin samordningsinstruks, innkalt de berørte partene til et møte 4. februar for å samordne arbeidet med tiltak for å få ned antall påkjørsler. Det er i morgen. Jernbaneverket arbeider videre med en konsekvensutredning rundt oppsetting av et gjerde på Saltfjellet, med tanke på å gjennomføre dette i 2010. Å stanse togtrafikken på Nordlandsbanen, eller kreve at togene kjører saktere, vil føre til at mer av togtrafikken blir overført til lastebil- og biltrafikk på veiene. Derfor mener jeg at dette ikke er en god løsning.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-02-03:
Ut fra den prosessen som har pågått så langt, er det åpenbart at det er enighet om at det er noen deler av traseen som er mer utsatt enn andre. Det er samtidig satt av penger til å gjøre noe i de mest belastede områdene. Det er jo, som jeg viste til i mitt hovedinnlegg, en realitet at prosessen har tatt noe tid, fordi det har vært noe uenighet med hensyn til verneinteresser og hvorvidt det å sette opp gjerder i området er forsvarlig. Nå er det grunn til å tro at den prosessen er på sporet – iallfall på siden av sporet, i overført betydning – i den forstand at arbeidet kan komme i gang igjen. Det bør bety at en får ned tapstallene når mer gjerde kommer på plass. For øvrig er jeg ikke i tvil om at det også jobbes med de andre tiltakene, som hver for seg er viktige tiltak, men gjerde er påpekt som det viktigste enkelttiltaket. Der har jeg forventninger til at 2010 blir et år hvor en får mer gjerde på plass.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-02-03:
Jeg tar fullt og helt utfordringa ut fra mitt tidligere engasjement, også for reindriftsnæringa i Norge. Som landbruksminister er en også reindriftsminister. At reindriftsnæringa i Norge har store utfordringer – dels som følge av lønnsomhet, dels som følge av rovdyr, men også som følge av, skal vi si, det tekniske oppimot storsamfunnet rundt – er helt, helt åpenbart. Jeg er også trygg på at det er vurderinger som samferdselsministeren deler. Jeg skal ta med den klare henstillinga som kommer fra representanten Kristiansen om også å følge opp møtet som skal være i morgen, politisk, til samferdselsministeren, og jeg er helt trygg på at det vil bli gjort.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-02-03:
Regjeringa har gjennomført omfattende tiltak for å bedre kraftsituasjonen i Midt-Norge. Et hovedelement i strategien for å få til dette er tiltak i regi av Statnett. Statnett har siden 2001 gjennomført investeringer i Midt-Norge for i underkant av 5 milliarder kr og planlegger investeringer for ca. 2,5 milliarder kr. Statnett har også idriftsatt en rekke nettanlegg for bl.a. å opprettholde importkapasiteten i området. Kraftledningen Nea–Järpströmmen ble idriftsatt høsten 2009 og øker overføringskapasiteten mellom Midt-Norge og Sverige. Det andre hovedelementet i Regjeringas politikk for å bedre kraftsituasjonen i regionen er satsingen på fornybar energi og energiomlegging. Som et ledd i dette har NVE fått styrket sin kapasitet for konsesjonsbehandling, som er doblet i forhold til 2005. NVE prioriterer saker i regioner med stort kraftunderskudd, bl.a. Midt-Norge. I 2009, fra januar til og med august, har Enova tildelt over 162 mill. kr til prosjekter i Midt-Norge. Disse prosjektene vil gi ny energiproduksjon eller spart energiforbruk tilsvarende om lag 300 GWh. I 2010 vil Enova totalt sett få overført 1,8 milliarder kr til sitt arbeid. Det gir grunnlag for å videreføre Regjeringas høye satsing på fornybar energi og energieffektivisering også i år, noe som er viktig også når det gjelder situasjonen i Midt-Norge. Samlet har de tiltakene som Regjeringa har iverksatt, lagt grunnlag for en vesentlig bedring av kraftsituasjonen i Midt-Norge. Regjeringa jobber dessuten med ytterligere tiltak for å bedre kraftsituasjonen i området framover. Særlig viktig er arbeidet med en overføringsforbindelse mellom Sogn og Møre, den såkalte Ørskog–Fardal-forbindelsen. Denne forbindelsen har fått konsesjon av NVE. Saken er påklaget og er til behandling i Olje- og energidepartementet. Regjeringas politikk for å bedre kraftsituasjonen i Midt-Norge er også viktig når det gjelder mulighetene for ytterligere bruk av kraft fra land i petroleumsvirksomheten til havs i området. Det er et krav om at kraft fra land skal vurderes ved alle nye utbygginger og større ombygginger innenfor petroleumsvirksomheten på norsk sokkel. Operatøren skal bl.a. vurdere ulike energiløsninger og legge fram oversikt over energimengden og kostnadene ved å forsyne installasjonen med kraft fra land. Regjeringa vil i samsvar med dette vurdere hensiktsmessigheten av en kraft fra land-løsning når en gitt utbyggingssøknad, altså en plan for utbygging og drift, skal godkjennes. I en slik sammenheng vil hensynet til kraftsituasjonen i regionen være helt sentralt. Innføring av tilknytningsplikten vil bidra til å legge til rette for en god koordinering av utbygging av forbruk, produksjon og overføring av strøm, samt at prosessene koordineres i tid. Det vil være en betingelse for elektrifisering av nye installasjoner i Norskehavet at kraftsituasjonen i regionen vurderes som tilfredsstillende.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-02-03:
Jeg synes ulike prosjekter knyttet til produksjon av kraft i gasskraftverk er interessante. Det er også en av grunnene til at vi har gitt konsesjon til et prosjekt i området. Men en forutsetning for dette er at en får på plass gode løsninger når det gjelder rensing, og at utslippene håndteres. Dette er framtidsrettet og god energi- og miljøpolitikk, og jeg er helt sikker på at vi kommer til å se mye god teknologiutvikling framover når det gjelder rensing i gasskraftverk. Hvor raskt teknologien i disse prosjektene vil kunne bli anvendbar i forhold til de andre tiltakene, jf. nettutbedringer i området, er det ikke mulig å si noe om i dag, men det at vi har ulike prosesser gående som skal bidra til en bedret krafttilgang, og det at prosjektene – som jeg nettopp sa – ikke vil bli gjennomført hvis ikke krafttilgangen er god nok, er en realitet.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2010-02-03:
Jeg tolker jo statsrådens svar dit – han var ganske tydelig på det – at han ikke er villig til å forskuttere og heller ikke er villig til å forskuttere støtte eller gi forrang til eventuelle miljøfaglige råd i spørsmålet om åpning av Lofoten og Vesterålen for oljeutvinning. Sentrale politikere fra Arbeiderpartiet har den senere tiden uttalt seg ganske skråsikkert med hensyn til at de tror på et kompromiss om Lofoten og Vesterålen i forvaltningsplanen. Senterpartiet var jo tydelig imot åpning i valgkampen. Hvilke momenter veier tyngst når statsråden nå skal begynne å forhandle med Arbeiderpartiet om Lofoten og Vesterålen?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-02-03:
Det er lett å se i mediedebatten at Miljøverndepartementet har en veldig slepphendt måte når det gjelder å la sine byråkrater delta i samfunnsdebatten, spesielt i olje- og gassdebatten, mens Olje- og energidepartementets byråkrater ikke deltar. Da får en en veldig ensidig greie, der en i tillegg ser at de samme byråkratene fra Miljøverndepartementets organer ofte er ute og beklager seg når de ikke får tilslutning til alle sine syn. Jeg er ikke bekymret over at de ikke vinner alle sine saker, snarere tvert imot, selv om de kommer med viktige innspill. Mer bekymringsfullt derimot for verdiskapingen i Norge og i Nord-Norge er det arbeidet som Miljøverndepartementet har gjort i forhold til UNESCO og verdensarv, der signalene tyder på at hvis verdensarvsøknaden blir gjennomført, vil det stoppe all praktisk oljevirksomhet, vindkraft og ny næringsvirksomhet. Dette er altså det samme departementet som har ansvaret for utarbeiding av forvaltningsplanen. Når de har ferdigstilt en søknad for dette før forvaltningsplanen er behandlet, er det ikke da en fare for at en kan tolke det slik at Regjeringen på det området allerede har konkludert, og at det ikke vil være åpning for oljevirksomhet i nordområdene?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-02-03:
Det var spørsmål til olje- og energiministeren. Strømprisen i Midt-Norge har vært skyhøy i flere perioder. For noen få uker siden toppet den 8 kr, og i slutten av forrige år toppet den 11 kr. Dette skjer samtidig som at staten eier kraftproduksjon i området som de nekter å ta i bruk, og skjuler seg bak konsesjonsregler. Nå er det mange lokale aktører som i det siste har tatt til orde for at den kraftproduksjonen som fins, må brukes når strømprisene blir skyhøye. Fylkesordføreren i Nord-Trøndelag, lokale ordførere i flere av kommunene i Midt-Norge, næringslivet og folk flest på gaten, som faktisk skal betale kostnaden for en feilslått energipolitikk, krever at all produksjonskapasitet tas i bruk. Så kunne vi allikevel høre på Politisk kvarter i morges at Senterpartiets Erling Sande, leder i energi- og miljøkomiteen, mener at situasjonen i Midt-Norge ikke har vært slik at den tilsier at gasskraftverkene skal tas i bruk. Man får bare gjøre seg sine tanker om hvor mye strømprisen må opp før situasjonen tilsier bruk. Sosialistisk Venstreparti, derimot, sier nei på grunn av CO2-utslipp, og da kan man gjøre seg refleksjoner om hva slags toleransegrad man har for høye strømpriser i en offensiv klimapolitikk. Mens fylkesordføreren i Arbeiderpartiet i Sør-Trøndelag mer har resignert når han i Teknisk Ukeblad i går sier: «Jeg skjønner ikke hva Statnett skal med de mobile gasskraftverkene. Vi har hatt priser opp i 11 kroner/kWh. Dette er å holde oss for narr.» Han konstaterer at Statnett aldri kommer til å ta i bruk de gasskraftverkene med det regelverket som i dag ligger i bunn. Dette er altså et regelverk som kan endres politisk. For å unngå at forbrukerne i Midt-Norge nok en gang, eller heller gang på gang, skal få strømpriser som er på mange kroner og gjerne også tosifret beløp, burde man ta i bruk all den kapasitet man har. Vil statsråden nå ta et initiativ til å endre regelverket, slik at prisnivå også blir et kriterium som Statnett kan skule til når de skal vurdere om gasskraftverkene skal tas i bruk?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-02-03:
Jeg takker for svaret. Det å snakke om at man har mobile gasskraftverk i beredskap, men mener at en strømpris på 8 kr eller 11 kr ikke er grunn nok til å ta dem i bruk, er jo som at et sykehus sier at man har medisin på lager, men man tar den ikke i bruk før pasienten er død. Det er det relevante her. Det er heller ingen trøst for folk i Midt-Norge å vise til at Sør-Norge har sluppet å ha en strømpris på 8 kr eller 11 kr pr. kWt. Problemet er jo at strømprisen i Midt-Norge og i Nord-Norge har vært skyhøy, og da har folk veldig liten forståelse for at staten disponerer kraftproduksjonen som de ikke vil ta i bruk. Årsaken er jo åpenbar: Man er uenig om CO2-utslipp og slike ting, og det gjør at man blir handlingslammet i forhold til dette. Dette er en fullstendig politisk styrt prosess – hvis man ønsker det. Da gjentar jeg mitt spørsmål: Vil statsråden ta initiativ til at også prismekanismen her blir en del av dette? Hvis man hele veien skal skule på priser, vil prisene alltid balansere et marked. Spørsmålet er om man er villig til å ta konsekvensen av at strømprisen blir 10–15–20 kr for at balansen skal gjenopprettes.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-02-03:
Det synes som om energiministeren har gått på politisk skole hos utenriksministeren, og at dialog skal være det viktigste virkemidlet i energipolitikken. Istedenfor å si at en nå skal ha ytterligere møte med bransjen og lytte til innspill, bør statsråden huske at denne regjeringen nå har styrt i snart 53 måneder. Jeg har sittet på Stortinget like lenge. Vi har hatt en skog av innspill fra bransjen – jeg bruker begrepet «skog», for jeg vet hvilket parti statsråden tilhører. De siste to årene har dette vært et tema i budsjettbehandlingene. Det burde være slutt med å vente på innspill og heller være tiden for å komme med et utspill. Som forrige spørrer tok opp: Det er en rekke kontrakter som nå skal inngås, som har lang varighet. Hvis en da skal måtte sitte og vente til juni før en vet hva Regjeringen mener, tipper jeg at de kontraktene kommer til å bli inngått med en forventning om at avgiften vil bestå, og at en dermed sender dem til utlandet. Ser ikke statsråden det problemet at når en ikke selv kommer med utspill, går kontraktene fortsatt ut av landet, i en langsiktig horisont?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-02-03:
«IEAs World Energy Outlook 2009 anslår at verden vil trenge mer olje og gass i de neste tiårene. Norge har et stort potensial for å bidra med denne energien. Det er et faktum at oljenæringen blir stadig mer avansert og krever høykompetente medarbeidere. Derfor er det viktig at det satses på realfag, samtidig som ungdom stimuleres til å utdanne seg innenfor petroleumsrelaterte fag, slik at vi fortsatt kan videreutvikle oss som petroleumsnasjon. Hva gjør statsråden for å sikre rekruttering til petroleumsnæringen?»
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-02-03:
Signalene om å satse på realfag og mye av den forskningen og på generelt grunnlag ingeniørutdanning, er bra. Det jeg likevel fokuserer på i mitt spørsmål, er petroleumsnæringen, som er vår viktigste næring, og hvordan vi kan stimulere ungdom til å gå i den retning, sånn at vi kan videreutvikle næringen. Grunnen til at jeg utfordrer, er at en ikke skal veldig langt tilbake før forrige olje- og energipolitisk talsmann i SV sa: «Vi ønsker å styre ungdommen over til områder innen fornybar industri, ikke oljebransjen. Vi må styre dette politisk, og ikke overlate det til bransjen.» Det er jo et veldig feil signal hvis en ønsker å utvikle petroleumsnæringen, selv om en har en aldri så god ingeniørsatsing generelt sett. Det jeg ønsker å få et klart signal fra Regjeringen om, er at det ligger ingen ønsker om å kanalisere ungdom som ønsker petroleumsrettede fag, vekk derfra. Tvert imot bør en oppfordre studieveiledere på ungdomsskole og videregående til å si at oljebransjen skal også være med oss i mange tiår framover, og det er en attraktiv bransje å velge hvis du ønsker å gå i ingeniørretning.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-02-03:
Kan jeg da med litt godvilje tolke statsråden slik at hun ikke er enig med SVs energipolitiske talsmann i forrige periode, Inga Marte Thorkildsen, som ønsket politisk å styre ungdom vekk fra petroleumsrelatert utdanning? Selvsagt må det være en valgfrihet her, sånn at man heller ikke skal tvinge noen inn på dette feltet. Jeg vil bare få en bekreftelse på det. Jeg vil gå tilbake til det som statsråden sa om forskning. Det er veldig bra med forskning, men når en ser på utviklingen på bevilgningene til petroleumsrelatert forskning, har de stagnert under den rød-grønne regjeringen de siste par årene. Det er også en begrunnelse for at jeg vil ha en bekreftelse fra statsråden på at en ikke ønsker en solnedgangstilnærming til næringen. Også når det gjelder studieveiledere, har det kommet flere eksempler på at folk som jobber i petroleumsbransjen, rapporterer at deres barn når de går til studieveileder på ungdomsskole og ikke minst videregående skole, nærmest blir fortalt at oljebransjen ikke er framtiden. Det er et feil signal hvis AS Norge skal utvikle denne næringen, at vi oppfordrer folk som er interessert, til ikke å søke.
Siri A. Meling (Høyre), 2010-02-03:
Det går an å velge forskjellige innfallsvinkler til dette prosenttallet – altså at i 45 pst. av tilfellene tar man ikke hensyn til miljømyndighetene. Men man kan også se det på den måten at i 55 pst. – over halvparten av tilfellene – tar man til følge de innspillene som kommer fra miljømyndighetene. Det er ganske mye. Vi er stolte av at vi har en industri som produserer olje og gass på den mest miljøvennlige måten av alle i hele verden. Det skyldes ikke minst at man har stilt strenge miljøkrav. Når vi nå ser at i 55 pst. av tilfellene får miljømyndighetene medhold i tildeling, så blir mitt spørsmål litt annerledes: Synes statsråden at man kanskje gir miljømyndighetene for mye å si når det gjelder tildelingen av blokker?
Siri A. Meling (Høyre), 2010-02-03:
Jeg skulle ønske at statsråden kunne være like tydelig i forhold til signaler om hva som kommer i revidert på forbrenningsavgiften, fordi det haster. Det er et par måneder siden sist vi stilte spørsmål. I mellomtiden har anlegget ØRAS, Øvre Romerike, hatt ute et anbud. Der går avfallet til Göteborg, til en pris av rundt 500 kr pr. tonn, som også norske aktører kunne konkurrert om hvis forbrenningsavgiften var vekk. 15. februar er en kritisk dato. Da går anbudsfristen ut for søppelet i trondheimsområdet, det er snakk om 40 000 tonn i fire år. Ser statsråden alvoret, og at bransjen trenger et signal fort, og helst før 15. februar, om hva Regjeringen har tenkt å komme med i revidert? Noen uker etter 15. februar går også vestlandsområdet ut med anbud på 93 000 tonn i fire år. Det haster med en avklaring.
Borghild Tenden (Venstre), 2010-02-03:
Da Stortinget behandlet forvaltningsplanen for Lofoten og Barentshavet, la et samlet storting vekt på føre var-prinsippet. Mener statsråden at han har fulgt opp bestillingene fra Stortinget på en tilfredsstillende måte når de miljøfaglige anbefalingene stadig blir lagt til side, slik vi hørte i innledningsspørsmålet fra Hjemdal?
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2010-02-03:
Vi ser no altfor mange eksempel på uhandterlege prisar for næringslivet i Midt-Noreg. I Skogn såg ein seg nøydd til å slå av ei papirmaskin på grunn av dei høge straumprisane. Vi ser at nedstengd kraftforedlande industri ikkje blir starta opp att på grunn av høge elprisar, og energikostnadane har ein betydeleg avvisingseffekt i forhold til nyetablering av næringsliv. Svekt leveringstillit er konklusjonen til landsdelens kundar, som igjen er tapte kundar. Er statsråden då einig med Framstegspartiet i at eit prisnivå på 1–2 kr er så høgt at konsesjonsvilkåra for oppstart av gasskraftverk bør endrast? Når vi veit at Midt-Noreg er underrekna med 5–6 milliardar kWt, snakkar vi ikkje om 0,3 promille av heile Nord Pool sitt område – vi snakkar om forsyning i Midt-Noreg som gir eit heilt anna tal i forhold til det som desse gasskraftverka kan kome med.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2010-02-03:
«I et oppslag i Stavanger Aftenblad den 20. januar 2010 åpner Petoro og Statoil for elektrifisering av oljeinstallasjoner i Norskehavet. Lønnsomheten for elektrifisering offshore vil avhenge av hvor mange installasjoner som kobles mot samme kabel fra land. Det er generell enighet om å få til elkraft på sokkelen, men dette vil skape ytterligere utfordringer for kraftsituasjonen i Midt-Norge. Hvilke nye kraftprosjekt må på plass for å sikre stabil kraftforsyning i regionen dersom prosjektet blir gjennomført?»
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2010-02-03:
Eg føler meg ikkje trygg på at dette blir løyst i tide. Vi ser at Petoro og Statoil opna for elektrifisering av Åsgard, Heidrun og Kristin. I tillegg kjem Ormen Lange fase 2, som også opnar for eit ytterlegare behov i ein region som har ei underdekning på 5 milliardar–6 milliardar kWh. Så utfordringane er store. Eit moderne gasskraftverk, sjølv utan CO2-handtering, vil nesten halvere CO2-utsleppet samanlikna med dagens produserte offshorestraum. Ser statsråden at dette er ei løysing som er god for miljø, klima og for regionen?
Bjørn Lødemel (Høyre), 2010-02-03:
Stortinget handsama i 2006 eit Dokument nr. 8-forslag frå representantane Børge Brende, Ivar Kristiansen og Petter Løvik om ein handlingsplan for å hindre kraftkrise og forsyningskrise i Midt-Noreg. Under debatten uttalte dåverande olje- og energiminister Odd Roger Enoksen: «Jeg arbeider nå med en handlingsplan slik det blir bedt om, for å møte kraftsituasjonen i Midt-Norge – med sikte på å legge handlingsplanen fram tidlig på høsten.» Det er ein skandale at Regjeringa held ein heil landsdel for narr og ikkje kjem med ein handlingsplan slik det er lova. Det er tydeleg at Regjeringa ikkje tek inn over seg at bedrifter kan gå over ende, og at det er kroken på døra for viktige investeringar på grunn av høg straumpris og lite føreseielege rammevilkår for næringslivet. Det er innbyggjarane i Midt-Noreg som får svi for ei tafatt regjering her. Vi ser at utbygginga av Ørskog–Fardal er komplisert, og at det skal vurderast ulike løysingar, og det er viktig. Dermed får dette ikkje kapasitet før 2014. Kva vil statsråden gjere for å redusere skadeverknadene av dårleg kapasitet i linjenettet i 2010, 2011 og fram til 2014? Vil statsråden halde lovnadene om ein handlingsplan for Midt-Noreg?
Nikolai Astrup (Høyre), 2010-02-03:
Du kan bli stående, statsråd, spørsmålet er til deg. Du er en populær mann i dag! I Kveldsnytt på søndag ble vi nok en gang minnet om konvoien på 20 000 lastebiler som frakter norsk avfall til svenske forbrenningsanlegg. Bransjen anslår at det kan være så mye som 500 000 tonn norsk avfall som forsvinner ut av landet hvert eneste år. Syv av åtte kontrakter som er inngått i de siste månedene, har gått til svenske forbrenningsanlegg. Dette skjer samtidig som Regjeringen bruker milliarder av skattebetalernes penger til å subsidiere utbygging av fjernvarmerør i norske byer. På den ene siden velger altså Regjeringen å gå tungt inn i etableringen av infrastruktur for fjernvarme, men på den andre siden innfører den samme regjeringen rammevilkår som gjør at den viktigste innsatsfaktoren i fjernvarmeproduksjonen forsvinner til utlandet. Kanskje er det ikke bare jeg som får assosiasjoner til biodieselsaken i fjor høst. Mener statsråd Terje Riis-Johansen at det er i tråd med Regjeringens klimapolitikk at norske fjernvarmeanlegg risikerer å fyre med olje fremfor avfall på grunn av den samme regjeringens avgiftspolitikk? Statsråden har sagt at han skal se på saken. Vi venter spent på at han skal bli ferdig med å se og er klar til å sende et signal. Det vil jeg utfordre ham på i dag. Når vil han følge Sveriges eksempel og fjerne forbrenningsavgiften? Innser han at det haster for denne bransjen når så mange kontrakter – som er langtidskontrakter, som er fireårskontrakter, som er tiårskontrakter – gjør at betydelige mengder norsk avfall forsvinner ut av landet, ikke bare i år og neste år, men i lang tid fremover?
Nikolai Astrup (Høyre), 2010-02-03:
Jeg oppfatter at statsråden ikke har tenkt å ta signalet foreløpig. Han har tenkt å møte bransjen og nok en gang få beskjed om hva som er problemet, istedenfor å sende et signal om at Norge også har tenkt å fjerne forbrenningsavgiften – og gjøre det raskt. Statsråden snakket om tilgang på avfall. Dette henger jo sammen med at 500 000 tonn avfall i Norge havner på deponi, til tross for deponiforbudet. Det gis dispensasjon fra deponiforbudet. Dette er avfall som kunne ha vært frigjort som innsatsfaktor for norske fjernvarmeanlegg. Mener statsråden det er klokt å la 500 000 tonn avfall ligge i deponi og avgi f.eks. metan, fremfor å bli benyttet til å produsere varmt vann og varme til husholdninger og bedrifter? La meg også legge til at Finansdepartementet har anslått at en økning av deponiavgiften til 1 000 kr pr. tonn vil frigjøre 250 000–300 000 tonn avfall. Mener statsråden at det kunne være en idé å gjøre dette for å frigjøre mer avfall?
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2010-02-03:
«Innvandrere fra ikke-vestlige land har vanskeligheter med å skaffe seg jobb da de kan ha en utdanning man ikke vet noe om og de snakker dårlig norsk, men fraværet av norske arbeidsreferanser viser seg også ifølge en undersøkelse fra Institutt for samfunnsforskning å ha stor betydning. Det fremgår helt klart at ikke-vestlige innvandrere øker sine sjanser på arbeidsmarkedet når de tar midlertidige jobber. Vil statsråden med bakgrunn i dette vurdere endringer i arbeidsmiljøloven som kan gi flere en mulighet til jobb?»
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2010-02-03:
Det er ikke noen tvil om at det er gode intensjoner bak de strenge reglene som finnes i dag, men det er også en kjensgjerning at altfor mange står utenfor og ikke kommer inn i arbeidslivet. Over halvparten av de midlertidig ansatte jobber faktisk i offentlig sektor, og spesielt mange i staten. Der har man på grunn av en paragraf i tjenestemannsloven bedret adgangen til bruk av midlertidige ansatte, og det benytter naturlig nok mange seg av. I staten sier man at man ikke helt vet hvordan arbeidet ser ut om et år, eller to eller tre, og så kan man da ansette midlertidig. Det kan man ikke i norsk industri, i privat sektor og i kommunesektoren. Hvorfor skal det fortsatt være slik? Usikkerheten gjør ofte at bedrifter ikke tør å oppbemanne, selv om de kanskje kunne hatt mulighet til det. De fleste som står uten arbeid, vil foretrekke midlertidig jobb framfor ikke noen. Og det er jo merkelig at reglene i arbeidsmiljøloven skal være forskjellige, og at de prinsippene som legges til grunn for loven, og hensynet til midlertidig ansatte, ikke er like når man vurderer ansatte i staten opp mot kommunalt ansatte og privat ansatte.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2010-02-03:
Det prosjektet som jeg viste til her, er gjennomført med vikarer fra Adecco, og det viser at godt kvalifiserte innvandrere faktisk fikk fast jobb etter at de hadde hatt midlertidig ansettelse. Men det bør også overføres til andre som av ulike årsaker har vanskeligheter med å komme inn i ordinært arbeid. En del ønsker jo også å ta kortere oppdrag for å kunne se hva slags jobb de egner seg til, og for å finne en passende arbeidsplass. Hvis virksomhetene fikk benytte midlertidige ansettelser og vikaroppdrag også på den ordinære delen av virksomheten sin, ville man kunne oppnå at flere fikk muligheten til å komme inn. Og det er jo det som er problemet i dag, at det ikke er nok muligheter til å kunne tilby sånne arbeidsplasser uten disse vikariatene og de spesielle unntakene som finnes. Da ville også bedriftene tørre å prøve seg på å oppbemanne, selv om de var usikre på om de hadde behov over lang tid. Tror ikke statsråden at det ville hjelpe flere å komme i jobb – det er jo også et veldig viktig moment vi må ha med oss når så mange står utenfor – at også det private næringslivet får de samme mulighetene som staten til å benytte(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2010-02-03:
Det er Regjeringens mål å få høy overgang til arbeid blant dem som står utenfor arbeidslivet. Arbeidsgivere kan benytte midlertidig arbeidskraft i en rekke tilfeller, f.eks. i vikariater, dersom noen er syke eller i permisjon. Midlertidig arbeidskraft kan også benyttes dersom arbeidsgiver av andre grunner har et midlertidig behov for arbeid, f.eks. i arbeidstopper. Ifølge tall fra SSB er så mye som om lag 200 000 personer, eller 8,6 pst. av alle arbeidstakere, midlertidig ansatt. Andelen har vært relativt stabil det siste tiåret og er høyest i hotell- og restaurantbransjen, med hele 16 pst. Midlertidig ansettelse kan for noen fungere som en første jobb og deretter føre til fast ansettelse i arbeidslivet. En utvidelse av muligheten for midlertidig ansettelse til andre situasjoner enn der det foreligger midlertidig arbeidskraftbehov, har imidlertid mange dilemmaer ved seg. En liberalisering kan føre til at langt flere som i dag er fast ansatte, blir midlertidig ansatt. Og ofte vil ikke én midlertidig ansettelse føre til fast ansettelse, men til flere midlertidige jobber etter hverandre. Dette gir betydelig usikkerhet for den enkelte, også fordi manglende fast ansettelse kan gi problemer med å få lån. Derfor har Regjeringen i Soria Moria II lovet å arbeide videre for å sikre at fast ansettelse er hovedregelen, og begrense midlertidige ansettelser. Jeg tror det er en risiko for at utvikling mot flere midlertidige ansettelser først og fremst går ut over de vanskeligst stilte på arbeidsmarkedet. Jeg er opptatt av at det ikke utvikler seg et segmentert arbeidsliv der innvandrerbefolkningen er overrepresentert i bransjer med mangelfull opplæring, større ulykkesrisiko, lav organisasjonsgrad, svakere stillingsvern og lavere lønnsnivå. Jeg tror at andre tiltak og virkemidler har større betydning. Regjeringen legger derfor opp til en bred innsats for å få innvandrere over i arbeid. Jeg tror en kombinasjon av styrket kvalifisering og utdanning, samarbeid med partene i arbeidslivet og aktive tiltak for å motvirke diskriminering i arbeidslivet gir gode resultater.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2010-02-03:
Jeg vil bare først understreke det jeg sa tidligere, at vi er veldig opptatt av at vi ikke får et todelt arbeidsmarked, og at ledige innvandrere er en prioritet for denne regjeringen når det gjelder arbeidsmarkedstiltak. I 3. kvartal for 2009 var 40 pst. av deltakerne på ordinære arbeidsmarkedstiltak innvandrere. 70 pst. av innvandrerne som deltar på disse tiltakene, har bakgrunn fra nettopp Asia og Afrika. Og vi tror at nettopp denne ordningen, gjennom arbeidsmarkedstiltak, arbeidspraksis og lønnstilskudd, bidrar til å få denne gruppen arbeidstakere inn i varige, gode og tryggere jobber.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2010-02-03:
Jeg vil bare si med en gang at selvfølgelig er vi opptatt av å få flest mulig innvandrere inn i arbeid. Så kan man ha ulike syn på hvordan det gjøres best. Jeg er også kjent med at det er en del uenighet mellom forskere om den type virkemidler som ISFs rapport legger til grunn, er den riktige framgangsmåten eller ikke. Det som er viktig for oss, er at man ikke får et B-lag og et A-lag på arbeidsmarkedet. Og vi er redd for at en innfallsvinkel hvor man åpner for midlertidige tilsettinger for innvandrere, vil medføre det.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2010-02-03:
Jeg har gleden av å stille følgende spørsmål: «I Klassekampen 20. januar framkom det at kommunene bygger stadig større institusjoner for utviklingshemmede. Bruker- og ansatteorganisasjoner bruker begrepet «gettoisering». Ansvarsreformen tok sikte på å skille boligtilbud og tjenester for utviklingshemmede og la opp til et individuelt tilpasset botilbud. Hvilke konkrete grep vil statsråden gjøre for å sikre at disse institusjonsliknende enhetene stoppes og at reformen realiseres slik den var tenkt?»
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2010-02-03:
Jeg takker for svaret. Jeg har lyst til først å gripe tak i den setningen der statsråden viste til den presiseringen som var gjort overfor Husbanken. I dag er det sånn at Husbanken garanterer for 40 pst. av byggesummen for boliger for utviklingshemmede. Men når vi tar kontakt med Husbanken, ser vi at det fortsatt er veldig store forskjeller i denne praksisen. Enkelte kommuner sier at man ikke gir tilskudd hvis det ikke er i henhold til ansvarsreformen eller Regjeringens føringer. Andre kommuner er ikke kjent med ansvarsreformen eller Regjeringens føringer og gir over en lav sko. På hvilken måte vil statsråden følge opp dette? Vil statsråden foreta endringer i Husbankens regelverk, sånn at man ikke gir tilskudd hvis man ikke følger opp intensjonen i ansvarsreformen og de føringene Regjeringen har lagt?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2010-02-03:
Jeg takker nok en gang for svaret. Jeg er glad for at statsråden er såpass tydelig på at hun vil ta dette opp med kommunalministeren og sørge for at man ikke får institusjonslignende oppbygginger av dette tjenestetilbudet. Det leder meg også inn på neste spørsmål. Hvis vi går tilbake og ser på reformen, ser vi at et av de viktigste målene overfor brukerne var å skille mellom boligbehovet på den ene side og tjenestene på den andre. I en del utbyggingsplaner blir nå det ene argumentet brukt mot det andre, og det hevdes at tun og bofellesskap gjør det enklere å drive tjenestene. Man har i noen grad fått en ordning der brukeren må tilpasse seg tjenestene, og tjenestene ikke tilpasses brukeren. Slik jeg oppfattet ansvarsreformen, skulle tjenestene tilpasses den enkelte bruker. På hvilken måte vil statsråden følge opp dette for å sikre at vi fortsatt skal ha et skille mellom botilbud og tjenestetilbud, og at tilbudet blir lagt opp sånn at det er tilpasset den enkelte bruker?
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-02-03:
Vi er kjent med at det i enkelte kommuner er uro rundt byggesaker der man samler et stort antall leiligheter tiltenkt personer med utviklingshemning, rusproblemer eller psykiske lidelser. Jeg har også sett oppslaget i Klassekampen. Stortinget har lagt til grunn at det ikke skal bygges opp særomsorg eller institusjoner for personer med utviklingshemning. Dette følger vi opp på flere måter. Innbyggere med utviklingshemning skal ha den bistand de trenger for å kunne leve og bo mest mulig selvstendig. De som har store bistandsbehov, må ofte ha en bolig som ligger slik til at personell er tilgjengelig 24 timer i døgnet. Boligen må også være utformet slik at den er egnet til å yte og motta tjenester. Regelverket for de kommunale helse- og omsorgstjenestene slår fast at det skal gjøres en individuell vurdering av hvilket tilbud som er det beste. Tjenestetilbudet skal så langt som mulig utformes i samarbeid med tjenestemottakeren, og det skal legges stor vekt på hva denne mener. I vedtaket må det komme tydelig frem hvilke momenter kommunen har lagt vekt på, og hvilke hensyn som taler for at brukeren best får ivaretatt sine behov, ved f.eks. å flytte til ny bolig. Dersom tjenestemottakeren eller hjelpevergen ikke er enig i vurderingen, kan vedtaket påklages til fylkesmannen. Flere steder bygges det omsorgssentre med døgnkontinuerlig tjeneste, og brukere med omfattende tjenestebehov tilbys ofte å flytte dit. Det kan være en god løsning, men kommunen må ikke sette flytting som vilkår for å yte nødvendige tjenester. Retten til nødvendige tjenester er i prinsippet uavhengig av bosted. Helsedirektoratet vurderer hvor utbredt det er med slike saker, og om det er behov for særskilt oppfølging. Staten stimulerer til bygging av omsorgsboliger med heldøgnstjenester gjennom Husbankens investeringstilskudd. Kommunal- og regionalministeren og jeg er enige om at omsorgsboliger bør tilpasses personer med kognitiv svikt. Det bør bygges små enheter og legges til rette for egnede uteareal. Kommunal- og regionaldepartementet har i 2010 presisert at dette må ivaretas når Husbanken yter investeringstilskudd. Jeg lytter til hva brukerorganisasjonene sier. Norsk Forbund for Utviklingshemmede har nylig utgitt en bok, «Veien frem til egen bolig», hvor personer med utviklingshemning viser gode løsninger for å få etablert egne hjem. Jeg er sikker på at disse personenes erfaringer vil kunne være nyttige i planleggingsprosesser i kommunene. Jeg har derfor tatt initiativ til at alle kommuner får denne boken tilsendt.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-02-03:
Dette er et veldig viktig spørsmål fordi det ikke er slik at man skal kunne omgå regelverket for å komme tilbake til der vi en gang var, da det var store institusjoner for utviklingshemmede. Når det gjelder kommunene, fylkene og fylkesmannen, har Kommunal- og regionaldepartementet i 2010 nettopp presisert at dette regelverket for boliger for utviklingshemmede må ivaretas med hensyn til at det skal gis tilskudd. Jeg kan i hvert fall si at dette er en problemstilling som jeg ønsker å ta opp med kommunal- og regionalministeren, fordi jeg mener det er viktig at vi ikke kommer i den situasjonen at man bygger opp store boligkompleks som kan være som institusjoner. Så må jeg ta forbehold om at jeg ikke har sett detaljene i de planene som omtales i Klassekampen.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-02-03:
Det skal være et skille mellom tjenesten og boligen, og det skal ikke være slik at noen kan tvangsflyttes til en bestemt bolig for å få de tjenestene man har rett på. Tjenestene skal vurderes uavhengig og individuelt. Med mitt kjennskap til kommunene er det slik vi har opplevd det. Så er det nok slik at man i noen sammenhenger bygger bofellesskap hvor det bor noen brukere sammen. Det er ikke bare negativt, for dette er en gruppe mennesker som kanskje har vanskelig for å ta sosial kontakt i et lokalsamfunn, og det kan derfor gi mange gode sosiale tilleggseffekter. Men det er helt klart at de skal ha sin egen bolig, det skal være frivillig å bo der, og det skal ikke være det at du bor i en spesiell bolig som skal være grunnlaget for hvilke tjenester du får. Dette er viktig å presisere, og igjen: Denne situasjonen er også noe jeg vil snakke med kommunal- og regionalministeren om, for det er en viktig presisering, og det er viktig at vi presiserer det nå.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-02-03:
Spesialisthelsetjenesten mottar årlig over en million henvisninger. Det er avgjørende for helsehjelpen at henvisningene blir raskt vurdert. Lov om pasientrettigheter og forskrift om prioritering av helsetjenester mv. skal bidra til at pasientene som trenger det mest, skal få raskest helsehjelp. Likevel har det, slik stortingsrepresentant Høie peker på, vært ulik praktisering av prioriteringsforskriften og tildeling av rett til behandling. Dette er ikke akseptabelt, og vi har satt i gang flere tiltak for å rette på dette. Henvisninger skal vurderes i lys av forskriftens hovedvilkår: alvorlighet, forventet nytte og kostnadseffektivitet. Pasienter som blir vurdert til rett til nødvendig helsehjelp, skal få en medisinsk forsvarlig frist for når helsehjelpen senest skal starte. Pasienter som ikke vurderes som rettighetspasienter, kan settes på venteliste og få tilbud ved ledig kapasitet. Riksrevisjonens rapport om undersøkelse av spesialisthelsetjenestens tilbud til voksne med psykiske problemer viste ulik praksis ved poliklinikkene i 2007–2008, for hvilke pasienter som får avslag på tildeling av rett til nødvendig helsehjelp. Prioriteringsveilederne innen psykisk helsevern for voksne og for barn og unge legger grunnlaget for riktig prioritering. Veilederne skal være beslutningsstøtte i vurderingen av henvisninger. Det slås klart fast at det er pasientens tilstand som skal avgjøre om pasienten får rett til nødvendig helsehjelp, og for når det settes frist for utredning, behandling eller andre tiltak – det skal altså ikke være sykehusets kapasitet. Disse veilederne er laget etter Riksrevisjonens rapport. Jeg vil nevne arbeidet som gjøres med videre omstilling av psykisk helsevern og for å styrke det kommunale tilbudet. Grepene som er varslet i statsbudsjettet for 2010, er konsentrert om helhet og samhandling. Blant annet er det bevilget 30 mill. kr til psykologer i kommunene. Dette skal komme mennesker med lettere og moderate psykiske lidelser til gode. 50 mill. kr er bevilget til forpliktende samhandlingsmodeller mellom kommunehelsetjenesten og spesialisthelsetjenesten innen det psykiske helsefeltet samt til videre satsing på ambulante tverrfaglige team i kommunene. De distriktspsykiatriske sentrene skal være fundamentet i den fremtidige spesialiserte psykiske helsetjenesten. DPS-ene skal, i samarbeid med den kommunale tjenesten, sørge for at det etableres et helhetlig lokalbasert psykisk helsetilbud til befolkningen. Det er fortsatt behov for å styrke og videreutvikle DPS-ene. I oppdragsdokumentet har jeg bedt de regionale helseforetakene om å videreføre omstillingsarbeidet slik at sykehusfunksjonene blir mer spisset og de distriktspsykiatriske sentrene blir i stand til å utføre oppgavene sine. Andel pasienter med rett til nødvendig helsehjelp og andel fristbrudd er viktige styringsparametre i oppdragsdokumentet. Departementet følger opp resultatene tertialvis sammen med de regionale helseforetakene.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-02-03:
Etter at Riksrevisjonens rapport ble lagt frem, ble disse prioriteringsveilederne innenfor psykisk helsevern for voksne og barn laget for å legge grunnlaget for riktig prioritering. Det er pasientens tilstand – ikke om det er kapasitet på klinikken eller sykehuset – som skal være grunnlaget. Det for å følge opp pasientrettighetene etter pasientrettighetsloven. Mitt inntrykk er i hvert fall at dette er noe som de regionale helseforetakene har stort fokus på, nettopp for å kunne oppfylle pasientrettighetene. For vi ønsker jo å gi et bedre tilbud og et likeverdig tilbud til pasientene – ikke et ulikt tilbud.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-02-03:
Nå svarte jeg på dette som dreide seg om psykisk helsevern, fordi jeg også oppfattet spørsmålet som å dreie seg om det. Når det gjelder dette med prioriteringsveilederne, så er nettopp min presisering at de ble laget etter Riksrevisjonens rapport. Når det gjelder situasjonen i Asker og Bærum, tror jeg det egner seg for et eget forum, når både rapporten fra Helsetilsynet og politiets etterforskning er avklart. Jeg synes det blir feil å bringe det inn i denne diskusjonen. Vi er opptatt av å presisere overfor de regionale helseforetakene de rettighetene som pasientene har. Det er et ansvar som jeg opplever at de tar og som de jobber med hver eneste dag. Derfor utarbeider vi også hele tiden bedre og bedre verktøy, nettopp for å kunne følge opp pasientene og pasientenes rettigheter.
Bent Høie (Høyre), 2010-02-03:
«Riksrevisjonen og Helsedirektoratet har påpekt systematiske brudd på pasientrettighetene. Eksempelvis har Riksrevisjonen vist til at frist for behandling i psykisk helsevern settes i henhold til sykehusets kapasitet, og ikke ut fra pasientenes behov for hjelp. Rapport om ventetider viser store variasjoner i tildeling av rett til behandling og omfanget av fristbrudd. Hva har Regjeringen gjort for å rette opp disse feilene?»
Bent Høie (Høyre), 2010-02-03:
Både Riksrevisjonens rapport og Helsedirektoratets rapport slår fast at det er ulik praktisering av pasientrettighetsreglene. Statsråden har nå på en måte redegjort for de reglene og lovene som er. Det er ikke mangel på lover og regler i helsevesenet, men det er mangel på orden knyttet til oppfølging av disse rettighetene. Så jeg må nesten gjenta spørsmålet: Hvilke konkrete tiltak har Regjeringen gjort etter at Riksrevisjonens rapport ble lagt fram i november 2008 – og Helsedirektoratets rapport ble lagt fram 2. kvartal 2009 – for å sikre at de pasientrettighetene som gjelder, blir fulgt opp i alle foretakene? Vi har nå i det siste sett klare eksempler på at det er manipulert med pasientrettighetene. Disse to rapportene slo fast – for over et år siden – at dette gjaldt flere helseforetak. Hvilke konkrete tiltak har Regjeringen gjort for å rette opp dette etter at rapportene ble lagt fram?
Bent Høie (Høyre), 2010-02-03:
Prioriteringsforskriften går på en prioritering når en har gitt rett til nødvendig helsehjelp. Innenfor psykiatrien er det laget prioriteringsforskrifter. Helsedirektoratets rapport gjaldt de somatiske fagområdene med store regionale variasjoner i rettighetstildelingen. I VG den 31. januar i år sier helseministeren i forbindelse med utspillet fra Erna Solberg fra Høyre, at Erna Solberg umulig kan ha lest Riksrevisjonens rapport, og at disse forholdene ikke kan sammenlignes med forholdene ved Sykehuset Asker og Bærum. I Riksrevisjonens rapport står det: «Éin klinikk lèt heilt vere å gi pasientane den informasjonen som dei har krav på, men dette skjer også på andre klinikkar(…) (…) Er dette totalt annerledes enn det som har skjedd i Asker og Bærum? Og hva har Regjeringen faktisk gjort for å følge opp dette overfor alle helseforetakene, også innenfor somatikken?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2010-02-03:
Jeg ønsker å stille følgende spørsmål til justisministeren: «I Hedmark begås det daglig 16 forbrytelser som ikke blir oppklart. Selv om det er en liten bedring i forhold til tidligere, skaper dette frustrasjon og usikkerhet blant folk flest. Hva vil statsråden bidra med på kort sikt for at folk skal få tilbake troen på sikkerhet i sin hverdag?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2010-02-03:
Jeg takker statsråden for et utfyllende og godt svar. Vi har alle et felles mål – både justisministeren, undertegnede, resten av dem som sitter i denne salen, og ellers ute – om at vi skal få ned kriminaliteten. Det er bra. Men det som ikke er fullt så bra, er at selv om det er økte økonomiske midler og økt personell, øker også kriminaliteten. Det er dessverre mange som begår kriminelle handlinger. Hvis man ser i avisen Glåmdalen 19. januar, står det nevnt et navn som er én av 5 779 uoppklarte saker. Hvis man blar videre i avisen, står det at seks av ti forbrytelser er uoppklarte. Det er klart at når man er én av de 5 779 sakene, eller én av de seks av de ti sakene som ikke blir oppklart, føler man en viss frustrasjon, og man føler en viss usikkerhet. Det er den usikkerheten som kanskje sprer seg litt, dessverre. Jeg gir stor honnør og har stor tillitt til alle som jobber med disse sakene, de gjør så godt de kan, men kriminaliteten er dessverre litt stor.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2010-02-03:
En sak har minst to sider. I HA lørdag 12. desember ser vi at man reagerer på at man møter stengte dører, og dette gjelder på Hamar politihus. Det står der: «På hverdager er politihuset stengt etter klokka 15.00, med unntak av torsdager. Da er det åpent for publikum til klokka 18.00.» Det er klart at når man møter stengte dører i en by som Hamar når man har behov for hjelp, skaper det en viss frustrasjon. Jeg er helt enig i at politiet i størst mulig grad skal være ute og jobbe, men det hadde kanskje vært litt trygt og godt at det var noen åpne dører. I tillegg sies det at det gis mer penger, og det er vel og bra. Men det er en del dyre etterforskninger, som man bl.a. kan lese om i Glåmdalen 18. januar. Der står det: «Etterforskningen av Langelanddrapet har påført politiet i Kongsvinger 1,5 millioner kroner ekstra i utgifter. Og de får ikke dekket fem øre.» Det er klart at hvis et lensmannskontor eller politidistrikt får en del slike dyre saker, vil det gå ut over etterforskning og jobb i andre saker – at man ikke har midler.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2010-02-03:
«Sunnmøre tingrett har gjennomført 41 barneavhør i 2009. Ingen av disse har blitt gjennomført i barnehus, fordi det nærmeste barnehuset ligger i Trondheim. Ressurssituasjonen gjør det umulig å avvikle dommeravhør med så lang reisetid og i mange tilfeller behov for overnatting. Det er viktig at alle barn som skal i avhør, får samme mulighet til å benytte det gode tilbudet som barnehusene gir. I valgkampen lovte justisminister Storberget at Ålesund sto for tur til å få barnehus. Når blir det etablert barnehus i Ålesund?»