Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-03-04:
Jeg skal konsentrere mitt første innlegg om å svare på hovedspørsmålet i interpellasjonen, om forvaltningen av abortloven og hvordan en kan sikre objektiv og sannferdig informasjon. St.meld. nr. 16 for 1995-96, Om erfaringer med lov om svangerskapsavbrudd mv, var som kjent en gjennomgang av erfaringene med abortloven. Statens helsetilsyn og fylkeslegene fører tilsyn med lov om svangerskapsavbrudd og at praksis er i samsvar med loven. Etter Stortingets behandling av ovennevnte melding i juni 1996, er det i oppfølgingen lagt vekt på å kvalitetssikre og føre tilsyn med de ulike delene av helsetjenesten som har kontakt med kvinner som ber om svangerskapsavbrudd. I 1996 gjennomførte fylkeslegene felles tilsyn med alle sykehus som utfører svangerskapsavbrudd. Tilsynet er gjennomført som systemrevisjoner, og fylkeslegene har undersøkt om sykehusene etterlever de kravene i lov og forskrift som angår helsepersonellets reservasjonsrett, informasjon og veiledning til kvinner som begjærer abort, og meldings- og registreringsordninger. I konklusjonen fra fylkeslegenes felles tilsyn heter det bl.a.: «Det generelle bildet som fremkommer ved gjennomgang av alle rapportene tyder på at innen de reviderte områdene arbeider virksomhetene i all hovedsak i tråd med regelverket». Som ledd i oppfølgingen fikk Statens helsetilsyn også i oppdrag å arrangere jevnlige landskonferanser for medlemmene av abortnemnder og representanter for andre relevante institusjoner der ulike spørsmål knyttet til praktisering av lov om svangerskapsavbrudd blir diskutert på bred basis. Det har vært arrangert to nasjonale konferanser i perioden 1996 til 1998, og en tredje er under planlegging i år. Hovedtemaet for konferansen i 1998 var «Kvalitet og helhetlig praksis». Hovedtema for årets konferanse er praksis når det gjelder abort sent i svangerskapet. Det ble i abortmeldingen foreslått endringer i melde- og registreringsordningene for alle avsluttede svangerskap etter utgangen av tolvte uke. For å kunne ivareta sin oppgave med overvåking av medfødte misdannelser ble det foreslått at Medisinsk Fødselsregister skal ha melding om alle avsluttede svangerskap etter tolvte uke. Under Stortingets behandling sluttet flertallet seg til dette forslag i meldingen. Departementet har på denne bakgrunn utarbeidet utkast til forskrift som har vært ute på høring. Både Justisdepartementet og Datatilsynet mente at hjemmelsgrunnlaget var tynt. En slik hjemmel er imidlertid foreslått i ny lov om helsepersonell, som ligger til behandling her i huset. Videre er det foreslått inntatt en hjemmel for denne type meldinger i utkast til ny helseregisterlov, som er ute på høring. Datatilsynet har imidlertid gitt konsesjon til Medisinsk Fødselsregister til å motta meldinger om alle avsluttede svangerskap etter tolvte uke, under forutsetning av at meldingene kun oppbevares en måned før de slettes. På bakgrunn av den medisinsk-teknologiske utviklingen ble det i abortmeldingen foreslått at forskrift og veiledning til abortloven skal oppdateres i samsvar med det som framgår av meldingen. Dette er nå under arbeid i departementet. Så noen ord om informasjon og veiledning. Ved behandlingen av abortmeldingen bad Stortinget Regjeringen om å foreta en grundig evaluering av tilbudet om informasjon og rådgivning til kvinner både før og etter et svangerskapsavbrudd. Dette gjaldt både informasjons- og rådgivningsvirksomhet i regi av offentlig helsevesen og i regi av private organisasjoner. Denne evalueringen er gjennomført av Senter for samfunnsforskning ved Universitetet i Bergen, SEFOS, etter oppdrag fra Sosial- og helsedepartementet. Evalueringen viser at både offentlige og private institusjoner legger vekt på objektivitet i sitt rådgivnings- og informasjonsarbeid. Videre viser evalueringen av sykehusenes informasjonsvirksomhet og tilbud om veiledning ved abortinngrep at det gis informasjon ved alle sykehus, men at det er store forskjeller mellom sykehusene når det gjelder rutiner for og organisering av informasjonsvirksomheten. Det blir framhevet at sykehusene som institusjoner og personellet der er lojale overfor lovens forutsetninger og intensjoner om at det ikke skal stilles spørsmål ved kvinnens valg. Samtidig blir det pekt på at det er mangelfulle rutiner ved sykehusene med hensyn til å gi et tilbud om veiledning til de kvinnene som ønsker råd for å kunne treffe det endelige valget. Et fellestrekk ved virksomheten i sykehusene er videre at det mangler kollektiv faglig oppmerksomhet rundt abortproblematikken. Stortinget vedtok også at Regjeringen skulle iverksette en ordning der alle abortsøkende kvinner får et standardisert informasjonsskriv som omhandler den bistand samfunnet kan gi kvinnen, og informasjon om hvor hun kan få ytterligere informasjon om etiske aspekter ved svangerskapsavbrudd. Sosial- og helsedepartementet har i denne sammenheng utarbeidet tre informasjonsskriv i samarbeid med Statens helsetilsyn: en brosjyre med informasjon om hvor kvinnen kan henvende seg for å få opplysninger, veiledning og rådgivning, en brosjyre som inneholder informasjon om abortloven, og en brosjyre som omhandler rutinene ved svangerskapsavbrudd. Disse standardiserte skrivene er distribuert til alle landets sykehus, helsestasjoner og leger. Departementet vil arbeide videre med denne type standardiserte informasjonsskriv for å følge opp SEFOS" evaluering. Det vil i denne sammenheng særlig bli lagt vekt å utarbeide informasjon til gravide om ulike typer fosterdiagnostikk. Når det gjelder primærlegenes virksomhet, har Statens helsetilsyn i samarbeid med Den norske lægeforening publisert en håndbok i prevensjonsveiledning og abortrådgivning for allmennleger. Boka inneholder bl.a. generelle retningslinjer for rådgivning til abortsøkende og en oversikt over støtteordninger i sammenheng med svangerskap, fødsel og småbarn. Hensikten med boka er å sikre at kvinner får god rådgivning når de oppsøker lege for å begjære abort. Håndboka er distribuert til primærleger i hele landet. SEFOS-evalueringen omfatter også stiftelsen Alternativ til abort i Norge – AAN. AAN driver en utstrakt rådgivningsvirksomhet til gravide og andre gjennom 19 rådgivningskontor over hele landet. Det konkluderes med at organisasjonen fremstår modernisert og reflektert i sin virksomhet. Samtidig blir det i rapporten pekt på den spenningen som ligger i organisasjonens todelte mål: AAN har et overordnet mål om å verne om det ufødte liv og redusere antall aborter, samtidig som målet for den enkelte rådgivningssamtale er å gi et bredest mulig beslutningsgrunnlag for det valget som kvinnen eller paret må ta. Styrking av informasjons- og veiledningstiltakene i sammenheng med graviditet, prevensjon og svangerskapsavbrudd vil også bli fulgt opp i den nye handlingsplanen som avløser handlingsplanen for forebygging av uønskede svangerskap og abort for 1995-98, som interpellanten fremmet et forslag om forsering av. Jeg kan opplyse at den nye handlingsplanen vil foreligge om kort tid, og at det forslaget som ble fremmet, i så måte vil være å sprenge åpne dører. Mål og innsatsområder for den nye handlingsplanen bygger på informasjon om utviklingen i aborttallene, erfaringer fra det forebyggende arbeidet på 1990-tallet og resultater fra nyere forskning. Hovedinnsatsen er rettet mot å forebygge uønskede svangerskap, fordi det er her potensialet for forebygging er størst, men det blir også lagt vekt på å forebygge abort gjennom å sikre gode rutiner for informasjon, og ved å sikre at det finnes et godt tilbud om veiledning til dem som ønsker det. Ungdom og unge voksne og grupper med særlig risiko for uønskede svangerskap og abort er hovedmålgruppene for arbeidet med å forebygge uønskede svangerskap. Det styrende prinsippet skal være at målgruppene skal ha best mulig utgangspunkt for å velge ønskede svangerskap. Når det gjelder forebygging av abort, er målgruppen alle gravide, særlig kvinner og par som vurderer abort. Bakgrunnen for å velge ungdom og unge voksne som hovedmålgrupper henger bl.a. sammen med at det er blant tenåringer – 15-19 år – og i aldersgruppene 20-24 år og 25-29 år at abortraten er høyest og potensialet for forebygging dermed størst. Aldersgruppen 20-24 år har hatt den høyeste forekomsten av abort i alle år etter at registreringene startet i 1979. Mens tenåringer hadde høyere forekomster av abort enn kvinner i aldersgruppen 25-29 år på begynnelsen av 1980-tallet, er forholdet omvendt på 1990-tallet. Forebygging av uønskede svangerskap og abort er en integrert del av arbeidet i kommunehelsetjenesten, og opplæring om samliv og seksualitet er en obligatorisk del av undervisningen i skolen etter det nye læreplanverket fra 1997. Tiltakene i handlingsplanen vil derfor bare utgjøre en liten del av den totale innsatsen for å forebygge uønskede svangerskap og abort, men de skal være med på å stimulere til økt aktivitet bl.a. innenfor de ordinære tjenestene. Det er viktig at skole- og helsesektoren samarbeider både lokalt og sentralt på dette området. Jeg er av den oppfatning at dagens lov om svangerskapsavbrudd blir forvaltet etter intensjonen. Med bakgrunn i SEFOS-undersøkelsen er det imidlertid grunn til å tro at sykehusene har et forbedringspotensial når det gjelder rutiner for å gi et tilbud om veiledning til kvinner som ønsker dette. Kvinnens og parets behov for informasjon og veiledning i sammenheng med abort må vektlegges av helsetjenesten. Det er en selvfølge at informasjonen er objektiv og sannferdig. Interpellanten og jeg er uenige om mange sider ved selve abortloven, men vi er enige om at den informasjon som gis, må være objektiv og sannferdig. Jeg går ut fra at vi også er enige om at kvinner som vurderer abort, skal få informasjon om mulighet for råd og veiledning. Videre går jeg ut fra at vi er enige om at det er en målsetting å forebygge flest mulig uønskede svangerskap og aborter. Begge disse forholdene har vært vektlagt av regjering og storting siden abortloven ble vedtatt i 1978. Jeg tror det er viktig at en tar utgangspunkt i de spørsmålene hvor det faktisk er enighet. Jeg er derfor lei meg for at interpellanten i så stor grad brukte sitt innlegg til å sette ekstremiststempel på dem som har en annen oppfatning om selve loven, til å så mistanke om at Kristelig Folkeparti ikke er for åpenhet om seksualitet og samliv, en mistanke som er helt ubegrunnet, og til å invitere til en ny runde om tilskudd til frivillige organisasjoner, som jeg tror jeg svarte på i tolv runder i spørretimen for en måned siden, og som jeg håpet vi nå var ferdig med, slik at denne debatten kunne bli en konstruktiv debatt om hvordan en kan forebygge både svangerskap og abort, som dette storting har vært enig om til nå.