Trine Skei Grande (Venstre), 2010-12-02:
Denne uken har jeg lært meg at når sakene er merket med blått på skjermen foran stortingsrepresentantene i salen, betyr det at sakene debatteres samlet. Det er veldig mange likhetstrekk mellom sak nr. 2 og sak nr. 3 på dagens kart. Det det i realiteten handler om, er en regjering som overkjører parlamentet og som ikke ser noe poeng i å ha bred politisk enighet om store, viktige ting på kultursektoren, og heller ikke syns det er viktig med den offentlige debatt eller har troen på at den offentlige debatt faktisk bringer gode argumenter på bordet for hvilke grep man bør ta. Det som forundrer meg mest i denne saken, er at Arbeiderpartiet i regjering har en så fascinerende liten respekt for ansatte i et system, for at fagfolk faktisk sitter på noe kunnskap som man bør bidra til er en del av en prosess. Jeg satt her på Stortinget med mange ansatte i dette systemet som følte seg virkelig overkjørt, ikke respektert og ikke tatt vare på i prosessen. Det er egentlig det denne saken handler om. Det handler om en overkjøring av et system, og at man ikke behandler saker på en ordentlig måte verken overfor parlamentet eller overfor ansatte. Så mener jeg det er et kulturpolitisk aspekt som er ganske viktig. Når vi skal organisere sykehusene våre, er jeg opptatt av at vi skal ha de beste folkene samlet for å gjøre de beste tingene. Innenfor kultursektoren kommer det et aspekt til med, og det er at det å samle altfor mye makt på ett sted faktisk er skummelt fordi vi innenfor kultursektoren bør ha noen maktelementer som balanserer hverandre. Det bør ikke være slik at all makt, all kontroll og all styring ligger ett sted. Det bør faktisk være noen fagmiljøer som utfordrer hverandre, som kan diskutere med hverandre, og som kan åpne for debatt. Striglete, ensidige kulturorganisasjoner som ikke er åpne for debatt, som er strengt styrt, er en trussel mot at vi utvikler oss som kulturnasjon. I sum er det vi har gjort i det siste, å samle enormt mye makt i Nasjonalbiblioteket, noe som jeg tror vi må ha en gjennomgang av og se på om det er riktig å gjøre. Det gjelder ikke bare denne saken. Det gjelder f.eks. alle forfatterjubileene våre. Her tror jeg vi mister veldig mye av det som kunne ha vært et frivillig engasjement, det som kunne ha vært et engasjement i forhold til lokalmiljøet og folk som føler eierskap til våre forfattere. Nå får vi en striglet, statlig styrt feiring som ikke engasjerer på samme måten som det kunne ha gjort. Dette er ett av eksemplene på alle de områdene vi nå har flyttet over til Nasjonalbiblioteket. Vi ser at vi innenfor kultursektoren – innenfor område etter område – strigler maktstrukturene så mye at vi mister veldig mye på veien. Vi mister engasjementet, og vi mister den debatten som kan føres mellom to aktører på ett område. Derfor bør kulturområdet behandles annerledes enn mange andre politikkområder – fordi den motmakta trengs. Kultur i seg sjøl handler om ytringer. Derfor handler dette egentlig om ytringsfrihet, retten til å ytre seg, retten til å ha en motdebattant, retten til å ha en debatt i samfunnet. Men det kommer vi rikelig inn på i neste sak, en interpellasjon som jo også handler om dette temaet.