Afshan Rafiq (Høyre), 2002-04-18:
Det er jo slik at kontantstøtten har gitt mer valgfrihet, og den har gitt mer tid tilbake til familien. Én til to timer mer tid til barn og foreldre kan man jo gjerne flire av, men jeg synes faktisk det er ganske mye. Når det gjelder kvinner og opptjening av pensjon, vil jeg minne arbeiderpartirepresentanten om pensjonsordningen for mødre som er hjemme med barn. De har nemlig mulighet til å få tre pensjonspoeng i året, noe som tilsvarer en årsinntekt på ca. 200 000 kr. Denne ordningen gjelder til barnet er sju år. Når det er sagt, vil jeg understreke at for Høyre er det viktig at det føres en familiepolitikk som gir alle foreldre reell frihet til selv å velge omsorgsløsninger for sine barn. Derfor mener vi at kontantstøtte er et verdifullt bidrag, og det er verdt å legge merke til at 76,6 pst. av barn i aldersgruppen ett–tre år her i landet har vært omfattet av kontantstøtteordningen. Vi kan konstatere at det er en populær ordning. I perioden fra 1998, da kontantstøtten ble innført, til våren 2001, er det blitt gjennomført en bred evaluering av denne ordningen. Denne stortingsmeldingen vi i dag behandler, er et resultat av det. Kontantstøtteevalueringen som foreligger, viser at nesten to tredjedeler av barna til dem som mottar kontantstøtte, i hovedsak blir passet av en av foreldrene. En tredjedel av dem som er hjemmearbeidende med kontantstøtte, sier det var kontantstøtte som gjorde det mulig å realisere dette valget. Dette understreker bl.a. at venstresidens skrekkvisjoner om kontantstøtte ikke har slått til. Kontantstøtten gir valgfrihet og fleksibilitet og gjør hverdagen enklere for veldig mange. En forutsetning for økt valgfrihet og økt likestilling for småbarnsforeldre er at barnefamiliene har økonomi til å velge omsorgsform, samtidig som det finnes tilbud om flere og rimeligere barnehageplasser. Ett av prosjektene i evalueringen gikk ut på å trekke konsekvenser for likestilling. Det er interessant å konstatere at kontantstøtten ikke har ført til store endringer i foreldrenes arbeidstilpasninger, og flere mødre har ikke i spesiell grad blitt hjemme på heltid. Dette betyr at ordningen isolert sett har hatt små konsekvenser for likestillingsutviklingen, noe evalueringsrapporten fra Forskningsrådet også konkluderer med. Når det gjelder evalueringen av hvilken effekt kontantstøtten har hatt i forhold til integreringspolitiske målsettinger, synes jeg det er viktig å understreke at i et flerkulturelt og moderne samfunn må vi sørge for å ha fremtidsrettede omsorgsløsninger for alle foreldre og barn. Men det er ikke til å legge skjul på at minoritetskvinner som har små barn, og som trenger barnepass for å delta på norskopplæring, får et problem med dagens kontantstøtteordning. Under komitehøringene kom det fram at det var et frafall på norskopplæringskursene for minoritetskvinner med barn i kontantstøttealder. Denne uheldige virkningen av kontantstøtte ønsker samarbeidspartiene å gjøre noe med. Derfor er det gledelig at et flertall i komiteen går inn for at departementet ser på en ordning som kan være hensiktsmessig for å gjøre noe med denne problemstillingen. Når det gjelder hvilke konsekvenser kontantstøtten har hatt for minoritetsbarn, har vi visst at foreldre med minoritetsbakgrunn valgte forskjellige tilsynsordninger for sine barn før kontantstøtteordningen ble innført. Vi vet at terskelen for å velge barnehage for mange av disse var høy, og det er ulike årsaker til det. Én årsak er at de har mindre behov for barnetilsyn når en av foreldrene er hjemme. En annen årsak er at de har liten forståelse for at førskoletilbud har skoleforberedende verdi. Og ikke minst finnes det lite differensierte barnehagetilbud. Vi vet at 80 pst. av barnehageplassene er heltidsplasser, og det gjør at valget for mange foreldre blir enten å ha barna hjemme hele dagen eller sende dem i en heldagsbarnehage. I en slik situasjon blir valget for mange foreldre, ikke minst de med minoritetsbakgrunn, å ha barna hjemme. Så her trengs det rett og slett et mer differensiert barnehagetilbud. Undersøkelser fra Oslo, hvor ca. 40 pst. av barn med minoritetsbakgrunn er bosatt, viser at disse barna som oftest starter i barnehage først i 4–5-årsalderen. Dette bekrefter at vår antakelse om at en innføring av kontantstøtte for 1- og 2-åringer ville få liten innvirkning på barnehageetterspørselen i familier med minoritetsbakgrunn, var riktig. For å gjøre det lettere å kombinere barnehage og kontantstøtte vedtok Stortinget i 1999 å dele kontantstøtten inn i fem satser, ut ifra ukens fem dager. Til og med 8 timer i barnehage skulle tilsi 80 pst. kontantstøtte. Til og med 16 timer skulle tilsi 60 pst. osv. Men det har vist seg at dette ikke helt har fungert. Dette skyldes bl.a. at barnehager med en åpningstid fra 8 til 17 definerer barnehagedagen til 9 timer, og ikke 8. Dermed fører én dag i barnehagen til bortfall av kontantstøtte i to dager. Dette mener vi er urettferdig. En barnehagedag skal være lik en kontantstøttedag. Vi forutsetter derfor at departementet legger opp til en bedring når det gjelder å kunne kombinere deltidsplass i barnehage med kontantstøtte. Jeg vil presisere at for Høyre står ikke valget mellom kontantstøtte eller barnehage. Vi vil i motsetning til Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti ha begge deler, slik at småbarnsforeldre har ulike omsorgstilbud å velge mellom. Vi vil satse på fortsatt barnehageutbygging. Jeg viser til Samarbeidsregjeringens storsatsing på dette området og bl.a. den nye finansieringsmodellen for barnehager som familieministeren nå for tiden jobber med, som innebærer at alle midler samles i en pott som deretter går direkte til den enkelte barnehage uavhengig av om det er en privat eller offentlig barnehage. Dette vil være med på å sikre like rammevilkår for kommunale og private barnehager, et mer mangfoldig tilbud i tråd med familienes ulike behov, og ikke minst flere barnehageplasser og lavere foreldrebetaling på sikt. Jeg tror dette vil være med på å dekke det behovet som veldig mange foreldre har. Men fordelen med en kontantstøtteordning i tillegg vil være at barnehagekøen blir reell, ved at alle som ønsker andre løsninger, får økonomisk mulighet til å velge. Helt til slutt ønsker jeg å minne om at vi politikere ikke bør tvinge barnefamilier over i A4-løsninger. Vår oppgave bør være å gi foreldrene mulighet til å innrette hverdagen på den måten som passer familien best. Vi ser på kontantstøtte som et viktig skritt i retning av et samfunn hvor en setter foreldre og barn i sentrum, der foreldrene foretar valg, og de ut fra sin hverdag og livssituasjon kan skreddersy de tiltakene som passer dem best.