Bent Høie (Høyre), 2004-06-09:
Vi har alle et ansvar for at det helhetlige helse- og sosialfaglige tilbudet til rusmiddelmisbrukere ikke har vært og ikke er godt nok. Spesielt helsetilbudet har vært svært dårlig. Det har lenge pågått en faglig-ideologisk diskusjon om hvorvidt rusmiddelmisbruk er en sykdom, eller om det skyldes sosiale forhold. Jeg vil minne om at sosialkomiteen i forbindelse med behandlingen av Rusreform II på mange måter parkerte denne diskusjonen. Vi sa at hva som er årsaken til rusmiddelmisbruk, er ikke poenget, men at mangeårig rusmiddelmisbruk fører til en sykdomssituasjon som gjør at rusmiddelmisbrukere må bli definert som pasienter, med pasientrettigheter. Men vi sa også at mangeårig rusmiddelmisbruk har ført til at en på mange måter har hatt viktige utviklingsår i et annet samfunn, med andre regler, andre normer og en helt annen kultur. En har gått glipp av utdannelse og arbeidserfaring. Derfor er kampen mot rusmiddelmisbruk ikke bare en kamp mot rusen, men også en kamp for å komme tilbake til samfunnet. En pille er med andre ord ikke nok. Det trengs også sosiale og helsemessige behandlingstilbud og rehabilitering. Det er her jeg oppfatter det som et stort paradoks at Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet kan stå sammen om dette forslaget. At Fremskrittspartiet bare vektlegger den medisinske delen og er motstandere av dagens system med en betydelig vektlegging av den sosiale rehabilitering, er ingen overraskelse. Men at Arbeiderpartiet har begynt å bevege seg i denne retningen, er urovekkende. Det er urovekkende i denne saken, men vi har også dessverre sett det i en del andre saker knyttet til tilbudet til rusmiddelmisbrukerne. Jeg vil minne representanten Hanssen om at kapasiteten innenfor legemiddelassistert rehabilitering er mer enn fordoblet siden den gang han selv satt i regjering og hadde sitt ansvar i forhold til dette. Det er ikke noen som så til de grader har gjort en jobb for å bedre det totale tilbudet til denne gruppen, som nåværende sosialminister og helseminister. Vi er imidlertid alle bekymret for at det fortsatt er køer. Derfor har også Regjeringen foreslått å øke kapasiteten i revidert nasjonalbudsjett. Målsettingen fra statsbudsjettet for 2004 om at køene på dette området skal vekk, står ved lag. Så det er ikke situasjonsbeskrivelsen vi er uenige om, men bokstavelig talt medisinen. Vi har hatt køer innenfor mange områder i helsevesenet. Det har skapt store politiske debatter, men jeg har aldri til dags dato, før i denne saken, hørt noen politikere foreslå som løsning på køproblemet å redusere den faglige kvaliteten på tilbudet! Men det er altså Arbeiderpartiets og Fremskrittspartiets løsning overfor denne gruppen. I motsetning til Fremskrittspartiet mener faktisk Arbeiderpartiet at det skal være en sosialfaglig oppfølging og kontroll med misbruket. Men de kan ikke i ramme alvor mene at den enkelte fastlege kan håndtere dette på en like god, eller bedre, måte som det det tverrfaglige miljøet i LAR-organisasjonen klarer. Jeg har gjennom denne debatten ikke hørt et eneste anerkjent fagmiljø argumentere for denne løsningen. Jeg vil også minne om at Forbundet mot stoffmisbruk, som organiserer mange pårørende og tidligere rusmiddelmisbrukere, argumenterer sterkt imot dette forslaget. Legeforeningen er også sterkt imot. Det som er felles for disse organisasjoner og fagmiljøer, er at de peker på tre hovedstrategier: øk kapasiteten innenfor dagens systemfokuser på kvaliteten innenfor dagens system – vi trenger en sterkere vektlegging av den sosialfaglige rehabiliteringenog ikke minst: ikke glem å øke kapasiteten i behandlingstilbudet som fører til et rusfritt liv Det er tre strategier som jeg helt enig i. Det må også være det som blir prioritert i de kommende budsjettene. Forslaget fra Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet er et eksperiment som vi ikke trenger å utsette norske rusmiddelmisbrukere for. Vi har erfaringer både fra egen nær fortid og erfaringer fra andre land som viser at dette gir gale resultater. Frankrike har en ordning der allmennleger kan forskrive Subutex i inntil 28 dager. Erfaringene derifra viser bl.a. at det er en betydelig illegal omsetning av dette midlet og et omfattende blandingsmisbruk, og at forskrivningen ikke følges opp av gode nok psykososiale tiltak. Vi har også tilsvarende erfaringer fra leger i Norge som i dag bryter regelverket. På denne måten er den offentlige hjelpen redusert til en form for langing av medikamenter, uten at det gjøres noe med årsaken til avhengigheten.