Nikolai Astrup (Høyre), 2014-06-12:
La meg først få takke saksordføreren, Terje Aasland, og de andre partiene i komiteen for at vi kom i mål med en enstemmig komitébeslutning. Regjeringspartiene er tilfreds med at opposisjonen kommer oss i møte og bidrar til at Stortinget i dag ikke fatter vedtak som kan føre til at Johan Sverdrups første byggetrinn blir utsatt. Dette byggetrinnet har en investeringsramme på 100–120 mrd. kr og er dermed det største industriprosjektet i Norge i moderne tid. Svært mange arbeidsplasser langs kysten er avhengig av å vinne kontrakter i dette prosjektet i årene fremover. En samlet industri og fagbevegelse uttrykte sterk bekymring over den enigheten opposisjonen la frem i vandrehallen i Stortinget 16. mai. Opposisjonen var i ferd med å sette politisk spill over hensynet til forutsigbarheten, ansvarligheten og langsiktigheten som har preget myndighetsarbeidet i petroleumssektoren de siste 40 årene, og som har tjent Norge og fellesskapet på en svært god måte. Jeg er glad for at bekymringsmeldingene fra bl.a. fagbevegelsen nådde frem til Arbeiderpartiet til slutt, og at saksordføreren bidro til å lande denne saken på en forsvarlig måte. Det var en prisverdig snuoperasjon. Kanskje har noen nå lært at når vi behandler viktige saker for fellesskapet og Norge, bør vi behandle dem i komiteen først og avholde pressekonferanse etterpå. La meg understreke at regjeringen hele tiden har hatt som mål å få til en områdeelektrifisering av Utsirahøyden i tråd med klimaforliket. Imidlertid har vi ment at det riktige tidspunktet å ta stilling til områdeelektrifisering ville være i stortingsproposisjonen om utbyggingen av Johan Sverdrups første byggetrinn, som kommer til behandling våren 2015. Da vet vi langt mer om kostnader, kraftbehov og tekniske løsninger enn det vi gjør gjennom å ta stilling til områdeelektrifisering i et tilfeldig privat forslag fra representanten Heikki Eidsvoll Holmås. Når opposisjonen likevel bestemte seg for å forskuttere behandlingen av plan for utbygging og drift av Johan Sverdrup, falt det på regjeringspartiene å bidra til å eliminere usikkerhet knyttet til Johan Sverdrups første byggetrinn. Jeg mener det er avgjørende at Stortinget ikke gjør det til en vane å endre vesentlige rammevilkår for petroleumsnæringen gjennom behandling av Dokument 8-forslag i Stortinget. Utsirahøyden er et ekstraordinært tilfelle, og en samlet komité understreker i innstillingen at alle andre utbygginger på norsk sokkel skal behandles på ordinær måte. Det er en svært viktig presisering. I dagens vedtak vil Stortinget definere at en områdeløsning med kraft fra land skal være på plass så raskt som mulig, men senest innen utgangen av 2022. Det gir rettighetshaverne på Utsirahøyden tid til å finne gode tekniske løsninger som gjør det mulig å realisere en områdeløsning på en hensiktsmessig og kostnadseffektiv måte. 2022 samsvarer med Statoils egen plan for utbygging av byggetrinn 2 på Johan Sverdrup, noe som gjør det mulig å bygge nødvendig teknisk infrastruktur til havs i tilknytning til nye installasjoner i byggetrinn 2. Samtidig understreker komiteen at alle installasjoner som bygges på land i forbindelse med byggetrinn 1, skal bidra til å realisere en områdeløsning med kraft fra land til alle feltene på Utsirahøyden innen utgangen av 2022. Hva er så klimaeffekten av det Stortinget nå vedtar? Det kommer an på hvilket tidsperspektiv vi legger til grunn. Klimaforlikets mål strekker seg til 2020. Ettersom Johan Sverdrups første byggetrinn skal starte produksjon sent i 2019, og utslippene fra de tre andre feltene, Gina Krog, Edvard Grieg og Ivar Aasen, er relativt sett små i tidsrommet før 2020, har tidspunktet for områdeelektrifisering begrenset innvirkning på Norges evne til å nå klimamålene innen 2020. Norges utslipp fra petroleumssektoren er også underlagt EUs kvotesystem, og dermed fører utslipp fra Gina Krog, Ivar Aasen og Edvard Grieg i perioden fra 2020 til 2022 ikke til økte utslipp i Europa, dersom EU nå blir enige om å videreføre kvotemarkedet fra 2020 til 2030 med de innstramningene EU-kommisjonen har foreslått. I et lengre tidsperspektiv stiller saken seg helt annerledes. Det er ikke forenlig med Norges mål om å bli et lavutslippssamfunn innen 2050 at vi bygger nye, store utslippskilder som vil slippe ut titalls millioner tonn CO2 de neste 50, 60, 70 årene. Vi vet også lite om hvordan karbonprisen utvikler seg. Dersom EU skal nå målet om å redusere utslippene i Europa med 80–95 pst. innen 2050, kan vi imidlertid legge til grunn at karbonprisen vil øke, og at store punktutslipp må renses, fases ut eller erstattes med miljøvennlige alternativer over tid. Dagens vedtak er derfor en langsiktig investering i fremtidens lavutslippssamfunn. Verden kommer fortsatt til å trenge olje og gass i tiårene fremover, også innenfor et 2-graders scenario. Norge har de høyeste karbonprisene og de strengeste miljøkravene for oljeproduksjon i verden. Det gjør oss godt stilt til å være en leverandør av olje og gass også i et marked der karbonprisene stiger og utslippskravene strammes inn. Verden kommer ikke til å slutte å etterspørre olje og gass fordi land som Norge lar være å produsere. Det er nok hydrokarboner til å dekke opp for Norges produksjon. Etterspørselen etter fossil energi vil bare avta dersom vi lykkes i å utvikle konkurransedyktige alternativer innen transport, industri og kraftsektoren. Petroleumssektoren gir oss finansielle muskler til å bidra til dette grønne skiftet.