Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 2001-06-08:
Stortinget blir i dag invitert til å fatte vedtak om å avslutte ein tidsepoke i vår kysthistorie. Automatisering av lykter og fyr som slår seg på ved behov, kameraovervaking, satellittnavigasjon, radarovervaking med mottak både på båtane og på land har innhenta oss. Vi sit berre att med nostalgien. Den skal vi ta vare på ved å legge til rette for at alle i størst mogleg grad skal ha tilgang til fyra og områda rundt. Ettertida skal få sjå historia om kystfolket sin kvardag og kamp for det daglege brød. Den er det viktig å ta vare på, den fortel oss om uredde menn som tok vår langstrakte, vêrharde kyst i bruk både til fiske og fangst og som ferdselsveg. Fyra hadde så absolutt sin misjon, det var lysa der som viste sjøfarande ein sjøveg full av holmar og skjer og kor det var tryggast å fare. Fyra vart bygde i ei tid da auga observerte alt. Slik er det ikkje i dag. Vi har tilgang til utstyr som gjer desse arbeidsplassane overflødige, og arbeidsfolka kan nyttiggjerast i arbeidslaga i rederifunksjonen i Kystverket. Men eg finn grunn til å understreke at i Kystverket skal det brukast andre metodar ved avbemanning av fyra enn det NSB har brukt ved tilsvarande avbemanningar på stasjonane sine. Kvart fyr skal vurderast for alle samfunnsoppgåver dei har, t.d. vêrvarsling som blir utført. Og ikkje minst: Ny teknologi skal vere på plass før folka reiser til lands for siste gong. Eg tør minne om at fyra alt i dag er automatiserte – vi må ikkje la nostalgien styre utviklinga. Vi har i dag 31 fyr som er bemanna. Arbeidstakarane og organisasjonane er innstilte på å samarbeide om praktiske løysingar. I tillegg er det eit nokså høgt aldersgjennomsnitt på fyrbeteninga, og mens vi tilrettelegg for ei ny tid og tida går, vil folk som skal halde fram, få nye og truleg meir meiningsfylte oppgåver enn dei har i dag. Ein reknar med at det dreier seg om om lag 50 personar. For er det noko vår langstrakte kyst skrik etter, er det meir merking og betre ettersyn og vedlikehald enn vi så langt har klart å ha. Arbeidarpartiet har sett auka sikkerheit og framkomelegheit i høgsetet, ikkje berre i ord, men i handling. Omorganiseringa av Kystverket og flyttinga av Kystdirektoratet til Ålesund var, som eg sa i mitt innlegg den gongen, grunnmuren til at samfunnet skulle få auka sikkerheit til sjøs og ei betre ressursutnytting. Oversikta over mannskap, båtparken inn i rederifunksjonen, og ikkje minst effektiv drift, ville sikre slike resultat. I tillegg er det lagt inn auka midlar i Nasjonal transportplan til fyr- og merketenesta. Det er verkeleg sett inn tiltak som på svært kort sikt vil gi resultat. Og det trengst. Vi manglar godt kartverk, betre ettersyn og vedlikehald, og hurtigbåtleiene krev atter andre merkingar enn vi så langt har hatt. Eg skal heller ikkje la vere å nemne miljøfarane ved dårleg merking. Men installering av ny og betre teknologi krev investeringar. Ein reknar med at om lag 75–80 mill. kr vil gå med til dette. Likevel vil driftskostnadene gå ned på sikt. Lønsbudsjettet blir flytta til postar der det gir samfunnet best resultat. For det er vel auka sikkerheit som er vårt felles overordna mål, og ikkje upopulære vedtak der nokre av oss har eit fyr i eige fylke. For det er jo valkamp! Skipsfartsnæringa ønskjer auka konkurransevilkår for sjøtransport. I dag er det slik at 30 pst. av kostnadene til denne delen av infrastrukturen blir dekt av det alminnelege kystgebyret. Resten legg staten i ein pott. Slik sett skal ein ikkje undre seg over at næringsorganisasjonane gjerne ser at vi forserer merking, lyssetting, bølgevarslingsinstallasjonar og kameraovervaking i leia. Når det gjeld Loran C, og spesielt det engasjementet som er vist frå Bø i Vesterålen om å få behalde ekstrabemanninga, vil eg vise til statsrådens innlegg seinare. Men eg konstaterer at brukarane elles har mest fokus, for ikkje å seie alt fokus, på GPS og dGPS som navigasjonsutstyr. Sjølv om Regjeringa kom med signal i revidert nasjonalbudsjett om å seie opp avtala med NELS i 2005, er det moglegheiter for å halde fram og vurdere det på nytt heilt fram til år 2004. Men når det å gi ei stikkpille til Regjeringa for tidspunktet signala kom, blir viktigare for ein del parti enn innhaldet i saka, då seier det sitt. Eg seier meg lei for det, men slik er det i politikken. Det er ikkje alltid ein tek innover seg at Regjeringa ikkje hadde dei gode råda å gi Stortinget på «rett» tidspunkt. Slik blir det av og til når ein er med i internasjonalt samarbeid. Når avbemanninga av fyra er fullført om nokre år, når Kystverket får full oversikt over båtparken og arbeidslaga kan gjere seg nytte av arbeidsfolka best mogleg, når lyktene blir meir driftssikre enn i dag, da vil alle desse enkeltkomponentane, saman med utprøving og forsking på utstyr som best egner seg langs vår langstrakte, vêrharde kyst, gi oss det resultatet alle ønskjer: meir merking og sikrare ferdselsleier langs riksveg nr. 1. Komiteen er samstemt om målet, det er meir om vegen å gå vi skriv litt forskjellig i innstillinga. Vi er også alle saman einige om å ta vare på kulturarven og tilgjengelegheita for alle, men driftsforma på fyrstasjonane kan vera forskjellig. Vi inviteres til å fatte eit framtidsretta vedtak i dag – det er såleis ein god dag for kystfolket og for Noreg som ein sjøfartsnasjon.