Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-05-03:
La meg først få lov å takke interpellanten for et interessant tema som vi har oppe til diskusjon. I den politiske debatten og i media blir det ofte utfordringene knyttet til økt innvandring som får stor oppmerksomhet – utfordringene med bosetting, utfordringene med språkopplæring og utfordringene med å skaffe arbeid til dem som skal starte livet sitt i det norske samfunnet. Det er utfordringer, men det er også viktig å fokusere på både de mulighetene og de gode eksemplene som finnes innenfor integreringsarbeidet allerede. Livet leves lokalt. Det gjelder også dem som kommer nye til Norge og skal finne fotfeste i et lokalsamfunn, og derfor må også mye av integreringsarbeidet skje lokalt. Mye av det som skjer lokalt, skjer gjennom frivillig sektor. Folk vil gjerne bidra. Vi ser at det er et stort engasjement i befolkningen for å kunne bidra og utgjøre en forskjell for dem som kommer til Norge. Frivillige organisasjoner har åpenbart en viktig funksjon i det å være en arena for å inkludere og integrere mennesker som kommer til oss. Det finnes mange eksempler på det – interpellanten hadde noen, statsråden hadde også en del, og sjøl kunne jeg også bidratt med enkelte eksempler. Hvis vi tar idretten som eksempel, bidrar hver dag tusenvis av trenere med å tilrettelegge aktiviteter for å inkludere og skape rom for flest mulig i sine lokale idrettsmiljø. Mange idrettslag jobber nok med integreringsprosjektet uten at de sjøl ser på det som et integreringsprosjekt – men det er kanskje viktig, det også. Doktorgradsstipendiat Anne Tjønndal ved Nord universitet påpeker at det er slike integreringsprosjekt, som de sjøl ikke vet er integreringsprosjekt, som i realiteten ofte er de mest vellykkede. Det samme finner vi innenfor annet frivillig organisasjonsliv, både kulturorganisasjoner, barne- og ungdomsorganisasjoner, frivillighetssentraler og andre. Eksemplene vi trekker fram, er viktige, men de rammebetingelsene som frivillig sektor har, er også viktige. En viktig del av det videre integreringsarbeidet blir sjølsagt de rammebetingelsene som en gir til frivillig sektor i det arbeidet den gjør, spesielt overfor innvandrere, men også generelt. På den ene sida må jeg si at jeg syns kanskje det er litt enkelt av statsråden å prøve å avfeie de problemstillingene Arbeiderpartiet her tar opp, med at Arbeiderpartiet henger seg opp i antall oppslag i avisene. Det er nok et faktum som jeg tror mange kjenner på, at denne regjeringen gir et klart inntrykk av å stå sterkere på den foten som handler om innvandringsregulering, enn på den foten som handler om integrering. Og det skapes jo et bilde av at det ene er viktigere enn det andre. Det mangler rett og slett «trøkk» i det integreringsarbeidet som regjeringen skal stå for. På den andre sida må jeg si at sjøl om frivillig sektor gjør veldig mye og har potensial til å gjøre enda mer når det gjelder inkludering og integrering, må det offentlige være forsiktig med å pålegge disse frivillige organisasjonene en rolle eller å forsøke å styre aktiviteten deres. Det er viktig å respektere frivillig sektors autonomi, og at de først og fremst er til for sine medlemmer. Aktiviteten må være utgangspunktet for integreringsarbeidet. Forskerne som har skrevet boka Fellesskap og forskjellighet, peker i den forbindelse på at det er viktig at myndigheter ikke ser på det frivillige arbeidet i nærmiljøene som en forlengelse av offentlig sektor, og at de frivillige organisasjonene ikke kan bli politikernes redskap, for da vil frivilligheten forvitre. Det kan kanskje være en påminnelse også til enkelte andre partier her i salen. Frivillig sektor har utfordringer i arbeidet sitt, og det skal vi ta alvorlig og adressere på generell basis – hvordan frivillig sektor kan tilrettelegge for deltagelse uavhengig av funksjonsevne, alder, etnisitet og ulike økonomiske rammevilkår, og hva som er mulig å få til i den enkelte klubb og forening for å unngå at en på noen måte er sosialt ekskluderende. Sjøl om den kanskje mest vellykkede integreringen skjer som en naturlig del av organisasjonenes virksomhet, er det sjølsagt også viktig at det offentlige gir rammevilkår og bistår med midler som kan smøre det maskineriet som frivillig sektor er, slik at det blir lett å integrere uten at det kommer i konflikt eller skaper vanskelige dilemmaer med tanke på kjerneaktiviteten og oppfølgingen av resten av medlemsmassen. Dette kunne vi sjølsagt diskutere i det vide og brede. Senterpartiet mener at det er mange eksempler på at denne regjeringen kan være mer lydhør overfor frivillig sektor enn det den har vært. Nå har vi igjen fått tall når det gjelder søknader om anlegg, og de viser jo at de midlene storting og regjering stiller til rådighet når det gjelder momskompensasjon, fortsatt ikke er tilstrekkelig for de sårt tiltrengte midlene til anleggssektoren.