Abid Raja (Venstre), 2018-10-03:
Da Venstre gikk inn i Solberg-regjeringen ved begynnelsen av året, gjorde vi det med en klar målsetting. Det var å bidra til å gjøre regjeringen grønnere, rausere og mer sosialliberal. Vi gjorde dette fordi vi tror at vi kan levere enda mer i regjering enn på Stortinget, og gode forhandlinger på Jeløya leverte en framtidsrettet regjeringserklæring som dreide regjeringens politikk inn mot sentrum i norsk politikk. Trontalen viser også hva regjeringen kommer til å jobbe med de kommende årene. Utenom den viktige prioriteringen det er å skape et tryggere samfunn og hindre at barn og unge utsettes for vold og overgrep, og ikke minst sikre at Norge har et troverdig forsvar, løfter trontalen fram særlig seks utfordringer. Det er å omstille norsk økonomi til å skape nye arbeidsplasser, oppfylle Norges klimaforpliktelser, skape et inkluderende arbeidsliv, sikre velferdsgoder i en tid hvor andelen eldre øker, redusere fattigdom og gjennomføre et integreringsløft. Opposisjonen har i går kritisert talen. Men jeg vil gjerne utfordre opposisjonen til å være konkret. Hvilke av disse utfordringene eller løsningene som regjeringen skisserer, er de egentlig uenig i? En ting er i helt generelle ordelag å hevde at talen ikke var god nok, slik vi hørte Arbeiderpartiets leder, Jonas Gahr Støre, gjøre i går. Noe annet er å være helt konkret. Da jeg engasjerte meg i politikken, gjorde jeg det fordi jeg ønsket et rausere Norge. Jeg ønsket meg et Norge som tok vare på dem som trengte det, som viste nestekjærlighet overfor dem som lider, og som setter mennesker i stand til å fatte sine egne frie beslutninger. Enkeltmennesket sto alltid i sentrum for meg, og jeg er fremdeles opptatt av enkeltmenneskets mulighet til utfoldelse i et fellesskap. Det fellesskapet bygges nedenfra, i kirken eller moskeen, på biblioteket, på fabrikkgulvet eller i kantina. Raushet må ikke og kan ikke dikteres ovenfra. Den rausheten må komme gjennom de lokale fellesskapene som vi kjenner så godt. Regjeringens rolle er å forsterke slike initiativer og gi mennesker mer reelle valgmuligheter. Den første oppgaven vi står overfor, er derfor å bedre vilkårene til barn og unge både i Norge og internasjonalt. Jeg er stolt over at partiet mitt har tatt steget inn i regjering. Det var det riktige å gjøre for å gjøre Norge til et rausere samfunn. At vi har gått i regjering, har allerede latt seg merke. Regjeringen vil f.eks. ikke fire på bistandssatsingen, den vil øke den med 2,5 mrd. kr. Det gjør regjeringen for å holde 1-prosentmålet. Dette er en målsetting som også er nedfelt i Jeløya-plattformen, og som vil bli gjennomført i forslaget til statsbudsjett – slik vi har hørt nå i media – som kommer til å bli framlagt på mandag. Denne satsingen er ingen selvfølge. Bistand er et uttrykk for internasjonal solidaritet og medmenneskelighet. Det sier noe om Norge som samfunn at vi har gjort det klart at vi skal oppfylle 1-prosentmålet for bistand. Vi leverer på våre internasjonale forpliktelser. Vi er et eksempel til etterfølgelse og hjelper dem der ute som trenger det mest. En slik kraftig satsing på fattigdomsbekjempelse internasjonalt må samtidig gå hånd i hånd med satsing på å bekjempe fattigdom også her til lands. Det er et verdispørsmål som opptar alle oss som vil skape like muligheter for barna våre. Jeg hadde ikke selv klart å karre meg ut av de økonomiske og sosiale forholdene jeg var født inn i, om det ikke hadde vært for nettopp samfunnsinstitusjonene rundt oss, bibliotekene, lærerne, de som turte å oppmuntre enkeltbarnet. Det gikk bra med meg, og det går tross alt bra med mange – men det går fremdeles ikke bra med mange av de barna som blir født inn i familier med dårlig råd, dårlig utdanning hos foreldrene, dårlige boforhold. Vi sier at en god barndom varer livet ut, men dessverre vet vi at en dårlig barndom også kan vare livet ut. For dagens barn og unge er det først og fremst i skolen, i barnehagen og i fritidsaktivitetene at inkluderingen best kan finne sted. Spesielt for minoriteter er fellesskapet i disse utdanningsinstitusjonene utrolig viktige. Derfor er jeg glad for at partiet mitt tilhører en regjering som har utvidet tilbudet om gratis kjernetid i barnehagene, og hever inntektsgrensen. For disse barna vil tid i barnehagene bety mye for språkutvikling, sosiale ferdigheter og grunnleggende kunnskaper, som senere vil være avgjørende for om de kommer seg ut av videregående skole med et vitnemål. Ikke alle har fått tilgang til et slikt godt barnehagetilbud i sin barndom, men jeg er glad for at våre barn og kommende generasjoner vil nyte godt av et slikt tilbud. For å avrunde: Jeg vil si at ingen partier bør hevde at de har enerett på raushet eller gode intensjoner i norsk politikk, eller verdier eller sjel. Forskjellen mellom høyresiden og venstresiden i norsk politikk er ikke de gode intensjonene, men hvordan vi ønsker å oppnå dem. For Venstre handler det om troen på enkeltmennesket, og ikke minst frihetsbegrepet, som handler om å sette folk i stand til å treffe sine egne valg, frie avgjørelser, uavhengig av bakgrunn. Jeg har tro på at regjeringen i sitt budsjettforslag og gjennom det som er varslet i trontalen, vil bidra nettopp til det – hjelpe enkeltindividet hvor det nå er i livet, og uansett i hvilken livssituasjon.