Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 2002-01-10:
Som representanten Dahl sa, har Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti i denne innstillingen samlet seg om en merknad som tar opp tidligere statsråd Giskes håndtering av søknaden om etableringen av Oasen barneskole. Om jeg forstår merknaden riktig, konkluderer disse partiene med at tidligere statsråd Giske handlet riktig, men feil! Og det gjør de ved at de sier at statsråden «i denne saken rent formelt kan antas å ha handlet innenfor privatskolelovens rammer». Jeg går ut fra at de ikke bare antar. De er helt sikre på at den tidligere statsråden handlet korrekt. Dersom de bare antok dette, ville dette kanskje ha vært en sak for kontroll- og konstitusjonskomiteen og sett nærmere på. Kritikken som blir fremført av disse partiene, er at de er «av den oppfatning at statsrådens saksbehandling parlamentarisk sett har vært mindre heldig». Men det er ikke uvanlig at et mindretall i denne salen finner statsråders håndtering både av det ene og det andre som «mindre heldig»! Det nye er at man finner det hensiktsmessig å henlegge dette til en vurdering i kontroll- og konstitusjonskomiteen. For å gå litt tilbake i tiden, fordi Kristelig Folkeparti er et av de partiene som er med på denne merknaden: Den gangen representanten Jon Lilletun bestyrte det aktuelle fagdepartement, godkjente han etablering av en privat, muslimsk skole. Representanten Lilletun er en observant mann, og han hadde sikkert forstått at det slett ikke var noe særlig sterkt ønske i denne salen om at denne skolen skulle etableres. Men selv om det var et forslag om direkte å instruere statsråden i denne saken, så sa Stortinget nei til det. De ville ikke instruere statsråden i denne saken, men de gav klart uttrykk for at denne skolen ønsket ikke Stortinget, fordi Stortinget mente at her ville man passere en grense i forholdet mellom storting og regjering. Man instruerte ikke, men man gav uttrykk for hva man mente. På samme måte ble heller ikke statsråd Giske senere instruert av Stortinget. Den enkelte statsråd, utgått fra ulike partier og konstellasjoner, får saker på sitt bord som de må avgjøre ut fra en samfunnsmessig helhetsvurdering ut fra sitt beste skjønn, og ut fra det politiske grunnlaget som regjeringen er tuftet på. Tidligere statsråd Lilletun fattet sitt vedtak ut fra sitt beste skjønn. Og tidligere statsråd Giske håndterte denne aktuelle saken ut fra sitt beste skjønn. Så kan vi her i huset vekselvis være enig eller uenig i hvordan statsrådene utøver sitt skjønn. Alternativet til dette er enten at Stortinget gjennom vedtak instruerer statsråden, eller at vi skaper et så detaljert regelverk at våre statsråder blir avanserte saksbehandlere når de skal sitte og avgjøre saker. Jeg tror ingen av disse fremgangsmåtene er en heldig utvikling. Siden regjeringspartiene Høyre og Kristelig Folkeparti stiller seg bak kritikken av tidligere statsråders skjønnsutøvelse – ikke som friske innlegg i en debatt, men som en del av kontroll- og konstitusjonskomiteens arbeid – kunne det være av interesse å få vite om dette er en arbeidsform man finner hensiktsmessig. I denne arbeidsformen ligger nemlig også, som vi nå opplever, at et nytt storting med et nytt flertall, i kontroll- og konstitusjonskomiteen har merknader til tidligere statsråders skjønnsutøvelse. Hvis dette er den arbeidsform man ønsker å legge seg på, vil denne komiteen legge beslag på en stor del av tiden på denne talerstolen i tiden fremover.