Kristin Krohn Devold (Høyre), 2002-04-11:
Jeg vil først innlede med å si at jeg er svært glad for at det er et bredt flertall i Stortinget som støtter de pågående operasjonene i Afghanistan, der norske soldater deltar under betydelig risiko. Slik var det da saken var oppe i Stortinget den 5. desember i fjor, og på bakgrunn av den meget brede støtten, der alle partier unntatt SV gav sin tilslutning til at vi skulle delta, at vi skulle følge våre forpliktelser i artikkel 5, ble det også formalisert et tilbud i en kgl. resolusjon av 14. desember. Artikkel 5 i NATO har vært selve ryggraden i det norske forsvaret. Og NATO erklærte like etter terrorangrepet at artikkel 5 var utløst. Også FN viste samme dag i Sikkerhetsrådets resolusjon 1368 at retten til selvforsvar gjaldt i denne situasjonen. Norge deltar med et antall spesialstyrker, 16 minerydderspesialister og et C-130 transportfly i samarbeid med Nederland, Danmark og Kirgisistan. I tillegg har vi et mindre nasjonalt støtteelement, og vi har etter anmodning fra USA lånt ut 15 lettpansrede feltvogner. Storbritannia, som har hatt ansvaret for den internasjonale sikkerhetsstyrken, har også fått norske bidrag – en transportkontrollenhet på 10 personer og et eksplosivrydderteam bestående av 15 personer. Den proposisjonen vi behandler i dag, omhandler i første rekke finansiering av disse bidragene. Det har vært en foreløpig varighet på tre måneder. I proposisjonen er det varslet at noen bidrag er utvidet til seks, og Regjeringen har besluttet å videreføre alle de tilbudene de har gitt til ISAF og til operasjonen «Enduring Freedom» til seks måneder. Det gjelder både minerydderne i operasjonen «Enduring Freedom» og våre bidrag til ISAF. I tillegg går Regjeringen etter anmodning fra USA inn for å låne ut ytterligere seks lettpansrede feltvogner til bruk i Afghanistan. Når det gjelder finansiering av de tiltak som ikke behandles i dag, kommer Regjeringen tilbake til det i forbindelse med finansiering av tilbudet knyttet til F-16. Selv om Taliban-regimet har falt og al-Qaida er svekket, er sikkerhetssituasjonen langt fra stabil. Sikkerhetsstyrken ISAF har forbedret situasjonen i Kabul, men i resten av landet er situasjonen ikke tilfredsstillende. Al-Qaida og Taliban fins i en rekke områder, og trusselen fra terroristnettverket vurderes fortsatt som betydelig. Det er grunn til å tro at det planlegges anslag både mot koalisjonsstyrkene, interimsadministrasjonen og internasjonale mål. Senest i helgen ble ISAFs hovedkvarter angrepet med raketter. Det betyr at det også i fortsettelsen vil være behov for et sterkt fokus på sikkerheten til norske styrker, og at informasjonen ikke tildeles offentligheten på en måte som kan bringe nordmenns liv i fare. Når det gjelder deployering av F-16 kampfly, tilbød Norge i samsvar med resolusjonen fra desember å stille fire slike fly. Henvendelsen er blitt positivt mottatt, og Norge planlegger sammen med Nederland og Danmark å gjøre de nødvendige forberedelsene til denne deployeringen. Men det er fortsatt usikkerhet knyttet til tidspunkt og omfang, og derfor kommer vi tilbake til Stortinget med en egen sak om finansiering når planene er klare. Flysamarbeidet mellom Norge, Nederland og Danmark er utstrakt. Vi deltar som nevnt allerede i en felles deployering av C-130 transportfly i Manas i Kirgisistan. Jeg vil legge til noen bemerkninger knyttet til våre styrker der nede. De opererer under betydelig risiko, ikke minst de som deltar i FNs sikkerhetsstyrke, ISAF-styrken. De opererer tett innpå lokalbefolkningen, og det har vært kjent gjennom media at det faktisk er en pris på hodet til norske deltakere og andre allierte deltakere, slik at er det én ting som er viktig, så er det at de som er der nede, vet at de har bred støtte i denne sal, og at ikke noe vi foretar oss, svekker sikkerheten for dem det gjelder. Forsvarsministeren og utenriksministeren kommer med én gang det er ønske om det fra utenrikskomiteen eller forsvarskomiteen. Siden 15. februar har denne saken knyttet til Afghanistan ligget til behandling i forsvarskomiteen, og det har vært full adgang for komiteen å be ministeren komme, når som helst, fra 15. februar til i dag. Jeg har ikke mottatt noen slik henvendelse, men jeg har tett og god kontakt med komiteen, og ville selvfølgelig kommet med én gang om en slik henvendelse var blitt fremmet. Det samme er jeg sikker på gjelder min kollega utenriksministeren i forhold til utenrikskomiteen. Det har ikke vært noe ønske fra denne regjering om å skjule informasjon knyttet til Norges håndhevelse av internasjonale forpliktelser, det er det en selvfølge å gjøre når Norge deltar ute.