trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Arve Kambe (Høyre), 2017-06-12:
I denne saken fremmer regjeringen forslag om endringer i skipsarbeiderloven vedrørende rederiers garantiplikt. Forslaget gjennomfører vedtatte endringer i Maritime Labour Convention, MLC, som trådte i kraft tidligere i år. Konvensjonsendringene innebærer nye krav om økonomisk sikkerhet for forlatte sjøfolk og økonomisk sikkerhet ved død eller langvarig uførhet. Endringene i MLC består bl.a. av krav til økonomisk sikkerhet for sjøfolk som er blitt forlatt. Etter MLC anses en sjømann å være forlatt når rederiet i strid med konvensjonen eller arbeidsavtalen unnlater å dekke sjømannens reisekostnader, har forlatt sjømannen uten nødvendig underhold og støtte eller på annen måte ensidig brutt forbindelsen med sjømannen, herunder ved å unnlate å utbetale avtalt lønn i minst to måneder. En typisk situasjon, som vi ofte ser utenfor landets grenser, er at skipet forlates i en havn eller ankret utenfor havneområdet mens sjøfolkene verken har proviant eller f.eks. olje for å sikre elektrisitet og varme om bord. Komiteen støtter de endringene regjeringen foreslår, og er også enig i at denne sikkerhetsstillelsen skal dekke grunnleggende behov inntil sjøfolkene er kommet hjem, med minst fire måneders utestående lønn og andre påregnelige kostnader, herunder selvsagt hjemreisekostnader. Etter MLC kan sikkerhetsstillelsen f.eks. være i form av en forsikring eller en garantiordning som sikrer at det er tilstrekkelige midler til rådighet til at det hurtig kan ytes bistand til forlatte sjøfolk. Regjeringen har fått veldig bred og positiv tilslutning til forslagene i høringsprosessen, og komiteen støtter at det skal være dokumentasjon tilgjengelig om bord som viser at slik sikkerhet er stilt. Sjøfolkene skal selvfølgelig også kunne rette krav om utbetaling direkte til sikkerhetsstilleren. Disse endringene medfører ingen utvidelse av rederiets materielle forpliktelser overfor sjøfolkene, men innebærer bl.a. at det skal etableres et økonomisk sikkerhetssystem som skal sikre betaling av utestående lønnskrav for alle sjøfolk som er omfattet av MLC. Kravet om økonomisk sikkerhet for forlatte sjøfolk skal inngå i sertifikatet og være gjenstand for kontroll både av flaggstaten og i forbindelse med havnestatskontroll. Det er en viss justering i merknadene i komitéinnstillingen, der det er et flertall og et mindretall. Flertallet består av Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre, mens mindretallet består av de rød-grønne partiene. Dette har uansett ingen konsekvens for selve innholdet i saken, for det er en enstemmig komité som tilråder lovproposisjonen.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-06-12:
Det er korrekt som saksordføreren sa, at det er enstemmig oppslutning om lovendringen. Det er en nødvendig lov. Det som står i tittelen for lovendringen, er «rederiets garantiplikt». Det som står i komiteens tilråding, er at det «blir stilt garanti for bestemte ytelser som ikke dekkes av lønnsgarantiordningen». Når det er ulike merknader, henger det sammen med at det er vesentlig at merknadene er entydige ved senere tvister med hensyn til hvordan eventuelle tvister skal håndteres. Det er dessverre blitt en kultur her i Stortinget for at mange merknader er abstrakte og ikke konkrete. De er abstrakte på en sånn måte at det ikke går an å holde dem i hånda. De er ikke målbare. Det er en kultur som innebærer et betydelig byråkrati fordi det kommer inn ulike vurderinger av hvordan det skal forstås. Det som vi fra den rød-grønne siden har tatt fatt i her, er begrepet «økonomisk sikkerhetssystem», som står i merknaden fra Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre. Hva er et økonomisk sikkerhetssystem? Jeg har ikke forstått og greier ikke å forstå hva som er det materielle innholdet i et økonomisk sikkerhetssystem. Jeg forstår ikke at det begrepet er nødvendig å bruke for å tilsløre saken. I flertallets merknad står det «økonomisk sikkerhetssystem jf. proposisjonen». Det var et resultat av drøftinger i komiteen at det ble sånn. Men i merknaden fra den rød-grønne siden står det at «det etableres økonomisk garanti/forsikring» – vi er altså konkrete. Jeg er veldig overrasket over at det ikke kunne ha vært enighet om at det som står både i tittel og i lovtekst, nemlig «garanti», kunne stå i merknadene. Det er unødvendig å innføre begreper som er så abstrakte, så tomme for innhold, for det bare forkludrer den videre behandlingen av lovforslaget fordi det kan komme opp uklarheter og konflikter knyttet til dette. Jeg vil bare til slutt anmode statsråden om å avklare i sitt innlegg om hun ikke vil støtte opposisjonens merknad om «at det skal etableres økonomisk garanti og forsikring jf. forslaget i proposisjonen». For det er det konkrete innholdet. Vi har forstått det vi snakker om her – en utvidelse av rederiets ansvar. Det er noen som skal betale for den situasjonen som en her forsøker å rette opp, og det må være de ansvarlige på rederisiden. De må stille en garanti eller en forsikring i forkant, sånn at de som eventuelt i dag har blitt skadelidende, får dekket sitt tap. Det er det positive ved forslaget – et forslag og en lovendring som alle støtter i innstillinga.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-06-12:
Jeg takker for svaret. En vil nå få en raskere vei for å oppnå sine rettigheter – en vil også med det erkjenne at det blir en lovmessig avklaring, sånn at den nødvendige sikkerheten er stilt. Det er sånn vi har forstått det i komiteen i hvert fall – at når en stiller en garanti, eventuelt en forsikring, og det er dokumentert og ligger som dokumentasjon for dem som blir berørt av det, så kjenner en sin rett. Selskapene kjenner sin plikt, og dermed er det ikke noe å tviste om. Derfor er kjernen i dette garanti og forsikring. Det er ikke et økonomisk sikkerhetssystem, som er et abstrakt begrep. Anførselen her går på at vi må slutte med disse abstrakte begrepene og ha det konkret, for da får en det mye enklere, en får mindre byråkrati, og vi får vekk tvilstilfellene.
Monica Mæland (Høyre), 2017-06-12:
Jeg skal forsøke å gjøre dette kort. Saksordføreren har på en tilstrekkelig måte redegjort om bakgrunnen for og innholdet i dette lovforslaget. Dette handler rett og slett om at det må gjøres forskriftsendringer. Så har vi gjennom forskriftsarbeidet – forskriftene har vært på høring – oppdaget at det er et hull i hjemmelslovgivningen vår. Når det gjelder representanten Lundteigens spørsmål, er svaret på det ja og nei. Det er ikke slik at rettighetene for norske sjøfolk utvides. De har hatt disse rettighetene. Men det stilles krav til dokumentasjon om bord i skip, og man får en raskere vei mot å kunne oppnå de rettighetene man har, gjennom å kunne stille krav direkte til sikkerhetsstilleren. Dette er en bedring i måten man kan inndrive sitt krav på, sett fra sjøfolks side. Helt konkret gjelder det lovtomme rommet, der vi ikke har hatt hjemmel, arbeidstakere som er dekket av norske trygdeordninger og lønnsgarantiordning. Ja, vi bruker ordet «garanti» fordi det skal stilles en garanti. Nå kan vi ha bidratt til denne forvirringen fordi vi også bruker ordet «sikkerhetsstillelse» i lovproposisjonen. Det utvider i og for seg ikke de materielle rettighetene etter norsk lov, men man får en raskere vei mot å kunne få dekket sine rettigheter. Det er det hullet vi nå forsøker å tette.
Trine Skei Grande (Venstre), 2017-06-12:
Arbeiderpartiet har også varslet støtte til forslaget.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-02-21:
På vegne av stortingsrepresentant Kirsti Bergstø og meg sjøl vil jeg sette fram forslag om å sikre at fosterhjemsgodtgjørelse ikke gir tap av trygdeytelser for fosterforeldre ved sykdom eller arbeidsløshet.
Trine Skei Grande (Venstre), 2017-02-21:
Ut fra den forrige framleggelsen kan det vel tyde på at vi får flertall for dette. Jeg ønsker på vegne av representantene Abid Q. Raja, Terje Breivik og meg sjøl å fremme et forslag om å innføre en økonomisk sikkerhet og forutsigbarhet for fosterforeldre som mottar ytelser fra Nav.
Kent Gudmundsen (Høyre), 2017-02-21:
Jeg vil starte med å takke alle i komiteen for et veldig godt samarbeid i denne saken og ikke minst vise til den brede oppslutningen som innstillingen fra komiteen har fått. Dette er en sak som på grunn av den brede oppslutningen egentlig har vært veldig god og enkel å lose igjennom i komiteen. Derfor skal jeg prøve å være ganske kort i dette innlegget. Lovforslaget vil først og fremst ivareta at det skal være enklere å komme i arbeid i Norge med den fagkompetansen som man har fra sitt hjemland. Dette gjelder naturligvis også nordmenn som tar utdanning i andre europeiske land. Det felles regelverket som loven legger opp til, gir dermed forutsigbarhet og ikke minst en effektiv godkjenningsprosess. Samtidig ivaretar yrkessertifisering og krav til godkjenning at kompetanse ikke er det samme som en rett til å utøve yrket med slike særskilte krav, godkjenninger og sertifiseringsbehov. Dermed vil jeg påstå at man ivaretar alle de hensyn som er nødvendig for at vi på den ene siden skal ha et veldig godt og mobilt arbeidsmarked, hvor kvalitet og effektive og forutsigbare godkjenninger ivaretas, samtidig som vi får et europeisk profesjonskort og ivaretar enkelte lands behov for særskilte sertifiseringer og særskilt godkjenning. Yrkeskvalifikasjonsdirektivet er viktig for den frie bevegelsen av personer. Hensikten med direktivet er å sikre adgang for personer med yrkeskvalifikasjoner fra en EØS-stat til å utøve et regulert yrke i Norge som personen er kvalifisert for å utøve i sin hjemstat. Tilsvarende gir direktivet nordmenn rett til å jobbe i andre europeiske land. Jeg ser fram til videre innlemming av loven i Norge og hvordan vi dermed er med på å sikre nødvendig mobilitet i et europeisk arbeidsmarked.
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2017-02-21:
Arbeiderpartiet støtter det framlagte lovforslaget som sikrer implementering av yrkeskvalifikasjonsdirektivet i norsk rett. Saksordføreren har gitt en god gjennomgang av saken, men la meg knytte noen flere kommentarer til den fra vår side. Vi mener det er viktig at yrkesutøvere med yrkeskvalifikasjoner fra EU eller et EØS-land raskt kan komme i arbeid i et annet EØS- eller EU-land. Men Norge må selvfølgelig bruke muligheten direktivet gir til utligningstiltak i de tilfeller en utdanning er kortere eller mangelfull i forhold til norsk utdanning, at man har god kvalitetssikring og verifisering av utenlandske kompetansebevis på linje med norsk fagopplæring. Vi har merket oss at organisasjoner som LO, NHO og Unio og Arbeidstilsynet og Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap støtter lovforslaget, og bekymringen noen har med hensyn til f.eks. sosial dumping, sikkerhet og svekkede fagutdanninger i Norge, mener vi er overdrevet. Det er ikke slik at alle utdanninger i Norge er de beste i verden. Det finnes mange gode utdanninger i mange andre land. Vi lever i en tid hvor folk reiser, flytter og immigrerer. Nordmenn, som mange andre, bor, jobber og studerer i et annet land, og vi oppfordrer til nettopp det å reise ut i studietida fordi vi ønsker økt kulturutveksling og internasjonalt samarbeid. Derfor tar mange studenter deler av studiene sine i utlandet. Vi bør også lytte til ANSA når de mener at det er avgjørende at direktivet gjennomføres på en effektiv og hensiktsmessig måte for å sikre Norge kvalifisert arbeidskraft i åra som kommer, og de sier at denne loven vil gjøre det mulig for norsk ungdom å studere i Europa vel vitende om at de kan komme hjem for å jobbe etterpå. For Arbeiderpartiet er det viktig å ivareta den enkeltes mulighet til å bidra i samfunnet. Vi har en grunnleggende tro på at alle mennesker ønsker å bidra til det fellesskapet de tilhører, de ønsker å jobbe, tjene penger, leve selvstendige liv, forsørge seg selv, bruke sine evner, oppleve mestring og lykkes med det de kan. Noen kommer til landet vårt for å søke arbeid fordi vi har ledige jobber i noen bransjer. Mange av disse er godt utdannet, og de ønsker å bruke den kunnskapen og den kompetansen de har. Det er svært gunstig for samfunnet å få disse i arbeid så raskt som mulig, og derfor må vi bygge ned de hindringene vi kan. Den lovendringen vi i dag forhåpentligvis vedtar, er et nytt skritt for å oppnå akkurat det.
Ivar Odnes (Senterpartiet), 2017-02-21:
Det er meir enn ei politisk markering at Senterpartiet har teke opp nettopp denne saka. Senterpartiet er bekymra for bruken av PISA i norske skular. Han er med på å skapa ein meir rigid testkultur og ei innsnevring av forståinga av kvalitet. Vi ser også at elevar melder om auka prestasjonspress. Psykologar åtvarar mot at dette er ei medverkande årsak til at ein større del ungdomar får psykiske og stressrelaterte helseplager. I sum har vi eit relativt høgt testregime i skulen. Fleire har i innlegga sine i dag nemnt i kva for grad vi brukar dette. Alarmklokkene ringer ofte når PISA-resultata vert lagde fram. Mitt spørsmål til statsråden er: På kva for ein måte vil statsråden nærmare bidra til ein meir edrueleg bruk vidare av PISA og dei andre undersøkingane?– for eg registrerer at det ikkje er fleirtal for å melda oss ut.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2017-02-21:
Dette er jo en gladsak, må vi kunne kalle det, så jeg vil gjerne si tusen takk til Venstre for å ha fremmet representantforslaget. Jeg er enig i alt som har blitt sagt fra denne talerstolen, både om viktigheten av Svalbard og av at vi har tilstedeværelse også på kunnskapssektoren. Jeg er enig i at det er ingen grunn til at folkehøyskoleloven ikke skal åpne for at det kan søkes om godkjenning av folkehøyskole på Svalbard. Så må selvfølgelig den søknaden behandles på vanlig måte når den kommer, men det er åpenbart at det er mange spennende muligheter hvis man jobber med dette. Jeg vil sette i gang arbeidet med å foreslå endring i folkehøyskoleloven, slik at det åpnes for å kunne drive folkehøyskole på Svalbard. Jeg tar sikte på å sende forslag om lovendring på høring i inneværende stortingsperiode.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2017-02-21:
Takk for et snedig spørsmål. Jeg må bare minne om at selv om det er helt riktig at initiativet til de folkehøyskolene som er blitt opprettet i denne perioden – den folkehøyskolen er det vel kanskje til og med – har kommet fra Kristelig Folkeparti og Venstre, så har det kommet gjennom budsjettforlik hvor vi står felles ansvarlig for det vi blir enige om. Jeg er helt enig i at det er ekstra spennende å tenke seg en folkehøyskole på Svalbard, også fordi vi gjennom flere år har bygd opp utdannings- og forskningstilstedeværelsen vår på Svalbard. Det er en viktig del av det å gi Svalbard-samfunnet flere bein å stå på. Jeg kan ikke love noe, men dette vil vi nok se på med åpent blikk – er det ikke det det heter?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2017-02-21:
Mitt poeng er at når Stortinget diskuterer en sak, diskuterer vi først og fremst det konkrete forslaget som ligger her. Det er helt naturlig at debatten også handler om hvordan vi tolker PISA-resultatene, hva slags retorikk vi bruker, om vi er upresise eller presise, men vi må ta forslagsstillerne såpass på alvor at vi faktisk diskuterer det de forslår, nemlig at vi skal melde Norge ut av PISA. Det er helt sikkert slik at vi også fra Høyre – her kan vi sikkert ta med Fremskrittspartiet også – har forenklet bildet. Når media skal legge dette frem, forenkles det ytterligere, og slik må det ofte være. Når det gjelder nåværende statsminister og daværende partileder, er det en helt rimelig og ganske ambisiøs uttalelse. Det hun sier, er at vi lover å heve kunnskapsnivået i norsk skole, og at en måte vi kan se det på, er gjennom PISA og var det TIMSS statsministeren nevnte? Det betyr ikke at statsministeren ser på det som den eneste kvalitetssjekken på norsk skole, for det er det på ingen måte.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2017-02-21:
La meg først kommentere premissene i spørsmålet. PISA omfatter omtrent 9 pst. av et årskull 15-åringer hvert tredje år. Det er lite sannsynlig at PISA forårsaker eventuelt økt skolepress eller stress blant elevene. Grunnen til at jeg er bekymret, er at både Senterpartiet og SV også har andre forslag som vil svekke informasjonen om norsk skole, som f.eks. det å gjøre om de nasjonale prøvene til utvalgsprøver, noe som gjør at man i den enkelte kommune ikke lenger vil kunne følge utviklingen på samme måte over tid ved hjelp av nasjonal test. Jeg er også opptatt av at samtidig som elevene skal lære mer, må vi gjøre mer for elevenes psykiske helse og trivsel. La meg nevne to tiltak: Flere helsesøstre i skolen har vært en viktig satsing under denne regjeringen. Vi har også foreslått at livsmestring og folkehelse skal fremheves som et særskilt viktig tema når vi skal fornye fagene i grunnskolen og i videregående.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2017-02-21:
Hvis spørsmålet er om jeg er enig i at det går an å bruke PISA som en dom over noe som helst, vil jeg selvfølgelig nyansere det og si at det er ikke den fulle og hele dommen. Jeg tror de aller fleste vil, hvis de har mer enn ett sitat i en avis, også kunne komme frem med flere nyanser på det. Men det at PISA sier noe viktig om utviklingen i norsk skole over tid, særlig kombinert med andre undersøkelser, er hevet over enhver tvil. For eksempel var en av bekymringene med PISA-undersøkelsen i 2013, selv om det var antydninger til at norsk skole kunne være på riktig vei, at vi hadde et realfagsproblem. Det dukket ikke bare opp i PISA. Vi var ikke klar over det, vi hadde hatt et realfagsproblem i flere år. Bekymringen ble bekreftet av nasjonale eksamensresultater, av at matematikk er det desidert største strykfaget i grunnskolen og også et av «drop-out»-fagene i videregående skole. Det er klart at dette kan også si noe om politikken som føres, selv om det ikke er noen endelig fasit.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2017-02-21:
Jeg konstaterer at hvis man ikke skriver en kronikk, får man ikke sine fulle resonnementer på trykk. Som jeg sier, har helt sikkert også representanter fra Høyre vært unyanserte og forenklet en komplisert virkelighet av og til. Men jeg synes det er påfallende at man med åtte år i regjering, med SV i regjering, også la frem slike resultater, TIMSS-undersøkelsen og PISA-undersøkelsen som kom. Det er bare å gå tilbake og se på hvordan de ble omtalt og brukt av daværende regjering. Jeg tror man vil finne akkurat det samme. Det er en interessant diskusjon, men Sosialistisk Venstreparti foreslår å melde Norge ut av PISA, at vi ikke skal være med i denne undersøkelsen i det hele tatt fordi man er misfornøyd med noe Henrik Asheim sa da undersøkelsen ble lagt frem i 2013. Det er et resonnement som ikke holder mål og som betyr at vi melder Norge ut av et av de største internasjonale skoleforskningsprosjektene utelukkende fordi man er misfornøyd eller har klager på norsk politisk debatt.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2017-02-21:
Ja, og jeg kjenner også forskernes overordnede tolkning av både PISA-resultatene fra 2013 og av de resultatene som kom i fjor. Men jeg er ikke enig i representanten Lundeteigens virkelighetsbeskrivelse. Det er riktig at en del av svingningene fra år til år er innenfor feilmarginen. Med andre ord, man kan ikke si om det er et signifikant resultat som man faktisk kan basere seg på. Det var det f.eks. i matematikk fra 2012 til nå. En annen ting som glemmes, er at poenget med PISA nettopp er at vi har tidsseriedata over tid. Etter 2000 kom et PISA-sjokk, og grunnen til det var at vi først og fremst trodde vi hadde en skole som var helt i teten. Men så viste det seg at den var ikke helt i teten, og så fortsatte resultatene våre på PISA å gå nedover. Det nådde et bunnivå i 2006, hvis jeg ikke husker feil. Dette var en bekymringsfull utvikling. For eksempel skjedde noe av det samme i Sverige, og Sverige fortsatte å gå nedover. Det er klart at da har det noe å si både hva man gjør ute på skolene og hva slags politikk man har satt i gang.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2017-02-21:
Jeg hadde også tenkt å gratulere representanten Aasen med dagen, men nå skal jeg ikke gjøre det!(Munterhet i salen) Jeg synes det er paradoksalt at det kommer kritikk for at vi bare baserer oss på PISA, bare basert på PISA? Som om min diagnose i 2013, da jeg hadde blitt statsråd, var basert utelukkende på PISA-tallene! Men hvis man ser på realfagsproblemet i Norge over tid, er det flere faktorer som bygger opp under den samme problembeskrivelsen, og frykten var nettopp at vi var inne i en nedadgående trend. Hvis man ser på resultatene i realfag i år, er det helt riktig det representanten Aasen sier om naturfag. Matematikkresultatene er signifikant bedre. Det er et stort hopp og vel en av de største fremgangene noe land har hatt fra 2012 til i dag på matematikk. Hvis man ser på PISA og på TIMSS Advanced – nå må jeg passe på og sortere riktig – så er poenget at vi fortsatt har store utfordringer innenfor realfagene, og det blir ikke borte selv om PISA viser fremgang f.eks. på matematikk. (Munterhet i salen)
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2017-02-21:
La oss kort se på hovedfunnene i PISA 2015. Når det gjelder lesing, utmerker vi oss særlig. Her er norske 15-åringer blant de beste i hele OECD. Det er fortsatt store kjønnsforskjeller – det er et problem. Resultatene i naturfag viser fremgang fra 2006. Det var forrige gang naturfag var hovedområdet i PISA, og Norge er ett av bare to OECD-land med signifikant fremgang i naturfag i denne perioden. I matematikk har vi hatt en fremgang, vi er blant de landene som har hatt størst fremgang siden forrige PISA-undersøkelse, i 2012. Det er blitt flere elever på høyt nivå og færre på lavt nivå sammenliknet med i 2012. Dette er ikke bare et tall. Dette er jo reelt – mennesker, elever, i skolen. For eksempel sank andelen elever på laveste nivå i matematikk fra 22 pst. i 2012 til 17 pst. i 2015, samtidig som andelen elever på de høyeste nivåene økte fra 9 pst. til 11 pst. En annen ting går på ro og orden i klasserommene: I 2003 rapporterte 41 pst. av elevene om bråk og uro i timene. Nå har denne andelen sunket til 25 pst. Dette er relevant. Jeg vil gjerne ha konkrete eksempler fra representanten Lundteigen hvis han mener at regjeringens, dvs. min, presentasjon av PISA var på grensen til det etisk forsvarlige. La oss dvele litt ved påstanden om at dette er snevre kognitive ferdigheter. Lesing er en av de avgjørende tingene man sjekker i PISA. Det gjør vi også gjennom de nasjonale prøvene. Er lesing en snever kognitiv ferdighet? Hvordan går det å kunne lese – og jeg vil gjerne høre det fra Senterpartiets representanter – ut over skolens dannelsesoppdrag? Er det en motsetning mellom det at alle barn og unge, uavhengig av familiebakgrunn, uavhengig av foreldrenes utdanning, lærer seg å lese skikkelig, og skolens dannelsesoppdrag? Hvordan blir det lettere å drive integrering hvis norsk skole ikke lærer alle barn å lese skikkelig? Hvordan blir det lettere å drive en deltakende skole hvor barn får den selvfølelsen de trenger, hvis ikke alle barn kan lese og skrive skikkelig? Hvordan skal vi bekjempe klasseskiller hvis det ikke er like muligheter, uavhengig av foreldrenes utdanningsbakgrunn, uavhengig av hvor man bor i landet, til å kunne lære seg å lese, enten til glede eller til nytte? Hvordan skal vi kunne drive moderne nasjonsbygging gjennom skolen vår, som vi trenger for å skape fellesskap, for å skape sammenhengskraft, hvis vi ikke er opptatt av det representanten Lundteigen kaller for en snever kognitiv ferdighet, som å kunne lese?
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2017-02-21:
Jeg viser til innstillinga til Dokument 8:20 S for 2016–2017, representantforslag om å utvide virkeområdet for folkehøyskoleloven til også å gjelde på Svalbard. Forslaget, som er fremmet av tre representanter fra Venstre, har som mål å endre på det faktum at man i dag ikke har anledning til å søke om eller starte folkehøyskole på Svalbard fordi folkehøyskoleloven ikke har noen bestemmelse om anvendelse på Svalbard. Det er ingen overdrivelse å si at dette ikke er den vanskeligste saken komiteen har hatt til behandling. I denne saken har det vært liten, om noen, uenighet i det hele tatt. Komiteen går enstemmig inn for å be regjeringa igangsette arbeidet med å foreslå endring i folkehøyskoleloven slik at det åpnes opp for å kunne drive folkehøyskole på Svalbard. Det er gledelig. Svalbard er et samfunn i omstilling. I svalbardmeldinga som Stortinget behandlet i høst, peker Stortinget på at det må utvikles nye næringsveier. Svalbard må ha flere bein å stå på. Store Norske, som tidligere har vært motoren på øygruppa, har ikke lenger samme driftsgrunnlag som tidligere og er selv et selskap i omstilling. Når den viktigste næringsaktiviteten – som sysselsetter flest i øysamfunnet – har utfordringer, er det storsamfunnets ansvar å utforme en politikk som sikrer at Svalbard kan fortsette å være et vitalt og bærekraftig samfunn. Det er ikke viktig bare for Svalbard isolert sett fordi det skaper nye arbeidsplasser, men det er også viktig for Norge for å understreke norsk suverenitet – og fordi aktiv satsing på Svalbard gir oss nye muligheter innen forskning, høyere utdanning og reiseliv. Storsamfunnet har derfor en oppgave i å legge til rette for flere typer aktiviteter og nye arbeidsplasser – og for at nytt næringsgrunnlag kan utvikles. Den saken vi behandler i dag, handler kort og godt om at Stortinget ikke ønsker at lovverket skal hindre en mulig ny aktivitet, nemlig folkehøyskole. Det er aktører i lokalsamfunnet som har igangsatt et arbeid for å få realisert oppstart av en folkehøyskole på Svalbard, og arbeidet støttes av lokalstyret i Longyearbyen. Det er gledelig at alle partier nå går inn for at loven kan endres. Dermed er det mulig for de lokale aktørene å jobbe videre med planene for en mulig folkehøyskole. At loven endres, betyr imidlertid ikke at de vanlige prosessene for søking og godkjenning av folkehøyskoler endres. Dersom det skal startes folkehøyskole på Svalbard, understreker komiteen at det fortsatt må utarbeides en god søknad, som behandles på vanlig måte. Likevel er det liten tvil om at et folkehøyskoletilbud på Svalbard kan bli både unikt og attraktivt – og med spennende muligheter for samarbeid med de andre aktørene i øysamfunnet.
Iselin Nybø (Venstre), 2017-02-21:
Jeg takker statsråden for et ikke så langt, men dog et ganske presist innlegg. Det vi gjør nå, er å be statsråden legge fram en lovendring som gjør at det åpner seg opp en mulighet for å søke om å opprette en folkehøyskole på Svalbard. Men det er fortsatt et stykke igjen før vi ser en folkehøyskole på Svalbard. Nå har vi opprettet noen nye folkehøyskoler i denne perioden, men det har jo skjedd, vil jeg si, utelukkende etter påtrykk fra Venstre og Kristelig Folkeparti i budsjettforhandlingene. Når vi får dette på plass, står vi med en ganske unik mulighet til å få en helt annerledes folkehøyskole. Mitt spørsmål til statsråden er om han kan se for seg at en folkehøyskole på Svalbard vil være så pass spesiell at til og med partiet Høyre og regjeringen kunne ønsket seg en slik folkehøyskole.
Iselin Nybø (Venstre), 2017-02-21:
Jeg kan være enig med forslagsstillerne i én ting, og det er at når PISA-resultatene kommer, får vi en til dels lite konstruktiv debatt både i media og blant politikere. Det er vel ikke til å stikke under stol at vi alle bidrar til det, og at vi bruker resultatene på en måte som det ikke alltid er grunnlag for. Som saksordføreren selv sa, må vi vel alle ta ansvar for det. Men selv om debatten rundt PISA-resultatene ikke nødvendigvis blir slik vi skulle ønske at den ble, eller slik den burde vært, mener ikke jeg at det gir grunnlag for å melde oss ut av PISA. Det er nå engang slik at PISA gir oss kunnskap om det som skjer i skolen. Kanskje har enkeltresultater og enkeltår ikke så stor verdi i seg selv, men over tid gir det oss viktig kunnskap. Så kan vi like resultatene eller ikke like dem, men å si nei til å vite resultatene er noe helt annet, og det ønsker ikke Venstre å være med på. Det er jo også slik at vi lever i en global verden. Vi reiser mellom land, vi jobber i ulike land, vi sender vår arbeidskraft ut, og vi får utenlandsk arbeidskraft inn. Ja, Norge er et av verdens beste land å bo i, og ja, vi har en god skole, men våre elever skal også konkurrere med elever fra andre land. Vi er heldige nå som har oljeinntekter, men vi vet også at det er kompetanse vi skal leve av i framtiden, og da må vi iallfall ikke stikke hodet i sanden og gjemme oss overfor resultatene. Og så må vi bli mer bevisst på hva de resultatene viser, for de viser ikke hvordan skolen vår er som helhet, men de viser oss noe. Det er det vi må ta videre i debatten, og det er det vi må bruke når vi skal utvikle skolen vår videre.
Iselin Nybø (Venstre), 2017-02-21:
Preikestolen er en av landets største turistattraksjoner i naturen, og for hvert år som går, øker antallet besøkende og tallet på dem som går til Preikestolen. Det er ikke vanskelig å forstå at det er et populært område. For det første er Preikestolen i seg selv ganske spektakulær – det å komme opp dit, se Preikestolen og se utsikten. I tillegg er det et relativt tilgjengelig område. Ser man på bekledningen til enkelte av turistene, skulle man tro det var mer tilgjengelig enn det faktisk er, men det går veldig greit for folk flest å komme seg opp dit med noenlunde godt fottøy. Samtidig er det et område som har innslag av uberørt natur med både landskapsverdier og naturverdier. Fylkesmannen i Rogaland har slått fast at det er grunnlag for å gjøre området til en nasjonalpark. Det er et område som i dag forvaltes av tre ulike kommuner: Strand, Hjelmeland og Forsand. Vi kan alltids ta en diskusjon om hvor hensiktsmessig det er at et så viktig og mye besøkt område som Preikestolen er, forvaltes av tre forskjellige kommuner, men det er en debatt som sikkert kommer i denne salen på et senere tidspunkt. Vi får forholde oss til at det iallfall er sånn nå. Men det er også et område som opplever et økende press, som opplever betydelige utfordringer med å håndtere massene med folk, både beredskapsmessig og når det gjelder å legge til rette med ulike fasiliteter. Det er riktig som flere har sagt, at det er en viss motstand lokalt i de tre ulike kommunene. Jeg mener at vi som storting, vi som stat, allikevel burde sett de nasjonale verdiene som ligger i dette området, og jeg er sånn sett skuffet over at vi ikke får på plass en utredning om et videre arbeid med nasjonalpark på Preikestolen. Men jeg ønsker også å signalisere at dette er noe som vi i Venstre kommer til å jobbe med videre, for dette området kommer ikke til å bli mindre populært. Det er ikke et område som kommer til å få mindre press. Det er heller ikke et område som kommer til å få mindre nasjonal verdi framover. Selv om vi i dag ikke får et positivt vedtak i Stortinget, er dette et område som har nasjonal, betydelig verdi, og som i alle fall vi kommer til å fortsette å jobbe for at skal bli nasjonalpark.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2017-02-21:
Vi i Arbeiderpartiet er, i likhet med statsråden og hans parti, enige om at Norge skal være med i PISA-undersøkelsen. Statsråden sa i sitt innlegg at dette ikke er et åpent møte om retorikk. Til det vil jeg si at det er et åpent møte, og at retorikk absolutt er relevant i denne saken. Det begrunner jeg med at problemet nettopp med PISA-undersøkelsen er ikke at den er en tidstyv – som mange andre forhold – men at resultatene blir brukt feil. De blir overtolket, noe som understrekes av flere partier her i debatten. I 2011 sa statsministeren: Jeg garanterer et løft i Kunnskapsløftet blant norske elever, målt gjennom f.eks. PISA- og TIMSS-undersøkelsen. Mener statsråd Røe Isaksen det er mulig å trekke denne slutningen på denne måten ut fra PISA, og vil statsråden ta selvkritikk på vegne av sine partifeller på at det også i Høyre har vært folk som har trukket resultatene for langt?
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2017-02-21:
Takk skal du ha, de fleste har fått det med seg nå, tror jeg – får vi håpe.(Munterhet i salen) Statsråd Røe Isaksen svarte på representanten Knag Fylkesnes’ spørsmål knyttet til det at vi hadde et realfagsproblem, som det ble sagt, etter at resultatene kom i 2013. Hva var bakgrunnen for denne bekymringen? Jo, vi hadde gått litt ned i naturfag og matte sammenlignet med forrige resultater. I lesing var det stabilt, ifølge denne undersøkelsen, mens i 2015 skårer norske elever igjen litt over snittet i lesing og i matte, men ikke i naturfag som meg bekjent er et sentralt realfag. Utdanningsdirektoratet skriver at resultatene har vært stabile siden 2009. Viser ikke akkurat dette eksemplet noe av kjernen ved problemet, at man drar slutninger ut som egentlig blir litt for bastante? (Munterhet i salen)
Henrik Asheim (Høyre), 2017-02-21:
Nå har denne debatten begynt å handle om meg, og det er hyggelig, det, men jeg tror vi skal forsøke å ha en litt mer edruelig diskusjon. Torgeir Knag Fylkesnes fra SV, som dessverre ikke er i salen nå, brukte veldig mye tid på det faktum at jeg – helt riktig – sa at resultatene i disse undersøkelsene etter åtte år med rød-grønn regjering også sier noe om hva man har brukt de åtte årene på. Det mente han var svært unyansert, og at det ikke gikk an å si at det hadde en sammenheng med de politiske valgene man hadde tatt i regjeringsperioden sin. Men det rare med det er at Knag Fylkesnes’ egen kunnskapsminister Kristin Halvorsen i 2009, etter fire år i regjering, tok æren for resultatene i PISA-undersøkelsen, for da sa hun to ting. Hun sa bl.a.: «Sjokkbehandlingen etter den første PISA fikk ikke umiddelbar virkning, men nå viser resultatene at vi har klart å snu en negativ trend.» Videre sa hun: «Årets resultater viser at(…) å styrke fellesskolen nytter.» (…) Så hvis det er helt urimelig når man er i regjering, å kritisere opposisjonspartier for resultater, hvordan vil da SV og Senterpartiet omtale sin egen daværende kunnskapsminister, som tok æren for resultater fire år før de fikk kritikk for dem? Det går jo ikke an å mene begge deler. Da må man i så fall vel så mye rette kritikk mot sin egen statsråd som mot opposisjonen. Så bruker både forslagsstillerne og SV det jeg vil kalle for klimaskeptikerargumentet, og det er å vise til noen forskere som mener noe. Det man da hopper bukk over, er det store flertallet av forskerne som mener det motsatte. Vi vil alltid – det ligger i forskningens natur – finne uenighet. Det er jo hele poenget med akademia – å diskutere, være kritisk, forsøke å motbevise teser og på den måten også få en debatt. Men man kan jo ikke bare totalt ignorere det store flertallet av forskere som mener at PISA-undersøkelsen er en av flere viktige undersøkelser som sier noe om utviklingen av skolen. I mitt hovedinnlegg utfordret jeg SV og Senterpartiet på hvor viktig dette er for dem. Nå har representanten Toppe gått ganske langt i å si hvorfor hun oppfatter det som viktig. Hun har sågar ment at PISA-undersøkelsen bidrar til mye av det presset som mange unge i dag opplever. Da er spørsmålet: Er dette så viktig at det vil være et krav dersom SV, Arbeiderpartiet og Senterpartiet skulle få flertall etter valget denne høsten? Er det slik at man da vil løfte dette opp igjen, ikke bare i Dokument 8-forslag i Stortinget, men i en regjeringserklæring, i regjeringsforhandlinger? Jeg synes også det da er betimelig å spørre Arbeiderpartiet om hvor dypt deres støtte til PISA-undersøkelsen stikker. Er det uaktuelt å gi SV og Senterpartiet gjennomslag for å melde Norge av undersøkelsen, som det eneste OECD-landet – vil de garantere her og nå at den blir stående, uansett?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2017-02-21:
PISA 2013, som var tatt opp frå 2012, blei av representanten Asheim brukt som kjelde til å omtale som «en dom» over dei raud-grøne sin skulepolitikk. Vil statsråden vere einig i at det finst grunnlag for å kalle noko som dette for ein dom over noko som helst, ut frå det innlegget statsråden har heldt?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2017-02-21:
Eg har utvikla respekt for det tvisynet statsråden har i ulike type saker. Men klarer ikkje statsråden å sjå at hans eigne partifellar stiller seg til desse tala på ein utruleg meir bastant og domfellande måte, og at det er nettopp det som øydelegg heile diskusjonen kring dette og driv debatten inn mot ein veldig snever måte å tenkje skulepolitikk på? Ser ikkje statsråden at hans eige parti og hans eigne partifellar driv fram den debatten om utdanning som han sjølv åtvarar mot å ha, at vi skal ha eit mykje meir balansert syn på dette? Ser ikkje statsråden at dette er problematisk, eller er det heilt greitt det som kjem av desse utsegnene fordi sånn fungerer pressa berre?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-02-21:
Forskere ved Universitetet i Oslo, Kjærnslie og Jensen, har analysert resultatene i dokumentet Stø kurs, norske elevers kompetanse i naturfag, matematikk og lesing i PISA 2015. I lesing er resultatene for 2015 ikke signifikant forskjellig fra resultatene i 2000. I matematikk er resultatene ikke en signifikant forskjell mellom 2003 og 2015. I naturfag var det signifikant framgang fra 2006 til 2015, men ikke fra 2009 til 2015. Forskerne oppsummerer ved å si at det er mest rimelig å tolke de norske resultatene i de tre fagområdene som svært stabile over tid. Forskerne konkluderer således ganske enkelt med at dersom Norge var en skoletaper, som det ble sagt i 2000, var Norge pluss/minus en skoletaper også i 2015. I tillegg har de som har fått fritak i 2000, økt fra 2,7 pst. til 6,7 pst. i 2015. Kjenner statsråden denne dokumentasjonen?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-02-21:
For Senterpartiet er dette en viktig sak. Det går på dannelse, det går på å utvikle karakter, det går på å utvikle det myndige mennesket. Så jeg kan bare forsikre representanten fra Høyre om at dette kommer til å bli fulgt opp videre. Det er ikke grunnlag for noen konklusjon om at det går bedre i norsk skole i dag, ut fra forskningsarbeid. Det har heller gått ned enn opp. Og den helt ekstraordinære og betydelige innsatsen som har vært brukt i Norge de siste 10–15 årene for å få bedre resultater i nettopp de få kognitive ferdighetene som PISA måler, har vært til liten eller ingen nytte. Dersom man i tillegg spør hvordan det har gått med alle de andre fagene og målene i skolens samlede oppdrag, som har blitt usynliggjort og nedprioritert i betydelig grad de siste 10–15 årene, kan det være en rimelig hypotese at også den samlede kvaliteten i norsk grunnskole har gått ned i denne perioden. Det som er klart, er at det har blitt økende stress, psykosomatiske problemer og mistrivsel blant barn og unge de siste årene. Og kanskje det mest interessante i PISA-undersøkelsen for 2015 er at «dobbelt så mange elever svarte at de opplevde stress og utenforskap» – sitat fra Store norske leksikon – i skolen, sammenlignet med i 2012. Det er alvorlig. Denne liberalistiske og markedsorienterte konkurransebølgen i internasjonal utdanning de siste 20–30 årene er følgende, etter min vurdering: Den fungerer ikke godt nok i læringssammenheng, den er ikke bygd på omfattende internasjonal forskning, men på en ideologi om at siden konkurranse kan være bra i næringslivet, gir den også læringsresultater i skolen. Det er etter min vurdering bare å si: Beklager! I tillegg til ikke engang å gi bedre resultater i de snevre kognitive ferdighetene som blir utsatt for testing og konkurranse på alle nivåer år etter år, bidrar denne konkurransen – koblet til fritt valg av skoler – på grunnlag av synliggjorte resultater etter min vurdering til økende klasseskiller i samfunnet. Det mest alvorlige er likevel hvordan denne ideologiske bølgen bidrar til i praksis å innsnevre skolens mandat til nærmest det banale. Og det som var utgangspunktet mitt, var nemlig det å utvikle det myndige mennesket, det robuste mennesket, mennesket med karakter. Jeg må si at de resultatene som her er, og tolkningen av dem, går langt utover det det er dekning for. Den framstillinga som regjeringa har kommet med etter resultatene fra 2015, er etter min vurdering absolutt på kanten av det jeg vil kalle etisk forsvarlig. Derfor: Det å melde Norge ut av PISA, fra karakter til å få mer karakter og dannelse, må være et helt riktig prinsipp for å komme videre med en god skole som utvikler myndige mennesker.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-02-21:
Jeg tror ikke noen betviler at Senterpartiet står for at en skal lære å lese godt, at en skal lære å regne, at en skal ha kunnskap om naturfag. Men skolen er så mye mer, det er så mye mer som trengs for at en skal bli et helt menneske, og den dannelsen skal skolen være med på å utvikle. Når det gjelder lesing, viser forskningen at det ikke er signifikant forskjell på resultatene i 2015 kontra i 2000. Når det gjelder matematikk, er det ikke signifikant forskjell mellom 2003 og 2015. I naturfag var det en signifikant framgang fra 2006 til 2015, men ikke fra 2009 til 2015. Resultatene er dårlige når en ser det ut fra et forskningsmessig solid grunnlag. Og videre: Antallet som har fått fritak fra prøvene, har gått opp fra 2,7 pst. til 6,7 pst. på 15 år. Det påvirker resultatene i de ferdighetene som måles her. Videre er det på forskningsmessig basis klargjort at det på en del andre områder går feil vei, og jeg veldig overrasket over at statsråden ikke tar det inn over seg på en mer ydmyk måte. Økende stress, psykosomatiske problemer og mistrivsel blant barn og unge de siste årene viser at det har vært en dobling av de problemene på noen få år. PISA-undersøkelsen er basert på en ideologi som måler bare en del av det mennesket trenger for å være et myndig menneske. Det er kjernen i Senterpartiets kritikk av PISA-undersøkelsen. Skole er noe mer enn det næringslivet trenger for å tjene penger. Skole er noe som mennesket trenger for å utvikle hele mennesket, for å takle alle livets situasjoner. Da må en ha et totalt miljø som ivaretar det, og det må da også ha prioritet i utdanningen og i de systemene som vi bruker for å utvikle utdanningen bedre.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-02-21:
Kritikken mot PISA er ikkje ny og er ikkje noko som Senterpartiet er aleine om å setja fram. Det er ein debatt no i fleire land om bruk av målstyring generelt og PISA-rangering spesielt. Konsekvensen av den internasjonale testkulturen er uheldig. Effektiv målstyring i skulen kan kanskje gjera oss i stand til å få betre resultat på internasjonale testar, men vil ikkje hjelpa oss inn mot morgondagens samfunn. PISA-testane skal seia noko om ferdigheit og kompetanse, men held seg ikkje til landa sine læreplanar eller den norske formålsparagrafen om å fremja «danning og lærelyst». Det vert sagt i debatten at det er oppsiktsvekkjande om Noreg melder seg ut av PISA. Ja, sjølvsagt er det det, men det er ikkje eit argument. Eg trur at gjer vi det, vil andre land følgja etter oss. Det vert sagt i debatten at deltaking er nyttig, men er ho det? Dersom vi ser på PISA-resultatet for 2015, er det marginalt forskjellig samanlikna med første gongen Noreg deltok, i 2001. Vi fekk òg høyra her at fleire er for fritak. Men den alvorlegaste konsekvensen er at det har påverka norsk skule, slik at PISA-undersøkinga vert brukt til å fremja ein byråkratiserande testkultur og ei innsnevring av kvalitetsforståinga i norsk skule. Det vert sagt at resultatet må brukast med varsemd, men vert det det? I 15 år har det ikkje vorte brukt med varsemd, men det har vorte brukt som ei rangering. Så vert det sagt at vi må jo ha forsking og kunnskap. Senterpartiet er ikkje imot verken forsking eller kunnskap om norsk skule. Internasjonale testar eksisterte lenge før PISA, og det finst andre testar som Senterpartiet meiner vi framleis kan delta i, der vi får konkret informasjon om korleis vi ligg an i forhold til andre land. Men vi må jo kunna ha eit kritisk blikk på kva slags internasjonale testar vi skal delta i. Så er det slik at testing og prøving i enkelte fag går utover andre fag og skulen sitt totale danningsoppdrag, f.eks. sett opp mot visuelle og praktiske fag i skulen. Til slutt: Det er slik – og det er ei stor bekymring – at medisinsk ekspertise åtvarar mot at mange elevar opplever så stort press og indre uro at dei ikkje er mottakelege for læring, og fleire forskarar viser til at skulen si testing og måleregimet i seg sjølv kan bidra til økt psykisk press mot ungdomane våre. Det er ikkje PISA aleine som har ansvar for det, men det er heile systemet som PISA bidrar til. Difor er utmelding av PISA ein veldig viktig ting å gjera.
Norunn Tveiten Benestad (Høyre), 2017-02-21:
For meg er det åpenbart at det er viktig for Norge å delta i de store, internasjonale forskningsundersøkelsene på skolefeltet, PISA inkludert – ikke fordi de hver for seg forteller alt om skolen vår og det faglige nivået, og heller ikke fordi jeg er spesielt opptatt av rangering, men rett og slett fordi jeg er opptatt av hva vi kan hente ut av hver av disse undersøkelsene som kan bidra til kunnskap om bedre undervisning og bedre læring for hver av elevene våre. Professor Thomas Dahl ved NTNU er en av dem som f.eks. har vært opptatt av at altfor få skoleledere og skoleeiere vet at PISA også gir kunnskap om skoleledelse og drift av skolen. Det synes jeg er alvorlig. Som nasjon må vi lære av de andre landene som er med i undersøkelsen. Hvorfor har Tyskland, som hadde et større PISA-sjokk enn oss, hatt en god utvikling? Finland, som var en suksess, har falt. Hva er det som gjør at Finland og Sverige faller mest, og har hatt en negativ utvikling? Bruker vi materialet godt nok til å få innsikt i både suksesser og negative utviklingstrekk? PISA-undersøkelsen påpeker at tilpasset opplæring er et av de forholdene som har hatt størst betydning for elevenes ferdigheter, f.eks. i realfag. Dette har vært brukt og snakket om også hos oss, og tilsynelatende har vi scoret bedre enn OECD-gjennomsnittet på dette. Men vet vi nok om tilpasset opplæring i Norge? Ifølge Dahl er det dokumentert at lærerne våre føler de kan for lite om det. Er det mer å hente? Og hvordan står det til med kunnskapen vår om lærernes profesjonelle samarbeid og det som OECD kaller «educational leadership»? Hvordan følger vi opp disse temaene, når undersøkelsene gjør det tydelig hvilken form for ledelse som bør understøttes for å få resultater? Slik jeg ser det, er utbyttet av denne typen minst like viktig som – om ikke viktigere enn – den konkrete scoren til elevene som er med i undersøkelsen. Det er debatten om disse tingene som kan bidra til å utvikle skolen vår videre. Derfor mener jeg at PISA, som ett blant flere virkemidler, er nyttig. Og samtidig: At vi vurderer og bruker resultatene med kløkt og varsomhet, er en selvfølge. Det er ingen grunn, slik jeg ser det, til å melde Norge ut av PISA, men det er god grunn til å bli – og heller bli med og utvikle dette verktøyet videre.