trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2013-04-17:
Som jeg sa, jeg er ikke kjent med de bekymringene som representanten Thorsen her bringer opp. Jeg skal undersøke om det er store kødannelser ved gravferd rundt omkring i landet. Det er jeg, som sagt, ikke kjent med. Vi får sørge for å få kunnskap om det og se om det er tiltak som kan settes i verk hvis det er noe som er knyttet til særlige geografiske områder. Det kan ha vært sykefravær eller andre ting som har gjort at man er i en sånn situasjon. Jeg er ikke kjent med dette, og da må jeg få lov til å undersøke situasjonen nærmere.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2013-04-17:
Nå skal vi inn i et lønnsoppgjør, og det er arbeidstakerorganisasjonene og arbeidsgivere som forhandler om disse spørsmålene. Jeg og regjeringen har sagt at dersom arbeidstakerorganisasjonene ønsker å diskutere nye ordninger knyttet til pensjon, er vi rede til å gjøre det. Jeg har ikke registrert at noen av arbeidstakerorganisasjonene har løftet dette inn i årets oppgjør, som også er et mellomoppgjør. Så er jeg enig med representanten Per Sandberg i at det er viktig at vi bruker seniorene. Og er det noe vi faktisk har lyktes med i statlig sektor, er det å ta vare på seniorene våre. Også prester gjør en stor innsats. De er arbeidsvillige og bidrar på veldig mange måter. Man kan utnytte den arbeidskraften på en god måte, og det gjør mange bispedømmer, som har en aktiv seniorpolitikk, slik at flere står i arbeid etter det som er vanlig pensjonsalder. Jeg hilser veldig velkommen at seniorer, også prester, står i stillingen lenger.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2013-04-17:
Vi har i denne perioden gjennomført det store kirkeforliket. Nå skal kirkens egne demokratiske organer få større myndighet til både å fordele økonomi, fordele ressursene og tenke mer langsiktig. I dette statsbudsjettet legger vi økonomien til bispedømmerådene, men jeg er ikke fremmed for at vi i framtiden skal la Kirkemøtet og Kirkens sentrale organer få disponere midlene på en måte som gjør at de også tar ansvaret for fordelingen på de enkelte bispedømmene. Da vil også slike spørsmål kunne tas inn i de vurderingene som gjøres om hvordan de fordeler ressursene. Men det er klart at det er krevende når vi har befolkningsnedgang i store deler av Distrikts-Norge, der det blir færre menighetsmedlemmer per prest, å klare å få flyttet de ressursene inn mot de områdene der vi har stor vekst.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2013-04-17:
Da prostereformen ble gjennomført og arbeidstidsendringene skjedde for prestene, ble det kompensert med egne bevilgninger. Jeg mener ikke at vi ikke har utfordringer når det gjelder prestetjenesten i Den norske kirke, for vi har særlig store demografiske endringer som gjør at det blir stort press rundt de store byene. Det er noe vi er nødt til å se på. Men så mener jeg også det er viktig at vi holder fast ved at prostereformen er viktig for at man kan bruke prester på en mest mulig hensiktsmessig måte, få gode turnuser der man jobber på bestemte måter. Der tror jeg fortsatt det er noe å hente. Derfor er vi nødt til å evaluere prostereformen og se om det er andre måter vi kan organisere tjenesten på, men jeg ser også at det er behov for økt innsats for at vi skal klare å opprettholde en folkekirke i alle deler av landet. Det er krevende med de endringene vi står foran.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2013-04-17:
Jeg bor i Skien. I mange år jobbet jeg som prest i Gjerpen kirke, en gammel middelalderkirke fra 1153. Under 850-årsjubileet opplevde vi det tragiske at kirken brant. For bare et par år siden opplevde de det samme i nabokommunen Porsgrunn: Østre Porsgrunn kirke brant ned til grunnen. Jeg nevner dette fordi regjeringen i budsjettet for 2013 valgte å fjerne rentekompensasjonsordningen, som skulle stimulere kommunene til å ha større trykk på det å sikre og vedlikeholde kirkebygg. Bare innen brann og sikring trengs det 1 mrd. kr. Vedlikeholdsetterslepet kommer i tillegg. Mitt spørsmål er: Hvorfor fokuserer denne regjeringen så lite på å bevare de viktige signalbyggene og kulturbærerne som kirkene representerer?
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2013-04-17:
Fremskrittspartiet har tatt Kirkens økonomiske situasjon på alvor for å bevare folkekirken. Vi har foreslått å styrke Kirkens økonomi til trosopplæring, IKT, prestetjenesten, vedlikehold og brannsikring av kirkebygg. Noen av de viktigste og flotteste byggene vi har i dette landet, er faktisk kirkene. De har stor verdi og betydning både i forbindelse med religionsutøvelse og som en viktig del av kulturen vår. For veldig mange har også innholdet og tilgjengelighet til Kirken stor betydning. Med denne regjeringen opplever vi at mange av våre gamle, flotte kirker er i ferd med å råtne på rot. Kirkemedlemmer opplever redusert tilgjengelighet til både kirkerommet og til prester. Det er tydelig at Kirken og statsråden har meget ulik oppfatning av Kirkens økonomiske situasjon. Spørsmålet er: Hva må til for at statsråden vil imøtekomme noen av Kirkens behov?
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2013-04-17:
Mitt spørsmål går også til kirkeministeren. Mange folk ønsker og har behov for at presten skal være tilgjengelig i sine mest sårbare og viktige situasjoner i livet. Presten har også mange viktige oppgaver som å gi sjelesorg, gå på syke- og hjemmebesøk, være en ressurs for de frivillige i menigheten og ellers drive forkynnende menighetsarbeid. Jeg registrerer at det nå enkelte steder er skapt en forholdsvis ny kø, og det er faktisk innen gravferd. I stadig flere tilfeller må folk vente i flere dager utover den fastsatte tiden før de får begravd sine kjære, til tross for at Stortinget nylig har vedtatt at fristen for begravelser er utvidet fra sju virkedager til senest ti virkedager etter dødsfallet. Stortinget la også til grunn at forlengelsen av fristen skulle gi større mulighet til å innfri de pårørendes ønsker og ta menneskelige hensyn både når det gjelder tidlig begravelse, og når det gjelder dem som trenger noe lengre tid. Dagens situasjon med venting og kødannelse er ikke etter ønske fra pårørende, men rett og slett på grunn av mangel på prester. Når man har en slik kødannelse går det ut over prestenes andre viktige oppgaver overfor menigheten og kirkemedlemmene. En av grunnene for dette er ikke minst at norske prester har mer enn 1 000 flere medlemmer per prest å ivareta enn sine kollegaer i Sverige og Finland. Fremskrittspartiet ønsker å bidra til at kirkemedlemmer skal få en prestetjeneste på nivå med nettopp Sverige og Finland. Deler kirkestatsråden Fremskrittspartiets bekymring for den kødannelsen vi nå får tilbakemelding om? Hva vil statsråden gjøre for å få unna gravferdskøen og unngå at dette blir en permanent praksis?
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2013-04-17:
Jeg takker for svaret. Jeg vil vise til et oppslag i Tidens Krav den 12. april, som vil godt illustrere hvordan pårørende opplever at prestetjenesten ikke er dekkende. Kristiansund kommune har den siste tiden ikke klart å holde gravferdsloven. Pårørende reagerer på at det tar over to uker før begravelsen finner sted. Kirkevergen sier at de har prøvd å kjøpe tjenester, få andre til å grave, men det skal også være både prest og organist til hver seremoni. Jeg registrerer at kirkevergen sier at hun tror at problemet bare er for en kort tid, hun sier ikke at hun vet. Om denne situasjonen er kort eller langvarig, så er det ikke holdbart. Vi har også fått samme tilbakemelding fra flere pårørende andre steder i landet på grunn av mangel på prest til å forrette i begravelsen. Dette er bare ikke godt nok. Det er tydelig at prestene har for mange medlemmer å ivareta. Hva vil statsråden gjøre for å forsøke å unngå dette for framtiden?
Svein Harberg (Høyre), 2013-04-17:
Jeg må litt tilbake til der Dagrun Eriksen var i sitt spørsmål til statsråden. Statsråden svarte at på noen områder er det langtidsplaner og sånn er det ikke her. Jo, trosopplæringen var en sånn langtidsplan, det er bare det at den planen er dratt ut i tid, og det har stoppet opp. Der har jo statsråden noe konkret og langsiktig hun kunne forholde seg til. Etter å ha vært til stede på Kirkemøtet et par av dagene kan jeg understreke den fortvilelsen, som er kombinert med et stort engasjement og vilje på Kirkemøtet. Det var gøy å se at Kirken har tatt på alvor sin nye situasjon, engasjerer seg i demokrati og har viljen til å gjøre noe – og så frustrasjonen over manglende ressurser. Når det gjelder IKT, er Kirken pålagt å gjøre en jobb. De har forberedt det, innhentet anbud, og så kom ikke pengene. Siste frist til å utnytte de anbudene de allerede har, er nå i revidert. Jeg tror jeg vil gi statsråden en ny mulighet for en ørliten lekkasje.
Svein Harberg (Høyre), 2013-04-17:
Statsråden er kjent med både fra arbeidsgiversiden og arbeidstakersiden i Kirken at det er et stort arbeidspress på prestene, og at det mange steder meldes om at de trenger flere. I dag er det antall medlemmer per prest som er parameteret. Så er det slik at mange steder i landet varierer dette av forskjellige grunner, f.eks. store studentsteder, der det er en større mengde unge som kan ha potensial for aktiviteter og ha oppfølging. Vi har nettopp gjennomført en påske. Da er det slik at mange steder opprettholdes den vanlige aktiviteten i kirkene. I tillegg skal det være mange aktiviteter på fjellet. Jeg bor selv i et distrikt på Sørlandet, der befolkningen tredobles om sommeren. Dette tas det ikke hensyn til. Vil statsråden se på nye måter å beregne prestetettheten på, slik at prestene kan få en god hverdag og vi kan sikre rekrutteringen til yrket?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2013-04-17:
Først vil jeg si at det er veldig konstruktivt at statsråden følger opp de bekymringene som kommer fram. Det er sikkert ulike situasjoner rundt i landet. Og det vi er enige om alle sammen, er at en god og stabil prestetjeneste er en forutsetning for at Kirken fortsatt kan være en folkekirke. Nå skal vi, som statsråden også sier, få en evaluering av prostereformen, og det er bra. Hvis det er slik nå at statsråden oppdager at det er ulike økonomiske forhold og ulik tilgang på prester rundt i det ganske land, er det noen små endringer og tiltak man raskt kan innføre. Da er mitt spørsmål hvorvidt statsråden er interessert i å kunne se på f.eks. større bruk av seniorer i Kirken. Det er mange prester som har sluttet, men som ønsker å videreføre sitt virke. Det er mange prester som i dag er pensjonert, som går tilbake og utøver presteyrket på deltid, men som da blir samordnet når det gjelder lønn og pensjon. Er statsråden interessert i å se på denne samordningen?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-04-17:
Jeg har et spørsmål til statsråd Anniken Huitfeldt. Jeg ser at «Typen til» statsråden ikke er til stede, og det er bra, for da tør vi i opposisjonen å tøffe oss litt! Talegjenkjenning er et program som for en beregnet kostnad på 13 mill. kr kan gi veldig mange mennesker en ny sjanse i arbeidslivet. I april 2012 var Nav ferdig med en gjennomgang av saken. Da skjedde det ingen ting i departementet. Så tok Høyre ved min komitékollega, Sylvi Graham, opp saken i januar i år. Da skjedde det ingen ting med saken. Så skjedde det noe, som jeg har lagt merke til ofte får statsråden til å reagere, nemlig at pressen grep fatt i saken. Da kom det plutselig handling i departementet – eller handling og handling fru Blom! Jeg siterer fra et innlegg som statssekretær Cecilie Bjelland hadde i Dagens Næringsliv for et par uker siden, hvor hun skriver at departementet «har merket seg det positive engasjementet forstudien har utløst». Så blir det fart på sakene. Da skal departementet, nesten halvannet år etter, ta «et initiativ for å se på muligheten til å samarbeide på tvers av departement». – Altså halvannet år etter at man har fått en utredning fra Nav, hvor det kommer fram et hjelpemiddel som for usle 13 mill. kr kunne hjulpet veldig mange mennesker inn, så skal departementet ta «et initiativ for å se på muligheten til å samarbeide på tvers av departement». Det er litt av et initiativ! Da mener jeg det bokstavelig talt – det er så lite at det knapt kan kalles et initiativ. Det er så man skulle tro at det ikke var valgår.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-04-17:
Det har jeg full forståelse for, men det er heller ikke det opposisjonen har bedt om. Det opposisjonen har bedt om, er at man skal gjøre noe, og regjeringen og departementet har i ett år gjort ingenting. Det er heller ikke første gang statsråden kommer til Stortinget for å forklare alt man ikke kan gjøre. Det har skjedd før, f.eks. i diskusjonen om tolketjenester, hvor regjeringen bestemte seg for å reversere et regelverk som gjorde at brukere som var døvblinde, kunne få følge ut på skitur eller drive med sjakkspill. Det skjedde ingenting da opposisjonen tok opp det. Det var først da pressen banket på døren at statsråden bestemte seg for å reagere – da også sent. Som det sto i Fædrelandsvennen i dag: «Omsider bekrefter departementet». Vi hadde eksemplene der mange Nav-brukere hadde fått utdelt – la oss kalle det – rullestoler, med en liten elektrisk motor. Vegtilsynet mente da plutselig at dette var en liten moped. Da kom også statsråden og fortalte at dette var fryktelig vanskelig å gjøre noe med. Opposisjonen tok det opp, det skjedde ingenting. Først da pressen banket på døren, gjorde statsråden noe med det. Dette likner jo ikke en handlekraftig statsråd med gjennomføringskraft, men en medieminister.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-04-17:
Når det gjelder hjelpemidler for funksjonshemmede, enten det handler om høreapparater eller rullestoler, går Nav aldri inn og støtter enkeltaktører som utvikler ett prosjekt. Det ville i så fall være i strid med lov om offentlige anskaffelser. Det som derimot er mulig, og en måte vi kan hjelpe fram dette prosjektet på, er å være en potensiell kjøper, for dette er et viktig produkt. Det kan bidra til at folk som har vanskeligheter med å bruke armene eller har store lese- og skrivevansker, kan få omdannet tale til skrift. Derfor er dette produktet et riktig og viktig virkemiddel. Spørsmålet er egentlig: Hvordan kan vi få dette i gang? Og da kan ikke Nav si at man som kommersiell aktør kan få penger direkte for å utvikle dette redskapet. Men det finnes noen andre måter å gjøre det på. Det ene er noe man i økende grad har brukt innenfor helsesektoren, nemlig en ordning innenfor Innovasjon Norge som handler om offentlige forsknings- og utviklingskontrakter. På den måten kan en kommersiell aktør som jobber med å utvikle et virkemiddel, bli finansiert. Hvis vi skal støtte en aktør som jobber med utvikling av et talegjenkjenningsutstyr, er vi nødt til sette dette ut på anbud. Nav kan ikke si at man skal få 13 mill. kr til å utvikle dette for dem. Så er det en problemstilling til. Den er knyttet til språkbanken, som disse vil ha tilgang til. Vi må se på det juridiske grunnlaget – om det er mulig å utvikle dette for kommersielle formål. Så ja, dette er et veldig godt produkt. Men nei, Nav kan ikke gå direkte inn og gi penger til en kommersiell aktør. Derfor må vi finne andre måter å gjøre dette på.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-04-17:
Det er åpenbart at Høyre ikke har noe forslag til hvordan man kan bidra til å utvikle dette verktøyet gjennom det lovverket vi i dag har, men at dette bare er en måte å sette i gang en politisk diskusjon på. Det som var veldig viktig i den saken som handlet om ham som ikke kunne få sykkelen, var jo at samferdselsministeren ordnet opp. Nav kjente til det, vi jobbet med saken, og vi fikk gjennomslag. Så jeg synes det er viktig at vi også følger opp saker som enkeltpersoner tar initiativ til. Representanten skal merke seg at jeg får en rekke henvendelser fra enkeltpersoner som det aldri står et ord om i pressen, som vi ordner opp i. Det er ikke alltid at regelverket praktiseres på en måte som vi er fornøyd med, og da griper vi som politikere inn i disse sakene. Når det gjelder saken om de døvblinde, kan jeg svare på det dersom jeg får flere tilleggsspørsmål.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-04-17:
Når det gjelder funksjonshemmede i arbeid, bruker Høyre statistikken litt spesielt. Sannheten er jo at andelen av dem som selv oppgir til SSB at de er funksjonshemmede, har gått ned fra 17 pst. til 15 pst. av befolkningen. Så roper Høyre at det nå er stadig færre funksjonshemmede i arbeid. Det er en måte å bruke statistikken på som ikke er særlig troverdig. Unge uføre var for ti år siden 1,2 pst. – det samme som det er i dag. Vi har stor gjennomføringskraft for å få flere ut i arbeidslivet. Vi har Europas laveste ungdomsarbeidsløshet. Derfor kom det 25 arbeidsministre fra hele Europa til Norge for bl.a. å lære hvordan vi driver arbeidsmarkedspolitikken i Norge.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-04-17:
Vi har en god sosialpolitikk, og vi har en god gjennomføringskraft når det gjelder å inkludere flere i arbeid.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-04-17:
Dette har jeg jo redegjort ganske grundig for – hvordan vi kan følge lov om offentlige anskaffelser og samtidig bidra til å utvikle dette prosjektet. Men det er jo ikke slik at jeg kan ta penger som er satt av til pensjon, eller som er regelstyrt til sykepenger, og si at dette skal automatisk gå til talegjenkjenning. Vi har nå innført flere tiltak for å få personer med nedsatt funksjonsevne ut i arbeidslivet. Det handler bl.a. om gruppe 2-bil, som har vært en sak som mange i denne salen har vært opptatt av, som kan bidra til at flere kan komme i arbeid. Det handler om arbeids- og utdanningsreiser for funksjonshemmede, som kan bidra til at flere kommer i arbeid. Det har aldri vært en så offensiv politikk for å få flere funksjonshemmede ut i arbeid som det vi har lagt til rette for nå.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-04-17:
Hvis det er slik at Kristelig Folkeparti har veldig gode forslag til hvordan vi kan bidra til utvikling av et slikt program, som er innenfor lov om offentlige anskaffelser, mottar jeg de konkrete forslagene med takk. Men det som er viktig for oss, er at vi forholder oss til denne loven. Det er mange typer verktøy og mange typer hjelpemidler som Nav er kjøper av, men det har aldri vært slik at Nav har bevilget penger til aktører som har utviklet disse hjelpemidlene. Vi vil prøve å følge loven og bidra til utvikling av dette verktøyet, og Nav vil også være kjøper av et slikt verktøy, men vi må gjøre dette lovlig når vi skal anskaffe hjelpemidler. Det er et veldig viktig hjelpemiddel som jeg tror at mange vil kunne få god nytte av.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-04-17:
Tildeling av arbeidsrettet tiltak skjer på bakgrunn av en individuell vurdering som følge av behovs- og arbeidsevnevurdering av hva som er mest hensiktsmessig for at den enkelte skal komme ut i arbeid. Det er det som er grunnlaget. Både personens ønsker, ressurser, og det som er arbeidsmarkedets behov, vil bli tatt med i den vurderingen som gjøres. Det å sammenligne arbeidsrettet bistand som tilbys ulike personer på forskjellig tidspunkt i ulike deler av landet, kan derfor gi et ganske misvisende utgangspunkt. Arbeids- og velferdsetaten tildeler arbeidsrettet tiltak innenfor de rammene som følger av forskrift om arbeidsrettede tiltak, bevilgninger over statsbudsjettet og føringer i de årlige tildelingsbrevene til Arbeids- og velferdsetaten. Ingen har rettslig krav på tiltak, og antall tilgjengelige tiltak kan tidvis være lavere enn etterspørselen. Arbeids- og velferdsetaten kan derfor ikke tilby tiltak til alle som ønsker det, men må prioritere bruken av tiltak etter hva som er mest hensiktsmessig for at den enkelte skal komme ut i arbeid. Dette medfører individuelle vurderinger og overordnede vurderinger for tiltakene som sådan. Da arbeidsmarkedsloven ble vedtatt, ble det gjort unntak fra forvaltningsloven. Dette gikk ut på at personer som har behov for eller ønsker samme type tjeneste, i dette tilfellet et arbeidsmarkedstiltak, som representanten spør om, ikke omfattes av forvaltningslovens partsbegrep. En praktisk konsekvens av dette er at de ikke har klagerett på mangel på tilbud om tiltak eller avslag på søknad om tiltak. Jeg viser til den nærmere redegjørelsen for dette i proposisjonen som ble lagt fram i 2004. Bakgrunnen for dette unntaket er bl.a. at antall tiltaksplasser er begrenset, og følger av den økonomiske rammen for tiltaksbevilgning. Det er også begrensninger i hvilke tiltak som er tilgjengelige på et bestemt tidspunkt. En klagerett vil dermed kunne framstå som ganske illusorisk. Den enkeltes rettigheter, herunder rett til å klage, er derfor ivaretatt på andre måter. Personer som ikke får tiltak, er ikke helt avskåret fra å ta opp sin sak med Arbeids- og velferdsetaten. Brukere kan klage på arbeidsevnevurdering, og de kan klage på Arbeids- og velferdsetatens service. Jeg ser ingen grunn til å endre denne loven.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-04-17:
Etter som jeg husker, har representanten stilt spørsmål om denne personen i en tidligere muntlig spørretime. Jeg kan ikke gå inn og behandle denne enkeltpersonens sak. Jeg kan heller ikke vite hva som ligger til grunn for det som er Arbeids- og velferdsetatens konklusjon i denne saken. Jeg merker meg at representanten har et annet syn og vil innføre klagerett her. Men som jeg understreket, er ikke arbeidsmarkedstiltak en rettighetsstyrt ordning. Man kan klage når det gjelder uføretrygd og andre typer trygdeytelser, men ikke når det gjelder dette.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-04-17:
Det er ikke i disse sakene én enkeltperson som behandler én søker; det er ofte flere som har gjort vurderinger, både arbeidsevnevurdering og andre vurderinger. Hvis vedkommende er misfornøyd med servicen, kan man fremme en klage hvis man føler at man er dårlig behandlet. Men jeg mener at det å innføre en klagerett for disse ordningene vil føre til at det vil gå med uforholdsmessig mange ressurser til å behandle disse klagene. Vi vet også at når det gjelder arbeidsmarkedstiltak, er det en del som ønsker seg inn på tiltak, og det er ofte flere som ønsker det, enn de som kan få. Da synes ikke jeg det er hensiktsmessig å innføre en klageordning. Det tror jeg vil føre til mer byråkrati og mindre av det som var Nav-reformens intensjon, nemlig personlig oppfølging av den enkelte.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2013-04-17:
Nå ble det lagt frem tre konkrete eksempler. Jeg kunne lagt til et fjerde, som dreier seg om utfasingen av skattefradrag for store sykdomsutgifter. Dette skaper også problemer for mange med funksjonshemninger som er i arbeid. Problemet med regjeringens passivitet og manglende gjennomføringskraft på dette feltet er at det har konsekvenser for mennesker. Hvis vi ser på andelen funksjonshemmede som er i arbeid, har den aldri vært lavere enn den er nå. Tallet har gått ned under den rød-grønne regjeringen. Hvis vi ser på unge uføre, går tallet opp, og det stiger mer enn det har gjort på lenge. Det var en byråkrat i Kulturdepartementet som i en artikkel skrev at problemet er at man blir mer opptatt av prosessen enn av resultatet. Er det det vi ser når regjeringen mangler gjennomføringskraft for å få frem tilretteleggingsmidler som kan hjelpe funksjonshemmede ut i arbeid?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2013-04-17:
Det er ikke det spørsmålet handler om.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2013-04-17:
«I februar 2013 oppnemnde Miljøverndepartementet medlemar i nasjonalparkstyret for Skarvan og Roltdalen nasjonalpark. I styret er ordførarane frå dei fire kommunane, to representantar for fylkestinga og tre representantar for Sametinget. Det er ingen representantar for grunneigarane eller dei som har bruksrettar i dette området. Dette vitnar om mangel på respekt for privat eigedomsrett. Kvifor er ikkje grunneigarane og dei med bruksrettar med i nasjonalparkstyret, og kva vil statsråden gjere for å rette opp dette?»
Bjørn Lødemel (Høyre), 2013-04-17:
Eg takkar for svaret. Eg så i Nationen den 12. april at statsråden ville sjå på grunneigarane sin representasjon i dette området ein gong til. Det ser eg på som ei positiv opning til å sjå på det, og eg forventar òg at statsråden følgjer opp dei lovnadane som ligg i oppslaget i Nationen. Eg registrerar òg at han seier at argumenta om å ta med grunneigarane er gode. Vi veit at ein sjettedel av Fastlands-Noreg er verna, og grunneigarane er ikkje representerte i desse vernestyra. Høgre meiner at grunneigarane og folk med bruksrettar står i særstilling med tanke på å vere representerte i nasjonalparkstyra. Respekt for eigedomsretten skapar òg respekt for vern. Grunneigarane og dei som har bruksrettar har forvalta desse områda på ein slik måte at storsamfunnet ser verdien i det, og storsamfunnet ønskjer å verne det. Det skjer med bakgrunn i at grunneigarane forvaltar sine gode på ein god måte. Ser ikkje statsråden at grunneigaren er i ei særstilling med tanke på å vere med i nasjonalparkstyra?
Bjørn Lødemel (Høyre), 2013-04-17:
Eg takkar for svaret. Då har vi eigentleg fått to svar. Det eine er at ein skal sjå på representasjonen, og det andre er at ein meiner at ein har sett opp det styret på rett måte. Det er ikkje i samsvar med forventninga som er skapt om at ein skal sjå på dette ein gong til. Høgre meiner at grunneigarrettar, respekt for privat eigedomsrett, tilseier at grunneigaren må inn i eit nasjonalparkstyre. Vi ser at dei representantane som er oppnemnde frå Sametinget, er reineigarar og representantar frå reindriftsnæringa. Det er positivt, men det skapar ein ubalanse når grunneigarane og dei med bruksrettar ikkje er representerte på same tid. Dette kan vere grobotn for konflikt, i staden for at det kan vere grobotn for å skape eit godt samarbeidsklima. Det gjeld konkret i Skarvan–Roltdalen nasjonalpark. Her er det ein ubalanse med tanke på grunneigarinteresser, og statsråden har verkeleg skapt ei forventning om at statsråden vil sjå konkret på den grunneigarrepresentasjonen når det gjeld Skarvan–Roltdalen nasjonalpark. Vil statsråden sjå på det, og eventuelt når skjer det?
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2013-04-17:
Eg er svært glad for engasjementet knytt til den nye ordninga med lokal forvaltning av verneområda våre. Verneområdestyra har mynde til å forvalte nasjonale og internasjonale verdiar på vegner av oss alle. Det er viktig at forvaltninga av nasjonalparkane og dei andre store verneområda har legitimitet i lokalsamfunna. Det meiner eg modellen for lokal forvaltning som Stortinget gjekk inn for gjennom handsaminga av Miljøverndepartementet sin budsjettproposisjon i 2009, varetek på ein god måte. Modellen opnar for lokale tilpassingar av samansetninga av styra dersom særskilte høve ligg til grunn. Når eg oppnemner styra, vurderer eg i kvart einskilde høve korleis styret bør setjast saman. Vi har vore varsame med å gje grunneigarar eller andre brukarinteresser same mynde som folkevalde representantar i forvaltningsstyra. Årsaka til det er at dersom grunneigarar får slik mynde, vil det kunne oppstå spørsmål om habilitet. Forvaltningsstyresmakta er avhengig av å ha tillit i alle interessegrupper. Det er berre i styra for nasjonalparkane Breheimen og Reinheimen det er medlemar som ikkje er politisk oppnemnde. I Breheimen er Skjåk Almenning representert fordi deira eigardel utgjer over 50 pst. av nasjonalparken. I Reinheimen er Ottadalen villreinutval representert på grunn av villreinen si særleg viktige rolle i denne nasjonalparken. Eg har gjort ei grundig og konkret vurdering av samansetjinga av styret for Skarvan–Roltdalen. Eg har kome til at det ikkje er tilsvarande særskilte grunnar til at grunneigarane bør vere representerte i det styret. Når det gjeld samisk representasjon i område med samiske interesser, vil eg vise til at Noreg har godkjent ILO-konvensjon nr. 169. Noreg har gjennom det forplikta seg til å sikre samisk deltaking ved bruk, forvaltning og bevaring av naturressursane i samiske område. Skarvan–Roltdalen er eit slik område. Ved konsultasjon med Sametinget har vi kome til semje om at Sametinget skal peike ut tre representantar i styret for Skarvan–Roltdalen.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2013-04-17:
Spørsmålet om grunneigarrepresentasjon er viktig og vert vurdert kvar enkelt gong. Eg har tenkt å følgje opp det eg varsla etter spørsmålet om det på USS’ årsmøte, og som er omtalt i Nationen, om å sjå nærmare på dei spørsmåla. Men det som er mitt poeng, er at det er veldig stor forskjell på dei ulike verneområda våre. Når det gjeld verneområdet som meir spesifikt vart teke opp då eg var på landsmøtet i USS, som er omtalt i saka i Nationen og gjeld verneområda ved Trollheimen, er det – viss eg ikkje tek feil – slik at det er ein privat grunneigar som eig så å seie all grunn, iallfall store delar av grunnen, der. Viss vi t.d. ser på Skarvan–Roltdalen, som representanten spør om, er det slik at delen statsgrunn er rundt 70 pst. Det er ein veldig forskjellig situasjon. Det er staten som er den suverent største grunneigaren. Derfor meiner eg at vi i det tilfellet har teke riktig avgjerd om styret.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2013-04-17:
Eg har ikkje skapt nokon forventningar om Skarvan–Roltdalen, det er tvert imot no avklart at eg meiner vi har gjort det rette når det gjeld den nasjonalparken. Så er det grunngjeve kvifor det er riktig der. Derimot kjem eg til å gjere det eg har sagt eg skal gjere, sjå nærmare på spørsmålet om grunneigarrepresentasjon. Eg har gjeve eit eksempel på ein nasjonalpark der eg heilt klart kan sjå at det er argument, og som er ei grunngjeving for kvifor det kan vere aktuelt å sjå nærmare på. Men det er allereie i dag slik at vi opnar styra kvar for seg. Sidan verneområda våre er veldig ulike, ser styra ganske ulike ut. Derfor finst det styre som i dag, der det er grunneigarrepresentasjon – og eg vil sjå på det spørsmålet på nytt – men ein vil òg finne styre der det ikkje er naturleg, og dette er eit eksempel på det, etter mitt syn. Når det gjeld representasjon frå Sametinget, er det heimla i ILO-konvensjonen, som eg er oppteken av at det er brei einigheit om i Stortinget, òg frå Høgre.
Tom Staahle (Fremskrittspartiet), 2013-04-17:
«Ved Gardermoen ligger i dag et av Norges største næringsparkområder. Tusenvis av nye arbeidsplasser forventes å komme her. Så langt har det ikke manglet på innsigelser eller hindringer fra offentlige myndigheter, som Statens vegvesen. Dette har gjort det vanskelig å legge til rette for nye etableringer. Hva mener statsråden rent prinsipielt om de hindringer offentlige myndighetsorgan legger i veien for næringsutvikling, nye arbeidsplasser og utvikling i en region der lokale myndigheter sier ja?»
Tom Staahle (Fremskrittspartiet), 2013-04-17:
Jeg takker statsråden for svaret. Det som fort oppstår som situasjon, er jo at kommunen blir en form for gissel i en planprosess. De signalene de lokale myndighetene i dette området ser, er at næringslivet opplever det som et paradoks at det er avsatt arealer til næringsformål, samtidig som overordnede myndighetsorganer oppleves mer som motspillere enn medspillere. Når prosjektene kommer, er det signaler som det er særdeles verdt å lytte til, spesielt for dette området hvor man skal etablere 30 000 til 50 000 arbeidsplasser i et femtiårsperspektiv. Det er slik at når Fylkesmannen, Vegvesenet eller departementet har en sånn planstyrt utvikling, blir det vanskelig for næringslivet å gjennomføre tiltak i praksis. Ser statsråden at dette hindrer verdiskapingen?
Tom Staahle (Fremskrittspartiet), 2013-04-17:
Da blir mitt naturlige oppfølgingsspørsmål: Hvilke konkrete tiltak vil statsråden sette i verk for at statlige instanser skal bli mer konstruktive og mer koordinerte i sin tilnærming?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2013-04-17:
Utgangspunktet for plan- og bygningsloven er at kommunene har hånd om arealplanleggingen. Tilrettelegging for næringsutvikling er en del av denne planleggingen. Det skal etter den nye plan- og bygningsloven legges mer vekt på planverket, slik at eventuelle innsigelser kan avklares tidlig. Det skal gjøre behandlingen av byggesakene i kommunene enklere, og det skal øke forutberegneligheten for dem som har interesser i området knyttet til fast eiendom og miljø. Som næringsminister er jeg opptatt av at planverket skal legge til rette for og bidra til verdiskaping og bærekraftig vekst. Samtidig er jeg klar over at prosessene i plan- og bygningsloven skal gi vern til viktige samfunnsinteresser og ivareta interessene til alle som er berørt av utbyggingen. Det har betydning at det er god balanse i prosessene, både for å fremme interessene hos aktørene og for å ta vare på andre interesser. Jeg er klar over at næringslivet vil ha effektive og så lite kostnadskrevende prosesser som mulig i saker som gjelder plan- og bygningsloven. Næringslivets behov for bedre og mindre kostnadskrevende prosesser i forvaltningen er bakgrunnen for regjeringens arbeid med forenkling. Vi har fra regjeringens side formulert et ambisiøst mål om å redusere næringslivets administrative kostnader med 10 mrd. kr. Vi har opprettet et eget prosjekt i Nærings- og handelsdepartementet for å følge opp og forsterke arbeidet med forenkling. Prosjektet jobber dedikert med realisering av regjeringens forenklingsmål samt med å koordinere samarbeidet mellom departementene. Blant prosjektets oppgaver er å gjennomgå alle aktuelle forenklingstiltak for næringslivet. Det gjelder også for plan- og bygningsloven. Når det gjelder spørsmålet om innsigelser, er temaet bl.a. omtalt av kommunal- og regionalministeren i Meld. St. 28 for 2011–2012 Gode bygg for eit betre samfunn. Regjeringen har satt i gang arbeidet som svar på de utfordringene som er omtalt. Miljøverndepartementet forbereder nå et prøveprosjekt hvor det er Fylkesmannen som skal samordne statlige innsigelser i kommunale arealplaner. Det er sendt ut brev til fylkesmennene med forespørsel om å være med på prøveprosjektet. Prosjektet vil komme i gang når det er klart hvilke fylker som skal delta. Videre har Miljøverndepartementet startet et prosjektarbeid som skal gjennomgå innsigelsespraksis og planprosesser i plan- og bygningsloven. Prosjektet tar sikte på å forbedre praksis med bruk av innsigelser og øke graden av samordning av innsigelser fra statlige aktører. Alle berørte departementer deltar i dette arbeidet.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2013-04-17:
Jeg tror gode og effektive planprosesser i hvert fall kan legge til rette for næringsutvikling, og det er jo kommunens ansvar å lage disse arealplanene på en slik måte at det legger til rette for næringsutvikling i egen kommune. Så er det mange muligheter for innsigelser og påvirkning på disse arealplanene. Alle disse prosessene har jo en god hensikt: nemlig å ivareta ulike samfunnshensyn, f.eks. muligheten for god infrastruktur også i et femtiårsperspektiv. Det er veldig synd hvis kortsiktige planer ødelegger muligheten for gode kommunikasjonsordninger i framtiden. Vi er nødt til å ta disse forholdene inn i planene på en god måte. Det vi helt sikkert kan bli bedre på, er at de statlige instansene er effektive og konkrete i sine innspill, og ikke minst at staten også samordner sine innsigelser på en bedre måte. Det er jo nettopp det dette prøveprosjektet handler om, at de fylkesmenn som er interessert i det, kan prøve ut et prosjekt hvor staten er mer koordinert, og dermed bidrar til mer effektive prosesser.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2013-04-17:
For det første er dette nå under ulike departementer. Både Kommunaldepartementet, Miljøverndepartementet, Samferdselsdepartementet og andre har sine ting inn i dette, og har hver for seg ansvaret for at de prosessene de og underliggende etater deltar i, er effektive. Det prosjektet som jeg nevner, er et prosjekt hvor Fylkesmannen i hvert enkelt fylke kan ta alle de statlige innvendingene og koordinere disse på en god måte. Av og til ser vi at ulike statlige instanser har ulike innspill til planer om arealbruk og andre saker, og det blir jo ekstra komplisert å være kommune når ikke engang de statlige etatene er koordinert. Det er i og for seg forståelig, fordi de ivaretar ulike samfunnshensyn, men når statens ulike organer står mot hverandre, kan det være lurt at det er staten som koordinerer seg, og ikke at kommunen må ta den jobben. Det er det dette forsøket handler om å prøve ut.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2013-04-17:
«Jeg viser til spørsmål 8 i ordinær spørretime den 23. januar 2013. Det finnes flere eksempler på ulik behandling når uføretrygdede med samme bakgrunn og samme behov for kompetanseheving søker samme type kurs for å bedre sin mulighet på arbeidsmarkedet. Det enkelte Nav-kontor eller saksbehandler kan suverent avvise søknader om kurs uten at søker kan klage. Vil statsråden sikre en mer forutsigbar og likeverdig behandling og sikre at alle som søker om arbeidsrettet tiltak, får klagerett, ikke bare de som får innvilget sin søknad?»
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2013-04-17:
Det var et skuffende svar. Det er ganske fortvilende for personer som søker om et tiltak. I det tilfellet jeg viste til i forrige spørsmål, var det en sterkt synshemmet, nærmest blind, som søkte om å få kurs som kunne bekrefte kompetanse og gi ytterligere kompetanse på bruk av Mac. En kamerat hadde fått det samme når det gjaldt Windows. Det virker helt meningsløst når én får godkjent kurs, og ikke den andre, og heller ikke får muligheten til å prøve saken sin ved å klage. Når de ikke har klagerett, har de heller ikke rett til å få hjelp av Sivilombudsmannen. Vi får, som statsråden sa tidligere i dag, henvendelser fra mange fortvile Nav-brukere. Det er merkelig at det må bli en stor mediesak før statsråden griper inn og ser om man bør gjøre noe med saken. Når en får avslag på søknad om et kurs, bør det være en begrunnelse for hvorfor man får avslag. Hvis det i begrunnelsen står at man dessverre ikke kan gi kurs på grunn av at det ikke finnes økonomi, at man ikke har penger igjen på Nav-kontoret, er det en begrunnelse, og da må vi politikere se om det er bevilget for lite penger(presidenten klubber)(presidenten klubber igjen) (presidenten klubber) (presidenten klubber igjen)
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2013-04-17:
Jeg synes det er galt at man ikke skal ha klagerett. Det minste man burde ha krav på, er i hvert fall et begrunnet avslag. Hvis begrunnelsen er dårlig økonomi, bør det stå – det kan selvfølgelig ikke klages på – men hvis begrunnelsen er at helsetilstanden ikke er slik at man skal ha kurs, eller at man ikke har arbeidsmulighet, bør det være mulig for en søker at andre enn den enkeltpersonen i Nav som har behandlet saken, får se på den. Når man ikke har klagerett, og heller ikke får noe begrunnet avslag man kan gå videre med, er det opp til hver enkelt saksbehandler hos Nav å avgjøre en persons skjebne. Personer som henvender seg til Nav, tror de skal få hjelp. En sterkt funksjonshemmet som er 40 år og har vært arbeidsledig, som ikke har vært i arbeid, men som gjerne vil tilbake til arbeidet, får et avslag uten mulighet til å klage. Synes ikke statsråden dette kan virke veldig uheldig?
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-04-17:
La meg først slå fast at jeg deler representanten Ulfstens bekymring for situasjonen i mange kommuner. Rapportering fra kommunene viser at det fortsatt er store forskjeller kommuner imellom bl.a. når det gjelder fristbrudd. I Akershus er det enkelte kommuner med høy andel fristbrudd på undersøkelser. Det er bra at dette får oppmerksomhet. Jeg er kjent med at Fylkesmannen i Oslo og Akershus følger kommunene det gjelder meget tett for å bedre situasjonen, og det er helt i tråd med regjeringas politikk. Store variasjoner mellom kommuner er en av grunnene til at regjeringa i løpet av de fire siste åra har økt antallet stillinger i barnevernet gjennom statlige bevilgninger. Regjeringas barnevernsløft startet i 2010 med en særskilt økning av kommunenes frie inntekter, begrunnet i barnevernets behov. Deretter har det i 2011, 2012 og 2013 vært øremerkede midler til nye stillinger i kommunene. Til sammen har dette gjort det mulig for det kommunale barnevernet å rekruttere 850 nye fagfolk. Satsinga gir et løft for hele barnevernet, med et særlig fokus på å styrke barnevernstjenesten i de mest utsatte kommunene, gi bedre kompetanse og styrke tilsynet. Rapporteringer fra det kommunale barnevernet i 2011 og 2012 viser for første gang på lang tid en positiv utvikling ved at andelen fristbrudd på landsbasis er gått ned. I 2012 var andelen fristbrudd på undersøkelser 15 pst. Dette er en nedgang på 2,5 prosentpoeng fra 2010, men det er fortsatt en alvorlig situasjon. Dette er like fullt et tegn på at barnevernsløftet har bidratt til å snu en negativ utvikling. Regjeringa fortsetter satsinga på kommunalt barnevern i 2013. Årets satsing gir 270 nye stillinger. Systematisk kompetanseutvikling er i tillegg et viktig virkemiddel for at barnevernstjenesten skal bli bedre. Barnevernstjenestene får i 2013 mulighet til å søke om midler til kompetansehevende tiltak ut fra lokale behov. Fylkesmannen vil også arrangere fagkonferanser med sikte på å heve barnevernsansattes kompetanse innenfor nasjonalt prioriterte områder. Aktuelle temaer er håndtering av meldinger og undersøkelser, hvordan håndtere vold og seksuelle overgrep mot barn og hvordan sikre barns medvirkning. Det er naturlig at kommunene søker om stillinger til det kommunale barnevernet når regjeringa øremerker midler til dette. Den samlede øremerkinga er imidlertid ikke uttrykk for regjeringas vurdering av det faktiske behovet. Kommunene plikter å vurdere dette og bidra sjøl gjennom fornuftig disponering av sine frie inntekter. La meg bare understreke at organisering og finansiering av det lokale barnevernet er kommunenes ansvar. Øremerking er noe spesielt som kommer på toppen. Det bidrar til å synliggjøre et behov som har gjort barnevernstjenestene lokalt og kommunestyrene mer oppmerksom på behovene i sitt barnevern. Det er utrolig bra, og det er på tide. Men det er ikke sånn at når vi øremerker stillinger, så overtar vi finansieringsansvaret for kommunene. Når kommunene synliggjør et behov lokalt, forventer jeg at kommunenes politikere sørger for å fylle det gapet med stillinger og gir barnevernstjenestene det de har behov for.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-04-17:
Jeg har en følelse av at det her siktes til et utspill fra en konkret ordfører fra Fremskrittspartiet i Ullensaker, nemlig Harald Espelund. Det er jo spesielt da, i og med at denne kommunen har søkt om flere stillinger enn det den faktisk har fått, og så kommer ordføreren i ettertid og sier at dette trenger de egentlig ikke, for det er egentlig dårlige barnevernsarbeidere som er problemet, ikke antallet barnevernsarbeidere – hvilket jeg syns er en drøy ansvarsfraskrivelse fra en ordfører. Jeg forventer bedre, og det kommer jeg til å uttale meg mer om. Når det er sagt, er det helt riktig at vi har kompetanseutfordringer i barnevernet, men det knytter seg til både hvor store fagmiljøer man har og om man har mulighet til å beholde gode folk. Hvor store stillingsbrøker f.eks. man tilbyr, er også et kommunalt ansvar. Det har også en likestillingsside. Men det handler også om ledelse osv. Vi adresserer det i fullt monn i den proposisjonen som representanten viser til, bl.a. ved etablering av en barnevernslederutdanning på masternivå.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-04-17:
Det er et veldig viktig spørsmål som blir stilt her. Jeg tror at dette har å gjøre med at vårt samfunn er blitt mye mer oppmerksom på vold som rammer barn. Senere i dag skal jeg åpne utstillinga «Hvis klær kunne fortelle», som har vært her i Stortinget, og som vi nå skal vise departementene, hvor hovedbudskapet er at vi ser det ikke før vi tror det. Vi må gjøre det statsadvokaten sa på Dagsrevyen i går, nemlig klare å forestille oss at det verste kan skje med barn. Det er en utvikling vi er inne i, ved å fjerne tabuer og begynne å adressere problemstillinger som har tilhørt de private hjem, og som ikke har blitt behandlet med det alvor, det søkelys og den oppmerksomhet som problemet fortjener. Når vi begynner å få dette fram i lyset, begynner barn å fortelle, fagfolk begynner å se, og vi begynner å få bedre kompetanse og samarbeid på tvers. Jeg tolker det som et tegn på at vi er på rett vei, og jeg tror vi kommer til å se en utvikling hvor stadig flere barn sjøl kommer til å si fra også når vi blir bedre til å snakke med barn.
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2013-04-17:
«I et skriftlig spørsmål til statsråden datert 14. september 2012 etterlyste Kristelig Folkeparti en smidig tilnærming til kravet om fri bevegelse og mosjon på beite i § 10 i forskrift om hold av storfe. Dette kravet viser seg å bli vanskelig å oppfylle bl.a. for en del bønder med robotfjøs. Et oppslag i Nationen den 26. mars i år forteller at Mattilsynet skal «rydde opp» i uklarheter i forskriftene for hold av produksjonsdyr. Kan statsråden bekrefte at en gjennomgang av § 10 i forskrift om hold av storfe er en del av dette arbeidet?»
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2013-04-17:
Jeg takker for svaret, som viser en praktisk og pragmatisk tilnærming til problemet. For en god del melkebønder som har investert tungt i nye driftsbygninger og robotteknologi de seneste årene, er gjeldstrykket så stort at de balanserer på en knivsegg når det gjelder driftsmarginer. En del av disse bøndene har fått godkjent nybygg som ikke ligger i nærheten av beiteareal med tilstrekkelig størrelse. Det gjør det i praksis umulig for dem å oppfylle kravet i § 10 i forskrift om hold av storfe, i og med at buskapen melker på robot 24 timer i døgnet. Det blir rett og slett umulig å kombinere kravet om mosjon på beite med praktiske løsninger for melking. Paragraf 10 i forskriften åpner for at kravet om mosjon og fri bevegelse kan oppfylles med å etablere luftegård i tilknytning til driftsbygningen. Moderne kaldfjøs er løsdriftsfjøs som i stor utstrekning tillater fri luftgjennomstrømning ved at store veggspalter kan åpnes og lukkes etter behov. Er statsråden enig i at slike kaldfjøs kan sies å være luftegårder med tak over, og at buskap i slike fjøs dermed får tilnærmet like god dyrevelferd som i en luftegård uten tak i et regnfylt kystklima?
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2013-04-17:
Jeg takker igjen for svaret. Jeg nevnte i mitt første spørsmål at mange bønder som har investert i nye driftsbygninger med melkerobot, ikke har tilstrekkelig beiteareal i nærheten av driftsbygningen til å oppfylle kravet i forskriften om mosjon på beite. Jeg har også snakket med flere av dem det gjelder, og de gir uttrykk for at de frykter pålegg om å bygge luftegårder med anlegg for gjødselhåndtering vegg i vegg med nye og moderne kaldfjøs, med god lufting, god plass og løsdrift. Et slikt pålegg vil påføre dem store ekstra kostnader, som i sin tur vil gjøre gjeldsbelastningen uhåndterlig. Alternativet er da å avvikle driften framfor å risikere en konkurs. Hva er statsrådens svar til denne gruppen av bønder, som har våget å satse på landbruket i en tid der stadig flere gir opp og legger ned gårdsdriften?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2013-04-17:
Kravet om fri bevegelse og mosjon på beite for all storfe – også de som går i løsdrift – kom inn i forskriften i 2004. For dyr i løsdrift ble det gitt overgangsfrist fram til 1. januar 2013. Alle som har bygd et løsdriftsfjøs etter 2004, har vært klar over at dette kravet ville komme. Det skal ha vært gjort godt kjent. Dersom beitekravet ikke lar seg oppfylle, åpner forskriften for at egnet luftegård kan brukes. Forskriften gir også hjemmel for å gi dispensasjon i særskilte tilfeller. Det har likevel vært noe uklarhet om praktisk utforming av luftegård. Videre har det vært uklarhet om muligheten for eventuelt å kunne få dispensasjon fra mosjonskravet der heller ikke luftegård kan benyttes. Jeg har derfor utsatt iverksettelse av mosjonsbestemmelsen for storfe i løsdrift med ett år. Mattilsynets varslede gjennomgang av holdforskriften har som hovedformål å lage en mer hensiktsmessig struktur på regelverket og harmonisere like bestemmelser for ulike dyrearter. Dette innebærer bl.a. å presisere uklare formuleringer og foreslå sletting/endring av eventuelle nye krav der det anses å være behov for det. I arbeidet med opprydding i regelverket har Mattilsynet bedt om og fått innspill fra berørte næringer. Noen av innspillene som er kommet, omfatter også mosjonskravet. Her er det først og fremst innspill om krav til dokumentasjon, bedre beskrivelse av når luftegård anses tilstrekkelig, og krav til utforming. Mattilsynet har ikke fått vurdert alle innspillene ennå. Departementet er i dialog med Mattilsynet om hensiktsmessig ratifikasjon av forskriftens bestemmelse om fri bevegelse og mosjon. De innspillene Mattilsynet har fått i sin gjennomgang av alle holdforskriftene, kan bli nyttige i dette arbeidet.