Lars Sponheim (Venstre), 2000-06-15:
Det har vært diskutert hvorvidt dette er en trist dag eller ikke. Jeg har registrert så langt i debatten at her er det ulike oppfatninger, og jeg vil bidra med en vurdering av konsekvensene av det som skjer her i dag. Det vil bli en vanskelig situasjon for mange, og for noen vil det kanskje til dels bli en dramatisk situasjon. Jeg frykter at altfor mange, kanskje flere enn det som har vært vanlig de siste årene, vil velge å legge nye planer for sitt liv framover, planer som ikke vil tjene verken jordbruket eller de distriktene hvor de har bodd tidligere. Det er noen av de konsekvensene som en må innse skjer etter en såpass kraftig endring i jordbrukspolitikken som skjer i dag. Det er alltid interessant å prøve å forstå det som skjer i et historisk perspektiv. Det er ikke så lett å vurdere dagens jordbruksoppgjør, som skjer i Stortinget og ikke gjennom forhandlingsinstituttet, i en slik sammenheng, for det er så sterke strukturelle krefter som virker på jordbruket, helt uavhengig av dette, kanskje vel så sterke utenfor jordbrukspolitikken som innenfor. Men det er like fullt grunn til å legge merke til at det har vært en betydelig avvikling av store deler av norsk jordbruk gjennom de siste 20-30 årene. Dagens oppgjør vil definitivt bidra til å forsterke en slik utvikling. Arbeiderpartiet har ikke brukt forhandlingsinstituttet mange ganger – jeg tror i moderne tid svært sjelden – for å oppnå framforhandlede løsninger. Arbeiderpartiets historiske rolle er ikke å bruke forhandlingsinstituttet, men å gi et relativt dårlig åpningstilbud og så bringe det inn for Stortinget til en avklaring, slik vi opplever her i dag. Sannsynligvis er mye av dette en villet utvikling, men også en utvikling som ville ha skjedd på grunn av andre strukturelle virkninger. Jeg synes allikevel det er en observasjon – det må være lov å reflektere fra denne stol – at selv om dette til tider har gått fort, ikke minst i tidligere landbruksminister Øyangens periode, har det foregått med en viss stil. Jeg må si at statsråd Hanssens debut ikke har hatt den samme stilen. Jeg tror nok at han kommer til å skrive seg inn i historien som en som har tatt noen grep han ikke helt overskuer konsekvensene av. Jeg skal ikke legge meg bort i rammene for dette oppgjøret. Jeg opplever at det er en regjerings ansvar å legge også jordbruksoppgjøret inn i et samlet finanspolitisk grep, og at en har respekt for det fra Stortingets side, selv om en kan ha meninger om at den forrige regjering var i stand til å komme fram til anstendige jordbruksoppgjør innenfor stramme og gode finanspolitiske opplegg. Det jeg vil ta fatt i, er de – dramatiske er et for sterkt ord – relativt kraftige strukturgrep som tas i den sammenheng, og som tas i kombinasjon. Jeg tror jeg tør våge den påstand at det ikke er noen som overskuer konsekvensene av det som skjer på dette området. Skattegrepet, som isolert sett ville være et spennende grep fordi det vil være robust, kombineres med veldig sterke strukturelle grep i tilskuddsordningene. Virkningene i sum av såpass kraftige grep som dette er så store at jeg i dag gjerne vil ha nevnt at dette tror jeg ikke noen – selvfølgelig ikke landbruksministeren, som ikke har vært så mye borti dette, men heller ikke hans fagfolk i Landbruksdepartementet – tør spå konsekvensene av. Skattegrepet – som i seg selv var et ganske radikalt grep – burde en ha prøvd isolert ett år før en gikk inn og målte noen priser, og ikke gått inn i de sterke strukturelle endringene i tilskuddsordningene. Det interessante er at mange av dem som ikke leser det politiske spillet, men ser på dette fra utsiden, hadde nok forventninger til landbruksmeldingen som ble behandlet denne våren, og trodde at nå var det et taktskifte. Arbeiderpartiet skulle gå vekk fra sin historiske rolle i jordbrukspolitikken og begynne å føre en annen politikk sammen med sentrum. Jeg sitter ikke i næringskomiteen og kan ikke sette ord på de følelser og avtalebrudd som jeg forstår både komiteens leder og andre har gitt uttrykk for. Jeg registrerer det og tror at det kommer til å ha politiske konsekvenser når Arbeiderpartiet skal ha venner. Jeg tror rett og slett det er så enkelt som at Stoltenberg-regjeringen, som brøytet seg fram i mars, hadde behov for å avpolitisere mye denne våren ved rett og slett å akseptere de fleste politiske saker den forrige regjering hadde liggende til behandling i Stortinget, og som Stortinget har arbeidet med nesten hele denne våren. Og så er det jo slik at en stortingsmelding langt på vei er for et seminar å regne – eksamen er ved anledninger som denne, og det er det en skal følge med på.