Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2003-04-10:
I dag skal vi behandle virksomheten i Husbanken i årene 2000 og 2001. Arbeiderpartiet mener at det skjedde mye positivt i Husbanken i denne perioden. Og det er vel ikke nødvendig å minne denne forsamlingen om at det var regjeringen Stoltenberg med kommunalminister Sylvia Brustad som var arkitektene som gjorde at dette ble en bra periode som ikke bare Arbeiderpartiet er fornøyd med. Innstillingen preges av tilfredshet og enighet om at dette var to gode år, ikke bare for Husbanken, for det er underordnet, men for de mange unge, de mange gamle og andre som fikk tilskudd og lån som gjorde det mulig å realisere sine boligdrømmer. For Arbeiderpartiet er Husbanken et avgjørende verktøy for å kunne drive en offensiv boligpolitikk. Derfor var dette et satsingsområde da vi satt i regjering. Det er det motsatte vi nå ser fra nåværende regjering. Husbankens lånerammer økte vesentlig i årene 2000 og 2001 og var de høyeste på mange år. Det medvirket til en sterk vekst i boligbyggingen. Det ble bygd 25 000 nye boliger, noe som er det høyeste antall siden 1980-tallet. Arbeiderpartiet mener det er spesielt bra at Husbanken i denne perioden i større grad enn før fikk til en markant økning i oppføringen av nye boliger i storbyene og i andre pressområder. Arbeiderpartiet mener det er spesielt bra at det ble satt i gang bygging av mange studentboliger i Oslo i denne perioden. Arbeiderpartiet mener det er spesielt bra at det ble satt i gang flere boligtiltak som gjorde det lettere for unge og vanskeligstilte å etablere seg i egen bolig eller utleiebolig. Til sist, men ikke minst, må vi ikke glemme at det samtidig skjedde en storstilt utbygging av omsorgsboliger og sykehjemsplasser. Jeg tviler på om Husbankens virksomhet i perioden 2002-2003, som vi skal behandle om noen år, vil gi samme tilfredshet og enighet som vi opplever i dag. Regjeringens boligpolitikk og særlig Husbanken styres nå i en helt annen retning enn under Arbeiderpartiet. Nå skal Husbanken være en bank for dem som har helt spesielle behov. Lån til oppføring av bolig skal kun innvilges dersom vedkommende har et helt spesielt lånebehov. Nå skal det ikke lenger være mulig for en barnefamilie å få lån i Husbanken om man vil bygge seg en bolig som er på over 85 m2 boligareal i sentrale strøk. Dette mener Arbeiderpartiet er en reversering av en boligpolitikk vi har lyktes med, og det vil føre til redusert nybygging. Det er ikke det vi trenger. Dette vil medvirke til at boligprisene fortsatt holder seg på et høyt nivå. Dette vil ramme ungdom som ikke har foreldre som kan gi garanti for topplånet, og som dermed ikke får lån i andre banker. Husbanken er et godt redskap for å drive motkonjunkturpolitikk. Dette redskapet trenger vi i en tid da ledigheten øker sterkt. Ledigheten øker nå også i byggebransjen, og utsiktene framover er dystre. Men hva gjør Regjeringen? Jo, den strammer bare ytterligere til i Husbankens virkemidler. I fjor gikk Husbanken tom for penger i august. Følgene uteble heller ikke. Boligbyggingen gikk ned med hele 11 pst. fra 2001 til 2002. Dette er en merkelig politikk. Jeg har også merket meg at det er svært lave tapsavskrivninger i perioden 2000–2001. Da blir paradokset enda større når man setter alle bremser på for å forhindre at folk flest skal kunne få lån i Husbanken. Det koster altså ikke staten én krone, det er store fordeler for låntakerne, og det ville gitt økt boligbygging i en tid da boligprisene er veldig høye og vi trenger å få flere boliger på markedet.