trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-03-08:
Jeg greier ikke å svare på alle de forslagene på én måte, for noen av dem er jeg enig i, og noen av dem er jeg uenig i. På ett minutt greier jeg ikke å svare på annen måte enn å si at vi skal ha en omfattende debatt om en forsterket integreringspolitikk i Norge i år. I forslaget til statsbudsjett vil Regjeringen legge fram en egen handlingsplan om økt integrering, der vi skal gjennomgå alle tiltakene, ikke minst knyttet til arbeid, og mange av de forslagene som Tørresdal nå kommer med, vil bli tatt med i den planen. Men i tillegg vil vi gjennom koordineringen i Arbeids- og inkluderingsdepartementet også jobbe med tiltak på skolesiden, på kultursiden – altså ivareta bredden i utfordringene. Det er vi godt i gang med. Det som Regjeringen har gjort i forhold til arbeidslivet som et strakstiltak, har i særlig grad skjedd i offentlig sektor. Problemet så langt har jo vært at offentlig sektor har ligget dårligere an enn privat sektor. Så først må vi nå feie litt for egen dør og der feiekosten er kommet fram.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-03-08:
Jeg tar det siste først. Der tror jeg jeg bare svarer ja, det er et veldig viktig utgangspunkt i integreringsarbeidet at vi faktisk trenger denne arbeidskraften. Derfor er det et spill med ressurser at vi ikke har greid å integrere innvandrerbefolkningen bedre i arbeidslivet enn vi har gjort så langt. Det er mangel på arbeidskraft, og så har vi ledige hender. Og det må vi greie å koble bedre. Men så til Berntsen. Nå hørte ikke jeg det innslaget selv, men jeg har fått det referert. Jeg ville ikke ha ordlagt meg slik, for å ha sagt det. Men jeg tror at det som er et viktig poeng, er at vi skal lytte til dem som hevder at det at vi får bydeler i Oslo med en voldsomt stor andel innvandrerbefolkning, representerer en del utfordringer for integreringen. Jeg skulle ønske at vi hadde greid å få til en utvikling i Oslo, at vi hadde fått integreringsarbeidet til å fungere bedre enn det vi gjør når vi altså får veldig stor andel av innvandrere i noen få bydeler. Jeg tror at det er en utfordring for integreringsarbeidet at vi i samarbeid med Oslo – og det handler jo om boligpolitikk, det handler om veldig mange ting – greier å legge forholdene til rette på en slik måte at vi ikke kommer i en situasjon der enkelte bydeler nærmest utelukkende blir bebodd av innvandrere.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-03-08:
Mitt utgangspunkt er at det er veldig unaturlig når man sier at vi nå skal ha en bred diskusjon og gjennomgå alle sider av en sak, da å starte den debatten med å si at det er noen ting vi overhodet ikke skal diskutere. Derfor synes jeg at når vi nå skal diskutere den nye regionmodellen, må vi tore å ta den debatten i sin fulle bredde. Men jeg vil i den sammenheng si at i en debatt der noen kanskje vil argumentere for en mulighet for en større oppgavedifferensiering fra staten til de nye regionene i forhold til arbeidsmarkedspolitikken, finnes det veldig mange gode argumenter mot en slik overflytting av ansvar. Blant de tunge argumentene som finnes imot, er nettopp hele NAV-reformen, hele organiseringen, hele det grepet vi nå gjør, som er mye mer fokusert på stat/kommune enn på stat/region. Vi er veldig opptatt av å se på overføring av ansvar eventuelt fra stat til kommune, men ikke via region. Men det betyr ikke at jeg dermed sier at da skal vi ikke ta debatten, at alle svarene er klare, og at alt er åpenbart. Jeg har en holdning til politikk som gjør at jeg synes det er viktig at man tør å ta debattene, også dem som i utgangspunktet kan synes litt vanskelige, ubehagelige og krevende i forhold til etablerte organisasjoner og prosesser. Men jeg må si at jeg mener at det fins veldig sterke argumenter for å holde hovedløpet på NAV, slik det nå ligger. Så skal vi selvfølgelig i Regjeringen lytte til eventuelt andre argumenter.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-03-08:
Jeg opplever det slik at Tor Saglie, som er direktør i NAV Interim – og som blir direktør i NAV fra 1. juli – og NAV-organisasjon er profesjonelle. De jobber etter de styringssignalene de har fått, og det tror jeg er styringssignal som jeg og representanten Høie er helt enige om. Jeg tror at det vil være helt uproblematisk for dem at de samtidig ser at det pågår en debatt om en framtidig regionreform. Jeg tror de vil opptre så profesjonelt at de ikke vil la seg forstyrre av det. Samtidig er det jo slik at jeg også har startet en debatt som veldig mange i NAV opplever som krevende mens de driver og omorganiserer. Det er vi som har startet en debatt om hele virkemiddelapparatet, en full gjennomgang og eventuell omlegging av hele virkemiddelapparatet. Mange vil nok også si at det er forstyrrende i den prosessen, men jeg mener det er en helt avgjørende viktig debatt å ta nå.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-03-08:
Jeg velger å ta ordet fordi jeg mener at det i så fall er snakk om en åpenbar misforståelse. For det som var meningen med min måte å svare på, var at jeg følte at jeg fikk kritikk for ikke å ha svart på spørsmålet fra representanten Engeset. Jeg mente at spørsmålet fra representanten Engeset inneholdt flere elementer, der hovedtemaet var mangel på arbeidskraft og nasjonal strategi. Og meningen med å si at representanten fikk «svar som fortjent», var altså at svaret var i tråd med det som var innholdet i hans eget spørsmål. Hvis det ble misforstått, hvis jeg ble tillagt en slik vurdering at Regjeringen kan ta seg til rette i Stortinget, må jeg si at jeg har vært her så lenge at det aldri kunne ha falt meg inn. Og det gleder meg at jeg fikk anledning til å klare opp i den misforståelsen.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2006-03-08:
Hvis det er slik å forstå at arbeidsledige trenger både hjelp og motivasjon for å komme tilbake til arbeid, blir det jo meget rart at man stopper Aetats muligheter til å kjøpe tjenester fra private aktører, slik som hovedspørreren her peker på. Er det slik å forstå at det i framtiden kun er det offentlige som skal ha mulighet til å hjelpe folk tilbake til arbeid? Og er det slik å forstå at statsråden mener at det er viktigere hvem som hjelper, enn at flest mulig blir hjulpet?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2006-03-08:
Statsråden kan neppe være tilfreds med at kun 1,5 pst. av dem som er på tidsbegrenset uførestønad, blir fulgt opp i tråd med Stortingets intensjon. Dette kan i stor grad føre til at mange mister nødvendig livskvalitet og mulighet til å komme tilbake til en meningsfylt hverdag bestående av arbeid. Fremskrittspartiet foreslo i sitt alternative statsbudsjett økte bevilgninger til spesielle arbeidsmarkedstiltak. Kan vi forvente at statsråden i revidert nasjonalbudsjett vil følge opp med mer ressurser til bl.a. spesielle arbeidsmarkedstiltak, slik at flere kan føle seg sikre på at de får mulighet til oppfølging, og ikke minst på at de kan få mulighet til å komme tilbake i en arbeidssituasjon?
Bent Høie (Høyre), 2006-03-08:
Det jeg i grunnen etterlyser, er svar på spørsmålet fra representanten Engeset. Det dreier seg om en konkret bedrift, som statsråden også har fått en skriftlig henvendelse om fra dem som er berørt, og spørsmålet er altså: Er det slik at det er innført en generell politikk som innebærer at alle private aktører på dette området ikke får fornyet sine kontrakter før den nye organisasjonen er på plass? Hvis det er tilfellet, kan det bety at svært mange, når de mest suksessrike aktørene på dette området blir lagt ned, kan miste veldig gode og aktive tiltak. Jeg vil be om at statsråden svarer på om han vil gripe inn og sørge for at disse bedriftene kommer til å bestå, slik at de ikke forsvinner som et resultat av en omorganisering som i realiteten skulle føre til at folk får en ny sjanse og ikke mister sjansen.
Bent Høie (Høyre), 2006-03-08:
Bondevik-regjeringen satte i gang NAV-reformen, som kanskje er den viktigste reformen vi står overfor i offentlig sektor i denne perioden. Hensikten med reformen er å gi folk en ny sjanse og la det offentlige virkemiddelapparatet være tilpasset den enkelte, slik at en får hjelp til å komme i aktive tiltak. Dette er en omfattende reform, som omfatter 16 000 årsverk, og der en utbetaler 265 milliarder kr. NAV Interim skal være etablert 1. juli, og i 2010 håper en at denne reformen er på plass. Reformen har bred oppslutning i Stortinget. Alle trodde nå at Regjeringen ville ha full fokusering på å gjennomføre reformen slik den var vedtatt. Men på mandag la altså statsrådene Åslaug Haga og Heidi Grande Røys og Arbeiderpartiets komiteleder i kommunal- og forvaltningskomiteen, Dag Terje Andersen, fram et partihøringsskrift som har som overskrift «Sterke regioner for framtida». I dette skriftet, under overskriften Nye oppgaver, framheves det at Aetats kompetansevirkemidler rettet mot bedrifter og arbeidssøkende kan være en av de tingene som overføres fra staten til de nye folkevalgte regionene som Regjeringen har som hensikt å gjennomføre og ha på plass innen 2010. Disse organisasjonene jobber jo nå veldig aktivt for å få på plass en komplisert og vanskelig reform. Er det slik at statsråd Bjarne Håkon Hanssen også mener at de nå skal bli forstyrret i sitt arbeid gjennom å få en parallell diskusjon om at deler av deres virksomhet nå skal skilles ut igjen og bli en del av de nye folkevalgte regionene?
Bent Høie (Høyre), 2006-03-08:
Statsråden skal få Høyres fulle støtte i en tilnærming til dette spørsmålet, at her dreier det seg om en arbeidsdeling mellom stat og kommune mer enn mellom stat og de nye regionene. Men dette er altså en sak som nå skal ut på høring i alle regjeringspartiene. Det ene regjeringspartiet, Senterpartiet, har programfestet dette i sitt program. Det skal legges fram en stortingsmelding om denne saken allerede til høsten, dvs. noen måneder etter at NAV Interim er etablert, 1. juli. Det vil da være slik at det som en helt klart har sett i forhold til denne regiondebatten, er at det er en stor utfordring for regjeringspartiene å fylle disse regionene med et meningsfylt arbeid. Det betyr at en ganske sannsynlig i løpet av våren kan se at flere og flere tar til orde for at deler av NAV-reformen nå skal inn i denne nye regionreformen. Mener ikke statsråden at det kan forstyrre det arbeidet som foregår i forhold til å få på plass en stor og komplisert reform som man har ansvaret for?
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2006-03-08:
Sammenslåingen av Aetat, trygdeetat og sosialkontor er en av de viktigste velferdsreformer i etterkrigstiden. Målet er flere i arbeid og færre på trygd, at veien inn i arbeidsmarkedet skal være bred, og at veien ut skal være smalere. Det er en stor, omfattende reform, og det er viktig at den har stor politisk oppmerksomhet og tett oppfølging, og at brukerens behov blir overordnet. Det er bra at Regjeringen gjennom forslag til Stortinget sørger for tilstrekkelige ressurser til gjennomføringen, men det må ikke bli slik at programmer og tilbud som skal hjelpe nettopp enkeltmennesker tilbake i jobb, og som har vist at de har en god effekt, slik representanten Engeset viste til, stopper opp på grunn av reformarbeidet. Hvordan vil statsråden sikre at brukerens behov ivaretas på beste måte også i den kritiske gjennomføringsfasen som vi nå er inne i?
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2006-03-08:
Mer enn 30 000 personer mottar tidsbegrenset uførestønad. Flertallet av disse er kvinner. Det er det verdt å merke seg på selve kvinnedagen. Målet med tidsbegrenset uførestønad er at flest mulig av dem som mottar stønaden, skal komme tilbake i arbeid gjennom oppfølging i stønadsperioden. Dette målet oppnås gjennom tiltak og aktiviteter som øker sannsynligheten for at den enkelte kan vende tilbake til arbeidslivet. En viss tilknytning til arbeidslivet er i denne forbindelse avgjørende viktig. Vi vet at lang tids lediggang gjør det betydelig vanskeligere å komme i jobb igjen. Derfor er det svært oppsiktsvekkende når Aetat forteller at kun 470 av vel 30 000 mottakere av midlertidig uførestønad pr. i dag går på arbeidsmarkedstiltak. Dette viser at kun et fåtall følges opp i tråd med Stortingets intensjon da ordningen med tidsbegrenset uføretrygd ble innført. Arbeids- og inkluderingsministeren har nylig endret den såkalte tiltaksforskriften. De som er innvilget tidsbegrenset uføretrygd, får ikke lenger tilbud om arbeidstrening i bedrifter som tilbyr varig tilrettelagt arbeid. For mange av dem som mottar tidsbegrenset uføretrygd, er en arbeidsplass i en arbeidsmarkedsbedrift den eneste mulighet for å holde seg i aktivitet. Konsekvensen av forskriftsendringen er derfor at flere mennesker, flesteparten kvinner, henvises til passivitet og isolasjon i den perioden de mottar tidsbegrenset uførepensjon. Resultatet er nedsatt livskvalitet for mange. Jeg vil spørre statsråden om i hvilken grad han mener at mottakerne av tidsbegrenset uførepensjon i dag følges opp på en måte som ivaretar målet om å forhindre utstøting fra arbeidslivet. Jeg vil også gjerne vite om statsråden raskt vil gjøre noe slik at de som mottar midlertidig uførepensjon, skal ha mulighet til aktivitet gjennom deltakelse i arbeidsmarkedsbedrifter.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2006-03-08:
Jeg takker statsråden for svaret. Veien tilbake til arbeidslivet går gjennom bedriftene, via arbeidsgivere som vil satse på den enkelte arbeidssøker. Dersom målsettingen om å forhindre at personer på tidsbegrenset uførestønad skal utstøtes fra arbeidslivet, skal bli reell, er det viktig at en har kontakt med tidligere arbeidsgiver. Pr. i dag kuttes imidlertid kontakten med arbeidslivet etter sykmeldingsperioden på ett år, og det offentlige overtar oppfølgingsansvaret. Etter Kristelig Folkepartis mening er det mye som taler for at arbeidsgiverne bør ha en større del av ansvaret for denne gruppen. Hvordan vurderer statsråden muligheten for å legge et større ansvar på arbeidsgiverne både for å forhindre utstøting og for å følge opp personer som av helsemessige årsaker for en kortere eller lengre periode må tre ut av arbeidslivet?
André N. Skjelstad (Venstre), 2006-03-08:
Representanten Martin Engeset påpekte at det skapes usikkerhet rundt NAV-reformen. Samtidig som man reformerer, må man ikke glemme det opprinnelige arbeidet Aetat skal gjøre, nemlig å sysselsette folk. NAV-reformen er det viktigste prosjektet statsråden skal gjennomføre. Alt som kan være med på å skape usikkerhet omkring NAV-reformen, må statsråden bidra til å stoppe. Regjeringens store seminarprosjekt, regioninndeling i Norge, begynner å bli en farse med de siste vendingene av temaet, der fylkeskommunene selv skal få lov til å bestemme om de skal slås sammen eller ikke. Dette blir i beste fall en nydusjet fylkeskommune, som ikke fortjener å være med og skape usikkerhet omkring NAV-reformen. Er statsråden enig i at NAV-reformen er for viktig til at det spres usikkerhet omkring den?
André N. Skjelstad (Venstre), 2006-03-08:
Norge trenger arbeidskraft. Mange som ikke kan arbeide i full stilling, kan likevel gjøre en betydelig innsats i f.eks. deltidsstillinger og med tilpassede arbeidsoppgaver. For de fleste av oss vil en tilknytning til arbeidslivet være rett. Venstre mener at tidsbegrenset uførestønad er et tiltak som gjør det lettere å kunne kombinere arbeid og trygd, og mener det vil være direkte usosialt at Regjeringen ikke legger mer trykk på dette, slik at den gruppen får hjelp til å komme seg inn i arbeidslivet. Tidsbegrenset uførestønad er en slik fleksibel løsning. Kan statsråden se at fleksibiliteten i velferdssystemet er blitt mindre?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2006-03-08:
Jeg tror utfordringen med å få uføretrygdede tilbake i arbeid, enten de er på midlertidig uføretrygd eller på mer langsiktig uføretrygd, er så stor at vi bør innrømme hverandre at her er det ingen som har hatt fasitsvaret. Det er gjennomført noen tiltak, og det må være et sentralt mål å sørge for at de tiltakene faktisk virker. Jeg vil spørre statsråden – og nå forventer jeg at han ikke, som både samferdselsministeren og han selv her tidligere i dag, skyter seg innunder tidligere regjeringer, men tar ansvar: Hva vil statsråden gjøre for å oppnå bedre resultater når det gjelder tilbakeføring av uføretrygdede til arbeid? Det har vært gjort et målrettet arbeid gjennom mange år, men så langt er resultatene relativt svake. Planlegger statsråden i forbindelse med den stortingsmeldingen han akter å legge fram(presidenten klubber) om kort tid, nye grep i denne forbindelse? (presidenten klubber)
Trine Skei Grande (Venstre), 2006-03-08:
Jeg vil gjerne stille et spørsmål til kulturministeren. Vi er i ei tid der kulturpolitikken blir utfordret. De siste månedene har det kulturpolitiske bildet endret seg. Forholdet mellom minoritetskultur og majoritetskultur har blitt utfordret. Den kulturpolitiske arenaen er blitt mye viktigere også for å utvikle møteplasser mellom kulturer. Kulturell kompetanse og dannelse er viktig for de oppvoksende generasjoner, og det å ha kunnskap om hverandre blir også viktig for å hindre konflikter framover. Religiøse samfunn settes opp mot hverandre, og det er viktig å drive en religionspolitikk som fremmer dialog og kunnskap om hverandre. For første gang på lenge opplever vi at ytringsfriheten i landet vårt blir reelt presset. I alle disse debattene har kulturministeren vært fraværende. Er det da altså sånn at i ei tid der kulturer blir satt opp mot hverandre, så er ikke kulturpolitikken viktig? I ei tid der religioner blir satt opp mot hverandre, så er ikke religionspolitikken og den religiøse dialogen viktig? I ei tid der ytringsfrihet og mediepolitikken vår blir utfordret, så er det ikke viktig for en medieminister å være på banen? Mitt spørsmål til statsråden er: Hvorfor er ikke disse debattene så viktige at de faktisk krever politisk behandling og deltakelse?
Trine Skei Grande (Venstre), 2006-03-08:
Grunnen til at vi gjorde dette bedre enn man f.eks. gjorde i andre land der konflikten var like stor, er først og fremst at vi har hatt kulturelle tolker i den norske offentlige debatten om de ulike kulturene, og at vi har satset på det sivile samfunn over tid, noe som gjør at vi har talsmenn i disse debattene som er bedre. Et av forslagene for å styrke det sivile samfunns dialog mellom muslimske land og Norge er et Dokument nr. 8-forslag som jeg og Anne Margrethe Larsen har levert. Jeg har forutsatt at Regjeringa også kommer til å støtte den type initiativ. Venstre kommer til å komme med flere initiativ, men kommer det til å komme noe initiativ fra statsråden for å øke denne dialogen utover noen femtitusen her eller noen hundretusen der, som det var i forrige budsjett?
Trine Skei Grande (Venstre), 2006-03-08:
En annen arbeiderpartimann, Thorbjørn Berntsen, hadde en del uttalelser om integrering i helgen, der han bl.a. mente at det at innvandrerbefolkningen nå har muligheten til å selge sine små leiligheter i indre by i Oslo og kjøpe seg større rekkehus i Groruddalen, var en trussel mot integreringen – og dermed ble etter min oppfatning også de gode skolene som ligger i de områdene som har hatt høy minoritetsspråklig andel, svartmalt og fratatt den æren de egentlig skulle ha hatt for den gode jobben de gjør for integreringen. Jeg har to spørsmål til statsråden. Det ene er om statsråden er enig i Thorbjørn Berntsens virkelighetsbeskrivelse, at det som jeg mener er gode integreringsgrep, faktisk etter hans mening er dårlige – kanskje det er Berntsen som er dårlig integrert. Så til mitt andre spørsmål, om statsråden som arbeidsminister ikke ser hvor viktig det er at vi faktisk får økt tilgang på arbeidskraft, i en tid der i hvert fall statsrådens regjering har store ambisjoner om økt sysselsetting i offentlig sektor, og at det da også trengs folk til å jobbe i det private.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2006-03-08:
Det er faktisk etter mitt syn antakelig ingen debatt som er viktigere i vår tid enn debatten om overgangen fra et veldig homogent Norge til et fungerende flerkulturelt samfunn. Her må vi vel innrømme, kanskje flere regjeringer, at vi ikke har gjort jobben vår godt nok, og at vi er nødt til å begynne det møysommelige arbeidet med å bygge de systemene, de tiltakene og de ordningene som kan bidra til at ulike kulturer og ulike religioner kan fungere godt side om side. Vi har vært igjennom noen ganske tøffe måneder, hvor norske flagg er blitt brent, hvor ambassader og konsulat er blitt angrepet, og hvor titusenvis av mennesker har gått i demonstrasjon mot Norge. Det har vært en utenrikspolitisk betent situasjon, og det krevdes ganske sterk koordinering internasjonalt for å håndtere den. Det gjorde vår utenriksminister på en aldeles utmerket måte. Jeg tror mange kan konkludere med at vi kanskje kom bedre ut av den runden enn andre land som var i samme situasjon, hvor man kanskje valgte en mer konfronterende linje, bl.a. rundt spørsmålet om ytringsfriheten. Nå begynner de mest akutte situasjonene å roe seg lite grann ned, og da begynner tida også å komme for å ta en mer grundig debatt. Jeg er helt enig med spørsmålsstilleren i at en av de tingene som trengs, er møteplasser. Kulturområdet kan bidra med den type møteplasser hvor ulike minoriteter kan vise fram sine kunstuttrykk, sine tradisjoner og sine verdier Der kan også majoriteten ha en politikk som bygger opp under at minoritetsrepresentanter kan komme inn i de nasjonale kunst- og kulturinstitusjonene. Det er vi i full gang med. En av de tingene vi gjorde etter at vi overtok regjeringsmakten, var å plusse vesentlig på støtten til ordninger som «Du store verden!», «Horisont Mela» og det flerspråklige biblioteket på Deichmanske, nettopp for å støtte opp under minoritetenes kulturpolitikk og deres kulturuttrykk.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2006-03-08:
Jeg tror ikke at f.eks. festivalen Mela, som i Venstres regjeringstid var i ferd med å gå konkurs og bli nedlagt, opplever det som «noen femtitusen» at de faktisk fikk 500 000 kr mer og dermed kan skape den store, flerkulturelle festivalen, som er i representanten Skei Grandes hjemkommune. Vi er allerede i full gang. Vi har økt støtten til mange av de flerkulturelle tiltakene. Men vi jobber også med de nasjonale institusjonene. Jeg hadde senest i forrige uke et møte med Riksteatret for å se på hvordan de kan bruke sin reisevirksomhet til å presentere det flerkulturelle. En annen veldig vesentlig ting vi har gjort, er å øke kommuneøkonomiens rammer kraftig. Der ligger veldig mange av de tiltakene, særlig i forhold til barn og unge innenfor kulturområdet, hvor ungdommer med forskjellig religiøs og kulturell bakgrunn kan møtes i et fellesskap rundt kulturaktiviteter og derigjennom bygge det fellesskapet som et flerkulturelt godt fungerende samfunn faktisk trenger.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2006-03-08:
Etter fire år i kulturkomiteen sammen med Ulf Erik Knudsen er jeg ikke ukjent med at han heller ikke er uerfaren med festivaler og festiviteter, men la nå det ligge. Et av de spørsmålene som har blitt reist i kjølvannet av diskusjonen rundt Muhammed-tegningene, er om vi har mindre ytringsfrihet i Norge. Det er jeg sterkt uenig i. Vi har en sterk ytringsfrihet i Norge. Vi er faktisk et av de landene som rangeres høyest når det gjelder ytringsfrihet og pressefrihet. Men det er ikke forbudt å bruke den ytringsfriheten med fornuft. Jeg er sterk tilhenger av reform innenfor de fundamentalistiske retningene i enhver religion. Jeg tror man må kombinere religion med et fungerende sekulært samfunn. Men hvordan oppnår vi det? Oppnår vi det ved konfrontasjon, som representanten Ulf Erik Knudsen etterlyser, eller oppnår vi det ved dialog og ved at reformene får rom til å komme innenfra? Jeg tror veldig på det siste. Vi har vært igjennom den samme prosessen selv i vår egen majoritetsreligion, men vi gjorde den jobben selv, ikke ved konfrontasjon med andre.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2006-03-08:
Det er jo faktisk slik at det er Den norske kirke som i sin tid tok initiativ til at det også ble dannet et felles muslimsk råd, slik at de hadde en dialogpartner. Jeg synes Kirken gjør en veldig god jobb når det gjelder den type dialog, og det er kanskje en av grunnene til at vi har kommet bedre ut av det enn andre land. Men for meg er det vesentligste at vi har møteplasser, f.eks. en felles offentlig skole, som vi har hatt en svær diskusjon om de siste årene i Norge. Skal vi få ulike religiøse skoler, som bl.a. en egen muslimsk grunnskole, som ble opprettet under den borgerlige regjeringen, og egne kristne, mer fundamentalistiske skoler, eller skal vi beholde møteplassene innenfor skoleverket, innenfor kulturpolitikken, i nærmiljøene – slik at man faktisk møtes på tvers av religioner? Det tror jeg er det aller vesentligste, og her er jeg helt enig i at den felles religiøse dialogen mellom de kirkelige samfunnene i kristendommen og de islamske er vesentlig. Men der gjøres det en veldig god jobb, så jeg tror ikke det trengs ytterligere initiativ for å få det på sporet. Det er i godt gjenge.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2006-03-08:
Jeg slutter meg helt til representanten Lånkes innfallsvinkel når det gjelder at det må være de religiøse miljøene selv som driver dialogen, ikke Regjeringen – vi skal legge til rette for det. Nå tror jeg den lille budsjettjusteringen ikke har hatt noen vesentlig konsekvens, men det er klart at hvis det kommer initiativ fra disse rådene og dialogforumene om at de trenger økt spillerom, skal vi selvsagt se på det. Jeg tror dette er en ganske vanskelig balansegang for oss, for på den ene siden skal vi ha religionsfrihet, og folk skal både utøve sin religion og fastsette de verdier og normer som de ønsker innenfor sine religiøse trossamfunn, men samtidig, og det er litt viktig, må et samfunn som skal fungere flerkulturelt, også ha noen felles verdier og normer, og det finnes grenser for hva man skal gjøre innenfor religionsfrihet. Vi godtar f.eks. ikke omskjæring med begrunnelse i kultur eller religion, og vi godtar ikke kvinnediskriminering med begrunnelse i religion og kultur. Det finnes noen fellesverdier som vi må slå ring om hvis vi skal fungere som flerkulturelt samfunn. Det er akkurat den balansen mellom religionsfrihet og et velfungerende felles samfunn som det er så vanskelig, utfordrende og viktig å finne.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2006-03-08:
Nå har vi sittet i bare fire måneder, så det er vel begrenset hvor mange stortingsmeldinger man rekker å legge fram på den tiden. Det er ikke lenger siden enn i forrige stortingsperiode at vi behandlet både en mediemelding og en kulturmelding som begge hadde et flerkulturelt perspektiv. Jeg er kanskje ikke mest opptatt av nå å få laget nye stortingsmeldinger for å resirkulere det som ble diskutert for tre eller fire år siden, men isteden av å få konkrete handlinger. Det er nok sikkert slik at Dørum har berget Mela mange ganger, men det var altså regjeringsskiftet som sørget for at Mela og den fantastiske festivalen den er, fikk en halv million kroner ekstra, og for Mela tror jeg det er viktigere å få de pengene, som gjør at de kan arrangere festivalen sin, enn om man lager en ny stortingsmelding om at Mela er viktig. Vi tar selvsagt imot gode forslag fra Venstre, og Odd Einar Dørums betydelige energi er heller ikke ukjent, så her må vi jobbe i lag. Jeg håper virkelig at dette utrolig viktige feltet, nemlig et reelt fungerende flerkulturelt samfunn, ikke blir en sak for partikonflikter, men et fellesprosjekt. Det fortjener det, og det er nødvendig.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2006-03-08:
Ytringsfriheten er en av de mest sentrale verdier i våre vestlige demokratier. Fremskrittspartiet synes at Regjeringen har vært altfor defensiv i sitt forsvar av denne sentrale verdien i den debatten vi har hatt. Kultur- og medieministeren burde ha tatt seg en pause fra festivalbesøk, fra premierer og fra kjendisfester og OL-besøk og engasjert seg i denne debatten. Norske kulturverdier er under press fra fundamentalistisk islam, som prediker undertrykkelse, tvang og vold. Mitt spørsmål til statsråden er: Hva vil statsråden gjøre, og hvordan vil han bruke sin posisjon i fremtiden for å bekjempe de holdninger som ligger i fundamentalistisk islam? Jeg registrerer at statsråden sier at han ikke vil konfrontere. Mange intellektuelle sier at det nå må tas et oppgjør med det totalitære islam, bl.a. forfattere som Salman Rushdie.
Olemic Thommessen (Høyre), 2006-03-08:
Statsråden har på en god måte vært innom de kulturpolitiske områdene. Men jeg tror at en viktig side av dialogen også må dreie seg om det religiøse perspektivet. Det blir på en måte en vestlig premiss bare å bygge på kulturelle arenaer. Vi vet at dem vi ønsker en dialog med, i betydelig grad bygger sin argumentasjon og sin tenkning på et religiøst perspektiv. Jeg tror at mye av forklaringen på at vi har gjort det såpass bra – for det må vi vel si at vi har i en internasjonal sammenheng – nettopp handler om at vi har hatt gode prosjekter i f.eks. Kontaktgruppen for Mellomkirkelig råd og Islamsk Råd og Oslokoalisjonen. Kirkestatsråden er jo ikke bare kirkestatsråd, slik jeg ser det. Han er vel også kanskje den nærmeste til å tenke videre i forhold til religion i et flerreligiøst samfunn. Vil statsråden ta initiativ, eller har han tatt initiativ, for å styrke religionsdialogen i vårt land?
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2006-03-08:
Jeg vil følge opp dette med at Norge er et flerreligiøst samfunn. Kristelig Folkeparti er mest opptatt av at vi har en kirkeminister som legger til rette for at den religiøse dialogen kan bygges opp, at det kan skapes forståelse, og at det er Den norske kirke, det er trossamfunn, det er de religiøse samfunnene som skal drive dialogen, og ikke Regjeringen først og fremst. Vi har organer som har vært i gang med religiøs dialog både i Norge og også i forhold til utlandet. Nå har vi også en post på statsbudsjettet hvor det er bevilget penger til dialog og det å skape forståelse, og det første denne regjeringen som Trond Giske sitter i, gjorde, var å kutte i bevilgningene til råd for tro og livssyn, herunder også Samarbeidsrådet for tros- og livssynssamfunn. Det var riktignok bare 100 000 kr i kutt, men det gir et veldig rart signal. Hva vil Regjeringen gjøre med det? Vil det være aktuelt nå etter det som har skjedd, å forsøke å komme tilbake med en styrking av den posten?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2006-03-08:
Statsråden er kjent for en ubestridelig og sterk energi, og jeg kommer aldri til å klandre statsråden for at han oppsøker folkelige arrangementer. Jeg kommer heller ikke til å klandre ham for at han er aktivt polemisk mot motstandere. Men jeg savner statsrådens målrettede energi, f.eks. en bebudet stortingsmelding om mediepolitikk i et flerkulturelt, flerreligiøst samfunn, når vi vet at mediedebatten går kloden rundt på et blunk. Jeg savner f.eks. en stortingsmelding om religionspolitikk. Det ble skapt under den forrige regjeringen en trosopplæringsreform som gir grunnlaget for å forme en religionspolitikk. Jeg savner også en linje når det gjelder hvordan vi kan sikre en kulturpolitikk i forhold til de flerkulturelle institusjonene – jeg kjenner godt Mela, jeg har vært med på å berge den mange ganger – en linje som former politikken. Hvis statsråden ikke har nok energi, skal jeg iallfall love at Venstre har energi til å legge så mange Dokument nr. 8-forslag på bordet at statsråden skal bli ivrig nok til å svare på dem. Men jeg ville ha foretrukket at det kom noe fra Regjeringen. Statsråden må jo ha energi! Han fikk jo makta for å bruke energien, var det ikke slik det var?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2006-03-08:
Norsk innvandringspolitikk er ikke bærekraftig. Dette har en økonomisk side. Innvandrerne er dessverre overrepresentert når det gjelder mottak av en del trygdeordninger. Dessverre er deltakelsen i arbeidslivet lav, og dessverre er det også slik at innenfor en del kriminalitetsområder er innvandrerne overrepresentert. Men den helt klart viktigste årsaken til at vi er nødt til å begrense innvandringen til dette landet, er at integreringen er feilslått. Disse tingene henger veldig nøye i hop, og skal vi få til en god integreringspolitikk hvor vi har aksept for våre grunnleggende verdier i samfunnet, som også har vært diskutert tidligere her i dag, f.eks. ytringsfrihet, ja, så er vi nødt til å ta grep på innvandringssiden. Men ved hver anledning hvor Fremskrittspartiet har tatt opp denne problemstillingen, pekt på nødvendigheten av å stramme inn innenfor innvandringspolitikken, ja, så har man i den offentlige debatten, ikke minst fra statsråd Bjarne Håkon Hanssens side, møtt en argumentasjon som stort sett er veldig vanskelig å forholde seg til, fordi man prøver å framstille det som om det å skjerpe inn innvandringspolitikken vil gå ut over personer som er forfulgt. Det er helt åpenbart at skal vi komme videre i denne debatten, må vi ha klarhet i begrepene når det gjelder hvem som kommer til Norge, og årsakene til det. Derfor spør jeg statsråden: Kan han en gang for alle rydde opp i denne forvirringen, og ikke minst bringe klarhet i hvor mange personer som faktisk kom og fikk innvilget beskyttelse i 2005 i henhold til asylinstituttet? Kan han gjøre rede for størrelsesforholdet mellom disse gruppene og andre innvandrergrupper, og da spesielt familieinnvandring?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2006-03-08:
Poenget med mitt spørsmål var å illustrere det faktum at det ikke eksisterer noen konflikt mellom å begrense innvandringen sterkt på den ene siden og samtidig å opprettholde og forsvare asylinstituttet på den andre siden. Det er slik at antall personer som fikk asyl i fjor, var kun vel 500–567 for å være nøyaktig – mens familieinnvandringen, som i praksis utgjør over 90 pst. av innvandringen til dette landet, i realiteten tilsvarte en liten norsk by, over 13 000. Da er det maktpåliggende å stille noen spørsmål. I en situasjon hvor integreringspolitikken har slått feil, noe statsråden også har erkjent, og der det er maktpåliggende å stramme inn i innvandringspolitikken for å konsentrere seg om å få til en fullverdig integrering for dem som allerede har kommet, ser statsråden denne sammenhengen, og lar han seg ikke bekymre når Statistisk Sentralbyrås befolkningsframskrivninger antyder at etniske nordmenn vil være minoritet i eget land på slutten av dette århundret?(Presidenten klubber)(presidenten klubber) før det kan skje? (Presidenten klubber) (presidenten klubber)
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2006-03-08:
En av fem arbeidsledige er innvandrere. Norge trenger deres arbeidskraft, men skal vi lykkes i integreringspolitikken, må vi ta nye grep, og mer offensive grep. Til tross for klar lovgivning kastes mange jobbsøknader bare fordi søkeren har et fremmedspråklig navn. Kristelig Folkeparti ønsker en mer offensiv politikk, og vi vil foreslå utvidet bruk av lønnstilskudd overfor personer med minoritetsbakgrunn. Vi vil foreslå at partene i arbeidslivet gjør integrering av innvandrere til en hovedsak i samarbeidet om et inkluderende arbeidsliv. Vi mener at det trengs voksenopplæringstiltak for å øke kompetansen til dem med minoritetsbakgrunn, og vi vil foreslå at bedriftene i sine årsmeldinger må redegjøre for hva de gjør for å hindre diskriminering. Hvordan stiller statsråden seg til å ta slike offensive grep?
Inge Lønning (Høyre), 2006-03-08:
Det ble sagt i et av svarene fra en av de tre møtende statsråder i dagens spørretime at en av stortingsrepresentantene hadde fått «svar som fortjent». Det røper etter mitt skjønn en noe mangelfull forståelse av rollefordelingen mellom Stortinget og Regjeringen i Norge. Jeg hadde ikke tatt dette opp hvis det ikke hadde vært fordi det har forekommet flere ganger tidligere også at statsråder i denne regjering har kommet i skade for å gi uttrykk for tilsvarende oppfatninger. En mulig tolkning av det er jo at noen tror at når man har flertallsregjeringer, så forandrer rollefordelingen mellom Stortinget og Regjeringen seg. Det gjør den etter mine begreper ikke. Jeg ville kanskje antyde at presidenten kunne bringe det videre på en egnet måte. For hvis en slik praksis fortsetter, kunne det kanskje være ønskelig at Presidentskapet ber Statsministerens kontor om å arrangere et lite kurs for Regjeringens medlemmer.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2006-10-02:
Hvis ingen har noen innvendinger, vil jeg etterkomme anmodningen.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2006-10-02:
Jeg tillater meg å foreslå Berit Brørby.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2006-10-02:
Jeg foreslår Asmund Kristoffersen.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2006-10-02:
Jeg vil foreslå Sigvald Oppebøen Hansen.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2006-10-02:
Jeg tillater meg å foreslå Torny Pedersen.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-02:
Jeg har den glede å foreslå Olav Gunnar Ballo.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2006-10-02:
Jeg tillater meg å foreslå Henning Skumsvoll.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2006-10-02:
Eg føreslår Rune J. Skjælaaen.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2006-11-16:
På vegner av Lars Sponheim, Odd Einar Dørum og meg sjølv vil eg fremje forslag om helseregister og personvern.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2006-11-16:
Eg skal prøve å halde meg til den saka det dreier seg om i dag, altså privat avtalepraksis. Interpellasjonen startar jo med at avtalepraksis er ein viktig del av helsevesenet vårt. Dette er Venstre einig i. Dei private avtalespesialistane er ein særs viktig del av helsetenestekjeda. For å få ei lita avklaring av kva avtalepraksis inneber, vil eg seie at det inneber ein avtale mellom den enkelte spesialist og helseføretaket. Eg oppfatta statsråden sitt innlegg slik at også statsråden er einig i at vi skal ha eit slikt system, vi skal ha eit slikt supplement, og det må eg seie eg er veldig fornøgd med å høyre. Elles går eg litt til Helse Vest. Eg fekk opplyst her om dagen at i Helse Vest er det om lag 230 årsverk for avtalespesialistar. 50 pst. av dei er innan psykiatrien. Verksemda til desse spesialistane blir jo godkjend av dei regionale helseføretaka. Det er altså dei regionale helseføretaka som har ansvar for forvaltinga av avtalepraksisen, noko som inneber at RHF-ane bestemmer fagområde, geografisk kvar avtalepraksisen skal utførast, volum og av kven. Pasientane skal då i utgangspunktet prioriterast etter gjeldande nasjonale normer, slik vi høyrde. Det er altså ein del av det totale biletet at prioriteringa i prinsippet skal skje etter gjeldande nasjonale normer. Eg skal komme litt tilbake til det. I prinsippet har altså dei ansvarlege helsemyndigheiter full styring med kva slags og kor mykje helsetenester dei private avtalespesialistane skal yte, og kvar dei skal utførast. Sånn sett vil eg seie at systemet eigentleg er førebiletleg rammestyrt, utan statleg detaljstyring. Eg meiner det er veldig bra at ein ikkje driv og tuklar med detaljane her frå toppnivået. Men det som eg meiner kan vere bekymringsfullt, er at praksis viser at dei spesialistane som får avtale, klumpar seg saman i storbyane. Dette betyr jo, som nokre har vore inne på før i dag, at det tilbodet til det norske folket som desse spesialistane representerer, er ulikt fordelt utover landet. For å gå tilbake til Helse Vest: Av dei 230 årsverka i Helse Vest, Helse Bergen, er 130 årsverk med avtalepraksis i Bergen. Då kan ein jo tenkje seg kor få det er i resten av området. Eg har tala, men eg vil berre seie at det er svært få. Det er urimeleg. Eit anna moment er om desse spesialistane verkeleg følgjer dei nasjonale retningslinjene for prioritering av pasientane. Eg høyrde statsråden snakke om at no skulle ein jobbe med å sjekke ut dette. Eg trur det er eit svært viktig moment å sjekke ut om intensjonane eigentleg er følgde. Eg forstår det slik at myndigheitene ikkje har god nok oversikt over denne problemstillinga, og ut frå desse to momenta vil eg spørje statsråden: Vil statsråden bidra til at den geografiske fordelinga av avtalespesialistane blir betre? Og kan statsråden seie noko meir om dei private avtalespesialistane prioriterer å behandle pasientar i tråd med nasjonale føringar eller ikkje?
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2006-11-16:
I saksordførars fråvær vil eg berre komma med ein heilt kort merknad. Det er slik at gjeld er eit av dei største hindera for utvikling i svært mange land. Pengar som eigentleg skulle gå til å utvikla landet, skapa ein betre situasjon for innbyggjarane og skapa ei nødvendig utvikling, blir i staden brukte til å betala lån og renter. Det er eit paradoks at det i dag går større summar i form av lån og avdrag frå fattige land til den rike verda enn det den rike verda totalt gjev tilbake i form av bistand. Dersom me skal nå FN sine tusenårsmål, er det heilt klart at gjeldsbyrda må bli redusert for dei fattige landa. Med den saka som me handsamar her, bidreg me eit stykke på veg til det. Noreg deltek og tek dermed sin del av dette ansvaret. Eg vil òg bruka dette høvet til å gje ros til Regjeringa for den gjeldsslettinga som dei har føreteke i samband med avviklinga av eksportkredittfinansieringsordninga. Eg vil òg gje ros for det arbeidet som går føre seg i G8, for å få til ein meir forpliktande reduksjon av gjelda frå dei fattige landa til den rike delen av verda.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2006-11-16:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg synes det var et positivt svar. Det var et positivt grunnsyn i det svaret som statsråden gav. Han vektla samfunnets egeninteresse, han vektla bedriftenes interesse, og han la også vekt på tiltak som er fundert på et inkluderende menneskesyn. Prioritering av arbeidsmarkedstiltak var én av de tingene som ble nevnt. Han nevnte handlingsplanen for inkludering, og ikke minst understreket statsråden det systematiske behovet for rapportering over tid, slik at en hele tiden kan følge med på utviklingen og justere kursen etter hvert hvis det skulle være behov for det. Jeg synes også det er positivt at statsråden signaliserer tydelig at her evner en å ha to tanker i hodet på én gang. Det ene er ytterligere arbeidsinnvandring til Norge. Det andre er det sterke fokuset på dem som i dag står utenfor arbeidsmarkedet, utestengt eller utstøtt, og vi vet at innvandrergruppene utgjør en stor andel av dem. Jeg kunne ha sagt mye, men det er flere her som venter på å slippe til i debatten. Jeg har bare lyst til å understreke behovet for tidlig inngripen. Jeg har også lyst til å understreke behovet for at asylsøkere kan få lære norsk, og at de kan få jobbe mens de venter på en avgjørelse. Det er ikke bortkastet lærdom, og det er også nyttig for samfunnet, uansett hvordan utfallet av asylsøknaden blir. Jeg synes også det er behov for å understreke viktigheten av å åpne NAV-etatens nye tiltakspakke også for dem som går på introduksjonsprogram, slik at en kommer tidlig i gang. Så har jeg lyst til å knytte en siste, liten kommentar til et nytt spennende tiltak som ligger i handlingsplanen for inkludering, nemlig forsøk med kvotering til statsforvaltningen av arbeidstakere med innvandrerbakgrunn. Jeg vet at mange er skeptiske til et slikt tiltak, men jeg kan jo bare som en kuriositet nevne at i Drammen, som jeg sa, hvor det er nesten 18 pst. innvandrere, er det i Drammen bystyre nesten 18 pst. representanter med ikke-vestlig innvandrerbakgrunn. Og når en klarer det, med en begrenset plass på 49 plasser, er jeg helt overbevist om at en også greier å oppfylle målet når det gjelder tusenvis av arbeidsplasser. Grunnen til at jeg velger å framheve det med kvotering, er nettopp, som jeg sa, at det er et omstridt tiltak, men jeg har lyst til å vise til at jeg selv hører til en kvinnegenerasjon som vet at kvotering nytter. Kvinner i politikken er i veldig stor grad et resultat av kvotering. Jeg er selv av dem som gikk med et jakkemerke hvor det stod «kjønnskvotert» og er stolt av det. Og jeg tror ingen i denne salen våger å påstå at vi som er kvoterte, er noe dårligere kvalifiserte politikere enn våre mannlige kolleger. Nå handler det om høyt kvalifiserte innvandrere i synlige posisjoner i samfunnet, som gode eksempler for flere arbeidsgivere, og som gode eksempler for andre innvandrere. Det handler om å gjøre det alminnelig at det er innvandrere som uttaler seg om viktige samfunnsspørsmål, f.eks. i egenskap av å være ekspedisjonssjef i et departement, for det kommer også til å gjøre noe med holdningene til resten av oss.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2006-11-16:
Som siste taler i debatten før statsråden har jeg lyst til å takke alle som har bidratt i debatten. Jeg merket meg det som André N. Skjelstad understreket, viktigheten av at vi ikke stakkarsliggjør innvandrere som gruppe, at mye av det handler om hvilken innretning debatten om inkludering av innvandrere, asylsøkere og flyktinger får, og at vi politikere har et stort ansvar for måten den debatten innrettes på. Jeg synes det er flott at debatten her i dag har hatt et positivt fortegn. Det er et tydelig signal til offentligheten. Selv om media glimrer med sitt fravær i viktige debatter, kan vi ta ansvaret for å spre det glade budskap på egen hånd. Det er dessverre ofte slik at media nettopp fokuserer på negative ting og ikke på positive ting, de fokuserer på ad hoc- og enkelthendelser i stedet for det som er det store bildet. Vi har som politikere et ansvar for å bidra til at vi får en endring også i medias holdning til denne typen spørsmål. Til Per-Willy Amundsen har jeg lyst til her og nå å tilby et lynkurs i sosialdemokrati. Der er det grunnleggende prinsippet: yte etter evne og få etter behov. Det er ikke snillisme at folk får bidrag til livsopphold når de ikke klarer å få en jobb og få innpass på arbeidsmarkedet, men målet for et sosialdemokratisk samfunn er jobb til alle. Statistikken viser også at innvandrere står i kø for å få jobb, men problemet er at en for stor andel av dem rett og slett ikke får. Debatten her i dag synes jeg har vært positiv. Jeg synes også det er flott å kunne konstatere at i denne debatten har vi Norges befolkning i ryggen. Statistisk sentralbyrå måler holdninger til innvandrere jevnlig – hvert eneste år. I den siste offentliggjorte målingen går det tydelig fram at hele 69 pst. av den norske befolkningen er enig i at innvandrere flest gjør en nyttig innsats i norsk arbeidsliv. Når vi kommer til påstanden om at alle innvandrere i Norge bør ha samme mulighet til jobb som nordmenn, er hele 90 pst. av den norske befolkningen enig i den. Andelen som er positive til innvandrere langs flere dimensjoner, øker altså fra år til år. Så her står vi politikere på veldig trygg grunn. Den norske befolkning står bak oss. Det ble gitt et eksempel i debatten her, om somaliere og den vanskelige situasjonen som mange somaliere har i Norge i dag – og så ble det vist til USA. Det kan jo hende at de positive resultatene i USA har noe med måten somaliere blir mottatt på der, og på det amerikanske arbeidsmarkedet, i motsetning til hos oss. Jeg håper at debatten her i dag har gitt et bidrag i positiv retning. Jeg blir glad hvis vi har klart å bidra til å styrke innvandrernes omdømme som positive bidragsytere i samfunnet. Men den aller, aller største jobben gjør innvandrerne selv. Vår oppgave er å la dem slippe til.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-11-16:
Nei.