trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lars Myraune (Høyre), 2010-02-18:
Jeg hadde ikke tenkt å ta ordet under denne debatten. Det har blitt sagt veldig mye bra og veldig mye nyttig, og jeg vil særlig understreke innleggene og orienteringen fra utenriksministeren og forsvarsministeren. Det er lite vi er uenige i i den politikken som er lagt fram der. Når jeg nå tar ordet, er det fordi Heikki Holmås uttrykte seg på en måte som jeg inderlig håper ikke gjør særlig inntrykk på de to andre regjeringspartene i utformingen av utenriks- og forsvarspolitikken. Når utenriksministeren sier at det ikke er en militær løsning i Afghanistan, er jeg selvfølgelig veldig enig i det. Det finnes ingen løsning noen steder med kun militære styrker, men militære styrker må ofte være til stede for å danne grunnlaget for å skape fred, og det er nettopp det som også er tilfellet i Afghanistan. Heikki Holmås angriper på en måte det som tidligere var Norges innsats med jagerfly i Afghanistan, men det var jo ikke primært for å delta i den krigen som eksisterte, det var for å spare norske og andre allierte liv. Det må vi da virkelig kunne sette pris på. Det at det var uhell i den sammenhengen, er ingen av oss glad for, men det var faktisk det som skjedde. Når Heikki Holmås angriper Ivar Kristiansen for hans syn på dette, syntes jeg det var litt leit. Forhandlinger med Taliban: Det er vel ingen av oss som har sagt at det absolutt ikke er mulig, men vi må samtidig huske på at ingen av oss egentlig vet hvem Taliban er, for Taliban er litt her og litt der og litt ditt og litt datt. Det blir en meget krevende oppgave å forhandle med Taliban i dette. I det hele tatt – det er ingen enkel løsning i Afghanistan, men vi vet i alle fall at det å trekke seg ut på det nåværende tidspunkt er aldeles utenkelig for den vestlige verden. Det ville være å svikte de positive kreftene i Afghanistan med tanke på et godt samfunn framover. Så jeg gjentar: Jeg håper inderlig at de to andre regjeringspartene lytter minst mulig til SV i utformingen av politikken.
Lars Myraune (Høyre), 2010-02-18:
Nå har det vært mange vestlendinger og sørlendinger på talerstolen i denne saken, så nå er det på tide at det kommer en trønder, tror jeg. Jeg kan si at dette berører oss ganske hardt i Trøndelag også. Jeg tror vi alle er glad for at det er gitt signaler nå om differensiert håndheving av strandsonen. Det er veldig bra. Når vi går det nærmere etter i sømmene, oppdager vi, eller vi erfarer, at det er ikke mye differensiering. Det er mer en innskjerping. I hvert fall var det det i den kommunen jeg kommer fra. Vi er alle enige om at i Oslobassenget er det nødvendig å være veldig restriktiv. Hvis vi hadde vært 40 millioner mennesker i dette landet, spredd utover, hadde det kanskje vært riktig å være så restriktiv. Det er nå engang ikke slik, og jeg tror kanskje det blir lenge til vi blir så mange i Kongeriket Norge. Med de fjorder og bukter langs kysten helt opp til Finnmark er det faktisk plass til flere kilometer til hver enkelt innbygger, slik det er i dag. Jeg nevnte at det berører meg ganske hardt. Da jeg kom hit 1. oktober, kom jeg fra jobben som ordfører i søndre del av Nord-Trøndelag. Vi var fullt enige, alle politikerne i kommunen, om at vi skulle være restriktive med strandsonen. Vi skulle være forsiktige med å bygge ut nettopp av den grunn at det bygges normalt ut bare én gang. Når det er bygd, så er det gjort. I tillegg ble vi enige om å legge en sti langs kystlinjen, slik at kystlinjen kunne oppleves av befolkningen. Når vi da lagde arealplaner, var det likevel nesten et mareritt fordi det skulle fram og tilbake til fylkesmannen for å godkjennes. Ikke i store trekk i og for seg, men de kom på befaring, og det var snakk om å flytte linjen 2 meter her og 3 meter der. Det var altså en detaljstyring som var helt unødvendig etter vår mening, og som føltes ubehagelig i lokaldemokratiet. Vi er enig i at det skal være restriksjoner og regler. Det refereres til Verdens ende her. Det skulle bare mangle, der er vi alle enige om at det er viktig for befolkningen. Når du kommer utover i landet, både på Vestlandet, i Trøndelag og videre nordover, er ikke saken den samme. Der er det nemlig slik at det er kystlinje, så er det noen få meter land og så er det en fjellvegg. Det er der folk bor og har bodd i alle tider. Der må de få lov til å bo og leve fortsatt. Vi opplevde av og til at fylkesmannens miljøvernavdeling kom på befaring og var litt fleksibel, men da var de nervøse og sa at de ikke visste om de torde være med på det, for da kunne de få reprimande fra Miljøverndepartementet. Det syntes vi jo var litt leit på vegne av dem. Så vi håper endelig at det kan være noe mer fleksibilitet i dette. I den kommunen jeg kommer fra, opplevde vi at vi ble plassert i en svært restriktiv sone. Det følte vi svært ubehagelig, for når politikerne er restriktive fra før, og mener at dette har man hånd om, føles det som en klamp om foten å bli styrt fra Oslo sentralt i sånne saker. Så jeg håper miljøvernministeren kan ta signalene her i dag og utforme et regelverk som gjør at det er mulig å være fleksibel i håndteringen.
Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2010-02-18:
Det er bra at det er engasjement knyttet til statlig heleide selskaper eller selskaper der staten har en stor eierandel, slik som i Statoil. Det som er litt synd, er at det som i utgangspunktet er en sunn interesse for selskapet og selskapets strategi, i dette tilfellet blir kanalisert ut på en litt misforstått måte. Å være dominerende eier i store selskaper med tusenvis av ansatte er et enormt ansvar. Dette selskapet forvalter i tillegg nesten ufattelige verdier. Det å skulle styre det selskapet nærmest etter dagsform eller innfallsmetoden er ikke bare populistisk, men det er rett og slett uansvarlig. Hvordan staten skal opptre som eier, var gjenstand for bred debatt og god saksbehandling i denne salen for bare to år siden i forbindelse med eierskapsmeldingen. Det var en sak som samlet bred oppslutning her på Stortinget, og der Kristelig Folkepartis representant, Sørfonn, var saksordfører på en helt forbilledlig måte. Dersom vi først begynner å gjøre unntak fra våre prinsipper om statlig styring hver eneste gang vi mener at det er gode grunner til det, mener jeg at vi er ute på en lite farbar vei. Staten som eier må være god og forutsigbar. Dette handler bl.a. om å forholde seg til andre aksjonærer og aksjeloven, som også gjelder for staten. Så har jeg behov for å presisere at dette ikke handler om saken i seg selv. Jeg er personlig sterkt kritisk til Statoils oljesandvirksomhet. Den motstanden har lite å gjøre med mitt miljøengasjement eller med at jeg er bekymret for Canadas CO2-regnskap. Canadas CO2-regnskap er Canadas ansvar. Det handler i første rekke om at jeg er overbevist om at dette er et forretningsmessig bomskudd. Vi kunne lese i Aftenposten i forrige uke at enkelte større amerikanske selskaper nå ikke vil kjøpe drivstoff fra selskaper som driver med oljesand. De omtaler det som «grisete» produksjon. Dette tror jeg er uttrykk for en bevisst forbrukermakt som vi så langt bare har sett starten på. At et framtidsrettet, innovativt selskap som Statoil skal bruke ressursene sine på å involvere seg i denne type prosjekter, enten det er i Canada eller andre steder, mener jeg oppriktig er svært uheldig, særlig i forhold til selskapets omdømme. Statoil kan ikke både sette seg som mål å være først i verden når det gjelder nye og grønne energiformer, samtidig som de skal være miljøverstinger på oljesand. Det er en type helgardering som gjør at selskapet vil bli profilløst, samtidig som faren for å forskreve seg er mer enn overhengende. Det er mange eksempler på profilløse selskaper som forskrever seg med fatale konsekvenser. Dagbladet er jo et tidsaktuelt eksempel på det. Man må sette seg tydelige mål og være tøff nok til å stå for de målene. Det å satse litt på alt er sjelden en god idé. Men vi styrer altså ikke selskaper gjennom å vedta Dokument nr. 8-forslag i Stortinget. Det tror jeg faktisk ikke at Kristelig Folkeparti heller mener.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-02-18:
Jeg tar herved opp forslaget i innstillingen, fra Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-02-18:
Mesteparten av vurderingene til statsråden stiller jeg meg bak. Men konklusjonen er jeg allikevel uenig i, fordi det handler om at i den politiske debatten og i samfunnsdebatten om hvilke alternativ som finnes til luftspenn – hvor mye kabling koster, hvilke ulike teknologier som finnes – vet vi at de som er motstandere, og spesielt de lokalt berørte, hele veien vil sette spørsmålstegn rundt troverdigheten spesielt til Statnett, som jo er aktøren som faktisk skal bygge ut dette, og til NVE, som er den som gir konsesjonen. Uansett hvilken kompetanse som finnes der, uansett hvor rett Statnett og NVE har i sine vurderinger, vil en i samfunnsdebatten sette spørsmålstegn rundt det. Ser ikke statsråden da nytten av at en faktisk kunne ha et uavhengig utvalg som kunne gå igjennom disse sakene for å få stilnet den kritikken som ofte kommer mot Statnett, der en ser på Statnett som en partisk del av greien, istedenfor en uavhengig aktør?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-02-18:
Ja takk! Med all respekt, vi er ikke veldig uenige om dette. Det jeg likevel fanger opp i samfunnsdebatten, er at mange der ute stiller de spørsmålene. Selv om vi som omgås både Statnett og NVE relativt ofte i faglige sammenhenger, kan ha tilliten ivaretatt og mene at de er kompetente, nøkterne og rimelig nøytrale i utførelsen av sitt arbeid, vil samfunnsdebatten som skapes ved at en del grupper der ute ikke opplever det slik, medføre at en får så mye diskusjon og press på framdriften i en del prosjekt, at en faktisk kan få utsettelse der – og dermed en utsettelse som egentlig skjer på et helt unødvendig grunnlag fordi det ikke handler om at noen tar faglig feil, men om at oppfattelsen blant en del i befolkningen rett og slett er slik at en ikke stoler på dem. Nettopp derfor vil en ha kommet bedre ut av det ved å si at greit, vi nedsetter en uavhengig gruppe. Dette må ikke forsinke eksisterende prosjekt, men det kan rydde opp i en del framtidige debatter.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-02-18:
Jeg synes statsrådens angrep på Kristelig Folkeparti i sitt innlegg blir litt ufint, fordi det Kristelig Folkeparti har gjort, er jo bare å se en mulighet, for regjeringskollegiet til statsråden har i medier og i valgkampen gitt uttrykk for at de ville ha støttet et slikt forslag hvis det hadde blitt framlagt. Men jeg oppfatter at SVs landsmøte ble til et religiøst møte der en sier sitt, men før daggry selger sin sjel for 30 sølvpenger og benekter sin tro – så det var et problem for SV. Det som vil være en utfordring for statsråden, det får heller være. Hva slags syn har statsråden på oljesand i det framtidige energibildet? Hvis oljesand faktisk får en betydelig etterspørsel, så har Statoil gjort en fornuftig investering, men hvis en tror at dette ikke er noe det vil bli noe særlig lønnsomhet i og heller ingen markedsandel, så ville det bety det motsatte. Det handler mer om det overordnede energisynet. Jeg skulle gjerne ha hørt statsrådens syn på nettopp det.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-02-18:
Det var med stor interesse jeg hørte på deler av innlegget, der statsråden på en måte erkjente at CO2-rensing fra gasskraftverk ikke er lett kommersielt tilgjengelig i dag. Derfor må vi bruke penger på å utvikle det, og Mongstad-prosjektet er noe Fremskrittspartiet støtter – så lenge det gjøres på en fornuftig måte. Men det drar parallellen til Industrikraft Møre, som har fått konsesjon av denne statsråden, men som har fått utslippstillatelse med krav om CO2-rensing fra oppstart, fra en annen statsråd, og der Miljøverndepartementet vurderer at teknologien er kommersielt tilgjengelig. Én av statsrådene må da ta feil i sin virkelighetsoppfatning, for en kan ikke både si at det ikke er kommersielt, og at det er kommersielt tilgjengelig. Så: Hva er statsrådens oppfatning når det gjelder utslippskravene som er stilt til Industrikraft Møre – er det urealistiske krav?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-02-18:
Jeg ble litt engasjert av statsrådens innlegg, for jeg mener at en kan ikke forstå det på annen måte enn at han selv innrømmet av CO2-rensing ved gasskraftverk ikke er kommersielt tilgjengelig – at det finnes muligheter teknologisk, ja, men kostnadsmessig gjør det det helt uinteressant. Det er som å be folk like godt vurdere en månetur som å vurdere en sydentur, for det er også teknisk tilgjengelig. I brevet fra Miljøverndepartementet datert 15. mai 2009 til utbyggeren, altså Industrikraft Møre, sier de at det skal være CO2-rensing ved oppstart, og at teknologi fra CO2-fangst må regnes som tilgjengelig. Statsrådens innlegg her i dag indikerer ikke at det er kommersielt interessant for noen å bygge det. Et gasskraftverk i denne regionen må være interessant ut fra energiforsyningssikkerhet. Tror da statsråden virkelig at en privat aktør uten særlig kontantstrøm på egen hånd ville løfte fram et CO2-renseprosjekt for å klare å innfri et gasskraftverk som statsråden egentlig har den største interessen av av alle her inne?
Bjørn Lødemel (Høyre), 2010-02-18:
Ørskog–Fardal har blitt bringa inn i debatten her. Det som er å seie om Ørskog–Fardal, er at det er viktig å få kapasitet på den linja. Det er viktig for Midt-Noreg, og det er viktig òg for kraftforsyninga, slik at det ikkje er usemje om det. Det har vore jobba i mange år for å få fullverdige utgreiingar av sjøkabel på den strekninga. Ein av grunnane til at vi slit med å få ei avklaring i Midt-Noreg òg om Ørskog–Fardal, er at ein føler at det ikkje har blitt godt nok utgreitt eit sjøkabelalternativ. Eg er veldig glad for at ministeren no har sagt at han vil greie ut vidare eit sjøkabelalternativ for Hjørundfjorden til Ørskog. Det trur eg vil vere positivt. Det vil òg vere positivt slik at vi kan få ro om den saka, også for å kome vidare med å få bygt ut det som skal byggjast ut. Så eg har spørsmål til statsråden om Ørskog-Fardal. Korleis vurderer han dei ekstra utgreiingane som no skal kome om sjøkabel på strekninga mellom Hjørundfjorden og Ørskog?
Erling Sande (Senterpartiet), 2010-02-18:
I rekkja av vedkjenningar vil eg på vegner av Senterpartiet seie at vi er tilhengarar av å behalde ein sterk offentleg eigarskap, vi er tilhengarar av ein aktiv eigarskap, og vi er tilhengarar av ein eigarskap som blir nytta til å fremje omsynet til miljø og klima – ikkje omvendt. I brevet frå Olje- og energidepartementet til komiteen blir det vist til eigarskapsmeldinga. Der står det følgjande: «Regjeringen har i St.meld. nr. 13(2006-2007) Et aktivt og langsiktig eierskap, gitt uttrykk for at den ønsker at statlig eide selskaper skal være i fremste rekke når det gjelder miljøtiltak innen sin bransje.» (2006-2007) Oljesandaktiviteten, som m.a. Statoil har varsla vidare satsing på, er ein aktivitet som fører til særleg ureining ved produksjon, samtidig som den utnyttar fossile ressursar som, utnytta i den mengda som er tilgjengeleg, ikkje er i samsvar med dei klimamåla som verda har sett seg, og som Noreg er pådrivar for at skal bli endå strengare. I innstillinga blir det vist til Senterpartiet si haldning når det gjeld miljøkrav til statlege selskap, og det blir vist til at vi ynskjer å stille endå sterkare miljøkrav i framtida. Det meiner vi sjølvsagt framleis. Vi meiner debatten om oljesand gjev eit grunnlag for ein debatt som går på om den direkte statlege eigarskapen ikkje berre skal ha eit mål om å vere i fremste rekkje miljømessig i dei aktivitetane og produksjonane ein er inne i, men om han også bør seie noko om at selskap med offentleg eigarskap bør halde seg vekk frå enkelte produksjonar av miljøomsyn, også sjølv om han blir tillaten i det vertslandet som har aktiviteten. I Senterpartiet meiner vi at det er mykje som talar for at eit slikt prinsipp blir innarbeidt i eigarskapspolitikken. Den indirekte statlege eigarskapen vi har gjennom Pensjonsfondet, har ved fleire høve gjeve seg utslag i at fond har trekt seg ut av enkelte prosjekt og selskap av miljøomsyn. Det har vore riktig, og etter Senterpartiet sitt syn bør den direkte statlege eigarskapen ha minst like tydelege miljøføringar som den indirekte. Etter Senterpartiet sitt syn er dette ein debatt som høyrer heime i handsaminga av eigarskapspolitikken samla og ikkje gjennom forslag frå sak til sak i Stortinget. Ein slik måte å handtere den offentlege eigarskapen på vil vere ein av dei mest effektive måtane å undergrave han på. Offentleg eigarskap må vere robust og føreseieleg. Det er mange i Senterpartiet som er lite begeistra for oljesandaktiviteten. Det er ein aktivitet som ureinar. Han er ikkje miljøfremjande, og denne typen aktivitet møter på ingen måte dei miljøutfordringane som verda står overfor. Men kva mål, ynske og krav vi har når det gjeld f.eks. eigarskap, må vi lyfte fram ved veste krossveg, når vi drøftar eigarskap i denne sal. Det er det same synet eg gjev uttrykk for her i dag, som vi gav uttrykk for i valkampen. I det lyset er kritikken frå representanten Solvik-Olsen og Framstegspartiet vanskeleg å forstå. Eg vil påstå at han er direkte feilaktig.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2010-02-18:
Nettpolitikk er viktig. Nettpolitikk er viktig for å sikre forsyningssikkerheten for strøm i hele landet vårt. Nettpolitikk er viktig for å legge til rette for utbygging av fornybar energi i hele landet vårt. Derfor er det viktig å sørge for en mest mulig skånsom utbygging av kraftledningsnettet og at det tas hensyn til andre miljø- og samfunnsinteresser. Jeg vil benytte denne muligheten til å anerkjenne den kompetansen som finnes i NVE, Statnett og andre nettselskaper på dette området, og ønsker å understreke at Kristelig Folkepartis stemmegivning i denne saken ikke er å anse som en mistillit mot disse aktørene, men snarere som et ønske om å bygge videre på den kompetansen som allerede finnes og videreutvikle denne i et bredt sammensatt faglig utvalg. Det er også et signal fra Kristelig Folkeparti at vi ønsker en sterkere vektlegging av skånsom kraftoverføring i sårbare naturområder i framtiden, og det vil det bli behov for med de storstilte planene for nettutbygging som bl.a. Statnett har lansert i sin nettutviklingsplan. Kristelig Folkeparti mener at en bør benytte den planlagte utbyggingen av sentralnettet til å utvikle og prøve ut ny teknologi som kan gi en mer skånsom kraftoverføring gjennom sårbare naturområder, på samme tid som forsyningssikkerheten blir ivaretatt. Det foregår mye spennende teknologiutvikling når det gjelder kabler, både i forhold til kapasitet og pris, og det er viktig å sende klare signaler til disse miljøene om at det vil bli stort behov for bedre kabelteknologi raskt. Jeg mener Regjeringen er for passiv på dette området. Jeg er glad for at olje- og energiministeren i forrige periode la fram en strategi for økt vektlegging av miljø, estetikk og lokalsamfunn i kraftledningssaker. Vi har sluttet oss til denne. Jeg mener likevel at dette ikke er nok for å sikre et framtidsrettet kraftnett i Norge og mellom Norge og våre naboland. Vi må satse mer i forhold til dette. Derfor er det etter Kristelig Folkepartis syn en god idé Høyre kommer med i dag, om å opprette et faglig utvalg som er sammensatt av representanter for kabelprodusenter, forskningsmiljø og Statnett SF for å gå gjennom nye teknologiske løsninger som kan tas i bruk i framtidens kraftnett.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2010-02-18:
Hvis jeg legger til grunn statsrådens syn på dette med oljesand, at det ikke er en sak for generalforsamlingen, men en sak under styrets kompetanse, fordi det dreier seg om en enkeltsak, blir mitt spørsmål: Da saken var oppe på generalforsamling 19. mai 2009, hvor statens representant tok en aktiv holdning til dette forslaget ved at man stemte aktivt imot, hvilken begrunnelse og hvilken argumentasjonsrekke – ut fra at dette er en enkeltsak som ikke hadde noe å gjøre på generalforsamlingen – hadde statens representant med seg for denne stemmeavgivningen?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2010-02-18:
President, jeg ber om en replikk til.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2010-02-18:
Jeg ber om en replikk til, for det er ikke så enkelt som statsråden vil ha det til. Hvis vi ser på andre store aksjonærer, avholdt de seg fra i det hele tatt å ta stilling til dette, nettopp med den begrunnelsen som statsråden har i sin argumentasjonsrekke. Men hvorfor valgte ikke staten da å innta samme holdning og avholde seg fra å stemme, men valgte istedenfor å stemme aktivt imot en slik uttrekking?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2010-02-18:
Kristelig Folkepartis holdning til Statoils strategiske valg om å gå inn i oljesandvirksomhet, har ingen ting med Kristelig Folkepartis dagsform eller popularitet å gjøre – slik kunne i hvert fall representanten Marthinsen tolkes. Jeg vil heller si med hennes egne ord at «dette er et forretningsmessig bomskudd.» Så la det være slått fast. Representanten Langeland har iallfall til denne debatten gjort én god ting hvis vi løfter blikket litt – og litt oppover: Han har fått printet ut De ti bud. Det vil jo jeg som teolog håpe at flere benytter seg av og lever etter. Men representanten Langeland lurte på om ikke Kristelig Folkeparti driver og stjeler stemmer. Nei, vi driver ikke og stjeler stemmer. Da StatoilHydro gikk inn i oljesandprosjektene sine i Canada, hadde representanten Langeland gått ut av energi- og miljøkomiteen. Men jeg satt der, og jeg gikk ut den dagen og sa hva Kristelig Folkeparti mente om det, og det har jeg gjort tydelig og klart hele veien, fordi vi mener at dette var et strategisk feilvalg av Statoil den gangen, som vi også mener det er nå. Så sier representanten Henriksen at det går an å være imot oljesandvirksomhet og ha et ryddig forhold til eierskapspolitikk. Ja, det er vi helt enig i, og det opplever vi jo at Kristelig Folkeparti også har, som også hadde saksordføreren ved behandlingen av eierskapsmeldingen. Vi er imot oljesandvirksomhet. Og så mener vi at dette ligger under generalforsamlingen, slik vi leser innstillingen med de merknadene som er gitt: et sterkt fokus på hvordan bl.a. miljø kan følges opp i selskapets utforming og oppfølging av forretningsmessige strategier. Eller for å sitere Regjeringen selv, så fremmer staten sine interesser «gjennom generalforsamling». Kristelig Folkeparti har et ryddig forhold til statlig eierskap. Kristelig Folkeparti har et ryddig forhold til oljesandvirksomhet. Jeg har lyst til å bruke de siste sekundene på Langelands invitasjon når det gjelder Klimakur. Jeg skjønner at Langeland ikke tror at SV får så stor innflytelse og gjennomslag i forhold til den stortingsmeldingen som skal legges fram, siden han allerede én dag etter Klimakur ble presentert, ber om hjelp til å være konstruktiv og til å trekke Regjeringen i riktig spor, slik vi gjorde i 2007, og jeg kan love Langeland at det skal ikke stå på Kristelig Folkeparti. Allerede i går sa jeg at dere gjerne skal få Kristelig Folkepartis klimakur og meny hvis det er det som trengs for å trekke Regjeringen i riktig retning.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2010-02-18:
Den saken vi har til behandling nå, er en handlingsplan om CO2-fangst og -lagring. Med litt usikkerhet – jeg tror jeg hørte statsråden nevne handlingsplan for CO2-fangst og -lagring idet han presenterte hvilket innlegg han holdt – eller så siterte han fra det brevet som komiteen fikk, av 4. desember 2009. Mitt spørsmål til statsråden er: Hvorfor kan vi ikke få en handlingsplan om CO2-fangst og -lagring fra industrien?
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-02-18:
Jeg er ikke helt sikker på om representanten Solvik-Olsen heller ser på dette som den store greia i forhold til nettpolitikken. Jeg tror at å bruke mye tid på å diskutere for eller mot et utvalg, er vel så sin sak. Realiteten er at NVE skal ha en uavhengig rolle, skal vurdere ulike innspill. Det er ikke sånn at Statnett og NVE er to sider av samme sak. Det er ikke sånn at Statnett og NVE er enige i enhver anledning. Den rollen som går på det mer uavhengige, som representanten nå tar opp, er ivaretatt gjennom et direktorat som ikke skal hefte ved noe med tanke på faglig forskjellige løsninger eller det å ta eller ikke ta i bruk ny teknologi.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-02-18:
Jeg er heller ikke veldig uenig med representanten Solvik-Olsen i at en del av debatten fort kan bli sånn som representanten viser til, at det er et ønske om ulike vurderinger rundt saker som er til behandling. Det er fullt mulig å definere det som tro og tvil når det gjelder om et annet utvalg ville ha representert en forskjell. Jeg tror ikke det. Jeg vil vel også mene at en skal være litt forsiktig med for mye byråkrati, for mange utredninger. En skal ikke gjøre ting mer komplisert enn de er. På dette området ser vi at prosesser gjerne tar en del tid, også i dag. Så når jeg ikke ser at dette har noen merverdi, slik jeg vurderer det, mener jeg vi skal være varsomme med å lage prosessene mer omfattende enn de er i dag.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-02-18:
Hvis de utredningene skal ha noen verdi, og de skal være uavhengige, tror jeg ikke jeg skal ha noen mening om dem nå.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-02-18:
Jeg er glad for at flertallet i komiteen igjen slutter seg til mitt syn i denne saken. I likhet med komiteens flertall kan jeg ikke se at det er nye momenter i denne saken siden Stortinget, med stor majoritet, avviste et identisk forslag 18. juni i fjor. Det var i tråd med prinsippene om eierstyring som er nedfelt i stortingsmeldinga om eierskap fra 2006. Et bredt flertall i Stortinget stilte seg bak denne meldinga, hvor det bl.a. står: «(…) den forretningsmessige ledelsen av selskapet og ansvaret for denne ligger hos selskapsledelsen.» (…) Jeg er overrasket over at Kristelig Folkeparti igjen forsøker å fravike prinsippene i denne saken. Jeg legger merke til at komiteens medlem fra Kristelig Folkeparti mener at jeg gjemmer meg bak formalia i denne saken. Det er definitivt ikke riktig. Det jeg gjør, er å utøve eierskapet ut fra respekt for stortingsmeldinga om eierskap, Regjeringas eierpolitikk og relevant lovgivning. Den forretningsmessige ledelsen av selskapet skal ligge hos selskapets styrende organer. Det er altså viktig og riktig å respektere den rollefordelinga som Stortinget og relevant lovgivning har etablert mellom selskapets styrende organer og dets eiere. Jeg kan ellers forsikre om at staten er, og skal være, en aktiv og krevende eier i Statoil innenfor rammen av statens eierskapsprinsipper og gjeldende lovgivning. Jeg opplever heller ikke at det er noen store forskjeller mellom statens holdning til dette spørsmålet som eier av Statoil og som aksjeeier i andre selskaper gjennom Statens Pensjonsfond – Utland. Oljesandvirksomheten er ikke uttakskriterium i Statens Pensjonsfond – Utland. Denne regjeringa har et bredt engasjement i klimaspørsmål og har i St.meld. nr. 13 for 2006–2007, Et aktivt og langsiktig eierskap, gitt uttrykk for at den ønsker at statlig eide selskaper skal være i fremste rekke når det gjelder miljøtiltak innen sin bransje. Dette er gjentatt og presisert overfor Stortinget senere. Regjeringa har også i sitt årlige eierpolitikkdokument sagt at det forventes at arbeidet med miljøspørsmål i det enkelte selskap må skje systematisk og dekke hele verdikjeden i virksomheten. Høsten 2009 ble Regjeringas politiske plattform presentert. Der kom det klart fram at eieroppfølginga av arbeidet, med bl.a. miljøspørsmål, vil bli høyt prioritert i tida som kommer. Det bør derfor ikke råde noen usikkerhet om at staten tar sitt miljøansvar og sitt eierskap på alvor. Som jeg har sagt ved en tidligere anledning i denne salen, mener jeg dette forslaget, hvis det hadde blitt vedtatt, ville bidratt til å svekke troverdigheten til det statlige eierskapet og ført til en sammenblanding av roller som ikke er forenlig med aksjelovgivninga og heller ikke med statens eierskapsprinsipper.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-02-18:
Avslutninga på replikken ender opp i et godt og relevant spørsmål som jeg mener er noe enklere å forholde seg til enn begynnelsen av spørsmålet som var noe annerledes, og som jeg tror jeg har noe mindre kompetanse til å gå inn på. Jeg mener at den usikkerheten vi ser i energimarkedet, viser viktigheten av at denne type spørsmål blir definert som forretningsmessige spørsmål. Vi kan ta det eksempelet på skifergass, som representanten Solvik-Olsen var inne på i en tidligere runde i dag. Jeg tror ingen for tre–fem år siden var i stand til å se skifergassens posisjon i energimarkedet de neste årene. Jeg vil si at fra 2007 til 2010 har markedet endret seg fundamentalt. Hvis vi som politiske myndigheter skal gå inn og definere markedet, markedsmuligheter og forretningsutvikling for et selskap i et sånt energimarked, vil dette bære helt galt av sted. Det må være forretningsmessige vurderinger. Når det gjelder oljesand, har ikke jeg mulighet til å gå inn og foreta en forretningsmessig vurdering av oljesandens posisjon i markedet om noen år.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-02-18:
Jeg mener faktisk at det er så innlysende at jeg er litt overrasket over at spørsmålet blir stilt. Hvis et medlem av generalforsamlinga mener at et spørsmål ikke hører hjemme i generalforsamlinga, må det da være naturlig å stemme imot det.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-02-18:
Hva andre aksjonærer velger å gjøre i forbindelse med stemmegivningen, kan selvsagt ikke jeg kommentere. Men jeg kan i det hele tatt ikke se noe overraskende og noe galt. Jeg mener tvert imot at det er helt riktig å stemme imot et forslag som man er imot.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-02-18:
Jeg mener at det spørsmålet har blitt ganske godt belyst i de innleggene som er holdt tidligere. For det første er det i Soria Moria-II sagt noe om dette, som er referert fra talerstolen, om hvilke ambisjoner en har for den neste eierskapsmeldinga. I tillegg syns jeg representanten Sande på en veldig god måte orienterte om Senterpartiets tenkning rundt det og om ambisjoner for å se på miljøspørsmålene i forbindelse med eierskapsmeldinga når den diskusjonen kommer. Når den eierskapsmeldinga blir vedtatt i Stortinget, vil jo det som der ligger av politikk, danne grunnlaget for hvordan staten skal opptre som eier i den perioden den eierskapsmeldinga gjelder for. Det syns jeg er godt belyst i debatten i dag, og jeg mener også at det er en logisk sammenheng i det, også når det gjelder det som ble referert av utsagn i valgkampen.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-02-18:
Jeg er vel noe usikker på hva slags grunnlag representanten Hareide har for å si at oljefondet ikke kunne ha gått inn for en slik investering. Det omtalte jeg også på talerstolen nylig. For øvrig mener jeg at de rammene vi har lagt for olje- og gassvirksomheten på norsk sokkel, hvor Statoil er en stor part, har bidratt til at oljeproduksjonen i Norge er i verdenstoppen når det gjelder miljøkrav, energieffektivitet og utslipp. Vi har bl.a. nullutslipp i Barentshavet, som representanten Hareide også har hatt et forhold til tidligere. Poenget er at vi gjennom styringa av norsk sokkel, gjennom krav til de selskapene som norske myndigheter forholder seg til, har bidratt nettopp til å løfte disse kravene. Så skal vi gjennom eierskapsmeldinga, som jeg har sagt noen ganger nå, ha den overordnede holdninga til hvordan vi styrer selskapene våre. Da kommer vi ikke utenom det som jeg har kommentert noen ganger nå, at det kommer til å bære helt galt av sted hvis vi som myndigheter går inn og styrer selskapene i enkeltsaker.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-02-18:
Jeg er ute i samme ærend som representanten Meling. Jeg har også en veldig kort melding til representanten Hareides innlegg, og skal ikke bruke noe mer tid på at jeg er overrasket over at ikke Kristelig Folkeparti kan være med på en prinsipiell inngang til dette spørsmålet. Jeg vil bare gjenta mitt budskap når det gjelder det å stemme i en generalforsamling: Hvis man mener at en generalforsamling ikke er arenaen for å diskutere et gitt spørsmål, så er det også naturlig å tilkjennegi det gjennom stemmegivning.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-02-18:
Det er mulig å rense gasskraftverk med den teknologien vi kjenner. Når det gjelder det jeg sa om Mongstad, så var det en presisering av det jeg også har sagt i Stortinget tidligere. Jeg er opptatt av å finne balansen i framdriften videre – altså at vi får rensingen i gang raskt nok, men samtidig bruker pengene fornuftig og har en kvalitetssikring underveis. Det vil jeg anta at også private aktører vil tenke rundt eventuelle andre renseprosjekter, f.eks. på Møre-kysten. Så det vil være en vurdering som det enkelte foretak – eller den enkelte tiltakshaver – vil måtte foreta i forhold til framdrift for prosjektet. Risiko og usikkerhet rundt prosjektet vil stå i forhold til hastighet, framdrift og hvilken ny kunnskap man trekker inn i prosjektet etter hvert som det blir gjennomført.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-02-18:
Jeg synes ironi er en strålende form for humor! Jeg hørte i innlegget til Astrup en rekke konkrete spørsmål når det gjelder rettighetene til det som blir gjennomført på Mongstad – den framdriften som kommer, og gir resultater som skal brukes videre. Representanten Astrup var relativt detaljert i spørsmålene, og jeg tror jeg skal be ham sende meg et skriftlig spørsmål, og så skal jeg gi et omfattende, skikkelig og også til dels teknisk svar på hvordan disse forholdene er regulert i avtalen. Jeg tror det er det beste når det gjelder et område som er ganske teknisk og detaljert og hvor det har vært ganske lange prosesser mellom de ulike aktørene for å sikre forholdet mellom investert kapital i prosjektet, eiendomsrett til det og nettopp behovet for generell tilgang til den informasjonen og framdriften og de framskrittene som blir gjort gjennom dette prosjektet.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-02-18:
Jeg mener at det vi ser hva gjelder CCS og CO2 i Norge, viser en ekstremt stor vilje til framdrift fra myndighetene på dette området. Det er ikke noe land som på dette området bruker mer penger på disse tiltakene i forhold til befolkning enn det vi gjør. Jeg omtalte hovedprosjektene, som nå er Mongstad, men det har også vært gjort betydelig innsats med i hvert fall indirekte statlig deltakelse både på Sleipner- og på Snøhvit-prosjektet, så her er det handling som er det gjennomgående trekket med hensyn til CCS-satsinga. Så tar representant Hjemdal opp spørsmålet om industriutslipp, og det adresserte jeg også i mitt svar når det gjelder hva jeg kommer til å komme til Stortinget med i revidert nasjonalbudsjett, og CLIMITs mandat, for å jobbe breiere inn mot industrien knyttet til CCS-prosjektene, og jeg adresserte også i mitt innlegg koblingen mellom det som gjøres på Mongstad, og overføringsverdien til jobbinga i industrien. Så her har vi en plan, vi jobber etter det, og jeg mener det er en offensiv jobbing rundt CCS som er i verdenstoppen.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-02-18:
Jeg tror ikke svaret mitt på dette spørsmålet blir så veldig annerledes enn det var i stad. Når det gjelder punkt 1, altså om det er kommersielt interessant, må en jo spørre de kommersielle aktørene om de oppfatter det slik at det er det i forhold til det prosjektet som jeg og vi er involvert i. Så mener jeg at den balansen som går på å sikre kvaliteten på prosjektet og sørge for kostnadskontroll/kostnadseffektivitet underveis, må avveies opp mot behovet for raskt å få på plass renseløsninger. Jeg tror at det er spørsmål som må bli rettet til dem som jobber med de kommersielle prosjektene, når det gjelder hvordan de oppfatter de avveiningene på de prosjektene som de ønsker å gjennomføre.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-02-18:
Ja da, jeg skal definitivt benytte anledningen til å bekrefte det som representanten Astrup her tar opp. Så vil jeg fortsatt mene at det å gi en informasjon til representanten Astrup på Stortinget i en brei form med hensyn til hvordan rettighetsspørsmålet er håndtert på Mongstad, er den fornuftige måten, for her er det et relativt omfattende prosjekt og en omfattende avtale som ligger til grunn for både å få de kommersielle aktørene til å ville være med på dette og samtidig gi de nødvendige utviklingsmulighetene for andre som ikke er inne i det, basert på at staten er inne og bruker mye penger på teknologiframføring, og at vi har interesse som går utover de bedriftskommersielle interessene som ligger der med tanke på å være med. Men det er, som sagt, avveininger som er gjort, og jeg skal besvare det på en skikkelig måte og redegjøre ordentlig for Stortinget om det som ligger rundt disse spørsmålene.
Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2010-02-18:
Jeg er noe forundret over at Kristelig Folkepartis stortingsrepresentanter velger å ta opp igjen et forslag som ble avvist av Stortinget for mindre enn ett år siden. Den gang som nå viste komiteens flertall til prinsipper for statens eierskapspolitikk, som er nedfelt gjennom eierskapsmeldingen, og som fikk bred tilslutning i Innst. S. nr. 163 for 2006–2007. I komiteens innstilling, som vi behandler i dag, anklages statsråden for å gjemme seg bak formalia når han praktiserer den eierskapsstyringen som er fastsatt av Stortinget. Denne passusen i innstillingen viser med all tydelighet at Kristelig Folkeparti ikke har forstått hvordan man som eier kan og bør utøve styringen av et selskap. Statoils engasjement i oljesandvirksomhet i Canada gjennom oppkjøpet av North American Oil Sands Corporation er resultat av en forretningsmessig vurdering gjort av selskapets styre. I St.meld. nr. 13 for 2006–2007 står det bl.a. følgende om statens eierskapspolitikk: «Regjeringen vil at staten som eier gir uttrykk for synspunkter på selskapenes rolle i bred forstand, og følger opp at selskapene er bevisste i sin balansering av lønnsomhetsformålet og forskjellige samfunnshensyn mv. Det er selskapenes styrer som må fatte de konkrete beslutningene.» Staten som eier har altså en klar forventning til både avkastning og andre forhold, deriblant selskapenes håndtering av miljøspørsmål, men i tråd med aksjeloven plasseres ansvaret for de enkelte beslutningene hos styret i selskapene. Dette er ikke formalia. Det er sunn eierskapsutøvelse til beste for selskapet, selskapets ansatte og medeiere. Ikke minst er det oppfølging av en eierpolitikk Stortinget har gitt sin tilslutning til. En annen håndtering av disse prinsippene ville faktisk vært i strid med hvordan Stortinget – Kristelig Folkeparti inkludert – har sagt at eierskapet skal utøves. Stortingets vilje er ikke formalia. Staten som eier stiller krav til selskapenes håndtering av miljøspørsmål. I Soria Moria har vi gjort det klart at vi har som mål at de selskapene som staten er eier i, skal være ledende på lavutslipp og utvikling av klimareduserende teknologi. Dette er forventninger som skal spilles inn til selskapet i dertil egnede fora. Jeg har stor forståelse for at oljeutvinning generelt og oljesand spesielt engasjerer til debatt. Det er viktig at vi har en offentlig debatt om hvordan våre hel- og deleide selskaper skjøtter sitt samfunnsansvar. Det forslaget vi har til behandling her, stimulerer dessverre ikke til debatt om selve saken. Det er utformet slik at det blir nødvendig for stortingsflertallet å forsvare eierskapsprinsippene uavhengig av hva man måtte mene om oljesandaktiviteten. Det er synd, men det burde forslagsstillerne forstått – ikke minst på bakgrunn av behandlingen av forslaget for mindre enn ett år siden. Flertallets innstilling er på denne bakgrunn at forslaget avvises.
Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2010-02-18:
Det har vært en interessant debatt å høre på. Spesielt ser vi at Kristelig Folkeparti kjører fram omtrent det de har i Stortinget for å argumentere for et særdeles dårlig fundert forslag, og man tar ikke inn over seg i det hele tatt de argumentene som går her. Det går an å være motstander av oljesandvirksomhet og samtidig ha et ryddig forhold til eierskapspolitikken og eierskapsstyringen. Som jeg sa i mitt første innlegg, er ett av problemene at her har Kristelig Folkeparti nok en gang – altså for andre gang på under et år – gjort det kunststykket å ta et viktig tema inn i salen på en slik måte at det genererer en konklusjon som på den ene side ikke sier noe som helst om hva partiene måtte mene om det spørsmålet man ønsker å ta opp, og på den annen side sier det egentlig bare at Stortinget har et massivt flertall for en ryddig eierskapsstyring. Det er for så vidt en positiv side ved dette. For å si noen ord om oljesandvirksomhet generelt vil jeg si som representanten Marianne Marthinsen sa det så greit, at Canadas bruk av sine utslippskvoter for CO2 er Canadas problem. Dette er en virksomhet som foregår innenfor Kyoto-regimet. Om Canada velger å tillate dette, som er en spesielt krevende utvinning av olje med stort CO2-utslipp, så får Canada betale for det på den måten. Det er andre utfordringer også ved oljesandutvinning, som dreier seg om bruk av andre naturressurser i produksjonen. Dette mener jeg det er viktig at Statoil og ethvert annet selskap som går inn i den typen virksomhet adresserer på en skikkelig og god måte. Jeg synes man bør ha et større fokus på i hele den gjenværende oljevirksomheten hvordan man kan gjøre det innenfor miljømessig gode rammer. Vi vet at de enkle fatene allerede er tatt ut. Det som står igjen nå, som skal dekke forbruket av olje i årene som kommer, blir mer krevende prosjekter – tungolje, oljesand, skifergass og utvinning på områder hvor man tidligere ikke har gått inn. Det kommer til å bli framtiden i oljevirksomhet. Da må selskapene ha fokus på miljø. Så får CO2-utslippene være en sak for seg, som jeg håper vi får et godt kvoteregime på.
Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2010-02-18:
Jeg må kort få kommentere representanten Håbrekkes innlegg, som fremsto som litt underlig. Det som er mitt poeng, er at oljesandvirksomhet i Canada foregår innenfor et Kyoto-regime, innenfor et kvotehandelsregime, hvor det er satt kvoter. Dette betyr ikke at det blir mer CO2-utslipp i verden. Det er helt klart at i Canada – vil jeg tro, og har vel også fått det bekreftet – stilles det strenge krav til utslippene fra det enkelte selskap, helt klart, akkurat som vi stiller krav til at det skal være minst mulig utslipp fra olje- og gassutvinningen i Nordsjøen. Men dette er det kanadiske myndigheter som håndterer. Dette er innenfor regimet. Det er ikke CO2-utslippene som bekymrer meg, fordi på et eller annet tidspunkt må det også prissettes, i den forstand at det vil gjøre prosjektet kostbart hvis man ikke får ned CO2-utslippene. Og vi håper jo at de kravene som stilles til utslipp, blir stilt på en slik måte at de bidrar til teknologiutvikling, som gjør at det går an å utvinne – skal vi si – gjenværende petroleumsressurser på en slik måte at man får minst mulig CO2-utslipp, og dermed mest mulig effektiv bruk av de ressursene. Det vil være bra etter mine begreper. Hele poenget her er at dette foregår innenfor de rammene som ligger der, og det er det kanadiske myndigheter som styrer med. Statoil som selskap må ta hensyn til hva som gagner deres forretningsmessige utvikling. Det stiller vi krav til. Vi stiller krav til langsiktig avkastning. Vi stiller krav til at selskapet har en miljøprofil. Selskapet sier selv at de ønsker å gjøre dette på den best mulige miljømessige måten. Ja vel, men det kommer også inn noen vurderinger av, som representanten Marthinsen var inne på, om det er en god profil for Statoil å være engasjert i denne virksomheten. Men det er det Statoils styre som må håndtere. Det er Statoils styre som er ansvarlig overfor eierne når det gjelder å forvalte både selskapets renommé og verdier på en slik måte at det genererer den avkastningen vi vil ha både på lang og på kort sikt. Det er ikke Stortinget som skal gå inn og gi – skal vi si – ut fra dagsform sine instrukser til hva selskapet skal drive med.
Siri A. Meling (Høyre), 2010-02-18:
Staten er en stor eier i mange selskaper, og Høyre er opptatt av at staten skal ha et ryddig eierskap i de selskapene som staten er medeier i. Det innebærer at beslutninger om selskapets strategier er noe som tillegges det enkelte styre, det er ikke noe som bestemmes i Stortinget, slik som dette forslaget legger opp til. Høyre ønsker et profesjonelt og forutsigbart statlig eierskap som overlater de forretningsmessige betraktningene til styret. I brev til energi- og miljøkomiteen fra statsråd Terje Riis-Johansen datert 14. januar 2010 opplyses det om at staten som majoritetseier i de siste årene har hatt egne årlige møter med Statoil om selskapets arbeid med bærekraft, der etikk, miljø og samfunnsansvar har vært diskutert, og at slike møter er avholdt innenfor rammen av aksjelovgivningen og statens prinsipper for godt eierskap. Staten som eier har miljøambisjoner for sine selskaper, og Høyre mener det er riktig at vi har slike ambisjoner for vårt eierskap. Utvinning fra oljesand har med dagens teknologi store klimautslipp og høyt energiforbruk, uavhengig av hvilken aktør som faktisk produserer oljen. Høyre ser miljøutfordringene knyttet til utvinning fra oljesand, men vår tilnærming til spørsmålsstillingen er at vi må arbeide internasjonalt for en effektiv prising av utslipp av CO2, slik at de reelle miljøulempene avspeiles i det kostnadsbildet som er ved denne og andre produksjonsformer. Norge må ta ansvar for egne utslippskutt på samme måte som Canada må ta et ansvar for tiltak som gjør at vi når våre globale mål om reduksjon av klimagassutslipp. Vårt inntrykk er at også Statoil er seg bevisst de miljøutfordringene som er knyttet til utvinning fra oljesand, og at selskapet har tatt inn over seg de signaler som har kommet i den offentlige debatten rundt deres satsing på oljesand i Canada. Selskapet legger stor vekt på forskning og utvikling av bedre teknologier og utvinningsmetoder for å ivareta miljøhensyn på en bedre måte. Dette kommer bl.a. til uttrykk ved at selskapet signaliserer at de vil fokusere på læring og utvikling, skrittvis feltutbygging, et omfattende teknologiprogram og en målsetting om reduserte utslipp. Jeg registrerer også at Statoils leder, Helge Lund, har tatt til orde for at vi trenger en global, effektiv prising av CO2 som avspeiler de faktiske kostnadene ved ulike produksjoner, nettopp for å oppnå gode klimaløsninger. Så vil jeg si til representanten fra Fremskrittspartiet, som påpekte andre partiers holdning i valgkampen – også Høyre har uttalt seg – at vi uttrykkelig har sagt at våre handlinger og uttrykk må skje innenfor de krav som lovverket, aksjeloven, setter, med hensyn til å ha et ryddig eierskap.
Siri A. Meling (Høyre), 2010-02-18:
Når jeg velger å ta ordet, er det på grunn av uttalelser fra representanten Knut Arild Hareide om Høyre og valgløfter i spørsmålet om oljesand. Nå er det mulig at representanten Hareide ikke var til stede i salen da jeg hadde mitt innlegg. Derfor vil jeg for sikkerhets skyld bare gjenta mitt budskap, som er at i vårt svar på dette spørsmålet lå det en forutsetning i bånn, skriftlig uttrykt, at vårt arbeid måtte skje innenfor de rammene som aksjelovgivningen setter for et godt og ryddig eierskap. Det veier tungt for Høyre at staten som en stor eier i Statoil, så vel som i andre selskaper, skal kunne være en profesjonell eier, en forutsigbar eier og ikke minst en ryddig eier. Det lå som en forutsetning i forhold til at også Høyre påpekte det krevende i oljesandutvikling når det gjelder energibruk, og når det gjelder klimagassutslipp.