trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-11-26:
Jeg synes denne typen forslag og innspill er det som denne debatten trenger. Det er konstruktive og kreative innspill på hvordan vi kan gjøre en viktig jobb enda bedre. Jeg hørte representanten Christoffersen snakke om dette i forbindelse med en interpellasjon tidligere – hvis ikke jeg husker feil. Jeg noterte meg det, og har tenkt å se på hvordan vi kan følge det videre. Litt av poenget med dette er at vi kan godt forsøke, som hovedspørsmålsstilleren gjorde, å sende svarteper frem og tilbake, peke på hvem som gjør, og hvem som ikke gjør, men hele poenget er at det er et bredt politisk engasjement for dette. Det er viktig å bruke de ressursene vi har som et samlet storting på å forbedre situasjonen for voldsutsatte barn og for å hindre vold i nære relasjoner. Da synes jeg den typen innspill som Christoffersen her kommer med, er akkurat den typen innspill som styrker denne debatten, fordi de gir en retning, gir nye muligheter å vurdere. Jeg synes det er en mye mer konstruktiv tilnærming enn det å forsøke å skape et eller annet inntrykk av at noen ikke leverer godt nok. Så jeg skal ta med meg innspillet fra Christoffersen videre.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-11-26:
Jeg får takke for dette noe snodige spørsmålet, som jeg tror best kan besvares på følgende vis: Tilregnelighetsutvalgets utredning, NOU 2014: 10 Skyldevne, sakkyndighet og samfunnsvern berører helt sentrale prinsipper i norsk strafferett om vanskelige juridiske og politiske spørsmål i grenselandet mellom jus og psykiatri. Stoffet danner en del av kjernen i strafferetten, og her reflekteres samfunnets behov for en rettferdig reaksjon og samfunnsvern, men også den enkeltes behov for behandling. Den grunnleggende rettslige reguleringen av grensedragningen må skje ut fra en grundig vurdering med bidrag fra tung og relevant kompetanse, og denne vurderingen skal samfunnet nå gjøre på ny med grunnlag i den utredningen som foreligger. NOU-en skal nå på ordinær høring, og regjeringen starter deretter sin politiske oppfølgingsprosess.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-11-26:
La meg først si at jeg svarte på det første spørsmålet. Jeg sa at den politiske prosessen vil starte etter at høringen er avsluttet, og det betyr jo da at man ikke har konkludert. Jeg tror det er vanskelig å svare tydeligere enn det. Når det gjelder Ila og psykisk syke, har jeg besøkt avdeling G på Ila, og det gjør et veldig sterkt inntrykk. Dette er ikke vanlige syke fanger, dette er de sykeste av de syke fangene. De har levd under det mange vil karakterisere som helt umenneskelige forhold i svært, svært mange år. Jeg er fristet til å peke bakover, men jeg skal la det være. Jeg er glad for at Arbeiderpartiet i hvert fall i opposisjon også viser et engasjement for at de sykeste av de syke fangene skal få en viss oppfølging, i mye større grad enn det de får i dag. Det første tiltaket som nå er iverksatt, og som ble startet i forbindelse med behandlingen av revidert, er at de nå skal få mer oppfølging for å komme seg ut av cella. Det er ressurser som de ikke har fått tilgang til tidligere. Og så må vi vurdere hvordan vi skal følge opp dette nærmere, f.eks. med sikte på å gjøre Ila til et nasjonalt kompetansesenter akkurat for denne typen.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-11-26:
Jeg er glad for at representanten Henriksen nå ønsker å komme videre. Hun har helt rett i at denne prosessen ikke er ferdig, verken under den forrige regjeringen eller den siste. Den var ikke engang startet opp under den forrige regjeringen. De første skrittene for å håndtere denne uverdige situasjonen for de få fangene det er snakk om, startet etter regjeringsskiftet. Så vil den viktigste samtalepartneren fra vår side når vi skal videreutvikle et slikt tilbud og gjøre det sikkert, trygt og målrettet, være Ila, og kriminalomsorgen vil være den viktigste premissleverandøren. I tillegg har vi ordinær dialog med andre som kan være berørt av dette.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-11-26:
La meg først få takke for spørsmålet. Deretter vil jeg si at jeg i grunnen er veldig stolt av det resultatet vi nå ser, bl.a. at Politiets utlendingsenhet nå er i stand til å sende ut flere personer enn noen gang tidligere. Det viser at politiske prioriteringer omsettes i praktisk handling, ved hjelp av dyktige fagetater. Retur av utlendinger uten lovlig opphold i Norge er et høyt prioritert område for regjeringen. I år har vi derfor gjennom budsjettbehandlingen sørget for at politiet gjennomfører minst 7 100 returer. Det er en økning på rundt 45 pst. sammenliknet med det Stoltenberg II-regjeringen foreslo i 2014. Satsingen gir gode resultater. Til og med oktober hadde politiet gjennomført 5 876 returer. Hele 33 pst. av disse er personer som har blitt ilagt straffereaksjon i Norge. Fordi det ikke utføres personkontroll ved kryssing av indre Schengen-grense, vet vi ikke hvor mange av de tvangsreturnerte som senere kommer tilbake til Norge. Den beste indikasjonen på antallet utlendinger som returnerer til Norge etter å ha blitt uttransportert, er derfor antallet utlendinger som anmeldes for brudd på innreiseforbudet. Politidirektoratet opplyser at det i 2013 ble anmeldt 448 saker for brudd på innreiseforbudet, og så langt i år er det anmeldt 370 saker. Det har vært en betydelig økning i antallet utvisninger. Det har også vært en betydelig økning i antallet anmeldelser for brudd på innreiseforbudet i en viss periode, og gjennom Prop. 181 L for 2012–2013 ble strafferammen for brudd på innreiseforbudet firedoblet. Det ble også lagt en føring på at normalstraffenivået ved førstegangsbrudd bør være fengsel i ett år. Proposisjonen ble sanksjonert i statsråd 10. januar i år. Tilbakemeldingene fra politiet er at økningen i antallet personer som blir anmeldt for brudd på innreiseforbudet, kan se ut til å ha stoppet noe opp – noe som kan vise at tiltaket har hatt effekt.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-11-26:
Hvis noen har et innreiseforbud, kommer tilbake til Norge og skal uttransporteres på nytt, vil de først bli tatt for å ha brutt innreiseforbudet og bli straffet for det. Så jeg kan ikke se for meg at det er noen stor utfordring at det er den samme personen som kommer tilbake om igjen og om igjen og om igjen, når vedkommende har blitt pålagt et innreiseforbud. Schengen-området – som Norge er en del av – har en del utfordringer med kontroll av reisende mellom de ulike landene. Hele poenget med Schengen-avtalen og Dublin-avtalen er jo at det skal være fri flyt av arbeidskraft mellom landene. Det er ikke ordinær grensekontroll innenfor Schengen, og Dublin-avtalen skal sikre at man skal kunne returnere asylsøkere til førstesøkerland. Det siste fungerer på en relativt god måte. Mange av de returene som vi gjennomfører, er Dublin-returer. Det er vanskelig å svare mer konkret enn jeg gjorde i hovedsvaret mitt, utover at det med dagens regelverk er vanskelig å se for seg at det er mange som går i svingdøren.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-11-26:
Jo, som jeg nettopp sa: Vi kan ta dem når de kommer tilbake. Hvis de har returnert i strid med innreiseforbudet, vil de før en uttransport bli tiltalt for det. Minstestraffen ligger i praksis på ett års fengsel. Jeg tror at det har en svært god forebyggende effekt. Jeg tror ikke det er mange personer som vil komme tilbake og bryte innreiseforbudet til Norge mer enn én gang, hvis det resulterer i at de blir plassert i fengsel når de kommer tilbake. Jeg mener det er et effektivt og godt tiltak. Rammene vi har innenfor Schengen-avtalen setter rammene for hvilke muligheter vi har for tiltak i grenseområdet. Vi undersøker nå også andre tiltak som kan være aktuelle, da først og fremst for å bekjempe flyt av kriminelle. Men jeg har vanskelig for å se for meg at dette – med det straffenivået vi nå har for brudd på innreiseforbudet – skal utgjøre et så stort problem som representanten Greni legger til grunn.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-11-26:
Formuleringen «alvorlige negative hendelser» omfatter volds- og trusselsituasjoner mellom innsatte. Også situasjoner hvor tilsatte har vært utsatt for vold eller trusler fra innsatte, defineres som alvorlige negative hendelser. Vold og trusler fra innsatte registreres i kriminalomsorgens internkontrollsystem – KIKS. Omtalen i budsjettforslaget baserer seg på Kriminalomsorgsdirektoratets gjennomgang av hendelser i perioden fra iverksettelsen av tiltaket og frem til ferdigstillelsen av budsjettforslaget. I dette tidsrommet har det ikke vært registrert noen negative hendelser som kan settes i sammenheng med dublering. Direktoratet innhenter rapporter om vold og trusselhendelser mellom innsatte som har medført en eller flere skriftlige rapporter. Alvorlige hendelser knyttet til dublering blir også fanget opp i disse rapportene. Rapportene innhentes tertialvis. Uønskede situasjoner som kan settes i sammenheng med dublering, er et fast punkt på dagsordenen i de månedlige møtene som etatslederne har med regiondirektøren og ledelsen i direktoratet, og så langt har ikke direktoratet oppfattet noen alvorlige hendelser knyttet til dublering gjennom de møtene som har vært avholdt. Spørsmål knyttet til dublering er også behandlet i Det sentrale arbeidsmiljøutvalget i kriminalomsorgen. Direktoratet har også drøftet dette med tjenestemannsorganisasjonene i kriminalomsorgen. Departementet følger med på utviklingen og innhenter rapporter fra direktoratet ved behov. Jeg kan avslutningsvis forsikre om at departementets fagavdeling følger nøye med i utviklingen på dette området.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-11-26:
Jeg skjønner at det ikke er så lett å få med seg alt jeg sier i svaret. Representanten mener at jeg ikke nevnte tjenestemannsorganisasjonene i kriminalomsorgen spesielt, men det gjorde jeg altså. Jeg kan sitere, siden jeg har dette skriftlig: «Direktoratet har også drøftet dette med tjenestemannsorganisasjonene i kriminalomsorgen.» Så det er altså drøftet med tjenestemannsorganisasjonene. Så mener jeg det er fullstendig feil når representanten Henriksen gir uttrykk for at det å øke antall muligheter for å sone med elektronisk kontroll vil bidra til å løse dette problemet. Det er en kritisk mangel på lukkede fengselsplasser. Det er altså ikke personer som kan benytte seg av tilbudet om elektronisk kontroll. Kapasitetsutnyttelsen når det gjelder elektronisk kontroll, er nå sånn at en faktisk har noe ledig kapasitet, men vi har null ledig kapasitet på lukkede plasser. Derfor er dette et tiltak som er nødvendig for å sikre at en så raskt som mulig kan kompensere for noe av den manglende satsingen på lukkede fengselsplasser fra tidligere regjerings side.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-11-26:
Det siste året har min statssekretær hatt flere møter med fagforeningene i kriminalomsorgen. Jeg har hatt ett møte med fagforeningene hvor temaene har vært mange og ulike, og hvor fagforeningene har hatt muligheten til å drøfte de spørsmålene som de er mest opptatt av. Vi er opptatt av at dette skal være en situasjon som ikke skaper større utfordringer enn det det må. Vi er opptatt av at dette skal være et vellykket prosjekt, og derfor er vi også opptatt av at vi skal ha antall hendelser på et så lavt nivå som overhodet mulig og legge forholdene til rette for det. Men det er altså ikke noen kvikk-fiks-løsning på den ekstreme mangelen vi har på lukkede fengselsplasser. Man klarer ikke å bygge lukkede fengselsplasser i løpet av noen måneder. Den forrige regjeringen klarte det ikke på åtte år. Vi skal være raskere enn det.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2014-11-26:
Ministeren svarer ikkje på spørsmålet, om han kan garantere at dette ikkje sklir over i kva vi kan kalle ei permanent mellombels væpning. Dette er veldig alvorlege skritt å ta. Når ein i dag kan sjå væpna politi i Overhalla, i Bømlo, på Senja, i Nesna osv., er det ganske alvorlege skritt ein har tatt. Det som er spesielt med grunngjevinga, er at det ikkje er ein konkret, tidsavgrensa, mellombels trussel, men det er ein generell, global, diffus, ikkje-tidsavgrensa trussel som er grunngjevinga. Med ei slik grunngjeving, korleis kan ministeren grunngje seg ut av mellombels væpning?
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2014-11-26:
Eg har forstått at justisministeren er oppteken av faglege vurderingar når det er snakk om generell væpning. Då tenker eg ikkje først og fremst på den konkrete trusselsituasjonen som me er inne i no, men bl.a. på høyringsnotatet med forskriftsendringar, som legg til distrikta sjølve å avgjera om dei vil ha generell væpning i distriktet sitt. Når ein har følgt debatten over tid, veit ein at Politiets Fellesforbund, som jo har eit vedtak for generell væpning, òg har eit stort mindretal som er mot. Dei hadde to store medlemsundersøkingar, både før og etter 22. juli, der det var eit stort fleirtal mot. Blant politimeistrane er det òg eit stort fleirtal mot, og i Norges Politilederlag er ein mot generell væpning. Spørsmålet mitt er: Presist kva for nokre fagmiljø er det Anundsen har lytta til når han seier at han er for generell væpning?
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2014-11-26:
Justisministeren må gjerne koma tilbake til talarstolen, for spørsmålet går til han. Vald mot ungar er eit alvorleg samfunnsproblem, og me må påta oss å snakka for desse ungane. Justisminister Odd Einar Dørum var veldig oppteken av dette, Knut Storberget var veldig oppteken av dette, og under Stoltenberg II-regjeringa gjekk Noreg frå å ha ingen barnehus til å ha ti barnehus, der ungar som har vore utsette for vald eller overgrep, kan få skikkeleg oppfølging – rettsleg og medisinsk. Den justisministeren me har no, har allereie rekt å få kritikk frå organisasjonane på feltet for å ha vore for usynleg. I budsjettet til regjeringa står det at saksbehandlingstida for dommaravhøyr skal vera på 30 dagar innan 2014. I handlingsplanen mot vald i nære relasjonar, som kom for ei snau veke sidan, berre ein månad etter statsbudsjettet, står det at saksbehandlingstida skal vera på 40 dagar – med andre ord ser det ut til at tempoet til justisministeren er skrudd ned i løpet av relativt kort tid. Det står ingen mål om kva tid ein skal ned på lovens krav om 14 dagar, og det er ingen måltal for 2015. Spørsmålet mitt er kor lang tid justisministeren ser for seg at han vil bruka før han kjem ned til lovens krav om 14 dagars saksbehandlingstid for dommaravhøyr av desse ungane.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2014-11-26:
Det er ikkje riktig at det er berre dei politiske motstandarane hans som har kritisert han for å vera usynleg. Blant anna har UNICEF og Redd Barna gjeve uttrykk for det same. Så seier justisministeren at under den førre regjeringa gjekk tida for barneavhøyr opp. No har det vorte ei eiga sportsgrein under denne justisministeren å peika bakover og snakka om den førre regjeringa, men det han totalt overser, er at ein tidlegare ikkje hadde barnehus. Det vart skapt og bygt opp under den førre regjeringa. Så det vert for enkelt. Eg registrerer at justisministeren på feltet vald i nære relasjonar har gjeve uttrykk for at han meiner at ein no har oppnådd eit taktskifte. Det var iallfall det han sa då han la fram 50 mill. kr til forsking på vald i nære relasjonar. Han gløymde å fortelja at dette var arven frå Stoltenberg II, det var pengane frå det budsjettet. Det låg ingenting i hans eige budsjett. Kristeleg Folkeparti og Venstre klarte å leggja inn noko i budsjettforliket. Eg er nysgjerrig på kor det vart av det store taktskiftet på vald i nære relasjonar under denne justisministeren.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2014-11-26:
I ein kronikk i VG i dag ber representanten Solhjell statsråd Anundsen «garantere at dette ikkje er ei varig innføring av væpna politi, men at det vil opphøyre straks det er trygt». Eg for min del vil påpeike at årsaka til at spørsmålet knytt til terrortrussel og væpning er så vanskeleg, er at vi aldri kjem til å vete når det blir trygt igjen. For å dra det endå litt lenger: Heilt trygt blir det aldri, verken for politifolk, politikarar eller andre, all den tid faren for terror er såpass utbreidd som han er, både her til lands og i andre land. Derfor må spørsmålet om generell væpning av politiet i kortare, eventuelt lengre, tid ta utgangspunkt i meir enn tryggleiksomgrepet. Spørsmålet mitt er: Ser justisministeren at det å gje fornya løyve til generell væpning over lengre tid vil rokke ved prinsippet om eit uvæpna politi, og meiner statsråden at framskoten lagring ikkje er tilstrekkeleg?
Abid Raja (Venstre), 2014-11-26:
Venstre er bekymret for at politiet vil miste sitt sivile preg om generell bevæpning finner sted, og bl.a. derfor fremmet Venstre i går forslag hvor Stortinget kan be regjeringen fremme en sak hvor generell bevæpning av politiet ikke skal finne sted. Vi tror generell bevæpning vil gi flere, ikke færre, farlige situasjoner, og det er spesielt at spørsmålet om generell bevæpning ikke er utredet, og at man gjør det som ikke er en god idé, ønsker å overlate spørsmålet om generell bevæpning til politiet ved POD. NRKs undersøkelse i 2013 viste at ingen av de 27 politimestrene ville ha generell bevæpning. I Sverige, hvor dette er et faktum, er hvert tidende skudd fra politiet et vådeskudd, og der skytes det seks ganger mer selv om man tar høyde for befolkningsforskjellen. Også Norges Politilederlag har tatt avstand fra regjeringens forslag om generell bevæpning. Jeg kan også vise til England. Mitt spørsmål til statsråden er: Etter å ha sett Venstres forslag fra i går synes statsråden det er en god idé å snu i forhold til sitt eget forslag om generell bevæpning?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2014-11-26:
Ventetid påvirkes også av antall saker, og regjeringas handlingsplan har mange tiltak for å forebygge vold mot barn, men ansvaret er fragmentert. Beredskap diskuteres mye for tida – beredskap mot terror, beredskap mot ras og flom, men ikke beredskap mot raserte barneliv. Beredskapsrådet i kommunene skal kartlegge fare for uønskede hendelser, avdekke svakheter, tette huller i samarbeid mellom etater, fylle på med kompetanse, forberede aksjon når uønskede hendelser skjer – vold mot barn er dessverre en sammenhengende serie av uønskede hendelser – og sist, men ikke minst skal beredskapsrådene forebygge gjennom systematisk samarbeid på tvers. I beredskapsrådet sitter ledelsen i alle relevante etater inklusiv politiet. Mitt spørsmål er: Vil statsråden vurdere tiltak for at vold mot barn blir en prioritert oppgave i de kommunale beredskapsrådene?
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2014-11-26:
«10 minutter etter at Tilregnelighetsutvalget leverte rapporten til justisministeren, ble representanter fra Fremskrittspartiet på Stortinget skriftlig sitert på at rapporten ikke ville få følger for det som kommer til Stortinget fra regjeringa, fordi Fremskrittspartiet på Stortinget har stor innflytelse over justisministeren. Kan statsråden avklare om regjeringa konkluderte like raskt som Fremskrittspartiet på Stortinget med hensyn til oppfølging av NOU-en, og om Fremskrittspartiet på Stortinget hadde fått gehør for sitt standpunkt før regjeringa drøftet saken?»
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2014-11-26:
Jeg takker for svaret. Jeg registrerte ikke noe svar på om det var konkludert i saka. Men det er i hvert fall en veldig viktig problemstilling som er reist gjennom denne NOU-en. Stoltenberg-regjeringa styrket tiltak for denne gruppa innsatte gjennom økte bevilgninger og kunnskapssatsing ved bl.a. Brøset sikkerhetsavdeling. Jeg er glad for at regjeringa i dette budsjettet har styrket bevilgningene til Ila, selv om det er usikkert hva byråkratikuttet får av konsekvenser i de ytre ledd i tjenestene i kriminalomsorgen. Men det er mer å gjøre. Jeg lurer på om justisministeren selv har besøkt Ila, avdeling G, og hvilket inntrykk fikk han av besøket?
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2014-11-26:
Jeg er glad for at justisministeren er opptatt av disse innsatte – det er jeg oppriktig. Men jeg er også opptatt av å komme videre, for dette er ikke en sak som er ferdig verken under forrige eller denne regjeringas tid. Jeg er opptatt av å få litt mer informasjon om hvordan justisministeren vil jobbe videre med dette spørsmålet. I dette arbeidet mener jeg at de innsatte, deres pårørende, fagmiljøer og ansatte tillitsvalgte er viktige grupper å ha god dialog med. Det jeg lurer på, er: Hvilke grupper har justisministeren snakket med så langt? Og hvordan vil han legge opp den videre dialogen med de berørte aktørene i denne prosessen?
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2014-11-26:
«I Justis- og beredskapsdepartementets budsjettforslag for 2015 står det om dublering av celler på side 54: «Det har ikke vært registrert noen alvorlige negative hendelser som følge av tiltaket.» Kan statsråden redegjøre for Stortinget hva som regnes som alvorlige negative hendelser, hvordan og hvor registreres disse, når og i hvilke fora har dette vært drøftet, og når har statsråden hatt, eller skal ha, formelle møter med fagorganisasjonene i kriminalomsorgen om dette?»
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2014-11-26:
Jeg registrerer at verken i dette svaret eller i foregående svar til meg nevnte justisministeren tillitsvalgte eller tillitsvalgtes organisasjoner spesifikt. Men vi kan konstatere at regjeringa ikke har tatt i bruk det som regjeringa Stoltenberg foreslo som alternativ til dublering, nemlig utvidelse av bøtetjeneste og mer bruk av elektronisk kontroll. Dette ville ha frigjort tilsvarende plasser som ministeren nå har dublert. Det som er interessant, er at det er kommet tilbakemeldinger fra tillitsvalgte om bekymringer knyttet til dette, og jeg lurer på: Går det en smertegrense for hvilke hendelser som eventuelt skulle tilsi at justisministeren vil endre praksisen med dublering?
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2014-11-26:
Først: Mitt spørsmål når det gjelder tillitsvalgte, var om justisministeren har tatt initiativ til å ha kontakt med tillitsvalgte om denne, og det var det justisministeren ikke svarte på. Jeg registrerer også at justisministeren konkluderer med at elektronisk kontroll ikke kan brukes eller utvides. Samtidig ser jeg at justisministeren selv vurderer en overføring til åpen soning for en del av dem som tidligere har vært på lukkede fengselsplasser. Jeg får ikke den logikken til å stemme helt. Men jeg er interessert i å høre om justisministeren vil ta initiativ til å ha dialog med ansattes organisasjoner i kriminalomsorgen vedrørende dublering av celler.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2014-11-26:
«Politiets utlendingsenhet melder om 824 tvangsreturer i oktober av asylsøkere og andre som ikke er gitt oppholdstillatelse i Norge. Dette er det høyeste returtall som er registrert for én måned. Målet er at til sammen 10 100 skal returneres i 2015, sier justis- og beredskapsminister Anundsen i en pressemelding. Det er en kjent problemstilling at mange returnerte kommer tilbake til Norge. Hvor mange av de tvangsreturnerte fra 2013 og 2014 er tilbake i Norge, og hvilke tiltak er satt inn for å hindre slik retur?»
Heidi Greni (Senterpartiet), 2014-11-26:
Jeg takker for svaret, men det var i grunnen ikke et svar på det jeg spurte om. Mitt spørsmål var: Hvor mange blir returnert gang på gang? Dette er ambisiøse returtall, men det er enkelt å nå de målene hvis det er den samme som blir returnert annenhver måned. Men det vesentlige er jo hvor mange som blir returnert, og som forblir ute av landet. Finnes det noen oversikt over om det er noen som har blitt tvangsreturnert flere ganger i løpet av denne perioden? Hvis det er de samme hver gang, vil jo det være en meningsløs sløsing med politiressurser. Da blir spørsmålet: Mener statsråden det er andre tiltak enn større effektivitet i uttransporteringen som kan bidra til å redusere antallet personer som blir uttransportert gang på gang, f.eks. strengere grensekontroll?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2014-11-26:
Kan jeg da forstå statsråden slik at det er lite vi kan gjøre for å unngå denne problematikken, så lenge vi er en del av Schengen-området, og at det ikke er mulig å få en strengere grensekontroll og hindre dette, slik situasjonen er i dag? Det verserer mange historier om at noen returnerer samtidig med dem som bistår i uttransporteringen, og hvis det er tilfellet, er det en voldsom sløsing med politiressurser. Er det ingenting vi kan gjøre for å hindre at de kommer tilbake når vi har tvangsreturnert kriminelle?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2014-11-26:
«Norsk redaktørforening har gjennomgått kommunikasjonsreglementer, etikkreglementer og regler for innsyn i 22 kommuner i Akershus, Oslo kommune og Akershus fylkeskommune. Rapporten viser at tre av fire kommuner i Akershus opererer i strid med lovverket når det gjelder innsyn og åpenhet. Mener regjeringen at dette er tilfredsstillende, vil regjeringen ta initiativ til en landsomfattende undersøkelse om det samme, og hva vil statsråden foreta seg for å sikre ytringsfriheten for kommunalt ansatte?»
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2014-11-26:
Eg takkar for svaret. Eg trur at ytringsfridom for kommunalt tilsette er eit mykje meir omfattande problem enn kanskje Stortinget ønskjer å innrømma eller er villig til å sjå. Det har vore andre undersøkingar som viser at bl.a. lærarar, sjukepleiarar og brannmenn vegrar seg for å uttala seg offentleg i frykt for sanksjonar. Det finst andre undersøkingar enn den eg refererer til her. Sivilombodsmannen har jo nyleg hatt ein flengande kritikk av Rana kommune, fordi dei gjekk ut og gav skriftleg åtvaring til ein sjukeheimslege som uttala seg offentleg om kommunebudsjettet. Det finst mange eksempel på dette. Det har vorte anbefalt at staten kan utarbeida malar for mediereglement, slik at det ikkje er opp til kvar enkelt kommune. Er dette noko som statsråden vil følgja opp, at òg statsråden kan bidra til gode reglement?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2014-11-26:
Takk for svaret. Eg er einig i at det er ei kulturendring som må til. Det er ikkje alltid at det er reglementet det er noko i vegen med, men praktiseringa av dei reglementa som finst. Likevel er det slik at alle kommunar definerer lojalitetsplikta sjølve. Ytringsfridomen er grunnlovfesta, men lojalitetsplikta er det opp til kvar enkelt kommune å definera. Ytringsfridomskommisjonen anbefalte i 2003 å få ein lovmessig gjennomgang av grensene for lojalitetsplikt. Eg opplever at det er det som er det store problemet ute, både i kommunar og i helseføretak, at det vert opp til kvar kommune, kvart føretak, å definera kor breitt eller kor langt lojalitetsplikta skal gå. Vil statsråden vurdera å gjera det som Ytringsfridomskommisjonen anbefalte, å få ein lovmessig gjennomgang av lojalitetsplikta f.eks. i ei stortingsmelding om ytringsfridom?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2014-11-26:
Jeg er glad for at slike rapporter legges frem. Det skaper debatt og oppmerksomhet om områder hvor kommunene kan bli bedre. Jeg vil allikevel understreke at situasjonen ikke er så dyster som spørsmålet kan tyde på. Rapportens henvisning til der hvor tre av fire kommuner opererer i strid med lovverket, gjelder de folkevalgtes innsynsrett og deres taushetsplikt. Det gjelder ikke allmennhetens innsynsrett eller kommunalt ansattes ytringsfrihet. Det rapporten avdekket, var at flere kommuner ikke hadde reglement etter kommuneloven § 40 nr. 5, eller at kommunene gikk lenger i å pålegge de folkevalgte taushetsplikt enn det som følger av Kommunal- og moderniseringsdepartementets veiledende normalreglement for folkevalgtes innsynsrett, eller gjeldende rett. Dette er ikke tilfredsstillende, og jeg legger til grunn at de kommunene det gjelder, iverksetter tiltak for å rette opp i forholdene. Det pågående kommunelovutvalget har bl.a. i sitt mandat å vurdere en sterkere rettslig regulering av folkevalgtes innsynsrett og taushetsplikt. Jeg vil avvente utvalgets rapport og forslag før jeg vurderer eventuelle tiltak på dette området. Jeg ser derfor ikke grunnlag for en større landsomfattende undersøkelse nå. Når det gjelder rapportens omtale av kommunenes generelle reguleringer av åpenhet og de ansattes ytringsfrihet, sier den bl.a. at «(…) de færreste kommunene har etiske retningslinjer og kommunikasjonsstrategier som direkte bryter med lover og regler(…) (…) (…) Her er jeg enig med rapporten i at kommunene kan bli bedre til å gjøre de ansatte kjent med den ytringsfriheten de faktisk har. Kommunene bør arbeide for å skape en kultur for åpenhet og for at ansatte benytter seg av ytringsfriheten, også innenfor sine fagfelt. Det er de lokale folkevalgte som er ansvarlige for å legge til rette for en åpenhetskultur slik at de ansatte ikke er i tvil om at de kan delta i den offentlige debatten. Jeg forventer at kommunene ikke vedtar reglement eller på annen måte foretar handlinger som kan oppfattes som ulovlige begrensninger i de ansattes ytringsfrihet. Til slutt vil jeg føye til at åpenhet og varsling også er en sentral del av departementets etikkarbeid som utføres i samarbeid med KS og Transparency International Norge.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2014-11-26:
Nå har Kommunal- og moderniseringsdepartementet veiledende normalreglement for folkevalgtes innsynsrett og gjeldende rett, så det er på plass. Jeg tror det viktigste i dette spørsmålet er at man får en lokal bevissthet rundt dette. Det jeg refererte til i mitt innlegg, nemlig at Kommunal- og moderniseringsdepartementet sammen med KS og Transparency International Norge jobber med etiske problemstillinger og åpenhetskultur, tror jeg kanskje er noe av det aller viktigste. Jeg deltok selv på en konferanse om dette i regi av KS i går, og jeg oppfatter at det er interesse for dette området, og at det er behov for en økt bevissthet, og ikke minst at kommunene jobber med disse problemstillingene lokalt. Og det må skje i et samspill mellom de lokale folkevalgte og den administrative ledelsen i kommunene.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2014-11-26:
Nå har vi Kommunelovutvalget, som ble satt ned av den forrige regjeringen, som jobber også med disse problemstillingene, og jeg mener at det er naturlig at vi nå avventer konklusjonene til Kommunelovutvalget før vi vurderer ytterligere tiltak. Jeg vil gjerne understreke at jeg er enig i den innfallsvinkelen som representanten Toppe har, nemlig at dette kanskje i større grad handler om praktisering enn om lovmessig regulering. Nettopp derfor er det viktig at kommunene selv tar tak i disse problemstillingene, og at det jobbes aktivt med erfaringsutveksling og bevisstgjøring, også gjennom KS, hvor både kommunale ledere og folkevalgte har mulighet til å diskutere praktisering og ikke minst lære av hverandre. Jeg tror at representanten og jeg er enige om at åpenhetskultur er viktig både for å fremme demokrati og for å bekjempe korrupsjon og andre ting vi ikke ønsker noe av.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2014-11-26:
Ja, det er egentlig til landbruksministeren, men jeg skjønner at samferdselsministeren har vært så elskverdig å tre inn i hennes sted. Det er greit. Spørsmålet lyder: «I forslaget til ny forskrift om produksjonstilskudd i landbruket åpnes det for at selskaper og samvirkeforetak kan motta produksjonstilskudd. Dette kan åpne for vertikal integrasjon ved at større deler av produksjonskjeden kan eies av samme kapitalaktør, og at det personlige lokale eierskapet til norske jordbruksressurser svekkes. Mener statsråden at en slik utvikling er ønskelig, og at dette vil styrke konkurransen og forbrukernes posisjon?»
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2014-11-26:
Med respekt for at det er samferdselsministeren som svarer – jeg vil i alle fall prøve meg med noen oppfølgingsspørsmål. Det er jo riktig som det nå blir sagt, at konsesjonsloven i veldig stor grad avgjør hvem som skal kunne eie norske landbrukseiendommer. Dette er jo en lov som man har foreslått opphevet, og er det ikke da slik at man, hvis man i større grad åpner opp for at produksjonstilskudd også kan gå til aksjeselskaper, risikerer å bevege seg i en retning hvor det er de store kapitalaktørene som også vil få muligheten til å eie jord og skog, og at det innebærer at vi får færre aktører og mindre konkurranse? Ser samferdselsministeren det dilemmaet i saken?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2014-11-26:
Jeg må bare si at dette er jeg veldig uenig i. Det må jo være slik at det nettopp er et kraftig incentiv overfor aksjeselskaper at man nå åpner opp for at denne typen selskaper kan få produksjonstilskudd, og at det vil bidra til at også de vil være interessert i å komme inn i dette markedet. Når man da samtidig ønsker å fjerne konsesjonsloven, har jeg vanskeligheter med å se at det skulle være noen nevneverdig brems mot at vi får den utviklinga i eiendomsstrukturen i landbruket. Jeg skal ikke ta den diskusjonen videre med samferdselsministeren, vi får sikkert – jeg håper vi får – anledning til det i Stortinget. Mitt siste spørsmål, eller det får kanskje være en anmodning, er at denne type veldig viktige strukturdiskusjoner om norsk jordbruk og eierskapet til fornybare, evigvarende ressurser bør tas i Stortinget. Vil regjeringa bringe denne saken om produksjonstilskudd inn i Stortinget, eller vil man nøye seg med bare å gjøre en endring i forskriften på egen hånd?
Børge Brende (Høyre), 2014-11-26:
Først, takk for spørsmålet. I svar på skriftlig spørsmål fra representanten Kjersti Toppe gjorde jeg i forrige uke rede for norske myndigheters håndtering av Gilberts innreiseproblemer. Norske myndigheter er svært opptatt av at det ikke legges hindringer i veien for humanitært hjelpearbeid i konfliktområder. Mads Gilbert er nå forhindret fra å fortsette sitt arbeid i Gaza som følge av at han er nektet innreise via Israel. Gilbert tok selv kontakt med den norske ambassaden i Tel Aviv da han ble nektet innreise. Ambassaden fulgte opp saken i forståelse med Gilbert. Ambassaden kontaktet det israelske forvaltningsorganet for de okkuperte palestinske områdene. Der ble det opplyst at beslutningen var sikkerhetsmessig begrunnet, uten at det ble gitt noen ytterligere forklaring. Utenriksdepartementet tok igjen opp saken med israelske myndigheter på embetsnivå 29. oktober og fulgte opp saken på politisk nivå med Israels ambassadør i Oslo 14. november. Utenriksdepartementet har gitt uttrykk for at vi stiller oss uforstående til avgjørelsen, og at vi håper at det er mulig å løse saken, slik at Gilbert kan gjenoppta sitt arbeid i Gaza så snart som mulig. Det er vår forståelse nå, med den informasjonen vi sitter med, at avgjørelsen er midlertidig og situasjonsbetinget. Vi vil fortsette å ta opp spørsmålet med israelske myndigheter ved kommende anledninger og på det nivå som anses formålstjenlig.
Børge Brende (Høyre), 2014-11-26:
Jeg tror bare jeg må gjenta det som jeg sa i mitt svar til representanten, at jeg stiller meg uforstående til den avgjørelsen som israelske myndigheter har fattet, og at vi håper det er mulig å løse saken. Det som er positivt, er jo den forståelsen vi sitter inne med nå, at dette er en avgjørelse som er midlertidig og situasjonsbetinget. Men vi har jo selvsagt ingen garantier. Det første inntrykket man kunne få gjennom mediene, var at dette var noe som nærmest var på livstid, men vår forståelse nå er at dette er situasjonsbetinget og knyttet til situasjonen på Gaza. Så må jeg heller leve med at det er ulike oppfatninger om dette, men regjeringens syn og Utenriksdepartementets syn har jeg redegjort for.
Børge Brende (Høyre), 2014-11-26:
Representanten har rett i at vi de siste ukene har sett en betydelig forverring av situasjonen mellom Israel og Palestina. Det er helt avgjørende nå at både medisinsk hjelp og nødvendig utstyr for gjenoppbygging av Gaza slipper inn. Og det er jo Israel som sitter på de mekanismene som er nødvendige. FN har utarbeidet en mekanisme som er akseptert, men det går altfor tregt å få inn det som er nødvendig av bygningsmaterialer og annet materiale for en gjenoppbygging. Foreløpig har vi ingen indikasjoner på at det er annet medisinsk personell som er nektet innreise, så vidt meg bekjent, men dette følger vi nøye. De medisinske behovene er store, og det er et godt humanitært prinsipp at når noen vil hjelpe, får de lov til å hjelpe.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2014-11-26:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til næringsministeren: «Regjeringen har i flere sammenhenger uttalt at de vil videreføre den samarbeidsavtalen som Stoltenberg-regjeringen inngikk med paraplyorganisasjonene til de ideelle aktørene som leverer tjenester på helse- og sosialfeltet. Samarbeidsavtalen forutsetter at det avholdes minst to møter i året. Hva er status for arbeidet, og hvilke resultater er oppnådd etter at regjeringen Solberg tiltrådte?»
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2014-11-26:
Jeg takker næringsministeren for svaret. Det var interessant at næringsministeren minner om EU-direktivet, for da det ble offentliggjort, sendte næringsministeren ut en pressemelding der hun sier at EU-direktivet er et skritt i riktig retning. Svaret til næringsministeren kan tyde på at hun har kommet på bedre tanker etter den pressemeldingen, for forholdet til de ideelle blir jo komplisert av det EU-direktivet. Vi har ganske nylig hørt representanter fra regjeringen her i denne sal snakke om at det er et mål for regjeringen at de ideelle og kommersielle aktørene skal likestilles fullt ut. Hvordan henger det sammen med statsrådens intensjon om at man skal øke bruken av de ideelle? Er det dette som er retningen, eller er retningen at de ideelle og kommersielle aktørene skal likestilles fullt ut?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2014-11-26:
Jeg takker igjen for svaret, men det høres jo ut som regjeringen er litt på leit etter å finne de fortrinnene som de ideelle har, når man må sette ned et eget arbeid for å finne dem. Men mitt spørsmål går da til statsråden. Vi har nå opplevd at det i barnevernet utlyses kontrakter på 14 måneder. Det begrunnes med at man må komme i tur med de kommersielle aktørene på feltet, sånn at man kan konkurrere på likt nivå. Så har vi sett at fornuftige statlige innkjøpere innenfor helsevesenet har laget kontrakter på 6 pluss 2 år. Vil statsråden ta initiativ til at det skal være en felles holdning i regjeringen om lengden på den typen kontrakter, og mener statsråden at kontrakter på 14 måneder er i tråd med intensjonene i samarbeidsavtalen?
Monica Mæland (Høyre), 2014-11-26:
Regjeringen ønsker økt bruk av ideelle aktører som leverandører av helse- og sosialtjenester. Det kan bidra til et mer mangfoldig tjenestetilbud med gode og tilpassede tjenester for brukerne. De ideelle organisasjonene har ofte høy kompetanse og solide fagmiljøer som gjør dem til viktige samarbeidspartnere. Vi vil derfor videreføre og styrke samarbeidsavtalen med ideell sektor. Regjeringen har arbeidet med å finne gode tiltak som kan bidra til å videreutvikle samarbeidsavtalen og bedre de ideelle tjenesteleverandørenes rammebetingelser. Flere av disse tiltakene ble presentert på et møte mellom regjeringen og de ideelle paraplyorganisasjonene den 13. november i år. Formålet med møtet var å drøfte de mulige tiltakene med de ideelle og høre hvilke forslag de selv har for å bedre sin situasjon. Av de mulige tiltakene som ble presentert for ideell sektor, kan jeg bl.a. nevne økt bruk av langvarige avtaler. Det vil bidra til å skape mer forutsigbare rammevilkår for leverandørene og større muligheter til å drive kompetansebygging. Videre vil Kulturdepartementet utarbeide en rapport som skal belyse hvilke eventuelle fortrinn de ideelle organisasjonene har innenfor helse- og sosialfeltet. Intensjonen er at resultatene av rapporten skal kunne benyttes ved framtidige offentlige anskaffelser. Regjeringen ønsker også økt fokusering på å utarbeide og bruke gode kvalitetskriterier. Dette arbeidet er spesielt viktig fordi unntaket for å reservere konkurranser om helse- og sosialtjenester for de ideelle leverandørene faller bort for kontrakter som overstiger ca. 6,3 mill. kr, når de nye anskaffelsesdirektivene fra EU skal gjennomføres våren 2016. Regjeringen synes det er uheldig at dette unntaket ikke kan videreføres, og vi ba derfor professor Fredrik Sejersted ved Universitetet i Oslo om å gjøre en uavhengig juridisk vurdering av dette spørsmålet. Konklusjonen til Sejersted var helt klar: Unntaket kan ikke videreføres. Sejersted mener imidlertid at det fortsatt vil være et visst handlingsrom for å ivareta hensynet til de ideelle aktørene ved offentlige innkjøp. Regjeringen har nå jobbet med å finne tiltak innenfor dette handlingsrommet, og vi vil fortsette dette arbeidet i dialog med ideell sektor.
Monica Mæland (Høyre), 2014-11-26:
Når det gjelder hva EUs anskaffelsesdirektiv – som jo er vel kjent for spørreren, for dette var noe som faktisk ble besluttet før vi tiltrådte – i realiteten inneholder, er det veldig mye positivt ved det. Det er et forenklet anskaffelsesregelverk som vil være bra for næringslivet. Når det gjelder situasjonen til de ideelle, har vi vært veldig bekymret over den. Vi har uttrykt vår bekymring, og vi har som sagt innhentet juridisk kompetanse nettopp for å finne ut hvilket handlingsrom vi har. Vi anerkjenner verdien av de ideelle og den jobben de gjør, og forsøker nå å tilpasse oss et regelverk som vi i likhet med EU-landene må forholde oss til. Det betyr også at vi på alle områder vi kan, prøver å finne måter å ivareta disse på på en god måte.
Monica Mæland (Høyre), 2014-11-26:
Når det gjelder å finne de ideelles fortrinn, så er det ikke det vi leter etter, og det er ikke det jeg har redegjort for. Det vi leter etter, er hvilket juridisk handlingsrom vi har innenfor et regelverk som kom på plass da den rød-grønne regjeringen satt, og som vi har måttet forholde oss til. Det er i det juridiske handlingsrommet, og det er i den anledning, vi kan framføre fortrinn hos de ideelle som kan brukes når det offentlige skal kjøpe inn tjenester. Når det gjelder lengden på kontraktene, skyldes den jo nettopp at vi må implementere et direktiv som har andre regler enn det vi har i dag. Det må vi forholde oss til, og derfor jobber vi i fellesskap i hele regjeringen for å avklare disse juridiske forholdene.
Monica Mæland (Høyre), 2014-11-26:
Nordområdene er et av regjeringens viktigste satsingsområder. Regjeringen vil framover prioritere disse fem områdene: internasjonalt samarbeid, kunnskapsbasert næringsliv, bred kunnskapsutvikling, infrastruktur og miljøvern, sikkerhet og beredskap. Det er viktig for denne regjeringen å opprettholde og videreutvikle den maritime arktiske kompetansen. Regjeringen arbeider nå med en ny maritim strategi, hvor både kompetanse og nordområdene er viktige fokusområder. Det skal i den forbindelse avholdes et høringsmøte med næringen om nordområdene i Tromsø 27. november i år, hvor bl.a. kunnskap er et av temaene. Regjeringens mål er at Norge fortsatt skal være ledende på kunnskap om, for og i nord. Kunnskap er nøkkelen til å møte utfordringene og utnytte mulighetene på en ansvarlig måte. Krav til opplæring er et av de viktigste elementene for sikker operasjon i polarområdene. FNs sjøfartsorganisasjon, IMO, vedtok forrige fredag sikkerhetsregler som skal gjelde for skip som ferdes i polare farvann. Polarkoden stiller bl.a. krav til hvem om bord som skal ha særskilt opplæring. Det nærmere innholdet i opplæringen forventes fastsatt av IMOs opplæringskomité i løpet av 2016. Norge har vært – og Norge er – en pådriver i dette arbeidet. Nasjonalt tilbys i dag ulike utdannings- og opplæringsprogrammer for sjøfolk knyttet til operasjon av skip i polare farvann. Næringslivet i nordområdene blir stadig mer kunnskapsbasert. Styrking og videreutvikling av arktisk maritim kompetanse i et bredt perspektiv er en del av den kunnskapsbaserte næringssatsingen. Økt kompetanse vil kunne bidra til økt innovasjon, verdiskaping og bærekraftig utvikling i nordområdene. Det er derfor viktig med målrettede tiltak som kan tilrettelegge for tilgang på kvalifisert arbeidskraft i nord. På denne bakgrunn ønsker regjeringen å gjennomføre en utredning av behovet for å etablere et nasjonalt kompetansesenter for arktisk maritim kompetanse og utdanning av sjøfolk knyttet til operasjoner i polare farvann. Utredningen planlegges gjennomført i samarbeid med Utenriksdepartementet våren 2015.
Monica Mæland (Høyre), 2014-11-26:
Jeg håper statsråden, mer enn den siste uken, har vært aktiv i disse spørsmålene. Nå har vi jobbet med en maritim strategi veldig aktivt, særlig de siste månedene, og senest i går hadde vi et dialogmøte om kompetanse og utdanning i Ålesund. Som sagt skal det også avholdes et høringsmøte i Tromsø i morgen. Jeg skal ikke forskuttere innholdet, verken når det gjelder UNIS som institusjon eller hva annet denne utredningen skal innebære. Det vi er klar over, er tidsfristen for IMO og de sikkerhetsregler som gjelder der. Vi skal som sagt ha utredningen ferdig våren 2015, så dette arbeidet går egentlig så fort det kan og parallelt med den maritime strategien, som vi òg skal ha klar våren 2015.
Monica Mæland (Høyre), 2014-11-26:
Når det gjelder IMOs sikkerhetsregler, er jo dette et minimumsreglement. Norge har spilt en viktig rolle. Personer i Sjøfartsdirektoratet har vært viktige og aktive pådrivere, men fordi dette er et minimumsreglement – det var så langt vi kom med 170 land – må vi selvsagt for vår del jobbe videre. Jeg kan ikke svare på spørsmål om konkrete utredninger knyttet til området rundt Svalbard, men vi må jo hele tiden sørge for at vi er i forkant når det gjelder sikkerhetsregler og den utviklingen vi ser komme i nord.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2014-11-26:
Jeg skal stille følgende spørsmål: «Stoltenberg-regjeringen hadde ambisjon om at Norge bør være verdensledende i utdanning av arktisk maritim kompetanse. I maritim strategi fra 2013, Stø kurs 2020, framgår det at Norge skulle være pådriver gjennom Den internasjonale skipsfartorganisasjonen(IMO) for å ferdigstille Polarkoden som bindende globalt regelverk for seilas i polare farvann. Samtidig skulle behovet for å etablere et nasjonalt kompetansesenter for utdanning av sjøfolk for seilas i polare farvann utredes. (IMO) Hvilke konkrete planer har regjeringen for å sikre arktisk maritim kompetanse?»
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2014-11-26:
For det første må jeg takke for svaret. Jeg har fått med meg at statsråden har vært aktiv med dette den siste uken, og jeg er veldig glad for det, men det som blir sagt nå, er jo at man vil utrede det kompetansesenteret. Er det da noen plan med hensyn til når dette eventuelt skal være ferdig? Ikrafttredelsen av selve Polarkoden er jo i januar 2017, så hvis man gjennomfører den utredningen våren 2015, vil det da si at man har tenkt over om man skal ha et felles kompetansesenter som er nytt, eller skal man inkludere det i noen av de institusjonene man allerede har? Jeg har lyst til å stille et konkret spørsmål om hvordan statsråden ser på UNIS, The University Centre in Svalbard, eventuelt som en plassering for den type utdanning, og om når det eventuelt kan tiltredes.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2014-11-26:
Det er jo sånn at Polarkoden inneholder regler for både sikkerhet og miljø, men det jeg tenker spesielt på, gjelder sikkerhet. Én ting er å utdanne folk og ha den riktige kompetansen, men det spørs jo òg hva slags type sikkerhetsnett man har. Da er jeg også interessert i å høre hvordan statsråden jobber med å legge til rette for et landbasert AIS-kjedesystem langs Svalbard spesielt, og om det går an å få en liten rapport om hvordan kartdekkingen av havområdet rundt Svalbard foregår per nå.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2014-11-26:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «I Agderposten 19. november 2014 omtales at en person ble hyret inn for å drive ut ånder hos ansatte og beboere ved en kommunal institusjon for funksjonshemmede i Arendal. Det er lagt lokk på saken. Kommunen vil ikke informere om fakta. Verken fylkeslegen eller pasientombudet vil foreta seg noe for å finne ut hva som har skjedd. Har statsråden noen synspunkter på en slik praksis i den kommunale helse- og omsorgstjenesten, og hvordan kommunen opptrer i denne saken?»
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2014-11-26:
Jeg trodde at dette kanskje var et enkeltstående tilfelle, men i Vårt Land er det ramset opp en rekke lignende tilfeller som har skjedd i tidsperioden 2006–2011, bl.a. i barnehager, bofellesskap, barnevernsinstitusjoner, sykehus og helsesentre. De gir kanskje litt mer grunn til bekymring enn bare denne enkeltsaken. Det er ofte snakk om sårbare mennesker, og i denne saken lurer jeg og mange andre på hva det er som egentlig har skjedd. Har en f.eks. brutt personvernet, har noen blitt skadelidende, hva har kommunen gjort i ettertid, har de pårørende samtykket til dette osv. Jeg føler på en måte at jeg ikke får noen klare svar. Mitt oppfølgingsspørsmål til statsråden er: Hvordan kan vi sikre at informasjonen her kommer ut på en god måte? Og hvordan kan en sikre at sånne ting ikke skjer igjen i Arendal og andre kommuner?