Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2011-02-17:
Det er bred enighet i alle partier om realfagenes betydning og viktigheten av å satse på å styrke dem. Dette har den rød-grønne regjeringen arbeidet med siden den tiltrådte. Allerede våren 2006 ble strategien «Et felles løft for realfagene» lansert, og våren 2010 ble strategien «Realfag for framtida» lagt fram som en forsterket satsing på å styrke realfagene. Den langsiktige og systematiske satsingen ser ut til å ha en positiv effekt. De siste internasjonale undersøkelsene viser at elevene på mellomtrinnet har bedret resultatene. Matematikk og naturfagene har mange søkere i videregående opplæring, og søkertallene til ingeniørstudiene og realfag i høyere utdanning har gått opp. Forslag I i dokumentet fra Fremskrittspartiet innebærer å be regjeringen legge til rette for etablering av fire nasjonale videregående skoler innen realfag. Fremskrittspartiet ønsker egne videregående realfagskoler i alle landsdeler. Disse skal være åpne for elever fra hele landet. Jeg er tvilende til om dette forslaget er egnet til å styrke realfagene. Det er fylkeskommunene som har ansvar for videregående opplæring i dag, og i flere fylkeskommuner er det allerede videregående skoler som profilerer seg med realfag. Slik jeg ser det, er det to hovedargumenter mot et nasjonalt initiativ for etablering av slike skoler. For det første er det grunn til å tro at disse realfagskolene snarere kan svekke enn styrke satsingen på realfag. Forskning viser at den sosiale interaksjonen mellom elever er en viktig faktor for læring. Ved å samle de mest motiverte elevene på egne skoler vil de øvrige elevene miste viktige ressurser for læring og inspirasjon. Den faglige segregeringen kan altså gi flertallet av elevene svakere kunnskaper i realfag og bidra til at færre velger disse fagene. Det andre argumentet handler om at realfagskoler vil tiltrekke seg de dyktigste lærerne, og dette vil gå ut over kompetansemiljøene på de øvrige videregående skolene. Det faglige samarbeidet mellom lærere er en viktig kilde til skolebasert kompetanseutvikling, der de beste lærerne gir inspirasjon og overfører kunnskaper til alle lærerne i realfag. Slik jeg ser det, er det i hovedsak i dette forslaget de store ideologiske skillelinjene ligger mellom Fremskrittspartiet på den ene siden og de rød-grønne regjeringspartiene på den andre. Forslag II innebærer å be regjeringen legge til rette for etablering av fire nasjonale realfagslærerutdanninger på masternivå. Flere institusjoner med grunnskolelærerutdanning har tilbud om masterstudier for lærere. Den rød-grønne regjeringen er opptatt av å bygge ut slike tilbud i realfag og andre fag som grunnskolen har behov for, jf. målet i lærermeldingen – om studieplasser på masternivå. Det finnes i dag spesialisering i realfag innen de nye grunnskolelærerutdanningene i alle regionene. I tillegg har Universitetet i Oslo, Universitetet i Bergen, NTNU og Universitetet i Tromsø tilbud om femårige integrerte masterutdanninger, såkalte lektorutdanninger, bl.a. i realfag. Kandidater fra disse utdanningene kvalifiseres for arbeid både i grunnskolen og i videregående opplæring. Universitetet i Tromsø har i tillegg til sin lektorutdanning i realfag en femårig lærerutdanningsmaster som gir grunnskolelærerkompetanse, og har fordypning på masternivå i matematikk som ett av valgene i 5–10-utdanningene, og i naturfag på 1–7-utdanningen. Også Universitetet for miljø- og biovitenskap har lektorutdanning i realfag. Forslag III, som støttes av Venstre, Kristelig Folkeparti og Høyre, handler om å be regjeringen vurdere hvordan teknologi og design bedre kan inkorporeres i matematikk og estetiske fag. Teknologi og design er et flerfaglig emne i Kunnskapsløftet. Naturfag har teknologi og design som et hovedområde, matematikk og kunst og håndverk har egne kompetansemål i faget. De nasjonale sentrene i fagene har i oppdrag å utarbeide tverrfaglige opplegg i teknologi og design til hjelp for skolene og lærerne. Naturfagsenteret har øremerket en av stillingene for arbeid med teknologi og design. Som et resultat av samarbeidet i Nasjonalt forum for realfag er Teknologiinspiratørene etablert som et bredt samarbeid mellom en rekke aktører fra næringslivet, NTNU og de tre nasjonale sentrene. Hovedsatsingen for prosjektperioden 2009–2011 er å tilby kurs for lærere i undervisningsopplegg som viser realfagenes praktiske anvendelse. Teknologiinspiratørene arrangerer verkstedkurs i teknologi og design for lærere i matematikk, naturfag, kunst og håndverk og utdanningsvalg. Forslag IV handler om å be regjeringen utrede hvordan det kan gjøres enklere for teknologer og andre realfagsutdannede å få undervise i skolen. I innstillingen er dette forslaget for øvrig trukket. Men jeg vil allikevel redegjøre for regjeringspartienes syn på dette. Fra forslagsstillerne var det i utgangspunktet pekt på at det bl.a. bør bli enklere for realister og teknologer/ingeniører å kvalifisere seg til å undervise i realfag på ungdomstrinnet og i videregående skole. Fra Fremskrittspartiet påpekes det at det forekommer ulik praksis ved institusjonene om hvorvidt kandidater som har bestått sivilingeniør/master i teknologi, får opptak til PPU, altså praktisk-pedagogisk utdanning. De aller fleste høyskolene med PPU-tilbud i matematikk gir opptak uten tilleggskrav i matematikk, mens NTNU og Universitetet i Oslo ikke gjør det. Opptaksregler er en myndighet som er delegert til den enkelte utdanningsinstitusjon, så bestemmelsen om ikke å gi sivilingeniører uten tilleggsutdanning opptak til PPU, som bl.a. praktiseres ved NTNU, er ikke Kunnskapsdepartementets beslutning. På tross av dette har Kunnskapsdepartementet bedt NTNU om å ta saken opp til ny vurdering. NTNUs svar, slik jeg ser det, er ikke like positivt som det Fremskrittspartiet later som. Det er beklagelig. Jeg vil oppfordre NTNU til å finne en løsning som innebærer en ytterligere forenkling for masterutdannede som ønsker opptak til PPU. Forslag V støttes av Venstre, Kristelig Folkeparti og Høyre og handler om å be regjeringen gjøre det enklere for elever i ungdomsskolealder å få undervisning på videregående nivå. En slik ordning finnes allerede i dag, og det er nedfelt i opplæringsloven. Fremskrittspartiet peker på at informasjon om denne allerede eksisterende muligheten bør markedsføres bedre. Skolene skal være informert om denne ordningen gjennom et brev fra 2008 som gikk til fylkesmenn, fylkeskommuner, kommuner, skoler med ungdomstrinn og videregående skoler, med informasjon om tilbudet. Opplæringen tilpasses lokalt og er derfor fylkeskommunens ansvar. Forslag VI handler om å be regjeringen legge fram forslag til styrking av finansieringen av studier og forskning på real- og teknologifag i universiteter og høyskoler. Dette forslaget støttes også av Venstre, Kristelig Folkeparti og Høyre. Regjeringen ønsker å beholde dagens finansieringssystem innenfor høyere utdanning, inkludert dagens modell for kategoriene i utdanningsincentivene. En heving av kategori for realfag og teknologi medfører betydelige kostnader, og den rød-grønne regjeringen har prioritert opprettelsen av nye studieplasser for å møte de store ungdomskullene som kommer inn i høyere utdanning, og sikre samfunnet kompetent arbeidskraft i framtiden. Det er viktig for regjeringen å ha en solid finansiering av de nye studieplassene for å sikre kvaliteten samtidig som man øker volumet i sektoren. Siste forslag, VII, handler om å be regjeringen vurdere hvordan lønnen til realfagstipendiater kan økes. Slik det er i dag, innplasserer universiteter og høyskoler stipendiater i en lønnsramme som er tariffestet for den gjeldende stillingskode. De aller fleste institusjoner velger å legge nye stipendiater på laveste lønnstrinn, og stipendiatene får årlige opprykk etter ansiennitet. Det finnes også en stillingskode som kan benyttes der det er spesielle vansker med å rekruttere til doktorgradsutdanning/stipendiater. Denne stillingskoden har primært vært benyttet innenfor medisin og delvis jus, men det er ingenting i veien for å benytte denne også innenfor realfagene når det er store rekrutteringsutfordringer. Institusjonene står i dag fritt til å velge stillingskode og innplassering i lønnsramme etter egen vurdering av rekrutteringssituasjonen. Innen realfagene er ofte den største utfordringen at det er få eller ingen norske søkere, men det kan være mange utenlandske. Vi ønsker at utenlandske doktorander kommer til Norge og avlegger doktorgraden. De representerer et verdifullt bidrag til det norske arbeidsmarkedet, og vi ønsker dem velkommen.