Espen Granberg Johnsen (Arbeiderpartiet), 2005-12-13:
I veldig store deler av Kultur-Norge blir det budsjettet som vi i dag skal vedta, omtalt i gode og positive ordelag. Det er jubel og entusiasme – det er et løft for kulturen. I en tid på året da natta senker seg svart, er neste års kulturbudsjett nærmest for Lucia å regne. Det vil i alle fall lyse opp kulturlivet over det ganske land. I bladet til Norsk Skuespillerforbund kan vi lese at forbundslederen omtaler dette budsjettet slik: «En strålende julegave!» Videre blir det konstatert: «Kulturkameratene Sp, SV og AP har vist at de mener alvor med Kulturløftet sitt.» Skuespillerforbundet har helt rett. Vi mener alvor med kulturløftet vårt. Derfor har vi nå startet den mest ambisiøse opptrappingen av kultursektoren noen gang fram mot målet om at kulturen skal utgjøre 1 pst. av bevilgningene over statsbudsjettet. Flere av representantene fra de partiene som nå sitter i opposisjon, har minnet om at det ville være når de konkrete budsjettene skulle legges fram og de ordentlige pengene skulle på bordet, at en fikk se om det virkelig lå noe i løftene fra regjeringspartiene. Den saken skulle nå være avsluttet. Opptrappingen er i gang. Kulturen skal løftes. Og løftene blir holdt. Kulturbudsjettet er et budsjett som først og fremst løfter store deler av kulturlivet, fordi kulturen i seg selv er viktig. Men det er også et budsjett der en tar innover seg at kultur også er opplevelser, kultur er trivsel og glede, kultur er næringsutvikling og arbeidsplasser. Derfor er distriktsprofilen i budsjettet så tydelig. Flertallet styrker bl.a. de regionale scenekunstinstitusjonene. Vi reverserer Bondevik-regjeringens kutt i Frifondsordningen for de frivillige organisasjonene. Vi øker bevilgningene til Norsk kulturfond, og vi styrker den regionale filmsatsingen. Alt dette er eksempler på tiltak som bidrar til at publikum på de ulike kulturarrangementene får flere og bedre opplevelser, at vi får flere og bedre produksjoner også i distriktet, og som legger til rette for at flere turister og tilreisende kan ta del i og oppleve kultur rundt omkring i landet. La meg ta to eksempler: Peer Gynt-stemnet er en festival som hver sommer trekker flere tusen tilreisende til Oppland og Gudbrandsdalen. De kommer for å se teatret, de kommer for å se samspillet mellom profesjonelle skuespillere og musikere og lokale amatører, de kommer for å oppleve god litteratur, gode konserter og andre gode kulturuttrykk. Det i seg selv er viktig, fordi Ibsen og Grieg har stått for uvurderlige kulturelle uttrykk og bidrag til norsk kulturliv. Men det er også viktig fordi det medfører stolthet, tro og optimisme blant alle dem som er med i en eller annen form. Det betyr arbeidsplasser i distriktet, og det betyr vekst i en av de næringene der vi i Norge har veldig gode muligheter, nemlig opplevelsesnæringen. For neste år ber vi om at departementet vurderer om Peer Gynt-stemnet skal bli knutepunktinstitusjon som sjangerovergripende festival. Jeg tror at samspillet mellom profesjonelle utøvere og lokale amatører er et av suksesskriteriene for å skape et videre løft for kulturen. Et annet eksempel er filmene «Vinterkyss» og «Pitbullterje». «Vinterkyss» går sin seiersgang i festival- og prissammenheng. Filmen er bl.a. nominert som norsk kandidat til Oscar-prisen for beste utenlandsk produksjon, og den mottok for kort tid siden juryens hovedpris som beste film under det amerikanske filminstituttets filmfest i Los Angeles. «Pitbullterje» går nå på kinoer rundt om i landet. Så langt har over 148 000 sett filmen. Det kan bli Film3s første kommersielle suksess. Begge filmene er eksempler på at satsing på regionale filmmiljø, som Film3 på Lillehammer, bidrar til utvikling av god norsk film og til næringsutvikling og arbeidsplasser. Økt satsing på de regionale filmmiljøene er derfor en viktig del av regjeringspartienes filmsatsing. Det blir etablert flere nye selskaper, flere arbeidsplasser, og flere vil bosette seg i distriktene. Det er kanskje ikke arbeidsplasser og meromsetning vi først og fremst tenker på når vi går på kino for å se en god norsk film, eller når vi ser en god norsk TV-produksjon. Det bør det heller ikke være. Men det er en ikke uvesentlig bieffekt av de gode filmene at det blir arbeidsplasser. Derfor er det å satse på kultur, satse på film, et viktig bidrag også i distrikts- og næringspolitikken. Når Energikampen blir vist på NRK, og når «Pitbullterje» går på kino, blir det arbeidsplasser i Vågå, Lillehammer og andre steder i innlandet. Slike eksempler finner vi over hele landet. På slutten av året kan det derfor være fint å vite at når vi nå går inn i 2006, er det i trygg forvissning om at ambisjonene for norsk film ikke blir svekket, men styrket. I Soria Moria-erklæringen sier vi at vi skal realisere Kulturløftet. Det er den jobben vi er i gang med med dette budsjettet.