Tina Bru (Høyre), 2017-10-10:
Stortingsvalget den 11. september ga et klart nytt mandat til Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti. Vi skal gjøre det vi kan for å forvalte tilliten fra velgerne på en god måte. I møte med eldrebølgen, klimaendringer og et nytt arbeidsliv preget av digitalisering er vårt prosjekt å ta vare på Norge som verdens beste land å bo i. Vi har et solid grunnlag å bygge videre på når vi nå tar fatt på en ny stortingsperiode. På fire år har regjeringspartiene, Venstre og Kristelig Folkeparti forandret Norge. Norske elever lærer mer, tusenvis av lærere har fått etter- og videreutdanning, og både fraværet og frafallet i skolen synker. Helsekøene er blitt kortere, og pasientene venter ikke like lenge på behandling. Folk har kunnet se at det er blitt mer politi i gatene, og at Forsvaret øver mer på land, til havs og i luften. Over hele landet har folk sett anleggsarbeidere i gravemaskiner og lastebiler langs veier og jernbaneskinner, og de vet at nå vedlikeholdes og bygges infrastruktur som aldri tidligere. Det er resultatene av vår politikk som gjør at velgerne har gitt oss et nytt mandat. Vi tar ikke lett på oppgaven som ligger foran oss. Vi tror ikke det blir lettere å styre Norge i årene fremover. Tvert om kommer det til å kreve både politisk mot og vilje til å foreta vanskelige valg og tøffe prioriteringer. Det økonomiske handlingsrommet vil bli mindre som følge av at vi lever lenger, og at flere derfor har større behov for helsehjelp og omsorg. Vi må også stramme inn på offentlig pengebruk slik at vi ikke stikker kjepper i hjulene for den veksten og optimismen vi nå ser i næringslivet. For Høyre er målet klart: Vi må ha flere jobber som bidrar til statsbudsjettet, enn jobber som lever av statsbudsjettet. Arbeid er grunnlaget for vår felles velferd, og det er nøkkelen til velferd for den enkelte. Vårt mål er tydelig: I Norge skal ingen gå ut på dato, og vi skal ha et seriøst og inkluderende arbeidsliv. I min hjemkommune Sandnes kunne jeg i sommer lese et oppslag i avisen om unge arbeidsledige som mottar stønad fra Nav, og som har aktivitetsplikt. Ungdommene synes det var greit med aktivitetsplikt, men aller helst ønsket de seg selvfølgelig en ordentlig jobb. En av dem sa: Jeg skulle ønske noen bedriftsledere kunne kommet hit og truffet oss, snakket med oss – så ville de sett at vi er bra folk selv om vi har vært litt uheldige på ulike måter og derfor nå er her. Lærdommen er at vi må gi folk en ny sjanse. Vi må sørge for at flere kan skaffe seg kompetansen de trenger for å komme inn i arbeidslivet. Selv om det ikke er tvil om at vår side av politikken vant valget, er situasjonen i Stortinget annerledes enn den har vært de fire siste årene. Vi er tilbake til normalen i norsk politikk med en mindretallsregjering som kan støtte seg til ulike flertall i Stortinget. I en slik situasjon har alle partier et ansvar for Norge. Når oppgaven har krevd det, har Stortinget tidligere kommet sammen om brede forlik som sikrer legitimitet og kontinuitet i viktige saker, uavhengig av parlamentarisk grunnlag. Det er dette vi i Høyre gjerne kaller å ivareta helheten i politikken. De siste årene har partikollega Henrik Asheim og jeg drevet en podkast. I den pleier vi å tulle litt og være litt selvironiske med vårt eget parti. Det er enkelt å tøyse med ting man er glad i, og i Høyre er vi veldig glade i ansvarlig økonomisk politikk – eller helheten, som vi kaller det. Vi er så glade i helheten at vi noen ganger mister av syne de mange enkeltsakene. En spøk vi ofte har dratt, er at ved hvert eneste budsjettforlik, når de ulike partiene blir spurt om hva de er mest fornøyd med, er Høyres svar «helheten». Å være opptatt av en ansvarlig økonomisk politikk og brede flertall kan likevel være ganske lurt. Derfor ble jeg bekymret da Arbeiderpartiets leder i sin evaluering av valgkampen stilte spørsmålet om de hadde vært for konstruktive i opposisjon. Personlig har jeg flere ganger sagt at dersom jeg av en eller annen grunn ikke kunne stemme på Høyre, ville jeg ha stemt på Arbeiderpartiet – og det ville ha sittet langt inne, men jeg kunne gjort det. Min forklaring på det er at Arbeiderpartiet, som Høyre, alltid har vært et parti med tradisjon for å være et styringsparti som setter landets interesser foran kortsiktig politisk gevinst for eget parti – rett og slett «et seriøst, styringsdyktig alternativ som har rygg til også å bære noen upopulære avgjørelser. Som setter det norske samfunnets interesser foran kortsiktig politisk gevinst», slik representanten Marianne Marthinsen beskrev det i et portrettintervju i Dagens Næringsliv. Jeg håper Arbeiderpartiet fortsetter i den tradisjonen også fremover. Selvfølgelig kommer vi til å være uenig i mye, men jeg håper vi kan være enige om at helheten er viktig, selv om det også kan fremstå litt traust og kjedelig. I likhet med Høyre har Arbeiderpartiet søkt brede forlik i viktige saker, og de har tatt ansvar for at summen av det de er for, ikke overskrider rammene for en ansvarlig økonomisk politikk. Jeg håper derfor at Arbeiderpartiet også i stortingsperioden vi nå har foran oss, vil opprettholde tradisjonen som styringsparti og bidra til utviklingen av ny politikk på viktige områder for landet, som f.eks. arbeidet med å kutte klimagassutslippene ytterligere.