Kristin Krohn Devold (Høyre), 2002-10-25:
Jeg vil begynne med å takke forsvarskomiteen for bred og viktig støtte til de norske bidragene i «Enduring Freedom» og ISAF. Det er utrolig viktig for et land som Norge, som et seriøst NATO-medlem, at vi har et bredest mulig storting bak oss når vi opererer som NATO-medlem og i internasjonale sammenhenger. Jeg er også glad for at det store flertallet i komiteen ser at det ikke er noen motsetning mellom det å være med i «Operasjon varig fred» og det å være med i sikkerhetsstyrkene ISAF. Jeg husker veldig godt forsvarsministermøtet i Brussel i desember, da ISAF-styrkene skulle settes sammen. Da ble det satt to veldig klare premiss fra det landet som da var villig til å påta seg ledelse av aksjonen, England. Det ene premisset var at «Operasjon varig fred» måtte være villig til å koordinere all lufttransport inn og ut av Afghanistan, all luftaktivitet. Og det andre premisset var at ISAF-styrkene måtte kunne kalle på luftstøtte fra «Operasjon varig fred» hvis det ble nødvendig. Det var en forutsetning for at noen var villig til å påta seg ledelsen av ISAF-styrkene. Jeg bruker tid på dette for å få fram at her henger ting sammen. Det er ikke slik at man bare kan støtte en tilstedeværelse gjennom sikkerhetsstyrkene, eller bare støtte humanitær virksomhet. Det er nemlig slik at uten «Operasjon varig fred» hadde vi ikke fått ISAF-styrkene ned dit. Og uten «Operasjon varig fred» og uten ISAF-styrkene hadde forholdene for dem som ønsket å gi humanitær hjelp, vært utrolig vanskelige og farlige. Her er det altså ting som henger sammen. Jeg vil også minne om at det første flyet som dro ned med humanitær hjelp, barnemat, allerede i desember, var et fly som hørte til i «Operasjon varig fred». Det er derfor slik som president Karzai så krystallklart understreket i Aftenposten: Ting henger sammen. Og de som vil vel for Afghanistans fremtid, og de som vil økt humanitær hjelp til Afghanistan, må også være villige til å stille opp med kapasiteter som gir trygghet for dem som skal stå for denne utviklingen. Jeg vil også legge til at jeg er glad for at det er så bred støtte til finansieringen av den pakken vi her legger inn. Når det gjelder fremtidige bidrag, har flere av talerne vært inne på at det må klareres med Stortinget på vanlig måte, og det er en selvfølge. Vi har hatt tett og god kontakt med Stortinget hele tiden siden desember i fjor, og det skal man fortsette med. Det er logisk at de bidragene vi velger, også er valgt i nært samarbeid med Stortinget. Flere av talerne har bedt meg presisere at norske fly ikke bruker klasebomber. Det gjør de ikke, og det er en selvfølge. Da Stortinget under den forrige regjering vedtok at Norge skulle arbeide for et internasjonalt forbud mot klasebomber, førte det helt logisk til at vi i våre internasjonale operasjoner har lagt vekt på at vi heller ikke skal benytte klasebomber. Det er en klar forutsetning, og det er bred enighet om det både i Forsvarets overkommando og i Forsvarsdepartementet. De flyene vi sender til Afghanistan, har ikke klasebomber. Det oppdraget vi har knyttet til flydeployeringen, er ikke primært å bombe. Det er primært å være i luften og gi en forebyggende trygghet for dem som opererer på bakken, enten det er ISAF-styrkene eller det er de som er der i «Operasjon varig fred». Det å ha fly tilgjengelig i luften og kunne kalle på dem hvis man utsettes for rakettangrep eller andre typer angrep fra Al Qaida eller Taliban-grupper, gjør at den demokratiske utviklingen og den humanitære hjelpen på bakken kan finne sted. Det betyr ikke at disse flyene ikke også er utstyrt med en kapasitet til å kunne bombe om man identifiserer logiske Al Qaida- eller Taliban-mål. Men det er altså en av fire mulige operasjoner, og det er ikke den viktigste. Noen har understreket betydningen av den humanitære hjelpen. Da vil jeg si at verdenssamfunnet på ministerkonferansen i Tokyo i januar vedtok at det skulle stilles til disposisjon 14 milliarder kr til humanitær hjelp til Afghanistan. Det er en klar vilje til langsiktig bistand fra mange giverland, og de fleste giverland har utbetalt over 50 pst. av det som ble lovet i Tokyo. Det er derfor ikke slik at humanitær bistand står i motsetning til de trygghetsvirkemidlene som vi har militært.