trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2000-11-29:
Eg takkar statsråden for svaret. Eg er samd i at det er viktig med god fagleg utvikling både innan familievern og når det gjeld samlivstiltaka. Arbeidarpartiet har kvart år hatt ein tendens til å vilje kutte i dei midlane som er sette av til samlivstiltak. Det skjedde også i samband med neste års budsjett, og vi har gjennom forliket fått til ein auke. No skal ikkje dette vere nokon budsjettdebatt, men ein ser gong på gong at Arbeidarpartiet går til angrep på desse midlane. Derfor har eg lurt på kva slags grunnhaldning Arbeidarpartiet har til førebygging. Vi får ofte den oppfatninga av måten Arbeidarpartiet omtalar Kristeleg Folkeparti på, at det å drive førebygging er å moralisere, men ut frå det statsråden her seier, verkar det som om ho er oppteken av å førebygge. Ved å førebygge kan ein også vere med og forhindre samlivsbrot, og det er alltid vanskelegare og meir konfliktfylt å reparere enn å førebygge. Av omsyn til alle borna som opplever dette, er det viktig. Vil statsråden i framtida halde fram med å nedprioritere samlivstiltak, etter at vi endå ein gong har fått auka posten?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2000-11-29:
Jeg har dette spørsmålet til barne- og familieministeren: «Flere kommuner utviser nå stor kreativitet for å få plass til flere barn i barnehager. I Bergen foreslås det å dekke behovet gjennom å ta inn flere barn i avdelingene. Det antydes fem ekstra barn i småbarnsavdelingene og seks i avdelinger for større barn. Er statsråden enig i at slike tiltak vil underminere målet om bedre kvalitet i barnehagene, og hvilke initiativ vil statsråden ta for å styrke kvalitet og pedagogisk innhold i barnehagene?»
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2000-11-29:
Jeg takker for svaret. Det viser jo at statsråden har et brennende engasjement for å få til flere og bedre barnehager. Det skal hun ha! Jeg går også ut fra at hun er enig i at det er en sammenheng mellom bemanning og areal. Det er ikke sikkert at man i Bergen vil bryte forskriftene, men de vil i hvert fall gå til ytterkanten. I den forbindelse vil jeg peke på en OECD-rapport som gav oss kritikk for at vi faktisk har for små krav til bemanning. Så da lurer jeg på om statsråden vil se på om vi ikke bør stramme inn forskriften når det gjelder dette. Og hva vil statsråden gjøre dersom det viser seg at kommunene nå driver og presser forskriften – og kreativiteten – for å få inn flere unger? I Bergen mangler det altså 900 plasser, mens det bare skal bygges to barnehager. Og så kan det jo ha noe med kommuneøkonomi å gjøre. Jeg vil også utfordre henne til å kommentere det.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2000-11-29:
Jeg takker igjen for svaret og var fornøyd med det, men jeg var ikke noe særlig fornøyd med at hun ikke kommenterte min utfordring når det gjelder kommuneøkonomien. For det er jo også undersøkelser som viser at der kommunene har høye frie inntekter, der har de også mange barnehageplasser, og de bruker mye på å sikre kvaliteten på barnehageplassene. Finansdepartementet har opplyst oss om at kommunene mangler 1,3 milliarder kr i frie inntekter for å tilfredsstille sin del av kravet ved å stå for 30 pst. av driftsutgiftene. Jeg kan ikke se at det er lagt inn i neste års statsbudsjett i det hele tatt – uten at dette skal bli en budsjettdebatt. Men jeg vil igjen utfordre statsråden til å se på om det at Bergen nå foreslår en «opphopning» av barn i barnehagene, kan ha noe med dårlig kommuneøkonomi å gjøre. For det er vel ikke hennes partifeller som prioriterer galt her?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Svaret er ja.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Det hadde overhodet ikke vært nødvendig å bruke spørretimen til det spørsmålet. Svaret kunne også vært oppnådd ved en telefon til departementet. Jeg skal selvsagt sørge for at de rutinene vi har, blir fulgt.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Prosessen med salg av prestegårder har tatt lengre tid enn de fleste forestilte seg da St.meld nr. 64 for 1984-85 ble behandlet i Stortinget. Prestegårdssalget kan ikke uten videre sammenliknes med andre salg av landbrukseiendommer. Grunnen til at salg tar lang tid, ligger ofte utenfor departementet. Det er 13 høringsinstanser som skal gi uttalelse, der kirkelige instanser, kommuner, vernemyndigheter, landbruksmyndigheter kan nevnes som eksempler. Det er særlig kommunenes interesser i eiendommen det tar tid å avklare, siden eiendommene ofte er sentralt plassert og det kan bli spørsmål om omregulering av arealer til andre formål før salg kan realiseres. Et meget viktig spørsmål er også å få avklart forhold rundt presteboligen. Der det ligger til rette for det, skal den opprettholdes som framtidig tjenestebolig. Av de 189 landbrukseiendommene som skal gjennom en salgsvurdering, er det 98 eiendommer som så langt er solgt. I tillegg er 33 eiendommer som på en særlig måte tar vare på prestegårdshistorien, besluttet beholdt i Opplysningsvesenets fonds eie. Det betyr at 131 eiendommer er sluttbehandlet, og alle disse har vært gjennom en omfattende og grundig vurdering. For de siste 20 eiendommene som ennå ikke er tatt opp til vurdering, er målsettingen at salgsprosessen skal starte opp i løpet av 2001. Av de nærmere 40 eiendommene som er i prosessen, er det et betydelig antall som nærmer seg avslutning. Jeg vil bidra til at saksbehandlingen skjer på en effektiv måte i departementet, samtidig som det er viktig at alle instanser som har disse sakene til behandling, bidrar til en så rask behandling som mulig.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Jeg viser til mitt svar 16. juni 2000 på representanten Skarbøviks spørsmål 9. juni til skriftlig besvarelse, hvor det på bakgrunn av negativ omtale i pressen av årets russefeiring ble spurt om hva departementet kan gjøre for å få til en endring i positiv retning av denne feiringen. I svaret opplyste jeg at vi er i gang med en breiere drøfting av ulike sider ved det å være russ, og hvor det ikke bare ses på selve russefeiringen, men også på hvordan den skal kunne innpasses i en fornuftig utnytting av siste delen av skoleåret innen videregående opplæring. Årets russefeiring viste også mange eksempler på feiring i positive former, noe som først og fremst synes å avhenge av et godt samarbeid mellom vedkommende skoles ledelse og russen om hvordan feiringen skal foregå. Dette forutsetter forståelse fra skolens ledelse for at russen har behov for å feire avslutningen av tolv års skolegang, samtidig som russen forstår at feiringen kan foregå på en ordentlig måte. Russefeiringen bør ses i sammenheng med utnyttelsen av siste del av skoleåret, noe som har vært tatt opp med både lærerorganisasjonene og Elevorganisasjonen. Jeg ønsker også å se utnyttelsen av siste del av skoleåret i sammenheng med de pågående drøftingene med lærerorganisasjonene om en handlingsplan for forenkling av avtaleverket. Oppgaven blir å få formidlet de holdningene som er grunnlaget for et slikt godt samarbeid mellom en skoles ledelse og russen, til alle videregående skoler. Jeg tar sikte på å sende et rundskriv til fylkeskommunene og alle videregående skoler hvor det pekes på hvilke forhold det bør legges vekt på ved den enkelte skole ved planlegging og gjennomføring av russefeiringen. Det blir vurdert å legge ved rundskrivet eksempler fra skoler på planer for gjennomføring av russefeiring i positive former, f.eks. fra Horten videregående skole, som representanten Skarbøvik nevner i sitt spørsmål.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Om vi kommer dit hen at vi allerede til våren 2001 kan sørge for at all russ gjennomfører russefeiringen på den måten som representanten Skarbøvik har som mål, vet jeg ikke. Det tror jeg er litt ambisiøst selv for denne statsråden å få til. Men det vi skal gjøre, er som sagt å sende ut et brev til alle videregående skoler med informasjon om og gode eksempler på hvordan dette kan gjennomføres. Det skal vi få ut i såpass god tid at det blir anvendelig til russefeiringen 2001. I forhold til ressurser, er jo det, som representanten Skarbøvik egentlig også selv sier, et spørsmål om budsjetter og bevilgninger. Der har jeg ikke noe konkret svar, for jeg kjenner ikke til de konkrete tiltakene som eventuelt vil koste mange penger. Som jeg ser det, må veldig mye av dette kunne gjøres innenfor de lokale budsjettene som finnes for de videregående skolene. Men det er klart at i forhold til avtaleverk og det å få brukt skoleåret bedre også gjennom russefeiringen, må det nok konkret handling til på sentralt hold. Det jobber vi med i disse dager.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Stortinget bad om at den delvise fritaksretten i faget Kristendomskunnskap med religions- og livssynsorientering skulle evalueres etter tre år. Norsk Lærerakademi og et fellesprosjekt mellom Høgskulen i Volda og forskningssenteret ved Diakonhjemmets høgskolesenter, Diaforsk, fikk dette oppdraget av Norsk Forskningsråd. De to evalueringsrapportene forelå i oktober. Som representanten Reikvam helt korrekt sier, viser rapportene bl.a. at fritaksordningen praktiseres veldig ulikt. Departementet har satt i gang arbeidet med en stortingsmelding som vil bli lagt fram våren 2001. Her kommer vi til å foreta en grundig gjennomgang av resultatene fra evalueringen og en vurdering av hvordan intensjonene med faget blir ivaretatt. Som et strakstiltak – og som en konkret handling med en gang – har departementet sendt ut et brev til grunnskolene, kommunene og statens utdanningskontorer der det blir gitt en kort orientering om evalueringsrapportene. Departementet ber i brevet om at den enkelte skole går gjennom sine rutiner for å sikre at informasjonen til hjemmene, undervisningen i faget Kristendomskunnskap med religions- og livssynsorientering og praktiseringen av fritaksordningen skjer i tråd med de forutsetningene som ligger til grunn for faget. I tillegg har de statlige utdanningsdirektørene fått i oppdrag å gjennomgå evalueringsresultatene og drøfte forbedringspunkter med den enkelte kommune. Departementet vil få tilbakemelding fra utdanningsdirektørene om hvordan dette har blitt gjennomført i møte med utdanningsdirektørene på nyåret.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Jeg er helt enig i det representanten Reikvam sier om at en av demokratiets viktigste prøvesteiner er hvordan man behandler sine minoriteter. Derfor må vi få til et KRL-fag som fungerer i forhold til de ulike minoritetene. Det viser seg at det fungerer godt enkelte steder, og at det fungerer dårlig andre steder, innenfor det samme regelverket. Det betyr at det i stor grad er praktiseringen det kommer an på. Dette stortinget har i forbindelse med KRL-faget sluttet seg til at det skal være en felles kjerne, at man skal ha et felles fag og fritak fra deler av faget. Jeg ønsker å holde fast på den ordningen inntil vi eventuelt kommer fram til andre løsninger. Jeg tror nemlig egentlig, i likhet med Reikvam, at det er mulig å finne gode, fleksible løsninger lokalt hvis man bruker det handlingsrommet og den informasjonsplikten som finnes innenfor det regelverket vi har.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Jeg har allerede understreket overfor skoler og lærere og også media at man bør vise stor fleksibilitet. Jeg tror veldig mye kan løses ut fra det, og det er jo ingen tilfeldighet, vil jeg si, at fleksibilitet også er det første ordet i mitt utdanningspolitiske slagord FRISK. Så jeg tror det er riktig som Reikvam sier, at det er mulig å løse veldig mye med å vise romslighet og tilpasningsdyktighet lokalt. Derimot er jeg tilhenger av en felles kjerne i KRL-faget. Nå får vi se når vi skal behandle evalueringen og lage en stortingsmelding, hvordan de to hensynene kan ivaretas, både det med minoritetenes rettigheter og et felles grunnlag i faget. Jeg tror at det i et multikulturelt og multireligiøst samfunn er viktig at vi har møtesteder hvor vi lærer hverandre å kjenne. Dette er jo det siste spørsmålet og siste runde, så hvis presidenten har tid, tar jeg gjerne flere runder, ellers kan Reikvam og jeg fortsette på gangen.
Kirsti Kolle Grøndahl (Arbeiderpartiet), 2000-10-02:
Dersom ingen har noen innvendinger mot forslaget, vil jeg etterkomme anmodningen.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-10-02:
Jeg foreslår Kirsti Kolle Grøndahl.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-10-02:
Jeg foreslår Signe Øye.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-10-02:
Jeg foreslår Gunnar Breimo.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-10-02:
Jeg foreslår Hans J. Røsjorde.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-10-02:
Jeg foreslår Lodve Solholm.
Jan Petersen (Høyre), 2000-10-02:
Jeg foreslår Bjørn Hernæs.
Lars Sponheim (Venstre), 2000-10-02:
Jeg foreslår Leif Helge Kongshaug.
Ola Røtvei (Arbeiderpartiet), 2000-02-01:
På slutten av debatten skal ikke jeg gi meg ut på å oppsummere så mye, men jeg må få si at det er et stort engasjement når det gjelder vegspørsmål, også her i salen. Som saksordfører for alle vegspørsmål i komiteen kunne jeg – for å komme med et lite hjertesukk – ha ønsket at alle hadde lagt seg i bresjen for å skaffe mer penger til vegsektoren. Da skulle vi jamen ha fått satt i gang mange flere prosjekter, for behovene er mange. Statsråden var inne på 50-50-fordeling, og det er jo riktig. Hovedregelen er at det skal være 50-50-fordeling mellom stat og bompenger. Det legger Stortinget, så vidt jeg har oppfattet, fortsatt til grunn. Samtidig er det også åpnet for at det kan være høyere bompengeandel, og da må konsekvensen av det være at vi åpner for at det kan være også en lavere bompengeandel. Men hovedregelen skal være 50-50. Dersom man ikke på begge sider legger til grunn 50 pst., blir det jo en urimelig fordeling rundt omkring i landet, vil jeg tro, dersom man skal legge til rette for mest mulig realistiske prognoser for bompengeinntekter. Representanten Jørgen Holte var inne på at 25 pst. betyr 37 millioner mer i statskroner. Ja, det gjør det. Men jeg vil si det slik at det som flertallet har lagt til grunn, gir et mer realistisk grunnlag for fullfinansiering av prosjektet. Representanten Myrvoll har ved flere anledninger etterlyst om flertallet har mot til å si hva dette betyr for Møre og Romsdal. Jeg har lyst til å starte med følgende betraktning: I mitt eget fylke har vi nå i to vegplanperioder brukt mye av riksvegrammen til et prosjekt som går på fastlandsforbindelse for Hitra og Frøya. Jeg mener at det er verdt hver krone, for det er en region som i aller høyeste grad har blomstret etter at vedtaket om fastlandsforbindelse kom. Når representanten Myrvoll sier at vi legger opp til fem-seks års tørke, er ikke det riktig. Det blir slett ikke fem-seks års tørke for Møre og Romsdal, men Møre og Romsdal velger å bruke pengene i en del av fylket over en periode – men tørke når det gjelder riksvegmidler til Møre og Romsdal, blir det ikke. Samtidig setter representanten Myrvoll også spørsmålstegn ved kostnadsoverslaget. Da må jeg si at jeg lurer på hvor representanten Myrvoll har tallene fra, for det som er framlagt for Stortinget, viser at vi har et kostnadsoverslag for dette prosjektet på pluss/minus 10 pst., som Stortinget skal ha når Stortinget tar opp prosjekt til behandling.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2000-02-01:
Eiksundsambandet er et etterlengtet vegprosjekt for øykommunene Hareid, Ulstein, Herøy og Sande samt fastlandskommunene Ørsta og Volda. Vegsambandet har stått på dagsordenen i mange år og er sterkt savnet i regionen, fordi man i dag er helt avhengig av å knytte seg opp til fergesambandet enten man skal til fastlandet eller man skal den omvendte vegen. Fremskrittspartiet har alltid vært positiv til utbyggingen av Eiksundsambandet, med unntakelse av forhåndsinnkreving av bompenger. Forhåndsinnkreving ble vedtatt allerede i forbindelse med behandlingen av Innst. S. nr. 265 for 1996-97, mot Fremskrittspartiets stemmer. At dagens ordning skal fortsette, har Fremskrittspartiet selvsagt ikke sansen for. Vi er riktignok for å bygge bruer og veger med bompengefinansiering der fergedriften blir erstattet, men bomavgifter må først komme når prosjekter er fullført og satt i gang. På lang sikt er nok Eiksundsambandet et bruktbart prosjekt, men jeg skal villig innrømme at nytte-kostmessig er prosjektet dårlig og betenkelig. Minuskostnadene er store, men dersom fylket og kommunene selv vil gi dette prosjektet førsteprioritet, bør de få anledning til det, og da støtter vi prosjektet. Men de bør være klar over at de dermed har bundet opp store deler av midlene som skal gå til Møre og Romsdal i framtiden, i dette ene prosjektet, men det er under den forutsetning at vi fortsatt har en sentrumsregjering eller en arbeiderpartiregjering, for disse regjeringene har jo ikke akkurat utmerket seg ved så veldig store bevilgninger til vegsektoren. Fortsetter nedgangen i veginvesteringene slik det har vært de siste årene under sentrumsregjeringen, kommer nok dessverre Møre og Romsdal og en hel del andre fylker dårlig ut i framtiden. Fremskrittspartiet hadde på sitt budsjett for i år en økning til Møre og Romsdal på 30 mill. kr utover Regjeringens forslag, og med de bevilgninger vi har lagt inn i våre budsjetter de siste årene, og hva vi vil ha i de kommende, vil det nok – selv om Eiksundsambandet er dyrt – fortsatt være penger igjen til å bygge i andre områder av Møre og Romsdal.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2000-02-01:
Det representanten Schjøtt-Pedersen sier, er noe uklart og feil. Vi måtte inngå budsjettforlik med sentrum både for 1998 og 1999, det er riktig. Men vi klarte faktisk sammen med Høyre å presse sentrum til å gi ytterligere 150 mill. kr, og de 150 millionene ble brukt på prosjekter som var igangsatt, for at ikke en hel rekke prosjekter skulle stoppe opp. Det er de faktiske forhold. Hvis representanten Karl Eirik Schjøtt-Pedersen er veldig opptatt av at det nå plutselig skal bli mer penger til veisektoren, akkurat som representanten Ola Røtvei her har etterlyst, skal vi med glede ta imot den utstrakte hånden fra Arbeiderpartiet og være med og sørge for at det blir mer penger til veisektoren. Vi er åpne, vi er klare, det står bare på Arbeiderpartiet.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-02-01:
Jeg ønsker ordet til replikk.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-02-01:
Nå har representanten Solholm, i likhet med representanten Nistad, svingt seg til de store høyder over de forslag til veibevilgninger som følger av Fremskrittspartiets budsjett. Men det er faktisk slik at Fremskrittspartiet har deltatt i et budsjettforlik både for budsjettåret 1998 og for budsjettåret 1999. Og så langt jeg erindrer, var det ikke én øres forskjell fra Regjeringens framlegg til veibudsjett ved behandlingen av dem – det var ingen økning i samferdselsbevilgningene. Tvert imot ble rammene for samferdsel redusert, hvis jeg ikke husker veldig feil, under de totale budsjettforhandlingene i de aktuelle årene. Så kan jeg også minne representantene Nistad og Solholm om at inneværende års budsjett altså er vedtatt med en avklaring i finanskomiteen hvor rammene for samferdsel faktisk ble økt. Kanskje det hadde vært mer nyttig ut fra formålet at Fremskrittspartiet kom Arbeiderpartiet i møte i oppfølgingen av budsjettforlik enn det motsatte.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-02-01:
Hvis representanten Nistad erindrer korrekt, vil han huske at både ved budsjettforliket for 1998 i finanskomiteen og for 1999 i finanskomiteen ble rammene til samferdsel, så langt jeg erindrer, redusert. Det ble de ikke ved budsjettforhandlingene og budsjettforliket for år 2000. Så er det riktig at man søkte å avbøte det ved interne omfordelinger ved behandlingen av samferdselskomiteens rammer. Det er riktig. Men det står likevel fast at representanten Nistad og Fremskrittspartiet stilte seg bak det budsjettframlegget som Regjeringen la fram for foregående år, med et betydelig kutt i de samlede veiinvesteringene, uten at man som følge av det forhandlet fram en økning av rammene for samferdsel under finanskomiteens behandling av de samlede budsjettrammene. Justeringer innenfor dem skjedde som sagt ved behandlingen i samferdselskomiteen, det er helt korrekt. Jeg tror man skal være litt forsiktig med å få fram den «enorme» satsingen på samferdsel når man ikke har bedre resultater å vise til enn det Fremskrittspartiet har hatt når de har hatt muligheten til å påvirke utover å skrive inn sine egne tall.
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 2000-02-01:
Å binde øysamfunn til fastlandet med bruer eller tunnelar gjev positive verknader for næringsliv og busetnad. Sjølv om gode ferjesamband er store framsteg for mange samfunn, kan ferjesamband aldri gje den same effekten som eit ferjefritt samband. Ferjesamband kan best samanliknast med ein veg med kolonnekøyring og nattestenging. Dette vil alltid ha minussider ved seg. Eiksundsambandet er eit prosjekt som vil ha positive regionale verknader. Det vil binde saman regionen og gje eit større bu- og arbeidsmarknadsområde. Prosjektet vil kunne stimulere til utvikling i næringslivet og gjere det meir attraktivt å bu i området. Eiksundsambandet er planlagt utbygt med ein kombinasjon av bompengar og statlege midlar. Samtidig er det klart at Eiksundsambandet på fleire punkt ikkje tilfredsstiller retningslinjene for bompengeprosjekt. Bompengedelen vil bli ca. 20 pst, medan kravet er 50 pst. Det ligg heller ikkje føre nokon ferdig finansieringsplan, slik kravet er. Ut frå desse manglane er dette eit bompengeprosjekt som ein så absolutt kan diskutere gjennomføringa av, slik prosjektet ligg føre. Ut frå dei utrekningane som vi har, er prosjektet heller ikkje lønsamt ut frå samfunnsøkonomiske vurderingar. Med ein bompengedel på ca. 20 pst. må det meste av dette prosjektet finansierast over Møre og Romsdal sine årlege vegplanrammer. Etter dei kalkylane som ligg føre for prosjektet og den fylkesramma som Møre og Romsdal har, vil det seie at dette prosjektet vil reise av garde med heile fylkesramma i mange år framover. Planlegginga i eit fylke må skje ut frå den kjende ramma til vegbygging. Ei oppjustering av totalramma kan betre situasjonen litt, men konsekvensane ved bygging av Eiksundsambandet er at det i ein lang periode framover ikkje vert rom for andre prosjekt. Samtidig er det òg kjent at Møre og Romsdal har andre prioriterte tiltak i perioden 2002-2005. For at dei mange andre uløyste prosjekta som er i Møre og Romsdal, ikkje skal bli skuva unødig ut i tid, meiner Senterpartiet at det må arbeidast for at bompengedelen saman med lokale finansieringsbidrag totalt skal kome opp i 30 pst. av totalkostnaden. Dette vil gje rom for nye prosjekt innanfor den fylkesfordelte ramma på eit litt – og eg strekar under litt - tidlegare tidspunkt enn det fleirtalet legg opp til. På grunn av dei store positive verknadene Eiksundsambandet vil gje regionen, vil Senterpartiet likevel støtte ei vidareføring når det gjeld førehandsinnkreving av bompengar for prosjektet, sjølv om det vil innebere at ein går utover det som er normal lengd på førehandsinnkreving før oppstart av eit prosjekt. Ei støtte til framhald av førehandsinnkreving av bompengar inneber òg at Senterpartiet går inn for bygging av Eiksundsambandet. Men det er ein føresetnad at dette prosjektet må få topp prioritet innanfor fylkesfordelt ramme også i Nasjonal transportplan 2002-2011.
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 2000-02-01:
Jeg har ofte lurt på hva «bilistene» er. Vi har jo bil i min familie også, men vi har aldri tenkt på oss som bilister. Vi har tenkt på oss som mennesker. «Bilisme» er et begrep, men «bilister» er ikke noe begrep for meg. Jeg er faktisk opptatt av å skape et samfunn som fungerer for menneskene, ikke for bilistene, hva nå det er for slags gruppe. Men vi får ta den debatten omkring bilisme og bilister i en annen sammenheng. Jeg merket meg at representanten Lodve Solholm viste til vårt standpunkt i «eit anna fiaskoprosjekt» – det var et direkte sitat. Jeg lurer da på om det er fare for at han kan bli sannspådd, for det betyr vel at han mener at også Eiksundsambandet kommer til å bli et fiaskoprosjekt, siden han sa «eit anna fiaskoprosjekt». Jeg tror Eiksundsambandet og FATIMA har noen likhetstrekk, nemlig at de kan ha positive regionale effekter for de lokalsamfunnene som blir berørt. Det har jeg ikke benektet når det gjelder Eiksundsambandet heller. Men det går på prioriteringer. Jeg tror Finnmark erfarte ganske bittert at de ikke fikk gjort noe med sine vinterstengte veger – Nordkinnvegen eller vegen til Havøysund, de fikk ikke gjort noe med rassikring i Stallogargo-flogene osv. – på grunn av at hele deres vegpott i mange år gikk ned i tunnelen, og det som hang sammen med den tunnelen. Jeg er redd for at det samme kommer til å skje når det gjelder Eiksundsambandet, nemlig at man i ettertid sier: Oi, det var ikke sånn vi tenkte oss det! Jeg syns representanten Kaland på en måte berørte det da hun sa at det var nødvendig å få gjort noe med rassikring osv. Nå er det sånn at et flertall i komiteen har sagt – og dette innbefatter Arbeiderpartiet – at rassikring skal være en del innenfor de ordinære rammene framover. Det betyr at setter man Eiksundsambandet på topp, så kommer rassikringsprosjektene etterpå, og det får man da lære seg å leve med. Så får man si åpent til dem det gjelder: Beklager, vi har satt Eiksund på topp, de andre tingene kommer etterpå. Jeg har prøvd å utfordre en del andre partier her til å være så klare i sin tale og si at det er konsekvensen. Jeg har blitt møtt av taushet og tar det som samtykke. Jeg tar det som samtykke av at de øvrige partiene i Stortinget er enig med meg i at Møre og Romsdal kommer til å oppleve fem-seks års tørke på alle andre prosjekter – på rassikring, på gang- og sykkelveger, osv. – når man starter på Eiksundsambandet, og at flertallet dermed, gjennom meg, har gitt uttrykk for det, slik at fylkestinget i Møre og Romsdal er klar over det når de har sin sluttbehandling.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 2000-02-01:
For ikke å løpe fra mitt informasjonsansvar vil jeg minne om det som kan leses ut av proposisjonen, at fagetaten ikke har anbefalt prosjektet og fremdriften. Det er dermed fra Regjeringens side en politisk sak, som alltid det å fremme en regjeringsproposisjon vil være – en totalvurdering. De vedtak som fattes i dag, vil også være politiske vedtak i dette hus, som naturlig vedtakene skal være. Når det gjelder fremdriften i prosjektet, sa jeg i mitt første innlegg at jeg vil følge dette opp løpende etter at vedtaket i salen er gjort. Jeg er glad for at Regjeringen har fått tilslutning til det prinsipielle i sitt framlegg. Men det har vært reist spørsmål: Hvordan kunne man legge seg på 30 pst., og hva var begrunnelsen for det i forhold til kravet om 50 pst., som er standard vedtak? Da var det en avveining som måtte gjøres i forhold til standardregelen som Stortinget har vedtatt tidligere, nemlig 50 pst. En enstemmig komite sa i forbindelse med behandlingen av Rv 35 Lunner-Gardermoen, der vi også var nede på 20-tallet i bompengesammenheng: «Komiteen forutsetter at en så lav bompengeandel vil være unntaket og ikke regelen for framtidige bompengeprosjekt.» Det har statsråden og Regjeringen måttet lese som førende for arbeidet fremover, og den balansegang som ligger mellom den føringen i komiteinnstillingen og Stortingets generelle krav om 50 pst. dekning på bompengefinansierte prosjekt, er det naturlig å drøfte videre i forbindelse med Nasjonal transportplan, som legges fram senere i vår.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2000-02-01:
Det er klart at det kan vere litt vanskeleg sjølv for representantar frå same land, med norsk som hovudspråk, kanskje å fatte nyansane i tonefall og språk, så la meg gjere det klart: Mitt hovudmål var at eg ville nemne eit anna tunnelprosjekt. Representanten Solholm sa i debatten då det vart vedteke i Stortinget, at det kom til å bli eit fiaskoprosjekt, at det kom til å sprekke til dei grader, og at det faktisk heller ikkje ville ha nokon god regional verknad – det var FATIMA. Det gjekk hr. Myrvoll inn på. Han snakka også om kostnadsoverslaget for dette prosjektet, Eiksundsambandet, som har kome ned i pluss/minus 10 pst. – som er ein føresetnad. Vi hugsar kostnadsoverslaget for FATIMA. Det har pr. dags dato sprokke med 58 pst. i 1992-kroner, eit prosjekt som det vart sagt skulle koste 625 eller 628 mill. kr, men som i dag nærmar seg 1 milliard 1992-kroner. Det var eit prosjekt som representanten Myrvoll gjekk inn for, iallfall partiet hans, vel vitande om at det måtte føre til ein viss tørke andre stader. Men det er klart at utan omsyn til om Eiksundsambandet blir bygt eller ikkje, vil det bli tørke i Møre og Romsdal dersom SVs vegmillionar skal vere det som betyr noko for Møre og Romsdal. Men dersom SV, og gjerne representanten Ola Røtvei, som hadde eit hjartesukk om meir pengar, går saman med Framstegspartiet, blir det meir pengar til vegar, over heile landet. Etter vanleg hovudrekning har Framstegspartiet og Arbeidarpartiet fleirtal i denne salen, slik at det skulle la seg gjere. Og det er stor forskjell på kostnadsoverslag, her har ein no fått eit pluss/minus. Vi i Møre og Romsdal har faktisk prioritert Eiksundsambandet. Vi har sagt at vi ønskjer det. Og vi er klare over at dersom Stortinget ikkje vil følgje opp med auka ramme, så kan det hende det blir ei stund til vi klarar ein del andre store prosjekt. Eg veit også at folk i Møre og Romsdal sette si lit til statsministeren frå Møre og Romsdal og finansministeren frå Møre og Romsdal då dei lovde oss 5 milliardar kr meir til vegsatsing over perioden 1997-2001.
Jørgen Holte (Senterpartiet), 2000-02-01:
Stortingets vedtak om finansiering av Rv 653 Eiksundsambandet er eit viktig steg for Møre og Romsdal fylke, og spesielt for Sunnmøres utvikling. Om dette er eit viktig utviklingssteg kommunikasjonsmessig, har saka òg ein positiv verknad for næringsliv og busetting, idet distriktet vert knytt betre saman. Vidare vil arbeidsmarknadsområda og det offentlege og private servicetilbodet bli geografisk utvida. Gode kommunikasjonar er avgjerande for desentralisert busetting og utvikling av næringslivet i Møre og Romsdal. Gode kommunikasjonar og trygge vegar er også eit godt middel for å motverke fråflytting og slik trygge busetnaden i fylket. Ut frå dette er eg kjend med at Møre og Romsdal i sine prioriteringar for Vegplanen 1998-2007 stilte opp Eiksundsambandet som det første av fem bomvegprosjekt som er viktige regionale samband for å motverke fråflytting og sikre busettinga i distriktet. I tillegg til dei regionale sambanda har fylket prioritert riksvegsamband, rassikring, fast dekke på riksvegar, trafikkfarlege flaskehalsar og fylkesveganlegg. Med så mange uløyste oppgåver i vegsektoren er mange likevel i dag svært tilfredse med at Regjeringa har fremja saka om finansiering av Eiksundsambandet for Stortinget til avgjerd. Med den innstillinga som no ligg føre, har Regjeringa fått gjennomslag for finansieringsmodellen, med unntak av forslaget om ein bompengedel/lokal finansiering på 30 pst. Når fleirtalet har valt 25 pst. i staden for 30 pst., utgjer det om lag 37,5 mill. kr meir i forbruk av fylkets investeringsramme for planperioden 2002-2005. Det vil sjølvsagt hindre gjennomføring av andre presserande oppgåver i fylket, som var ein avgjerande grunn for Regjeringas framlegg om lokal medfinansiering på 10 pst. Når fleirtalet i Stortinget går inn for prinsippet om lokal medverknad, men avgrensar det til 5 pst., blir oppgåva no for myndigheiter og næringsliv lokalt å skaffe desse midlane, slik at prosjektet kan bli fullfinansiert. Mange og lange arbeidsøkter på ulikt vis ligg til grunn for at denne saka er komen så langt. Dei er alle verd takk, og eg unner dei den gleda som råder over det vedtaket Stortinget skal gjere seinare i dag. Og med støtte frå alle dei positive kreftene som står bak denne saka, trur eg at både den lokale finansieringa og realiseringa av prosjektet vil kunne skje etter den framdriftsplanen som Stortinget no legg til grunn.
Modulf Aukan (Kristelig Folkeparti), 2000-02-01:
Eiksundsambandet har hatt mange år på seg til å modnast. Og no er tida komen til å fatta vedtak i denne saka, som gjeld å skaffa fastlandssamband for øyane på søre luten av Møre og Romsdal. Dette prosjektet krev store offer av lokalbefolkninga, heile 30 pst. etter opplegget frå Regjeringa. Trass i dette er eg viss på at ein lokalt vil greia dei utfordringane dette vil krevja. Dette fylket, som no etter kvart har vorte det leiande eksportfylket i landet vårt, har sterke tradisjonar med å yta sjølv når det krevst. Omlegginga frå sjøverts til landverts transport i dette øy- og fjordlandskapet har bydd på utrulege geografiske utfordringar. Landskapet som frå Skaparens side er noko av det finaste vi har i dette landet, har mått gjennomgå visse små justeringar med handmakt for å kunna nyttast av dei kommunikasjonsmidla vi rår over i dag. At Møre og Romsdal fylke prioriterer dette anlegget på topp, er mitt håp. Eg er klar over at dette vert ein smerteleg prosess for mange fylkespolitikarar – men nødvendig. Slik var det også den gongen Krifast vart sett på topp og gjennomført. Den gongen måtte også resten av fylket i ein lengre periode venta med sine vel begrunna samband. På anleggssida ser vi i dag at det tek til å bli ein del ledig kapasitet. Dette kan koma Eiksundsambandet og andre samband til hjelp. Mellom anna derfor ser det ut til at timinga kan bli gunstig på kostnadssida, så slik er det berre å ynskja aktørane lukke til med prosessen og gjennomføringa.
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2000-02-01:
Representanten Inge Myrvoll sa i sitt innlegg om Eiksundsambandet at Fremskrittspartiet har penger til alt mulig, og han tar derfor ikke partiet alvorlig i veispørsmål. Jeg må få svare at SV ikke er mindre rause når det gjelder ulønnsomme jernbanestrekninger hvor disse blir betalt med bilistenes penger. Forskjellen mellom Fremskrittspartiet og SV er at mens Fremskrittspartiet vil bruke av de pengene som bilistene alt har innbetalt til veiutbygging, vil SV beskatte bilistene enda en gang. Dette er nærmest tjuveri fra bilistene. Det som Fremskrittspartiet vil benytte til veiutbygging, er allerede betalt inn, og enda er det mer igjen til f.eks. jernbanen. Når det gjelder Eiksundsambandet, gjør vi et unntak angående finansiering, da sambandet vil erstatte fergen. Det er lokal enighet om denne saken. Men jeg ser faren for at andre prosjekter i Møre og Romsdal da må legges på is. Bevilges det derimot mer fra de pengene bilistene har betalt inn til statskassen, vil det være mulig å forbedre veinettet både i Møre og Romsdal og i resten av Norge. Dessverre virker det som at det bare er Fremskrittspartiet som har politisk vilje til å si nei til dobbeltbeskatning gjennom bomveier der det ikke er mulig med alternativ omkjøring.
Astrid Marie Nistad (Arbeiderpartiet), 2000-02-01:
Dokument nr. 8-forslaget frå representanten Steinar Bastesen om å endre verjemålsloven slik at umyndige fiskarar under 18 år kan verte opptekne på blad B i fiskarmanntalet, har vore handsama av justiskomiteen. Ein samla justiskomite har kome fram til at ein ikkje treng endring av verjemålsloven for å oppnå denne retten sjølv om ein er under 18 år. Verjemålsloven gir i dag høve til å nemne opp hjelpeverje, og eg syner her til § 16 første ledd i loven. Ved å få oppnemnt hjelpeverje vil alle under 18 år kunne drive fiske som sjølvstendig næringsdrivande, noko som ein samla justiskomite ser svært positivt på. Oppnemnt hjelpeverje får ein ved å vende seg til overformynderiet i heimkommunen der ein bur. Som sagt finn ikkje justiskomiteen grunn til å endre verjemålsloven. Eg vil gjerne understreke at ein samla justiskomite er svært positiv til at vi har ungdom under 18 år som satsar på å utøve eiga næringsdrift, i dette høvet fiske, men – som sagt – dagens verjemålslov er ikkje til hinder for dette. Eg syner elles til komiteen si innstilling.
Arvid Falch (Tverrpolitisk Folkevalgte (Kystpartiet)), 2000-02-01:
Når det foreligger en enstemmig innstilling fra komiteen, er det litt vanskelig å kunne ha noen innflytelse på dette. Men jeg må si jeg er skuffet over det forslaget en har kommet fram til. Det som er tatt opp her, er en problemstilling som jeg kjenner veldig godt til, og som jeg hadde håpet kunne ha funnet en skikkelig løsning. Det er jo paradoksalt at personer som er under 18 år, men over 16 år, har anledning til å være på blad B – og de går mange ganger til anskaffelse av fiskebåter i millionklassen – men så må de være registrert i foretaksregisteret for i det hele tatt å kunne drive fiske, og det har de ikke anledning til. Da må det en verge til. Jeg ser av komiteinnstillingen at komiteen mener at forholdet er godt nok ivaretatt. Det snakkes så fint om at vi må gi ungdom ansvar osv., slik at de med tiden kan bli gode samfunnsborgere. Innstillingen er etter min mening en mistillit til ungdommen. Jeg som kommer fra dette miljøet, møter stadig ungdommer som ser dette problemet, hoderystende til at andre ennå ikke har skjønt det. Komiteen sier at intensjonene i forslaget er viktige. Hvis disse intensjonene var så viktige, burde en kanskje ha gjort noe med det. Som et hjertesukk: Forslaget hadde fortjent en bedre skjebne, spesielt sett fra de nye ungdomsetablerernes side.
Arvid Falch (Tverrpolitisk Folkevalgte (Kystpartiet)), 2000-02-01:
Det som er poenget i denne saken, er at ungdom under 18 år og over 16 år ikke kan la seg registrere i Foretaksregisteret. Det er det som er hele poenget. Og når man prøver å få rettet på dette, bærer ikke innstillingen bud om noe mer. Man er ikke kommet lenger. Man er på samme nivå som man har vært. Man aksepterer tingenes tilstand. Man er bekvem med dem. Det er det justiskomiteen sier. Man skal være klar over at dette er en yrkesgruppe som kanskje ikke kan sammenlignes med andre yrkesgrupper. De har mye hardere vilkår, og de føler det kanskje mer på kroppen – mange ganger med livet som innsats. Likevel skal de ikke være i stand til å rydde opp i sitt eget hus. De skal ikke være i stand til å ivareta dette med merverdiavgiften. Da må de ha en verge. Det er jo det som er hele poenget, og man vil prøve å endre dette. Men vi er ikke kommet lenger. Jeg bare registrerer det, og jeg beklager det. Dette tar jeg også som en mistillit til ungdommen – at man ikke er kommet lenger.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2000-02-01:
Når jeg tar ordet i denne saken, er det fordi jeg ønsker å understreke at komiteen er fullstendig klar over at det finnes personer som befinner seg i den situasjonen som innholdet i Dokument nr. 8-forslaget fra representanten Bastesen viser til. Men komiteen ønsker samtidig å sørge for at disse ungdommene får mulighet til å utøve et yrke på en slik måte at ikke offentlige lover legger hindringer i veien for en aktiv fiskerideltakelse. Det er det som ligger i komiteens innstilling, og det må bero på en misforståelse når representanten Falch tolker dette som et avslag og ungdommene rister på hodet – det kan i hvert fall ikke være av det som i dag blir vedtatt. Selve ordlyden i forslaget fra representanten Bastesen beror sikkert på vurdering av hvilken lov som må endres. Justiskomiteen har gjennom svar fra justisministeren og gjennom de svar som er gitt til representanten Bastesen her i salen, fått klarhet i – og er overbevist om – at det ikke er den loven som det henvises til, som det må gjøres endringer i, fordi den er ikke til hinder. Men dersom det er andre lover, andre regler, som hører inn under andre departementer, som legger en begrensning på muligheten, ber komiteen justisministeren om å ta kontakt med de øvrige departementer som dette måtte være aktuelt for, og sørge for at de hindringene som måtte finnes, ryddes av veien. Det er en positiv innstilling til ungdom som ønsker å gjøre et stykke arbeid, og loven skal ikke hindre dem i å gjøre det. Det er det komiteen i en enstemmig innstilling faktisk sier.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-01:
Det er poengtert, men jeg kan gjenta det: Det er ingen lovfestet aldersgrense for å registrere seg i Foretaksregisteret. Det er også, slik det er påpekt fra komiteens side, mulighet til å skaffe seg hjelpeverge, slik at jeg oppfatter at loven har de hjemlene som trengs for å finne en praktisk løsning. Men jeg har selvsagt registrert at komiteen mener at justisministeren skal se på om det finnes praktiske hindringer som gjør at man ikke får til disse praktiske løsningene. Det skal jeg selvfølgelig følge opp, så det bekrefter jeg herved fra talerstolen.
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 2000-02-01:
Det var representanten Falch som gjorde det nødvendig å ta ordet. Når han bruker det uttrykket om innstillingen at den er «en mistillit til ungdommen», har han enten ikke lest det som står der, eller så er han kommet her med en oppfatning om at forholdene er ganske annerledes enn de mulighetene som i virkeligheten finnes. Utgangspunktet vårt er at vi vil legge forholdene til rette for rekruttering til fiskeryrket, og konklusjonen legger til rette for at intensjonen i representanten Bastesens forslag skal kunne bli realisert. I og med at vi vet at det er mye regelverk innenfor fiskeriet, er det et annet viktig punkt – som også Finn Kristian Marthinsen var inne på – at eventuelle hindringer som måtte ligge der, må fjernes, og vi ønsker en samordning mellom departementer. Så egentlig burde det ikke vært nødvendig å si noe annet her enn det saksordføreren gjorde innledningsvis, nemlig å oppsummere det som saken dreier seg om: Vi ønsker en rekruttering til fiskeryrket, vi ønsker at ungdom skal gå inn i fiskeryrket, vi ønsker også at unge folk skal bli eiere av egne båter.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 2000-02-01:
Jeg synes det er riktig å slå fast at man ikke er så avvisende som representanten Falch gav uttrykk for. Selv om komiteen ikke tilråder representanten Bastesens forslag om å endre vergemålsloven slik at fiskere som har fylt 16 år og står på blad B i fiskermanntallet, får registrere seg i Foretaksregisteret, støtter Fremskrittspartiet forslagsstillerens intensjon. I denne omgang er vi med på å be Justisdepartementet ta kontakt med de aktuelle departementer for å klargjøre at andre lover, som f.eks. fiskerilovgivningen, og reglene for foretaksregistrering e.l. ikke står i veien for at innholdet i Dokument nr. 8:3 fra Bastesen kan settes ut i livet. Fiskere under 18 år må ha verge, først og fremst foreldre. Det er slått fast. I og med at fiskerilovgivningen er slik at en ikke kan delta både i engangskvotefiske og i fartøykvotefiske, kan det bli problemer med foreldre som verge dersom disse også eier en båt. Men etter vårt syn er spørsmålet som reises: Kan dette reguleres gjennom eventuelt en spesiallovgivning? Det er det komiteen fastslår i sine merknader.
Bjørn Hernæs (Høyre), 2000-02-01:
Det er representanten Falchs formulering om at flertallsinnstillingen innebærer en mistillit til ungdommen, som gjør at jeg må få gi et par kommentarer. Når vi nå gjennom debatten har fått bekreftet at ikke bare en enstemmig komite, men også statsråden lover å sørge for at det ikke er praktiske hindringer i forhold til intensjonen i innstillingen, er dette et uttrykk for det stikk motsatte av mistillit til ungdommen. Det er uttrykk for en positiv holdning til ungdommen. Jeg har lyst til å gi uttrykk for anerkjennelse til Kystpartiet for at de har reist og fått avklart denne viktige saken. Så må man ikke bli så ivrig i den sammenhengen at det beste gjøres til det godes fiende.
Bjørn Hernæs (Høyre), 2000-02-01:
En liten misforståelse. Jeg stemte for, jeg skulle ha stemt imot.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2000-02-01:
Jeg stemte også feil.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-11-17:
Jeg tillater meg å foreslå Ursula Evje og Kenneth Svendsen.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-11-17:
At man sannsynligvis må utsette fristen, er det ikke noen vei utenom, slik som regjeringspartiet og de tre tidligere regjeringspartier har – for å si det rett ut – somlet med det som har ligget i kortene, at de skulle forhandle om et budsjettkompromiss, siden i sommer. Det har tatt usedvanlig lang tid, og de kunne ha satt i gang langt tidligere. Det som imidlertid nå er et problem, og som kan bli et demokratiproblem, er at opposisjonen ikke vil få den nødvendig anledning til å respondere på et eventuelt forlik mellom regjeringspartiet og de tre tidligere regjeringspartier. Vi kan derfor ikke slutte oss til å utsette fristen til den 23., som presidenten nå har foreslått, det er umulig å ta stilling til en ny frist før vi er kjent med dette forliket. Hvis forliket er sånn som det kanskje tradisjonelt har vært, hvor man har flyttet på noen få ting, er det ikke noe problem, men ifølge pressen og medias dekning kan det kanskje forventes omfattende endringer i det budsjettet som opposisjonen ved SV, Høyre og Fremskrittspartiet hittil har basert arbeidet på. Og hvis det kommer omfattende endringer, i nærheten av det som ligger i medias dekning, er det fullstendig uforsvarlig å forvente at opposisjonen skal kunne forholde seg til et reelt sett nytt budsjett, og kanskje masse ny lovgivning på bare noen timer. På vegne av Fremskrittspartiet vil jeg derfor si at vi tar forbehold om, hvis det skulle bli et vedtak på den 23., å komme tilbake til Stortinget i plenum med andre forslag når det gjelder endelig avgivelsestidspunkt. Vi må se forliket før vi kan ta stilling. Basert på den forutsetningen og det forbeholdet vil vi akseptere presidentens forslag, men vi vil ikke føle oss forpliktet av fristen den 23. november. Hvis forliket blir omfattende, vil vi ta forbehold om å komme tilbake i plenum.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-11-17:
Finanskomiteens leder, Dag Terje Andersen, har selvsagt helt rett i at det formelt er viktig at Stortinget i plenum fatter et vedtak om at fristen 20. november, som er fastsatt i § 19 i forretningsordenen, ikke vil bli gjort gjeldende, og at man må vedta at den fristen fravikes. Det er helt korrekt. Det aksepterte jeg også i mitt første innlegg. For ryddigheten når det gjelder formalitetene – det er kommet frem fra flere opposisjonspartier at man ikke føler seg beredt til å fastsette ny tidsfrist, og i forslaget som presidenten leste opp, er det en setning hvor det står at ny frist settes til 23. november – vil jeg på vegne av Per-Kristian Foss og meg selv få lov til fremme følgende alternative forslag: «Bestemmelsen i § 19, annet ledd, i Stortingets forretningsorden om avgivelse av finansinnstillingen senest 20. november fravikes.Stortinget fastsetter i et senere møte ny tidsfrist for avgivelse av finansinnstillingen.» Da behøver vi ikke noe ekstraordinært stortingsmøte på mandag, men det kan tas opp basert på de drøftelser som skjer ordinært i finanskomiteen og sikkert også mellom opposisjonspartiene, når vi er rede til å fastsette en ny dato. Så kan det formidles slik at det kan tas opp til ny behandling. Dersom presidenten opprettholder sitt forslag, ber vi om alternativ votering mellom forslaget om ny tidsfrist den 23. november og forslaget om at Stortinget fastsetter ny tidsfrist i et senere møte.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-11-17:
Jeg legger frem forslag om dekning av kostnader til hjemmebasert dialyse som behandling for kronisk nyresvikt.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-11-17:
Som det har fremgått av avisene, har forhandlingspartiene nå arbeidet i 41 dager med et opplegg som ikke Stortinget, ei heller Stortingets organer, Stortingets fagkomiteer for dette spørsmålet, er kjent med. Vi blir etter planen kjent med dette i ettermiddag. Slik finanskomiteens arbeidsopplegg er etter den søknad som nå ligger på bordet, gir det opposisjonspartiene ingen mulighet for samlet som gruppe å ta standpunkt til helt nye forslag. Vanligvis er den type henvendelser omforent fra komiteens side. At det skulle bli utsettelse, har komiteen selvfølgelig vært innforstått med – man er i stand til å lese almanakken enten man sitter i forhandlinger eller eventuelt i opposisjon – men datoen for dette er ikke omforent. Det er helt uforsvarlig å anbefale et sånt opplegg etter Høyres gruppes syn. Derfor vil jeg antyde for presidenten at forslaget ikke behandles nå, men tas opp i nytt møte over helgen. Det gir oss muligheter for å ta standpunkt og sette en realistisk frist som gjør at alle Stortingets partier kan delta i arbeidet.