Leif Frode Onarheim (Høyre), 2002-06-18:
Vi har nå hatt en rekke innlegg knyttet til de to meldingene om norsk klimapolitikk. Det har blitt mye diskusjon om hvilken regjering som er mest ambisiøs i klimapolitikken, og det er demonstrert stor uenighet om virkemidler for å nå de mål som meldingene har satt opp. Det har vært mye svartmaling, og med sterk tale. Jeg vil gjerne ta en litt annen innfallsvinkel. Jeg tror det er viktig for at våre oppdragsgivere, velgerne, skal forstå hva som er sentralt i denne diskusjonen. Det er etter min mening følgende: Et meget solid flertall, alle unntatt Fremskrittspartiet, ser alvoret i klimaendringene. Ingen av oss vet med sikkerhet i hvilken grad menneskeskapte utslipp av klimagasser påvirker miljøet, men flertallet baserer seg på FNs klimapanel og de rapporter som de utarbeider, og dessuten ønsker flertallet å følge føre var-prinsippet. Det vil være uansvarlig å vente og se. Flertallet er enig i at det er viktig å gjennomføre tiltak så snart som mulig, og ikke vente på Kyoto-avtalen som forhåpentligvis trer i kraft fra 2008. Flertallet er enig i at industrien må gjennomføre tiltak i denne tidlige fase, og redusere utslippene med rundt 20 pst. i forhold til 1990. Arbeiderpartiet har satt tallet til 30 pst., men sammenligningen halter. I beste fall er Arbeiderpartiets reduksjon omtrent den samme som den regjeringspartiene og SV legger opp til. Flertallet er samtidig enige om at de tiltak som pålegges industrien, ikke må føre til at bedrifter som vil være levedyktige under Kyoto-regimet, pålegges så store belastninger at de flytter ut eller nedlegges i denne tidlige periode. Et stort flertall er enig i at til tross for betydelige utslipp er norsk prosessindustri av de aller beste bedrifter i verden når det gjelder utslipp av klimagasser. En nedleggelse eller flytting av virksomheten vil derfor ikke tjene miljøet, men øke utslippene. Klimautfordringene er globale! Hvorfor tar jeg denne innfallsvinkelen og peker på det som et stort flertall er enige om, i stedet for å videreføre diskusjonen om det vi er uenige om? Jeg tror det er fordi det er nødvendig å demonstrere overfor det norske folk og oss selv i Stortinget at klimagassutslippene er alvorlige, at Stortinget mener det er helt nødvendig å intensivere prosessen med å få disse utslippene ned, og at våre forpliktelser i henhold til Kyotoprotokollen vil kreve at vi alle må bidra til disse reduksjoner. Klimaendringene er globale. Derfor må vi parallelt arbeide for at flest mulig land slutter seg til Kyotoprotokollen. Tiltakene for å redusere klimagassutslippene må i tillegg til industrien bl.a. omfatte transportsektoren, avfallshåndtering og sterkere satsing på fornybar energi. I dette omfattende perspektiv må vi etter min mening ikke la nyanser i oppfatning om hvordan de tidlige tiltak skal gjennomføres, overskygge hovedutfordringen. Industrien er imidlertid engstelig for hvordan ensidige tiltak overfor norsk industri vil virke. Regjeringspartiene og SV presiserer i innstillingen i form av romertallsvedtak at detaljutformingen av det tidlige kvotesystem skal og må skje i nært samarbeid med industrien. I dette ligger det at tildeling av kvoter til bedrifter og bransjer skal drøftes, hvor bl.a. hensyn tas til spesielle forhold i basisåret 1990, hva slags teknologi som er tilgjengelig for bedriftene for å redusere utslippene, og til hvilke kostnader. Grunnen til at regjeringen Bondevik har ønsket et kvotesystem er at det er markedsbasert, og at det gir både myndigheter og industri en viss erfaring med systemet. Flertallet i komiteen ønsker også at industrien skal kunne ta i bruk internasjonale Kyoto-mekanismer, som f.eks. Den grønne utviklingsmekanismen. Også dette vil være viktig læring som kan komme til nytte i gjennomføringen av Kyotoprotokollen. Jeg har merket meg i debatten, ikke uten forbauselse, at Fremskrittspartiet er veldig opptatt av industrien. Det gleder meg meget. Det står i skarp kontrast til det partiet sa for en tid siden: «Industri trenger vi ikke lenger – legg den i møllpose, kanskje vi eventuelt trenger den når oljen er slutt.» I det samarbeid med industrien som komiteflertallet ber om, må det også tas hensyn til hva som skjer i EU og ellers i verden, og vedtaket om samarbeid vil være en sikkerhetsventil for å få et effektivt og godt system med krav til utslippsreduksjoner på flere områder, men som industrien kan leve med. Det er bare i et tillitsfullt og godt samarbeid mellom myndigheter, bedrifter og organisasjoner at det kan oppnås nødvendige resultater. Og det er bare når vi alle forstår nødvendigheten og viktigheten av å redusere våre klimautslipp, at vi kan lykkes. Det står om alvorlige konsekvenser. Stortinget skal ta stilling til en viktig start på dette arbeidet.