trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-06-06:
Lovproposisjonen som legges fram for Stortinget her i dag, inneholder flere forslag. Forslaget som gjelder utvisningsgrunnlag, er bl.a. en oppfølging av tiltak i regjeringens handlingsplan mot radikalisering og voldelig ekstremisme. Med de nye reglene kan de som ellers ville ha blitt ekskludert fra flyktningstatus dersom de hadde søkt om vern, bli utvist fra Norge. En viktig konsekvens av de nye utvisningsreglene er at de også gir grunnlag for å avslå andre søknader om opphold, f.eks. søknader om familieinnvandring. Dette er ikke mulig etter dagens utlendingslovgivning og betyr i praksis at personer som har begått denne typen alvorlige handlinger, kan omgå regelverket og få opphold i Norge. Det er ikke greit. Det undergraver nemlig ikke bare asylinstituttet og eksklusjonsreglene, men strider også mot den alminnelige rettsoppfatning. Vi må forhindre at Norge framstår som en frihavn for krigsforbrytere og personer som har begått en så alvorlig handling at de mister retten til flyktningstatus. Forslaget innebærer også at de som blir utvist, blir innmeldt i Schengens informasjonssystem, og at de derfor heller ikke vil kunne få oppholdstillatelse i et annet Schengen-land. Proposisjonen som legges fram i dag, følger også opp tiltak 5 i regjeringens handlingsplan mot negativ sosial kontroll. Etter den såkalte mishandlingsbestemmelsen i utlendingsloven har en familieinnvandrer rett til fortsatt oppholdstillatelse etter et samlivsbrudd dersom han eller hun har vært utsatt for mishandling av sin samlivspartner. Lovgiveren har gjennom denne bestemmelsen ønsket å sikre at ofre for vold i nære relasjoner ikke tvinges til å velge mellom å reise ut av Norge og å bli værende i en voldelig situasjon. Praksis har imidlertid vist at bestemmelsen ikke har gitt tilstrekkelig vern til personer som utsettes for vold hjemme, typisk innad i en storfamilie. For å bøte på dette foreslår vi at bestemmelsen utvides til også å omfatte mishandling utført av andre enn ektefelle eller samboer. Den nye bestemmelsen vil etter forslaget omfatte alle medlemmer av søkerens husstand og i tillegg svigerfamilie som ikke er en del av den samme husstanden. Beviskravet for mishandling skal fortsatt være lavt. Jeg vil understreke at det pågår et kontinuerlig arbeid mot vold i nære relasjoner, hvor også de spesielle behovene til utlendinger som er utsatt for mishandling i familiesammenheng, vurderes. Et mindretall har foreslått å utvide personkretsen ytterligere til også å gjelde nærstående som ikke bor på samme sted. Jeg kan ikke se at en slik ytterligere utvidelse er nødvendig, da formålet med bestemmelsen, det å kunne føle seg trygg i sitt eget hjem, ivaretas gjennom regjeringens forslag. Bekjempelse av vold i nære relasjoner er en viktig satsing for denne regjeringen. Vi vet at god informasjon om rettighetene for ofre er viktig, og de senere årene er det iverksatt informasjonstiltak i regi av UDI rettet mot både voldsofre og hjelpeinstanser.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-06-06:
Jeg skjønner veldig godt representantens bekymring. Det er slik at man fra departementets side er nødt til å trekke en grense ett eller annet sted. Det er også noen hensyn å ta for at ordningen skal virke etter intensjonen, nemlig at personer som er i et forhold som det er ønskelig at de kommer seg ut av, faktisk kommer seg ut av det. Men det er snakk om å sette en grense ett eller annet sted, slik at ikke en hvilken som helst trussel om vold i seg selv skal gi oppholdstillatelse, eller at en hvilken som helst person kan true og dermed utløse en mekanisme. Men jeg skjønner bekymringen, og i første omgang gjør vi noe med saken i dag ved å utvide kretsen ganske betydelig. Jeg tror at utvidelsen vil dekke behovet, som også Stortinget tidligere har etterlyst.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-06-06:
La meg først understreke at vold uansett ikke er akseptabelt og ikke skal skje. Vi har et politi og en ordensmakt som skal gripe inn mot det, uansett – bare slik at det er sagt. Det er viktig at det ikke etterlates inntrykk av at regjeringen synes vold er greit. Så til det andre spørsmålet, som jeg for så vidt er veldig glad for at representanten stiller: om beviskravet. Jeg har merket meg at komiteens flertall ber departementet vurdere om det skal gis klarere føringer for beviskravet. Departementet vil som følge av merknaden utarbeide et rundskriv til UDI. I dette rundskrivet vil vi komme nærmere inn på spørsmål knyttet til bl.a. betydningen av vedtakets inngripende karakter i det enkelte tilfellet og behovet for en helhetsvurdering.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-06-06:
Det gjør statsråden. Hovedpoenget med innledningen i forrige replikk var å rette opp et inntrykk av at regjeringen synes det er helt greit med vold – slik er det altså ikke. Så vil jeg understreke at det pågår et kontinuerlig arbeid mot vold i nære relasjoner, hvor også de spesielle behovene til utlendinger som er utsatt for mishandling i familiesammenheng, skal vurderes. Dette er altså ikke det eneste virkemiddelet vi har, og det tror jeg det er viktig å si. Men dette er en imøtekommelse av noe som jeg tror er veldig riktig og veldig nødvendig. Lovforslaget tar sikte på å gjøre det enda lettere for ofre for vold å kontakte politiet – fordi vi endrer og åpner loven, slik at den omfatter trusler fra flere personer – slik at en kan få bli i Norge.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-06-06:
Jeg tror ikke jeg skal gå inn på detaljene i det, men det er to utvidelser som skjer. Den ene gjelder storfamilie innenfor der man bor, den andre gjelder svigerfamilie som ikke nødvendigvis bor på samme sted. Tolkning av forskrifter og regler legges til grunn, og det kan også hende vi kommer tilbake med en nærmere presisering av hvem disse personene er.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-06-06:
Jeg synes det er naturlig at det gjelder andre deler av svigerfamilien, men jeg vil ikke gå nærmere inn på å definere hvem det skal være.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-06-06:
Frå Arbeidarpartiet si side har me ikkje veldig mykje meir å tilføre. Me er einige i saka og synest at saksordføraren la fram saka på ein glimrande måte. Eg synest det er verdt å nemne at dette er ei viktig sak for folk, nettopp på grunn av det som saksordføraren viste til når det gjeld å få ned den belastinga det er for dei som må gjenta forklaringa si fleire gonger i retten. Difor er me veldig positive til dette. Arbeidarpartiet har venta ei stund på at regjeringa skal følgje opp rapporten frå straffeprosessutvalet. Det håpar me at regjeringa snart vil gjere. Me er ikkje einig i måten ein argumenterer mot straffeprosessutvalet sitt forslag om å skrive ned forklaringa der opptak ikkje er mogeleg. Det er fordi ein i proposisjonen, og også i merknadene frå Høgre og Framstegspartiet, berre lener seg på eit økonomiargument. Me meiner at det argumentet aleine ikkje er godt nok. Me kjem til å følgje opp det forslaget seinare, men meiner òg at det er på tide at regjeringa følgjer opp rapporten frå straffeprosessutvalet òg i Stortinget. Elles er me einige i saka og meiner det er ei god sak.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-06-06:
Statsråden nemnde oppfølging av straffeprosessutvalet i sitt innlegg, så eg lurer på når me kan forvente at statsråden følgjer opp rapporten frå straffeprosessutvalet.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-06-06:
Eg takkar for svaret. Kan statsråden svare på om dette er noko han vil prioritere å få til i det minste i løpet av året, eller snakkar me om at me ikkje ser ei oppfølging av denne rapporten før i 2019?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-06-06:
Eg trur uansett ikkje me kan karakterisere det som å haste når det gjeld dette spørsmålet, men når det gjeld domstolssituasjonen generelt, har regjeringa eit betydeleg ansvar for den ressurssituasjonen domstolane er i. Både i innstillinga frå regjeringspartia og òg i innlegget frå statsråden blir det hevda at det er på grunn av ressursbruk og økonomi at ein ikkje ser noka moglegheit til å følgje opp forslaget frå straffeprosessutvalet om å teikne ned forklaring om ein ikkje brukar opptak. Eg lurer på: Ser statsråden andre motargument mot det forslaget enn økonomi?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-06-06:
I denne saka føreslår regjeringa å endre politiloven slik at det blir gjeve åtgang til tidsuavgrensa punktvæpning ved sårbare objekt. Forslaget legg også opp til enkelte endringar i politiregisterloven, slik det kjem fram i innstillinga. Proposisjonen endrar ikkje gjeldande prinsipp om at norsk politi som hovudregel skal vere uvæpna. Det meiner eg er viktig, og eg meiner det er riktig. Slik sett følgjer regjeringa med dette opp innstillinga frå væpningsutvalet, der anbefalinga var ikkje å innføre generell væpning av norsk politi, noko som me i Arbeidarpartiet er særleg glad for at regjeringa, og kanskje spesielt Framstegspartiet, har lytta til. For å klargjere saka: Dette handlar ikkje om anledning til å væpne, men om at ei punktvæpning ikkje skal vere tidsavgrensa. Alle partia i komiteen, med unntak av SV, står bak innstillinga. Eg går ut ifrå at SV kjem til å gjere greie for sitt syn sjølv, i eige innlegg. Arbeidarpartiet meiner at det finst tilstrekkeleg gode argument for kvifor det kan vere nødvendig å gje tillating til tidsuavgrensa punktvæpning ved f.eks. Oslo lufthamn, som blir bruka som eit eksempel i proposisjonen. Eg merkar meg også det som står der: at Oslo lufthamn er den einaste flyplassen i verda med eit slikt passasjergrunnlag som ikkje har væpna politi til stades. Komiteen var nyleg i London. Regjeringa viser også i proposisjonen til Storbritannia, som ofte kan vere nokolunde samanliknbart med Noreg. Der fekk me høyre at dei hadde væpna vakthald ved strategiske punkt. Det er avgjerande for Arbeidarpartiet at avgjerda om tidsuavgrensa punktvæpning ved sårbare objekt blir tatt politisk. Sjølv om vedtakskompetansen både må og skal liggje hos politiet, vil eg som saksordførar understreke betydninga av at samtykke til dette må gjevast av Justisdepartementet. Dette har også statsråden svara godt på i brev til komiteen. Sårbare objekt – kva er det? Det kan vere flyplassar eller andre sårbare punkt i samfunnet, men det kjem òg veldig tydeleg fram at me ikkje snakkar om byar, og me snakkar ikkje om bydelar. Det er også viktig å understreke at ein heller ikkje kan ha så mange punkt tett i tett at ein i realiteten endar opp med ei form for generell væpning – det vil eg gje sterkt uttrykk for. Eg meiner at kriteria for væpning er viktige i denne saka. Kriteria for væpning må vere at det er sett som nødvendig for å kunne gje objekta tilstrekkeleg vern. Nødvendigheitskriteria betyr at politiet først må vurdere om det er andre tiltak enn væpning som er nødvendige for å gje tilstrekkeleg sikring. Eksempel på dette kan vere fysiske sikringstiltak, sperringar e.l. Arbeidarpartiet meiner at det vil vere nødvendig å evaluere og hauste erfaringar frå denne tidsuavgrensa punktvæpninga ved sårbare objekt, og føreslår, som ein ser av innstillinga, at ein skal kome tilbake til Stortinget årleg med statusutvikling for punktvæpninga. Eg har sondert og gjort litt research og ser at det forslaget me fremjar i dag, truleg ikkje kjem til å få fleirtal. Difor kjem Arbeidarpartiet subsidiært til å stemme for forslaget frå Senterpartiet.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-06-06:
I saka om punktvæpning er det eit klart kriterium at politiet fyrst skal vurdere andre tiltak enn væpning for å gje tilstrekkeleg vern av det sårbare objektet. Men gjennomføringsevna til regjeringa når det gjeld å gjennomføre tiltak ut frå vurderingar som alt er gjorde, i praksis, viser seg å vere svak: Me kunne i år lese Riksrevisjonens knusande rapport om den manglande evna hos regjeringa til å sikre samfunnsviktig infrastruktur mot mogleg terror og angrep med tanke på generell objektsikring. Så spørsmålet mitt til statsråden er: Korleis vil statsråden forklare den manglande evna hos regjeringa til å sikre objekt generelt, etter Riksrevisjonens avsløringar?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-06-06:
Det er eg ikkje einig i, og eg meiner det er oppsiktsvekkjande at statsråden ikkje ser den openberre samanhengen med det forslaget som ligg her i dag, som handlar om tiltak for å kunne sikre oss mot eventuelle terrorangrep, eller punktvæpning, som me veit eigentleg handlar om å kunne avgrense skade mest mogleg. Det politiet skal vurdere før ein eventuelt tillèt punktvæpning, er om alle andre tiltak er betre. Her er rapporten frå Riksrevisjonen så alvorleg at eg forventar at statsråden svarar meg betre på spørsmålet om korleis han vil forklare den manglande evna regjeringa har vist til å sikre objekt generelt. Det handlar om folks tryggleik. Eg vil òg vite om statsråden tek dei funna som Riksrevisjonen beskriv som svært alvorlege, på største alvor.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-06-06:
Eg er ikkje fornøgd med svaret. Eg meiner at vurderinga som tillèt tidsuavgrensa punktvæpning ved sårbare objekt er god, men dei nødvendige kriteria som ligg til grunn for den vurderinga, heng saman med objektsikring òg generelt. Eg opplever at statsråden kjem med ei ansvarsfråskriving i svaret han gjev til meg. Riksrevisjonen skriv at grunnsikring av skjermingsverdige objekt ikkje er prioritert av Justis- og beredskapsdepartementet. Det må eg, som leiar av justiskomiteen, seie bekymrar meg og er oppsiktsvekkjande. Eg meiner det i samanheng med denne saka er viktig at ein no erkjenner alvoret og viktigheita av å få dette på plass, slik at ein faktisk reelt sett kan sjå på nødvendigheitskriteria der heilt generelt før ein vurderer punktvæpning. For me veit at tillating til punktvæpning ikkje handlar om å avverje terror, men om å avgrense skadeverknadene, slik det òg står i proposisjonen. Ser statsråden den klare samanhengen?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-06-06:
Eg har òg behov for å seie ein del av det som Jenny Klinge nettopp sa. Eg stiller meg fullt og heilt bak det representanten frå Senterpartiet sa. For Arbeidarpartiet, som Senterpartiet – og Kristeleg Folkeparti gav klart uttrykk for det same – er opptekne av å vere tydelege på at me framleis er imot generell væpning av politiet. Me er svært opptekne av politiet sitt sivile preg og det samfunnsoppdraget dei utfører i Noreg på ein unik måte, samanlikna med ein del land me ikkje likar å samanlikne oss med. Eg meiner den beskrivinga som SV legg til grunn for det som skjer i dag, er feil. Eg meiner det står veldig tydeleg i innstillinga frå komiteen kva for kriterium som ligg til grunn. Eg trur heller ingen meiner at politiet er ute for moro skuld, men politiet gjer ganske mykje viktig patruljerande arbeid som aldri vil vere i nærleiken av desse kriteria for væpning, for ikkje å snakke om førebygging, spaning, det generelt å vere til stades, osv. Det er ikkje riktig at folk frå no av kjem til å møte eit væpna politi overalt i Noreg. Det hadde Arbeidarpartiet aldri gått med på. Difor er det viktig for meg å uttrykkje det òg. Eg synest det er eit poeng, som det står i proposisjonen, og som òg væpningsutvalet gjev uttrykk for, at det ikkje er nokon grunn til å væpne politiet for å avverje terror. Me har sett ein del eksempel på at det ikkje nødvendigvis funkar. Men det argumentet at ein kan avgrense skadeverknadane av det, synest eg er veldig sentralt og veldig viktig. Kort tilbake til replikkordskiftet mitt: Viss nokon skulle bli forvirra, meiner eg at for å avverje og sikre folk på ein betre måte må regjeringa følgje opp kritikken som kjem frå Riksrevisjonen om objektsikring. Det er der det ligg veldig mykje som gjeld korleis ein kan sikre seg mot terrorangrep, og ikkje minst om alle dei kriteria som bl.a. politiet, i tillegg til Forsvaret, skal vurdere om ein eventuelt skal tilrå punktvæpning. Eit punkt flyttar ikkje på seg. Difor blir også argumentasjonen frå SV dessverre heilt feil.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-06-06:
Eg vil vise til årsrapporten for 2017 frå Stortingets utval for rettferdsvederlag. Denne ordninga er Stortingets eiga kompensasjonsordning for urett som er påført ein person i tilfelle der det offentlege er å klandre. Ordninga er ikkje lovfesta, og det er ingen som har rettslege krav på rettferdsvederlag. Komiteen merkar seg at det i 2017 blei utbetalt 21,5 mill. kr i rettferdsvederlag frå staten, og at dette er 4,3 mill. kr mindre enn i 2016. Bakgrunnen for nedgangen er at det har vore behandla færre saker totalt og færre saker etter særordningane, som har høgare innvilgingsprosent og utbetalingsnivå. Me i komiteen merkar oss at den totale gjennomsnittlege saksbehandlingstida har gått noko ned. I 2017 var ho på 15 månader. Komiteen har elles ingen merknader, viser til årsrapporten og tilrår Stortinget å leggje han ved protokollen.
Himanshu Gulati (Fremskrittspartiet), 2018-06-06:
Vi lever i en verden som stadig gjør viktige framskritt og går framover, men hvor også trusselbildet rundt oss utvikler seg raskt og kommer med nye utfordringer. Starten på dette årtusenet ble på mange måter preget av de fryktelige terrorangrepene 11. september, og i etterkant opplevde vi flere angrep på sårbare steder i mange av våre europeiske byer, både Madrid, London og andre steder. Terrortrusselen har utviklet seg veldig. De siste årene har vi sett en annen type trussel fra IS enn vi er vant til, men kjennetegnet har vært at sårbare steder med mye folk, gjerne store kollektivknutepunkter, er attraktive mål for dem som ønsker å påføre oss skade. Det er viktig å beskytte disse stedene for å kunne håndtere kritiske situasjoner som måtte oppstå. Det er ingen hemmelighet at regjeringen utgått av Fremskrittspartiet og Høyre i forrige periode hadde i sin plattform at man primært ønsket generell bevæpning av politiet. Det har det dessverre ikke vært flertall for i Stortinget. I denne perioden kommer derfor denne regjeringen med forslaget om punktbevæpning for å sørge for at politiet på de spesielt utsatte og sårbare stedene hvor det samles mye folk, og som derfor kan være attraktive mål for dem som vil oss vondt, blir bevæpnet dersom politiet vurderer dette som nødvendig. Bare de siste to årene har vi sett flere eksempler på at sånne steder rammes andre steder i Europa. Bataclan-konserten, Ariana Grande-konserten i fjor og flyplassen i Brussel er bare noen av mange eksempler som viser at selv om terrortrusselen kan gå opp og ned – og heldigvis er den gått noe ned i Norge, ifølge PST, som følge av at mange norske islamister er blitt drept i kampene i Syria – er dette fortsatt steder som er utsatt. Vår fremste oppgave som politikere og politiske ledere i dette landet er å sørge for tryggheten til det norske folk. Jeg mener dette forslaget gjør politiet bedre i stand til å redusere skadeomfang og håndtere farlige situasjoner dersom det oppstår noe på særlig sårbare steder. Jeg synes saksordføreren redegjorde godt for innholdet i forslaget, så jeg skal ikke gå for mye inn i det igjen. Jeg vil bare gjenta at jeg er veldig glad for at forslaget om punktbevæpning ser ut til å få flertall, slik at folk kan føle seg trygge på at politiet har rask tilgang til våpen dersom noe farlig skulle skje på særlig utsatte steder, som dette forslaget innebærer.
Himanshu Gulati (Fremskrittspartiet), 2018-06-06:
Dette forslaget handler om å gi politiet de virkemidlene de trenger for å ivareta folks trygghet på best mulig måte. Målet med bevæpning, enten det er punktbevæpning eller generell bevæpning, er jo ikke at politiet skal bruke våpen mer, men at man når det trengs, dersom det trengs, skal ha rask tilgang til våpen. Formålet er å redde liv og begrense skadeomfang når det står om minutter. Selv om terrortrusselen i Norge har gått ned ifølge PST, noe som er veldig positivt og ifølge PST skyldes at mange av islamistene i Norge har reist til Syria, og at flere også har dødd i kampene der, er det ikke noen tvil om, når vi ser rundt oss, at det fortsatt er fare for kritiske hendelser. Som jeg nevnte i forrige innlegg, skal man ikke lenger enn til vårt naboland Sverige, der det ble gjennomført terrorangrep i fjor. Justiskomiteen var nylig i London, hvor vi fikk høre, som det også har stått i nyhetene, at i et av terrorangrepene i London i fjor, var en av grunnene til at man klarte å begrense skadeomfanget, at politiet i løpet av få minutter klarte å få kontroll på gjerningsmannen fordi politi med våpen var til stede der raskt. Vi vil ikke kunne beskytte oss mot alle typer terrorangrep uansett hvor god etterretning og hvor godt arbeid vi gjør. Derfor er det viktig at politiet på sårbare steder har rask tilgang til våpen for å ivareta trygghet og stanse situasjoner dersom noe farlig skulle skje på disse stedene. Jeg vil til slutt kommentere vår holdning til forslaget fra Senterpartiet, som ble nevnt i stad. Vi mener at vi som storting og justispolitikere skal følge med på punktbevæpning framover, men regjeringspartiene ser ikke at det er nødvendig med et eget vedtak om dette for å holde oss orientert på egnet måte, så vi vil ikke støtte det forslaget.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2018-06-06:
Vi har ikkje generell væpning av norsk politi. Vi har ei god ordning med såkalla framskoten lagring, der politiet i praksis i dei fleste situasjonar vil ha lett tilgang til våpen ved behov. Vi lever i eit på mange måtar trygt land, men må likevel ta omsyn til terrortruslar og truslar om alvorlege kriminelle handlingar. Somme plassar er desse truslane større enn andre plassar, og eg reknar det såleis som fornuftig at Stortinget i dag vedtek ei lovendring som gjer det mogleg å fastsetje tidsuavgrensa væpning ved sårbare objekt. Dette kan gjelde f.eks. enkelte flyplassar og bygningar som rommar særlege institusjonar. Slik punktvæpning vil ikkje rokke ved prinsippet om at norsk politi som hovudregel ikkje skal vera væpna, og Senterpartiet støttar lovendringa. Vi har fremja eit forslag der vi ber regjeringa årleg og på eigna måte halde Stortinget orientert om omfanget av politiets punktvæpning. Dette forventar eg blir følgt opp av justisministeren uansett om forslaget får fleirtal eller ikkje, for all diskusjonen som har vore kring væpning av norsk politi dei siste åra, tilseier at også utviklinga av punktvæpninga er av interesse for landets øvste folkevalde, her på Stortinget. Vi i Senterpartiet ser at denne informasjonen ikkje treng å vera open for heile offentlegheita. Det er ingen grunn til å brette ut detaljar om alle sikringstiltak for kven som helst. Men vi er sikre på at regjeringa med litt godvilje vil finne ei årleg anledning til å halde lovgjevarane orienterte. Det er for å ha ei praktisk og formålstenleg tilnærming til dette at vi i Senterpartiet i forslaget vårt brukar formuleringa om at regjeringa blir bedd om å halde Stortinget orientert på eigna måte. Det er høg kvalitet på skytetreninga til norsk politi i forhold til ein del politistyrkar i andre land, men eg vil likevel minne om kor viktig det er med god våpenhandtering for dei som skal vera væpna, for å sikre aktuelle objekt eller aktuelle bygningar. Det har vore gjennomført ei høyring om endringsforslaget, og Norsk Flygerforbund har uttrykt at dei er bekymra for faren for at politiet kan bli frårøva våpna sine ved væpning på flyplassar. Dette er ei bekymring som eg både håpar og trur at politiet tek på alvor, for det er svært viktig at våpena til politiet ikkje kan bli misbrukte til å gjennomføre kriminelle handlingar, attpåtil på plassar der vi reknar det som ekstra viktig å ha ein høg beredskap. Elles vil eg takke saksordføraren, Lene Vågslid, for eit godt arbeid i saka, og eg deler dei problematiseringane av temaet punktvæpning som ho tok opp i innlegget sitt. Eg tek med dette opp Senterpartiets forslag i saka.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2018-06-06:
Senterpartiet gjer framlegg om at regjeringa på eigna måte held Stortinget orientert om omfanget av punktvæpninga som vi i dag vedtek. Kvifor går ikkje statsråden sitt eige parti inn for dette i dag? Og vil justisministeren følgje opp dette ønsket, no som det ligg an til at forslaget vårt får fleirtal i Stortinget?
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2018-06-06:
Innlegget frå SVs representant Petter Eide var eigna til å forvirre folk utanfor dette huset om kva stortingsfleirtalet i dag går inn for. Derfor tek eg ordet. Eide påstod m.a. at det er liten forskjell på det å innføre tidsuavgrensa punktvæpning og det å innføre generell væpning. No framover skal visst politiet miste sitt sivile preg, og i og med at politiet ifølgje Eide ikkje patruljerer for moro skuld, vil dei ha våpen når dei patruljerer. Alle kan vere einige om at politiet ikkje patruljerer for moro skuld, men at dei kjem til å dra med seg våpen uansett når dei patruljerer i tida framover, er å dra denne lovendringa litt langt. Representanten Eide viser til at kriminaliteten går ned – det er vi einige om – og at det ikkje er bruk for sterkare maktmiddel. Alt dette er etter mi meining ei forvrenging av verkelegheita. Det framstiller oss som utgjer stortingsfleirtalet i dag, som om vi meiner noko anna enn det vi eigentleg går inn for i dag. Det er ikkje greitt, for dette handlar om ei sak der stortingsfleirtalet er einig om at vi ikkje skal ha generell væpning. Vi har for ikkje så altfor lenge sidan gått inn for å endre lovverket slik at vi har framskoten lagring, som fungerer betre enn det har gjort tidlegare, og vi går i dag inn for tidsuavgrensa punktvæpning, fordi vi ser at kriminaliteten har gått ned, men at kriminalitetsbiletet har endra seg. Det er endra truslar og endra kriminalitet, og då må Stortinget ta det inn over seg og gjere lovendringar som gjer at framtida møter verkelegheita på ein god måte. Det synest eg ikkje at SVs representant heilt klarte å gjere, for å seie det slik. Då er det greitt å påpeike det òg. Stortingsfleirtalet er einig om at vi ikkje skal ha generell væpning. Då er det viktig for meg å understreke at den endringa vi gjer i dag, ikkje fører til at vi skal ha eit politi som kjem til å miste sitt sivile preg. Det er ei forvrenging av verkelegheita som eg synest det er verdt å påpeike. Det er òg verdt å påpeike at vi må lytte til politiet når dei kjem med konkrete ønske om korleis dei skal kunne sikre dei sårbare objekta vi har snakka om i dag, på ein god måte. Tidsuavgrensa punktvæpning er i så måte fornuftig. Eg vil understreke i tillegg at Senterpartiet har grunn til å fremje det forslaget vi gjer i dag om at vi ønskjer at Stortinget skal bli orientert på eigna måte om utviklinga av denne punktvæpninga. Det seier seg sjølv at tek dette av og blir brukt på for mange plassar, vil det vere nødvendig å korrigere kursen. Det er det Stortinget sitt ansvar å følgje med på framover. Men lovendringa i dag er ei positiv lovendring, slik eg ser det.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-06:
Jeg er opptatt av at vi har en tydelig definisjon av hva som er såkalte sårbare objekter, så jeg har lyst til å spørre justisministeren om han kan definere det litt tydeligere: Hvilke indikatorer vil benyttes for å definere sårbarhet? Og da ønsker jeg at vi er litt konkrete: Vil f.eks. det at det er mange mennesker et sted, være en indikator for sårbarhet? Betyr det f.eks. at Karl Johan-området rundt Stortinget er et sårbart område eller objekt hvor vi skal ha bevæpnet politi? Hva med Tøyensenteret og Holmlia Senter – er det områder der han mener vi skal ha permanent bevæpnet, eller punktbevæpnet, politi?
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-06:
Jeg har dratt på meg et par kommentarer til mitt innlegg, og det er fint, for da får vi en oppklarende og bra debatt om dette, og det har jeg ingen ting imot. La meg bare til representantene Klinge og Vågslid repetere SVs posisjon. Posisjonen er: Vi er for et bevæpnet politi ved sårbare objekter. Det er vi tilhengere av. Men vi vil at det skal legges to kriterier til grunn: Det ene er at det skal være basert på en konkret trusselanalyse, det andre at det skal være tidsbegrenset. Når trusselen er over, skal våpnene låses inn igjen. Hvis man ikke opprettholder disse to kriteriene, vil såkalt tidsubegrenset bevæpning gradvis nærme seg en generell bevæpning. Det er disse to kriteriene jeg har redegjort for, som vil opprettholde skillet mellom punktbevæpning der det er nødvendig, og generell bevæpning. Nå åpner flertallet i Stortinget for en ordning hvor politiet etter egne vurderinger kan bevæpne seg på spesielt sårbare områder. Da vil vi gradvis over tid få en utglidning mot et mer generelt bevæpnet politi uten at det stilles krav om tidsavgrensning, og uten at det stilles krav om en konkret trusselvurdering. Det betyr at over tid vil denne forskjellen bli mindre og mindre, og vi vil se en utglidning. Derfor ligger disse to kriteriene til grunn i SVs forslag – nettopp for å opprettholde det skarpe skillet som både Arbeiderpartiet og Senterpartiet er opptatt av, men som de ikke vil være med på i sine forslag. Jeg mener fortsatt at Stortinget trygt kunne ha sagt at vi ønsker å gi politiet tillatelse til punktbevæpning, men at vi for å sikre at dette ikke gradvis glir mot en mer generell bevæpning, opprettholder kravet om at den skal være tidsavgrenset, og kravet om at den skal være basert på en konkret trussel.
Jon Engen-Helgheim (Fremskrittspartiet), 2018-06-06:
Denne saken handler om endringer i utlendingsloven § 31, som gjør at personer som utelukkes fra flyktningstatus, også skal kunne utvises, og i § 73, som gjør at vedtak om utvisning av personer som er vernet mot retur, kan gjennomføres, men ikke iverksettes før grunnlaget for returvernet er bortfalt. Det handler også om § 90, som gjør at utreisefrist for personer der utvisningsgrunnlaget er eksklusjonsgrunner, kan gjøres kortere eller unnlates, og det handler om § 53, om å utvide personkretsen i mishandlingsbestemmelsen til også å gjelde svigerfamilie eller andre medlemmer av husstanden. Den siste endringen er endringen i SIS-loven § 7, som gjør at personer som ekskluderes fra flyktningstatus, kan registreres i SIS. Det er enighet i komiteen om alle lovendringene, men noen ønsker å gå litt lenger, og jeg kommer tilbake til det. Komiteen er enig i at det er uheldig at personer som har begått alvorlige handlinger, ikke kan utvises eller nektes oppholdstillatelse når de blir ekskludert fra flyktningstatus. Dette ønsker hele komiteen nå å endre på, og det er vi glade for. Det er et flertall som ber departementet vurdere om det skal gis klarere føringer for beviskravet i slike saker, og det tror jeg regjeringen kommer til å følge opp på en god måte. Når det kommer til mishandlingsbestemmelsen, er det nok der partiene skiller seg mest fra hverandre – i den grad de skiller seg fra hverandre. Ett parti, SV, ønsker å utvide personkretsen enda mer enn det regjeringen legger opp til. De ønsker at nærstående personer som ikke bor i samme husstand, også skal gi grunnlag for selvstendig opphold dersom det er snakk om mishandling. Vi mener at en sånn utvidelse vil gå for langt og egentlig undergrave det som er intensjonen, og intensjonen er at man ikke skal måtte velge å forbli i et forhold der det skjer mishandling, eller der man blir truet med å måtte reise ut. Bortsett fra dette ene mindretallsforslaget er det en samlet komité som står bak innstillingen.
Jon Engen-Helgheim (Fremskrittspartiet), 2018-06-06:
Tre minutter går veldig fort, så jeg kom ikke inn på riktig alle momentene i saken. Men det ble jo nevnt etterpå at det har vært fremmet bekymring om at lovens intensjon i mishandlingsbestemmelsen kanskje ikke blir fulgt. Derfor har en enstemmig komité stilt seg bak et forslag der man ber regjeringen påse at lovens intensjon blir fulgt, og det er jeg sikker på at regjeringen kommer til å følge opp på en veldig god måte. Jeg har noen kommentarer til representanten Karin Andersen om opphold dersom man er utsatt for mishandling av noen som ikke bor i samme hus. Det virker som om representanten Andersen glemmer det faktum at dersom den man er i et samliv med, altså ektefelle eller samboer, ikke er en del av mishandlingen og man har et godt forhold, er det jo ikke noe behov for å få opphold på selvstendig grunnlag – for da har man jo opphold. Det er det faktumet jeg tror det er viktig å få med seg. Man går da utover det som loven er ment å håndtere, nemlig det at man havner i en skvis mellom å velge å fortsette å bo i et forhold hvor det forekommer mishandling, og ikke ha noe annet valg enn å bli sendt tilbake, som noen faktisk kan true med. Men man må huske at så lenge forholdet fungerer bra, har man ikke noe behov for opphold på selvstendig grunnlag. Da blir det helt andre forhold, helt andre lover, som også kommer inn i en del av de eksemplene som representanten Andersen dro fram. Mye av det vil være ulovlig i seg selv, men man vil fortsatt ha opphold hvis det skjer, så lenge samlivet fungerer bra.
Masud Gharahkhani (Arbeiderpartiet), 2018-06-06:
Jeg synes saksordføreren la fram enigheten i komiteen på en god måte. Retten til å søke asyl handler om å gi beskyttelse til dem som er forfulgt, og vi har forpliktelser som gjør at vi ikke kan sende folk til forfølgelse. Asylinstituttet handler om tillit. Mennesker som har begått krigsforbrytelser og alvorlige handlinger, skal ikke få utnytte en ordning som skal omfatte de mest sårbare: nettopp folk som er på flukt fra f.eks. krigsforbrytelser. Det er derfor helt riktig og nødvendig at Stortinget nå tydeliggjør i lovverket at personer som har begått alvorlige handlinger og da ekskluderes fra flyktningstatus, også skal kunne utvises og nektes oppholdstillatelse. Da tydeliggjør vi rettferdigheten når det gjelder hvem som har rett til beskyttelse. Andre endringer i utlendingsloven vi i dag også skal vedta, handler om dem som opplever vold og mishandling i samlivet, at man etter søknad skal kunne få opphold på selvstendig grunnlag, og at man utvider det til også å gjelde mishandling utført av andre medlemmer av samme husstand, altså av storfamilien, og ikke bare ektefellen, når man ønsker å bryte ut av ekteskapet. Dessverre vet vi at vold i nære relasjoner og vold mot kvinner er et stort samfunnsproblem også i Norge. Derfor handler disse endringene om hvordan vi stiller opp for dem som opplever vold i nære relasjoner, slik at de kan komme ut av et liv som er ganske tøft og sårbart. Frihet, det at mennesker skal kunne leve et fritt og selvstendig liv uten å bekymre seg eller oppleve trusler og vold i hverdagen – det er det vi snakker om. Vi må stille opp for disse sårbare menneskene. Derfor kan dette stortinget si klart fra om at det er uakseptabelt. Det er kriminelt, og vi kan gjøre endringer i utlendingsloven som gjør at kvinner kan bryte ut av ekteskapet og vite at de kan få opphold på selvstendig grunnlag. Jeg vil også rette en stor takk til Jussbuss, som drives av jusstudenter – altså framtiden – som har jobbet med slike saker, og som stiller opp for de svakeste. De har delt en rapport med oss som er klar på at dagens praksis legger til grunn en høyere terskel enn hva som er Stortingets intensjon. Derfor ligger det nå en klar bestilling og forventning til statsråden om at dette blir fulgt opp av regjeringen. Disse sårbare menneskene har ikke tid til å vente. Beskjeden fra Stortinget skal være klar: Vi stiller opp for dere i kampen mot vold i nære relasjoner og i kampen mot sosial kontroll. Ingen skal frarøve noen friheten.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-06:
De første lovforslagene i denne saken er det bred enighet om – at de som er ekskludert fra å kunne få flyktningstatus, også skal kunne utvises og ikke få opphold. Men det er grunn til å være litt nøktern i disse sakene, for det er jo ikke bare enkelt å utvise folk. Det kan være rettslige forpliktelser, og det kan være veldig mange praktiske forhindringer, så hvorvidt denne bestemmelsen blir å anvende så mye i praksis, gjenstår å se. Det er også verdt å understreke at hensynet til barn skal tillegges vekt her. Det må telle, det kan ikke bare være andre hensyn. Når det gjelder det andre temaet, mishandlingsbestemmelsen i utlendingsloven, fremmer regjeringen forslag om at dette skal gjelde familien hvis de bor på samme sted, men jeg tror alle vet at her kan det utøves både press og vold fra personer langt utover den kjernefamilien som bor på samme sted. Jeg er litt forundret over at de partiene som snakker veldig høyt om vold, mishandling og sosial kontroll, ikke ser at det er andre enn nærmeste familie som bor på samme adresse, som kan utøve denne typen vold. Det vet vi alle sammen kan skje, og de menneskene er akkurat like utsatt og trenger akkurat like mye beskyttelse som dem som tilfeldigvis bor på samme adresse som voldsutøveren. Derfor fremmer SV dette forslaget, og jeg håper ennå at Stortinget vil slutte seg til det. Hvis ikke kommer forslaget opp igjen til høsten. Det andre er den rapporten som Jussbuss kom med, og som SV brakte inn i komitébehandlingen. Jeg er veldig glad for at komiteen så alvoret i det. Jussbuss har gått igjennom veldig mange rettssaker, og det er en ganske grundig gjennomgang som viser til de bestemmelsene som foreligger, og til forarbeidene til loven, som viser lovgiverens intensjon, bl.a. om at terskelen skal være lav, og at også vold av psykisk art skal gjelde. Det rimer ikke når praksis viser at utlendighetsmyndighetene stiller krav om dokumentasjon for å bevise f.eks. mishandling. Det er vanskelig å dokumentere psykisk mishandling. Rapporten konkluderer med at det legges til grunn en for streng tolkning av mishandlingsbegrepet, som ikke stemmer overens med det lovgiveren – altså Stortinget – sa da vi vedtok loven. Derfor mener SV at det er grunn til å konkludere med at dette må strammes inn. Nå har flertallet vært med på at regjeringen må se på dette, og at det må komme en sak til Stortinget, slik at Stortinget også får se regjeringens vurdering av disse temaene. Jeg tar opp det forslaget som står i innstillingen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-06:
Det er bra at mishandlingsbestemmelsen i utlendingsloven utvides. Men SV har, som sikkert de fleste andre her, vært borti saker der det handler om både trusler og vold fra andre enn svigerfamilien og den helt nære familien som bor på samme sted. Det betyr at det er en god del sosial kontroll og vold som utøves av f.eks. fettere, onkler og tanter. Det har vi kjennskap til, og spørsmålet er da: Hvorfor konkluderer regjeringen med at denne typen vold, som jo kan være akkurat like farlig, og som også kan utøves i hjemmet der en bor, og skape utrygghet i det hjemmet, ikke skal omfattes av dette? Det er det litt vanskelig å forstå – for det må jo være å bli utsatt for vold?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-06:
Jeg synes det er en ganske naiv holdning å ha når man vet hvordan sosial kontroll og vold kan utøves i noen av disse få, men veldig alvorlige sakene. Det betyr at en familie via stråmann kan utøve den volden de ikke utøver sjøl, og at det da er offeret som må ut. Det er SV dypt uenig i. Men jeg har et spørsmål til: Det gjelder merknaden som Dommerforeningens fagutvalg for offentlig rett hadde om beviskravet i saker om utvisning etter eksklusjonskriteriet, hvor det må gis veldig klare føringer. Vil statsråden følge oppfordringen fra Dommerforeningen, slik at det blir helt klart hva som skal være beviskravet i disse vanskelige sakene?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-06:
Til svaret som statsråden gir på det første spørsmålet mitt, hvor han henviser til ordensmakt og politi og til at vold ikke er lov: Ja, det er greit, men problemet i disse sakene er at det er mennesker som er satt i en underlegen posisjon fordi oppholdstillatelsen er knyttet til samlivet. I det øyeblikk man henvender seg til politiet, kan man få hjelp, utøveren kan bli dømt, osv., men sjøl mister man oppholdstillatelsen og må ut av landet. Det er det som er hele problemet med saken. Det er derfor disse sakene må ha en annen løsning enn at man bare går til politiet og får vedkommende dømt. Fordi det er en sånn risiko, og ofte også påføring av stor skam, i disse sakene, vet vi at flere utholder vold i lang tid. De tør ikke å anmelde, fordi de da blir sendt ut av landet og kanskje tilbake til en situasjon der volden kan fortsette. Ser ikke statsråden at disse tilfellene kan være slik?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-06:
Jeg er ikke overbevist av disse resonnementene, for det kan forekomme vold uten at det er samboer eller ektefelle som gjør det, med eller uten stilltiende aksept for det som skjer. Det er jo ikke sånn at det veksler mellom enten at alle driver med vold, eller at det er fryd og gammen i ekteskapet, men for øvrig er familien voldelig og driver med trakassering og andre forferdelige ting. Det er ofte ganske glidende overganger, og alle som har jobbet litt med det – jeg har siden 1970-tallet jobbet i krisesenterbevegelsen – vet hvor intrikate mange av disse voldssakene kan være, også i norske familier. Denne bestemmelsen gjelder også, får vi huske på, veldig mange av dem som er familieinnvandret til Norge fordi de gifter seg med nordmenn. Mye er kjærlighet, noe dessverre ikke. Det er ofte personer som er helt alene og ikke har noen familie rundt seg, mens det som er ment å skulle fanges opp nå, jo er en type storfamilie, sosial vold, sosial tvang. Jeg mener at bestemmelsen skulle vært utvidet noe mer for å fange opp disse tilfellene, som ikke er mange, men som finnes, og som setter vedkommende i en like farlig og like umulig situasjon som det som nå beskrives, og som det er bra blir rettet opp noe. Så til slutt: Når det gjelder denne rapporten som Jussbuss har lagt fram, og som er alarmerende, sier altså nå en samlet komité at regjeringen må melde tilbake til Stortinget så raskt som mulig de vurderingene og eventuelle endringene som er gjort. Det er veldig viktig at vi nå får regjeringens vurderinger av praksis. Dem kan vi kanskje ha ulike vurderinger av, men det er det umulig å vite før vi får se dem. Det betyr at man skal ikke bare ha en konklusjon; man skal også ha begrunnelsen for den konklusjonen som regjeringen blir bedt om å trekke.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2018-06-06:
Senterpartiet støtter regjeringens forslag om at de som er ekskludert fra flyktningstatus, kan utvises, og at de ikke skal få opphold på annet grunnlag, f.eks. familiegjenforening, hvis de har mistet flyktningstatus. Jeg deler oppfatningen til en samlet komité, som sier at det er uheldig at personer som har begått så alvorlige handlinger at de kan ekskluderes fra flyktningstatus, etter dagens regelverk ikke kan utvises eller nektes opphold på annet grunnlag. Det er ikke alle høringsinstanser som støtter forslaget. Advokatforeningen og Jussbuss mener det allerede i dag finnes hjemler for å utvise flyktninger som har blitt ekskludert fra flyktningstatus, dersom utlendingen er til fare for det norske samfunnet. Jeg mener imidlertid det er ulogisk at terskelen for utvisning av en asylsøker som har forbrutt seg, skal være annerledes enn når det gjelder familiegjenforening. Jeg mener det er grunn til å merke seg uttalelsen fra Dommerforeningens fagutvalg for offentlig rett, som sier at det er viktig at det gis klare føringer for beviskravet i saker med utvisning. Det er en henstilling som departementet bør følge opp. Forslaget til endringer i utlendingsloven gjelder også et forslag om utvidelse av kretsen som omhandles av mishandlingsbestemmelsen. Personer som er gitt oppholdstillatelse som ektefelle eller samboer til en person bosatt i Norge, må som hovedregel returnere til hjemlandet dersom samlivet opphører før utlendingen har fått permanent oppholdstillatelse. Det er i dagens lov gitt unntak for personer som har opplevd vold i nære relasjoner, definert som vold utført av ektefelle eller samboer. Nå foreslås kretsen i betegnelsen «nære relasjoner» utvidet til å gjelde andre medlemmer av samme husstand eller svigerfamilie. Jeg oppfatter denne bestemmelsen annerledes enn slik SV definerer den. Jeg oppfatter at det gjelder svigerfamilie også om de ikke bor i samme husstand. Senterpartiet mener dette er en riktig og viktig justering av lovverket for å verne om personer som utsettes for vold i nære relasjoner. Det er dessverre mange slike saker, og det er viktig at personer som blir utsatt for vold og overgrep, gis beskyttelse.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2018-06-06:
Jeg er glad for at statsråden i innlegget sitt klargjorde at dette også gjelder svigerfamilie som er bosatt et annet sted enn i tilknytning til husstanden. Men kan statsråden også komme med en tydelig definisjon av «svigerfamilie» i denne sammenhengen? Det er jo en stor utfordring at det ikke behøver å være svigermor eller svigerfar; det kan være bror, onkel eller tante til ektemannen., osv. som utøver denne typen vold, og det vil være veldig klargjørende om vi kan få en definisjon av hva man tenker skal inngå i begrepet svigerfamilie.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2018-06-06:
Jeg ble litt i stuss over hva statsråden egentlig mener. Kan statsråden klargjøre om han mener at det skal gjelde bare svigermor og svigerfar, eller tenker han, som jeg gjør, at det også bør gjelde andre deler av svigerfamilien?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-06-06:
Nei, vi er for § 53 første ledd, men vi vil stemme mot resten.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2018-04-05:
På vegne av stortingsrepresentantene Tore Storehaug, Kari Elisabeth Kaski, Arne Nævra og meg selv vil jeg legge fram et forslag om en ny supplerende nasjonalparkplan.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2018-04-05:
Når folk i Norge blir bedt om å fortelle om når de har sine beste stunder, nevner mange opplevelser i naturen, gjerne sammen med familien. Det denne saken i bunn og grunn handler om, er å sikre folk tilgang til naturopplevelser nær der de bor, også i framtiden. Norsk natur kan virke uendelig. Det har den alltid gjort. Derfor har vi også forsynt oss grovt av den, og derfor er det også viktig å ta vare på mye av det som er igjen. Våre forgjengere på Stortinget skal ha ros for å ha vært flinke til å verne natur høyt til fjells. Vi har mange nasjonalparker vi kan være stolte av, men naturen nær der vi bor, har vi ikke tatt like godt vare på. Nærnaturen har stor betydning for folks tilgang til og bruk av naturen i hverdagen. De fleste norske byer og tettsteder har flotte naturområder som brukes av befolkningen til friluftsliv, og som det er viktig å ta vare på. Lett tilgang til fri natur gir mulighet for helse, økt livskvalitet, store naturopplevelser og ikke minst mer kunnskap om naturen. Friluftsliv er den vanligste formen for fysisk aktivitet i Norge. 61 pst. av nordmenn oppgir at fysisk aktivitet i naturen og nærmiljøet er den formen for aktivitet de kan tenke seg mer av i framtiden. Egenorganisert fysisk aktivitet som friluftsliv når ofte grupper som den organiserte idretten ikke når, og aktiviteten er jevnere fordelt i befolkningen. Presset på nærnaturen i dag er stort. De siste årene har det vært store konflikter knyttet til utbyggingssaker i bymarkene rundt byer som f.eks. Arendal, Tromsø, Trondheim og andre. Derfor mener vi det er nødvendig å styrke vernet av de viktigste frilufts- og naturområdene – både i stor skala, som bymarker og byfjell, og i liten skala i boområder og umiddelbar nærhet til skoler og barnehager. I 2009 vedtok Stortinget markaloven for Oslomarka. Loven gir viktig beskyttelse av naturområdene rundt hovedstaden, som brukes av om lag 1 million mennesker. Vi mener at en slik lov ikke bør forbeholdes folk i og rundt Oslo-området, også befolkningen i andre byer bør nyte godt av den sikkerheten en slik lov gir for deres natur- og friluftsområder. Det er synd at det ikke blir flertall for et slikt forslag i dag, men det betyr ikke at løpet er kjørt. Motstanden mot egne lover for å ta vare på nærnaturen kan minne litt om motstanden mot å opprette nasjonalparker i sin tid. Vi tror at dette på sikt er noe vi skal klare å få gjennomslag for.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2018-04-05:
Det stemmer.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2018-04-05:
Markaloven i Oslo – som Venstre, sammen med SV, var sterke pådrivere for – gir en unik beskyttelse av et svært viktig natur- og friluftsområde. Det er ikke til å stikke under stol at det opp gjennom historien har vært gjentatte diskusjoner om utbygginger både i randsonen av og innenfor Marka, noe som understreker behovet for markaloven. Mitt spørsmål til statsråden er: Vil statsråden avvise at det også for andre bymarker trengs en bedre beskyttelse enn det vi har av disse områdene i dag?