Odd Einar Dørum (Venstre), 2008-04-03:
For en som er vokst opp med en sjuårig folkeskole, i et samfunn hvor stoltheten over kunnskap satt i veggene, og hvor alle var opptatt av det, er dagens debatt nesten forunderlig. Jeg lurer på om det er en atterljom fra flere tiår da man nærmest fulgte det ideal at i skolen skulle man ta vare på det sosiale, men kunnskapen kunne man slappe av med. Hvis det er rett, er det iallfall ikke noe grunnlag for å forfølge det, fordi parti etter parti - inkludert mitt eget i løpet av de siste ti årene - har tatt selvkritikk på den type tilnærming til skolen og sagt at skolen må gi solid og grundig kunnskap, både praktisk og teoretisk. Hvis man skal ta utgangspunkt i den byen som jeg er i, og som vi har møte i Stortinget i, Oslo, er det ikke mange år siden man på prøver her lå veldig dårlig an. Jeg har hatt partifeller som var byråder i Oslo på det tidspunktet da det var veldig dårlig. En av forutsetningene for å endre det var at sannheten kom på bordet. Og da sannheten kom på bordet, satte man seg mål med læringstrykk. Man målte resultatet av læringen og fikk endring. Jeg besøker skoler i denne byen regelmessig. Sist uke var jeg på en skole hvor for noen år siden 86 pst. av elevene på sjuende trinn var under kritisk grense i norsk. Lærerne tok det på alvor, og nå er det 40 pst. Jeg vil gjerne si fra denne talerstolen at det er en kjempeinnsats. Og jeg traff ikke nedblåste lærere som ikke visste hva de holdt på med. Det som var deres bekymring og deres utfordringer, var ikke disse læringsoppgavene, men mange av de andre oppgavene som skolen kan ha. Man kan ha voldsepisoder, og man kan ha andre situasjoner i skolen. Men jeg møtte en vanvittig sterk faglig stolthet over at man skulle løse det, og at man løste det. En av mine partifeller, Kjell Veivåg, hadde det ansvaret som byråd i Oslo å legge mange av de bedrøvelige ting som da var i Oslo-skolen, på bordet. Ble de en innledning til depresjon? Nei, de ble en innledning til å styrke innsatsen i skolen innholdsmessig, styrke lærerne, styrke skoleledelsen - styrke alt som har med et godt skolemiljø å gjøre. Ble de en innledning til å ta elever som ikke får det til? For det er jo riktig som flere har vært inne på - bl.a. representanten Eriksen - at det er store variasjoner internt i skolene. Nei, det ble inngangen til å se den enkelte og løfte det faglig. Derfor er det ganske forunderlig at vi altså skal forholde oss til de nasjonale prøvene som om det var et slags frimureri vi snakker om - det er jo ikke det. Alle er enige om at man kan få tak i det. Flertallet mener jo at hvis man leter lenge nok i dertil egnede kanaler, så får man tak i det. Så sier representanten Ine Marie Eriksen Søreide at av og til har man i ytterste fall hatt lukkede kommunestyremøter. Nei, man skal ha det slik i norske kommuner at det blir vanlig å diskutere innholdet i skolen, like vanlig som å diskutere ventilasjonsanleggets beskaffenhet og hvor mange skolebygg man skal ha. Man må kunne diskutere innholdet og være opptatt av det. Jeg tror selvfølgelig at man blir nedblåst hvis politikere ikke viser skolen respekt, ikke viser læreren respekt. Men tar man tak i noe som skal forbedres, og sier at denne jobben skal vi gjøre sammen, ja, så får man den stoltheten i et lærerkorps som har snudd 86 pst. til 40 pst. når det gjaldt å ikke klare den kritiske grensen i norsk. Og de kommer til å klare bedre, rett og slett fordi de er innstilt på det. Jeg har vært på mange slike skoler. Jeg har vært på en skole i indre øst i Oslo, Hersleb, som ofte har slitt med omdømmet. Den har en vanvittig flott lærerstab. Da Oslos politikere skjønte at de stod overfor bl.a. fattigdomsproblemet, hva gjorde man da? Jo, da sa man at denne skolen skulle i tillegg få et kompetansesenter slik at man taklet utfordringer som er spesielle for deler av indre øst i Oslo. Man trenger ikke å nærme seg debatten nærmest som om man skulle være skyggeredd. Man må nærme seg den åpent og ærlig for å få - for å si det med min avdøde svigermor - apb: alt på bordet. Og man tar det ikke på bordet for at man skal gjøre noe galt med det, men for at man skal ha det opp og skal håndtere det på en slik måte at man er stolt. Det er et svensk sosialistisk slagord - og jeg gjentar det veldig ofte - som heter: «Var stolt, men inte nöjd». Utgangspunktet i det slagordet er at en vedkjenner seg hva en kan, og deretter skikkelig og ordentlig sier hva en skal gjøre bedre. Jeg er oppdratt i dette samfunnet som var et resultat av Venstre-staten og det sosialdemokratiske partiets prosjekt som het «Kunnskap er makt». Derfor ble jeg veldig forundret over at vi skal ha denne skyggeboksingen rundt de nasjonale prøvene. Åpenhet og ærlighet er forutsetninger for å sette ærlige ambisjoner for alle elever, for å sette i gang et mestrings- og læringstrykk som gjør at man har en sjanse til å klare seg, henge med, på de helt grunnleggende områdene. Derfor vil Venstre, ut fra sine erfaringer både nasjonalt og ikke minst i Oslo når det gjelder det vi har sett har kunnet bli snudd i denne byen ved stor innsats - en by med 38 pst. språklige minoriteter og mange andre utfordringer - naturligvis og selvfølgelig stemme for det forslaget som vi i dag har sammen med Fremskrittspartiet og Høyre i denne salen.