Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2008-12-02:
Jeg vil begynne mitt innlegg med å skru tiden seks dager tilbake og sitere statsråd Riis-Johansen i denne salen: «Jeg må innrømme at da denne regjeringa inntok regjeringskontorene, lå det ikke et opplegg der for grønne sertifikater.» Statsråden var heller ikke snauere enn at han i Dagens Næringsliv nå på fredag ønsket opposisjonen velkommen etter når det gjaldt å få etablert et felles grønt sertifikat-marked med Sverige. Statsrådens uttalelser er ikke bare freidige og oppsiktsvekkende. Han taler også mot bedre vitende. For det er kjent, og har vært kjent lenge, at Bondevik II-regjeringen arbeidet aktivt med å etablere et felles grønt sertifikat-marked med Sverige i tiden før den gikk av. Representanten Marthinsen har jo selv sitert fra St.meld. nr. 47 for 2003–2004 tidligere i denne debatten. Vi hadde altså en plan om å legge fram et lovforslag i løpet av 2005, med sikte på oppstart av sertifikatmarkedet i 2006. I statsbudsjettet for 2005, som ble forberedt av Bondevik II-regjeringen, og senere overtatt av den rød-grønne regjeringen, var det også betydelige midler for å etablere et grønt sertifikat-marked på NVEs driftsbudsjett og også andre steder i budsjettet. Det lå altså et opplegg for grønne sertifikater på bordet da de rød-grønne overtok. Men opplegget ble forkastet av olje- og energiminister Enoksen, fordi han mente det ble for dyrt for de norske forbrukerne. Resultatet av Enoksens beslutning er tre års bortkastet tid i forhold til fornybarsatsing. I klimaforhandlingene for ganske nøyaktig ett år siden ble Regjeringen presset av Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre til å gjenoppta forhandlingene med Sverige. Det var vel i seg selv en innrømmelse av at det var en uklok beslutning Regjeringen tok da de skrinla forhandlingene med svenskene i 2006. I klimaforliket lovet Regjeringen å komme tilbake til Stortinget med et forslag til omlegging av ordningen for fornybar elektrisitet dersom det ikke skulle lykkes å komme fram til et resultat for grønne sertifikater innen 1. juli dette år. Avtalen var at støtteordningen skulle innrettes slik at den over tid legger til rette for økt utbygging av fornybar kraft i Norge i samme størrelsesorden som en ordning med grønne sertifikater ville ha gitt. Regjeringen har dessverre ikke levert på dette punktet. Det har vært en ensidig satsing på investeringsstøtte til vindkraft før 1. juli 2008, det avtaletidspunktet vi hadde. Andre teknologier, som småkraft, bølgekraft, solenergi og saltkraft kan foreløpig se langt etter forutsigbare og bedre rammebetingelser. I lys av dette er det for meg uforståelig at olje- og energiministeren inntar den holdningen som han gjør i forhold til opposisjonens arbeid med grønne sertifikater. Han snakker mot bedre vitende, og det synes jeg han burde holde seg for god til. For det er slik at vi har en statsråd som sier at vi er ledende når det gjelder utvikling og utbygging av fornybar energi. Han viser til vår fornybarandel på 60 pst., og at vi derfor er et ledende land i Europa på fornybar energi. Jeg vil kalle dette et retorisk triks. Sannheten er at vi har et av Europas dårligste støttesystemer i forhold til utbygging av fornybar energi. Derfor er grønne sertifikater så viktig å få på plass. Når norske investorer velger å investere milliarder av kroner i Storbritannia eller Tyskland i stedet for å gjøre det i Norge, er det på grunn av at vi har dårlige rammebetingelser. Norges store andel av fornybar energi skyldes storstilt vannkraftutbygging i perioden 1917–1980. Statsråden bruker denne tiden og det arbeidet som ble gjort da, som argument for å si at vi er best i klassen. Jeg har respekt for politikere som har gått foran. Jeg har respekt for Gunnar Knudsen, konsesjonslovens far og oldefar til dagens statsråd. Ja, jeg har respekt for det arbeidet som han og hans generasjon gjorde. Men dagens politikere kan ikke hvile på laurbærene for det arbeidet han og hans generasjon gjorde. Derfor støtter Kristelig Folkeparti fullt ut dagens forslag om å utrede et nasjonalt marked for grønne sertifikater, fordi de siste års stagnering i endringene av rammebetingelsene for fornybar energi tilsier at det nå er viktig å finne en stabil overgangsordning fram til vi har klart å etablere det norsk-svenske sertifikatmarkedet.