trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Geir Inge Lien (Senterpartiet), 2018-12-04:
Når det gjeld forslag nr. 1, frå Kristeleg Folkeparti, er det allereie på gang ein full gjennomgang av ordninga med valdsoffererstatning. I tillegg vart Stortingets rettferdsvederlagsordning grundig gjennomgått i 2013, som det har vorte sagt mykje om her i dag. Det vart konkludert med at det ikkje burde opprettast tilpassa ordningar for særskilte søkjargrupper. I dag er det ingen saklege avgrensingar for kva ein kan søkje erstatning for under rettferdsvederlagsordninga. Dersom ein skal begynne å definere kva slags grupper som skal vere omfatta og ikkje, kan dette medføre ein fare for at tilfelle som burde vore fanga opp, endar med å falle utanfor. Når det gjeld forslag nr. 2, frå Kristeleg Folkeparti, er det viktig å understreke at kommunane er omfatta av den alminnelege erstatningsretten. Gjennom desse reglane kan kommunane verte kjende erstatningspliktige dersom dei har svikta. Dette gjeld bl.a. dersom barnevernet ikkje har gripe inn når dei burde ha gjort det, og når kommunane har gjort feil, og det bør òg kommunane stå til ansvar for. Oppreisingsordningane det her er snakk om, kjem utanom den alminnelege erstatningsretten. Mange kommunar har frivillig valt å opprette sine eigne oppreisingsordningar. Dette er ikkje noko staten styrer. Senterpartiet har difor ikkje eit ønske om å påleggje kommunane krav til korleis ordninga skal sjå ut. Det er mange kommunar som ikkje har slike oppreisingsordningar i dag. Eg meiner at det er positivt om fleire kommunar vel å opprette slike ordningar. Då er det ein fordel om ein har eksempel på korleis ei slik ordning kan utformast på ein rettferdig og god måte. Forslaget vårt om å opprette ei beste praksis-anbefaling vil bety at dei kommunane som allereie har oppretta oppreisingsordningar, kan forbetre ordningane sine basert på ei anbefaling. Dei kommunane som av ulike årsaker ikkje har oppretta slike ordningar, som kanskje har vegra seg for dette, vil få gode rettesnorer å halde seg til. Eg håper at ei slik anbefaling kan fungere som eit incentiv til å opprette oppreisingsordningar i fleire kommunar, og at dei ordningane som allereie eksisterer, kan verte likare og betre.
Geir Inge Lien (Senterpartiet), 2018-12-04:
Familievald, valdtekt og seksuelle overgrep mot barn er alvorleg kriminalitet som må vere høgt prioritert av politiet. Det kan vi alle her vere einige om. Riksadvokaten har òg pålagt politiet å gje slike saker høg prioritet. Eg synest det er positivt at interpellanten Eide inviterer til debatt om korleis ein kan sikre seg mot akkurat dette. Det at saksbehandlingstida aukar og køane byggjer seg opp i slike alvorlege saker, er urovekkjande. Dette kan det vere fleire årsaker til, bl.a. avdekkjer politiet fleire saker som går på seksuelle overgrep mot barn. Leiaren for etterretning og etterforsking i Oslo politidistrikt har sagt at dei slit med å rekruttere kompetente folk, spesielt til seksjonen for etterforsking av alvorlege seksuallovbrot. Ressursar og økonomi er noko fleire politidistrikt slit med, og Senterpartiet er heilt tydeleg på at det trengst større handlingsrom for å kunne prioritere og gjere nødvendige tiltak lokalt. Regjeringa har ei nøkkelrolle i måten dei styrer midlane på her. Eg har òg vore veldig spent på Framstegsparti-statsrådens svar på denne interpellasjonen. Når det er sagt, vil eg understreke at det ikkje er sikkert at det å setje måltal er den riktige måten å gå fram på, slik interpellanten har vore inne på. Det er allereie mange måltal i politiet, og med respekt å melde er ikkje dette alltid den beste metoden. Faren med at ein skal telje alt mogleg, er at ein ikkje tel det som faktisk tel. Med andre ord: Ein når gjerne måltala, men ikkje det som var det faktiske målet for utgangspunktet. Eg meiner ein må trø varsamt ved bruk av denne metoden, og han må i alle fall ikkje brukast ukritisk. Eg ser fram til å høyre justisministerens konkrete planar for å sikre nødvendig prioritering til etterforsking av familievald, valdtekt og overgrep mot barn, og eg håpar å få svar på korleis han vil leggje til rette for at politiet lettare kan rekruttere kompetanse til etterforsking av denne typen saker.
Geir Inge Lien (Senterpartiet), 2018-12-04:
Eg er glad for at interpellanten, Bøhler, har gjeve oss høve til å diskutere denne saka i dag. Det betyr svært mykje for oss korleis politiet i Noreg vil sjå ut i framtida. Representantane Bøhler og Vågslid har begge vore inne på akkurat det, og eg må seie at eg deler bekymringa for det som skjer ute i distrikta. Eg vil få nemne mitt eige heimfylke, Møre og Romsdal, som for tida har den lågaste politidekninga i heile landet, og har hatt det over tid. Tal frå 30. september viser at politidistriktet har 1,45 politifolk per 1 000 innbyggjar. Om målsettinga om to politifolk per 1 000 innbyggjarar vert møtt på landsbasis, betyr ikkje det at alle politidistrikt har to politifolk per 1 000 innbyggjarar – dette fordi enkelte politidistrikt dreg opp snittet. No argumenterer eg ikkje på nokon måte for å kutte i politistillingar i dei politidistrikta som har over to per 1 000, men det er viktig for Senterpartiet at målet om 2 per 1 000 kjem heile landet til gode. Ein annan problematikk eg meiner det er viktig å få fram når vi debatterer dette temaet, er ubalansen som har utvikla seg mellom politistillingar og sivile stillingar i politiet. Det har vore saker i media om politifolk som sorterer post fordi det ikkje lenger er sivilt tilsette til å gjere slike støtteoppgåver. Statistikken viser ei politistilling, men seier ikkje noko om kva denne politistillinga gjer. Omgrepet «sivile stillingar» dekkjer eit stort område. Det som går under samlenemninga, vert sett på svært ulikt, men er svært viktig kompetanse for politiet å inneha. Endringa i kriminalitetsbildet dei siste åra krev at politiet hentar inn folk med ulik fagbakgrunn i etterforskinga. Det kan gjelde sivile stillingar med kompetanse på økonomi, IT, ingeniørfag, psykologi, statistikk eller analyse. Politiet må setjast i stand til å hente inn slik kompetanse der dei meiner det er nødvendig. Det krev først og fremst at politiet får økonomisk handlingsrom til å kunne gjere slike prioriteringar, men det krev òg ein analyse av politiet sine framtidige oppgåver og kapasitetsbehov. Dette er kanskje eit tema vi kjem tilbake til ein annan dag, men eg må òg kort få lov til å nemne påtalemakta. Når politiet får fleire politistillingar, må òg påtalemakta følgje med. Det er ikkje alltid vi politikarar er like flinke til å peike på akkurat dette. Igjen handlar det om balanse. Når det vert lagt ein plan for korleis politiet i framtida skal sjå ut, må det fokuserast på å få meir politikraft ut av politistillingane. Samtidig må politiet få moglegheit til å tilsetje folk med nødvendig kompetanse i sivile stillingar. Det er viktig. Målet om to per 1 000 er ei viktig rettesnor. Samtidig kan vi ikkje ha tunellsyn kor dette er det einaste målet. Vi må også sjå det store bildet og sørgje for ei god samansetjing i politiet.
Geir Inge Lien (Senterpartiet), 2018-12-04:
Eg vil takke interpellanten for å ta opp dette temaet. Dette er diverre ei sak vi stadig kjem tilbake til, og det er nettopp fordi utviklinga vi ser i delar av hovudstaden, er så alvorleg. Først vil eg seie at eg synest det er positivt at regjeringspartia set motarbeiding av gjengkriminalitet i fokus, og eg har forståing for at dette er eit krevjande og komplekst felt for politiet å handtere – ikkje minst fordi det gjeld så mange mindreårige som står i fare for å etablere ein kriminell livsstil, eller som allereie er godt i gang med dette. Det må understrekast at det ikkje er ein jobb berre for politiet åleine å kjempe mot gjengkriminalitet. Også andre etatar må vere involvert i dette arbeidet lokalt. Men innsatsen til politiet i form av førebygging, rask reaksjon og oppfølging er ein avgjerande del av denne kampen. Eg meiner at det er viktig å satse på nærpolitiet, også i Oslo. Politiet må vere til stades lokalt i bydelen, og dei må kjenne miljøa og enkeltpersonar som er involverte. For ei veke sidan publiserte VG innhaldet i eit hemmelegstempla dokument der ei spesialgruppe i politiet slo alarm om motarbeiding av gjengar. I brevet gjev ein uttrykk for at politiet manglar oversikt over kriminalitetsbildet som sentrale gjengmedlemer er involverte i. Det står òg at arbeidet som går føre seg i dag, ikkje har ein ønskt effekt. Ein har lagt inn eit tital millionar kroner til arbeidet mot gjengkriminalitet, men som det vert sagt i brevet, manglar politiet etterforskingskapasitet. Eg håpar statsråden forstår at dette er urovekkjande for oss som har fått høyre gjentekne gonger at situasjonen er under kontroll, og at det skal vere betre oversikt over gjengmiljøet no enn tidlegare. At politiet ikkje kan ha fullstendig oversikt over alt som skjer til kvar tid, vil dei aller fleste ha forståing for. Det som er særleg bekymringsfullt, er likevel at det ikkje er samsvar mellom det brevet gjev uttrykk for, og dei signala som vi tidlegare har fått frå statsråden om at situasjonen skal vere under kontroll. Eg ønskjer at statsråden opplyser om han har fått andre innspel frå politiet om korleis innsatsen mot gjengkriminaliteten kan organiserast på ein betre måte, og eg håpar òg at han kan seie noko om korleis han konkret følgjer opp dette punktet som er påpeikt i brevet.
Elise Waagen (Arbeiderpartiet), 2018-12-04:
Det er en alvorlig situasjon i Øst politidistrikt. Bistandsadvokater er bekymret for rettssikkerheten til barn og voksne som er utsatt for vold i nære relasjoner. Politimesteren har uttalt at den krevende situasjonen gjør at saker som omhandler vold, må vente. I svar på skriftlig spørsmål har statsråden uttalt at situasjonen i Øst politidistrikt ikke er god nok. Riksadvokaten har slått fast at den beskrevne situasjonen ikke kan vedvare. Når en statsråd på vakt innrømmer alvorlig svikt innenfor sitt ansvarsområde, er det betimelig å spørre hva statsråden har tenkt å gjøre for at barn som har opplevd vold i nære relasjoner, skal få sin rettssikkerhet ivaretatt. Det ansvaret bærer statsråden, som øverste ansvarlig. Jeg vil takke interpellanten for å ta opp dette viktige spørsmålet. Overgrep og vold i nære relasjoner er et samfunnsproblem og er grov kriminalitet, som må forebygges langt bedre enn i dag. Overgrep og vold gjør barn og voksne syke og får alvorlige konsekvenser for livskvaliteten til dem som rammes. Kostnadene for den enkelte og for samfunnet er betydelige. Det finnes en rekke politiske grep for å bekjempe vold og overgrep. Vi må sette politiet i stand til å oppdage mer og å oppklare flere saker, og vi må styrke barnehusene. Det handler om prioriteringer. Politiet har tatt betydelige steg i riktig retning i kampen mot vold i nære relasjoner og overgrep, men de trenger økte ressurser for å møte saksmengden som følger av at flere saker avdekkes. Tall fra Vista Analyse i 2012 viser at vold i nære relasjoner koster samfunnet så mye som mellom 4,5 mrd. kr og 6 mrd. kr årlig. Det er verdt å merke seg at det er betydelige politiske forskjeller når det gjelder handlekraften i kampen mot vold i nære relasjoner. Der regjeringen gjennom den såkalte opptrappingsplanen mot vold og overgrep har lagt inn en styrking på 67 mill. kr for 2019, foreslår Arbeiderpartiet en styrking på over 1 mrd. kr i kampen mot vold og overgrep. Arbeiderpartiet har tidligere fremmet forslag om en handlingsplan mot vold i nære relasjoner og en handlingsplan mot voldtekt. Den forrige handlingsplanen mot voldtekt gikk ut i 2014. Handlingsplanen mot vold i nære relasjoner gikk ut i fjor. Det er blitt hevdet fra denne talerstolen at en handlingsplan alene ikke er svaret. Nei, men en handlingsplan forplikter, en handlingsplan gjør at en strukturerer arbeidet, er nødt til å levere og er nødt til å rapportere. Det er bekymringsfullt når statsråden eller regjeringen ikke tar det ansvaret. Tallene taler for seg selv – og bak hvert tall er det en vond historie. Det trengs kraftfulle tiltak for at vi i fellesskap skal forebygge, etterforske og behandle sakene i domstolen på en god måte. Statsråden må gjerne oppklare hvorfor regjeringen og han selv ikke ser poenget med at en må få på plass en ny handlingsplan.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2018-12-04:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg merket meg at det ble operert med litt ulike tall om situasjonen da prosessen startet. I Killengreen-rapporten, side 60, tok de utgangspunkt i at politidekningen da var på 1,8 per 1 000 innbyggere mens statsråden nevnte 1,68. Det er ikke det vesentlige her. De kan jo bare være fra ulike tidspunkter – tallene i rapporten, da den ble skrevet, kontra tallene statsråden har. Det er uansett ikke en stor utvikling enten det er fra ca. 1,7 eller 1,8 opp til to per 1 000 på tolv år. Det som er litt vanskelig å få tak i, er statsrådens syn på hvordan vi skal komme fram til hva som er et riktig måltall for utviklingen av politiet i tiårene framover. Vi kom fram til et måltall på to per 1 000 i 2008. Det var resultatet av en omfattende diskusjon og et omfattende arbeid. Denne gang foreligger det, som jeg nevnte, et heller kort notat på 42 sider, med mange gjentakelser, som ikke er i nærheten av å trekke opp hvilke konkrete, store framtidsutfordringer politiet står overfor, og hva de vil kreve av utbygging av ulike kapasiteter og ulik kompetanse. Det er vel vanlig, når man lager en stortingsmelding, å bygge på utredninger og analyser for å komme fram til gode anbefalinger for Stortinget. Hvis man skal bygge på den rapporten, har man et veldig tynt grunnlag. Statsråden sier at man ikke skal detaljstyre politiet, men vi må jo ha en formening om den totale dimensjoneringen av politiet, slik vi hadde i 2008, og som Stortinget har vært enig om siden. Regjeringen har tydeligvis en mening om det når man har valgt å ta ned antallet på Politihøgskolen til 550 allerede fra i år – og gjorde det før Lystad-gruppen anbefalte det. Regjeringen har tydeligvis en slags oppfatning av hva behovet er. Jeg synes ikke man bare skal se ut i luften og finne et tall for hvor mange politifolk man skal utdanne i årene framover. Jeg synes vi bør gå dypere inn i det enn det, og det var hensikten min med denne interpellasjonen. Jeg vil også si, når statsråden viser til at vi trenger mer spesialkompetanse, mer inngående kunnskap på de forskjellige feltene som politiet skal arbeide med, f.eks. datakriminalitet, at jeg tror et viktig svar på det er at hvis Politihøgskolen hadde utviklet sine utdanningsløp mer knyttet til det, ville det blitt mer målrettet mot politioppgaver enn om man baserer seg altfor mye på generell universitetsutdanning.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2018-12-04:
Jeg takker for innleggene, som var interessante. Det er kanskje ett poeng jeg vil nevne for representanten Gulati i tilknytning til hans innlegg, og egentlig også til det statsråden sa i siste innlegg før stortingsrepresentantenes: at man er i ferd med å nå målet, derfor tar man antallet utdannede fra Politihøgskolen ned. Jeg mener at det er riktigere med motsatt rekkefølge, at man først gjør en vurdering, en analyse, av hva man vil trenge framover, før man tar antallet man utdanner, ned. Hvis ikke gjør man det på veldig usikker basis. Vi trenger bedre grunnlag for slike store avgjørelser. Det er i Norge nå ingen – tror jeg – i noen av politidistriktene, i befolkningen, som vil si at vi har for mange politifolk. Det er tvert imot dramatiske rop om at politiet må gjøre mer på det ene og på det andre feltet, og det er lange restanselister i alle politidistriktene utenom ett. Det er store mangler når det gjelder etterforskning og gjennomføring av en rekke svært alvorlige saker, noe vi også har vært inne på her i dag. Så jeg mener at man burde gått fram i omvendt rekkefølge. Når det gjelder det representanten Eide viste til om statistikk: Jeg var selv i debatter her i Stortinget da vi var i regjering, hvor jeg viste til statistikk fra 1990-tallet. Jeg vil si at helt siden 1990-tallet, hvis man ser på de generelle nasjonale statistikkene, har de totale kriminalitetstallene pekt nedover. Det skyldes at kriminalitetsbildet varierer, forandrer seg, og at f.eks. antall saker innen narkotikakriminalitet er helt avhengig av hvor mange saker politiet initierer. Det er det som skaper statistikken, det er politiinitierte saker den bygger på. Men jeg er glad for det representanten Eide sa, at kriminalitetsformene endrer seg, at sakene blir mer komplisert og mer krevende for politiet å jobbe med, saker om f.eks. økonomisk kriminalitet, organisert kriminalitet, kriminelle gjenger og vold i nære relasjoner, hvor det jo er få som vil vitne mot sine foreldre, mot sin familie, og det er vanskelig å få fram sakene. Det jeg gjerne vil henlede oppmerksomheten på, er at det er et viktig veivalg for oss når stortingsflertallet nå har kuttet i politiutdanningen. Det blir et viktig veivalg vi skal ta når det gjelder dette i årene som kommer. Det kan vi ikke løse bare med prioriteringer, det er også snakk om kapasiteten politiet har – hvis vi skal være rettferdige mot norsk politi.
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-12-05:
Jeg vil framsette et representantforslag om økonomisk åpenhet som gjelder Stortingets retningslinjer for bruk av tilskudd til stortingsgrupper.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2018-12-05:
Når det gjelder akkurat Justisdepartementet, er det et sted der folk kommer og går, og nåværende justisminister har ikke vært justisminister i den perioden som Riksrevisjonens rapport omhandler. Men likevel har nåværende justisminister gjort seg bemerket, for samme dagen som rapporten ble lagt fram, var justisministeren i Dagsnytt atten og påsto at Riksrevisjonens rapport bare handlet om sikring av politiets egne objekter, og omtalte det som betong og piggtråd. Vil statsråden nå beklage at han på den måten har feilinformert befolkningen, som han gjorde den gangen?
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2018-12-05:
Det jeg refererte til, var statsrådens omtale av Riksrevisjonens rapport. Men statsråden nevnte instruksen nå, og det er bra. Og han innrømte at instruksen ikke er tilfredsstilt når det gjelder det politiet skal stille med av sikringsstyrker. Men så lurer jeg på om statsråden er like presis på dette selv, for så seint som i går, i Stortingets debatt her, omtalte statsråden spørsmålet om øremerking – det er noe komiteen har sagt, at det må være egne midler til objektsikring i Justisdepartementet og i politisektoren. I går sa statsråden at det var for mye øremerking, og igjen omtalte statsråden objektsikring som betong. Hvordan i all verden skal vi kunne ta de tilsynelatende innrømmelsene fra statsråden på alvor når han så seint som i går omtaler dette viktige saksområdet bare som betong?
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2018-12-05:
Påpekningen fra komiteen går på at når det gjelder objektsikring, har det hittil ikke vært satt av særskilte midler til det. Og det er ganske påfallende – for det var nemlig betong knyttet til objektsikring som ble nevnt av justisministeren i går – at han tilsynelatende, etter såpass lang tid i stolen, fremdeles ikke tar temaet på alvor. Da er spørsmålet mitt, for justisministeren er jo ikke bare justisminister, han er også beredskapsminister og har ansvaret for at også andre departementer og statlige etater følger opp sitt ansvar for grunnsikring av objekter: Hvordan kan beredskapsministeren tro at andre deler av den statlige forvaltningen skal ta sitt ansvar når ikke justisministeren følger opp?
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2018-12-05:
Takk for at statsministeren denne gangen deltar i debatten, noe hun ikke gjorde i fjorårets alvorlige debatt. Noe av det som ble framhevet av mange, ikke bare opposisjonen, er opplysningsplikten. For etter Grunnloven har regjeringa et ansvar for å opplyse Stortinget korrekt og tilstrekkelig. Det er klart – og statsministeren har innrømt det – at det i forbindelse med statsbudsjettet 2016 høsten 2015 ble gitt helt feil informasjon om status for objektsikring til Stortinget. Da Politidirektoratet oppdaget det, ga de beskjed muntlig til departementet. Da det ikke hjalp, ga de beskjed via mail til departementet. Og som de sa selv, for å gi det notoritet sendte de også et skriftlig brev den 20. november, altså før Stortinget vedtok budsjettet, men uten at budsjettforslaget ble korrigert. Ser statsministeren at det er et klart brudd på Grunnloven § 82?
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2018-12-05:
Det er altså sånn at ett år etter, da neste statsbudsjett ble lagt fram, sto ikke den feilen som sto der i 2015. Det var ikke det jeg spurte om. Det jeg spurte om, var: Da regjeringens budsjett og Justisdepartementets budsjett var til behandling i 2015, var det feil i det budsjettet. Det ble departementet gjort oppmerksom på, men uten å si fra videre til Stortinget at det som sto i budsjettproposisjonen, var feil. Kan virkelig statsministeren mene at det å vite at en har sagt feil til Stortinget og ikke korrigere det, ikke er et brudd på § 82 i Grunnloven?
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2018-12-05:
Så statsministeren mener altså at når feilen ikke ble korrigert – den var kjent, men ble ikke korrigert for Stortinget – og sågar gjentatt i brev fra justisministeren våren 2016, så er det tilfredsstillende med hensyn til regjeringas plikt til å opplyse Stortinget?
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2018-12-05:
Jeg registrerer at statsministeren syns det er greit at en statsråd vet at det er feil det en sier til Stortinget, lar være å korrigere det, men sier det året etter, i neste budsjett. Det er ganske spesielt. Men i tillegg er det altså sånn, som vi prøvde å få svar på under høringen, at det tydeligvis i lengre tid i regjeringa har vært operert med at Forsvaret – som vi akkurat hørte i forrige runden her – nå planlegger at de ikke skal være ferdig med sine prosjekter før i 2025, uten at Stortinget har blitt informert om den utsettelsen. Mener statsministeren at det også er tilfredsstillende med hensyn til Grunnlovens krav om opplysningsplikt i § 82? Her vet altså departementet at de har en helt annen tidshorisont enn den Stortinget er presentert for, uten at Stortinget får greie på det. Er det god nok informasjon?
Svein Harberg (Høyre), 2018-12-05:
Jeg hadde ikke tenkt å ta replikk, men jeg fikk en så klar invitasjon. For det første må jeg få replisere at jeg ikke sa at opposisjonen drev spill, jeg sa at deler av det politiske miljøet synes å være mer opptatt av spill enn av saken – bare så det er korrigert. Så til det som gjorde at jeg tok en replikk: Representanten Gahr Støre var veldig tydelig på at det skulle være åpenhet og ærlighet i oppfølgingen etter 22. juli. Mener Gahr Støre at Stoltenberg-regjeringen i 2013 var åpen, ærlig og oppriktig overfor det norske folk og Stortinget om situasjonen i 2013 når det gjaldt oppfyllingen av det som var forutsetningen i frister og mål, når det åpenbart var tydelig at de ikke ville nå dette?
Svein Harberg (Høyre), 2018-12-05:
Jeg må nesten gjenta spørsmålet, for jeg spurte om Gahr Støre mener at Stoltenberg-regjeringen var åpen og ærlig og meldte tilbake til Stortinget om statusen i objektsikringen, og at de åpenbart ikke ville nå målene innenfor fristen.
Svein Harberg (Høyre), 2018-12-05:
Jeg innledet mitt hovedinnlegg med at komiteen har gjort en grundig jobb med denne saken, og det har den. Det gjenspeiler seg også i de innleggene som har vært fra komiteens medlemmer, og det er godt, og det er viktig at det har vært fulgt opp skikkelig. Det gjør meg også trygg på at de som er nærmest denne saken, de som skal følge det opp videre, også leser hele komiteens innstilling. Jeg må si at jeg anbefaler representanten Petter Eide fra SV å lese innstillingen på nytt, for det hørtes ut som om regjeringspartiene overhodet ikke var med på kritikk, på det som er påpekt i rapporten. Da må de lese på nytt, eller så må de høre på de andre fra opposisjonen som har påpekt at det er en enstemmig komité bak mange av merknadene. Det er mye som er påpekt av en samlet komité, og jeg presiserer at dét understreker alvoret i saken, også for oss. Det er viktig. Så registrerer jeg at Senterpartiets omtale av behovet for dimensjonering i Forsvaret, og spesielt Heimevernet, både pålegger Forsvaret et ansvar de ikke  har, der de altså innbefattet alle sivile objekter, og vil kreve en dimensjonering langt utover det Senterpartiet selv går for. Det får vi ta i en annen debatt. Så må jeg litt tilbake til Knag Fylkesnes og hans innlegg, der er det mye en kunne ha kommentert. For det første registrerer jeg at det – antagelig som et nytt prinsipp – nå er slik at Knag Fylkesnes må ha beskjed fra regjeringen før han fremmer forslag i Stortinget. Jeg har ikke opplevd det sånn – så langt – så jeg tipper at han kunne greie å lage forslaget om både objektsikring og annet uten at han hadde fått beskjed av regjeringen. Og som sagt: Det har jo vært kjent både i budsjettproposisjoner og ikke minst i det siste året, så det blir litt merkelig. Så reagerer jeg på at Knag Fylkesnes gjentatte ganger omtaler regjeringen som en slags fabrikk for feilinformasjon. Jeg synes faktisk det er litt respektløst. Det er altså en regjering med statsråder som virkelig prøver å gjøre jobben, og som også – og det står det respekt av – har erkjent at informasjonen kunne vært på en annen måte. Det synes jeg er bra, og det sier noe om at de tar dette på alvor. Vi har på ingen måte sagt at alt er ok, som noen refererte til. Nei, her er det mye som gjenstår, og det skal gjøres. Det er ingen tvil om at både forsvarsministeren, justisministeren og statsministeren tar dette på alvor. Det har de understreket, og det er altså ikke slik at antall minutter på talerstolen avgjør om en tar det på alvor eller ikke. Det kan en jo merke seg. Så må jeg si helt til slutt: Det må – i den fortsettelsen vi nå skal inn i – være lov å påpeke det som nå skjer, uten at det skal tas som en ansvarsfraskrivelse. Det viktige nå er å få på plass den sikringen som skal gjøres, den sikringen som det er lagt planer for. Og det å påpeke at nå skjer det heldigvis mange konkrete ting, nå er det konkrete planer som følges opp, det bevilges ressurser til det, er naturlig – og skal være naturlig – også i en slik debatt.
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2018-12-05:
Jeg registrerer at representanten Støre er opptatt av åpenhet, informasjon og opplysningsplikt. I desember 2007, da representanten Støre var utenriksminister i Stoltenberg-regjeringen, fremmet man en proposisjon til Stortinget om sikkerhetsloven der man skrev at «forslagene sett under ett ikke bør innebære vesentlig økte kostnader». Det var det man opplyste Stortinget om. Vi vet i dag fasiten. Hva mener representanten Støre om treffsikkerheten i den opplysningen fra regjeringen han satt i, i forhold til den informasjonen man ga Stortinget?
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2018-12-05:
Da kunne det vært spennende å spørre om representanten Gahr Støre mener at man i senere tid har korrigert det bildet som man begynte med å gi inntrykk av i 2007, som man fulgte opp da man fremmet kongelig resolusjon i 2010 med å si at dette ikke skulle ha kostnader. Og rett før man gikk av i 2013, da man hadde kort tid igjen for å nå fristene for arbeidet, mente man da fortsatt at dette var på stell, og at den forrige regjeringen kom til å levere innenfor angitte frister?
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2018-12-05:
Det er slik at denne saken har et bakteppe. Det er slik at det var noen som skulle ha gjort en jobb før regjeringen som sitter i dag, tok over, og det er vel ingen tvil om at man ikke leverte. Dermed gjør det jobben selvfølgelig tøffere når utgangspunktet var at dette ikke skulle koste noe særlig med penger. I dag ser vi at vi snart har brukt 20 mrd. kr for å oppfylle lov og forskrift som er vedtatt. Selvfølgelig omhandler denne riksrevisjonsrapporten disse årene som representanten Gahr Støre viser til, men det er et bakteppe her om hvilket arbeid man gjorde. Mitt spørsmål er egentlig om man er fornøyd med den jobben man som regjering gjorde fram til denne regjeringen tok over. Jeg antar at representanten Gahr Støre er godt fornøyd med det. Men jeg vil gjerne få bekreftet at han er godt fornøyd med den jobben regjeringen han satt i, gjorde i forhold til det grunnlaget man la for det som skulle gjøres i denne regjering.
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2018-12-05:
I august snakket representanten Knag Fylkesnes om mistillit mot regjeringen. I august! Mellom august og fram til i dag har vi bl.a. behandlet et statsbudsjett. Så da har i hvert fall representanten Knag Fylkesnes visst. Hvis han var veldig opptatt av at det manglet enda flere milliarder til objektsikringen, kunne man ha kommet med de forslagene fra SV nå på mandag, da statsbudsjettet ble behandlet i Stortinget. Man kan i hvert fall ikke skylde på regjeringen i de siste månedene ut ifra hva man har visst eller ikke visst.
Nils T. Bjørke (Senterpartiet), 2018-12-05:
I arbeidet med denne saka er det er mykje å setja seg inn i, og me har Riksrevisjonens rapport som utgangspunkt. Det vert vanskeleg å tolka svaret når forsvarsministeren seier: Nei, når det gjeld Heimevernet, reknar me på ein litt annan måte, og difor viser tala at det er betre. Korleis skal me, som skal sitja og arbeida med dette og prøva å lyfta fram denne saka, klara å sjå retninga om ein skal begynna å bruka nye reknemetodar for å få betre resultat?
Nils T. Bjørke (Senterpartiet), 2018-12-05:
Mitt poeng er jo at det no er rapporten me behandlar, og då er det dei målemetodane som rapporten går ut frå, som må vera utgangspunktet. Rapporten viser at det ikkje har vore noka betring frå den fyrste til den andre rapporten. Då er det ikkje tilfredsstillande for oss at forsvarsministeren vel å visa til at no har me nye reknemetodar, og difor er det løyst. Då vert det vanskeleg. Eg ser godt at det framover kan vera grunn til å endra dette, men rapporten dreier seg faktisk om det som har skjedd før.
Nils T. Bjørke (Senterpartiet), 2018-12-05:
Mykje er sagt i debatten, og me byrjar å få eit bilete av korleis saka står. Likevel er det noko eg meiner står att, og som må peikast på. Aller fyrst vil eg seia til representanten Hagen, ein erfaren politikar, at eg skjønar godt at han har lyst til å vri debatten over på andre tema og langt tilbake i tid. Men sjølv om eg er ein ganske ny politikar, har eg lyst til å peika på at i dag er det faktisk Riksrevisjonens rapport me diskuterer. Eg trur det hadde hjelpt om me hadde halde oss til den tidsramma og det rapporten peikar på, i debatten. Me må, som kollegium på Stortinget, vera trygge på at dei rapportane som kjem frå Riksrevisjonen, er baserte på Stortingets vedtak, og då held det ikkje å peika på at me har endra definisjonen når det gjeld Heimevernet. Eg vert usikker når tidlegare heimevernssjef og tillitsvalde i apparatet har eit heilt anna syn på dette enn den sitjande leiinga. Det verkar som om me har fått eit vanskeleg ordskifte – der dei som er på tur ut, kjem med ei forståing, og dei som skal opp og fram, kjem med noko som kan likna på eit sminka bilete. I dag vart det lagt fram ei bok som ser på konsekvensane av politireforma her til lands. Konklusjonen i boka, Politireformer: Idealer, realiteter, retorikk og praksis, av Vanja Lundgren Sørli og Paul Larsson, er: «Reformen fjerner siste rest av lokaldemokratiets innflytelse over politiet, og den gir mindre spillerom for lokale prioriteringer og tilpasninger.» Vidare står det: «Det aller mest omfattende og gjennomgripende trekket ved Nærpolitireformen er imidlertid at den gir nærpolitimodellen et nytt meningsinnhold, og at dette gjøres uten en grundig debatt om konsekvensene for politiets rolle i samfunnet og de grunnleggende verdier som samfunnet vårt er bygget på.» Som eg sa i mitt fyrste innlegg: Denne regjeringa reformerer seg bort frå folk. Men ho får aldri reformert seg bort frå oppgåvene som skal gjerast. Ho får heller ikkje reformert seg bort frå den geografien landet har. Nokon må stilla opp når krisa er der. Konsekvensane av reformene ser me no – lengre responstid, mindre nærleik til innbyggjarane og dårlegare førebygging. Riksrevisjonens rapport har i to omgangar lagt grunnlaget for kritikk av regjeringa sitt arbeid med objektsikring. Eg kan lova at Senterpartiet vil fylgja opp arbeidet vidare, og eg håpar dette er eit område som Riksrevisjonen vil halda auge med og koma med ei ny vurdering av om ei stund for å sjå om situasjonen er betra.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-05:
Sommaren i fjor sende Politidirektoratet ei liste over tiltak som dei ønskte å få finansiert på 2018-budsjettet, til Justisdepartementet. Stortinget var ikkje klar over at det hadde vore sendt, men det blei gjort – ei konkret liste over tiltak som skulle gjere at ein kom eit steg vidare i å sikre politiets arbeid med objektsikring. Dette er forhold som strekkjer seg til tida før sitjande statsråd. Tidlegare har han sagt at nei, dette var før mi tid, så det kan eg ikkje svare på. Men det er denne statsrådens konstitusjonelle ansvar. Dette er forhold som har skjedd før, og det gjeld spørsmålet om regjeringa i det heile har prioritert dette arbeidet. Vil statsråden no beklage overfor Stortinget at ein ikkje prioriterte objektsikring i 2018-budsjettet?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-05:
Det verkar som om kunsten å vere statsråd for denne statsråden er å vere mest mogleg eit såpestykke i svara på spørsmål frå Stortinget. Men dette har denne statsråden faktisk snakka om da det var eit stort presseoppslag i Aftenposten like før budsjettet blei lagt fram i år. Da sa statsråden at no hadde vi endeleg fått ein plan, eigenhendig hadde denne justisministeren bedt om ein slik plan for finansiering av tiltak frå Politidirektoratet. For første gong hadde ein no altså fått det, og no skulle ein setje i gang med finansieringa. Men vi veit jo – alle vi som har jobba med denne saka – at den planen har kome frå Politidirektoratet i 2013, 2014, 2015, 2016, 2017 og altså før budsjettet vi er inne i no. Eg spør ein gong til: Vil sitjande statsråd beklage overfor Stortinget at ein ikkje prioriterte det for dette året, og at det var feil det han sa i Aftenposten?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-05:
Det verkar ikkje som om eg får svar derifrå i dag heller. Statsråden nemner Taraldrud, at alt vil bli så mykje betre når det står klart. Men Taraldrud er jo ei samlokaliseringssak. Krava i sikkerheitslova med forskrift og instruks er noko ein uansett skal følgje, anten ein har samlokalisert ting eller dei eksisterer kvar for seg rundt omkring. Det Riksrevisjonens rapport viser, er at sikringa av dei funksjonane som skal inn i dette senteret, i dag ikkje er i samsvar med lova, altså at vi må vente i fleire år før desse funksjonane er sikra. Ser også statsråden at poenget med Taraldrud er ganske svakt, all den tid funksjonane i forsvar, politi og også andre delar av samfunnet til kvar tid skal vere i samsvar med sikkerheitslova?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-05:
Regjeringa skal informere Stortinget om arbeidet med objektsikring. Ei av dei store overraskingane for Stortinget da Riksrevisjonens rapport kom, var at for Forsvaret hadde ein ikkje til hensikt å kome i mål til 2014. Ein hadde etablert eit nytt mål i Forsvaret, og det var 2025. Det var heilt ferske nyheiter for Stortinget. Ein hadde altså flytta tidsfristen med i alle fall ti år for når ein skulle vere i mål med dette arbeidet. Men det heftar jo ganske stor usikkerheit ved 2025 også. Kan statsråden forklare litt om kvar dette talet, 2025, for når Forsvaret endeleg skal kome i mål med arbeidet, som er ti år på overtid og bryt lova kvar dag, kjem frå?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-05:
Flytting av tidsfristen er det ingen her i salen som har antyda i det heile. Fristen kjem frå eit einstemmig storting, at ein seinast innan 1. januar 2015 skulle vere i mål med krava i lova. Det er slik det er. Det er ingen i Stortinget som har påstått noko anna. Eg veit ikkje kvar statsråden har det frå. Så er det interessant at han no innrømmer at ein ikkje hadde kompetanse, ein hadde ikkje sett inn ressursar, osv. for å kome i mål til fristen som lova set. Det er sjeldan vi på Stortinget får høyre statsrådar i denne regjeringa faktisk seie det som er tilfellet. Men så er det prosjektet Heile landet – sikring av skjermingsverdige objekt, som blei starta i 2016 og tilfeldigvis skal avsluttast i 2025. Men det er jo store uklarheiter rundt om det er slik at når ein er ferdig med det prosjektet, så er ein faktisk i mål. Mitt spørsmål til statsråden er: Meiner forsvarsstaben at det er realistisk å kome i mål i 2025?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-05:
Refleksjonen ein må gjere her, er at utan Riksrevisjonen hadde ikkje Stortinget visst noko som helst. Det er den store refleksjonen vi må gjere. Vi hadde ikkje visst at vi ikkje var i mål, og ikkje visst at regjeringa ikkje har prioritert dette. Vi hadde heller ikkje visst at dei hadde feilinformert Stortinget gjentekne gonger. Eg vil gå tilbake til spørsmålet om Grunnlova § 82. Justisdepartementet opplyste for budsjettet for 2016 at alle dei skjermingsverdige objekta på justisfeltet var sikra i samsvar med lov og forskrift. Det kom hausten 2015. Politidirektoratet sa at dette var feil. Regjeringa gjorde ingenting meir for å informere Stortinget korrekt. Så blir den same feilen gjentatt av same minister på vårparten året etterpå – 2016. Så kjem høyringa i førre runde. Der påstår statsministeren at dette var grunna feilrapportering frå POD, men det viste seg å vere feil. Først då vi hadde høyringa hausten 2018 – først då får vi vite den fulle sanninga kring det. Er det i samsvar med Grunnlova § 82?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-05:
Kunne feiltolkast? Setninga om at alle dei skjermingsverdige objekta på justisfeltet er sikra i samsvar med lov og forskrift, er altså 100 pst. feil. Det er det same som at det kan feiltolkast når eg seier at vêret ute er fint, men det er regn. Slik kan ein feiltolke. Det er direkte feil. Den feilen blei ikkje retta opp av regjeringa, ved fleire høve. Først då Riksrevisjonen kjem på banen, kjem den feilen fram, og ikkje frå regjeringa – det sit endå langt inne. Først på høyringa no i haust kjem det fram at det heller ikkje gjeld for resten av justisfeltet. Spørsmålet er om statsministeren no roleg kan forklare Stortinget korleis denne kaskaden av feilinformasjon som Stortinget har fått, kan hengje på greip i samsvar med Grunnlova § 82?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-05:
Det stemmer jo ikkje. I budsjettet for 2017 står det at arbeidet med objektsikring går framover. Året før hadde ein sagt at ein var i mål, og så seier ein at no går arbeidet framover. For å seie det slik: Stortinget har grunn til å bli litt forvirra av den typen rettingar, om vi kan kalle det det. Statsministeren står her no og vil berre ta sjølvkritikk på informasjonen og at ein kunne vore tydlegare tidlegare og meir samla. Vil statsministeren her, overfor Stortinget, beklage at informasjonen om at ein hadde flytta fristen eller målet for å kome i mål med objektsikringa i Forsvaret til 2025, ikkje kom på eit mykje tidlegare tidspunkt, og at han kom frå Riksrevisjonen og ikkje frå regjeringa sjølv?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-05:
Det er veldig interessant at det er representanten Hårek Elvenes som tar ordet i denne saka. Han har jo hatt ei rolle i noko av det mest kritikkverdige som har skjedd i denne saka. Det gjeld informasjonen i statsbudsjettet for 2016 frå Justis- og beredskapsdepartementet, der ein påstod at ein hadde sikra alle dei skjermingsverdige objekta på justisfeltet. Den informasjonen var feil – heilt feil. Ein har ikkje kome i mål på heile justisfeltet, og ein er langt frå å kome i mål når det gjeld politiet. Denne informasjonen blei heller aldri retta opp av departementet, da Politidirektoratet påpeikte dette hausten 2015. Så kjem representanten Elvenes inn, som stiller eit spørsmål til statsråd Anundsen i mars 2016 om korleis det står til, og der han gjentar den same feilen – altså systematisk feilinformasjon. Kva synest representanten Elvenes om rett og slett å bli logen til frå regjeringa?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-05:
Eg synest ein stortingsrepresentant, anten ein er i posisjon eller i opposisjon, har plikt til å følgje opp arbeidet til regjeringa. Det var ikkje noko kritikkverdig i det. Men når regjeringa har gitt feil informasjon til Stortinget og så får påpeikt dette frå Politidirektoratet – gjentatte gonger blir det påpeikt – rettar ikkje regjeringa feilen. Så blir den same feilinformasjonen til Stortinget gjentatt. Da – når ein klar over at den feilinformasjonen er blitt gitt, og når ein gjentar den feilinformasjonen – er vi over i systematisk feilinformasjon, eller løgn, for å kalle ein spade for ein spade. Og det var representanten Hårek Elvenes som blei gjenstand for denne løgna. Korleis opplever representanten Elvenes det?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-05:
Eg tok ikkje replikk då representanten hadde sitt opningsinnlegg der han også påstod det same. Men no klarte eg berre ikkje å halde meg. Når Stortinget ikkje veit at ein ikkje har kome i mål med objektsikringa fordi ein ikkje har blitt informert om det, fordi regjeringa har informert om det motsette, og når ein ikkje har fått ut tal på kva for tiltak og kva det skal koste å kome i mål med objektsikringa, kan representanten Leirstein forklare for meg korleis Stortinget skulle ha løyvd pengar til det?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-05:
Denne debatten ber preg av den siste replikkvekslinga: Ein prøver å finne ulike typar fikenblad for å dekke over det ansvaret ein faktisk har hatt. Det er ikkje eit pent syn. Faktumet i saka er at ein har fått fram det som regjeringa har gjort. Det har vi fått grundig demonstrert, vi har granska kva dei har gjort, vi har tatt utgangspunkt i rapporten frå Riksrevisjonen, og så har vi gjort vidare undersøkingar. Det viser seg at dei faktisk ikkje har gjort nok. Det er sanninga. Dei har heller ikkje prioritert det. Det er sanninga. Dei har også feilinformert Stortinget. Det er sanninga. Så har vi ein statsminister som heldt det kortaste hovudinnlegget av alle, som har vore passiv i debatten – i ei så alvorleg sak – og som ikkje har gitt noko orsaking, som vi kravde. Vi held difor fast på at vi kjem til å stemme for mistillit til denne regjeringa – viss ikkje er ikkje Stortinget eit storting.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2018-12-05:
Jeg registrerer at statsministeren i dag har erkjent, fra Stortingets talerstol, at regjeringen burde kommunisert tydeligere, mer helhetlig, og på regjeringens vegne har tatt selvkritikk og erkjent at oppfølgingen ikke har vært i tråd med Stortingets forutsetninger. Hva burde, etter statsministerens oppfatning, vært gjort annerledes fra regjeringens side i arbeidet med objektsikring i den perioden som Riksrevisjonen har undersøkt, årene 2016 og 2017?
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2018-12-05:
Jeg tar ordet bl.a. i forlengelsen av representanten Nævras innlegg, hvor Kristelig Folkeparti nærmest ble beskyldt for at vi har konkludert og argumentert som et resultat av at vi nå er i sonderinger med dagens regjering. Hvis representanten Nævra og Stortinget ellers har fulgt vår argumentasjon siden Riksrevisjonens rapport ble lagt fram i juni, vil de se at vi har hatt en veldig konsistent, sammenhengende argumentasjon, hvor vi har brukt uttrykk som «sminket bilde», «svært alvorlig» og at regjeringen ikke har gjort den jobben som Stortinget ba om skulle gjøres. Vi har en historie i denne saken som gjør at jeg vil ta sterkt avstand fra at vi har tilpasset et standpunkt eller en konklusjon ut fra den situasjonen som ble antydet av representanten Nævra. Vi har heller ikke endret argumentasjon etter den 2. november. Det tror jeg alle vil kunne se, ut fra hva som er sagt både før og etter. Vi fant det nødvendig å skjerpe kritikken ytterligere i forhold til forrige gang. Derfor har vi også konkludert med «sterkt kritikkverdig» og «svært alvorlig». Og når vi nå har konkludert, har vi gjort det fordi vi mener saken fortjener den typen konklusjon ut fra sakens karakter, og det står en enstemmig stortingsgruppe bak. Ellers registrerer jeg at vi har hatt en statsminister på Stortingets talerstol i dag som har tatt selvkritikk, har erkjent at regjeringen burde ha håndtert saken på en annen måte, og har gjort det på regjeringens vegne. Jeg opplever også at det som er sagt fra statsministerens side, borger for at en har grunn til å tro at en vil prioritere samfunnets trygghet og innbyggernes sikkerhet i et høyere tempo og med større kraft enn det vi har sett fram til nå. Dette sammen med en plan som skal leveres i forbindelse med revidert budsjett, gjør at jeg opplever at en her erkjenner de faktiske forholdene. Derfor vil jeg gjenta det jeg sa i mitt hovedinnlegg, at jeg har tillit til at arbeidet nå vil få en langt høyere prioritet i tiden som kommer, og at tingene som nå ikke er brakt i orden, vil bli brakt i orden etter den planen som Stortinget skal behandle i forbindelse med revidert.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2018-12-05:
Toppidrettsutøvere er en gruppe som har særskilte utfordringer med å kombinere yrkesutøvelse og utdanning. Det er viktig at det legges til rette for at toppidrettsutøvere får mulighet til å ta utdanning for å være godt forberedt for et liv etter idrettskarrieren. Vi må likevel ikke glemme at det finnes andre grupper med tilsvarende utfordringer som toppidrettsutøvernes. Ved universiteter og høgskoler finnes ulike studentgrupper, som nettopp kan ha behov for ekstra tilrettelegging i perioder. Det er studenter som får barn, noen har nedsatt funksjonsevne av ulik grad og andre driver med kultur på høyt nivå. Etter Kristelig Folkepartis syn bør vi være svært opptatt av å legge til rette for at et mangfold av studenter kan lykkes med utdanning, inkludert å tilrettelegge for toppidrettsutøvere. Selv om man absolutt bør tilrettelegge og tilstrebe fleksibilitet, er det viktig at man ikke firer på de faglige kravene. En bedre vei enn gjennom lovfesting er etter vårt syn gjennom dialog for å finne gode løsninger for den enkelte toppidrettsutøver. Så leser jeg følgende i en av merknadene til Arbeiderpartiet i innstillingen: «Å hindre tilrettelegging fordi andre også kan trenge tilrettelegging, er et meningsløst argument i et utdanningssystem innrettet for like muligheter.» Hvis dette skal forstås som et signal om at vi kan plukke ut én gruppe med behov for spesiell tilrettelegging, og at det ikke gjør så mye om det er andre grupper med tilsvarende behov som i denne omgangen ikke prioriteres, må jeg si jeg stiller meg litt undrende til en slik uttalelse – som om dette med spesiell tilrettelegging bare skulle gjelde én gruppe mennesker. Jeg ville vel tvert imot tro at Arbeiderpartiet var opptatt av å tilrettelegge på best mulig måte for alle grupper som trenger en mer fleksibel tilpasning. Å lovfeste detaljerte krav til oppmøte og progresjon i universitetenes utdanningsprogrammer er en form detaljstyring som jeg mener ikke bør være en oppgave for Stortinget. Tvert imot mener jeg lovfesting er en dårlig løsning. Dette forslaget er en type detaljstyring vi trenger mindre av, om vi skal lykkes med de ambisjonene vi som politikere har for høyere utdanning. Så er jeg helt enig i at man bør få til en best mulig dialog med Olympiatoppen og våre toppidrettsutøvere i sin alminnelighet for å drøfte utfordringene og forsøke å finne gode, fleksible løsninger – uten at man verken slår av på kravene eller på andre måter gir disse en enklere vei til eksamen og yrkeslivet enn man gjør for resten av studentene. Den type tilpasning bør imidlertid gjelde alle med spesielle behov, ikke bare toppidrettsutøvere.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-12-05:
Feilinformasjon må rettes med korrekt informasjon, ikke bare med såkalt helhetlig informasjon. I 2017 sa Erna Solberg at hun ikke visste om etterslepet på objektsikring. To år etter fristen visste altså ikke Solberg at regjeringen ikke var i nærheten av å oppfylle Stortingets krav. Siden har det kommet fram noe enda verre, nemlig at regjeringen faktisk visste at Heimevernet og politiet sa fra om manglende ressurser til beredskap. I departementet var man så klar over dette at man opererte med et årstall som var 2025, altså ti år etter fristen. Det sa ikke regjeringen fra om til Stortinget, men de sminket og fortiet i stedet virkeligheten. Solberg har beklaget dårlig informasjon, men dette er, etter vårt syn, ikke det eneste tilfellet av villedning og fortielse i viktige sikkerhetspolitiske spørsmål. Hva vil Solberg nå gjøre for å få slutt på regjeringens brudd på opplysningsplikten overfor Stortinget?