Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 1999-06-07:
Vi behandler i dag omorganisering av Sjøforsvaret. Jeg tror at ordet omorganisering får det til å fryse på ryggen hos mange ordførere og lokalsamfunn rundt om i Norges land. Hver gang vi skal omorganisere og effektivisere, er det mye følelser ute blant oss politikere her og andre steder. Det er noen tøffe prosesser vi står foran nå. Utfordringen min til en del kommuner som er totalt avhengige av Forsvaret, er aktivt å jobbe for å få andre ben å stå på. Denne regjeringen jobber meget aktivt for en distriktssatsing. Det vil den fortsette med. Situasjonen vi har mange steder nå, er derimot uheldig både for Forsvaret og for lokalsamfunnet rundt. Forsvaret kan ikke være et sted bare for å opprettholde et lokalsamfunn. Det er ikke bra for Forsvaret, og det er vanskelig å være lokalsamfunn. Hver gang det skal omorganiseres og ved hver langtidsmelding, må man sjekke om eksistensgrunnlaget fortsatt er der. Når dette er sagt, vil jeg presisere én ting. Jeg fratar ikke politikere retten til å ta helhetlige hensyn i enkelte saker. Vi har et ansvar for å opprettholde forsvarsviljen i landet vårt. Derfor er ikke dette en blankofullmakt fra Kristelig Folkepartis side til de fagmilitære om at det kun er militærstrategiske hensyn som skal tas. Vi må tenke samfunnshelhet. Men argumentasjonen vår bør aldri være at det er et lokalsamfunns eksistensgrunnlag, uten fagmilitære og overordnede samfunnshensyn, som skal avgjøre i forsvarssaker. Argumentasjonen bør heller ikke være økonomiske argumenter alene uten fagmilitær forankring. Vi fraskriver oss ikke ansvaret for disse lokalsamfunn. Eksistensgrunnlaget til lokalsamfunn vil Kristelig Folkeparti arbeide aktivt for over andre budsjett. Striden om Sjøforsvarsdistrikt sør har ikke sin bakgrunn i lokalsamfunns eksistensgrunnlag. Jeg tror verken Horten eller Kristiansand trenger disse stillingene for å overleve. Men Regjeringen har i denne saken tatt de overordnede hensyn som jeg tidligere snakket om, men med god forankring i operative sjefers anbefaling. Jeg kan her henvise til øverstkommanderende i Sør-Norges standpunkt i skriv av 18. august 1997 til FO, hvor nærheten til totalforsvaret vektlegges, og på den bakgrunn anbefaler FKS at Sjøforsvarsdistrikt sør blir lagt til Marvika. Hensynet til allierte og andre internasjonale fartøysbesøk har også stått sentralt for Regjeringen. Air Chief Marshal Sir John Cheshire uttalte under sitt besøk at Norge med Marvika som base til PFP-øvelser i Nordsjøen var midt i blinken. Marvika hadde 97 fartøyer i 1998, mens Karljohansvern hadde 24 i 1998. Her er det snakk om hvilket signal vi gir våre allierte venner. Skal de bli mottatt av en lagerfunksjon, eller bør vi som nasjon gi en annen status til mottaksbasen? For Norge er det viktig med allierte øvelser på norsk grunn. Vi er attraktive som vertsnasjon til PFP-øvelser. Marvikas beliggenhet er ypperlig i så måte. Det å skulle seile inn innerst i Oslofjorden mellom alle fritidsbåtene gjør at fartøyene mister både tid og øker drivstofforbruket når de skal øve i Skagerrak. Jeg har lyst til å presisere overfor en tidligere taler at selv om primæroppgaven til et sjøforsvarsdistrikt ikke er å klarere fartøyer, har Kristelig Folkeparti vært opptatt av at det har vært en bit av totaliteten å gi signaleffekt til våre allierte. Vi har lagt vekt på andre argumenter: fagmilitære argumenter, som jeg har gjort rede for, at omkostningene skal minimaliseres – og jeg henviser til Asplan Viaks uttalelse – hensynet til totalforsvaret ved DKSV som en samarbeidspartner, og med den infrastrukturen. I denne saken er jeg skuffet over Vidar Kleppes og Fremskrittspartiets – med Røsjorde i spissen – vinglete opptreden. Det er det partiet som har gått høyt på banen i denne saken og stadig uttalt at vi kan stole på Fremskrittspartiet, og at Marvika er det beste alternativet. Nå kan vi alle lese i innstillingen om vi burde stolt på dem. At enhver politiker kan gå på nederlag i sine gruppebehandlinger, det skjønner jeg, men da bør man ikke love noe på hele gruppas vegne.