Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-03-23:
Hovedprinsippet i helsereformen er at de regionale helseforetakene bærer ansvaret for å gjennomføre Stortingets vedtak. Dette er ingen fristilling fra den politiske behandling, men det er et ansvar for å følge opp den politiske behandling av helseforetakenes rammevilkår. En gjeldssanering nå vil ha en rekke uheldige effekter. Det vil undergrave styringsautoriteten til de regionale helseforetakene, og en sanering av akkumulerte underskudd vil straffe de foretak som lojalt følger Stortingets forutsetning. Jeg vil vise til Innst. S. nr. 88 for 2003–2004 om endringer under enkelte kapitler på statsbudsjettet medregnet folketrygden for 2003, hvor også problemstillingen er berørt. Der heter det: «Komiteens flertall, medlemmene fra Arbeiderpartiet, Høyre, Sosialistisk Venstreparti og Kristelig Folkeparti, viser til at akkumulert driftsunderskudd i årene 2002 og 2003 i foretakene derfor ikke skal dekkes inn før etter at balanse er gjenopprettet, dvs. etter år 2005.» Behov for bruk av driftskreditter er primært knyttet til helseforetakenes løpende likviditet og har ingen direkte kobling mot foretakenes driftsresultater, som bl.a. er påvirket av ikke betalbare kostnader. Helseforetakene hadde i 2002 relativt god likviditet, bl.a. som følge av at feriepengeutbetalingene dette året ble utbetalt av fylkeskommunene. Det var ingen av de regionale helseforetakene som hadde driftskredittlån ved utgangen av dette året, selv om driftsregnskapene viste et samlet underskudd på i overkant av 800 mill. kr. De regionale helseforetakene har i 2003 i ulikt omfang tatt opp driftskredittlån for å dekke løpende drift. Regnskapsresultatene for 2003 er ennå ikke ferdigstilt fra administrasjonens side, slik at det nå ikke er klart hvor mye driftskredittlån helseforetakene har tatt opp ved utgangen av 2003. De regionale helseforetakene er i Budsjett-innst. S. nr. 11 for 2003-2004 pålagt å komme i driftsmessig balanse i 2005. Omstillingsutfordringene er ulike mellom de regionale foretakene. Jeg vil understreke det uheldige i om Stortinget i en slik situasjon skulle gripe inn og ettergi gjeld. Sosialkomiteens flertall har selv understreket dette, og jeg vil igjen vise til flertallsmerknadene fra komiteen i Innst. S. nr. 88 om endringer under enkelte kapitler på statsbudsjettet medregnet folketrygden for 2003 under Helsedepartementet, hvor det heter: «Flertallet vil også vise til at foretaksmodellen bygger på et system med ansvarlig styrer. Et system hvor driftsunderskudd blir etterbevilget av Stortinget, vil undergrave ansvarligheten i foretakene. Dette vil også eventuelt belønne de foretakene som ikke forholder seg til de rammene som er gitt av Stortinget, og dermed også undergrave modellen.» Etter min oppfatning kan de samme argumentene brukes mot å foreta en ekstraordinær gjeldssanering nå, slik forslagsstillerne tar til orde for. Dersom forslaget vedtas, vil de styrer og ledelser som med lojalitet har fulgt opp de rammebetingelser som er avklart av overordnede politiske myndigheter, få en grunnleggende svekkelse av sin styringsautoritet. Jeg vil også generelt peke på at foretaksmodellen er helt avhengig av at det ikke setter seg kulturer i foretakene der det i ulik grad og på ulik måte spekuleres i at fastsatte rammebetingelser vil bli endret. Endringer av rammebetingelsene i denne saken vil kunne ha som sideeffekt at autoriteten til fastsatte rammebetingelser svekkes, og at det dermed kan bli vanskeligere å få modellen til å virke i samsvar med dens intensjoner. Nettopp derfor er det også viktig at Stortinget behandler budsjetter og rammebetingelser når Stortinget behandler budsjetter og rammebetingelser, og ikke kontinuerlig underveis i året. Det vil føre til at det praktisk talt vil bli umulig for ledelser og styrer i helseforetakene å gjøre det Stortinget har bedt dem om, og det oppdrag Stortinget har gitt dem.