trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2019-04-03:
«Sjølv om talet på barneekteskap har gått ned globalt, så er barneekteskap framleis ein vanleg praksis. Difor er FNs berekraftsmål om å få slutt på alle barneekteskap innan 2030 svært viktig å støtte opp om. Arbeidet mot barneekteskap handlar om meir enn formelle ekteskap, det handlar òg om kunnskap om eigen kropp og rettar. Kan statsråden gjere greie for status på kor langt han har kome med å få på plass ein strategi mot barne- og tvangsekteskap i det internasjonale arbeidet?»
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2019-04-03:
Det er veldig godt å høyra at strategien vil verta lagd fram i løpet av 2019. Det er òg godt å høyra at ein jobbar ut frå at ein skal etablera eit partnarskap med frivillige organisasjonar og sivilsamfunnet. Det er klart at dei har ei viktig rolle i dette, saman med multilaterale aktørar og myndigheiter i andre land. I Noreg har Plan International Norge, og ikkje minst ungdomane deira – det sit nokon av dei på galleriet her i dag – teke opp denne saka og vore tydelege på kor viktig det er å jobba mot utbreiinga av barneekteskap rundt om i verda. Det å utfordra tradisjonelle kjønnsroller, som ofte ligg i botnen for dette, er inga enkel oppgåve, men det er høgst nødvendig for å lykkast. Korleis har statsråden tenkt å utfordra dei tradisjonelle kjønnsrollene i denne samanhengen?
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2019-04-03:
Det er godt å høyra at statsråden trekkjer linjene heilt tilbake til Kairo og FNs befolkningsfond. Det er som han seier, 25 år sidan Gro Harlem Brundtland på den konferansen løfta kvinners rett til sjølvbestemd abort og ikkje minst makt over eigen kropp, òg for kvinner og jenter over heile verda. Nettopp difor kunne eg ha tenkt meg å høyra meir om korleis statsråden har tenkt å jobba. Dei sakene som handlar om seksuell og reproduktiv helse, er ofte tabu mange plassar, ein del plassar vert det opplevd å vera i strid med religion eller tradisjon. I ein del land er det òg politiske leiarar som er aktivt imot at kvinner generelt, men òg ungdom, uavhengig av kjønn, skal få den typen informasjon og ha den typen makt over sin eigen kropp. Difor treng me å vita meir om korleis statsråden har tenkt å gjera dette. Kjem Noreg til å ta leiarskap i denne samanhengen?
Erna Solberg (Høyre), 2019-10-04:
Som vi også sa i trontalen, er vi opptatt av et samfunn med små forskjeller. Vi er opptatt av et samfunn som ikke minst gir muligheter for alle. Det var også tittelen på Høyres gamle prinsipprogram. Dette var også en av de store avklaringene vi gjorde i 2006: Vi er nødt til å føre en inkluderende arbeidslivspolitikk som bidrar til at flere kommer i jobb, og som bidrar til at folk som har blitt parkert utenfor av velferdsordninger som ikke fungerer som et springbrett til å komme tilbake, men som et nett man blir sittende fast i, kan komme tilbake i jobb. Det er utrolig viktig. Derfor jobber denne regjeringen systematisk med det som er hovedsvaret på utfordringene knyttet til ulikhet – at for få har en tilknytning til arbeidslivet, og at for mange står utenfor. Den største forskjellen vi har i Norge, er mellom dem som er innenfor og dem som er utenfor arbeidsmarkedet. Vi vet at den største grunnen til at fattigdom blant barn vokser, er at foreldrene deres ikke har en tilknytning til arbeidslivet. Derfor har arbeidslinjen, sammen med en solid utdanningspolitikk, vært noe av det aller viktigste for utjevning.
Erna Solberg (Høyre), 2019-10-04:
Jeg mener at den absolutt viktigste investeringen vi gjør for å få flere til å mestre livet sitt, begrense ulikheter og gi flere muligheter er å sørge for at man kan jobbe, har inntekt og klarer seg selv, og at man har et utdanningssystem som sørger for at personer ikke ramler ut av videregående utdanning med det arbeidsmarkedet vi har fremover. Å ruste den enkelte er svaret på omstillingen. Jeg er enig i at vi må gjøre endringer i virkemiddelapparatet. Det er derfor vi har gjort en del. Vi har gjort mange endringer i Navs måter å jobbe på. Vi er opptatt av å få bedre ordninger, som gjør at folk kan komme seg i jobb. For eksempel har vi gjort endringer som har bidratt til at vi har ryddet i AAP-køen etter de rød-grønne. Det var mange personer som var parkert i ti eller flere år på AAP, selv om det var en fireårig ytelse. Det har blitt litt flere uføre, men totalt sett har det nå blitt litt færre som er på helserelaterte ytelser i Norge. Det er flere som får et tilbud tidligere om å komme tilbake. Når vi jobber med å følge opp psykisk syke ved at de kan være i jobb samtidig som de får behandling, er det en måte for å sørge for at man ikke blir værende utenfor fordi man i noen år skaffer seg et hull i cv-en. Vi fyller de hullene med aktivitet.
Erna Solberg (Høyre), 2019-10-04:
Vi er bekymret for ulikhetsutviklingen. Det har vi sagt lenge. Men vi er mest bekymret for at antallet fattige i Norge har økt, for at det å stå utenfor arbeidslivet gjør at man blir kronisk værende utenfor. Vi er mest opptatt av å løfte dem som er nederst, dem som har størst utfordringer, og å jobbe med tiltakene som på langt sikt bidrar til at fattigdom ikke går i arv, som gjør at barn og unge møter en skole som gjør at de kan løfte seg, ikke en skole som reproduserer forskjellene. Da må vi ha en skole som fokuserer på kunnskap, en skole som meritterer at man har resultater, og som har gode lærere. En god lærer er det som kan oppheve de sosiale forskjellene. Det har all forskning vist. Vi jobber også systematisk med å komme tidlig inn med arbeidstilbud. Det er jo vi som har de nye tiltakene. Det er vi som utarbeider IPS-ordninger som gjør at folk med psykiske sykdommer kan være i jobb samtidig som de får behandling. Det er vi som lager en inkluderingsdugnad. Det er vi som innfører alle de tiltakene som nå gjør noe med at barn ikke opplever fattigdom på samme måte som de gjorde før, selv om foreldrene deres står utenfor arbeidslivet.
Erna Solberg (Høyre), 2019-10-04:
Fordi bildet mot oss – kompetansen, teknologien – endrer seg, må vi alltid måle det forsvaret vi har, mot den mulige trusselen som kommer. Den trusselen endrer seg. Vi har sett et Russland som er mer selvbevisst, som har mer materielt utstyr, som har større kompetanse, som har større kapasiteter. Det betyr at vi er nødt til å ruste opp vårt forsvar. Det betyr at vi må møte det mot nye trusler i forhold til det vi har hatt tidligere. Det betyr at vi legger opp til en ambisiøs opptrapping av Forsvaret, slik vi har bak oss de siste fire år. Vi har fylt opp lagrene, vi øver og trener mer, vi har satset på store investeringer. Alt dette har vi gjort fordi bildet rundt oss har forandret seg, og fordi det bildet vi må møte i fremtiden, er et annerledes bilde enn det man hadde før. Tidligere hadde den rød-grønne regjeringen en idé om at vi ikke trengte å ha et lavforsvar mot en invasjon mot Norge. Vi ser at vi må ha et forsvar for å kunne gjøre det. Derfor bygger vi opp. Så vet vi at i en oppbyggingsfase tar det tid å være i tråd med og i mål med alt. Det tar tid før det nye utstyret kommer. Kapasiteter går opp og ned, men forsvarskapasiteten i Norge er betydelig bedre, og den kommer til å bli enda bedre hvis vi fortsatt får lov å styre forsvarsutviklingen, for vi prioriterer dette.
Erna Solberg (Høyre), 2019-10-04:
Forsvarssjefens fagmilitære råd kommer på tirsdag, så hva vi har lagt om på i neste forsvarsplan, kan jeg ikke si så mye om, for vi har jo ikke teknisk begynt arbeidet med de enkelte tingene. Men ambisjonen vår og den ambisjonen Høyre alltid har hatt, er at vi skal kunne forsvare dette landet til vi får alliert hjelp. Derfor har vi systematisk bygget sten på sten for å flytte oss fra det forsvaret som ikke engang trodde at det var et scenario, og som derfor ikke bygget for det scenarioet, men det tar tid. Vi kjøper inn flyene, slik det ble bestemt før vi kom, og vi bruker mye penger på det. Vi kjøper nye ubåter fordi en av de store forsvarstruslene mot oss er å bli blokkert ute i Atlanterhavet. Vi sørger for å ruste opp med bedre overvåkingsfly – kjøper P8 – og vi gjennomfører opptrappingen av forsvarsplanen sånn som den er. Men vi har gjort noe annet på veien. Vi har seilt mer, og vi har hatt bedre tilstedeværelse i Nord-Norge. Vi har brukt mer materiell enn det som var lagt til grunn i den forsvarsplanen vi har nå. Derfor må vi fylle på enda mer for å sørge for at vi holder strukturen, og bygge på toppen av det.
Erna Solberg (Høyre), 2019-10-04:
Det må ikke forbause Senterpartiets leder at regjeringen jobber med saker som også kommer etter et kommunevalg, og ikke bare før et kommunevalg. Det er slik at vi jobber kontinuerlig med saker. Vi er en regjering full av pågangsmot, vi har nye ideer og ting vi har lyst til å gjøre for det norske samfunnet. Da vil det komme mange ulike forslag, som man for tiden ennå ikke har ferdigbehandlet. Det har vel vært slik under stort sett alle regjeringer. Vi har fått to offentlige utredninger denne uken, som skal ut på høring og diskuteres. Begge de to utredningene har utfordringer ved seg, slik de er fremmet, med de forslagene som er der. Det gjør selvfølgelig at vi fra regjeringens side må se på hvordan vi skal følge opp disse. Blant annet har Domstoladministrasjonen påpekt noen viktige rettssikringsproblemer knyttet til hvordan strukturen er i dag. Samtidig er den måten de er lagt opp på, sannsynligvis et altfor sterkt grep. Vi må gjøre tiltak for å sikre at vi har gode domstoler med god kvalitet, og som er til stede i hele landet.
Erna Solberg (Høyre), 2019-10-04:
Jeg har lyst til å understreke at vi fra regjeringens side ikke satte ned dette utvalget fordi vi hadde noen som helst plan om å forskyve skatteinntekter mellom kommuner og stat. Tvert imot opplevde vi et ganske bredt ønske om at vi skulle se på hvordan kraftverksbeskatningssystemet kunne bidra til at vi faktisk fikk mer kraft ut av de kraftverkene som er, at vi kunne bidra til mer effektiv drift, mer kraft – som det blir hevdet at vårt beskatningssystem skaper en begrensning for. Jeg ser ikke minst at i debatten om vindkraft er det nettopp beskatningen av kraftverk som blir fremhevet som et av problemene med at det bygges ut for lite med den mulige oppdateringen av kapasiteten som er. Det betyr at vi ikke har planer om å hente ut pengene fra kommunesektoren, men vi er nødt til å jobbe med hvordan vi i fremtiden vil ha et beskatningssystem som bidrar til at vi får fornyelsen og endringene som er mulig å få ut, slik at vi får nok kraft ut av de kraftanleggene vi allerede har bygget ut.
Erna Solberg (Høyre), 2019-10-04:
For å begynne med kraftverksbeskatningen. Det kraftverksbeskatningssystemet vi har, er ikke fra begynnelsen av 1900-tallet, det er fra 1995–96. Jeg jobbet med det i finanskomiteen her, og jeg er vel den eneste på Stortinget som har vært i detalj gjennom den kraftverksbeskatningen. Det er en humor i Høyre rundt min interesse for kraftverksbeskatning! Den rød-grønne regjeringen endret grunnrenteskatten på en måte som straffer utbygging av kraft mye sterkere, fordi de endret på det forliket vi laget mellom tre partier på borgerlig side og Arbeiderpartiet den gangen – og Senterpartiet var ikke enig i det kraftverksbeskatningssystemet helt på det tidspunktet. Men, bare for å si det sånn: Når jeg har sagt fra denne talerstolen at vi ikke har tenkt å rokke ved fordelingen mellom stat og kommune, burde veldig mange, også Hanne Velure, høre det ganske godt og vite at det betyr at det er ikke der eventuelle endringer i kraftverksbeskatningssystemet kan komme i fremtiden. Når det gjelder NorthConnect-kabelen, er det et kommersielt prosjekt, som vi har tenkt å behandle på ordentlig måte. På ordentlig måte betyr at det går en saksbehandling gjennom Olje- og energidepartementets arbeid før vi konkluderer i saken.
Erna Solberg (Høyre), 2019-10-04:
Det forslaget innebærer at ungdom som er på AAP, vil få den samme støtten som det som de som er på introduksjonsordningen, får, de som får kvalifiseringsstønad, de som er på andre typer tiltak som også skal gi livsopphold mens de får trening og øvelse i å komme inn i det norske arbeidslivet. Vi mener det er rimelig faktisk å gjøre det, å si at hvis man trenger kompetansetiltak, får man en støtte. Samtidig: Hvis man trenger helsehjelp kombinert med evnen eller muligheten til å komme tilbake igjen til arbeidslivet, så er det riktig. Vi bruker alle de frigjorte pengene til faktisk å følge opp den enkelte bedre, sånn at vi kan ha flere IPS-tiltak, altså de tiltakene som gjør at man kan stå i jobb samtidig som man er til behandling. Over 50 pst. av de unge under 25 år har lettere psykiske utfordringer. Det betyr at de har vanskelig for å mestre jobben, de trenger tettere oppfølging, men det vi gjør ved å la dem være parkert utenfor, er å sørge for at de kommer med et så stort hull i cv-en sin at de aldri kommer tilbake. Vi ønsker en aktiv politikk hvor folk faktisk får oppfølging, og det er det vi har lagt opp til.
Erna Solberg (Høyre), 2019-10-04:
Når jeg sier at barn opplever den fattigdommen mindre enn før, er det fordi vi har gjort mange tiltak mot den ekskluderingen man opplever når foreldrene har dårlig økonomi. Vi har sørget for at flere med dårlig økonomi faktisk kan gå i barnehage, fordi de har fått gratis barnehageplass. Nå skal vi gjøre det for SFO. Vi har sørget for at de får ferietilbud, mangedoblet oppleggene som var fra de rød-grønne på ferietilbud, på fritidsaktiviteter i kommunene, på lavterskeltilbud, for at ikke opplevelsen av ekskludering skal være der. Det er det jeg mener med å si det, og der mener jeg faktisk at vi kan slå oss på brystet og si at det har vi fått til. Vi gjør enda mer og kommer til å gjøre mer av det fremover. Nå jobber vi med fritidskortet, som bidrar til at alle skal ha en mulighet til å få en fritidsaktivitet. Vi har en avtale med frivilligheten, med idretten og med kommunene om at alle skal få en mulighet til det, men vi skal gjøre det enda mer tilgjengelig gjennom å sørge for nye institusjonelle grep som bidrar til at alle barn får en mulighet til en fritidsaktivitet. Det betyr at det som oppleves – den subjektive følelsen av at ens familie ikke har jobb, at det er vanskelig å stå utenfor – blir mindre.
Erna Solberg (Høyre), 2019-10-04:
Jeg er ikke helt sikker på om jeg skjønte spørsmålet. Det er ledere rundt omkring som opplever å gå vekk fra dette, de ambisiøse klimamålene som man har, og det tror jeg vi alle kan se. Jeg har sittet i FNs generalforsamling og hørt både på klimatoppmøtet og på annet og sett både hvem som ikke har hatt ordet, og hvem det er utfordringer med. Det er flere land nå som burde hatt en mer ambisiøs politikk, og der utviklingen går i feil retning, og de har f.eks. meldt seg ut av Parisavtalen. Det gjelder selvfølgelig USA, som har meldt seg ut av Parisavtalen. Så ser vi også at opprøret fra de gule vestene i Frankrike dreier seg om høynet bensinpris. Det er sikkert mange andre grunner til det, men det er jo typisk et legitimert tiltak, basert på klimatiltakene. Det jeg er opptatt av, er at vi må klare å skape fremtidshåp og ikke dystopi også med klimaendringene. Jeg mener at Norge har et stort potensial for å kunne klare å nå klimamålene sine, gjennom å bruke teknologi, gjennom å lage adferdsendringer, gjennom gradvis å skifte over mot enda mer beskatning av utslippsområdene. Jeg mener tempoet i den siste delen må ta hensyn til hvordan folk lever og bor i vårt land.
Erna Solberg (Høyre), 2019-10-04:
Helseministeren svarte jo på noen av disse spørsmålene i går, under replikkordskiftet sitt. Det som bl.a. er viktig å si, sånn at vi ikke lager en opplevelse av frykt, er at det ikke har vært helsemessige konsekvenser for pasienter av de endringene som er gjort. Det er klart at leverandøren her er ansvarlig for å levere etter de kontraktene de har. Det betyr også at hvis man må sette inn ekstra støttetiltak for å sikre beredskapen, vil det måtte belastes deres selskap. Vi er opptatt av at det skal leveres på den kontrakten som vi har. Luftambulansetjenesten forventer at det skal leveres normalt fra Babcock fremover, for det ser ut til at de tekniske løsningene er der. Det sies at det er et ustabilt element i navigasjonssystemet, som nå er byttet på alle områder. Helseministeren har hele tiden vært opptatt av at det skal være god beredskap i nord. Det er altså bedre beredskap i luftambulansetjenesten nå enn det var tidligere, fordi vi har styrket luftambulansen. Men vi skal forvente at det leveres på helt normal beredskap fremover.
Erna Solberg (Høyre), 2019-10-04:
På slutten av en sånn debatt er det alltid interessant å gjøre seg noen refleksjoner over det man har lyttet til. Jeg synes at det har vært mange gode innlegg, mange spennende ting, men jeg har en relativt dyp uro: Vi er ganske fornøyd med at det går godt i norsk økonomi. Det er mulig at det gjør at folk tror at vi bare kan fortsette som før, men det kan vi altså ikke. Vi står foran store omstillinger for dette samfunnet – av hensyn til både klimautslippene og den økonomiske bærekraften, for oljeaktiviteten kommer gradvis til å bli mindre og gi mindre vekst fremover. Da er det å stå stille, å ikke gjøre endringer, det samme som å skyve enda større endringer foran seg. Hvis vi ikke tør å gjøre små endringer i gode tider, må vi gjøre større endringer i dårlige tider. Det vil bety mye mer radikal sentralisering og nedbygging. Det betyr mye større utfordringer hvis vi ikke tar tak i de endringene på et tidlig tidspunkt. Derfor har jeg en grunnleggende bekymring når jeg hører denne debatten: Man kan ikke ha tatt inn over seg alvoret i den transformasjonen Norge i løpet av de neste tiårene må gjennom – både for å få ned utslippene og for å sikre bærekraften fremover. Jeg har hørt på debatten og tenkt at det er noe som har forandret seg i løpet av mitt ganske lange liv som stortingsrepresentant. Vi har alltid rost oss av at vi diskuterer ulike løsninger på sakene, men vi stiller ikke hverandres motiver i tvil i spørsmål. Det har jeg hørt mye av i denne debatten. Det høres ut som om regjeringen ikke bryr seg om folk som bor i distriktene. Det er en ny endring i norsk debatt, det er en polariserende måte å argumentere på – i stedet for å argumentere om innholdet i løsningene av sakene. Det andre, som vi har skrevet bindsterke maktutredninger om i Norge, er utredningssystemet, hvor vi bruker tid på å få et faglig grunnlag – har høringer og lytter til høringene før det politiske livet tar standpunkt til sakene. Denne uken har mange politiske partier tatt standpunkt til saker før de har vært ute på høring, før noen har fått sagt sin mening. Man skyver fram en prosess der noe av det viktigste fundamentet i demokratiet i Norge, det å lytte til alle stemmene, ikke fungerer. Det er et helt nytt perspektiv i norsk politikk, hvor markeringsbehovet når det gjelder saker, går foran det som i lang tid har vært en grundig måte å saksbehandle politiske og strukturmessige saker på. Jeg vil nevne to eksempler: Jeg hører her at regjeringen har fremmet et forslag om domstolsendring. Det har vi ikke gjort, vi har ikke behandlet det i det hele tatt. Vi har mange ganger i valgkampen hørt at vi har foreslått å legge ned et sykehus i Sandnessjøen. Vi har ikke foreslått å legge ned et sykehus i Sandnessjøen. Det foregår fortsatt et arbeid med hvordan sykehusstrukturen på Helgeland skal være, og regjeringen har ikke tatt stilling til noen av disse spørsmålene. Vi bør kanskje gå tilbake til det som var et pre for det norske demokratiet: Vi hadde saklig grunnlag, tok stilling når alle var hørt, og så hadde vi en god politisk debatt om hvilke valg vi tok.
Erna Solberg (Høyre), 2019-10-04:
Jeg tenkte jeg først skulle svare på det Audun Lysbakken spurte om i sitt forrige innlegg, som gjaldt handlingsplanen mot muslimhat, som regjeringen jobber med. Vi hadde i utgangspunktet en handlingsplan mot rasisme – det kommer vi også med – som også ville innebåret noen av de samme utfordringene og spørsmålene, men vi ser behov for kanskje særlig å vise frem de tiltakene som dreier seg om den økte frykten i den norske befolkningen mot muslimer – helt ubegrunnet – og tiltakene for å adressere det, i en egen handlingsplan. Det har vært innspillsmøter om dette med både muslimske organisasjoner og andre innvandrerorganisasjoner, og vi må fortsette arbeidet for å finne de gode, konkrete og riktige tiltakene i den forbindelse. Dette er i og for seg i tråd med noe jeg har snakket om i mange år, også etter 22. juli, da jeg sa at mye av omtalen av muslimer i disse konspiratoriske miljøene høres ut som den man hadde om jøder på 1930-tallet. Da fikk jeg veldig mye kjeft, for det mente man ikke var riktig eller var feil sammensetning. Jeg mener fortsatt at i en del miljøer – og de brer seg nok mer ut – bruker man retorikk som bygger på en del konspirasjonsteorier og frykt, som er urimelig. Noe av utfordringen er at det økte antallet IS-terroranslag rundt omkring i Europa og i resten av verden har bidratt til økt fokus på islam, muslimer og ekstremisme – og økt frykt mange steder. Det er viktig at vi viser forskjellen mellom det som er moderat og helt fredelig religionsutøvelse, det mer enn 99 pst. av alle muslimer i Norge tror på, relatert til de få som har et ekstremistisk tankegods. Svarene jeg fikk fra Marit Arnstad, beviser på mange måter at vi har flyttet oss i norsk politikk. Det er nødvendig å gjøre ting, bl.a. fordi de demografiske endringene i Norge er store. Denne regjeringen flytter nettopp arbeidsplasser ut fra de store byene til andre steder. Vi har flyttet ut betydelig fra Oslo for å sikre sysselsetting andre steder. I forbindelse med omorganisering av strukturer forsøker vi nettopp å legge til rette for ikke å legge det til de aller største stedene, men vi sørger for sysselsetting der det er godt nok kompetansegrunnlag for det. Derfor har vi gode tall på at vi har flyttet ut flere arbeidsplasser enn andre, og at de omstillingene vi har hatt, og totalsummen i forbindelse med omstillingene, viser at sysselsettingen når det gjelder statlige arbeidsplasser i Oslo, går ned. Vårt svar på utviklingen i Distrikts-Norge er ikke offentlige arbeidsplasser, men faktisk å gjøre vilkårene for norsk næringsliv så gode at de naturressursene Norges distrikter bygger på, blir drivkraften og attraktiviteten også for fremtiden, slik at jobbene er der.
Erna Solberg (Høyre), 2019-10-04:
Jeg lover at alle snart skal få ta fredag, men Marit Arnstads innlegg kunne ikke få stå uimotsagt. Jeg har ikke innrømmet at det er en planlagt og bevisst sentralisering regjeringen holder på med, men jeg har sagt at vi har tatt tak i noen utfordringer som finnes i det norske samfunnet, for å løfte kvaliteten. Politireformen er et svar på det. Når politimesteren i Finnmark sier at uten politireformen ville de ikke funnet frem til den tre år gamle jenten som de nå har tatt ut av et overgrepsforhold – for det hadde de ikke mulighet til å se – handler ikke det om en sentraliseringsreform. Det handler om å nå de svakeste i samfunnet vårt. Det handler om å sikre rettssikkerheten til dem vi har oversett så lenge, og som man i denne salen har sagt at man må gjøre mer for å finne. Vi er nødt til å ha fagmiljøer, kunnskap og kompetanse for å gjøre det. Dette er bare ett eksempel på det vi nå ser er en av de store utfordringene i politidistriktene, nemlig at når man har kraftsamlet og jobbet mer med overgrep, avdekker det mørketall og overgrepssituasjoner man ikke så tidligere, og som er veldig krevende og tunge saker. Det er noen tunge drivkrefter i det norske samfunnet, som ikke minst dreier seg om demografi, som gjør at vi er nødt til å levere tjenester på en annen måte. Vi er opptatt av å ha et distriktsperspektiv på det og sørge for at tjenestene kommer ut, men i bunnen ligger at vi er nødt til å flytte oss fra å administrere hverandre til å ha flere tjenester ute hos folk. Det betyr at det offentlige, i form av staten, bør bruke færre ressurser, og at kommunene bør ha flere ressurser. Denne regjeringen har gjort nettopp de grepene som gjør at kommunene får flere ressurser nær folk, for det er i eldreomsorgen og i førstelinjetjenesten vi kommer til å trenge flere ressurser i årene fremover. Mitt svar til Senterpartiet er: Hva er egentlig deres svar på de tyngdepunktene og endringene som skjer, og de omstillingsbehovene vi kommer til å ha fremover? Allerede om ti år kommer en rekke kommuner i Norge til å ha flere pensjonister enn yrkesaktive. Da skal det leveres tjenester, men man er imot at det skal være sterkere kommuner, som er i stand til å levere de tjenestene. Hva er deres svar? Skal vi bruke digitalisering eller ikke til å modernisere tjenestene, slik at vi kan bruke mindre på å registrere og gjøre dette fysisk, og isteden kan gjøre dette automatisk, slik at vi har penger til flere politifolk, flere folk i Forsvaret og flere folk på sykehusene? Dette er de dilemmaene vi står i. Det betyr endringer og omstillinger. Sier vi nei til alt dette, blir det verre om noen få år, for da må vi gjøre større kutt i tjenestene, og offentlig sektor kommer til å ligge bakpå.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2019-10-04:
Statsministeren var inne på omstilling. Det er en stor og viktig oppgave for Norge. Vi vet den kommer, og den vil kreve mye av oss. Statsministeren er opptatt av muligheter til alle. I tillegg til tallene vi kan måle, er det noe vi ikke så lett kan sette tall på, og det er tilliten i samfunnet. Men det vi vet, er at tillit er utsatt sosial kapital, som det kalles. Den er utsatt hvis forskjellene øker. Når vi ser utviklingen i Norge i dag, regjeringens politikk, ser vi at forskjellene øker. Jeg mener det er en undervurdert side av hvordan vi er forberedt på å møte tøffe år i 2020-årene, mellom folk og mellom deler av landet. Vi har sett urettferdige kutt i stønader og velferdstjenester fra regjeringens hånd. Det svekker fellesskapet og øker forskjellene. Det har vært kutt i arbeidsavklaringspenger, kutt for uføre på vei mot pensjonsalder, det har blitt dyrere å pendle, det er kutt i bostøtte, økt makspris i barnehagene og – aller sist – kutt i skjermingstillegget for uføre og kutt i arbeidsavklaringspenger for unge. Mener statsministeren at økte forskjeller ruster oss for de store oppgavene vi skal løse sammen i årene som kommer?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2019-10-04:
Statsministeren sier at dette kommer fra et gammelt prinsipprogram. Poenget er at virkemidlene hennes er gamle. Regjeringen reduserer jo ikke forskjellene – forskjellene øker. Det er en eksplosjon i antallet uføre. Det er en utstøting fra arbeidsmarkedet. Det at vi har lav ledighet, skjuler ikke at altfor mange mennesker står utenfor – og tallet øker. Grepene for inkludering, kompetanse og for å få folk med virker ikke. Tallene vi faktisk kan måle, trekker i gal retning når det gjelder forskjeller. En tredjedel av lønnsmottakerne har dårligere råd i dag enn i 2013. 10 prosent av menneskene i dette landet eier 60 pst. av formuen, og de tallene øker. Spørsmålet er: Er det et problem at disse tallene øker og trekker mot forskjeller? Og er det et tidspunkt når statsministeren vil si at her bør man sette inn virkemidler for at det skal stoppe? Min påstand er at denne utviklingen vil svekke tilliten, svekke mulighetene vi har til å møte de store utfordringene statsministeren beskriver på en måte i trontalen og i innlegget sitt.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2019-10-04:
De som er på AAP, blir ryddet bort – det er helt riktig. Veldig mange av dem blir ryddet bort til sosialhjelp. Mange av dem blir ryddet bort og får ikke den hjelpen de trenger for å kunne komme tilbake til arbeid. Poenget mitt, som statsministeren ikke svarte på, var: Når vi ser våre tall – og vi kan måle økte forskjeller, inntektsulikhet, formuesulikhet, hvor i landet de store formuene samles, og hva som er dynamikken – er det et eller annet nivå eller et eller annet tidspunkt hvor statsministeren vil si at det nå begynner å bli urovekkende, nå er det en utvikling som svekker de evnene vi har til å gå igjennom store omstillinger i industrien, for å sørge for at vi kan ta i bruk ny teknologi, og for å sørge for at man kan lære og ha kompetanse? Ulikhet er i seg selv gift for omstilling. Statsministeren ser ut til å si at de tallene vokser, og bak fasaden av det gjør hun endringer i virkemiddelapparatet, men det er gammel politikk, og drivkreftene er der. Spørsmålet er igjen: Er det for statsministeren et punkt hvor denne ulikhetsutviklingen blir en bekymring, eller er det en naturlig sak? Høyres Torbjørn Røe Isaksen sa at vi kan leve med forskjeller, men hvor store forskjeller kan vi leve med?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2019-10-04:
Det bekymrer statsministeren. Vi har 100 000 fattige barn. Denne politikken gir ikke gode nok resultater. Det burde bekymre henne mer, men nå til et annet tema, også fra gårsdagens debatt. Der fikk forsvarsministeren et viktig spørsmål som ikke ble besvart, og jeg vil følge opp. Generalløytnant Rune Jakobsen er sjef for Forsvarets operative hovedkvarter. Han er i realiteten nummer to i Forsvaret. Han sa nylig: «Vi må fornye Hærens materiell og øke kampkraften og utholdenheten. Nå er Hæren for liten for den laveste oppgaven: Å forsvare norsk territorium inntil allierte forsterkninger kommer.(…) Det er det første vi må fikse.» (…) Er det statsministerens oppfatning at det norske forsvaret, slik det nå er innrettet og organisert, ikke er i stand til å holde ut inntil alliert hjelp kommer, slik en av våre fremste militære nå sier?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2019-10-04:
Statsministeren svarer ikke på spørsmålet. Hvis hun henviser tilbake til tidligere regjeringer samtidig som hun sier at situasjonen er i utvikling, og at vi må se på nytt, er det klart at vi kan ikke svare på forsvars- og sikkerhetsutfordringene for Norge mot 2020 og for 2020-tallet ved å se tilbake til tidlig på 2000-tallet. Men det er interessant å høre statsministerens vurdering. Vi venter på et fagmilitært råd. Vi skal vurdere en ny langtidsplan for Forsvaret. Vi har blandede erfaringer med oppfølgingen av den forrige, som forsvarsministeren nå sier er et irrelevant dokument – langtidsplanen som det ble inngått avtale om her i Stortinget. Mitt spørsmål er: Mener statsministeren det er en korrekt beskrivelse at vi i dag ikke er i stand til å holde ut til alliert hjelp kommer, og legger hun opp til at den langtidsplanen som nå skal behandles, skal tette det hullet slik at vi kan si at vi har den kapasiteten?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2019-10-04:
Jeg vil gjerne gi en stemmeforklaring til noen av de mange forslagene vi skal stemme over senere i dag, slik at Stortinget er informert om det. Først til forslag nr. 11, fra Senterpartiet, om en utredning av hvordan handlingsrommet i EØS-avtalen kan utnyttes for å ivareta norske interesser på energiområdet, transportområdet og arbeidslivsområdet. Jeg vil først si at det er positivt at Senterpartiet fremmer forslag om hvordan vi kan få det beste ut av EØS-avtalen. Det er en konstruktiv tilnærming, og den avtalen er viktig for Norge. Det er viktig å bruke handlingsrommet i alle internasjonale avtaler. For EØS-avtalens del utnyttet vi handlingsrommet på energiområdet da vi våren 2018 sikret fortsatt deltakelse i et europeisk energisamarbeid, med fortsatt og ytterligere styrket politisk kontroll over kjerneoppgaver. Så vi vil stemme for forslag nr. 11, med det perspektivet. Vi er for å bruke handlingsrommet i alle våre internasjonale avtaler. Her er det trukket fram tre felt i EØS-avtalen, men vi kan godt se på handlingsrommet i hele avtalen, for EØS-avtalen er bra, og den kan gjøres enda bedre for Norge. Så til forslag nr. 17, om å sikre fødetilbudet i landet. Arbeiderpartiet vil stemme for dette forslaget fordi det er en berettiget frykt flere steder for at fødetilbud legges ned før fullgode alternativer er på plass. Derfor støttet vi i fjor et forslag som et flertall i Stortinget stilte seg bak, om å sikre en trygg og framtidsrettet fødselsomsorg ved å sikre dagens fødeinstitusjoner. Det betyr selvfølgelig ikke at det ikke kan komme endringer i innretningen av fødetilbud av høy kvalitet ved framtidige nye sykehus som planlegges ulike steder i landet.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2019-10-04:
Takk for en god debatt. Jeg opplever at regjeringen legger fram oversikt over alt den synes den har fått til – det går så meget bedre. Det er ikke uventet etter seks år, det er et instinkt som i og for seg er gjenkjennelig fra en regjering som har sittet så lenge – og jeg snakker av erfaring. Men jeg synes ikke at det er videre perspektiver og løft mot det som 2020-årene byr på av utfordringer. Angrepslinjen fra høyrepartiene har vært ganske gjenkjennelig: Arbeiderpartiet er imot reformer, Arbeiderpartiet følger partier som er utenfor oss i samfunnssyn. Det er feil, det er uhistorisk, og det er egentlig uetterrettelig i debatten. Arbeiderpartiet har vært et reformparti i dette landet, tatt modige, store reformer. Vi har finansiert dem, og vi har gjort dem under forutsetningen av at alle skal med. Det skal være rettferdig, det skal være en innsats fra fellesskapet for at folk ikke skal bli stående igjen på perrongen. Det har vi gjort, og vi har klart det på en inkluderende måte – pensjonsreformen er det siste eksempelet på det. Høyre har et argument som går stadig igjen, og det er å si at vi to – Høyre og Arbeiderpartiet – er styringspartiene, men Arbeiderpartiet svikter. Det er en undertone i det at det å være styringsparti i Høyres retorikk, er å være som Høyre, tenke som Høyre, peke ut samfunnsretningen som Høyre. Men vi er ikke et slikt styringsparti. Når vi styrer, er det en rekke andre hensyn som skal til for at dette samfunnet skal være i balanse og ta det beste fra folk med på laget. Det er bl.a. å ha som en veldig viktig premiss at skal vi lykkes med omstilling – og det har vi alltid klart i dette landet – er det fordi vi har små forskjeller, rettferdighet og høy tillit. Økende forskjeller er gift for omstilling, og statsministeren sa langt ute i sine svar til meg i dag at hun er urolig for økende ulikhet. Men spørsmålet er: Når det øker år for år, både det vi kan måle, og det vi kan observere, hvor langt skal det gå? Er det en utvikling vi bare må se gå én vei, hjulpet med usosiale skattekutt og usosial politikk? Noen av de områdene hvor vi virkelig kommer til å trenge høy tillit og samhold, er i møte med miljø. Også der må vitenskapen gi oss råd om hvordan vi tar de riktige beslutningene. Arbeiderpartiet tror at en sterk industri med kompetanse og kunnskap og en stat som spiller på lag, må til for å få til den endringen. Det er av de store oppgavene vi burde diskutere, ikke de små diskusjonene vi får, hvor et grønt forslag fra regjeringen nulles ut av et grått forslag fra regjeringen. Når det gjelder det med handlingsrommet i EØS, er det også et spørsmål om å søke kunnskap. Arbeiderpartiet står beinstøtt på EØS-avtalen, men vi utvikler den fordi vi faktisk har evne til å diskutere hvordan vi skal bruke den. Når til og med Senterpartiet åpner for å se på alle fordelene med EØS-avtalen ved å kunne gjøre den bedre, ønsker jeg det velkomment. Derfor stemmer vi for det forslaget, som så vidt jeg forstår kommer til å bli grundig nedstemt, men da har vi iallfall ytret oss om det.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2019-10-04:
Jeg synes statsministeren hadde et veldig klokt siste minutt av sitt innlegg. Jeg mener det er veldig viktig å påpeke grundigheten, sakligheten. La meg ikke gå på motivene, men på innhold. Jeg tror at én ting som denne regjeringen skal ha med seg, er at den har satt begrepet «reform» i en utsatt posisjon. Hvis man brukte kravene til grundighet, høring, vitenskapelighet, lyttet til folk, som statsministeren her nevnte, og hadde satt det opp som et mål for regionreformen, ville hun feilet på punkt etter punkt – har ikke lyttet til folk, ikke vært balansert, ikke sett landet som helhet. Derfor kommer det folkelige protester etterpå. Arbeiderpartiet er i sin sjel et reformparti. Vi har aldri trodd på å stå stille. Vi må være i utvikling, og vi må sørge for at den utviklingen tar alle med. Men jeg opplever nå at når det kommer diskusjoner om reform, er begrepet «reform» satt i miskreditt av erfaringen med regjeringens politikk. Kristelig Folkeparti mente for et år siden at summen av reformene til regjeringen var distriktsfiendtlig. Jeg spurte Kristelig Folkepartis nestleder i valgkampen om hvordan det hadde gått med dette etter at de hadde vært i regjering et halvt år. Da var svaret: Jo, reformene er litt mindre distriktsfiendtlige. Det er jo en trøst. Det er ikke så ille som det var. Men jeg mener at ved å gjennomføre reformer på den måten og i den sammenhengen det er gjort av denne regjeringen, hvor folk opplever at det kommer reform på reform med overskrift om at det skal bli mer robust ved å trekke sammen, mister folk medinnflytelse. Det ble sagt fra Helleland at Arbeiderpartiet ikke vil inngå reformer, og at vi ikke står ved dem. Vi er ikke konsistente og forutsigbare. Nei, vi er ikke konsistente med Høyres politikk når vi ser på gjennomføringen. Når vi inngår et forsvarsforlik som forsvarsministeren etter hvert sier ikke er verdt papiret det er skrevet på, for nå er det nye ting som gjelder, eller vi ser en politireform som vi tok initiativet til, for det var nødvendig, som det ble sagt, da vi så på Norge i 2011, men hvor folk, politi, ansatte og kommuneansvarlige erfarer at gjennomføringen går i gal retning, mener jeg det er forutsigbart når Arbeiderpartiet sier at dette kan vi ikke ta ansvar for. Da skal vi ha en annen politikk, prioritere pengene på en annen måte. Jeg gjentar at det er en veldig viktig premiss for å lykkes med de omstillingene vi står overfor på 2020-tallet, og jeg er enig med statsministeren i at det kan bli mer krevende. Vi kan måtte gjøre mer i tider som er trangere. Nå har ikke regjeringen holdt igjen med å ekspandere i de gode tidene vi har hatt, det må sies, men jeg er opptatt av at ressursene, høy tillit og små forskjeller er avgjørende å hegne om. Det går i gal retning i dag, og det stiller oss dårligere med den politikken som føres. Et nytt flertall må ta tak i det for at Norge skal være på sitt beste.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2019-10-04:
Mot slutten av debatten er det slik at det å ville små forskjeller, det å ville økt tillit, det å ville like muligheter, ikke er noe man bare kan ville og si. Man må gjøre det – bevilge pengene og prioritere. Det som ikke blir snakket om her, er vedtaket som er fattet og gjelder hvert år, det at vi gir store milliardbeløp i usosiale skattekutt – penger som kunne vært brukt annerledes. Logikken til denne regjeringen er at skal det komme noen tiltak for fattige familier i barnehagen, er det de andre foreldrene i barnehagen som skal betale for det. Skal man gjøre noe for politistasjonene, er det andre deler av politiet som må innskrenkes. Statsministeren nevnte at det var løst en sak i Finnmark, og at det var bra etter reformen. Men Finnmark er fortsatt det samme distriktet, faktisk. Det er det delvis fordi Arbeiderpartiet fikk inn i reformen at det ikke skulle bli sammenslåing mellom Troms og Finnmark. Andre deler opplever en hverdag. I Telemark er det 34 færre årsverk, svekket bemanning, svekkede sentraler. Det får konsekvenser. Jeg har lyst til å si til slutt at statsministeren er ganske tydelig i belæringen av dem som er skeptiske til det som nå skjer med domstolene. Vi mener det må gjøres noe med domstolene – særlig etter seks år med svekkede bevilgninger, med effektivitetskutt, som gjør at man nå får køer, og at gjerningsmenn går fri fordi de har ventet for lenge. Vi må gjøre noe med domstolene. Men grepet i rapporten har vi sagt tydelig nei til, og vi får kritikk for å konkludere før vi har lest den. Så vidt jeg har hørt, har noen av regjeringspartiene vært veldig tydelige på å si det samme. Betyr det at statsministeren er like kategorisk overfor sin regjeringspartner Kristelig Folkeparti, som sier at de ikke vil gå inn for det? Vel, det får hun svare for. Jeg mener fortsatt at denne debatten viser tydelige politiske, ideologiske skillelinjer når det gjelder hvor vi skal med dette samfunnet, hva som skal til for å utløse den kapasiteten ved oss som folk for å nå de målene som bl.a. statsministeren snakker om, og som jeg tror vi kan være enige om på overordnet nivå – det å utvikle muligheter i hele landet, klare å omstille, klare klimakuttene. Men den kursen vi er satt på, forskjellene som øker, og det usosiale ved reformene, gjør at viljen til å gjøre de store grepene går ned. Det har vi fått bekreftet i denne debatten, og jeg tror det kommer til å være en veldig tydelig skillelinje i den politiske debatten fram mot 2021.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2019-10-04:
Vi har nettopp vært gjennom et viktig lokalvalg. Av en eller annen grunn var det en rekke saker som regjeringen ikke ønsket å diskutere i valget, som man utsatte til etter valget. Statsråd Monica Mæland sa det jo rett ut: Vi må ha en ny diskusjon om kommunereform – etter valget. Rundt omkring i Norge har det vært uro for at man skal legge ned trafikkstasjoner. Det ble utsatt til etter valget å diskutere dette. Diskusjonen om eksportkabelen for strøm, NorthConnect, ble utsatt til etter valget. Det ble sagt at vi skulle ha diskusjonen om kraftskatteutvalget etter valget. Utredningen kom nå på mandag. Domstolkommisjonen foreslo nedleggelse av 38 tingretter. Det skulle diskuteres etter valget. Av en eller annen grunn valgte regjeringen å gjøre det slik. Det har kommet sterke reaksjoner fra mange i regjeringspartiene på at man ifølge Domstolkommisjonen nå skal legge ned 38 tingretter. Vil statsminister Solberg legge bort forslaget?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2019-10-04:
Jeg kan love statsminister Erna Solberg tøff kamp om alle de sentraliserende ideene som regjeringen har på alle områder. Jeg hører også på svaret til statsministeren at hun vil sende forslaget på høring, og at kampen om tingrettene nå bare må starte for fullt. En annen sak som kom denne uken, gjaldt kraftskatteutvalget, som vil ramme kommune etter kommune. Det høres veldig teknisk ut, men vi kan gjøre det praktisk: En kommune som Bodø taper 37,8 mill. kr med det forslaget, Sauda taper 63 mill. kr, Odda 91 mill. kr, Årdal 29 mill. kr, Rana 63 mill. kr, Rjukan 86 mill. kr. Sånn kunne jeg ha fortsatt. Det er en tapping av midler fra lokalsamfunn rundt omkring i Norge til statskassa. Hanne Velure, sentralstyremedlem i Høyre, sa følgende i går: Å si at folk er i harnisk, er en underdrivelse. Nå har statsministeren en mulighet – her og nå – til å legge bort forslaget og si: Vi sender ikke dette på høring – vi skal ha ro rundt det, vi vil at lokalsamfunnene skal beholde de midlene. Vil statsministeren gjøre det?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2019-10-04:
Sånn svarer en statsminister som ikke vil legge bort forslaget, og som da ikke tar på alvor sitt eget sentralstyremedlem, som sier at folk er i harnisk over det forslaget. Og selvfølgelig, Hanne Velure ser hvordan dette rammer lokalsamfunn etter lokalsamfunn, når man skal ta bort en av grunnpilarene i norsk kraftbeskatning, som sto fra starten av 1900-tallet. En annen sak som Kjell-Børge Freiberg utsatte behandlingen av til etter valget, var behandlingen av NorthConnect-kabelen, altså en eksportkabel for strøm. De samfunnene som taper mest på endringene i forbindelse med kraftskatteutvalget, er de samfunnene som er mest bekymret også for den kabelen, altså Sauda, Odda, Årdal, Rana – de som har en tung, kraftkrevende industri som er helt avhengig av at vi har en nasjonal kraftpolitikk med en lav strømpris, slik at vi kan bygge industri og verdiskaping i Norge. Kan statsministeren nå klargjøre om regjeringen ser det som et fortsatt mål at vi skal eksportere mer strøm fra Norge, noe vi vet kommer til å føre til høy strømpris? Eller vil hun legge bort det forslaget, så en kan sikre mer industri, mer verdiskaping og aktivitet rundt omkring i hele Norge?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-10-04:
En viktig grunn til at denne regjeringen er så upopulær, er at den fører en politikk for økt ulikhet i makt og rikdom. Statsministeren har to ansikter, finnes i to versjoner, kan man si: en gavmild og forståelsesfull i møte med den økonomiske eliten og de rikeste i landet og en hard og uten forståelse i møte med veldig mange av dem som har minst makt og rikdom, f.eks. syke og fattige. Det ser vi igjen denne uken i forslaget om kutt i minsteytelsen i arbeidsavklaringspenger for ungdom. En dramatisk stor del av det disse menneskene har å leve for, skal bort. Det kommer på toppen av kutt i arbeidsavklaringspenger, som allerede har slått dramatisk feil ut og gjort at veldig mange blir kastet på sosialen. Så sier regjeringen at disse pengene nå skal brukes til å følge opp ungdommene. Dette er jo en regjering som har hatt grenseløst mye penger til det meste, så dette må være tidenes kjipeste egenandel. Var det ikke mulig for statsministeren å finne disse pengene til oppfølging av syke ungdommer uten å ta dem fra de syke ungdommene?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-10-04:
Jeg skulle ønske statsministeren kunne finne flere måter å sette dette prinsippet ut i livet på, f.eks. at overklassen kunne betale for sine egne skatteletter. Det hadde vært kreativt. Dette forslaget synes vi er veldig dårlig, og jeg synes statsministeren i dag viser hvor frikoblet hun er fra virkeligheten til mange av dem som har det vanskeligst i Norge. Hun snakker om å rydde i AAP-køen, mens virkeligheten altså er at stadig flere blir sendt på sosialen, blir gitt opp istedenfor å bli fulgt opp. Hun snakker om at barn ikke opplever fattigdom på samme måte som før. Det har altså blitt flere barn som vokser opp i fattigdom i Norge, og jeg tror at de opplever det på akkurat samme måte, akkurat like ille som før. Og nå snakker hun om at en skal hjelpe ungdom på AAP ved å kutte i inntektene deres. Et annet eksempel: Regjeringen har varslet at det vil bli kutt i uføres alderspensjon. Det er underlig hvordan de rike alltid forventes å yte mer hvis de får mer, mens de som har lite, skal yte mer hvis de får mindre. Hva er logikken i det, egentlig? Er det sånn at syke mennesker blir friske av å bli fattigere? Er det det statsministeren mener?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-10-04:
La meg først bemerke en ting jeg synes har manglet i denne debatten. Jeg synes det ville vært naturlig når Stortinget nå samles for første gang på flere måneder, at det som skjedde tidligere i høst knyttet til forsøket på terror mot norske muslimer i Bærum, i større grad hadde vært oppe i debatten, rett og slett fordi det er Stortinget og regjeringens ansvar å sørge for trygghet for muslimske nordmenn, som er urolige for situasjonen i etterkant av det. Det har knapt vært tema i det hele tatt. Det har vært tatt opp i flere innlegg fra SVs side. Jeg vil gjerne be statsministeren om å komme inn på det mot slutten, for det har vært lovet fra regjeringens side at den skal ta tak i arbeidet med en handlingsplan mot islamofobi og muslimhat. Jeg synes det ville vært bra om statsministeren kunne både understreke viktigheten av det og opplyse Stortinget litt om hva slags prosess vi kan forvente oss rundt det. Så til det debatten har handlet om: Det er et ganske stort gap mellom nivået på selvtilfredshet hos regjeringspartiene og befolkningens manglende tilfredshet med regjeringen. Det gapet får de nesten reflektere over selv, men det er åpenbart at selv om regjeringspartiene er populære hos seg selv, er de ganske upopulære i folket. Det tror jeg skyldes at Norge på noen viktige områder er på vei i en retning som veldig mange uroer seg for. Det handler om handlingslammelsen i møte med klimakrisen. Vi har sett også i denne debatten at konkrete forslag, fra SV og andre partier, knyttet til å få i gang en grønn omstilling, knyttet til å utvikle en samfunnsplan – til og med et så enkelt forslag som å sette ned en grønn ny deal-kommisjon – møtes med null velvilje fra regjeringspartiene. Det er en regjering som ikke har noen plan for den største utfordringen vi står overfor. Den folkelige uroen er også sterk over den økende ulikheten i makt og rikdom. Her har vi sett regjeringspartier som igjen – apropos det som representanten Limi tok opp om å være frakoblet folks virkelighet – ikke i det hele tatt møter de mange menneskene som er urolige for den utviklingen, f.eks. alle de vitnesbyrdene som har kommet nå om konsekvensene av det nye kuttet i arbeidsavklaringspenger. Det samme gjelder uroen rundt sentralisering. Bunadsgeriljaen er her i dag, det er bra. Vi kommer til å stemme for forslaget om å berge fødetilbud. Men regjeringspartiene vender også her den folkelige uroen ryggen. SV er et inkluderende, rød-grønt parti. Vi kommer til å stemme for de aller fleste forslagene fra de andre rød-grønne partiene, med noen få unntak som vi har meldt inn.