Leif Frode Onarheim (Høyre), 2005-03-15:
Jeg er svært glad for den brede enighet som fremgår av energi- og mil-jøkomiteens innstilling. Regjeringspartienes forlik med Arbeiderpartiet ligger til grunn for denne enighet. La meg takke Arbeiderpartiet og Rolf Terje Klungland for en veldig ryddig og konstruktiv prosess for å komme dit vi er kommet i dag. Vår olje- og gassvirksomhet bringer oss gode inntekter. En del går inn i de årlige budsjetter, og en stor del går til Petroleumsfondet. Det er imidlertid i dag liten norsk industriell virksomhet basert på vår naturgass. Flere norske industribedrifter benytter i dag forurensende energikilder, som med fordel kan byttes ut med naturgass. Ny industri bør også kunne basere seg på bruk av gass i produksjon. Det er derfor Regjeringens mål at flere bedrifter kan ta naturgassen i bruk. For de fleste nåværende og fremtidige bedrifter rundt kysten vil LNG være det mest rasjonelle basert på transportløsning med skip. Det foreligger flere interessante konsepter for skipsløsning basert på ulike kilder for naturgass. For noen av våre industriklynger er dagens behov så vidt stort at en løsning med transmisjonsrør kan gi sikrere og rimeligere løsninger. Rørløsninger krever imidlertid store volumer for å være lønnsomme. I tillegg til direkte bruk av naturgass i industrielle prosesser har vi i Norge et kraftunderskudd i år med normal nedbør. Vår elektrisitetsforsyning er i all hovedsak bygd på vannkraft. Dette er en meget miljøvennlig energi, men har den ulempe at vi er svært sårbare for svingninger i nedbøren. Det er derfor viktig at vi kan bedre vår kraftbalanse med gasskraft og skape større sikkerhet for at norske forbrukere, bedrifter og husholdninger kan stole på strømleveransene. Brenning av gass har imidlertid den ulempe at det avgir CO2. Regjeringens mål er derfor at gasskraftverkene kan utvikles slik at CO2 kan fanges og deponeres eller benyttes i oljeutvinning. Det er gitt tre konsesjoner for gasskraftverk basert på dagens beste tilgjengelige teknologi, dvs. uten krav om CO2-rensing. Blant annet har Industrikraft Midt-Norge AS konsesjon for å bygge et konvensjonelt gasskraftverk, dvs. uten CO2-håndtering, på Skogn. Gasskraften er nødvendig for å utløse investering av en ny papirmaskin på Norske Skogs anlegg. For å realisere dette må det føres gass inn Trondheimsfjorden til Skogn. Det ligger i Sem-erklæringen og etterfølgende innstillinger at staten ikke vil subsidiere en rørløsning til gasskraftverk uten CO2-håndtering. Det som det kan åpnes for, er imidlertid statlig medfinansiering til eventuelt grenrør til Trondheim, Orkdal, Verdal og øvrige interessante landingssteder med behov for naturgass, og likeledes medfinansiering hvis rørets diameter fra Tjeldbergodden må økes på grunn av stort behov for gass gjennom grenrørene. Prosjektet er foreløpig ikke påbegynt. Videre er det påvist et relativt stort behov for gass til industrien i Grenland. Borealis, Yara og øvrig prosessindustri har dokumentert slike behov. Avgjørende er det om volumet kan forsvare investering i transmisjonsrør fra Kårstø til Grenland basert på realistiske forutsetninger. Det er også påvist behov for gass til store industristeder i Østfold og til gasskraftverket på Kolsnes. Komiteens flertall har drøftet disse muligheter og ber Olje- og energidepartementet gi Statnett, eventuelt annet statlig selskap, i samarbeid med kommersielle aktører i oppdrag å gå inn i konkrete drøftinger med industrien i Grenland og Trøndelag med sikte på å realisere rørløsninger for transport av gass. Det er viktig at både utredning og konklusjon fra slike vurderinger er transparente, slik at andre ilandføringssteder med store behov for gass til industrielle formål kan likebehandles. En klar forutsetning som ligger i forslaget til vedtak i Stortinget i dag, er at brukerne, industrien, dokumenterer behov, er villige til å delta i både konseptutvikling og finansiering og forplikter seg til volum. Statnett er nevnt som en aktuell mulighet for å vurdere dette, bl.a. fordi det er eller kan bli aktuelt med gasskraftverk i enden på en rørledning. Det betydelige volum et gasskraftverk vil kunne ta av gassen, kan vise seg å være en forutsetning for å gi god lønnsomhet i et gassrør til Grenland. Statnett, som er ansvarlig for utbygging av overføringsnett fra overskuddsområder for elektrisk kraft til underskuddsområder, kan vurdere behovet for og lønnsomheten av gasskraftproduksjon i underskuddsområder basert på transmisjonsrør for derved å spare overføringsnett. Fremføring av gass gjennom rør til underskuddsområder vil normalt ha mindre energitap enn ved overføring av strøm via høyspentkabler over lange avstander. Imidlertid kan det også være andre selskaper som er egnet til å foreta slike vurderinger. Norsk industri er avhengig av gode rammevilkår for sin virksomhet. Naturgass kan være både en sikker og miljøvennlig energikilde og et nødvendig råstoff i prosessene. I rammevilkår inngår infrastruktur som en viktig del. Regjeringens ønske om å få gassfremføring til ulike steder i Norge er derfor svært gledelig. I den foreliggende innstilling peker også komiteen på Regjeringens satsing for å oppnå viktige mål i klimapolitikken. For å tilfredsstille kravene i Kyoto-avtalen må vi redusere våre klimagassutslipp betydelig. Selv om det smale kvotesystemet som er besluttet innført i Norge, og Kyoto-avtalens virkemidler, kan gi muligheter, satser Regjeringen store ressurser på forskning og utvikling av ny teknologi for å utvikle CO2-håndtering. Komiteen viser til Oljedirektoratets studie om disse spørsmål og ber Regjeringen redegjøre for hvordan og i hvilken grad hele CO2-kjeden kan fanges og utnyttes. Selv om de rent tekniske forhold avklares, er det viktig å finne frem til økonomisk akseptable løsninger. Satsingen viser at Regjeringen legger stor vekt på de miljømessige sider ved vår petroleumsvirksomhet, stikk i strid med den retorikk som bl.a. Sosialistisk Venstreparti stadig benytter. Et annet tiltak som skal medvirke til større fart på utvikling av ny fornybar energi, er innføring av et pliktig sertifikatmarked. Produsenter av ny fornybar energi vil få sertifikater som de kan selge til forbrukerne, som igjen er forpliktet til å kjøpe en viss andel sertifikater i forhold til sitt strømforbruk. Produsentene av ny fornybar energi vil dermed både få inntekter gjennom salg av sertifikater og gjennom salg av strøm på kraftmarkedet. Dette vil gjøre det langt mer lønnsomt å satse på kraftproduksjon basert på nye fornybare energikilder. Dessverre må datoen for iverksettelse av et slikt pliktig sertifikatmarked utsettes. Grunnen er at Stortinget har ønsket et felles norsk/svensk marked, som gir større bredde enn et rent nasjonalt marked. Dessverre har Sverige blitt forsinket i sine forberedelser, slik at sertifikatmarkedet ikke kan settes ut i livet før 1. januar 2007. En slik utsettelse gjør det viktig og nødvendig å gi utbyggere av ny fornybar kraft bekreftelse på at alle som har startet opp en slik utbygging etter 1. januar 2004, vil kunne delta i programmet. Regjeringen legger opp til det. Slik prosessen i komiteen har vært i denne saken, er det ikke så stor uenighet om hovedkonklusjonene. Likevel er det forbausende å se merknadene fra de tre partier som ønsker å danne en ny regjering. Sosialistisk Venstreparti har en rekke forslag for å stoppe de tre gasskraftverkene som allerede har konsesjon, samtidig som Arbeiderpartiet er en sterk pådriver for å få dem bygd. SV vil innføre en ny CO2-avgift på bruk av gass til energiformål, og har også flere andre forslag som står i kontrast til Arbeiderpartiets politikk. Det samarbeidet blir ikke lett. Det norsk industri etterlyser mer enn noe annet, er forutsigbarhet og stabile rammebetingelser. Mens dagens regjering har en avklart politikk med robuste kompromisser, representerer alternativet med Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet et alternativ som spriker i alle retninger på sentrale områder for industrien. Arbeiderpartiet har i den saken vi i dag diskuterer, inngått en avtale med regjeringspartiene om økt bruk av gass til innenlands verdiskaping, mens Sosialistisk Venstreparti vil innføre nye avgifter, som vil slå bena vekk under den samme verdiskapingen. Arbeiderpartiet vil ha mer gass, mens SV helst ikke vil ha bruk av gass til energiproduksjon i det hele tatt. På tross av dagens gledelige kompromiss er det derfor grunn til uro over den politiske usikkerhet som fortsatt er til stede når det gjelder bruk av gass så vel som øvrige rammebetingelser for vårt næringsliv. Likevel er dagens debatt viktig, og de vedtak som blir fattet i dag, kan skape betydelig optimisme i industrien. Tilgang på naturgass kan bli den vitamininnsprøyting som mange steder i landet kan trenge, og gi støtet til ny industriutvikling. Basis for statlig medvirkning til infrastruktur for naturgass må imidlertid være at det blir et spleiselag med industrien og kommunene, slik at vi sikrer oss at også bedriftene og lokalsamfunnene har stor tro på prosjektene. Vi må unngå nye industriskandaler, slik vi dessverre har sett altfor mange av i tidligere tider. Derfor er premissene for statlig medvirkning så viktige, slik de er beskrevet i dagens innstilling fra energi- og miljøkomiteen. Det gledelige er at industribedrifter og andre aktører har tatt behandlingen av forrige gassmelding på alvor. Jeg er også enig i representanten Klunglands honnør til miljøet i Grenland, som har stått på og forsøkt å dokumentere hvilke store muligheter en rørledning dit kan ha. Dette engasjementet og vilje til medvirkning har vært vesentlig for det kompromiss vi i dag har kommet frem til.