trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2002-03-07:
Samtlige andre partier priser NRK opp i skyene – og kanskje med rette. Men hvilke andre TV- og radiostasjoner er blitt finansiert ved å belegge eierne av et fjernsynsapparat med en ekstra skatt? – Ingen! Men det var ikke det jeg skulle snakke om. Jeg skulle snakke om lisens. Som presidenten sikkert er kjent med, er hjembyen min, Bergen, en vakker by, omkranset av syv fjell, syv fjell som gjør byen til det den er, men som dessverre også resulterer i at svært mange ikke får inn NRK2 og en rekke av radiokanalene. I Norges nest største by får slett ikke alle inn NRK2, og man kan jo da bare tenke seg hvordan det står til i resten av landet. Det siste tallet jeg hørte, var at minst 260 000 lisensbetalere og deres familier ikke har mulighet til å motta et tilbud som de altså betaler for. Og når kulturministeren som ett av sine alternativer for å bedre økonomien til NRK vurderer å øke lisensen, øke tvangsskatten, blir dette rett og slett urimelig. Jeg tror neppe at verken kulturministeren eller direktøren for NRK hadde akseptert å kjøpe en bil til full pris hvis alle hjulene manglet. Og det er det det er snakk om. 260 000 lisensbetalere betaler for en vare de ikke får. Jeg kan bare tenke meg hvor stor frustrasjonen var mens kulturministeren satt i Salt Lake City og overvar De olympiske leker og fikk med seg det hun ønsket, og man flyttet sportssendingene fra NRK1 til NRK2 til fordel for barne-TV her hjemme, og 260 000 lisensbetalere mistet innspurten i en av sportsgrenene. Dette er rett og slett urettferdig og demotiverende. Det er ikke rart at folk som ikke mottar et fullverdig tilbud, vegrer seg mot å betale lisens. Dette er jo faktisk en forskjellsbehandling, ja, det er sågar en diskriminering av de lisensbetalerne som bor i de distriktene i landet som ikke har mottakermulighet for NRK2. Og altså: Ikke engang alle i Norges nest største by har denne muligheten. Det er mulig for lisensbetalere som ikke får inn NRK2, å kjøpe seg parabol, men dette blir jo i sannhetens navn en ytterligere ekstrakostnad for dem som ikke mottar de samme signalene på annen måte. Nå bør det bli slutt på denne forskjellsbehandlingen av norske borgere, og særlig med sikte på at vi nå står foran en ny satsing fra NRK som vil medføre ytterligere avgiftsøkninger ved innføring av digital-TV. Det blir et paradoks for meg når vi hører Senterpartiet snakke om at det er urimelig og uholdbart, og når vi hører Arbeiderpartiet si at de ikke liker denne forskjellsbehandlingen. Men ingen av dem er villig til å støtte det forslaget som jeg vil fremme nå, og som lyder: «Stortinget ber Regjeringen fremme nødvendige forslag for Stortinget slik at NRKs lisensavgift differensieres ut fra mulighetene for mottaker til å motta NRK1 og NRK2 over det ordinære sendenettet.»
Oddvard Nilsen (Høyre), 2002-03-13:
Jeg foreslår Elisabeth Røbekk Nørve.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2002-03-13:
På vegne av representantene Siv Jensen, Per Sandberg og meg selv vil jeg fremlegge forslag om aktiv statsdeltakelse i det brede nasjonale lønnsoppgjør ved å delta med skatte- og avgiftslettelser for å sikre en fremforhandlet kjøpekraftsutvikling for alle, og at lønnsoppgjøret deretter gjennomføres som et desentralisert oppgjør. Samtidig ber jeg om en raskest mulig referatsaksbehandling av dette Dokument nr. 8-forslag, og at innstillingen lyder på at det behandles etter forretningsordenens § 28 c.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2002-03-13:
Jeg er helt enig med Sylvia Brustad i at det er behov for lovendring, men i motsatt retning av det Arbeiderpartiet ønsker – nemlig fjerning av dette forbudet mot bygging i 100-metersbeltet, slik at vi kunne ta hele landet i bruk. Det forbauser meg at en Høyre-statsråd har et så lettvint forhold også til eiendomsretten, når man glad og fornøyd vil forby folk å bygge på sin eiendom uten at de i realiteten ytes noen som helst form for erstatning. Jeg kunne tenke meg å spørre om Børge Brende noen gang har vært oppe i fly langs kysten i dette land, enten det er på vei ned til Sørlandet eller bort til Stavanger eller opp vestkysten, for er det noe vi har nok av i dette land, så er det plass. Jeg tror veldig mange av allmennheten faktisk ønsker seg en hytte til en rimelig pris. Hvis vi hadde fått opphevet byggeforbudet, ville de fleste innbyggere kunne få det de ønsker, kanskje en liten hytte. Hvordan er det med synet på eiendomsretten til denne regjeringen, synes den det er greit å frata folk råderetten over egen eiendom og å frata kommunene det kommunale selvstyre i arealplanleggingen?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2002-03-13:
På vegne av representanten André Kvakkestad og meg selv ønsker jeg å fremme forslag om at det opprettes et riksdekkende polititilsyn som skal erstatte SEFO samt være et organ som behandler publikums klager på tjenesteutførelsen i politi- og påtalemyndigheten.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2002-03-13:
På vegne av Harald T. Nesvik og meg selv vil jeg fremme forslag om skattelette ved tegning av privat behandlingsforsikring for å redusere sykefravær og sykelønnsutbetalinger.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2002-03-13:
Da Pensjonskommisjonen ble nedsatt, var hovedintensjonen å se på og fondere hele pensjonssystemet, ikke at man skulle dytte inn en rekke andre spørsmål knyttet til dagens utbetalinger. Som representanten Nesvik var inne på, ser vi nå en tendens til at alle spørsmål knyttet til pensjonsutbetalinger henvises til Pensjonskommisjonen, rett og slett fordi det kan virke som om det er mer behagelig for Regjeringen ikke å ta stilling til dette. Det dette dreier seg om, er å få klarhet i hva som er Regjeringens holdning til det gjentatte tjuveriet av pensjoner som vi nå ser i Norge. Jeg spør: Hva er det sosialministeren mener om utbetalinger av pensjoner? Er det slik at det skal være forskjell på om man er gift eller alene? Skal det være slik at det er riktig at staten tar inn 25 pst. fra hver og avkorter pensjonen bare fordi man er gift? Det synes jeg at sosialministeren kan gi et svar på, uavhengig av Pensjonskommisjonen.
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 2002-03-13:
På vegne av Kenneth Svendsen og meg selv har jeg gleden av å fremsette forslag om å differensiere årsavgiften på motorvogner.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2002-03-13:
Jeg vil få lov å stille et spørsmål til sosialministeren. Et stadig tilbakevendende tema i denne sal går på reduksjon av pensjoner for personer som er gift eller samboende – en reduksjon på 25 pst. Dette er etter Fremskrittspartiets mening bortimot et røveri av allerede opptjente rettigheter som man har krav på utbetaling etter. Vi får stadig tilbakemeldinger fra folk utover det ganske land som føler dette veldig urettferdig, fordi man mener dette er en opptjent rettighet der begge parter har krav på full utbetaling ikke redusert med 25 pst. Vil sosialministeren nå ta et initiativ til en gjennomgang av dette, slik at man som pensjonist får de rettigheter man har krav på ved opptjening gjennom hele livet?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2002-03-13:
Nå er vi nok en gang i denne sal vitne til at det hver eneste gang vi tar opp noe som har å gjøre med pensjoner i Norge, henvises til Pensjonskommisjonen. Det vitner om at Regjeringen faktisk ikke er interessert i å ta innover seg at det bør skje endringer underveis, selv om Pensjonskommisjonen er i arbeid. Problemstillingen som jeg tar opp nå, går på hvorvidt denne opptjente rettigheten i folketrygden skal gå til utbetaling, eller hvorvidt staten skal ta en del av det, ut fra de store stordriftsfordeler man visstnok skal ha ved å bo to eller flere sammen, som finansministeren faktisk viser til i et brev til meg. Da er spørsmålet mitt: Vil statsråden, uansett hva man tar opp i denne sal i tiden fremover når det gjelder pensjoner, bare henvise til Pensjonskommisjonen og ikke ta noe initiativ når det gjelder pensjonspolitikk?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2002-03-13:
Når man snakker om fattigdom, kan det også være greit å ha noe å gå ut fra når det gjelder hva det er man ser på som en fattigdomsgrense, bl.a. i Norge. Undertegnede skrev brev til Finansdepartementet for å få litt rede på hva det er man går ut fra når det gjelder fattigdomsbegrepet i Norge. På mandag fikk jeg følgende svar fra finansministeren: «Det finnes ingen offisielt fastsatt fattigdomsgrense i Norge. Fattige er en sammensatt gruppe som av svært forskjellige grunner kan regnes som fattige. For eksempel kan en del fattigdomsproblemer være knyttet til høye kostnader, f.eks. ved sykdom.» Spørsmålet mitt til sosialministeren er: Vil sosialministeren nå ta et initiativ for å gå igjennom disse tingene for å se på om det er grunnlag for å sette en fattigdomsgrense i Norge? Ikke minst har vi en stor gruppe fattige som faktisk kan definere det, nemlig minstepensjonistene i dette landet. Her har i hvert fall sosialministeren en mulighet i trygdeoppgjøret nå i mai til å gjøre noe for denne gruppen for å få dem ut av fattigdomshengemyra.(Presidenten klubber.) Spørsmålet er: Vil sosialministeren gjøre det på tross av at regjeringspartiene var de eneste som gikk imot et forslag i budsjettet om at regulering av grunnbeløpet minst skal være på linje med det vi har i yrkeslivet? (Presidenten klubber.)
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2002-03-13:
Man må vel kanskje sitte innelåst i en bunker med lydtette vegger for ikke å kunne oppfatte signalene ute i samfunnet om at tilstanden innenfor eldreomsorgen på en rekke steder fortsatt er altfor dårlig. Representanten Gløtvold tok i sitt spørsmål utgangspunkt i tilsynsrapporten, og jeg vil stille et enkelt og konkret spørsmål til sosialministeren: Vil sosialministeren nå sørge for at det ved våre eldreinstitusjoner blir holdt en rekke tilsyn som ikke er meldt på forhånd? Et av de største problemene er jo at ved mange av institusjonene får man varsel på forhånd om at det kommer tilsyn. Vil det nå bli lagt til rette for at stadig flere av disse tilsynene skal skje uanmeldt?
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-03-13:
Folketrygden yter høyere grunnpensjon til enslige enn til ektefeller og samboere. Ektefeller og samboere får en grunnpensjon som er på 75 pst. av folketrygdens grunnbeløp, mens enslige får en grunnpensjon som er lik grunnbeløpet. Bakgrunnen er at det er forholdsvis dyrere å bo alene enn å bo to sammen. Denne ordningen ble videreført fra den tidligere alderstrygden fra 1957 og har vært en del av folketrygden siden den ble innført i 1967. I en eventuell fremtidig og mer individbasert pensjonsordning kan dette bli annerledes, og vi vil se nærmere på det når Pensjonskommisjonens innstilling foreligger.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-03-13:
Jeg forholder meg til at spørsmålet var rettet inn i forhold til det som gikk på ektefelleavkortning og lik grunnpensjon. Grunnpensjonen er ikke en opptjent rettighet i vanlig forstand, men ytes til alle, basert på botid. Dette forhold er det helt naturlig at Pensjonskommisjonen tar til gjennomgang. Det er også naturlig at vi får den samlede gjennomgangen i 2003, slik det er bebudet.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-03-13:
Jeg forholder meg til det opprinnelige spørsmål og trekker ikke inn alle andre vurderinger som representanten påpeker. Jeg er opptatt av at vi skal ha et pensjonssystem som folk har tillit til, som er enkelt og forutsigbart, og som gir trygghet for fremtidige utbetalinger. Det har hele tiden vært en forutsetning for opptjening i folketrygden. Jeg ser også at det har vært omtalt som pensjonistran. Grunnpensjon er ikke en opptjent rettighet i vanlig forstand, men ytes altså til alle, basert på botid. Det er naturlig at dette forhold blir omtalt i det arbeid som Pensjonskommisjonen har.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-03-13:
Samarbeidsregjeringen satte sosialpolitikk på dagsordenen fra dag én ved å opprette et eget sosialdepartement, og vi har tatt fatt i fattigdomsproblemene. De er omfattende, og det er også med et stort og varmt hjerte jeg arbeider med det. De første tiltakene kom i budsjettet for 2002, som økt barnetillegg til uføre med lav inntekt og forsørgeransvar for barn, økt satsning på behandling og helse, og hjelp for slitne narkotikamisbrukere. Det er riktig som representanten Kristoffersen sier, vi jobber med en tiltaksplan mot fattigdom, og jeg skal komme tilbake til de konkrete forslagene i budsjettet. Tiltakene skal være målrettede, de skal hjelpe mennesker ut av fattigdom. Det skal være en målrettet innsats, som i stor grad skal være personrettet, slik at vi når dem som trenger det mest. Tiltak for å bekjempe fattigdom må også rettes inn mot årsakene til at den enkelte faller utenfor, og det er tre hovedgrep jeg har tenkt å nevne. Det er tiltak som hindrer at folk blir fattige, som går på forebyggingsdelen. Det andre er tiltak som bidrar til å styrke evnen til egenforsørgelse og arbeid, og da er det viktig å ha hjelp til å komme inn i arbeidslivet. Det tredje er tiltak som går på å bedre velferdstjenestene, som har hovedfokus. Det er behov for å løfte fattigdomsproblemene både inn og høyere opp på den politiske dagsorden, og slik sett er det også godt å merke engasjementet og den brede politiske viljen til at her skal det være dugnad. Jeg har også hele tiden invitert til det. Vi har trukket med forskningsmiljøer, men vi har også trukket med de frivillige organisasjonene, som har en rekke gode forslag til tiltak som kan være med på å gjøre tiltaksplanen målrettet. Og til representantens spørsmål om jeg kan nevne ett – eller to eller tre – tiltak: Jeg har allerede gjort det.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-03-13:
Når det gjelder attføring, vil jeg veldig kort si at det selvfølgelig ikke er meningen at mennesker som er på attføring, skal motta sosialhjelp på grunn av manglende utbetaling av attføringspenger. Det var en systemfeil. Systemet er lagt om, og dette er rettet opp. De som har fått for lite utbetalt, får dette etterbetalt. Utfordringen er også at vi har 6 000–7 000 husløse i dette landet. Og da håper jeg representanten også er med på at Husbanken kan rettes inn i forhold til dem som faktisk ikke har hus og hjem, at vi istedenfor at det skal være et tilbud som når mange, også kan rette det inn mot det spesielle. Dette er viktige anliggender i vårt arbeid i forhold til en tiltaksplan som er målrettet og skreddersydd, og som virker i forhold til den enkelte. I tillegg skal vi selvfølgelig ta vare på de gode velferdsordningene som det har vært bred politisk enighet om at vi skal videreføre.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-03-13:
Regjeringen kommer med denne type tiltak i forhold til fattigdomsbekjempelse. Det vil rette seg inn i forhold til arbeid ved å hjelpe flere tilbake i arbeid, ut av fattigdom og inn i arbeid. I tillegg vil vi ha fokus på at det er en rekke mennesker som ikke har bolig. Jeg har vært inne på det tidligere og går ikke nærmere inn på det nå. I tillegg handler det også om et sosialt nettverk. I vår gjennomgang av tiltaksplanen mot fattigdom vil vi ha et bredt anliggende i forhold til de forhold som representanten påpeker. Videre henviser jeg også til at jeg vil komme tilbake til dette i forbindelse med budsjettet.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-03-13:
Jeg gjentar at det selvsagt ikke er meningen at mennesker som er på attføring, skal motta sosialhjelp på grunn av manglende utbetaling av disse pengene. Det oppstod dessverre en systemfeil ved omlegging av regelverket, slik at enkelte stønadsmottakere fikk utbetalt for lav stønad. Dette har Rikstrygdeverket tatt fatt i og fått rettet opp så raskt som mulig, slik at attføringspenger blir utbetalt slik at folk får det de skal ha, når de skal. De som har fått for lite utbetalt, får dette etterbetalt. Når det gjelder regelverket for beregning av attføringspenger, er det de endringer Stortinget har vedtatt, som ligger til grunn. For øvrig gjentar jeg at som ved gjennomgangen i forhold til tiltak mot fattigdom vil velferdsordningene også være en del av dette. I tillegg har et enstemmig storting bedt oss om å utrede en felles etat av trygdekontor, sosialkontor og Aetat, nettopp for at det skal være enklere for brukeren, og for at det skal være samordnet. Dette kommer vi også tilbake til Stortinget med.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-03-13:
Kriterier for definisjon av fattigdom er, som representanten Nesvik helt riktig sier, ikke en definisjon. Det har vært forsøk på å si at har man 60 pst. av en gjennomsnittlig medianinntekt, er man fattig. Representanten skjønner sikkert at det vil føre til at uansett hvor mye vi tjener i dette landet, vil det alltid være noen fattige. Det er mye mer sammensatt enn som så. Det handler om, som representanten var inne på, bolig, arbeid og sosial inkludering. Man kan heller ikke si at en minstepensjonist er lik en minstepensjonist, nettopp fordi noen har utgifter til eksempelvis medisiner som andre ikke har. Men dette er uansett viktige anliggender som vi allerede arbeider med i forhold til kriterier og det å ha tiltak som er målrettet i forhold til fattigdom. Jeg regner heller ikke med at representanten Nesvik mener at alle minstepensjonister automatisk er fattige.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-03-13:
Når Regjeringen fra dag én har satt fattigdom og bekjempelse av fattigdom i Norge og utlandet på dagsordenen – innenfor mitt område, her til lands – er det fordi vi mener det, og Regjeringen står samlet bak det. Det gleder meg også at de aller fleste partiene så langt i denne spørsmålsrunden uttrykker den samme opptatthet av dette temaet. Og da er det ikke slik at det bare er smulene, som jeg hører representanten spør om, da er det slik at dette er en prioritering. Innenfor dette området er det familier, fattige barnefamilier, som er øverst også innenfor prioriteringen. Så ja, vi kommer til å arbeide hardt og varmt innenfor dette området.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-03-13:
Først til det som gjelder omsorg for demente. Der sender vi forslag til lovregulering av tvangsbruk overfor de demente ut på høring om kort tid. Målet er å forebygge og begrense bruken av tvang i omsorgen for demente og samtidig sørge for at tvangstiltak som er nødvendige for å sikre nødvendig omsorg og pleie og hindre at pasienter utsetter seg selv eller andre for skade, blir lovregulert. Til minstestandarder for bemanning: Det er slik at pleie- og omsorgstjenesten skal ha en bemanning som er tilstrekkelig til å gi brukerne et tilbud i tråd med de krav som er satt til kvalitet i tjenesten. En minimumsnorm kan lett bli en maksimumsgrense i praksis, og det kan svekke tilbudet til de mest pleietrengende pasientene. Og en minimumsnorm vil ha fokus på antall tjenesteytere fremfor kompetansen hos den enkelte tjenesteyter og kvaliteten på tjenesten som ytes. Det er enkeltmenneskets pleiebehov som bør ligge til grunn, ikke en minimumsnorm for antall ansatte. Det er heller ikke slik at x antall personer på dagvakt er lik kvalitet. Det handler om kompetanse, ledelse, organisering, tilrettelegging.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-03-13:
Regjeringen arbeider nå med dette, og utgangspunktet er Stortingets mål fra 1997 – som er utgangspunktet for eldreplanen – og de mål regjeringspartiene har satt i Sem-erklæringen. Jeg kan ikke mens arbeidet pågår gå nærmere inn på dette, men vil komme tilbake til dette i den saken Regjeringen skal legge frem for Stortinget nå i vår.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-03-13:
Jeg setter pris på at det er flere som kan gjøre det! Til representanten: Den rapporten som vi nå nettopp har hatt i forhold til tilsyn med sykehjem når det gjelder pleie og omsorg i forhold til demente, er nettopp et eksempel på at tilsynsmyndigheten virker, at vi får fram ting innenfor eldreomsorgen som på ingen måte er bra, og at vi også har anledning til å gjøre noe med det. Tilsyn innenfor omsorgsboliger i kommunene ligger under sosialtjenesteloven og er følgelig ikke på samme måte underlagt det som går på tilsynsmyndigheten i forhold til helsetilsyn, fylkesleger osv. Derfor skal det omgjøres til at Statens helsetilsyn har ansvar for helse- og sosialtjenestene i kommunene fra 1. januar 2003. Til det med uventede og spontane tilsyn må jeg si at jeg ikke kjenner til hvordan Helsetilsynet og tilsynsmyndighetene fullt ut jobber, men jeg vil i hvert fall undersøke og se til at det både er planlagte og ikke varslede tilsyn.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-03-13:
Det spørsmålet som representanten stiller, er det grunn til å være bekymret over. Vi har mye innenfor eldreomsorgen som vi skal gjøre bedre. Men samtidig tror jeg nok at det er på høy tid at vi får fram glansbildene og de gode tingene innenfor eldreomsorgen, slik at vi også har mulighet til å rekruttere i forhold til de gode tingene og de gode eksemplene. Det har aldri arbeidet så mye personell innenfor pleie- og omsorgstjenesten som det gjør i dag, likevel sliter mange kommuner med rekruttering til tjenestene. En viktig årsak til at etterspørselen etter personell vil være større enn tilgangen, er at stadig færre unge søker seg til helse- og sosialutdanning, samtidig som tallet på avgangselever har gått ned. Parallelt med utbygging av eldreplanen har det også vært satset i kommunene i forhold til økt personell, og vi ser at tallene har økt fra 42 til drøyt 45 ansatte pr. 100 over 80 år. Det er en økning parallelt hele tiden, men samtidig har det også vært en økning i antall eldre. Så her har vi en utfordring og jobber sterkt med den.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-03-13:
Det er en realvekst på 3,8 milliarder kr i 2002, 250 mill. kr mer enn det Arbeiderpartiet la inn som forslag. Kommunalministeren jobber med ulike løsninger for å dekke bl.a. forhold som kommunene og også storbyene har i forhold til en rekke utfordringer, som selvfølgelig går på eldreomsorg, men også på en rekke andre sosiale utfordringer.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-03-13:
Jeg tror jeg har besvart dette som går på attføring, tidligere. Så langt jeg er kjent med, har Rikstrygdeverket tatt fatt i dette og fått det raskt rettet opp, slik at attføringspengene blir utbetalt, og folk får det de skal ha når de skal. Det er utgangspunktet for attføringssystemet, og også at man følger det regelverket som også Stortinget har lagt til grunn. De som har fått for lite betalt, har fått dette beløpet utbetalt. Det er ikke meningen at mennesker som er på attføring, skal motta sosialhjelp på grunn av manglende utbetaling, og jeg er ikke kjent med at det er ulik håndtering av dette. Det jeg er kjent med, er at det tvert om er ordnet opp, slik at man nå får etterbetalt. Situasjonen som oppstod som en følge av dette, var ikke god, og gikk vel på en systemfeil ved omlegging av regelverket.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-03-13:
Jeg forstår det slik at jeg i grunnen har besvart dette spørsmålet.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-03-13:
I en artikkel i Moss avis 7. mars i år hevder en jurist at i åtte av ti saker som han har til behandling, har det vært feil i saksbehandlingen. Etter det jeg har fått opplyst fra fylkestrygdekontoret i Østfold, dreier dette seg om uføresaker. Det vil i hovedsak si saker om uførepensjon, men kan også omfatte yrkesskade, grunn- og hjelpestønad. Jeg vil få understreke at omgjøring av saker normalt skjer som følge av klage eller anke, og enten av fylkestrygdekontoret selv eller i Trygderetten. Fylkestrygdekontoret i Østfold behandlet i 2001 32 000 saker, hvorav 2 413 var uførepensjonssaker. Av disse ble 334 saker påklaget. Fylkestrygdekontoret omgjorde 101 saker, og 155 saker gikk videre til Trygderetten, som omgjorde 32. I disse sakene er det fremskaffet nye opplysninger gjennom nye legeerklæringer. I en kvalitetsundersøkelse på uføreområdet i Østfold gjennomgikk man 200 saker. I rapporten konkluderes det med at 99,4 pst. av innvilgelsessakene er korrekte, og videre at 100 pst. av avslagssakene er korrekte. Når det gjelder fastsettelse av uføregraden, er man imidlertid uenig i 2,6 pst. av sakene. I Østfold er det fremmet krav om gjenopptakelse fra den samme juristen i 43 saker. Dette er stort sett gamle uførepensjonssaker fra 1960-, 1970- og 1980-tallet. Sakene dreier seg i hovedsak om tidspunktet for når uførepensjon skal innvilges. Fylkestrygdekontoret i Østfold har i brev av 8. mars 2002 til den aktuelle juristen Geir Myhrvold uttalt at man etter gjennomgang av sitt statistikkmateriale vanskelig kan se at trygdeetaten har gjort feil i åtte av ti saker. Samtidig har man bedt om en nærmere dokumentasjon av påstanden fra juristen. Noen slik dokumentasjon har trygdekontoret ikke fått. På denne bakgrunn vil jeg ta avstand fra påstanden om at trygdeetaten i Østfold har gjort feil i åtte av ti trygdesaker. På den annen side er dette vanskelige saker, og én feil er én for mye. Jeg kan opplyse at trygdeetaten arbeider kontinuerlig med ulike tiltak for å bedre kvaliteten på uføresaker.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-03-13:
Jeg kan bare bekrefte at dette er et arbeid som trygdeetaten arbeider med hver eneste dag, og som vi også har organisert bedre og annerledes enn før. For øvrig oppfattet jeg ikke at det var noe ytterligere spørsmål i representantens innlegg, og jeg anser utgangspunktet for spørsmålet som besvart.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-03-13:
Forutsatt at postgangen fungerer slik den skal, mottar jeg selvfølgelig brev og vil besvare det på ordinær måte. Men utgangspunktet for spørsmålet fra representanten Hedstrøm var en påstand om at her forelå det en feil i åtte av ti saker, og det er ikke tilfellet. Men selvfølgelig, én feil er én for mye, og dette er et område som vi arbeider med å være nitide, riktige og korrekte på. Så jeg kommer fortsatt til å ha oppmerksomhet innenfor dette feltet.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2002-03-13:
Jeg vil stille et spørsmål til miljøvernministeren. Kyst- og strandsonen er svært attraktiv for allmennhetens ferdsel og friluftsliv. Det har vært en betydelig byggeaktivitet i strandsonen de siste 20 åra, til tross for at det er et generelt forbud mot bygging i 100-meterssonen. Det har det vært helt siden 1965. Riksrevisjonens rapport viser at det fra 1982 til 1999 ble over 8 000 nye bygninger i våre kystkommuner, og det betyr at om lag 75 pst. av alle søknader om dispensasjon fra byggeforbudet blir innvilget. Med andre ord: Vi har en dispensasjonspraksis som etter min mening er med på å uthule hele loven. Arbeiderpartiet mener derfor at vi må endre loven, slik at den frie ferdselen blir reell. Det er blitt skapt uklarhet om hva Regjeringa og regjeringspartiene mener om denne saken, og jeg føler et behov for å spørre: Kan statsråden klargjøre hva som er Regjeringas og regjeringspartienes syn på denne saken?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2002-03-13:
Det er fint at det sendes brev til fylkesmennene. Men er ikke saken her at det faktisk er slik at 75 pst. av alle dispensasjonssøknader blir innvilget, og det er snakk om at det er blitt bygd mange eiendommer, mange brygger og mange gjerder som gjør at den frie ferdselen ikke lenger er reell? Er det ikke da bare ett svar på det spørsmålet hvis en faktisk mener noe med det, nemlig å endre loven? Jeg har nå hørt at miljøvernministeren har reist rundt og holdt mange fine taler om hvor viktig det er å sørge for allmennhetens rettigheter, sørge for den frie ferdselen og sørge for miljøet, og det er bra. Nå mener jeg det er på tide at også miljøvernministeren og hans partifeller går fra prat til praksis. De fine festtalers tid er forbi, nå handler det om handling. Det er det vi nå blir målt på. Derfor er fortsatt det konkrete spørsmålet: Vil statsråden ta initiativ til at vi får endret loven, slik at den frie ferdselen blir reell, og ikke bare si til kommunene at de skal forholde seg til et regelverk hvor man også har gitt mulighet for dispensasjoner? Det er faktisk slik at dispensasjoner uthuler loven.
Børge Brende (Høyre), 2002-03-13:
Jeg er helt enig med representanten Brustad i at det å sikre allemannsretten og sikre strandsonen er viktig. Derfor sendte jeg da også ut et brev forrige fredag, 8. mars, hvor jeg påpekte overfor fylkesmennene og kommunene at det i 35 år har eksistert et forbud i utgangspunktet mot å bygge i 100-metersbeltet. Jeg bad da, med bakgrunn i den påpekingen jeg har fått fra Riksrevisjonen, om at dette forbudet overholdes. Riksrevisjonen har påpekt at det siden 1982 har vært gitt 7 800 tillatelser til bygging i strandsonen. Det er ikke først og fremst dispensasjoner, det dreier seg også mye om planendringer. Det vil si at i forbindelse med planendringer har faktisk staten i alle de årene også hatt en mulighet til å komme med innsigelser gjennom fylkesmenn og andre statlige organer. Det har man ikke gjort. Man må også være klar over at de 7 800 endringer som har skjedd innenfor strandsonen, ikke bare er nybygg. Det kan være skifting av vindusruter, det kan være tilbygg, det kan være garasjer og lignende. Jeg synes faktisk at det er all grunn til å gjennomgå denne loven og se på hvordan den praktiseres. Derfor har jeg også sendt dette brevet til fylkesmennene.
Børge Brende (Høyre), 2002-03-13:
Først må jeg si at jeg har svært god samvittighet i forhold til det vi har gjort på friluftsområdet. For første gang på ti år opprettet vi en nasjonalpark før jul: Forollhogna. Vi har vernet et stort område rundt en perle som heter Yttersø gård, som har ligget på miljøvernministerens bord i mange år. Når det gjelder strandsonen og det som er knyttet til friluftsloven, tror jeg ikke hovedproblemet er manglende lovmessig pålegg i forhold til forbud mot bygging, men det er praktiseringen av dette. Derfor har jeg da sendt ut et brev som strammer opp de kommunene og fylkesmennene som skal forholde seg til dette. Som jeg også sa i mitt første svar, er det ikke loven som er et problem når man gjennom mange år, siden 1982, har tillatt 7 800 bygg, hvor staten også kunne brukt sin innsigelsesrett. Staten har ikke brukt sin innsigelsesrett fordi man da har sett på hver enkelt sak og ikke på helheten i det. Jeg synes at det nå er på tide at man kritisk vurderer den bebyggelse som planlegges i 100-meterssonen. Men samtidig må man bruke godt skjønn også i denne saken.
Børge Brende (Høyre), 2002-03-13:
Først vil jeg si til representanten Langeland at det er klart at det er stortingsflertallet som styrer miljøvernministeren, ellers hadde jeg ikke stått her! Det tror jeg nok jeg må forholde meg til også i fortsettelsen. Jeg antar at Langeland ikke gir meg det råd at jeg ikke skal gjøre det, da vil han meg ikke godt. I forhold til det brevet som ble sendt ut, er det en påminnelse overfor fylkesmennene og kommunene om at vi i 35 år har hatt et forbud mot at det skal bygges i 100-metersbeltet. Dette er en god regel, men den skal også utøves med forstand og klokskap. Om man da kaller det en påminnelse eller innskjerping, spiller ingen rolle. Jeg har innskjerpet overfor fylkesmennene og kommunene at det i dette 100-metersbeltet i utgangspunktet ikke skal foretas bebyggelse. Derfor har jeg også sagt at staten i saker som er kontroversielle, i større grad også skal benytte seg av den mulighet den har til å komme med innsigelser. Staten har i mange år under skiftende regjeringer ikke benyttet seg av denne innsigelsesretten i tilstrekkelig grad. Det er det jeg har uttalt meg om. Da er det ikke loven som er problemet, men praksisen.
Børge Brende (Høyre), 2002-03-13:
Jeg kan overhodet ikke se at det er noen uklarhet i forhold til det jeg sier. Jeg sier at lovverket ikke er hovedproblemet, men den praksisen som er fulgt av mange regjeringer. Også mange arbeiderpartiregjeringer har unnlatt å bruke den innsigelsesrett som fylkesmenn og statlige etater har i forhold til bygging i 100-metersbeltet. Derfor er en lovendring ikke det riktige skritt å ta i første omgang, men det å utøve den myndighet som staten har gjennom å benytte seg av innsigelsesretten i plansaker. Et annet spørsmål er om man skulle ha innskrenket kommunenes dispensasjonsadgang som en tilleggsmulighet. Dette har Planlovutvalget tatt opp i sin første delinnstilling, og jeg har varslet en proposisjon i løpet av våren som også vil gå gjennom disse forholdene. Så ingen uklarhet er skapt. Tvert imot har jeg gjort det klarere gjennom et brev til fylkesmennene og kommunene som understreker at i 100-metersbeltet skal det i utgangspunktet ikke skje ny bebyggelse. Det er en viktig del av allemannsretten at man kan ferdes langs stranden, slik at man også kan nyte friluftslivets gleder på det området.
Børge Brende (Høyre), 2002-03-13:
Først vil jeg si meg enig i det ene som representanten Hagen sa, det er faktisk forskjell på hvor man beveger seg i landet. Langs indre Oslofjord er det et voldsomt press på strandsonen; mange har faktisk vanskeligheter med å få tilgang. Derfor har vi også opprettet et eget prosjekt som heter skjærgårdspark, slik at vi kan være sikre på at også de som ikke har hytter eller hus langs fjorden, skal ha tilgang til stranden, gå ut sammen med familien for å bade o.l. Det vil jeg anta at også representanten Hagen synes er viktig. Når det gjelder forbudet mot bygging i 100-metersbeltet, er jo det en lov som har eksistert i 35 år, så det kommer ikke som noen overraskelse. Jeg står selvsagt helt klart på prinsippet om at hvis man får en innskrenkning knyttet til sin eiendom som kvalifiserer for erstatning i henhold til det erstatningsreglement vi har, som da igjen er utledet av Grunnlovens § 105, skal man ha utbetalt erstatning. Men det er en viktig balansegang mellom allemannsretten og det å ta vare på de 350 000 som har hytte i Norge.
Børge Brende (Høyre), 2002-03-13:
Det er allerede slik at de nasjonale retningslinjene og rikspolitiske retningslinjene gjelder for et begrenset område, først og fremst langs Oslofjorden. Det er også sendt ut på høring retningslinjer knyttet til Sørlandet. Men det er ikke laget den type rikspolitiske retningslinjer, meg bekjent, for Rogaland og Hordaland. Jeg er enig i at man må skille mellom hvor stort presset er i de ulike regionene. Men samtidig er det vedtatt av Stortinget at man skal ha et byggeforbud i 100-meterssonen. Men som jeg også sa, må man bruke klokskap i utøvelsen av dette. Det er selvsagt forskjell på det å skifte vindu på en hytte, det å kanskje lage et anneks på 10 ekstra m2, hvis alternativet er at man oppfører en ny hytte i et annet utsatt område. Så hovedlinjene er at dette forbudet skal håndheves.
Børge Brende (Høyre), 2002-03-13:
Jeg er helt enig med representanten Sørensen i at Ut i naturen på NRK i går var et veldig sterkt program. Det viser de sterke konfliktene som er der når det gjelder spørsmålet om de store rovdyrene våre og bufe og rein som er på beite. Nå får man forskjellige programmer med ulike innfallsvinkler. Innfallsvinkelen i går hadde utgangspunkt i at erstatningsreglene våre oppmuntrer til at man innrapporterer mer enn det som i utgangspunktet skyldes rovdyrenes fremferd. Men så har man andre reportasjer som går meget sterkt på den veldig vanskelige situasjonen som mange eiere av sauer og reinsdyr kommer opp i når dyrene deres blir spist eller ødelagt. Dette er faktisk en av de aller vanskeligste sakene jeg har. Jeg prøver nå i forbindelse med at vi skal fremme en egen rovdyrmelding i 2003, å få folk ut av skyttergravene og få folk til å samtale. Vi er internasjonalt forpliktet gjennom Bern-konvensjonen til å ha rovdyr, men samtidig har Stortinget vedtatt at vi skal ha en aktiv utmarksnæring. Det å ha bufe som går i det samme området som eventuelt ulv eller jerv, er ikke enkelt, så der må vi komme inn med avbøtende tiltak. Det jeg nevnte i en diskusjon i Redaksjon 21 i går kveld, etter å ha sett programmet, var det svenske erstatningsregelverket, hvor man får utbetalt a konto. Greier man å begrense skadene, blir man dermed sittende igjen med det selv, får man større skader, kan man komme dårligere ut. Dette er et kontroversielt forslag, så jeg tror ikke at tiden er inne for å trekke noen endelige konklusjoner i forhold til det. Jeg tror også det er litt tidlig å gjennomføre det allerede til sommeren. Jeg tror det må en mye bredere prosess til, og jeg tror det må være en aksept i næringen for et eventuelt slikt forslag først.
Børge Brende (Høyre), 2002-03-13:
Stortinget har sagt at man skal ha en rovdyrmelding. Når Stortinget har bedt om det, synes jeg det er vanskelig å gjøre kraftige omlegginger i rovdyrpolitikken før Stortinget har fått den til behandling. Vi legger nå opp til en veldig tett dialog med både miljøvernorganisasjonene og næringen for å kunne redusere konfliktnivået i disse rovdyrsakene. Der påhviler det alle et ansvar. Og det går jo ikke en onsdag uten at jeg dras inn hit for å svare på hvorfor man ikke skyter den ulven eller den jerven, samtidig som stortingsflertallet sier at vi skal ha en bærekraftig rovdyrstamme. Sånn sett tror jeg det er viktig at vi får i gang en prosess hvor vi også er enige om premissene. Når det gjelder henvisningen til Sverige, er forskjellen den at i Sverige har man ikke bufe på beite i utmark på samme måten. Landbruksnæringen er helt annerledes enn i Norge, og derfor er det nok enklere å ha den typen erstatningsregler i Sverige enn det vil være her.
Børge Brende (Høyre), 2002-03-13:
Det har vært mye snakk om allemannsretten her i dag. På ett område er det faktisk også en grunn til at man vurderer allemannsretten på en kritisk måte, og det er i forhold til det spørsmålet som representanten Korsberg nå tar opp. Ønsker man å ha det slik at alle kan kjøpe seg snøscooter og kjøre hvor man vil i Norge, både i viktige friluftsområder og ikke minst i våre fjell? Det som Regjeringen har sagt, er at vi ønsker å gjennomgå kritisk de forskriftene som har vært ute på høring, for å se om de holder mål også når det gjelder å opprettholde den fred som vi ønsker skal prege fjellheimen vår. Når det gjelder det som Stortinget skrev i sine merknader, har vi innfridd i og med at det nå er et treårig prøveprosjekt i åtte kommuner, der man skal ha en lokal forvaltning av snøscooterkjøring, altså motorferdsel i utmark. Etter at det prøveprosjektet er gjennomført, vil det bli evaluert, og man vil da også få en bred gjennomgang av de implikasjonene dette får. Det er litt interessant at det forrige dagen kom en måling som viste at 85 pst. av det norske folk faktisk ikke ønsker noen dramatiske omlegginger i forhold til snøscooterforskriftene. Jeg har ikke strammet inn på de forskriftene som gjelder – de gjelder. Hvis en f.eks. ønsker å få kjørt bagasjen opp på hytta, eller hvis en ønsker å bruke scooteren til næringsvirksomhet, så er det tillatt. Det som vi nå skal se på i forhold til prøveprosjektene i kommunene, er om det er fornuftig i større grad å tillate rekreasjonskjøring i vår fjellverden og i våre friluftsområder, som ikke minst flere representanter her i salen er kjent med.
Børge Brende (Høyre), 2002-03-13:
Det bildet som representanten Korsberg nå tegner, er jo fri fantasi. Høyre har alltid vært opptatt av friluftslivet. Ni av ti nordmenn mener faktisk at det viktigste forebyggende helsearbeid er å satse på et aktivt friluftsliv. Når det gjelder å styrke det lokale demokratiet, er vi selvsagt opptatt av det. Men flere at de kommunene som var høringsinstanser for de forskriftsendringene som det var lagt opp til – der det skulle bli mye friere for den enkelte å bruke scooteren så mye som man ønsket – var kritiske til dette. De kommunene, spesielt i nordre del av Oppland, mente at det kom til å bli et press også i forhold til fjellheimen, at de ikke ville greie å stå imot det, og mente at dette også har en nasjonal dimensjon. Men jeg har nå sagt at åtte kommuner skal få lov til å prøve ut dette, og så får vi også ta med oss de erfaringene. Når det gjelder spørsmålet representanten tok opp om rullestolbruker som ønsket seg til toppen av Galdhøpiggen, og at representanten Sanner tok opp dette, er det kommet til behandling i Miljøverndepartementet. Det må ses isolert i forhold til spørsmålene her.
Børge Brende (Høyre), 2002-03-13:
Som jeg sa i mitt svar til forrige spørsmål, er det ikke lagt opp til noen endringer i snøscooterforskriftene fra min side. Det vil si at den tilstanden som har vært i den norske fjellheimen og i norske utmarksområder i mange tiår, vil gjelde også i fortsettelsen. Så en eventuell skremselspropaganda om at det vil skje dramatiske endringer til sommeren, faller på sin egen urimelighet. Det jeg har sagt, er at det er naturlig å avvente en gjennomføring av de forskriftene som var ute på høring, før man har fått i gang et prøveprosjekt i åtte kommuner, der man skal se på hvordan en lokal forvaltning av disse spørsmålene utøves. Jeg synes vi skal tenke oss litt om før vi slipper snøscooterkjøringen helt fri. Det som det var lagt opp til, var at hvis en hadde to vedskier på tilhengeren, kunne en kjøre. Det var slik at alle ubrøytede veier – ikke hovedveier, det var snakk om alle små seterveier – var veldig vanskelige å kontrollere. Men vi har en fornuftig scooterpolitikk, og vi skal nå gå gjennom de resultatene man har. Man skal selvsagt få bruke scooter der storsamfunnet også mener at det er fornuftig og ikke kommer til å gå på bekostning av viktige friluftsinteresser.
Børge Brende (Høyre), 2002-03-13:
Årlig høstes det i Norge ca. 20 000 tonn tang og ca. 160 000 tonn tare. Tangmel går til matproduksjon, bl.a. som kosttilskudd samt til produksjon av dyrefôr og gjødsel. Tare benyttes til matindustri og medisinindustri i form av alginater. EUs tiltaksgrense for radioaktivitet i matvarer, som det her refereres til, er utarbeidet med henblikk på tiltak knyttet til inntak av matvarer etter en atomulykke. Strengt tatt gjelder altså tiltaksgrensen ikke for kontrollerte utslipp, slik som technetium fra Sellafield, paradoksalt nok. Tiltaksgrensen gjelder for «mat klar til å spises» – «food ready for consumption». Generelt er tiltaksgrensen for technetium-99 1 250 Bq pr. kg matvare. Grensene for innhold av technetium i barnemat er 400 Bq pr. kg, fordi stråling er mest skadelig for barn. Denne grensen gjelder mat som er merket for bruk til barn opp til seks måneder. Prøver av tangmel fra butikk tatt av Statens strålevern i 2000 og 2001, varierer fra 430 Bq pr. kg til 460 Bq pr. kg. En må imidlertid ha helt klart for seg at tangmel ikke er barnemat klar til å spises og merket for bruk til barn opp til seks måneder. Opplysningene fra professor Brit Salbu ved Landbrukshøyskolen gjelder blæretang fra Hillesøy i Troms. Det høyeste målte nivået i en enkeltprøve er på 810 Bq pr. kg tørr vekt. Dette er mer enn dobbelt så mye som EUs tiltaksgrense for barnemat, og målingene ble registrert i november 1999. Gjennomsnittet for perioden fra februar 1999 til april 2000 lå mellom 300 og 400 Bq pr. kg. I forbindelse med det nasjonale overvåkningsprogrammet for radioaktivitet i marint miljø, som koordineres av Statens strålevern, blir det målt tangprøver fra 12 faste stasjoner fordelt langs norskekysten. De høyeste verdiene for 1999 og 2000 var på henholdsvis 510 Bq pr. kg og 621 Bq pr. kg i prøver tatt ved Utsira. Nivåene varierer med årstidene og mellom prøvetakingsstasjonene. Tare høstes årlig i langt større mengder enn tang og har tilsvarende større økonomisk betydning. Årlig høstes ca. 160 000 tonn stortare som råvare for produksjon av alginat, noe som gjør Norge til en vesentlig produsent i internasjonal sammenheng. De verdiene av technetium-99 som er målt i tang og tare, er en påminnelse om hvor viktig det er å stanse ytterligere utslipp av technetium til havet. Regjeringen vil fortsette sin innsats for å stanse utslippene så raskt som mulig.
Børge Brende (Høyre), 2002-03-13:
Jeg er helt enig med representanten Swensen i at det er meget positivt at eierne av Sellafield-anlegget nå ønsker å rense det radioaktive avfallet og ikke bruke havet som lagringsplass eller søppeldynge. Problemet nå er at britiske myndigheter, faktisk både helsemyndigheter og miljømyndigheter, er skeptisk til at dette avfallet skal lagres på land, fordi det kan få for store helsemessige implikasjoner, det kan trenge ned i grunnvannet. Det er et stort paradoks for meg at utslipp som de mener det er helt ufarlig å slippe ut i havet, er av en slik karakter at de selv ikke vil lagre det på land. Det viser hulheten i det britiske resonnementet her. I forhold til det som ble sagt om at jeg angivelig ikke skulle være klar nok i mitt tilsvar når det gjelder alvoret i technetium-99-inneholdet, becquerelgraden i tang og tare, vil jeg avvise det. De som har fulgt denne prosessen siden i fjor høst, har vel fått med seg at ikke minst denne regjeringen har lagt virkelig trøkk i denne saken, og kanskje er også gjennomslaget i forhold til BNFL et resultat av det.
Børge Brende (Høyre), 2002-03-13:
Først vil jeg igjen gi honnør til representanten Swensen for å ta opp denne saken. Han har helt rett i at de eksemplene han kommer med nå, som er nevnt av professor Salbu, om becquerelinnholdet i tang og tare, viser hvorfor dette ikke minst er viktig for norske myndigheter. Vi kan ikke ha en situasjon hvor en for oss viktig eksportnæring har et kjempeproblem i forhold til radioaktivitet. Når det gjelder det forrige spørsmålet, som jeg ikke rakk å svare på, om hva som har skjedd i forhold til det brevet jeg sendte den britiske miljøvernministeren, Margareth Backet, fikk jeg svar på det på nyåret, hvor hun sier at også de nye argumentene om rensing og lagring på land skal tas med i det videre arbeid. Jeg hadde selvsagt håpet at hun hadde varslet at dette var en løsning som også britiske myndigheter kan gå for hvis eierne av Sellafield ønsker å rense og lagre. Michael Mitcher, den andre britiske miljøvernministeren, under Backet, kommer til Norge gjennom Nordsjøkonferansen til uken. Jeg har skrevet et brev til ham i forkant av det. Jeg vil ta opp denne situasjonen på nytt med ham i et bilateralt møte som vi trolig skal ha på onsdag.
Børge Brende (Høyre), 2002-03-13:
«Anna Rogde» er et viktig verneverdig fartøy. Fartøyet var blant de fartøyer som kom inn under kulturminnevernets støtteordninger på et tidlig tidspunkt. Fartøyet ble høyt prioritert og mottok tilskudd på til sammen 1,6 mill. kr. Dette utgjorde den gang store andeler av det samlede fartøyvernbudsjettet. De tre seilskutene «Statsraad Lemkuhl,», «Christian Radich» og «Sørlandet», som spørreren henviser til, mottar en fast driftsstøtte over statsbudsjettet. Dette har sin bakgrunn i seilskutenes tidligere status som skoleskip. Disse har derfor en annen type økonomi enn de verneverdige fartøyene Riksantikvaren har ansvaret for. Imidlertid er de ikke underlagt så sterke antikvariske krav. Sammenligningen med disse seilskutene er derfor ikke umiddelbart overførbart til «Anna Rogde». Det er veldig positivt at det vises interesse for vern av våre fartøyer. Vedlikehold av verneverdige fartøyer er imidlertid meget ressurskrevende. Vernemyndighetene må derfor utøve streng prioritering av tilgjengelige midler, og dette kan ofte oppleves som frustrerende for dem som arbeider med vern av fartøyer. Det er et stort og uvurderlig arbeid som nedlegges av private eiere i denne sammenheng. Riksantikvaren har nå revidert sin handlingsplan for fartøyvernet. Av planen går det frem at det finnes 175 verneverdige fartøyer her i landet. Det bevilges årlig ca. 20 mill. kr til fartøyvern over statsbudsjettet, men søknadsvolumet er tre–fire ganger så stort. Budsjettposten er en av de største postene på Riksantikvarens budsjett og viser at fartøyvern er et prioritert område. Til tross for dette er det nødvendig med en streng prioritering av midlene. Dette innebærer at utfordringen knyttet til vern av «Anna Rogde», må finne sin løsning innenfor Riksantikvarens ordinære budsjett. Iverksetting av spesielle tiltak eller omprioriteringer til fordel for enkelte fartøyer vil ha som konsekvens at andre verdifulle fartøyer blir nedprioritert. Jeg vet at dette svaret ikke løser den problemstillingen representanten Korsberg har reist, men jeg kan love at jeg vil arbeide for at fartøyer og kystkultur fortsatt skal ha høy prioritet i Miljøverndepartementets arbeid. Jeg håper at dette på sikt også vil gi en god løsning for «Anna Rogde».
Børge Brende (Høyre), 2002-03-13:
Som jeg sa innledningsvis, har de tre seilskutene som også er tidligere skoleskip, ikke det samme antikvariske vern som de andre fartøyene, og faller da inn under en annen budsjettpost. Jeg tror det mest realistiske, hvis man ønsker å gi flere fartøyer en mulighet til å få offentlige bidrag, er eventuelt å øke Riksantikvarens pott til fartøyvern, som er på 20 mill. kr. Men som jeg sa, er det 175 verneverdige fartøyer som slåss om disse 20 mill. kr, og derfor har «Anna Rogde», så vidt jeg har forstått, bare fått et bidrag på 1,6 mill. kr så langt. For å holde dette skipet ved like og også ha penger til materiell, oppussing og vedlikehold trenger man mer. Dette er årlig en viktig diskusjon og post i forbindelse med statsbudsjettet, og jeg tror det mest realistiske er å se på den summen som går til Riksantikvaren på dette punktet.