trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2006-06-01:
Nå har jeg vært med i politikken – her i huset, i alle fall – siden 1993, så den historien som Solvik-Olsen etterlyser, tror jeg nok at jeg kan forklare ham hva er. La meg begynne med at det som i alle fall ikke har forandret seg fra 1991, er Fremskrittspartiets hugging på alle dem som bringer resultater fram i samfunnet slik at vi har fått det samfunnet vi har. Så er han faktisk såpass freidig at han påstår at det ikke er et fritt marked i forhold til strøm. Men det er altså 12 TWh med gasskraft som det er gitt konsesjon på, som ikke er bygd ut. Det ligger en rekke søknader i departement og direktorat i forhold til vannkraft som ikke er stoppet. Når vi greide å få til en halv utbygging av Sauda – vi ønsket en full, men vi greide å få flertall for en halv utbygging – greide ikke Fremskrittspartiet noen ting. Når vi har greid å få ut nesten like mange GWh fra Øvre Otta som Fremskrittspartiet ønsket i første omgang, var ikke Fremskrittspartiet med på det. Det som er viktig i politikken, er resultatene som kommer av å drive en politikk der en har vilje og mot til å ta noen avgjørelser der en tar hensyn både til miljøet og til energibalansen. Jeg syns faktisk at Fremskrittspartiet bør være svært takknemlig for Soria Moria-erklæringen. De bør være svært takknemlige, for nå ser vi at det er en regjering som har satt i gang med å bygge et gasskraftverk som skal ha CO2-håndtering. I 1991 var jo heller ikke klimautslippene noe problem for Fremskrittspartiet. De blåste av det og sa at det var bare tull. Nå har innrømmelsene begynt å komme. Det samme gjør de i forhold til grønne sertifikater. De stemmer altså for en ordning som vil føre til at vi skal betale omtrent dobbelt som mye som svenskene for å få et grønt sertifikat-marked. Og grunnen til at Fremskrittspartiet gjør det – har de skrevet i stortingsdokumenter – er at næringen ønsker det, og at kundene ønsker det. Det er bakgrunnen for at de stemmer for noe som de vet de kommer i mindretall på. Det har bare én hensikt: å score billige politiske poeng.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2006-06-01:
Det er interessant å merke seg at Fremskrittspartiet bare i løpet av denne debatten faktisk har snudd fra å skjelle ut den forrige regjeringen til nå å omfavne den. Jeg registrerer også at lillebror Høyre er svært interessert i å få et godt forhold til sin storebror. Så må jeg bare få rette opp noe. Er det Fremskrittspartiets feil at vi har underskudd i kraftbalansen? Nei, men jeg vil minne representantene fra Fremskrittspartiet om at i energipolitikken har Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet i hovedsak stått sammen i utgangspunktet, men kompromissene og utbyggingene, det å dra Bondevik II etter ørene for å få til noe, er det altså Arbeiderpartiet som har sørget for. For oss er det resultatene som er viktig, ikke det å stå og brøle og ikke komme fram med noen som helst slags løsning.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2006-06-01:
Jeg vil takke helse- og omsorgsministeren for det svaret som hun har gitt. Det viser jo egentlig at vi i veldig stor grad har den samme erkjennelsen av de problemene vi står overfor. Vi må bare erkjenne at selv om vi har et helsevesen som i aller høyeste grad må sies å være veldig oppegående, møter man en gruppe som man likevel ikke har helt klart for seg hvordan man skal møte. Det er selvsagt slik at hvis folk da ikke er motiverte for å gå inn i disse behandlingsoppleggene osv., er det også svært vanskelig i dagens situasjon å vite hvordan man skal håndtere det. Derfor er den arbeidsgruppen som nå er nedsatt, så viktig. Men jeg tror likevel det er viktig at man mobiliserer ytterligere tankekraft i de samarbeidsorganene hvor politiet og helsevesen nå sitter, for å se på om det finnes andre måter å nærme seg disse personene på som kan bidra til at flere motiveres til å gå inn i behandlingsopplegg. Jeg tror også man må tenke igjennom om de behandlingsopplegg som eksisterer i dag, må suppleres med nye former for behandlingsopplegg. Det er nok også rett som statsråden sier, at antallet i seg selv ikke er så stort, men det er likevel forferdelig demoraliserende for et politi og for et samfunn som ser at selv om de ikke er så mange, får de lov til å begå veldig mye og til dels alvorlig kriminalitet. Riksadvokaten har hatt en runde med statsadvokatembetene og politimestrene i 2004, og han oppsummerer i ganske dramatisk riksadvokatspråk at dette er en gruppe som begår til dels svært alvorlig kriminalitet. Det er snakk om overgrep mot barn. Det er snakk om vold mot familie, og det er snakk om annen type kriminalitet som har betydelig skadeomfang ved seg. Så jeg vil igjen utfordre helse- og omsorgsministeren til å dvele rundt denne problemstillingen om hvem som skal ha ansvaret for å rigge på plass den nødvendige kapasiteten. Ser helse- og omsorgsministeren for seg at justissektoren skal få et større ansvar i framtiden for både å tenke kapasitetsdimensjonering og være med på å ta et finansielt ansvar for å sikre oss at denne type behandlingsopplegg kommer på plass, og at det i større grad blir mulig å få dem gjennomført.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2006-06-01:
Jeg synes det er en veldig gledelig debatt vi nå har hatt, og det er veldig tydelig enighet om både utfordringer og dilemmaer knyttet til fravær av reaksjoner og grensesetting for strafferettslig utilregnelige personer. Det er fra statsrådens side redegjort for igangsatte tiltak for å bidra til at flere skal kunne få aktiv oppfølging og hjelp. Det er bra. Jeg tror vi som sagt må bruke enda mer tankekraft i tiden framover på å gjøre den menyen mer rikholdig, i håp at vi kan stoppe enda flere fra å begå alvorlig kriminalitet. Jeg synes også det er en oppgave for statsråden og helsevesenet å gripe fatt i diagnostisering, for det kan i en del saker se ut som om psykosediagnosen får unnskylde og overskygge åpenbart antisosial atferd, og at en del personer på denne måten vrir seg unna straffereaksjoner. Så synes jeg representanten Ballo på en veldig tankevekkende måte brakte inn et interessant perspektiv i forhold til hvem som er syk, og i forhold til hvem som dømmes for hvilke typer lovbrudd. Men det det illustrerer, er vel bare at rettspsykiaterne i Norge har betydelig makt, som betyr at vi også må se på deres rolle og nøye gjennomtenke hvordan det instituttet skal kvalitetssikres i norsk strafferett. Representanten Laila Dåvøy og flere andre har for så vidt understreket viktigheten av å verne om rettsstatens prinsipper, og det vil jeg gi min absolutte og fulle og hele tilslutning til. Det er viktig her også å se at vi har behov for å sette noen flere grenser, men vi må selvsagt være på riktig side av loven, og vi må ikke gå fortere fram enn vi faktisk har hjemmel for. Alle ser, tror jeg, behovet for ytterligere ansvarsmobilisering, og vi må legge bak oss det vi har sett av tendenser til ansvarspulverisering. Jeg tror vi alle erkjenner at vi står overfor en ganske krevende oppgave, men det kan ikke bety at vi unnlater å gå løs på oppgaven, og vi må gjøre så godt vi kan, hver fra sitt ståsted. Dette er en kompleks problemstilling. Det finnes neppe ett svar, og det finnes heller ikke enkle svar. Jeg imøteser derfor med stor interesse resultatet av de igangsatte arbeidene som det er redegjort for her, og som jeg håper vil munne ut i nye tiltak som både tar hensyn til den syke og tar hensyn til samfunnet rundt. Så er også jeg og Høyre overbevist om at vi ikke løser samfunnets problemer i stort hvis vi ikke samtidig greier å løse individets problemer i smått. Derfor blir på en måte den motsetningen som Fremskrittspartiet her prøver å skape rundt dette, for meg veldig kunstig, og det blir også veldig kunstig for meg å legge så ensidig vekt på gjerningsmannen i forhold til offeret, for dette er også to sider av samme sak.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-06-01:
Det virker som om interpellanten og jeg er helt enige om målet, og det handler om en gruppe mennesker som pr. i dag dessverre faller mellom to stoler. Da er det en del dilemmaer vi står overfor, helt åpenbart. For det første må jo også de psykotiske lovbryterne behandles på en verdig og human måte. Vi vet at straffen har veldig liten preventiv effekt dersom den som straffes, ikke kan klandres for det han eller hun har gjort, fordi de ikke vet hva de har gjort. Så er det også viktig å ivareta den beskyttelse og de behov som samfunnet som sådant har i denne sammenheng. Så må det også være slik at dom til psykisk helsevern skal ha en nyttefunksjon utover det å være en ren oppbevaring for psykotiske lovbrytere. Det må også være slik at behandling av psykotiske lovbrytere må være en effektiv og hensiktsmessig bruk av helsetjenesten. Jeg har nå store forventninger både til den kartleggingen som er gjort, slik at vi vet hvor mange det er – jeg er helt enig i at selv om det er få, er det en kjempestor utfordring som vi må finne en løsning på, og som jeg mener det må være mulig å finne en løsning på – og til arbeidsgruppa, som nå arbeider veldig fort. Den ble nedsatt i april og skal presentere en innstilling nå tidlig i høst. Etter det kommer vi til å komme med operative og ganske klare forslag til hva som bør gjøres. Så er det også helt klart at vi pr. nå står oppe i en del situasjoner som vi selvfølgelig håndterer løpende på best mulig måte, og vi bruker også mye tankekraft, som interpellanten var inne på, med hensyn til hva vi kan og bør gjøre for å møte dette. Jeg har ikke lyst til å forskuttere hva Regjeringa kommer til å lande på. Men det er helt åpenbart at vi nok er nødt til å gå en del nye veier, og her må både justissektoren og helsevesenet ha ansvar. Vi må finne ut hvem som helt klart har ansvar for hva, og sikre at de som trenger å bli tatt hånd om, faktisk blir tatt hånd om, både av hensyn til seg sjøl og også av hensyn til samfunnet. Da vil jeg ikke utelukke at det kan være behov for noen nye former for behandlingstilbud som er en kombinasjon av behandling og straff, når det er riktig. Om det da må bygges opp noen nye tilbud, eller om vi kan bruke noe av det eksisterende, vil ikke jeg svare på i dag – det får vi se på. Men jeg tror nok vi alle sammen må konstatere at vi ikke har tilstrekkelig gode tilbud, slik situasjonen er i dag. Det har Regjeringa til hensikt å gjøre noe med, og jeg er glad for at det er flere partier i Stortinget som ser ut til å støtte det.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-06-01:
Jeg har også lyst til å takke for veldig mange gode innlegg, som i hvert fall jeg vil ta med meg i det arbeidet Regjeringa videre skal gjøre fra mange innfallsvinkler. Jeg er også glad for at det virker som om det er enighet om at det trengs betydelige forbedringer på et ganske vanskelig område, hvor vi skal greie å hjelpe dem som trenger hjelp, men samtidig også beskytte samfunnet når det er åpenbart nødvendig, slik flere har vært inne på. Så vil jeg bare si at Sosial- og helsedirektoratet akkurat nå har under utarbeidelse et rundskriv som skal omfatte kortfattede sjekklister for bruk i forhold til dem som er i den gruppen vi her snakker om, altså hvis pasienten er til fare for seg selv og eller andre. Jeg gjentar at det nå er etablert et fast samarbeidsforum mellom politiet og helsetjenesten. Det skal utvikles videre rundt omkring i landet, og det lages også nå i disse dager et felles rundskriv som skal sendes ut, slik at en vet hvordan en skal forholde seg i ulike krisesituasjoner. Kartlegginga er snart ferdig, slik at vi i hvert fall har noenlunde et bilde av hvor mange mennesker vi her prater om. Arbeidsgruppa skal være ferdig til høsten, så jeg tar sikte på å komme tilbake sammen med justisministeren til Stortinget i løpet av ganske kort tid. Noe av det vi helt klart vurderer, er en snever utvidelse av anvendelsesområdet for særreaksjoner for utilregnelige. Det innebærer at vi selvfølgelig vurderer straffelovens bestemmelse § 39, om flere bør overføres til tvungent psykisk helsevern. Men da skal det ikke bare være for oppbevaring, da skal det i så fall være fordi en også må ha det som trengs i tillegg, for bare oppbevaring løser ingenting, verken for dem det gjelder, eller for samfunnet. Men alt dette tar jeg sikte på å komme tilbake til Stortinget med i løpet av veldig kort tid.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2006-06-01:
Det er svært omfattende og vanskelige problemstillinger representanten Aspaker reiser i sin interpellasjon. Så langt viser jo debatten at de fleste partier ikke finner enkle svar på de komplekse problemstillingene som blir skissert. Vi hører ofte: Straff dem eller hold dem innesperret! Det får vi som politikere høre når det skjer et eller annet. Jeg tror ofte at det blir sagt i fortvilelse over at samfunnet på en måte aldri kan gardere seg mot psykisk syke og uberegnelige personer som begår lovbrudd. Økt bruk av tvangsinnleggelse er, som vi også hørte statsråden si, trolig ikke veien å gå, fordi det bryter med Menneskerettighetskonvensjonen. Vi har jo for så vidt i Norge omfattende bruk av tvang innenfor psykisk helsevern. Jeg tror det er riktig at vi er tilbakeholdne i forhold til bruk av tvang. Hvis vi ikke er det, vil vi lett komme på overgrepssiden. Det blir på en måte det motsatte. Statsråden viste til at samfunnet kan beskytte seg mot farlige personer, mens utilregnelige lovbrytere som er plagsomme, men ikke farlige, ikke kan ilegges en særreaksjon. Det som gjør situasjonen vanskelig, er jo når personen det gjelder, motsetter seg behandling, f.eks. i det kommunale hjelpeapparatet, og det skaper konflikter rundt omkring i nærmiljøet. Men man kan altså ikke tvinge noen som ikke er under tvang, til å ta imot behandling. Jeg synes det er svært positivt at statsråden har grepet fatt i de problemstillingene som interpellanten reiser, ved å starte en kartlegging av hvor mange personer dette dreier seg om, hvilke behandlingstilbud som finnes og som fungerer, hvilke behandlingstilbud som eventuelt trengs, botilbud osv. Som statsråden også sa i sitt svar i sted, er kanskje det å tenke alternative behandlingsformer viktig å holde fram. Så til ansvarliggjøring. Hvem er det som har ansvaret? Jeg synes at når Helse- og omsorgsdepartementet og Justisdepartementet går sammen, viser det at her er det faktisk to statsråder og to departementer som tar ansvar og setter ned en gruppe som vurderer om og eventuelt hvordan de strafferettslige særreaksjonene kan brukes overfor lovbrytere. Jeg synes det er flott å høre representanten Ballos refleksjoner omkring rettspsykiatrisk sakkyndiges vurderinger. Han understreker at de må brukes med vett og forstand. Jeg tror at det er viktig å gripe fatt i det problemområdet som Ballo skisserte da han reflekterte over dette. Vanskelige problemstillinger krever omfattende arbeid for å finne løsninger. Det er betryggende at statsråden har igangsatt flere typer arbeid innenfor dette området, som kan føre til større trygghet for folk og også for den enkelte psykisk syke som begår straffbare handlinger. For vi snakker om omgivelsene og samfunnet, og vi snakker også om den enkelte psykisk syke. Begge deler må ivaretas, eventuelt i en ny rettspleie, eller hva man kommer fram til.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2006-06-01:
Eg vil gi ros til interpellanten som har teke opp denne saka. Det er ei vanskeleg sak. Dei kriminelle handlingane som det er snakk om, blir begått av personar som fell mellom alle stolar. Det skal vi berre ærleg erkjenne: Dei fell verkeleg mellom alle stolar. Dei er for sjuke til soning, og dei er ikkje sjuke nok til å få eit tilbod innafor helsevesenet slik det er i dag. Då kan ein ikkje uttrykkje det på annan måte: Dei fell mellom alle stolar. Også vi i Venstre har merka oss at justisministeren vil sjå nærmare på å utvide virkeområdet for strafferettsleg særreaksjon. Venstre vil peike på at det er viktig at desse pasientane – eg brukar bevisst ordet pasientar, for det er det dei er – kjem inn under lovgiving og tiltak under Helse- og omsorgsdepartementet. Vi snakkar her om ei gruppe pasientar som i dag er i ei gråsone, og desse pasientane må få eit tilbod om behandling innafor helsevesenet. Denne behandlinga må innebere individuelt tilpassa tiltak, slik at ein naturlegvis i større grad klarer å forhindre dei kriminelle handlingane som politiet i dag ikkje har sanksjonsmoglegheit for. I praksis krev dette ei konstruktiv og aktiv samordning, samhandling har vore brukt i dag, mellom politi, kommunale myndigheiter – altså i kommunane der desse personane bur – og psykisk helsevern. Men eg trur at vi må slå fast ein ting: Det må vere ein instans, ei myndigheit som har hovudansvaret. Eg trur det er veldig viktig. Og det avgjerande, etter Venstre sitt syn, er at det psykiske helsevernet må ta dette ansvaret. Dei må ta ansvaret for dei menneska som interpellanten snakkar om, slik at dei ikkje blir kasteballar mellom dei forskjellige myndigheitsområda.
Kåre Fostervold (Fremskrittspartiet), 2006-06-01:
Det er en glede å legge fram en enstemmig innstilling fra næringskomiteen som vil innebære en økt norsk deltakelse i europeiske romfartsprogrammer administrert gjennom ESA. Norge har lange tradisjoner innen romvirksomhet, og har hatt stor nytte av den rombaserte infrastrukturen som er tatt i bruk innen telekommunikasjon, kringkasting, navigasjon, jordobservasjon og redningstjeneste. Dette har vist seg spesielt nyttig gitt vår geografiske beliggenhet, med store hav- og landområder, stor marin sektor og det norske engasjementet innen klimaforskning. Samtidig har Norge søkt å utnytte sine geografiske fortrinn og sin kompetanse til å drive ledende forskning på internasjonalt nivå og levere tjenester til andre lands forskere eller satellittoperatører. Norges deltakelse i ESAs programmer gir norske forsknings- og kompetansemiljøer muligheter til å delta i prosjekter sammen med andre europeiske forskningsmiljøer, og på den måten er det norske engasjementet i disse programmene også med på å utvikle norske miljøer med spisskompetanse innen innovative og fremtidsrettede teknologiske løsninger. Samtidig tror jeg den norske satsingen innen romfartsvirksomheten kan bidra til å vitalisere interessen for realfagsstudier. Jeg vil her vise til Norsk Romsenters og NAROMs utstrakte samarbeid med undervisningssektoren. Selv om denne satsingen det her legges opp til, innebærer store økonomiske forpliktelser, vil regelen om garantert industriretur gi norsk industri utviklingsoppdrag i ESA krone for krone. Det høres kanskje ikke så imponerende ut, men undersøkelser blant norske bedrifter viser at hver krone vi har gått inn med i disse prosjektene, har gitt norske industrikontrakter for over det firedobbelte tilbake. Så ser man på avkastningen utover det faglige og kompetansemessige løftet disse kontraktene gir, er den god. Til slutt vil jeg bare understreke at den satsingen det her legges opp til, er nødvendig hvis vi ønsker å være med på den utviklingen som skjer innen internasjonal romvirksomhet, og som igjen vil bidra til å styrke norske kompetanse- og teknologimiljøer.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2006-06-01:
Selskapet Nera har nylig lansert en ny bærbar terminal for satellittbredbånd. Terminalen er liten og lett og antas å gi Nera et forsprang på konkurrenter i dette markedet. Telenor og Norspace er leverandører til systemet for satellittbredbånd. Denne suksessen er et resultat av en langsiktig satsing på romfartsteknologi, både fra myndigheter og fra næringsliv. Egentlig er det et eventyr – og mot alle odds – at lille Norge satser på romvirksomhet. Men vi gjør det, og vi hevder oss. Ta f.eks. bedriften Norspace i Horten, en bedrift som i over 20 år har levert komponenter og utstyr til romindustrien. Jeg synes egentlig det er litt forunderlig og rart at 110 av de satellittene som i øyeblikket kretser rundt jordkloden, har deler som kommer fra Horten. Vi har kommet langt siden den første raketten ble skutt opp fra Andøya i 1962. Den gangen var det først og fremst forskere som interesserte seg for rommet. Naturlig nok var forskerne den gangen interessert i nordlys, og de første oppskytningene skulle gi mer innsikt i dette fenomenet. Dette er fortsatt et viktig område for virksomheten på Andøya. Det er altså ikke tilfeldig at norske forskere i dag er i verdenstoppen når det gjelder studier av nordlys. Regjeringen har som mål at forskning og utvikling skal utgjøre 3 pst. av brutto nasjonalprodukt. Norske rombedrifter og forskningsmiljø vil være viktige for å nå disse målene. Regjeringen ser også at romvirksomheten er veldig viktig for utviklingen av nordområdene. Det er spesielt viktig å ivareta brukernes behov for navigasjon, værvarsling og overvåking i de store havområdene nord i landet. Derfor er Norges deltakelse i programmene til den europeiske romfartsorganisasjonen European Space Agency svært viktig. Norsk romsenter foretar hvert år en undersøkelse blant de bedriftene som mottar ESA-kontrakter. Undersøkelsene viser at hver krone Norge bidrar med, utløser industrikontrakter på over 4 kr i det kommersielle markedet. Romindustrien omsatte for 5,4 milliarder kr i 2004 og hadde en eksportandel på over 80 pst. Norge har et stort territorium og en spredt bosetting, noe som krever effektive infrastrukturløsninger for kommunikasjon, navigasjon og informasjonsinnhenting. Satellittbaserte løsninger er ofte mer kostnadseffektive og inneholder flere muligheter enn bakkebaserte alternativ. Miljøovervåking, ressursforvaltning, værvarsling, navigasjon, kringkasting, telekommunikasjon og nødvarsling er eksempler på bruksområdet til satellittene. Derfor er det bidraget som Norge yter til ESAs programmer, meget vel anvendte penger.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2006-06-01:
Denne saka, om auka løyving til den norske kontingenten til den europeiske romfartsorganisasjonen ESA osv., vart varsla i budsjettet for 2006. Sjølve løyvinga er det veldig lett for Kristeleg Folkeparti å slutta seg til, for dette er ei rett satsing. Me er i Kristeleg Folkeparti glade for at det er tverrpolitisk einigheit om at Noreg skal delta aktivt i romforsking i Europa. Me var likevel litt overraska over at Regjeringa reduserte løyvingane i statsbudsjettet til internasjonale teknologiprogram med 15 mill. kr. Denne reduksjonen har gjort det litt vanskelegare for norsk romindustri å konkurrera internasjonalt i den kommersielle marknaden. Romforskinga gjev oss ei rekkje nye løysingar innan f.eks. telekommunikasjon, kringkasting, navigasjon osv., og ikkje minst redningsteneste. Noreg har òg bygd opp anlegg, f.eks. på Andøya og på Svalbard, som kan hjelpa romforskinga vidare. Noreg kan posisjonera seg som ein tenesteleverandør til romforsking. Det å delta i dette samarbeidet er viktig for norsk forsking, men det er òg viktig fordi det kan gje attraktive og høgteknologiske arbeidsplassar i distrikta. Dette er grunn god nok i seg sjølv. Kristeleg Folkeparti trur òg at denne forskinga hjelper oss til å forvalta og overvaka viktige område, som hav, klima og miljø. Òg når det gjeld bruk av nye materiale, hjelper romforskinga oss. Så i det heile er det lett å finna gode argument for denne løyvinga som me er inviterte til å gjera i dag.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2006-06-01:
Satsing på romfartsvirksomhet er utvilsomt positivt. Det er positivt for forskning, positivt for utvikling og positivt for næringsliv. I proposisjonens tekst står det: «De statlige bevilgningene til romvirksomheten er begrunnet i nytteverdi for samfunnet på flere områder. Romvirksomheten er kjennetegnet ved at teknologiutvikling, brukerinteresser og strategiske hensyn inngår i nær sagt alle prosjekter, og at ringvirkningene av virksomheten ofte viser seg på flere områder, både innenfor og utenfor romvirksomheten.» Det er helt korrekt. Det som er synd, er at denne regjeringen ikke evner å se sammenhengen mellom forsvarsindustrien og romfartsindustrien. Det vi snakker om nå, er akkurat de samme bedriftene. Jeg vil derfor oppfordre Regjeringen til å utfordre næringsministeren til faktisk å bruke Forsvarets anskaffelsesvirksomhet og Forsvarets gjenkjøpsavtaler effektivt og aktivt også når det gjelder romfartsvirksomheten. Det er et paradoks at nær sagt samtlige globale romfartsvirksomheter er bannlyst fra Statens pensjonsfond – Utlands investeringsunivers. Der er regelen krystallklar og utelukker bedrifter som Northrod-Grumman, Lockheed Martin, Raythron og alle de store, også de europeiske store bedriftene som EADS. Men de oppfordrer norske bedrifter til å samarbeide med de samme bedriftene de selv har bannlyst på investeringsuniverset. Her er det et paradoks. Jeg vil utfordre og oppfordre næringsministeren til å ta kontakt med finansministeren, slik at de etiske retningslinjene for Statens pensjonsfond – Utland, kan bli revidert.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2006-02-01:
På vegne av representantene Erna Solberg, Inge Lønning, Martin Engeset og meg selv vil jeg fremme forslag om endringer i regelverket for pleiepenger for å sikre like rettigheter for begge foreldre ved omsorg for for tidlig fødte og syke barn.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2006-02-01:
«I 2004 benyttet 70,6 pst. av fedre seg av fedrekvoten på 4 uker, men kun 16,6 pst. av mennene tok ut mer enn dette. Det virker som det har etablert seg en praksis hvor fedrene tar 4 uker pappapermisjon, men kvinnene tar det resterende. Har statsråden planer om å iverksette tiltak for å få opp andelen menn som benytter seg av utvidet permisjon, og i tilfelle hvilke tiltak ønsker statsråden å benytte seg av?»
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2006-02-01:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg synes det er veldig positivt at hun vurderer å legge fram en stortingsmelding, og håper hun ikke bare vurderer det, men at det faktisk blir gjort. Jeg tror det kan være positivt å få en bred debatt om de nye rollene. Jeg er enig i at en utvidet fedrekvote, slik som også Samarbeidsregjeringen la opp til og fikk utvidet med to uker, er et godt virkemiddel. Men jeg synes ikke statsråden gav noen nye signaler om andre virkemidler. Høyre mener at mor og far bør bli enda mer likestilt i forhold til retten til fødselspenger. Det oppnår vi bare ved å styrke fedrenes selvstendige rettigheter. Det mener Høyre vil bidra til at flere tar ut lengre permisjon. Høyre vil derfor innføre en selvstendig opptjeningsrett til fødselspenger for alle fedre, uavhengig av mødrenes egen aktivitet før fødselen. Det var et forslag vi hadde tidligere. Spørsmålet mitt er: Vil statsråden støtte et slikt forslag?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2006-02-01:
Jeg er veldig glad for at det kommer signaler om at også Regjeringen ønsker å styrke disse rettighetene. Nå er det slik at Høyre og de andre tidligere regjeringspartiene hadde et forslag i budsjettet før jul om å bevilge 225 mill. kr til dette formålet. Det stemte Arbeiderpartiet og de andre rød-grønne partiene imot. Hvis de hadde støttet dette forslaget og funnet rom for 225 mill. kr på et budsjett på 600 milliarder kr til en så viktig sak som vi faktisk er enige om, tror jeg vi hadde vært langt på vei. Siden det nå signaliseres så tydelig at Regjeringen ønsker å gjøre noe med dette, er mitt siste spørsmål nærliggende: Vil statsråden sørge for at dette kommer inn på budsjettet for 2007? Jeg tror nemlig at dette er en av nøklene til at flere fedre vil ta utvidet barselpermisjon.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2006-02-01:
Jeg har den glede å fremme forslag på vegne av representantene Børge Brende, Line Henriette Holten Hjemdal, Gunnar Kvassheim og meg selv om et felles norsk/svensk marked for grønne sertifikater for fornybar elektrisitet.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2006-02-01:
Statsråden tok opp dette med klimapolitikken og behovet for tiltak som skal gjennomføres i Norge. SVs Hallgeir Langeland har i flere medier sagt at Regjeringen jobber med innføring av en naturgassavgift for bruk av den naturgassen som ikke inngår i kvotesystemet i dag. Det vil få en ganske dramatisk effekt for mye av industrien og for de husholdningene som i dag har investert i bruk av naturgass for å sikre en bedre energifleksibilitet. Kan statsråden garantere at en slik naturgassavgift ikke vil bli innført?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2006-02-01:
Jeg har et spørsmål til miljøvernministeren. I Midt-Norge opplever vi i dag et industrieventyr. Hydro Aluminium på Sunndalsøra, Hustadmarmor og Ormen Lange er alle store prosjekt som alle gleder seg over, men som òg bruker veldig mye strøm. Det er et paradoks at vi bygger Ormen Lange som skal sikre energiforsyningen i England, samtidig som en setter energiforsyningen i Midt-Norge i fare. En trenger produksjon tilsvarende 5 pst. av dagens forbruk i hele Norge bare i Møre og Romsdal. Fagmiljøene advarer mot kraftkrise og skyhøye strømpriser. Vi har heldigvis en del gasskraftprosjekt i området som fagmiljøene sier er de eneste løsningene som vil fungere med tanke på volum, tidshorisont og kostnad. Likevel stiller statsråden krav om CO2-rensing på dette kraftverket. Hvis det viser seg at dette kravet om CO2-rensing forsinker et gasskraftverk så mye at vi går inn i en tid med fare for strømkrise, vil statsråden frafalle kravet om CO2-rensing?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2006-02-01:
Jeg takker for svaret. Statsråden viser til CO2-rensekrav som et viktig klimapolitisk virkemiddel. Samtidig eksporterer Norge 99 pst. av gassproduksjonen til Europa. Et gasskraftverk i Norge ville sluppet ut ca. 1 mill. tonn CO2. Den gassen vi eksporterer til Europa, tilsvarer ca. 700 tonn CO2. I Europa er det ingen rensekrav. I Europa bygger norske entreprenører gasskraftverk uten å få problemer, men i Norge ville de møte så strenge restriksjoner at det ville være uaktuelt for samtlige å bygge. Dette må en se i sammenheng med at en faktisk har advart mot en kraftkrise i Midt-Norge. Når samtlige myndighetsorgan som driver med strømproduksjon i Norge, advarer mot kraftkrise i Midt-Norge fra 2009 på grunn av ekstremt store økninger i strømforbruket, bl.a. fra Ormen Lange, burde en kunne se på helheten, ikke bare se på de enkelte klimapolitiske virkemidler. Hvis en ser på miljøet som helhet, ser en at alternativet til å bygge et gasskraftverk enten vil være å bygge en linje fra andre deler av landet – en linje som sannsynligvis vil gå gjennom flere nasjonalparker – eller å bygge 1 500 vindmøller i Møre og Romsdal, og det framstår heller ikke som et særlig bra alternativ miljømessig. Jeg spør igjen: Hvis det viser seg at en risikerer kraftkrise på grunn av kravet om CO2-rensing, kan en ikke da akseptere at det bygges gasskraftverk med dagens beste teknologi, og så legge på CO2-rensing når teknologien er tilgjengelig?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2006-02-01:
Jeg har stilt et spørsmål til olje- og energiministeren: «NVE har nylig anbefalt konsesjon til gasskraftverk på Tjeldbergodden. Miljøvernministeren krevde umiddelbart at anlegget skulle ha CO2-håndtering fra første dag. Statsråden har tidligere stått fast på tilsvarende krav samt uttalt at utbygger må ta en vesentlig del av kostnaden. Det innebærer ulike konsesjonskrav på Tjeldbergodden og Kårstø, en praksis ESA har slått kraftig ned på i andre saker. Mener statsråden det er rettferdig og lovlig å praktisere en slik forskjellsbehandling?»
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2006-02-01:
Det var et svar fullt av formaliteter, men der de prinsipielle avklaringene mangler, og det var nettopp gode prinsipielle avklaringer vi trodde vi skulle få med en flertallsregjering. Det skjer da ikke. Statsråd Bjørnøy har allerede varslet at det vil stilles krav om CO2-rensing for gasskraftverket på Tjeldbergodden. Det er jo hyggelig at Regjeringen har visjoner, men problemet i dette området er at hvis en skal ha så firkantede visjoner at man kun skal bygge gasskraftverk med CO2-rensing, vet vi at da vil det ikke bygges gasskraftverk i Møre og Romsdal på en del år ennå. Tatt i betraktning den kraftsituasjonen en står i, er det ganske tragisk for regionen. Da er det også betenkelig at en har strengere rammevilkår i Norge enn i EU for nettopp gasskraftverk, tatt i betraktning Arbeiderpartiets tidligere standpunkt i sånne saker. Tror Regjeringen at det blir bygd gasskraftverk raskere eller senere hvis en stiller dette kravet om CO2-håndtering, i forhold til ikke å ha krav om CO2-håndtering?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2006-02-01:
Ja takk, veldig gjerne, president, for dette er ikke et skikkelig svar på spørsmålet. Problemet er at så lenge Regjeringen stiller krav om CO2-rensing, en renseteknologi som ikke i dag er kommersielt tilgjengelig, og som alle aktører i markedet sier ikke vil være tilgjengelig til en pris som markedet er villig til å betale, og Regjeringen ikke tillater at det bygges gasskraftverk med dagens teknologi også innenfor en renseteknologi når den er klar, betyr det at kraftsituasjonen i Midt-Norge vil være kritisk inntil dette gasskraftverket er på plass. Det er understreket av flere folk i Arbeiderpartiet og Senterpartiet, og jeg trodde at statsråden ville lytte litt til dem. Når en viser til at Kårstø-anlegget gjerne skal være et foregangsprosjekt, vet en at i beste fall vil teknologien være på plass der, som et utprøvingsprosjekt, fra 2009. Hvis dette virker, vil en gjerne få evaluert dette i 2011. Og hvis en da ser at dette fungerer, vil en kunne begynne å bygge på Tjeldbergodden i 2014, fem år etter det Statnett og NVE har sagt er kritisk år for kraftsituasjonen. Vil statsråden frafalle kravet om CO2-rensing hvis en ser at alternativet er en kraftkrise?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2006-02-01:
Jeg har den glede å fremme forslag på vegne av Ketil Solvik-Olsen, Robert Eriksson, Per-Roar Bredvold og meg selv om å inkludere enkelte av grenseflokkene i bestandsmålet for ulv.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2006-02-01:
Mitt spørsmål går til finansminister Kristin Halvorsen. Finansministeren kan glede seg over en sterk vekst i skatteinntektene for 2005. Det gir mer penger til helse, eldreomsorg og skole. I valgkampen fikk vi høre at skattelettelser truet fellesskapet og velferden. Nå sitter vi med fasiten. I 2005 økte skatteinntektene fra Fastlands-Norge med hele 7,2 pst. Det gir mange ekstra milliarder til velferd. Nå ser vi at lavere skatt for bedriftene og for lønnstakerne har bidratt til økte skatteinntekter til det offentlige. Selvsagt spiller også konjunkturer, moderate lønnsoppgjør og satsing på forskning og utvikling inn, men det er likevel en realitet at samtidig som skattene ble satt ned for bedriftene og lønnstakerne, økte skatteinntektene til det offentlige. Og det er en sammenheng. Når man legger til rette for bedriftene og for arbeidsplassene, bidrar man jo til vekst og til verdiskaping. Da bakes kaken større, og det blir mer å fordele. Det er ikke slik at man må velge mellom skattelette og fellesskap, for skattelettelsene gir faktisk mer til fellesskapet, mer til velferd. Mitt spørsmål er om finansministeren nå vil ta seg tid til å vurdere effektene av den skattepolitikken som den forrige regjeringen førte. Vil finansministeren være villig til å legge bort den nye regjeringens ønske om å øke skattene, når man ser at lavere skatt har gitt mer skatteinntekter og større muligheter til å styrke velferden i samfunnet vårt?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2006-02-01:
Dette er jo ikke en politikk som bare Høyre-sentrum-regjeringen i Norge har ført. Det er også en politikk som sosialdemokratiske land i Europa fører – og ønsker å føre. Ja, til og med tidligere forbundskansler Schröder i Tyskland kom på slutten av sin karriere til den konklusjon at det var riktig å senke skattene slik at man fikk fart i økonomien – flere arbeidsplasser og dermed vekst – og slik sett kunne styrke velferden i samfunnet. Det samme ser vi også i Storbritannia, der Tony Blair er opptatt av å stimulere veksten i økonomien, fordi det er en sammenheng mellom verdiskaping og velferd. Jeg registrerer at finansministeren sier at vekst bidrar til økte skatteinntekter, men spørsmålet er: Hva er det som skaper veksten i samfunnet vårt? Er det slik at finansministeren mener at politikken ikke spiller noen rolle? Det ville i så fall være høyst oppsiktsvekkende av en sosialist. Jeg tror at den politikken som ble ført av den forrige regjering, førte til vekst og dermed mulighet til å styrke velferden.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2006-02-01:
Mitt spørsmål går til finansministeren: «Finansministeren har avslått en søknad fra Tine om å frita skolemelken for den nye miljøavgiften, dette til tross for den høye returandelen av melkekartonger fra skolene. Løftet om gratis skolemat ser ut til å ende med dyrere skolemelk. Dette vil særlig ramme barn fra ressurssvake hjem. Vil statsråden åpne for en ny vurdering slik at skolemelken kan slippe en ekstra avgift?»
Jan Tore Sanner (Høyre), 2006-02-01:
La meg først bekrefte at det er riktig som statsråden sier, at det har vært bred støtte i Stortinget til forslaget om å fjerne det fritaket som innebærer at også melk fra kartong får avgift. Men så er det nå engang slik at som politikere har vi også muligheten til å se effekten av de forslagene vi fremmer og de forslagene som blir vedtatt. Fra Høyres side har vi helt klart oppfordret finansministeren til å gjøre et unntak for skolemelken, fordi vi mener at det er urimelig at skoleelevene, som finansministeren også understreket er så flinke til å brette, skal måtte betale en avgift. Jeg mener at det ville ha vært ubyråkratisk og greit å gjøre dette unntaket. Jeg er glad for at statsråden nå har fått til et eget retursystem for skolemelk som innebærer at det blir lavere avgift. Men la meg bare få statsrådens bekreftelse på at det innebærer at det fortsatt kan bli avgift. De har ikke fått noe fritak, men det innebærer at det blir redusert avgift hvis de får en returandel på opptil 95 pst.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2006-02-01:
Jeg er glad for det svaret, og særlig hvis resultatet blir at skoleelevene slipper å betale den avgiften, for det er urimelig at elevene skal betale ekstra avgift for melken. Men bare helt til slutt: Betyr dette at en slik ordning vil være lik for alle aktører – ikke bare for Tine, men også for Q-melk og andre som eventuelt ønsker å tilby skolemelk til skolene?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-02-01:
Det er riktig som representanten Sanner sier, at skattene for Fastlands-Norge har økt med 7,2 pst. fra 2004 til 2005. Men det er en altfor rask og enkel konklusjon å si at dette betyr at vi har fått en fasit på at Høyre-politikken er det som er det objektivt riktige, og at vi nå kan sette to streker under det svaret. Denne saken må nemlig ses i sammenheng med en kraftig nedgang i skatteinntektene i 2003 og 2004. Når det da er vekst i økonomien, vil det selvfølgelig også bli en økning i skatteinngangen i 2005. Så vidt jeg husker, var det også en borgerlig, Høyre-dominert regjering i 2003 og 2004 – og et betydelig innslag av skattelette i økonomien da. Så det er en altfor enkel konklusjon som Sanner trekker. Det er ikke slik at Regjeringen har noen planer om å endre opplegget for skattepolitikken. Som representanten Sanner er godt kjent med, forandret vi skatteopplegget fra regjeringen Bondevik betydelig. Istedenfor å øke skattelettene skjerpet vi skatten med ca. 3 milliarder kr – en meget klar, forbedret fordelingsprofil i forhold til det som regjeringen Bondevik hadde foreslått. Det vi har sagt til velgerne, er at vi skal tilbake på 2004-nivå. Vi jobber nå med et budsjett for 2007, der skatteskjerpelsene kan bli på opp under et par milliarder kroner. Grunnen til at vi ønsker en slik kurs, er at det er ekstremt viktig for næringslivets vekst å ha en effektiv offentlig sektor og et utdanningssystem som vi vet kan bidra også i næringslivet. For noe av det næringslivet kommer til å ha ganske store problemer med framover hvis konjunkturene holder seg på dette nivået, er å få kompetent arbeidskraft.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-02-01:
Jeg er veldig glad for at representanten Sanner nå tror, og ikke vet, hva som har skapt denne økte skatteinngangen for 2005. Da begynner vi å nærme oss det som er sannheten. Det er ikke slik at det går an å sette to streker under svaret, at det er Høyre-politikk som er svaret. Jo nærmere jeg ser på hvordan landene i Norden klarer seg i internasjonal konkurranse – at vi har økt produktivitet, og næringslivet har en veldig gunstig utvikling – jo mer stolt blir jeg av den nordiske velferdsmodellen, der vi finansierer de viktige velferdsoppgavene i fellesskap, og der alle har tilgang til utdanning og omsorg, uansett hvor mye penger man tjener. Det er også god næringspolitikk. Denne regjeringen har satt seg som mål at vi skal bryte med den oppskriften som sier at det er skattelette som er alfa og omega for næringslivet. Tvert imot: Det er en velfungerende offentlig sektor og godt kvalifisert arbeidskraft næringslivet trenger framover. Vi har grunn til å være stolte av en nordisk velferdsmodell med stor grad av skattefinansiering.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-02-01:
Hvis vi ser på verdensøkonomien og lille Norges plassering i denne, må vi være klar over at uansett hva vi måtte foreta oss i Norge, kommer vi aldri til å kunne konkurrere med Kina om å ha lavest mulig pris på produksjon av varer. Vi kommer heller ikke til å kunne konkurrere med India om å ha lavest mulig pris på produksjon av tjenester. Og vi kommer heller ikke til å kunne konkurrere med skatteparadiser rundt omkring i verden om å betale minst mulig skatt. Vi må altså satse på noe annet. Det som vi virkelig skal være stolte over, er at vi har klart å gjøre det. Til tross for at vi kanskje kunne blitt late fordi vi har store olje- og gassinntekter, har vi klart å få til produktivitetsutvikling, og vi har klart å få til forskning og utvikling som gjør at vi hevder oss veldig godt. Norge er faktisk ett av de landene som i dag tjener mest på konjunkturene i verdensøkonomien. Det er det vi først og fremst må konsentrere oss om. At mange bedrifter flytter utenlands, er ikke fordi de finner så mye bedre kompetanse der, men det er selvfølgelig fordi en del virksomheter i Norge fremdeles konkurrerer på pris, altså lavest mulig pris på arbeidskraft.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-02-01:
Dette er et forslag som har vært vurdert i mange sammenhenger. Grunnen til at tidligere og nåværende regjering har motforestillinger mot det, er at det gir veldig store muligheter for å plassere noe kapital som arbeidende og noe som ikke arbeidende – altså store muligheter til omgåelse. Det er ikke et forslag jeg i utgangspunktet stiller meg positiv til. Men jeg har lyst til å avlive noen myter når det gjelder skattenivået for næringslivet. Det er riktig at Norge har en formuesskatt som mange andre land ikke har, men det er også riktig at hvis vi ser formuesskatt og eiendomsskatt i sammenheng – og mange andre land har skyhøye eiendomsskatter – så viser summen av disse skattene at Norge ligger på et lavt nivå i forhold til beskatning av kapital. Det er heller ikke slik at vår skatt på utbytte er spesielt høy. Og det en representant fra Kristelig Folkeparti sikkert vil være opptatt av, som SV og Regjeringen er opptatt av, er at formue i Norge er veldig skjevt fordelt. De som virkelig har de store formuene og de store kapitalinntektene, de må også bidra til fellesskapet. Derfor er det viktig å ha en formuesskatt som er progressiv, slik at de virkelig rike betaler.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-02-01:
Jeg er overrasket over representanten Sponheims fortegning av fakta, eller over at han drar en statistikk så langt, for han er vanligvis ganske redelig når han henviser til disse undersøkelsene. Det går ikke an å si at den økte skatteinngangen fra 2004 til 2005 – som kom på bakgrunn av at skatteinngangen både i 2003 og i 2004 hadde gått ned – er et kjempebevis for at den såkalte dynamiske skattepolitikken fungerer. Hadde vi hatt et tidligere skatteregime, kunne sannheten like gjerne vært at skattene hadde økt betydelig mer. Så må jeg si at det er bare i Stortinget og når jeg diskuterer med opposisjonen, at jeg ser denne deppingen og svartmalingen av hvor ille det går i norsk næringsliv. Hvis man holder seg til fakta om hvordan det går, eller f.eks. tar seg en liten tur ned på børsen, der jeg var for et par dager siden – og det var «all time high» – vil man se at stemningen er en helt annen. Men hvis man har lyst til å deppe litt her, kan jeg dessverre ikke frata noen den gleden.(Munterhet i salen) (Munterhet i salen)
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-02-01:
Jeg kan forsikre Flåtten om at det siste SV gjør, er å lene seg tilbake og la markedene ordne opp. Vi er nemlig i en ganske utfordrende situasjon, for vi vet heller ikke nøyaktig hvordan utviklingen i økonomien blir i 2006. Vi vet at vi har en mye høyere oljepris enn det som var anslaget, men vi vet også at det kanskje kan begynne å bli mangel på arbeidskraft i en del sektorer. Det er kanskje det viktigste denne regjeringen må gjøre i forhold til norsk næringsliv – å sørge for at vi har et arbeidsmarked som er slik at vi klarer å kople de som nå går arbeidsløse, inn i et næringsliv som trenger mer kompetent arbeidskraft. Det må vi klare på kort sikt og på lang sikt. Hvis ikke er det det som veldig fort kan stoppe næringslivet videre. Vi kommer som kjent til – og det brukte vi halve gårsdagen på å debattere – å føre en meget aktiv næringspolitikk fordi vi er opptatt av det samspillet mellom offentlig sektor og privat sektor som den nordiske velferdsmodellen har lagt opp til, og som har gjort at vi kan si at Norge og de andre nordiske landene er suksesser i verdensøkonomien.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-02-01:
Jeg skal ikke glede representanten Leirstein med å gå igjennom forslag for forslag fra dette utvalget, som altså har levert en rapport til SVs stortingsgruppe. Men jeg kan forsikre om at når det gjelder budsjettet for 2007, og som finansministeren legger fram, skal jeg stå inne for alle forslag, både på plussiden og på minussiden. Jeg vil bare nyansere dette litt. Det er ikke slik at et utvalg i SV har foreslått at arbeidstakeres rett til sykelønn skal reduseres. Det har foreslått at arbeidsgivernes forpliktelser skal skjerpes. Når det gjelder egenandeler, er det en utfordring hvordan hele egenandelssystemet fungerer pr. i dag – særlig for dem som har dårlig økonomi. Vi har noen erfaringer fra den siste ordningen, som vi arvet fra Bondevik-regjeringen, nemlig at man økte egenandelen på deler av fysioterapitjenestene med 50 kr pr. gang. Vi vet at det har betydd at ganske mange som ville hatt bruk for fysioterapitjenester, nå kvier seg for å bruke dem. Dette er ikke en utvikling som SV og Regjeringen ønsker seg. Det står også veldig klart i Soria Moria-erklæringen.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-02-01:
Nei. Det var faktisk et tema allerede på SVs landsmøte om vi skulle ta så hardt i og si at vi vil avskaffe fattigdommen. Mitt argument for at man bør ha det som mål, er at hvis man setter seg så ambisiøse mål, kan man ikke lene seg tilbake noen dager og tenke at nå får det bare være som det er. Dette er et mål som det nesten er umulig å nå, for fattigdom i et så rikt land som vårt kan ta ny former. Det kan være nye grupper som ikke får være med på arbeidsmarkedet eller på inntektsutviklingen. Men hvis man ikke setter seg så ambisiøse mål som mulig for å bekjempe fattigdom, kan det store flertallet, som ikke skjønner hvordan det er kanskje ikke å ha råd til 50 kr til fysioterapeut, lett lene seg tilbake og tenke at dette likevel ikke er så farlig. Derfor har vi heller tatt sjansen på å ha et veldig klart mål. Vi er helt sikre på at et samfunn som inkluderer alle, der alle skal ha en mulighet til å få prøve seg, er det beste samfunnet – ikke bare for dem som er fattige i dag, men for hele fellesskapet. Men det er ikke noe lett mål å nå, og det krever veldig klare prioriteringer.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-02-01:
Jeg har lyst til å gjøre oppmerksom på at det utvalget som ble nedsatt i 2004, fikk ett mandat, og det var nettopp å foreslå kutt i offentlige utgifter. Jeg vet ikke hvordan det er i Høyre, men i SV er det i hvert fall utenkelig at partiledere eller parlamentariske ledere – ledere i det hele tatt – dikterer et utvalg som har fått et fritt mandat med hensyn til hva slags konklusjoner det skal komme med. Hos oss er det i hvert fall slik at vi tar imot forslag – også de forslag vi ikke liker. Men så er det mitt ansvar, Regjeringens ansvar og SVs stortingsgruppes ansvar når man nå har fått denne rapporten, å vurdere hvilke forslag vi kan gå inn for, og hvilke forslag vi vil avvise. Det er først når dette er oppsummert, at man vet hvilke forslag vi kommer til å støtte. Det er jo ikke noe nytt for SV å gå kritisk igjennom offentlige utgifter. Tvert imot tror vi at vi hele veien kommer til å ha mange ambisjoner. Det betyr at vi ikke bare kan lene oss på manglende skatteletter og på vekst i økonomien – vi må også gå veldig nøye igjennom hvordan de offentlige utgiftene er sammensatt.