Bente Stein Mathisen (Høyre), 2020-03-05:
Jeg vil også takke saksordføreren for et svært konstruktivt samarbeid i en veldig vanskelig sak. Som flere har sagt fra denne talerstolen i dag: Dette er en trist og alvorlig sak som berører veldig mange mennesker. Det var et sjokk for oss alle da Nav-skandalen ble kjent i oktober 2019, og som tidligere statsråd Anniken Hauglie sa i sin redegjørelse i Stortinget den 5. november 2019, har feil fortolkning og praktisering av retten til å ta med seg sykepenger, arbeidsavklaringspenger og pleiepenger ved opphold i andre EØS-land pågått over mange år. Forordningen ble vedtatt i EU i 2004 og iverksatt der i 2010. Den tilhørende norske forskriften ble fastsatt ved kongelig resolusjon 22. juni 2012 og oversendt Arbeids- og velferdsetaten 5. juli 2012. Forskriften ble kun oversendt til orientering. Det ble ikke gitt noen føringer, og i det aktuelle EØS-notatet på regjeringen.no står det: «Den nye forordningen vil kunne inkorporeres i norsk rett ved forskrift på samme hjemmelsgrunnlag og vil ikke medføre behov for andre endringer i forhold til norsk rett.» I høringen sa Nav-leder Sigrun Vågeng: «I etterpåklokskapens lys er det lett å se at Nav har tolket forholdet mellom folketrygdloven og trygdeforordningen for norske borgere bosatt i Norge feil. Dessverre var vi mange som ikke så det underveis. Vi har anmeldt, påtalemyndigheten har tiltalt, advokater har prosedert, domstolene har dømt, fengselsstraffer er sonet, og krav om tilbakebetaling til staten er iverksatt – dette på grunn av denne store kollektive feiltolkningen.» Det er dette som er skandalen. Alle ansvarlige instanser – departementet, direktoratet, Trygderetten, domstolene, advokater og jurister – har forholdt seg til at vurderingen av EØS’ trygdeforordning ved implementering og måten den ble praktisert på, var riktig. I ettertid har man kommet til at dette er feil. Og som det ble sagt i forbindelse med fremlegging av delrapporten fra granskningsutvalget i går, hadde man et for snevert blikk på forordningen alene og så ikke forordningen inn i det store bildet, i lys av EØS-avtalen. Sagt på en annen måte: Det var ikke fokus på reglene for fri bevegelighet i EØS-området. Det som er ille, er at så mange har blitt unødig dømt og har måttet sone en straff som de ikke hadde fått hvis lovanvendelsen hadde vært i tråd med EUs regelverk. Men likevel er det slik at de som har blitt straffet, fikk sin straff etter den lovanvendelsen som var gjeldende, og som vi trodde var riktig. Flere har altså brutt loven som gjaldt, med vitende og vilje, da de ga feil opplysninger i forbindelse med utenlandsreiser. De fleste har imidlertid forholdt seg til det regelverket som Nav har praktisert, og som gjaldt frem til oktober i fjor, og søkt om lov til å dra til utlandet hvis de hadde ytelser som sykmeldte eller gikk på arbeidsavklaringspenger. Og det er jo sånn at de som strever med helsen, eller som trenger inspirasjon og motivasjon i forbindelse med omstilling i arbeidslivet, og som må inn i en annen jobb, kan ha godt av å reise bort og kanskje få miljøforandring og gjenvinne både bedre helse og arbeidskapasitet. De som søkte Nav om dette, fikk i de fleste tilfeller lov til å ta med seg ytelsene ut av landet. Jeg synes det er viktig å ta med seg også dette inn i debatten, når det er så mye snakk om de uskyldige ofrene. Dette er også en del av bildet. Det er den tidligere statsrådens redegjørelse i Stortinget vi nå behandler, og jeg må si jeg er forundret over den massive kritikken opposisjonen har kommet med i kjølvannet av fremleggelsen. Tidligere statsråd Hauglie informerte Stortinget om tidslinjen i Nav-skandalen – fra de første signalene kom om at Norge kanskje praktiserte regelverket feil. Hun var tydelig på at hun syntes denne saken var svært alvorlig, at den svekket tilliten til offentlige myndigheter og rettsapparatet, og at det var spesielt alvorlig at det tok så mange år før alarmen gikk. Tidligere statsråd ba om unnskyldning til de menneskene og deres familier som hadde vært skadelidende for feiltolkningen, og lovet at staten skulle gjøre opp for seg så raskt som mulig. Dette arbeidet er nå i full gang, og det er fantastisk å se hvor mye Nav nå setter inn på det. De jobber på spreng for at dette skal bli bra for dem det gjelder. Hauglie fikk nedsatt et eksternt uavhengig granskingsutvalg som skulle sørge for at alle fakta kom på bordet, finne årsaken til at feilen kunne oppstå uten at den ble avdekket, og gi grunnlag for å dra nødvendig lærdom med sikte på å unngå at slike feil igjen skal skje i fremtiden. Den første delrapporten kom som sagt i går. Det er alltid lett å være etterpåklok. Noe av kritikken som har kommet mot departementets håndtering av Nav-skandalen, er at det tok for lang tid før nødbremsen ble tatt i bruk. Et av ankepunktene er at Riksadvokaten burde vært varslet noe tidligere. Med det vi vet i dag, er ikke det urimelig. Men å peke helt tilbake til 2017 blir feil. Nav-direktøren mente at høsten 2018 kunne vært et mulig tidspunkt. Tidligere statsråd Hauglie har pekt på at det ville være et åpenbart forbedringspunkt om Riksadvokaten hadde blitt orientert samtidig som politidistriktene ble informert. Hvor tidlig det hadde vært mulig å gå ut og samtidig være trygg på beslutningen, blir fort spekulasjoner med ettertidens briller på. Det er vanskelig å si når det rette tidspunktet skulle vært. Det blir feil å gå ut med informasjon for tidlig. Lovanvendelse er ikke noe man bare synser om. Det er nødvendig med kvalitetssikring, og det tar tid. De juridiske vurderingene i denne saken er, og har vært, vanskelige. Det bør også sies at påtalemyndighetene har et selvstendig ansvar i saken. Man må kunne forvente at Riksadvokaten og påtalemyndighetene også følger med på kilder til rettsutvikling på egen hånd, og ikke passivt venter på å bli informert. At de foretar egne vurderinger, er spesielt viktig i saker mellom folket og staten. Det er avgjørende for tilliten til rettsstaten. Den siste tiden har også flere fremtredende juridiske eksperter ment mye og hatt motstridende juridiske forklaringer. Det er sant som lederen av granskningskommisjonen sa på gårsdagens pressekonferanse: Juss er etterpåklokskapens domene. Det er også godt å lese at det internt i Nav ved flere anledninger er stilt spørsmål ved praktiseringen av forordningen. Men det som ikke er bra, er at det har vært så uklare ansvarsforhold og intern dialog i Nav at varslerne ikke har fått den nødvendige oppmerksomheten som trengtes for å stoppe dette tidligere. Rett prioritet fikk saken først i Nav da Trygderetten informerte Nav om at de vurderte å legge en sak frem for EFTA-domstolen i oktober 2018. Det er positivt at Nav har utført en grundig interngranskning for å analysere hva som gikk galt i Nav, og at det nå tilføres kompetanse og struktur som vil gjøre Nav bedre rustet fremover. Tidligere statsråd Hauglie sa på slutten av sin redegjørelse at hun ikke kunne utelukke at det ville komme flere fakta og nye spørsmål på bordet, bl.a. som følge av granskningen. Hun gjentok alvoret for alle som er rammet, og var tydelig på at alle det var begått urett mot, skulle bli kontaktet av Nav og få tilbake det de hadde rett til å motta. Jeg ønsker å rette fokus mot det gode oppryddingsarbeidet. Vi i salen har vært uenige om flere forhold knyttet til håndteringen av denne saken, men det vi har vært samstemte om, er at oppreisning og rettferdighet for dem som har blitt dømt på feil grunnlag, er førsteprioritet. Vi er altså enige om det aller viktigste. Regjeringen har styrket Nav, Trygderetten og Riksadvokaten, slik at de har tilstrekkelig kapasitet til å gjennomgå sakene på nytt, og vi har etablert erstatningsordning og rettshjelpstiltak for de berørte, for å nevne noen av tiltakene. De fleste som er hørt i denne prosessen, har tatt et delansvar, og det mener jeg er bra. Men ved å være for opptatt av at skylden skal plasseres på noen få hoder, og at disse skal rulle, sier man fra seg muligheten til å lære, som kommer ved å erkjenne at ansvaret er delt på mange som har sviktet, og at man er blant dem som kanskje kunne gjort ting annerledes. Det er ikke ansvarspulverisering, det er utgangspunkt for forbedring, og det blir viktig fremover i flere departementer og deres underliggende etater, hos påtalemyndighetene, i domstolene og i Stortinget som lovgivende forsamling.