trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bent Høie (Høyre), 2017-03-29:
For det første er jeg grunnleggende uenig i det som representanten her skriver i sitt spørsmål. Denne regjeringen tar i høyeste grad på alvor de sosiale helseforskjellene. Det er en av grunnene til at vi har lagt fram en stortingsmelding om folkehelsen som for første gang løfter opp psykiske helseutfordringer likestilt med den fysiske helsen. Det er også en av grunnene til at vi nå setter i gang et omfattende folkehelseprogram i kommunene knyttet til barn og unges psykiske helse, der det bevilges nærmere 40 mill. kr i 2017 for å få mer kunnskap om hvilke folkehelsetiltak som virker. Planen som representanten refererer til, inneholder 42 tiltakspunkter på fem områder, med både måltidsglede og sunt kosthold, gode og enkle valg, kommunikasjon, kunnskap, ernæring i helse- og omsorgstjenesten, forskning, utvikling og innovasjon. Vi har også satt i gang en rekke tiltak som når hele befolkningen, ikke minst gjennom samarbeidet med matnæringen, der vi nå reduserer sukker, salt og mettet fett i maten, som berører oss alle sammen, nettopp for å utjevne den sosiale forskjellen innenfor helse. Jeg er overrasket over at representanten uttaler seg negativt om initiativet med barn som matagenter, for dette er en ordning som bygger på samme modell som Miljøagentene. Det er ikke slik at den gang Miljøagentene ble satt i gang, var det for å kunne overlate til barna å ta ansvar for miljøet, men det var rett og slett en erkjennelse av at det å la barn bli engasjert i miljøspørsmål vil ha betydning for at en blir mer oppmerksom på det i hele landet, og fordi en lærer opp nye generasjoner i betydningen av miljø. Det er nettopp det matagentene skal bidra til – ikke at barna skal få ansvaret for maten, men at barn skal få kunnskap, ikke bare om hva som er et sunt kosthold, men også om hva som er et bærekraftig kosthold. Dette er et initiativ som bygger på et bredt samarbeid med privat og ideell sektor, der de store organisasjonene er med. NCD-alliansen er med, EAT er med som organisasjon, og også noen av dem som lager maten, f.eks. TINE, Norske Meierier, er med. Det vil være interessant å høre om det er slik at Arbeiderpartiet nå mener at dette er et dårlig initiativ, og at hvis Arbeiderpartiet vinner valget til høsten, vil ikke initiativet med matagentene bli videreført.
Bent Høie (Høyre), 2017-03-29:
En må nesten lure på om representanten i det hele tatt har fulgt med på hva som har skjedd på det helsepolitiske området de siste årene, for å påstå noe så grunnleggende feil som at denne regjeringen og jeg ikke mener at vi skal drive med et arbeid for å styrke den psykiske helsen på de brede arenaene, må jo basere seg på kunnskapsløshet. Denne regjeringen sørget for at livsmestring nå blir et grunnleggende tema i hele skolen. Vi bygger ut tilbudet for å drive forebyggende psykisk helsearbeid i kommunene med et veldig høyt tempo. Da vi overtok, var det 130 psykologer i kommunene. Nå er det nærmere 400 psykologer i kommunene. Snart kommer regjeringen med et lovkrav om at det skal være psykologkompetanse i kommunene, som Arbeiderpartiet stemte imot. Det er nettopp de brede arenaene vi bruker for å skape bedre psykisk helse i samfunnet vårt.
Bent Høie (Høyre), 2017-03-29:
Det er nesten så jeg mistenker at representanten de tre siste årene har holdt seg innesperret på et kontor på Youngstorget og blitt preppet med retorikk fra sitt eget parti og ikke fulgt med på hva som skjer ute i samfunnet. Det er riktignok sånn at Arbeiderpartiet har fremmet en rekke forslag på områder der regjeringen allerede har igangsatt arbeid, og der regjeringspartiene har stemt imot forslaget, for regjeringspartiene har ingen grunn til å stemme for forslag som allerede er iverksatt av regjeringen. Som jeg sa til forrige spørsmål, igangsetter vi nå et betydelig folkehelseprogram, nettopp rettet mot barn og unges psykiske helse. Det er det bevilget penger til. Det er allerede i gang. Vi holder nå på med en nasjonal strategi for psykisk helse spesielt rettet mot barn og unges psykiske helse, og ikke minst bygges tilbudet ut i dette øyeblikk. Det er det som er virkeligheten, men Arbeiderpartiet har nå spesialisert seg på kritikk og retorikk og ikke på politikk, og det bruker å gå dårlig i valg.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2017-03-29:
Det er hyggelig å møte Per Sandberg som vikarierende minister på integreringsfeltet her i dag. Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til statsråden: «I Stortingets behandling av Innst. 16 S(2016-2017) før jul avviste regjeringspartiene et forslag om at regjeringen skulle innlede forhandlinger med Oslo kommune om å forlenge Oslo sør-satsingen, som går ut i 2017. Imidlertid vedtok Høyres landsmøte, ifølge Nordstrands Blad 15. mars, å «videreføre områdesatsingene». For at dette skal kunne skje uten at satsingen først bygges ned, er det viktig at regjeringen gir beskjed om at man vil fortsette, og starter en felles planleggingsprosess. (2016-2017) Kan statsråden bekrefte at dette vil skje, og eventuelt når?»
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2017-03-29:
Jeg takker statsråden for svaret, hvor jeg merker meg det viktigste, at statsråden er positiv til satsingen. Det samme uttrykte Fremskrittspartiets representant i en debatt om budsjettet for i år her i Stortinget før jul. Det som er viktig, er at hvis satsingen skal utvikles i 2018, etter at den har gått ut i 2017, og utvikles i en lengre periode igjen, f.eks. i ti år til, kan man ikke bare komme med penger i siste liten, i hva som bevilges i desember eller ellers her i Stortinget. For eksempel i Groruddalssatsingen gjorde man en avtale i august 2015 – den gikk ut i 2016 – for at man skulle ha tid til å planlegge og å lage en god strategi for hvordan midlene skulle brukes. Det jeg vil spørre statsråden om, er: Hvis man skal legge en plan og lage en avtale med Oslo kommune og bydelen som forplikter, burde det ikke komme et signal, settes i gang en prosess, før selve pengene i statsbudsjettet kommer? De to tingene trenger jo ikke å utelukke hverandre.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2017-03-29:
Jeg takker for svaret og for en fortsatt positiv holdning. Det som er viktig, er at – for igjen å vise til Groruddalssatsingen – man inngikk en avtale om videre satsing i august 2015, mens midlene til den videre satsingen fra 2017 kom i budsjettet høsten 2016. Da var det ingen hindring for staten å snakke med kommunen og inngå en avtale om intensjonene, om hvor man ville hen. Og så kom man tilbake til budsjettmidler. Derfor vil jeg oppfordre statsråden og regjeringen sterkt til – som statsråden var inne på – å ha en dialog med kommunen og bydelen nå, slik at man forstår intensjonene og begynner å jobbe med utkast til en avtale, utkast til mål for satsingen, slik at man kan forberede seg. Vi er innforstått med at budsjettmidlene vil komme i statsbudsjettet til høsten, men jeg mener at forberedelsene burde kunne starte uten at man har budsjettmidlene på plass, slik man har gjort med den andre områdesatsingen jeg nevnte. Jeg vil spørre statsråden om han stiller seg positivt til at man må få i gang samtalene om en forlengelse.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2017-03-29:
Handlingsprogrammet for Oslo sør-satsingen er jo ikke et ukjent program. Det ble etablert i 2007 med kommunale midler, og i 2008 ble det tegnet en intensjonsavtale mellom Oslo kommune og staten. Det er et viktig og klokt program. Det har kommet mye bra ut av dette programmet og denne satsingen. Det viser evalueringer og rapporter som har kommet underveis om dette. Det er klart at dette går inn i det som regjeringen er veldig opptatt av, at man ønsker å unngå i stor grad at grupper eller innbyggere blir stående på utsiden av samfunnet, og at man bygger parallellsamfunn. Vi ønsker alle sammen at vi har et samfunn der de aller fleste deltar i arbeidslivet, og at storsamfunnet bidrar til å opprettholde et samfunn med høy tillit. Oslo sør-satsingen er som sagt et samarbeid mellom stat og kommune, direkte opp imot å styrke levekårene i bydel Søndre Nordstrand. Bakgrunnen er et notat fra 2006 som viste til at flere av områdene hadde behov for ekstra innsats. Bydelsutvalget i Søndre Nordstrand tok initiativ til en særlig satsing i Oslo sør med bakgrunn i at bydelen faktisk hadde mange av de samme levekårsutfordringene som Oslo indre øst og Groruddalen hadde. Staten og Oslo kommune har samarbeidet om denne satsingen de siste ti årene, og det har vært bevilget nesten 180 mill. kr. Hovedmålet har vært å forsterke integrering og inkludering samt å forbedre folkehelsen og løse bomiljøutfordringer i bydelen. Det er Justis- og beredskapsdepartementet som er ansvarlig departement for dette, men det er Integrerings- og mangfoldsdirektoratet som koordinerer satsingen fra statens side. Det at man nå skal se framover, og at man kikker inn i 2018, gjør at det da må bli et budsjettspørsmål inn i 2018.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2017-03-29:
Det er helt riktig – som representanten Bøhler påpeker – at hvis man skal satse på dette videre fra 2018, må man ha en dialog. Jeg legger til grunn at departementet, staten, har en dialog med Oslo for å bygge dette samarbeidsorganet videre inn mot 2018. Men da må man også ha en bredere evaluering. Søndre Nordstrand har utviklet seg voldsomt fra 1970 og fram til nå. I dag bor det nesten 40 000 mennesker i bydelen. Vi ser også resultatet av de samarbeidsprosjektene som har vært,og jeg må få lov til å si – jeg har selv familie som bor der: Det er i ferd med å utvikle seg til å bli et fantastisk boområde. Det kan være at man får nye utfordringer som dukker opp etter hvert. Da må man ha en dialog og et samarbeid og se på om man får på plass en intensjonsavtale som går fra 2018. Men budsjettspørsmålet ligger kanskje først og fremst i augustkonferansen til regjeringen.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2017-03-29:
Ja, absolutt, og det sa jeg også. Hvis man har intensjoner om en videreføring av satsingen i Søndre Nordstrand inn i 2018 og videre, mener jeg at man ikke kan gjøre det år for år. Man må ha en avtale i bunnen, som trekker det litt lenger. Når man starter denne type samtaler mellom staten og Oslo, må man jo evaluere og se på hva man har fått ut av de 180 mill. kr som allerede er bevilget i prosjektet. Det kan være det er andre områder man bør satse på framover, som barnehager, f.eks. Nå har jo kjernetid i barnehage blitt en statlig ordning, det var en del av dette samarbeidsprosjektet tidligere. Så det er ting som er tatt ut, men kanskje kan det være nye som dukker opp når det gjelder bomiljø og satsingsområder i bydelen. Men – som representanten Bøhler også sier – det krever at man setter seg ned og i hvert fall begynner å prate. Så kan jeg selvfølgelig ikke – og det vet representanten Bøhler meget godt – love noen penger i 2018.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2017-03-29:
«I Norge finner vi de tydeligste sosiale forskjellene innen helse. Vi har kunnskap og virkemidler til å møte disse utfordringene. Regjeringen fraskriver seg ansvaret og avviser å lytte til forskning og kunnskap. I sin nye kostholdsplan skal gode mat- og måltidsvaner vektlegges. Tiltakene er så få og innsatsen er så liten at den umulig kan tas på alvor. Barn skal være matagenter og gjøre de voksnes jobb. Mener statsråden at matagenter mellom seks og ti år skal ta ansvar for noe han selv ikke tør å forplikte seg til?»
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2017-03-29:
Jeg synes det er direkte sørgelig at statsråden ikke ser forskjell på å oppfordre unger til å ta ansvar for miljøet og det å ta ansvar for ernæring, opplevelse av egen kropp og det allmenndannende i å etablere gode kostholdsvaner. Det synes jeg bare er sørgelig. Når statsråden selv løfter fram stortingsmeldingen om folkehelse og presiserer at der var også psykisk helse med, har jeg lyst til å spørre statsråden om hvorfor han avslår å bruke de brede fellesarenaene til å forebygge og behandle psykisk sykdom. Vi vet at psykiske helseplager er en av våre store utfordringer. 260 000 barn har foresatte med så store problemer at det går ut over omsorgen, og nærmere 70 000 barn og unge opplever lidelser som krever behandling. Er dette også ting som statsråden mener er opp til den enkelte selv å ta ansvar for?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2017-03-29:
Høyres representanter, statsrådens eget parti og hele regjeringsfraksjonen har stemt ned forslag om å innlemme psykisk helse i skolen. De har stemt ned forslag om å etablere lavterskel forebyggende tilbud i alle kommuner. Det at man kommer tilbake med «light»-varianter i etterkant fra regjeringskontorene, skulle bare mangle. I går kunne vi også lese i Aftenposten at et flertall tror at lommeboken er viktig hvis man blir syk. Det er altså sånn at regjeringen fører en politikk som åpner for private tilbud i stor skala. Et privat helsemarked har vært en av de viktigste sakene for statsråden. Regjeringen har overlatt ansvaret for forebygging av god helse til den enkelte. Er det også sånn at behandling er noe som skal løses av det private markedet alene, eller er det bare når det er valgkamp, og når man følger opp fra regjeringskontorene, at man trekker på opposisjonen?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2017-03-29:
«Heimevernet har fått 40 pst. fleire nøkkelobjekt å beskytte, som krev vakthold og sikring i tilfelle krise eller krig. Samstundes reduserer Høgre og Framstegspartiet Heimevernet. Under høyringa i kontroll- og konstitusjonskomiteen gjorde generalinspektøren i Heimevernet det klart at han ikkje hadde dei ressursane han trong. Vil regjeringa i lys av Riksrevisjonen sin kritikk syte for at Heimevernet får tilstrekkelege ressursar til å løyse sitt militære samfunnsoppdrag for folk og verne våre sårbare samfunnsverdiar?»
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2017-03-29:
I eit intervju med statsminister Solberg skreiv avisa Næringsliv i Møre og Romsdal følgjande sitat frå statsministeren om objektsikring: «Det er et ansvar for de som gjør sikkerhetsvurderingene, og ikke en sak for oss politikere.» I Dagsavisen kan me i dag lese ein openhjarta e-post frå Sjef Heimevernet, Tor Rune Raabye, der han hudflettar prosessen kring landmaktsutgreiinga, som Dagsavisen kallar ein «skinnprosess». Eg har stor respekt for at heimevernssjefen står rakrygga og set folk sin tryggleik og landet sine interesser føre sine eigne. Er statsråden samd i utsegna til statsministeren om kven som har ansvaret for objektsikring, og kan statsråden vidare stadfeste at det ikkje er lagt noka form for føring om at ein skal ende opp med å tilrå samanslåing av Hæren og Heimevernet? Det er to enkle ja-/nei-spørsmål.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2017-03-29:
Sjølv statsråden må vel ha fått med seg at me har fått ein heilt annan sikkerheitspolitisk situasjon no enn me hadde den gongen. Det var bakgrunnen for mi utsegn i 2016. Det var mange som trudde at vêret hadde endra seg varig etter at Muren fall og me fekk ei oppmjuking av forholda. Sjøheimevernet sine båtar vert no innleverte, og regjeringa er i ferd med å avvikle Sjøheimevernet i ekspressfart. Stadig fleire åtvarar mot at å leggje ned Sjøheimevernet før landmaktsutgreiinga ligg føre, er eit ledd i å leggje ned heile Heimevernet. I innstillinga til regjeringa sin halvferdige langtidsplan for Forsvaret står det m.a.: «Komiteens medlemmer fra Kristelig Folkeparti og Venstre noterer som positivt at det er oppnådd politisk flertall i Stortinget for å videreføre nåværende struktur i Heimevernet, inklusive HV-11/Setnesmoen og Sjøheimevernet ut 2017.» Det viser at regjeringa ikkje hadde støtte i Stortinget for å leggje ned Sjøheimevernet innan året er ute. Er det slik at statsråden ikkje følgjer opp Stortingets vilje om å behalde Sjøheimevernet ut 2017, og kvifor har ein så stort hastverk med å leggje ned Sjøheimevernet?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-03-29:
Gjennom langtidsplanen for Forsvaret og budsjettet for 2017 gjennomfører regjeringa en betydelig styrking av Heimevernet. Det kommer i tillegg til det vi allerede har gjort i denne perioden for HV, bl.a. større budsjetter, mer midler til øvelser og bedring av innsatsstyrkenes treningsnivå. I tillegg nådde HVs øvingsstruktur det planlagte øvings- og treningsmålet for 2016 allerede i 2014. Fra 2015 begynte vi å tilføre områdestrukturen moderne våpen, og det arbeidet fortsetter. Nå gjennomfører vi en betydelig investering i nye feltvogner for HV, til over en halv milliard kroner, for å øke mobiliteten. Sjef HV har fått et helhetlig ansvar som styrkesjef, og det etableres nå et nasjonalt territorielt ledelseselement for taktisk ledelse av HVs styrker. Distriktsstabene i Troms og Finnmark styrkes ved tilføring av personell. Samlet vil dette øke evnen til planlegging og gjennomføring av ulike typer oppdrag med bruk av HV-styrker, inkludert objektsikring. Stortinget har vedtatt å tilpasse områdestrukturen til det faktiske nivået, ved å redusere plantallet fra 42 000 til 35 000 mannskaper. Det er ut ifra akkurat den samme logikken og tankegangen som den forrige regjeringa med Senterpartiet la til grunn da den reduserte innsatsstyrken fra 5 000 til 3 000. Jeg redegjorde detaljert i høringen i forrige uke for tiltak for bedret objektsikring både før og etter Riksrevisjonens undersøkelse av 2015. For øvrig sa Sjef HV i høringen at han forventet at HVs operative evne ville øke som følge av tilførsel av ressurser til vedlikehold, økt øving og trening osv. Som representanten jo kjenner til, er militære og sivile nøkkelobjekter definert som objekter av avgjørende betydning for forsvarsevnen og det militære forsvaret i krig og er å anse som lovlige militære mål i krig. Nøkkelobjektlista har blitt oppdatert årlig fra 2012, og revisjonen av lista i 2012 medførte en betydelig reduksjon i antallet nøkkelobjekter. Siden 2012 har antallet objekter også vært nedadgående. Det skyldes at Forsvarets reduserte tilstedeværelse rundt i landet over flere tiår har gitt noe redusert behov for vakthold og sikring av militær infrastruktur. I tillegg skjer det endringer som følge av ny kommunikasjonsteknologi. Det nye regelverket som kom i 2012–2013 medførte også betydelig snevrere kriterier for utpeking av nøkkelobjekter. Det har som en konsekvens at til tross for økningen på 40 pst. for 2016, som var en forventet konsekvens av oppdateringen av planverket, ligger antallet nøkkelobjekter godt under antallet objekter som sto på lista i 2012 og 2013, og er for 2016 på nivå med 2014. Derfor blir det misvisende å bruke økningen fra 2015 til 2016 som et argument for at Heimevernet ikke skulle være dimensjonert for å løse sine oppgaver. Utviklingen over tid har vært at antallet nøkkelobjekter har blitt redusert, samtidig som HV-strukturen, med små variasjoner, har vært stabil rundt det nivået de nye plantallene legger opp til. Vi har altså for 2017 styrket HVs driftsbudsjett med 191 mill. kr. Det er en økning på 16 pst. og en av de største økningene noensinne.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-03-29:
Det er selvsagt sånn at det overordnede ansvaret for objektsikring, som alt annet, ligger hos politikerne, men det er Forsvaret og politiet som sammen kommer fram til hvordan sikring best kan skje. Det er en faglig oppgave. Så legger jeg merke til at det vises til Sjef HV i spørsmålet fra Navarsete. Som forsvarssjefen sier veldig tydelig i svaret i Dagsavisen, kjenner han seg overhodet ikke igjen i påstanden, og påstanden er direkte feil. Det er ikke lagt noen føringer i noen retning – snarere tvert imot, dette er et åpent arbeid med et åpent og vidt mandat som representanten kan lese på Forsvarsdepartementets og Forsvarets hjemmesider. Men når man først er opptatt av å stå rakrygget, som representanten sier, syns jeg det er noe spesielt at representanten Navarsete aldri nevner det som skjedde da Senterpartiet satt i regjering, med en nedbygging av Heimevernet, kutt i budsjetter, knapt noe øving og trening av områdestrukturen, men det er kanskje fordi, som representanten Navarsete selv innrømmet i april 2016, de tenkte det ikke var nødvendig med så stort fokus på Forsvaret da de satt i regjering.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-03-29:
For det første legges ikke Sjøheimevernet ned i ekspressfart, og det er dessutan et tydelig flertallsvedtak i Stortinget om den nedleggelsen. Det følger også av de vedtakene Stortinget fattet. Så mener jeg det er verdt å minne om at når representanten Navarsete sier at vi fikk en helt annen sikkerhetspolitisk situasjon etter 2013, er det helt riktig. Samtidig viser den nye sikkerhetspolitiske situasjonen til fulle hvilke mangler som var i Forsvaret, og som hadde bygd seg opp under Senterpartiets åtte år i regjering. Det var et etterslep på vedlikehold, reservedeler, beredskapsbeholdninger, ammunisjon, som gjør at vi nå setter inn store summer nettopp for å rette opp alle de manglene som var der. Jeg pekte på det da jeg satt i Stortinget, men den gangen skulle man jo ikke fortelle noe om de manglene som var i Forsvaret. I dag, i 2017, styrker vi budsjettene med 2,2 mrd. kr på ett år. De er mye mer enn det Senterpartiet mente det var nødvendig å styrke Forsvaret med i løpet av åtte år.
Christian Tynning Bjørnø (Arbeiderpartiet), 2017-03-29:
«Skolen er samfunnets viktigste arena for å utjevne forskjeller. Men i stedet for å prioritere elever som sliter, har Høyre og Fremskrittspartiet de siste fire årene stemt mot fem av Arbeiderpartiets forslag i Stortinget om satsing på tidlig innsats. Nå på tampen av regjeringsperioden legges det omsider fram en melding. Om en god måned er det høring i kirke-, utdannings- og forskningskomiteen. Det vil altså fremdeles ta tid før det skjer noe i klasserommene. Disse tiltakene er alt annet enn tidlige fra regjeringens side, hvorfor har det ikke skjedd noe før?»
Christian Tynning Bjørnø (Arbeiderpartiet), 2017-03-29:
Tidligere i denne stortingsperioden foreslo Arbeiderpartiet følgende: «Stortinget ber regjeringen sørge for at elever som har behov for det, raskt får tilbud om ekstra tilrettelagt opplæring, slik at alle som har forutsetning for det, har tilfredsstillende ferdigheter i lesing, skriving og regning innen utgangen av 2. trinn.» Den gangen svarte Høyre med å si at det var en tidstyv i skolen. Jeg vil heller si at det er regjeringens somling som er den virkelig store og alvorlige tidstyven for elevene, men nå, noen år etter, foreslår regjeringen noe av det samme. Dette handler ikke om å krangle om hvem som var først, men hvorfor har det tatt så lang tid for å skjønne dette? Hva har egentlig skjedd siden vi diskuterte dette sist, bortsett fra at noen tusen flere har droppet ut av skolen fordi de ikke får nok hjelp?
Christian Tynning Bjørnø (Arbeiderpartiet), 2017-03-29:
Grunnen til at vi maser så mye om dette, er at det haster med å komme med konkrete tiltak for mange unge ramler ut av utdanning og kommer seg ikke i jobb. Helsedirektør Bjørn Guldvog sa i sin årlige helsetale at «dette gir helseutfordringer for resten av livet». Vi vet at utdanning er den viktigste mekanismen for å utjevne forskjeller. Da blir det litt søkt av statsråden å si at opposisjonen har vært bakpå, for status på tampen av denne regjeringsperioden er jo ikke veldig oppløftende: Det har ikke vært flere ukvalifiserte lærere i klasserommene på mange år. Lærertettheten har gått ned. Aldri har flere gått i privatskoler. 39 000 elever blir mobbet. Rekrutteringen til barneskolelærerutdanningen er rekordlav. Er statsråden fornøyd med denne utviklingen, spesielt med tanke på at utdanningssektoren er så viktig for å sikre deltakelse og å utjevne forskjeller?
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-03-29:
Fredag i forrige uke la regjeringen fram en melding som skal styrke arbeidet med tidlig innsats i skolen. Kunnskap om hvor viktig tidlig innsats er for elevenes læring og framtid, har vært godt kjent i lang tid, og opplæringsloven har et krav om at skolen skal sette inn ekstra ressurser på 1.–4. trinn. Likevel går rundt 10 000 elever ut av grunnskolen hvert år med så svake ferdigheter i matematikk og lesing at de kan få problemer med videre utdanning og arbeid. Det er et sterkt signal om at vi må endre måten vi jobber med tidlig innsats på, både nasjonalt og lokalt. Vi må bort fra en vente-og-se-holdning i norsk skole. I dag er det altfor mange elever som strever faglig og sosialt, og som ikke får hjelp tidlig nok. For å hjelpe disse barna må vi ta tak i problemene med en gang de oppstår. Regjeringen har derfor foreslått at skolen skal få en plikt til å gi elever som blir hengende etter i lesing, skriving og regning fra 1. til 4. klasse, intensiv opplæring med en gang. Dette skal ikke kreve egne vedtak eller annen form for saksbehandling. Veien til ekstra hjelp og støtte skal bli kortere. Lovforslaget sendes på høring i løpet av våren, men det betyr ikke at skolen trenger å vente med å sette i gang med denne typen intensiv opplæring for elever som trenger det. Vi har sett mange eksempler på kommuner som allerede har satt tidlig innsats i system, som andre kan lære av. En plikt til å gi intensiv opplæring er et steg på veien for at alle barn og unge skal få et godt grunnlag for videre skolegang. Det betyr ikke at regjeringen har ventet til nå med å sette inn tiltak for tidlig innsats. Sammen med samarbeidspartiene har vi bevilget 1,3 mrd. kr til flere lærere på 1.–4. trinn i barneskolen. Det mener jeg gir rom for å gi mer tilpasset opplæring til de yngste elevene. Så er det ikke slik at antall lærere er nok i seg selv til å sikre tidlig innsats. Det er avgjørende at skolen har de nødvendige systemene og kompetansen som skal til for å realisere målet. Derfor har vi styrket arbeidet med lesing, skriving og regning i skolen gjennom Språkløyper og gjennom realfagsstrategien, og vi har lagt grunnlaget gjennom en historisk satsing på læreren. Regjeringen har gjennomført et stort videreutdanningsløft, vi har skjerpet kravene for å komme inn på lærerutdanningen, og vi innfører nå en ny, femårig masterutdanning for alle lærere i grunnskolen. I de nye rammeplanene har vi lagt mye mer vekt på at lærerne til de yngste elevene skal ha spesialkompetanse i begynneropplæring, og jeg er glad for at det nå er stor enighet på Stortinget om behovet for flere tiltak for tidlig innsats. Det betyr forhåpentligvis at vi ikke vil bruke tiden på å krangle om hvem som fant på begrepet først, og at kommuner og skoler kan få sette i gang med arbeidet raskt.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-03-29:
Som jeg sa i mitt forrige svar, har regjeringen prioritert satsing på skolen gjennom de tiltakene som jeg nevnte: flere lærere, økt kompetanse for lærerne, økt kompetansekrav for å komme inn på lærerhøyskolen, femårig masterutdanning. Også gjennom Språkløyper og gjennom realfagsstrategiene har vi styrket arbeidet med å løfte elevene i skolen. Det er ikke slik at det er Arbeiderpartiet eller de rød-grønne partiene som har gått foran i skolepolitikken. Tvert imot har de vært bakpå nær sagt i alle år. Verken Arbeiderpartiet eller SV hadde vært lenge utenfor regjeringskontoret før de selv også innrømmet at de ikke hadde prioritert kunnskap i skolen nok, at man hadde latt skolepolitikken gå fra seg, og at man nå så behovet for nettopp å satse på skolen. Vi ser nå at resultatene bedres i skolen. Vi ser også på de internasjonale undersøkelsene de siste årene at skoleresultatene bedrer seg, og det skal vi være glade for alle sammen. Jeg er glad for at regjeringen nå får oppslutning om den skolepolitikken vi fører. Det vil gagne de elevene som særlig sliter på skolen i dag.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-03-29:
Regjeringen har iverksatt en rekke tiltak for å styrke skolen, som de tiltakene jeg allerede har nevnt, men også for å sørge for at elevene i større grad fullfører skolen. Fraværsgrensen i videregående skole er ett av de tiltakene. Vi har en storstilt satsing på helsesøster- og psykologtjeneste i skolen, nettopp for å fange opp at mange elever i dag ikke bare sliter faglig, men også sosialt. Så det er jo summen av de tiltak man gjør, både de rent faglige ved å styrke læreren, ved å styrke innsatsen rettet mot elevene og elevenes rettigheter og også de andre støttetjenestene som skolen nyter godt av. Så denne regjeringens skolepolitikk er særdeles offensiv, og vi ser at resultatene nå blir bedre. Men vi skal ikke lene oss tilbake i det hele tatt. Vi ser at det fortsatt er for mange elever som sliter faglig: 10 000 elever går ut av skolen hvert år uten å kunne fungere godt nok ut fra det faglige de har lært. Så vi skal jo fortsatt satse. Dette er bare en start etter mange år med forsømmelse fra de rød-grønne.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-03-29:
Nye OECD-tall viser at i gjennomsnitt fullfører 50 pst. av norske heltidsstudenter i bachelorstudium på normert tid. OECD-gjennomsnittet er 41 pst. Etter ytterligere tre år stiger gjennomsnittlig fullføringsgrad i Norge til 76 pst. For OECD-landene ligger gjennomsnittet på 69 pst. Tallene peker på et bedre resultat for norske studenter sammenlignet med studenter i andre OECD-land enn spørsmålet fra representanten Marianne Aasen kan tyde på. Internasjonale sammenligninger er preget av en viss usikkerhet fordi tallgrunnlagene som legges til grunn, kan være noe forskjellig. SSBs siste tall for gjennomføring viser imidlertid også en forbedring over tid for norske studenter, og det er bra. Frafallet skjer særlig de to første semestrene, og derfor er det viktig med god faglig og sosial oppfølging av førsteårsstudentene. Samtidig ser vi at mange studenter gjør omvalg. Dette er ikke frafall fra høyere utdanning, men bytte til et nytt studium. Noe frafall og forsinkelse er naturlig, og vi kan ikke forvente at alle fullfører på normert tid. Jeg er likevel helt enig med representanten Marianne Aasen i at for mange studenter faller fra i høyere utdanning. Frafall er uheldig for den enkelte og for samfunnet, og det er nettopp derfor dette temaet blir grundig omtalt i stortingsmeldingen om kvalitet i høyere utdanning som regjeringen nettopp har lagt fram. Jeg ser det likevel ikke som hensiktsmessig at Kunnskapsdepartementet bestemmer hvor stort frafall som er akseptabelt på nasjonalt nivå, slik representanten Marianne Aasen etterspør. Til dette er saken for sammensatt. Det er universitetene og høyskolene som har hovedansvaret for å legge til rette for at studentene ikke faller fra. Utfordringene med frafall varierer mellom ulike utdanningsinstitusjoner, mellom bachelor- og masternivå og mellom teknologifag, helsefag, lærerutdanning og humaniora. Fagmiljøene ved de ulike institusjonene må selv vurdere årsakene til frafall og hvilke tiltak som er mest hensiktsmessig å iverksette. Institusjonene kan også vurdere om de vil sette seg egne mål for gjennomføring. Kunnskapsdepartementet følger bl.a. i den årlige etatsstyringen med på hvordan tallene for gjennomstrømming utvikler seg. Jeg mener at budskapet i kvalitetsmeldingen er klart, og sektoren er enig i at arbeidet med utdanningskvalitet må gis økt oppmerksomhet. Regjeringen bidrar på nasjonalt nivå med en rekke tiltak som kan redusere frafallet. Vi har alt innført en ny kandidatindikator i finansieringssystemet og skjerpet opptakskravene for lærerutdanningene, og vi vurderer også å skjerpe opptakskravene til sykepleierutdanningene. Eksempler på tiltak som regjeringen foreslår i kvalitetsmeldingen, er nasjonal konkurransearena for utdanningskvalitet, bedre rådgivning som grunnlag for bedre utdanningsvalg, mulighet til å fastsette spesielle opptakskrav for enkeltutdanninger, osv. Regjeringens mål er at den positive utviklingen vi nå ser i gjennomstrømmingen, skal fortsette, og det er summen av mange enkelttiltak fra regjeringen og institusjonene som til sammen vil redusere frafall i høyere utdanning.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-03-29:
Det å undersøke både årsakene til frafall og hvilke tiltak man kan ha for å redusere frafallet i høyere utdanning, er viktig. Slik sett deler jeg representanten Aasens bekymring over dette. Jeg er også enig med Riksrevisjonen, som sier at Kunnskapsdepartementet har et særlig ansvar for å følge opp. Det gjør Kunnskapsdepartementet gjennom etatsstyringsdialogen. Mitt poeng i mitt hovedinnlegg var at det ville være unaturlig om man skulle lage nasjonale mål for hva som er akseptabelt frafall. I tillegg til de tiltakene som jeg nevnte, som man foreslår i kvalitetsmeldingen, er det også andre tiltak: mulighet til å fastsette spesielle opptakskrav for enkeltutdanninger, vurdere hvordan støtteordningene gjennom Statens lånekasse for utdanning kan innrettes for å stimulere til progresjon og fullføring av grad, utvikle pedagogisk meritteringssystem for ansatte, bl.a. Hvilke av disse som vil ha størst effekt, skal jeg være varsom med å svare på – kunnskapsministeren kan nok svare bedre på det. Men det er summen av tiltak, både nasjonalt og ikke minst også ved den enkelte institusjon, som vil være avgjørende.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-03-29:
Man får jo avvente Stortingets behandling av meldingen. Mye kan tyde på at det kan bli både en spennende behandling av meldingen og debatt. Når Stortinget har behandlet meldingen og fattet vedtak, skal de vedtakene gjennomføres. Noe vil kunne skje gjennom den vanlige, ordinære styringsdialogen, hvor institusjonene blir oppfordret til eller anbefalt å gjøre ulike tiltak. Andre kan være mer konkrete tiltak, jeg nevnte flere. Hvis man skal vurdere støtteordningene til Lånekassen, f.eks., ville det være et helt konkret tiltak, som ville komme studentene til gode. Hvordan man skal følge opp kvalitetsmeldingen, må man komme tilbake til når Stortinget har behandlet den, og når de ulike vedtakene er fattet.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-03-29:
Jo, det er bekymringsfullt, og det er også bakgrunnen for at denne regjeringen ved tiltredelsen også var opptatt av utenforskapet, for at jeg ved min tiltredelse sa at det å redusere utenforskapet blant unge er et av mine hovedfokusområder. Jeg kan minne om det jeg sa i mitt hovedsvar: Fra 2008 til 2013 økte utenforskapet blant unge fra 47 000 til 70 000. Fra 2013 til nå gikk det fra 70 000 til 73 000. Det er fortsatt altfor høyt, men vi ser at det har flatet ut, og det er grunn til å tro at flere av de tiltakene vi har iverksatt, bidrar positivt. Oppgave nr. én nå er å sørge for at det skapes flere jobber, og at vi klarer å trygge flere av de jobbene som er, slik at det blir et bedre arbeidsmarked for dem som i dag står utenfor. Det viktigste vi kan gjøre nå overfor unge, er å sørge for at flere av dem holder seg på skolen og fullfører videregående skole, og at de som ikke har fullført videregående skole, blir kvalifisert gjennom ulike opplæringstiltak, slik at de har mulighet til å få innpass i arbeidsmarkedet igjen når det bedres.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-03-29:
Vi kommer ikke til å snu den politiske retningen. Vi mener at den er riktig for landet. Vi ser nå gjennom prognosene fra både sentralbanksjefen, SSB og næringslivet selv at mye tyder på at ledighetstoppen nå er nådd, at kneika er over. Men som jeg også sa i mitt hovedsvar, kan vi ikke lene oss tilbake, nettopp fordi det er for mange som står utenfor arbeidslivet i dag. Det er for mange unge som verken er i jobb eller på skole. Derfor er vi så opptatt av at vi må sørge for at ungdommene holder seg på skolen – de som er der – og at de som har mistet jobben og mangler videregående opplæring, blir kvalifisert. Da er det flere ting vi gjør. Vi tetter gapet mellom ungdomsrett og voksenrett. Det er på høy tid at man gjør overgangen der bedre. Vi har innført et toårig opplæringstiltak i Nav for dem med få grunnleggende ferdigheter. Vi har gjort det lettere for dem som er arbeidsledige og har mistet jobben, å kombinere dagpenger med utdanning. Og vi gjør det også lettere for dem som går på dagpenger, å starte egen virksomhet. Hele hensikten er nettopp å sørge for at de som har mistet jobben, skal bli bedre kvalifisert til å få seg jobb. Vi ser at det er en jobbvekst rundt omkring, og det er etterspørsel etter arbeidskraft i store deler av landet.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-03-29:
Først og fremst er jeg helt uenig med representanten Torve i påstanden om at regjeringen undergraver trepartssamarbeidet eller andre viktige prinsipper i norsk arbeidsliv. Men jeg er enig med representanten Torve i at samarbeidet i norsk arbeidsliv gir gode resultater for samfunnet. Et eksempel på dette er enigheten som er oppnådd mellom arbeidstakerorganisasjonene og arbeidsgiverorganisasjonene om årets lønnsoppgjør. Gjennom forhandlinger har partene kommet fram til et moderat lønnsoppgjør, som har gode virkninger for norsk økonomi og for sysselsettingen. Jeg er glad for den kraften og styrken som ligger i det gode samspillet mellom organisasjonene i arbeidslivet. Regjeringen har ikke ønsket å svekke skattefradraget for fagforeningskontingenten. I samsvar med regjeringens politiske plattform er skattefradraget videreført i hele fireårsperioden. Men det kan være flere faktorer som er viktig for organisasjonsgraden, som jeg er enig i at bør være høy – ikke minst er det et stort ansvar som organisasjonene selv har for å tiltrekke seg nye medlemmer. Nye muligheter til å gjøre midlertidige ansettelser handler ikke om å svekke det organiserte arbeidslivet. Det handler om å gjøre terskelen inn til arbeid lavere for mennesker som strever med å komme inn. Halvparten av de midlertidig ansatte oppnår fast ansettelse etter et år. Regjeringens politikk er å fremme og legge til rette for et organisert arbeidsliv og et velfungerende trepartssamarbeid. Vi er opptatt av å ha en god dialog med alle organisasjonene i arbeidslivet. Den norske arbeidslivsmodellen forutsetter sterke og ansvarlige organisasjoner som har høy oppslutning. Det er spesielt viktig at vi har organisasjoner som selv er i stand til å ta en viktig samfunnsrolle og dermed være noe mer enn rene interessegrupper. Slike organisasjoner har vi heldigvis i Norge. Regjeringen legger derfor vekt på å ha en særskilt tett kontakt med hovedorganisasjonene i arbeidslivet. Her benytter vi de sentrale samarbeidsorganene, som bl.a. regjeringens kontaktutvalg og Det tekniske beregningsutvalget for inntektsoppgjørene. Som arbeids- og sosialminister har jeg hyppig kontakt med hovedorganisasjonene i arbeidslivet i formelle og mer uformelle sammenhenger. Jeg opplever at det er en gjensidig vilje til å lytte til hverandre. Som under alle regjeringer vil det være saker hvor det er uenighet. Partene i arbeidslivet vil i flere tilfeller også ha ulikt syn seg imellom. Regjeringen kan komme til å gjøre andre prioriteringer enn det organisasjonene ønsker, men slik uenighet truer ikke den grunnleggende viljen til samarbeid som preger det norske arbeidslivet.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-03-29:
Ja, organisasjonsgraden bør være høy. Det er en styrke at organisasjonsgraden er høy, også fordi høy organisasjonsgrad innebærer at organisasjonene har legitimitet. Jo flere medlemmer, jo bedre er det både på arbeidstakersiden og på arbeidsgiversiden. Og så er det flere forhold som kan være med på å påvirke det. Det ene er selvfølgelig tiltak som myndighetene gjør. Jeg tror nok at fagforeningskontingenten kan være ett virkemiddel. Der har vi holdt fagforeningsfradraget på det nominelt samme nivået. Men det er andre forhold, f.eks. ved at man involverer partene i spørsmål som er viktige for partene. Bare i min tid, i løpet av mitt drøye år som statsråd, har jeg nedsatt flere arbeidsgrupper og utvalg sammen med partene i spørsmål som har hatt særlig betydning for dem. Det siste nå er – ikke minst – at jeg involverer partene i spørsmål om innleie. Når det gjelder midlertidige ansettelser, er det riktig at vi åpnet opp for muligheten til å kunne ansette midlertidig, men samtidig gjorde vi også innstramminger for å unngå misbruk og korte ned tiden da man faktisk kan være midlertidig ansatt.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-03-29:
Man har ikke grunnlag for å si at forskjellene øker under denne regjeringen – SSB sier tvert imot at det kan man ikke si. Men det man kan si, er at ulikhetene har økt jevnt og trutt siden 1980-tallet, uavhengig av hvilken regjering som har vært. Hovedårsaken til at forskjellene har økt, er to ting. Det ene er at folk ikke er i jobb, og det andre er høy innvandring. De aller fleste av dem som i dag lever i inntektsfattigdom, er personer som er innvandret til Norge. Den gode historien er at den sosiale mobiliteten i Norge er ganske høy. Man går fra lav inntekt til høyere inntekt i løpet av relativt kort tid. Men det viktigste vi kan gjøre for dem som lever i inntektsfattigdom, der hovedtyngden er personer som har innvandret til Norge, er å sørge for en god skole til barna, sørge for kvalifisering av foreldrene, men ikke minst også jobb. Så det er summen av det vi gjør med skole og kvalifisering på den ene siden og å skape jobber og få folk i jobb på den andre siden, men også gode velferdsordninger. Det er det som forebygger og reduserer ulikhet.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2017-03-29:
«Samfunnet stiller stadig større krav til kunnskap og kompetanse, men hele fire av ti studenter faller fra. Det kan skape økende forskjeller. Norge er blant OECD-landene med svakest gjennomføring av studier. Regjeringens kvalitetsmelding er lite forpliktende, og de fleste tiltakene skal institusjonene selv gjøre. Hvor stort frafall mener statsråden er greit, og hvilke tiltak i meldingen og i regjeringens politikk for øvrig mener statsråden bidrar til å senke frafallet?»
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2017-03-29:
Jeg har tatt utgangspunkt i Riksrevisjonens rapport, som har sett på frafall og gjennomføring helt siden kvalitetsreformen ble gjennomført, i 2003. Riksrevisjonen er ikke fornøyd med tingenes tilstand og er veldig klar på at det er Kunnskapsdepartementets ansvar å følge opp utdanningsinstitusjonene, slik at tiltak blir iverksatt. Så kan vi godt diskutere tall – om det er så høye eller så lave tall, sammenlignet med andre land. Det er helt riktig som statsråden sier, at de ikke alltid er sammenlignbare. Likevel er frafallet for høyt, fordi vi mister mye verdifull arbeidskraft og nyttig inntekt for studentene, som da kan jobbe i stedet. Flere tiltak er satt i gang på individuelt plan, f.eks. sosiale tiltak for nye studenter, individuell oppfølging av studenter med lav progresjon osv., men det har ikke hatt særlig effekt. Hvilke tiltak mener statsråden har størst effekt for å motvirke frafall?
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2017-03-29:
Det er ingen tvil om at det er mange mulige tiltak man kan se for seg. Ikke minst har regjeringen lagt fram en melding hvor det er mange gode tiltak, vil jeg si. Det er bra, for det koster jo penger å ha mange studenter gående som ikke får gjennomført. Dessuten gir det et signal til oss som politikere at undervisningskvaliteten kanskje ikke er god nok, det bør gjøres noe med måten man lærer på, veiledningen er for dårlig – som mange studenter har pekt på – og alt som har med praksis knyttet til arbeidslivet å gjøre, har absolutt også et forbedringspotensial. Mye av dette påpekes stortingsmeldingen, som skal behandles i Stortinget nå i vår. Men jeg lurer fortsatt på hvordan regjeringen ser for seg at disse tiltakene skal bli satt i verk. Bare å ramse dem opp og så forvente at institusjonene forhåpentligvis følger opp – er ikke det for svakt av en regjering som burde hatt større ambisjoner?
Tove-Lise Torve (Arbeiderpartiet), 2017-03-29:
«Arbeid til alle med jevn lønnsutvikling gjennom kollektive lønnsforhandlinger er vår beste medisin mot økte forskjeller. Lav kronekurs, lav rente og moderate lønnsoppgjør har hindret at arbeidsledigheten har steget til enda høyere nivåer. Den norske modellen bygger på høy organisasjonsgrad og tett trepartssamarbeid mellom arbeidsgivere, arbeidstakere og myndighetene. Hvorfor vil regjeringen undergrave dette ved å svekke fagforeningsfradraget, bygge ned trepartssamarbeidet og øke midlertidigheten?»
Tove-Lise Torve (Arbeiderpartiet), 2017-03-29:
Det at det er færre som organiserer seg, undergraver etter Arbeiderpartiets mening det seriøse og trygge arbeidslivet vi har i Norge, fordi et seriøst arbeidsliv er en av de viktigste bunnplankene i den norske modellen. Vi i Arbeiderpartiet vil styrke det organiserte arbeidslivet gjennom bl.a. å øke fagforeningsfradraget, avskaffe såkalte løsarbeiderkontrakter, ha et strammere regelverk for bemanningsbransjen og fjerne den generelle adgangen til midlertidige ansettelser, for å nevne noe. Er statsråden bekymret for at organisasjonsgraden i Norge går ned? Og hvis hun er det, hvilke tiltak vil hun sette i verk for å stimulere til økt organisasjonsgrad?
Tove-Lise Torve (Arbeiderpartiet), 2017-03-29:
Dessverre viser resultatet av regjeringens politikk at forskjellene mellom folk øker, i motsetning til da Arbeiderpartiet satt i regjering. Gjennomgangstonen i regjeringens politikk har vært store skattekutt til de mest formuende på den ene siden og usosiale og smålige kutt til utsatte grupper på den andre siden, bl.a. på statsrådens eget budsjett. Er det et mål for regjeringen å utjevne forskjeller mellom folk? Har i så fall regjeringen nå en ny politikk i ermet for å redusere forskjellene? Dagens politikk bidrar til det motsatte, nemlig å øke forskjellene.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2017-03-29:
Jeg beklager at spørsmålet ble utsatt en uke, men på grunn av andre presserende oppgaver ble det sånn. Jeg er veldig glad for at statsråden er her i dag. Mitt spørsmål er: «Sivilombudsmannen har gjort alvorlige funn knyttet til avtalen med Nederland om leie av soningsplasser. Blant annet påpeker han at norske myndigheter er avskåret fra å ivareta ansvaret for å beskytte innsatte, noe som utgjør en risiko for tortur og umenneskelig behandling. Mener statsråden dette er alvorlig, og hvordan vil statsråden sørge for at norske myndigheter igjen vil kunne ivareta ansvaret for å beskytte innsatte mot tortur og umenneskelig behandling?»
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2017-03-29:
Takk til statsråden for dette svaret. Som kjent var Arbeiderpartiet sterkt motstander av å opprette soningsplasser i Nederland. Vi mente at det hadde vært mye bedre å investere i soningsplasser i både Halden og Skien, noe som var fullt mulig. Men nå har Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti valgt denne modellen. Jeg er glad for at statsråden skjønner alvoret i bekymringsmeldingen som Sivilombudsmannen nå kommer med, og at det skal vurderes hva regjeringen vil gjøre med tanke på det. Men hvis nå denne torturen og den umenneskelige behandlingen ikke tar slutt, vil da regjeringen på nytt vurdere leieavtalen med Nederland og Norgerhaven fengsel, slik at norske innsatte bli behandlet på samme måte der som i Norge?
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2017-03-29:
Marianne Vollan, som er direktør i Kriminalomsorgsdirektoratet, sa i juli 2015: «Straffegjennomføringen i Nederland skjer etter norsk lov, og de innsatte har dermed de samme rettigheter og plikter som innsatte i norske fengsler.» Arbeiderpartiet har prøvd flere ganger å få svar på dette: Hvis innsatte har overtrådt norske lover i nederlandske fengsler, skal de da straffes og følges opp for det? Jeg tenker spesielt på narkotikaforbrytelser, der vi har veldig forskjellige lover i Nederland og Norge. Vil det da være norske eller nederlandske lover som gjelder når de soner sin straff der?