Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2019-11-05:
Jeg takker statsråden for redegjørelsen. Det vi hører om her, er en norsk rettsskandale. Mennesker er dømt, fengslet og stemplet som svindlere på grunn av en lovfortolkning som ikke stemmer overens med norsk rett. Mange har gått økonomisk og personlig til grunne fordi staten tok feil. Det er svært alvorlig for dem det gjelder, og det er svært alvorlig for det norske samfunnet. Vi må kunne stole på at rettsstaten fungerer, at ingen blir dømt uten hjemmel i lov, at norsk lov er i samsvar med våre internasjonale forpliktelser, og at det er likhet for loven. Nå må det ryddes opp, og det vi kan gjøre nå, må vi gjøre nå. Det første som må skje, og det må skje uten forsinkelser, er at Nav tilbakebetaler de pengene som urettmessig er inndratt. De som er urettmessig dømt og fratatt penger, kan ikke vente på granskinger, utredninger, byråkrati og lange politiske prosesser. Syke, ofte sårbare, mennesker som har mistet krefter til å kjempe for sine egne rettigheter, skal få oppreisning. De har ikke råd til å låne staten penger. Mange har kanskje måttet selge hus og hjem for å betale tilbake penger som skulle vært deres. Det andre som må skje, også uten forsinkelser, er at domstolene raskt må frifinne dem som er feilaktig dømt. Det må gis fri rettshjelp til dem som er rammet. Så, når dette er gjort, må vi finne ut hvordan det kunne skje. Da må vi bruke den tiden som er nødvendig, for å finne ut hvordan det kunne gå så galt. Arbeiderpartiet mener at denne saken bør til kontroll- og konstitusjonskomiteen i Stortinget. Den reiser åpenbare spørsmål om politisk ansvar. Vi mener det bør gjennomføres en gransking som gir svar, og den må gå så langt tilbake i tid som nødvendig. I denne saken skal alle steiner snus, uavhengig av hvilke partier som har hatt regjeringsmakt til hvilken tid. Det er nedslående – og sannsynlig – at det har sviktet hos alle statsmaktene: i regjering, i storting og i domstolene. Så handler denne saken om Nav – om etatens praksis og tolkning av lover og forskrifter og forpliktelsene som følger av EØS-avtalen. Statsråden har gitt svar på noen spørsmål, men det finnes flere. Hva er det som gjør at Nav ikke er lydhør overfor trygderetten når den sender ni saker tilbake til Nav i perioden 2017–2018? Hvorfor tok ikke Nav inn over seg de dommene som kom i rettssystemet, og anket dem videre for å sikre seg at riktig rettsanvendelse, etter deres mening, ble brukt? Og hvordan kan Nav bare mene at domstolenes rettsanvendelse ikke er riktig, og så fortsette som før? Dette er Navs ansvar, og politisk er Nav arbeidsministerens ansvar. En del av den raske og umiddelbare gjennomgangen og en mulig gransking må skape klarhet i hvorfor varsellampene ikke lyste tidligere. Og når de først begynte å lyse: Hva gjorde de politisk ansvarlige da? I 2017 la regjeringen fram en stortingsmelding om eksport av norske velferdsytelser. Her ble det tydelig sagt at handlingsrommet er begrenset, og at forordningen som bygger på EØS-regelverket, trumfer norsk lov. Nå må vi få svar på hvorfor det ikke ble sjekket om dette faktisk stemte med praksis – når det er slått fast på denne måten i meldingen. Vi må spørre oss hvordan man kunne sette i gang et slikt arbeid om trygdeeksport uten å involvere Nav og uten å gjennomgå deres praksis og tolkning. Når vi lytter til statsråden, framstår det som om departementet i mange måneder passivt har mottatt urosignaler fra Nav, men hvorfor førte ikke de urosignalene til aktivitet fra departementet for å få klarhet i saken? Dette må statsråd Hauglie og regjeringen svare på, for selv om feilen ikke ble oppdaget tidligere, burde den iallfall vært oppdaget da. Vi ønsker også svar fra statsråden på hvorfor hun ikke sørget for at de pågående sakene ble stanset umiddelbart da feilen ble oppdaget. Det ser ut til at det kan ha tatt opptil ti måneder fra statsråden fikk varsel om feil hos Nav, til det ble offentlig kjent – og i mellomtiden ble altså flere dømt. Det er dette som er sakens kjerne, som statsråden sa: at Nav ikke har fulgt norsk lov. Nå må de som har lidd urett, få oppreisning. Vi må vurdere spørsmålet om ansvar, og vi må på en ryddig måte få svar på de spørsmålene som blir stilt av Stortinget. Det kan Stortinget håndtere. Vi har prosedyrer for det. Det må skje raskt for dem som er rammet, og så må vi ta den tiden vi trenger for å finne ut hva som har skjedd, lære og unngå at en slik skandale kan skje igjen.