Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-11-30:
Villaksen har en verdi i seg sjøl, den har en økonomisk verdi og den er en viktig fellesverdi. Mye av diskusjonen om loven vi behandler nå, har dreid seg om forslag om endring i finnmarksloven og om at Tanaloven fra 1888 opphører. Vi har hatt forståelse for at det er knyttet veldig sterke følelser til dette, og at det er en engstelse for at rettighetshaverne til, og brukerne av, Tanaelva skal miste tradisjonelle rettigheter. Jeg vil derfor understreke at jeg oppfatter at det ikke har vært noen reell uenighet om rettigheter til fisket i Tanaelva. Når Miljøverndepartementet har foreslått at Tanalovens bestemmelser skal moderniseres og tas inn i finnmarksloven, er det fordi de har gjort den jobben Stortinget tidligere har pålagt dem. Derfor er det også Stortinget som gjennom komiteens forslag nå inviterer til å vedta at Tanaloven skal beholdes. Det tror jeg er en fornuftig beslutning. Ordningen med nasjonale laksevassdrag og nasjonale laksefjorder ble innført av Stortinget i 2003. Formålet var å beskytte de viktigste laksebestandene i Norge mot bl.a. oppdrettsvirksomhet, forurensning, skadelig aktivitet og inngrep både i vassdraget og i nærliggende fjord- og kystområder. I alt er det 52 nasjonale laksevassdrag og 29 nasjonale laksefjorder, og det er vedtatt egne beskyttelsesregimer for de aktuelle områdene. Med endringene i dag blir ordningen lovfestet, med hjemmel for departementet til å fastsette nærmere bestemmelser om forvaltningen. Det kan gi politiske myndigheter en mulighet til å pålegge rettighetshaverne å utføre tiltak for vern og utvikling av laksestammen hvis hensynet til fisken ikke blir ivaretatt på en forsvarlig måte og minnelige ordninger ikke kan oppnås. Erfaringer hittil tilsier at det vil være en mulig unntakssituasjon, og at det ikke vil være aktuelt å pålegge rettighetshaverne tiltak som innebærer store økonomiske utlegg. Høyre og Fremskrittspartiet stiller spørsmål ved behovet for varig vern av nasjonale lakseelver. Vårt mål er at de varig skal få bli laksevassdrag, og da tror vi at en lovfesting gir dem en bedre beskyttelse. Det vil være nødvendig i overskuelig framtid, og da blir spørsmålet om det er varig, av mer filosofisk betydning. Men vern er så varig som Stortinget bestemmer. Derfor er det så viktig at vi beholder et flertall som er for fortsatt varig vern på mange områder. Den andre vesentlige endringen i lakse- og innlandsfiskloven gjelder krav om obligatorisk organisering og driftsplanlegging i laksevassdrag. Høyre og Fremskrittspartiet går imot dette. Det er som om man var i et land der man hadde behov for å bygge diker og så bygde diker langs mesteparten av kysten. Men det er ikke nok hvis ikke alle grunneierne deltar. Denne kjeden er jo ikke sterkere enn det svakeste ledd, og fordi det får så store konsekvenser, må man faktisk forplikte alle. Å forvalte et laksevassdrag må gjøres i fellesskap. Heldigvis er det også slik det gjøres. Men nå pålegger loven rettighetshaverne å organisere seg sammen til det beste for elva og for laksestammen som skal vernes. Når det offentlige går inn med en særlig innsats, bør denne innsatsen komme allmennheten til gode. Det er dette det åpnes for i § 27, samt muligheten for å kunne forby alt fiske for å beskytte livet i elva. SV støtter videreføringen av 16 år som grense for barns rett til gratis fiske, men i nytt partiprogram ønsker vi å utvide aldersgrensen til 18 år, slik det er foreslått av mange høringsinstanser i denne saken. Det er i tråd med at aldersgrensen for statlig fiskeriavgift er hevet fra 16 til 18 år. Vi ønsker å legge til rette for rekruttering til sportsfiske og til bruk av naturen. Da er laksefisket spesielt spennende. Det er vanskelig å finne eksempler på at barns fiske kan innebære noen særlige konsekvenser for grunneier utover det som er mindre vesentlig, men loven presiserer at hvis det skulle være en konflikt mellom barns fiske og fiskekulturtiltak, så kan departementet regulere også dette fisket.