Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2011-12-13:
Aller først vil jeg takke saksordføreren for en god gjennomgang av hva denne saken dreier seg om. Fra Kristelig Folkepartis side ser vi Riksrevisjonens undersøkelser som et viktig redskap for å bedre effektiviteten og måloppnåelsen i bruken av offentlige midler. Dette gjelder på alle samfunnsområder, enten temaet er virksomhet her i Norge eller – som i denne saken – resultatorientering i norsk bistand. Riksrevisjonens rapport er både kritisk og konstruktiv, slik den skal være. Jeg vil gjerne gi uttrykk for en anerkjennelse av det arbeidet som Riksrevisjonen gjør i disse undersøkelsene. Vi kan diskutere enkeltheter, men systemet med Riksrevisjonens undersøkelser er kommet for å bli. Vi erfarer betydelige svakheter i gjennomgangen av virksomheter her hjemme i Norge, og vi må forvente enda større utfordringer for virksomheter som skal gjennomføres ute, i noen av verdens fattigste og ofte mest konfliktfylte land. Riksrevisjonen sier det treffende slik: «Bistandsforvaltningen kjennetegnes av internasjonalt samarbeid, komplekse giverkonstellasjoner og innsats i land med begrenset forvaltningskapasitet.» Både Utenriksdepartementet og andre norske aktører i utviklingsarbeidet har det siste tiåret arbeidet for økt kvalitetssikring og sterkere resultatfokus. Det er blitt forbedringer, f.eks. i form av organisatoriske endringer for å styrke arbeidet med FNs fond og programmer. Det har vært helt nødvendig, men forbedringspotensialet er fortsatt betydelig. Et eksempel er Utenriksdepartementets oppfølging av antikorrupsjonsarbeidet gjennom Norges deltakelse i FN-organisasjoner. Riksrevisjonen har denne gangen undersøkt tre av dem, og konklusjonen er at Norge i svært begrenset grad har fulgt opp kampen mot korrupsjon i perioden 2006–2009 – det til tross for at Stortinget er blitt lovet at det skulle legges økt vekt på arbeid mot korrupsjon. Jeg vil gjerne vite om de konstitusjonelt ansvarlige statsrådene har vært kjent med dette faktum, eller om også de har fått ny kunnskap gjennom Riksrevisjonens kritiske påpekninger. Det er et viktig spørsmål, siden det synes å være sprik mellom det Stortinget har fått opplyst, og det som Riksrevisjonen påpeker. Blant de positive trekk i rapporten er at UNICEF, FNs barnefond, beviselig har stor kapasitet i felt. Riksrevisjonen finner videre at denne FN-organisasjonens oppfølging av lokale partneres regnskapsføring må vurderes som tilfredsstillende. Det er også positivt. Giverlandene har sammen satt seg som mål å få til en bedre koordinering av bistanden. Det er målet. Men Riksrevisjonen har i flere samarbeidsland registrert økende antall donorer og mer fragmentering av givere og programmer. Det utfordrer både resultatorienteringen og effektiviteten i bistanden. Jeg tror Riksrevisjonen har helt rett i at flere FN-organisasjoner har store og tungrodde styrer og følgelig sjeldne styremøter. Det bidrar til at det blir administrasjonen som styrer. Riksrevisjonen mener det er behov for å forsterke Norges personellmessige kapasitet til å følge opp de store beløpene vi kanaliserer gjennom FN-organisasjonen. Det bør vi følge opp i budsjettene framover. Kraftige bevilgningskutt til bistandsadministrasjon, som noen går inn for i budsjettet for neste år, er derfor feil medisin. Det er positivt at regjeringen styrker vurderingene av de forskjellige multilaterale organisasjonenes effektivitet. Det vi nå etterlyser, er at dette følges opp av klarere konsekvenser for budsjettprioriteringene innen bistandsbudsjettet. Også fra Kristelig Folkepartis side vil vi framheve de utfordringene som ligger i at mange utviklingsland har store korrupsjonsproblemer, lav grad av økonomisk frihet og begrenset grad av demokrati. Ofte er det også svak beskyttelse av eiendomsrettighetene, og næringsutviklingen hemmes av slike forhold. Det rammer selvsagt også bistandens mulighet til å nå resultater. Diskusjonen om Norge gir bistand til for mange land, blir ofte for overflatisk etter mitt syn. Jo, det kan være grunner til at vår bilaterale stat-til-stat-bistand må konsentreres om færre land enn i dag, samtidig kan vårt mangfold av frivillige organisasjoner ha godt fundert partnersamarbeid med lokale aktører i mange forskjellige fattige land. Dette synes jeg kanskje at Fremskrittspartiet og Høyre overser noe. Det kan være gode grunner til at forskjellige bistandskanaler har ulike retningslinjer for geografisk konsentrasjon.