trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2019-06-20:
Denne debatten er eg litt spent på, ut frå innstillinga som ligg føre frå komiteen. Det er ein samla komité som går imot forslaget som ligg til grunn, der Raudt har lagt premissa for ein ny industriell revolusjon. Ut frå dei oppmodingsvedtaka som blir føreslått her, skal vi diskutere både revolusjonar og kommunisme og det grøne skiftet og havvind – som vi diskuterte i går i eit eige forslag – industriutvikling og EØS-avtalen og samarbeid om andre element i Europa. Det er ikkje nokon tvil om at det er mykje politisk vilje til mykje industriell satsing og god samhandling for at vi skal kome i mål med klimamålsettinga og eit reelt grønt skifte. Det er heller ikkje nokon tvil om at det har skjedd kvantesprang både i politisk vilje, i realitetsforståinga og i omstillinga i næringslivet dei siste åra. Det er ein samla komité som går imot forslaget om revolusjon frå Noregs einaste erklærte kommunistiske parti. Likevel er det ei lang liste med enkeltforslag. Mange av dei høyrer heime i ein budsjettdebatt fordi det er snakk om reelle budsjettprioriteringar. Då bør ein kanskje ta det der og ikkje som oppmodingsvedtak. Store delar av forslaga som ligg her, handlar om område der regjeringa allereie er godt i gang, og der støtteapparata eigentleg berre har blitt styrkte og styrkte dei siste åra. Det nærmaste som er ein slags reell politisk debatt her, er om kva som er politikken si oppgåve. Raudt vil ha ein revolusjon for dei næringane som dei har plukka ut på partikontoret at skal vinne. Opposisjonen elles vil ikkje ha ein revolusjon, men dei seier at det er nokre næringar som skal gå meir fram enn andre. Og så har posisjonen ein politikk som seier at vi som politikarar skal lage rammeverket og sikre den omstillinga som er, og at den skal skje med dei aktørane som skal gjere det til ein realitet. For politikken si oppgåve er ikkje å bestemme korleis næringsaktørar skal danse, men det er å lage det dansegolvet som dei skal gjere det på. Næringslivet og det kommersielle næringslivet er drivkrafta i å skape innovasjon og løysingar som gjer at vi kan realisere det grøne skiftet. «Klimavenleg» har vorte eit konkurransefortrinn, og samtidig er det god samverknad mellom politiske mål og ein sunn sosial marknadsøkonomi. Det er sunt og rett i eit demokrati, og det er effektivt. Vi treng eit velfungerande og innovativt næringsliv. Det trur eg ikkje vi får gjennom kommunistisk planøkonomi eller sosialistisk styring, og det er det denne regjeringa styrer godt på.
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2019-06-20:
Takk til komiteen for eit godt samarbeid. Ei brei innstilling blir lagt fram no. Grunnen er at norsk rovdyrforvaltning byggjer på den todelte målsettinga i norsk rovdyrpolitikk: ansvarleg forvaltning for dei store rovdyra, samtidig som ein skal ta omsyn til beitenæringane. I praksis medfører dette at Noreg søkjer å forvalte rovdyrstammane på eit minimumsnivå, for utan det ville store delar av målsettinga blitt umogeleg å oppfylle. Stortinget har med andre ord med vitende og vilje lagt seg på ein balansegang som må skje kvart einaste år. Komiteen viser i sakshandsaminga at dei ikkje er usamde med Senterpartiet i at omsynet til landbruksnæringa er viktig, og er heller ikkje usamde i at rovdyrpolitikken kontinuerleg må vurderast opp mot den todelte målsettinga. Det er vårt ansvar som nasjonalforsamling å balansere omsyna og faktisk ta vår del av ansvaret for rovdyra i vår del av verda. Samstundes er det vårt ansvar å leggje til rette for landbruk og tradisjonelle beitenæringar som utgjer verdifull verdiskaping og god bruk av utmarksressursane. Rovdyrforvaltninga, som all anna naturforvaltning, må vere kunnskapsbasert, og forvaltninga av trua arter må i særleg grad syte for at det blir gjort vurderingar i kvart einskilt høve, basert på den todelte målsettinga i norsk rovdyrpolitikk. Derfor må òg handsaminga av skadefellingssøknadar skje raskt, slik at ein del forsvarleg uttak kan skje utan ugrunna opphald, og at skade på beitedyr i størst mogeleg grad blir unngått. Det er ein føresetnad for etterleving av rovdyrforliket at forvaltninga er operativ og dynamisk. Eg er glad for at vi i Noreg har gode system for både overvaking, skadedokumentasjon og rask sakshandsaming. Sidan valet har vi hatt fleire representantforslag frå Senterpartiet – cirka eitt i kvar sesjon – om rovdyrpolitikken. Forslaga har blitt avviste av store delar av Stortinget. Nokre gonger har Arbeidarpartiet støtta enkelte av forslaga og skrive seg saman med dei. I saka vi har til behandling no står Senterpartiet aleine om forslaga dei har fremma. I debattane vi har hatt om fleire av desse forslaga – som forslaga nr. 3–6, som sidan valet har vore fremma tidlegare – har ikkje det største spriket vore i stortingssalen, men mellom delar av opposisjonen, der debatten i stor grad har vore prega av ei kvass tone mellom Senterpartiet og SV. Det kan ha ein samanheng med at regjeringa styrer på den todelte målsettinga, på rovdyrforliket og på dei føringane Stortinget har sett gjennom seinare forlik, og det ligg fast.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2019-06-20:
På 1970-tallet, da nasjonen var opptatt av å håndtere vår relativt nyfunne olje- og gassrikdom, og da det blant gjengangerne i norsk politikk i stadig større grad var klare tegn på at den statlig initierte og styrte industripolitikken var i ferd med å spille fallitt, var det noen – må nesten kalle dem hobbyidealister – i Trøndelag og på Vestlandet som begynte å eksperimentere med å ha laks i bur under vann, for å si det litt enkelt. De spede forsøkene ble til det som er Norges kanskje største nye eksporteventyr de siste tiårene, en bransje som i dag er en av våre aller største distriktsnæringer, og en av våre aller største eksportnæringer. Jeg bruker det som et eksempel rett og slett fordi hele den politiske oppmerksomheten – riktig, det var store saker da – var rettet et helt annet sted. Det var ingen som hadde bestemt at man skulle begynne å eksperimentere med laks i bur direkte, men da vi så at her var det potensial, bygget vi som land også opp en infrastruktur rundt det, gjennom forskning, gjennom utdanningssystemet, gjennom støtteordninger og etter hvert også gjennom nødvendige og skjerpede reguleringer. Hvordan man definerer en aktiv næringspolitikk, enn si en revolusjon, kan man selvfølgelig diskutere, men utgangspunktet i dag er at vi har en verktøykasse med veldig mange verktøy i. Verktøykassen er ikke tom. Norge verken har eller kommer til å føre en såkalt næringsnøytral politikk, hvor vi later som om vi ikke har noen naturgitte komparative fortrinn framfor andre. Samtidig er det en balansegang, for hvis staten går altfor langt inn, hvis man forsøker å sette markedet til side, risikerer man, sånn som historien har vist oss, å gå glipp av framtidige vinnernæringer, men også å satse alt på gal teknologi og gå glipp av det som virkelig viser seg å være løsningen. Det er mye i beskrivelsen og tilstandsbeskrivelsen til Bjørnar Moxnes og representantforslaget som jeg er enig i, men ikke når det gjelder medisinen som foreskrives, selv om jeg kanskje er mer sympatisk – jeg forstår at representanten Moxnes har tenkt på den industrielle revolusjonen og ikke revolusjonen i et eller annet annet regime eller land. Problemet er ikke bare alle de praktiske utfordringene ved det, problemet er at det er en tro på en økonomisk modell for utvikling som ikke har vist seg å fungere. Dette er et eksperiment vi har forsøkt før. Man har forsøkt det i andre land. Det har ikke fungert. Jeg er for at vi skal ha høye, ambisiøse klimamål, og jeg er for at vi skal bruke reguleringer for å få markedet dit vi vil, men planøkonomi kommer ikke til å løse noen av delene.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2019-06-20:
Helt uavhengig av næringspolitikken er det slik at olje- og gassnæringen står overfor og midt oppi, og kommer til å gå gjennom, svære, store utfordringer og er nødt til å tilpasse seg også bærekraftsmålene, Parisavtale-målene og våre nasjonale ambisjoner. Så for å gå rett til poenget til representanten Moxnes: Jeg tror problemet med å se for seg en type styrt avvikling, enn si en sluttdato for norsk olje- og gassindustri, ikke bare er at man veldig direkte og umiddelbart rammer veldig mange mennesker. Det er også at man risikerer at nettopp kapitalen, kunnskapen, kompetansen som er utgangspunktet for at vi skal klare en grønn omstilling, forsvinner fra landet. Vi kommer ikke til å klare å si til en næring at de ikke er ønsket i Norge, men så beholde alt det gode ved næringen for å bruke det også til en grønn omstilling. Jeg utdyper gjerne det, men nå er tiden forbi.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2019-06-20:
Også med 2-gradersmål og 1,5-gradersmål er olje og gass en del av den energimiksen, og norsk gass er også en del av løsningen for den grønne omstillingen av Europa, ikke minst fordi vi er nødt til å fase ut kull, som er klimaverstingen. Men så bærer representanten Moxnes’ plan, hvis man kan kalle det det – eller løst sammenraskede punkter – preg av å være laget ved skrivebordet, bl.a. ved at representanten snakker om olje- og gassnæringen som om det bare var dem som var offshore. Dette er altså en næring som er intimt knyttet sammen med hele den norske maritime næringen. Bare for å ta et eksempel: De verftene i Norge som utvikler nullutslippsskip, leverer også offshore. Det er ikke slik at hvis den ordren tørket helt inn eller ble avviklet gjennom politiske vedtak, ville de fortsette å kunne levere alt det grønne. Da ville man spenne bein på denne omstillingen. Det er mulig noen sier det til Rødt, men alle fagforeningene for de ansatte i offshore sier klart og tydelig: Ikke avvikl, ikke sett en sluttdato.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2019-06-20:
Hvis det er så moderat, er jeg i utgangspunktet enig i det. Jeg mener at det er helt nødvendig at staten også er inne, ikke bare for å korrigere markedssvikt, men at staten også er inne i Norge for å bygge opp under bransjer hvor vi har særegne fordeler. Jeg mener også at når vi har en næringspolitisk verktøykasse, som vi skal ha, er det viktig hele tiden å reevaluere innholdet i den for å se om vi klarer å tilpasse oss, klarer å fange opp og bygge nok oppunder. Det jeg er skeptisk til, er – punkt én – hvis man forsøker å sette markedskreftene helt til side. Jeg mener at det har vist seg å være massivt ineffektivt og fører til dårligere løsninger. Det andre jeg er skeptisk til, er når politikerne går altfor langt inn i enten enkeltnæringer eller enkeltbedrifter. Så har denne regjeringen styrket nær sagt alle virkemidler vi har for å få til et grønt skifte, fra miljøteknologiordningen til det nye virkemiddelet Nysnø til en dobling av næringsrettet forskning og innovasjon siden 2013, for å nevne noe.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2019-06-20:
For Arbeiderpartiet er det ekstremt viktig at vi bruker ren norsk kraft i den industrielle videreutviklingen som vi er opptatt av, og vi har både her og i en rekke andre saker kommet med mange forslag for i enda større grad å kunne utnytte ren vannkraft til norsk industri, til kraftforedlende, kraftintensiv industri. Jeg har derfor lyst til å knytte noen kommentarer til forslag nr. 7, fra Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet, og derved komme med en stemmeforklaring. I fjor, under behandlingen av tredje energimarkedspakke, oppnådde vi et bredt flertall og en omfattende avtale med de tre daværende regjeringspartiene, med Miljøpartiet De Grønne og med Arbeiderpartiet, som slo fast mange og viktige prinsipper for norsk kraftpolitikk framover, bl.a. at eierskapet til vannkraften skal ligge fast, at det skal være offentlig eierskap til vannkraften, at enhver beslutning om nye utenlandskabler skal fattes suverent i Norge, at energiloven skal endres, slik at Statnett sikres et absolutt monopol på å eie og drifte utenlandskabler, gamle, så vel som nye, at utenlandskabler kun skal bygges om de er samfunnsøkonomisk lønnsomme, og at det skal gjøres grundige vurderinger og høstes erfaringer med de kablene som allerede er planlagt, før nye kabler bygges. Det siste er for øvrig helt i tråd med Statnetts faglige vurdering, som sier at ytterligere styrking av utvekslingskapasiteten utover den allerede planlagte bør utstå til vi ser hvordan den allerede vedtatte økningen vil påvirke det norske kraftsystemet. Dette er en avtale vi er stolt av og glad for å få til, og som vi i Arbeiderpartiet står fast på. Dette er viktig politikk for Norge, og vi er glad for at dette er blitt bekreftet en rekke ganger også av våre avtalepartnere, bl.a. fra høyeste hold i regjeringen. Så er det slik at i denne saken er det lagt fram et forslag fra Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti som sammenfaller med vårt syn på en av de mange sakene jeg nå nevnte. Vårt syn er at dette spørsmålet allerede er ivaretatt på en god måte, men vi velger likevel å stemme for dette forslaget, da det er naturlig for oss å stemme for det vi er for og mot det vi er mot. Jeg vil samtidig minne om at den avtalen vi inngikk i fjor, er langt bredere og går langt dypere enn dette enkeltforslaget, og det er derfor svært viktig at vi har en henvisning sammen med de andre avtalepartnerne til denne i dag. Så vil jeg til slutt si at det er svært viktig at regjeringen snarest mulig kommer tilbake til Stortinget med de endringer i energiloven som et stort flertall gikk inn for i mars i fjor. Ytterligere utsettelser på dette punktet skaper kun usikkerhet om en sak som i praksis allerede er avklart.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2019-06-20:
Det er, som fleire har sagt, litt sånn fordums schwung over tittelen «en ny industriell revolusjon», men industri basert på norske naturressursar og arbeidarar med kunnskap og høg produktivitet er ein del av historia vår, av velferdssamfunnet vårt, og det er òg ein del av framtida vår. Det vil eg slå fast. Eg skal ikkje forlengja debatten, men vil berre knyta nokre ord til forslaga nr. 10 og 12, som var i finanskomiteen. Stortinget har nettopp lovfesta at Statens pensjonsfond utland skal investerast berre i utlandet, men avkastninga brukar vi her heime. Kvar femte krone på statsbudsjettet kjem frå avkastninga til fondet, og desse inntektene går, som alle veit, bl.a. til infrastruktur som jernbane og breiband. Det som eigentleg ligg i forslaga frå Raudt her, er jo eit fond, slik at ein skal unngå ei prioritering på statsbudsjettet. Det hadde vore moro å dra i gang debatten om kven vi skal selja varene våre til, og at vi må slå ring om EØS-avtalen og utnytta handlingsrommet, men det trur eg vi får ta ein annan gong.
Terje Halleland (Fremskrittspartiet), 2019-06-20:
Jeg vil berømme forslagsstilleren for å løfte opp næringspolitikk på dagsordenen. Det er veldig viktig og egentlig noe vi diskuterer altfor lite. Jeg er imidlertid ikke noe særlig begeistret for forslagene som kommer, veldig enkelt sagt på grunn av at vi enten er i gang med å gjennomføre dem, eller fordi det er dårlige forslag. Gode rammebetingelser er viktig for norsk næringsliv, og det kommer til å bli avgjørende og viktig framover, spesielt med tanke på at globaliseringen vil fortsette. Vi ser i dag at det er utfordringer. Det er mange som tenker proteksjonistisk, og jeg er rimelig overbevist om at det ikke vil gå så lang tid før en ser utfordringer med det. Flere av forslagene går på at vi skal tenke på oss selv, men det skal vi være de eneste som gjør, for utlendingene skal kjøpe våre varer. Omstilling er viktig, men en skal være temmelig fraværende hvis en ikke ser at det i dag pågår en stor omstilling. Denne regjeringen legger opp til vekst i både eksisterende og nye bedrifter. Det sørger vi for gjennom gode rammebetingelser og gjennom å sikre at næringslivet har tilgang til kapital, vi gir vekstfremmende skattelettelser, vi bygger offentlig infrastruktur – spesielt på samferdsel og vei, der vi har en komité som har sittet her i salen mer eller mindre kontinuerlig i to dager – og vi bruker mye penger på forskning og teknologi. Det jeg har lyst til trekke fram, var et spørsmål representanten Moxnes stilte ministeren, der han er så redd for at norsk petroleumsnæring skal tape mye penger om 50 år. Og det er veldig mange som tar til orde for at det er så stor klimarisiko knyttet til petroleumsnæringen. Jeg skal la være å si at norsk petroleumsnæring i dag først og fremst er Norges største bidrag til Parisavtalen, det kan vi ta en annen gang, men det er forskjell på å tape penger og på å tjene litt mindre penger. Ja, det tar lang tid i dag fra en gjør et funn og til en kan starte utvinningen, men når en får startet utvinningen, tjener heldigvis næringen veldig fort inn igjen feltet og investeringskostnadene. Derfor prioriterer regjeringen gode rammebetingelser til denne sektoren.
Terje Halleland (Fremskrittspartiet), 2019-06-20:
Jeg skal være kort. Kommunalt selvstyre er viktig for Fremskrittspartiet og for regjeringen. I denne saken, som vi har behandlet før, kontaktet statsråden etter siste behandling fylkesmennene for å forsikre seg om at kommunene hadde full klarhet i at de hadde et handlingsrom i valg av målemetoder for å fastsette avstand, og informere om at man ikke var bundet til å måle avstanden i luftlinje. Det er altså fullt mulig å gjennomføre dette i dag etter gjeldende regelverk. For å avslutte saken og for å tydeliggjøre at kommunene kan legge korteste faktisk mulige avstand mellom hytta og brøytet vei til grunn, ber vi regjeringen om å endre forskriften sånn at dette kommer enda tydeligere fram. Og når muligheten byr seg, ønsker jeg å takke statsråden for godt samarbeid i saken.
Terje Halleland (Fremskrittspartiet), 2019-06-20:
Rovviltforvaltningen i Norge er viktig. Det betyr veldig mye for dem som er berørt. Vi er i en situasjon som gjør at det kan være grunn til å få gjort avklaringer rundt forvaltningen. Vi har en todelt målsetting i rovviltpolitikken i Norge, og det er et stort flertall som ønsker å ivareta en politikk som ivaretar både beitedyr og rovdyr. Vi skal ha en ansvarlig forvaltning som ivaretar interessene til beitenæringene og holder rovviltet på et minimum. Stortinget har vedtatt brede forlik, og det er viktig at de blir fulgt godt opp. Vi ser at det ikke er alle vedtak som blir like godt mottatt hos beitenæringene, og det er særdeles viktig at partene sitter med en oppfatning om at Stortingets vedtak blir fulgt opp. Lavt konfliktnivå, gode prosesser og god dialog mellom de berørte partene er en forutsetning for å lykkes. Her kan man se at enkelte har et forbedringspotensial. Riksrevisjonen la nylig fram en rapport om rovviltforvaltningen, som viser at selv om forvaltningen fungerer godt, er det enkelte punkter og anbefalinger som bør følges opp fra myndighetenes side. Det er et arbeid som jeg regner med kommer i gang umiddelbart. Forvaltningssoner, regioninndelinger, felles bestandsmål og effektivisering av skadefelling er alle områder som har et forbedringspotensial. Vi har en regional forvaltningsmodell der rovviltnemndene er tillagt et hovedansvar. Nemndenes hovedoppgave er å utforme og fastsette forvaltningsplaner hvor det skal være lav terskel for felling av rovdyr i beiteprioriterte områder. Det er viktig at departementet sørger for nødvendige avklaringer når det oppstår uenighet mellom rovviltnemndene og miljømyndighetene. Kunnskapen vi i dag har om rovviltbestandene, er god. Det brukes mye ressurser på overvåking og skadedokumentasjon, noe som er svært nødvendig for å få best mulig oppfølging av årsaker til tap av beitedyr og effekten av forebyggende og konfliktdempende tiltak.
Liv Kari Eskeland (Høyre), 2019-06-20:
Gjennom dette Dokument 8-framlegget vert me inviterte til å drøfta avklaringar med omsyn til scooterkjøring, også referert til § 5 c første ledd i forskrift for bruk av motorkøyretøy i utmark og på islagde vassdrag. Først av alt har eg lyst til å takka komiteen for eit uproblematisk og smidig samarbeid. Eg set pris på den gode tonen me har gjennom sakene vi drøftar i komitésamanheng, sjølv om vi ikkje alltid fell ned på eit samrøystes vedtak. Dette er ei sak som ein for så vidt har drøfta i Stortinget tidlegare, seinast i fjor. Bakgrunnen for Dokument 8-framlegget er det ein opplever som ulik praksis både i korleis kommunane les forskrifta, og i korleis ein opplever at fylkesmennene tolkar ho. Utgangspunktet er at kommunane kan gje løyve til bruk av snøscooter for transport av bagasje og utstyr mellom bilveg og hytte som ligg minst 2,5 km frå brøyta bilveg. Likskapsprinsippet for fortolking av slike forskrifter bør gjelda. For ikkje å skapa unødig uro vart det 3. juli 2018 sendt ut eit brev til fylkesmennene med ei presisering av korleis forskrifta er å forstå. Her heiter det m.a. at «kommunene har et skjønn i valg av målemetode for å fastsette avstanden mellom hytte og brøytet bilvei. Kommunene er ikke bundet til å måle avstanden i luftlinje. Det avgjørende for om tillatelse kan gis er om den reelle avstanden mellom hytte og brøytet bilvei er over 2,5 km». Ettersom dette Dokument 8-framlegget kom ei stund etter at brevet frå departementet vart sendt, kan det framleis synest som at det er usikkerheit om korleis forskrifta er å forstå. Difor har ein gjennom ein merknad bede om at forskrifta vert presisert slik at det kjem klart fram at kommunane kan leggja den kortaste reelle avstanden mellom hytte og brøyta bilveg til grunn ved vurdering av søknader etter denne føresegna. Med ei slik presisering vonar me at det ikkje vil vera mogleg å tolka forskrifta annleis enn at topografi også skal leggjast til grunn når avstanden skal vurderast. Når det gjeld scooterkjøring i fjellet, er spennet vidt med omsyn til kva ein ønskjer seg av moglegheiter. Nokon ønskjer at fjellet skal by på den absolutte ro, medan andre har trong for å nytta motorkøyretøy for at hytta skal kunna vera i bruk. Det som er viktig no, er å få sett eit punktum for det som i denne saka er utgangspunktet – nemlig fortolkinga av § 5 c første ledd.
Liv Kari Eskeland (Høyre), 2019-06-20:
Med respekt å melda: No har me gjennom ein merknad bede om at forskrifta vert klargjord og presisert, slik at ein i framtida skal unngå ulik handsaming, som det her vert vist til. Så kanskje Senterpartiet og Arbeidarpartiet skulle uttrykt glede over at me no ryddar det manglande samsvaret av vegen. Så til SV: Det som me no ber om klargjering av, er korleis forskrifta er meint å forstå. Difor er det ingen praktisk endring, og det er ingen grunn til å så tvil om realitetane.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2019-06-20:
Det er en liten sak vi nå diskuterer, men den er viktig for dem den gjelder, om bruk av snøscooter til hytta. Kommunene kan gi tillatelse til å bruke snøscooter når hytta ligger 2,5 km fra brøytet vei. Mange steder har kommunene gjennom år brukt skjønn for å vurdere hvordan dette måles, for landet ser veldig forskjellig ut avhengig av hvor man er. 2,5 km kan måles på flere forskjellige måter, og det som er 2,5 km i luftlinje, kan være mye mer i faktisk kjøring. Vi vet at kommunene har praktisert dette på en god og ansvarlig måte, men vi får meldinger om at det nå er flere som får varsler fra Fylkesmannen om innstramminger. Arbeiderpartiet er ikke tilhenger av en liberalisering av praksisen, men vi mener at det vi i dag går inn for, er det som har vært rådende politikk gjennom mange år. Vi vil gjennom det forslaget vi i dag fremmer, være med på å formalisere dette for at det ikke skal være uklart. Vi har tidligere merket oss at representanter fra Fremskrittspartiet og Høyre i avisene har lovet å rydde opp her på Stortinget, men ikke klart å gjøre det når saken har vært til behandling. Igjen må jeg bare understreke at vi i Arbeiderpartiet ikke er tilhengere av en liberalisering, for det er dårlig for både folk og miljø, men vi mener at dette er den praksisen som har vært gjeldende, og som vi mener skal fortsette å være gjeldende. Vi skulle ønske at det var unødvendig å fremme dette forslaget, at dette bare hadde blitt løst av regjeringen, men vi ser at det ikke har blitt gjort, og derfor ser vi det som nødvendig å fremme det. Med det tar jeg opp forslaget som Arbeiderpartiet og Senterpartiet har fremmet i innstillingen.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2019-06-20:
Diskusjoner om rovdyr kan være krevende, fordi de skal ivareta til dels motstridende hensyn. Arbeiderpartiet står fullt bak den todelte målsettingen om at vi skal ha både en levedyktig rovviltbestand, i tråd med våre internasjonale forpliktelser, og at vi skal ta vare på landbruket og beitenæringene og sørge for spredt bosetting. Vi mener det har vært en veldig stor styrke for Norge at vi har klart å samle oss om rovdyrforlik som har gitt forutsigbarhet for folk og som har som ambisjon å skape ro om debattene. Men da er det regjeringens ansvar å følge opp det, og der har vi til dels vært kritiske til hvordan regjeringen har fulgt opp politikken fra Stortinget og sørget for forutsigbarhet for folk. Nettopp fordi vi er opptatt av forutsigbarhet, har vi veldig høy terskel for å gå inn i ulike representantforslag i rovdyrpolitikken. Vi mener det tjener begge de ulike hensynene i den todelte målsettingen at politikken skal være forutsigbar og stabil. Derfor stemmer vi mot forslagene som Senterpartiet har fremmet i denne saken. Vi har derimot vårt eget forslag om kongeørn, der vi ber om at forsøksprosjekt settes i gang i områdene Troms og Trøndelag, og at det gjøres i løpet av året. I utgangspunktet burde dette være en unødvendig sak å fremme, for det er snart tre år siden Stortinget ba om det. I et representantforslag fra Senterpartiet i mai 2016 skriver stortingsflertallet, da bestående av Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet: «(…) ber regjeringen også igangsette en forsøksordning for forvaltning av kongeørn innenfor rammene av rovviltforliket. En ordning begrenses til områder på Fosen-halvøya og i Troms, hvor kongeørn er stedvis en stor utfordring for beitedyr. En slik forsøksordning vil bidra til verdifull kunnskap om forvaltningspraksis.» (…) Dette føyer seg egentlig inn i rekken av politikk som Stortinget ber om, men som regjeringen ikke følger opp. Det spesielle er at regjeringspartiene ber om det selv, og at deres egne statsråder ikke har fulgt opp det Stortinget ba om i 2016. Statsråden skriver i et brev til Stortinget nå at han skal jobbe for å gjennomføre det. Vel, tre år har gått, og vi må forvente at Stortingets vilje blir fulgt opp av regjeringen. Derfor fremmer vi dette forslaget om at det skal gjøres i løpet av året, og vi håper et slikt forprosjekt vil kunne gi oss verdifull kunnskap til videre arbeid med og oppfølging av rovdyrforliket. Med det tar jeg opp forslaget Arbeiderpartiet står bak i denne saken.
Sandra Borch (Senterpartiet), 2019-06-20:
Jeg må si at jeg blir litt overrasket når jeg hører siste taler si at kommunene i dag har mulighet til å regulere dette selv. Jeg skal vise til konkrete eksempler. I Salangen kommune har flere i det siste blitt fratatt sine løyver. I fjor, da de skulle få fornyet løyvene sine, fikk man godkjennelse av kommunen, men da kom Fylkesmannen på banen og omgjorde vedtaket. Man påklaget vedtaket til direktoratet, som igjen viste til Fylkesmannen. Fylkesmannens begrunnelse for avslaget var at luftlinjen fra brøytet bilvei til hytta var mindre enn 2,5 km, og at forskriften hadde blitt tolket feil av Salangen kommune. Ja, luftlinjen var mindre enn 2,5 km, men det var umulig å komme seg fram vinterstid, med bratte og isete berg. Med respekt å melde: Det blir tåpelig at vi her nede skal sitte og lage regler på denne måten. Hva slags grunnlag har direktoratet eller statsråden for å vurdere geografien og topografien i den enkelte kommune? Det er ingenting annet enn byråkratisk og en overkjøring av lokaldemokratiet. Dette burde statsråden gi kommunene ansvaret for alene i stedet for å sitte i Oslo og forby familier å kjøre med snøscooter til hytta si. For landet som helhet er nok ikke dette en sak av stor verdi og stort fokus. Hadde det derimot vært en sak vedrørende innstramming av båtbruk i skjærgården, ville det nok skapt et stort folkeopprør. Men for Nord-Norge og andre deler av Distrikts-Norge påvirker denne saken livskvaliteten til et stort antall mennesker. Med nordnorsk topografi og tradisjon med spredt hyttebygging betyr dette en stor inngripen i livskvalitet og redusert folkehelse gjennom at etablerte familiehytter og tilhørende friluftsaktiviteter blir utilgjengelige. Hovedmålet med forslaget fra Arbeiderpartiet og Senterpartiet er å få til en lokal forvaltning til kommunene på dette punktet. Da er det kommunene som har førstekjennskap til den totale miljøbelastningen i de ulike lokalområdene. Dette er også i tråd med regjeringens signaler om mer lokal råderett til kommunene, og ikke minst er det i tråd med regjeringens intensjon om at kommunene skal få flere oppgaver. Dette er ikke snakk om et frislipp av scooterkjøring, det er snakk om nyttekjøring til egen hytte. Det er snakk om sunn fornuft. Derfor er jeg skuffet over at Fremskrittspartiet og Høyre i dag trosser sine lokalpolitikere i Nord-Norge og stemmer ned forslaget fra Arbeiderpartiet og Senterpartiet.
Sandra Borch (Senterpartiet), 2019-06-20:
Jeg blir overrasket når jeg hører statsråden si at dette ikke er et problem i dag, for i går snakket jeg med en rekke hytteeiere i Salangen kommune som hadde fått godkjent løyvet sitt av kommunen, men Fylkesmannen har omgjort vedtaket, og direktoratet har sagt seg enig. Begrunnelsen er at hytta i luftlinje ligger kortere enn 2,5 km fra brøytet bilvei til hytta. Det er umulig å komme seg på den hytta med den traseen som er målt opp i luftlinje, og den reelle kjøreavstanden er 2,6 km. Ser ikke statsråden at kommunene i dag har en mye bedre vurderingsevne enn det statsråden, direktoratet og Fylkesmannen har til å avgjøre denne typen saker?
Sandra Borch (Senterpartiet), 2019-06-20:
Hvis man skal begynne å snakke om hva som ble gjort før i tiden, og hvem som stemte hva, så kan man vel spørre hvorfor Høyre i dag ikke stemmer for et forslag de var for for bare fire år siden. Dette er ikke en konstruert problemstilling. Jeg kan oppfordre representanten Gudmundsen til å være med meg til Salangen kommune og møte de hytteeierne som har fått trukket tilbake løyvet som de har hatt i over 15 år. Jeg merker meg også at regjeringspartiene mener at de har fått til en viktig seier med en flertallsmerknad i denne saken. Men når man da kan gå for en sånn type merknad, hvorfor kan man ikke støtte forslaget fra Senterpartiet? Jeg håper for all del at merknaden blir tatt tak i av statsråd Elvestuen minuttet etter at vi er ferdige med denne debatten i salen. Men faktum er at det er ingen forslag som i dag binder statsråden til å foreta seg noe som helst. Jeg kan ta et annet eksempel som vi skal diskutere i saken etterpå i dag: For tre år siden mente regjeringspartiene at man gjennom en flertallsmerknad nå hadde fått gjennomslag i rovdyrpolitikken for å få til et prøveprosjekt for uttak av kongeørn i Troms og på Fosen. Vel, den merknaden ser statsråd Elvestuen ut til å ha glemt, eller han har lagt den nederst i kontorskuffen sin. Det har gått tre år – ingen ting har skjedd. At regjeringspartiene her prøver å framstille denne merknaden i denne saken som en seier, er bare ord. Det forplikter ikke statsråden til å gjøre noe som helst. Vi kjenner alle Venstres syn i denne saken, og jeg tviler på at det kommer til å være en prioritert sak for statsråden og departementet. Det har vært et stort engasjement fra mange i denne saken. Det er kommet mange uttalelser fra fylkeskommune, kommuner, ordførere og regionsråd, i alle partifarger, med oppfordring om å fjerne 2,5 km-regelen og legge lokal sjølråderett til grunn. Det undrer meg hvorfor man skal sitte her nede i Oslo og vurdere og bestemme, og at folk ikke skal få lov til å kjøre til hytta si, som de har gjort i en årrekke. Det gjør meg rett og slett fortvilet, fortvilet på vegne av hytteeierne – familiene som nå sitter hjemme og ikke får brukt hytta si på vinterstid fordi det ikke er mulig å ta seg fram uten scooter. Dette vitner om et byråkrati som er i ferd med å ese ut. Det vitner om at direktoratet og statsråden bør komme seg ut og se hvordan geografien og topografien i dette landet er. Jeg har uttrykt det tidligere i dag, men jeg er skuffet over at Fremskrittspartiet og Høyre lar seg instruere av et parti på 4,4 pst., for realiteten er at det faktisk er flertall for denne saken i salen i dag.
Sandra Borch (Senterpartiet), 2019-06-20:
Det vi reagerer på her, er at statsråden sier at det er ingen reell endring. Man ønsker en presisering, og jeg håper at med den presiseringen får de hytteeierne som i dag har fått avslag, lov til å kjøre scooter til hytta si igjen. Jeg har sagt til representanten Gudmundsen tidligere at når jeg ser en endring i regelverket, da skal jeg invitere ham på kake, og jeg skal også ta med meg statsråden, og vi kan ta en scootertur til hytta vår i Salangen kommune. Men jeg håper den presiseringen blir tatt tak i med en gang etter at denne debatten er ferdig i dag.
Sandra Borch (Senterpartiet), 2019-06-20:
Rovviltforliket er brutt og ikke fulgt opp på en rekke punkter. Dette er ikke Senterpartiets ord. Dette har både Mattilsynet og Riksrevisjonen konkludert med. Situasjonen for beitenæringene er alvorlig flere steder i landet. Flere har de siste årene opplevd store tap til rovdyr og opplever at systemet rundt felling går tregt og er lite effektivt. Stortingets rovdyrforlik var ment å skulle legge til rette for en tydelig soneinndeling, og for at uttak av rovdyr i beiteprioriterte områder skulle skje raskt og effektivt. Hvor skjer størstedelen av tapene til rovdyr i dag? Det skjer nettopp i beiteprioriterte områder. I Mattilsynets rapport står det klart og tydelig at dette er et klart brudd på forliket. Rapporten fra Mattilsynet peker også på at den årlige lisensjakten for bjørn og jerv ikke fungerer. Man har etter seks års erfaring ikke vært i stand til å ta ut de kvotene som har vært fastsatt. Dette er ikke en vurderingssak for statsråden. Dette er en pålagt oppgave som skal gjennomføres. I dag skal rovdyrpolitikken bygge på en todelt målsetting hvor både beitedyr og rovdyr skal ivaretas innenfor ulike bestemte soner. Jeg tar ikke hardt i om jeg sier at den overordnede todelte målsettingen ikke blir fulgt i de beiteprioriterte områdene. År etter år ser vi store angrep av både jerv, bjørn og ulv. Det vitner om en regjering og en statsråd som viser liten vilje til å prioritere beitedyrene. Når Riksrevisjonen og Mattilsynet konkluderer med det samme, er ikke dette en overdrivelse fra Senterpartiet, som enkelte partier her hevder. Den samiske reindriften er sterkt berørt av gjeldende rovdyrpolitikk. Her er særlig kongeørnen er problem. I den forbindelse har jeg et spørsmål til regjeringspartiene, særlig Fremskrittspartiet og Høyre. I 2016 sto Høyre og Fremskrittspartiet og jublet fordi de i merknads form hadde blitt enige om å sette i gang et prøveprosjekt for uttak av kongeørn i Troms og på Fosen. Hva har skjedd? Ingen verdens ting! Igjen ser vi en statsråd som ikke er villig til å gjøre noe for beitenæringene. At dette skal være så vanskelig, så byråkratisk og så lite praktisk, er vanskelig å forstå. På den andre siden: Et betydelig byråkrati er etter hvert det som kjennetegner rovviltforvaltningen her til lands med denne regjeringen. Det helhetlige bildet som avtegner seg, er at rovviltforvaltningen i dag i for liten grad tar hensyn til berørte lokalsamfunn og næringsutøvere, noe som skaper særlig store utfordringer for beitenæringene. For å klare å følge opp intensjonen i rovviltforliket om en todelt målsetting og uttak av rovdyr i prioriterte beiteområder er det nødvendig med tiltak for å kunne ta ut rovdyr som gjør skade. Det må også kunne gjøres raskt og effektivt. Jeg tar med det opp Senterpartiets forslag i saken.
Sandra Borch (Senterpartiet), 2019-06-20:
Statsråden har nylig sendt en pakke med endringer i rovviltforvaltningen ut på høring. Pakken omfatter bl.a. kutt i antall rovviltregioner. Også hvordan en supernemnd for rovdyrvedtak skal fungere, blir beskrevet som et forslag. Rovviltnemndene var en del av rovviltforliket i 2011 og innebar tydelige føringer for organisering og formål som lokale forvaltere av rovvilt. At statsråden nå foreslår en så betydelig endring som å halvere antall nemnder, er ikke overraskende. Da får han jo færre å være uenig med. Men mitt spørsmål er: Skal disse endringene som nå er sendt på høring, behandles i Stortinget, og når vil det eventuelt skje?
Sandra Borch (Senterpartiet), 2019-06-20:
Jeg hører hva statsråden sier. Jeg regner med og forventer at når en så stor endring fra rovviltforliket i 2011 blir gjort, så skal den behandles i Stortinget. Men jeg har lyst til å følge opp når det gjelder kongeørn. I 2016 sto Høyre og Fremskrittspartiet her i salen og jublet fordi de hadde fått til en flertallsmerknad om at det skulle settes i gang et forsøksprosjekt med uttak av kongeørn i Troms og på Fosen. Absolutt ingenting har skjedd i denne saken. Nå etterlyser både ordførere og fylkesmenn handling. Jeg lurer på hvorfor statsråden ikke har fulgt opp dette vedtaket og satt i gang de prøveprosjektene som ble vedtatt, eller som det i merknads form ble sagt skulle gjøres for tre år siden.
Sandra Borch (Senterpartiet), 2019-06-20:
Jeg reagerer litt når representanten Westgaard-Halle sier at dette er et klipp-og-lim-forslag, for det er det overhodet ikke. Dette er et forslag med effektive tiltak for skadefelling, nettopp for å følge opp det brede rovviltforliket vi i dag har i Stortinget. Det ser dessverre ikke ut til å bekymre Høyre og Fremskrittspartiet nevneverdig mye at både Mattilsynet og Riksrevisjonen har konkludert med at rovviltforliket ikke blir fulgt opp. Jeg kan ramse opp flere punkter som blir tatt opp i rapportene: Det konkluderes med at soneforvaltningen ikke fungerer. Det gjelder særlig i beiteprioriterte områder. Det er et dilemma for departementet å ta vare på hensynet til beiteinteressene. Departementet har brukt lang tid på å følge opp evalueringen av forvaltningen fra 2016, noe som vitner om lite aktiv og lite tydelig styring. Departementet har ikke god nok kunnskap om tapsårsaker og effekter av de forebyggende og konfliktdempende tiltakene. Skadefellingen er i liten grad effektiv. Dette er ikke Senterpartiets ord; dette er Mattilsynets og Riksrevisjonens ord. Det konkluderes altså med at flere punkter i rovviltforliket ikke er oppfylt. Når man i dag ser på tap til rovvilt, ser man at størstedelen av det dokumenterte tapet skjer i beiteprioriterte områder. Dette skjer altså på tross av at rovviltforliket sier at det ikke skal være rovdyr som representerer et skadepotensial, i de områdene. Venstre må være veldig fornøyd med å ha klart å gjøre Høyre og Fremskrittspartiet til baksetepassasjerer i rovdyrpolitikken. De får gjøre akkurat det de vil, men det skuffer meg at Høyre og Fremskrittspartiet ikke tar et større ansvar her. Det handler om å følge opp det brede rovviltforliket vi har vedtatt i Stortinget. At regjeringen ikke følger opp rovviltforliket, ikke følger opp den todelte målsettingen, og – i det store og hele – ikke følger opp Stortingets demokratisk fattede vedtak, handler om mer enn rovdyr. Det handler grunnleggende sett om folks tillit til myndighetene. Når staten endrer spillereglene underveis, når staten driver med maktutøvelse uten en demokratisk forankret begrunnelse, svekkes tilliten til dem som styrer landet. Kan regjeringen leve med at deler av befolkningen opplever at deres erfaringer ikke respekteres, at deres argumenter er mindre viktig, at deres rettigheter er mindre verdt, og at rovviltforliket ikke blir fulgt opp? Jeg vil avslutte med en liten stemmeforklaring: Senterpartiet kommer subsidiært til å stemme for Arbeiderpartiets forslag om et forsøksprosjekt på kongeørn, selv om vi egentlig ønsker å gå enda lenger.
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-06-20:
Etter forskrift for bruk av motorkjøretøyer i utmark og på islagte vassdrag kan hytteeiere få tillatelse til å bruke snøscooter for å frakte bagasje og utstyr til hytta når det er mer enn 2,5 km mellom hytta og brøytet vei. Forslagsstillerne ønsker at bestemmelsen om avstandskravet endres, slik at kommunene gis myndighet til å utøve skjønn ved oppmåling av 2,5 km-grensen, og at hensyn til faktisk kjørelengde og topografi skal veie tyngre enn avstanden målt i luftlinje. Jeg er helt enig i at kommunen skal kunne ta hensyn til hva som er den reelle lengden på traseen til hytta, når de får inn søknad om bruk av snøscooter. Det er heller ingenting i regelverket som er til hinder for dette. Jeg har tidligere presisert overfor Stortinget, også i brev til fylkesmennene i fjor, at kommunene har anledning til å bruke skjønn når de måler opp avstanden mellom hytte og brøytet vei. Det er selvsagt rimelig at kommunen kan legge til grunn den korteste faktiske trasé mellom hytte og vei. Dagens regelverk gir altså kommunene mulighet til å anvende skjønn i oppmålingen av avstandskravet. Selv om det er rom for skjønn når denne avstanden skal måles, betyr ikke det at kommunene kan gi tillatelse der den korteste veien som er praktisk mulig å bruke, faktisk er mindre enn 2,5 km. Tillatelse gitt på bakgrunn av slik skjønnsutøvelse vil være i strid med lovverket. Forslagsstillerne har uttalt at flere kommuner har fått kritikk av Fylkesmannen fordi de har en for liberal praksis når det gjelder måling av avstanden til hytta, og at flere hytteeiere som har hatt dispensasjon til scooterkjøring i en årrekke, nå har fått avslag. Jeg kjenner ikke de konkrete tilfellene forslagsstillerne sikter til, men på generelt grunnlag vil jeg påpeke at fylkesmennene har ansvar for å kontrollere at kommunenes praksis på motorferdselsfeltet er i samsvar med motorferdselloven. I de tilfeller der Fylkesmannen avdekker at kommunene har truffet vedtak i strid med lovverket, er det Fylkesmannens oppgave å oppheve kommunens vedtak. Til tross for at jeg har presisert flere ganger at det etter dagens regler er anledning til å legge korteste reelle avstand til grunn når avstandskravet skal vurderes, er dette spørsmål som stadig dukker opp, for vi hadde også den samme diskusjonen i komiteen i fjor. Jeg ser derfor at det kan være fornuftig med en presisering i forskriftsteksten slik regjeringspartiene foreslår, for at det ikke skal være noen tvil om dette, selv om det ikke innebærer noen realitetsendring. Til slutt vil jeg for ordens skyld minne om at avstandskravet er ett av flere momenter som kommunene skal eller kan ta med i sin vurdering av søknader om snøscootertransport til hytte. I områder hvor det finnes mulighet for leiekjøring, skal dette foretrekkes. I tillegg kan kommunene også ta andre hensyn med i vurderingen av en søknad om hyttetransport. Kommunene er ikke forpliktet til å innfri en søknad selv om avstanden mellom hytte og brøytet vei er mer enn 2,5 km.
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-06-20:
Jeg sa ikke at det blir noen forskriftsendring, men at det blir en presisering. Grunnen til det er at det forslagsstilleren foreslår – at kommunene skal kunne utøve skjønn – er en del av lovverket i dag. Det er ikke behov for noen endring i regelverket. Dette er presisert i brev til fylkesmennene i fjor, og jeg har også gjentatt det for komiteen – slik jeg skrev det i fjor og i år. Her er det en merknad fra regjeringspartiene, som ønsker en presisering, ikke en endring.
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-06-20:
To ting: Det ene er at det er ingen uenighet om at kommunene kan utøve skjønn. Det er en del av dagens regelverk, og det er presisert gang på gang. Det er bare Senterpartiet som insisterer på at slik er det ikke. Det er det vanskelig for meg å endre på. Men det er også slik at vi har et regelverk. Ja, man kan utøve skjønn, men det er likevel et regelverk som må følges fra kommunenes side, og som fylkesmennene selvfølgelig ser på.
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-06-20:
Det er helt umulig for meg å kommentere beskrivelsen av en enkelt sak og et enkelt avslag. Det er mulig for kommunene å utøve skjønn i dag om hva som er den korteste avstanden. De kan gjøre andre vurderinger enn at det skal være 2,5 km i luftlinje. Dette er klargjort overfor Fylkesmannen, og det er klargjort overfor Stortinget. Men det er faktisk slik at selv om en bruker en annen vurdering, kan likevel vurderingen være at det er over 2,5 km. Om det er det i den aktuelle saken, er umulig for meg å si.
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-06-20:
Dette er en sak hvor alle er enige, og likevel framstår det som om det er en stor uenighet. Skjønn fra kommunens side kan utøves nå, det er ikke behov for noen presisering, men jeg gjør det. Men det endrer ingenting i innholdet i lovverket, slik det skal utøves, og som er klarlagt og presisert overfor fylkesmennene etter diskusjonen i denne salen i fjor, og som også er klarlagt i år. Selv om skjønn kan utøves, er det fortsatt et regelverk som tar utgangspunkt i 2,5 km, for jeg opplever at innlegget fra representanten fra Senterpartiet egentlig handler om at man skal fjerne regelverket om 2,5 km. Men det er jo ikke det som ligger i forslaget som vi nå har til behandling. Hvis det er det man ønsker, er det en stor endring fra dagens regelverk, som går langt utover det at kommunene bare kan utøve skjønn for hvordan regelen på 2,5 km skal praktiseres. Den muligheten har de i dag, den skal opprettholdes, men jeg skal også ytterligere presisere, i tråd med flertallets merknad, regjeringspartienes merknad, gjeldende regelverk enda en gang. Så får vi se om det gjør at denne saken ikke kommer opp igjen, eller om den kommer enda en gang.
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-06-20:
Verden står overfor en svært krevende situasjon med tap av naturmangfold. Det internasjonale naturpanelet, IPBES, la nylig fram en rapport som tegner et alvorlig bilde av tilstanden og utviklingen for verdens naturmangfold. Så mye som én million av verdens anslagsvis åtte millioner arter trues av utryddelse. Parallelt med dette fremmer Senterpartiet en rekke forslag i Stortinget som bl.a. omfatter såkalte stående fellingstillatelser i beiteprioriterte områder. Det vil si at man kan felle uten noen nærmere vurdering. Jeg vil minne om at de fire store rovdyrartene – bjørn, jerv, ulv og gaupe – alle er klassifisert som kritisk eller sterkt truet på norsk rødliste for arter. Denne tilstanden vil de fortsatt ha så lenge de ligger på de bestandsmålene Stortinget har vedtatt. Av de fem artene som inngår i det vi i dagligtale kaller rovviltforvaltningen, er det kun kongeørn som ikke er klassifisert som truet. Kongeørn er imidlertid, i likhet med ulv, bjørn og jerv, en fredet art i Norge og er beskyttet etter den strengeste kategorien for arter etter Bernkonvensjonen. Utgangspunktet er dermed at vi har en rovdyrforvaltning i Norge der bestanden holdes på et lavt nivå av hensyn til beitenæringene og den todelte målsettingen. Jeg mener det er viktig å ha dette perspektivet med seg i rovviltforvaltningen. Med små bestander kreves det alltid en grundig og fortløpende vurdering av bestandenes tilstand, behovet for felling for å unngå tap av beiter og om det finnes andre tilfredsstillende løsninger enn felling. Utgangspunktet etter norsk lov og Norges internasjonale forpliktelser er at flere vilkår skal være oppfylt før unntaksbestemmelsen i naturmangfoldloven og Bernkonvensjonen om felling kommer til anvendelse. Senterpartiet har også et forslag om at alle lokale fellingslag kan ta i bruk de samme metodene som brukes av Statens naturoppsyn. Dette vil jeg sterkt fraråde. Statens naturoppsyn har profesjonell kompetanse til å vurdere i hvilke tilfeller de enkelte virkemidlene og metodene vil øke effektiviteten i fellingsforsøket, samt vurdere etiske og sikkerhetsmessige sider ved dette. Det er også store budsjettmessige konsekvenser av dette forslaget. Jeg mener en mer konstruktiv tilnærming er at det basert på faglige vurderinger og erfaringer utarbeides en veileder for mest mulig effektiv og profesjonell gjennomføring av skadefelling. En første versjon av veilederen publiseres om kort tid. I tillegg kan lokale fellingslag be om bistand fra Statens naturoppsyn. Regjeringen har styrket Statens naturoppsyn i 2019 for at det skal kunne gis ytterligere og samtidig bistand til slike fellingslag. Jeg mener forslagene fra Senterpartiet, som i stor grad handler om å fjerne alle forutgående vurderinger før rovvilt felles, ikke er forsvarlige for arter som er truet og/eller fredet. Jeg er derfor glad for at komiteen innstiller på at forslagene fra Senterpartiet ikke skal vedtas.