Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 1999-06-07:
Stortinget behandler i dag en av vårsesjonens viktigste og iallfall fram til i dag mest spennende saker, nemlig om hvorvidt Øvre Otta-vassdraget skal bygges ut eller ikke. Olje- og energidepartementet legger i meldingen fram Regjeringens avslag på søknad om utbygging av Øvre Otta-vassdraget i Skjåk kommune i Oppland. Søknaden ble avslått, og konsesjonssøkerne har krevd avslaget lagt fram for Stortinget for behandling og endelig vedtak. Øvre Otta ble i forbindelse med behandlingen av St.meld. nr. 60 for 1991-92 om Samlet Plan plassert i kategori I, som bl.a. innebærer muligheten for å søke vassdraget utbygd, likevel uten automatisk innvilgelse som resultat. På denne bakgrunn søkte kraftlaget Opplandskraft, Tafjord Kraft AS og Glommens og Laagens Brukseierforening i januar 1996 om konsesjon for bygging og drift av kraftverkene Glitra og Øyberget, og til å overføre flere vassdrag i Øvre Otta til de eksisterende reguleringsmagasiner i Breiddalsvatnet og Rauddalsvatnet. Kraftlaget Opplandskraft administrerer planleggingen og en eventuell utbygging og drift av anleggene. I tillegg til selve anleggene forutsettes det bygd overføringsledninger mellom henholdsvis Glitra, Øyberget og Vågåmo, og dernest ledning mellom Øyberget og Skjåk I kraftverker. Den omsøkte planen vil gi en kraftproduksjon på ca. 1 TWh pr. år, ha en kostnadsramme på rundt 2 milliarder kr og en byggetid beregnet til mellom tre og fire år. Vassdragsutbygginger har tradisjonelt skapt stort engasjement, både blant tilhengere og motstandere. Øvre Otta er i så måte intet unntak. Ikke minst har lokalsamfunnet i Skjåk delt seg i to leirer, og ved det avvist påstanden om at konflikten først og fremst er en by-land-konflikt. Kommunestyret har imidlertid anbefalt utbygging, mens nabokommunene Lom og Vågå har vendt tommelen ned. Engasjementet er imidlertid videre forankret enn et innbyrdes lokalt anliggende. Over det ganske land har enkeltmennesker og organisasjoner stått opp, først og fremst til verneinteressenes fordel. Dette underbygger oppfattelsen av våre elver og fossefall som en nasjonal arv med et nasjonalt forvalteransvar. Vassdragsutbygging har også alltid medført muligheter og utfordringer, men også ulemper for lokalsamfunn og distrikter. Økt sysselsetting, håp om befolkningstilvekst, knoppskyting av ny næringsvirksomhet og ikke minst økonomisk gevinst for mange distriktskommuner kan alt være positive effekter i kjølvannet av en utbygging. Det er derfor ikke vanskelig å forstå at mange, men slett ikke alle, ønsker seg prosjektet i Øvre Otta realisert. Likevel må vi ikke glemme ansvaret som forvaltere av våre naturressurser sett i et langsiktig perspektiv, hvor kommende generasjoners behov og rett til selv å velge må ivaretas, og at den opplevelsesverdi som ligger i vår natur, som er unik, må vi ta vare på for kommende generasjoner. I motsatt ende av de positive elementer ved en vassdragsutbygging finner vi de mange og betydelige negative elementer. Ikke uvesentlige inngrep i natur, helt eller delvis tørrlagte elver og fosser, skjemmende installasjoner i landskapet, forringelse av jakt-, fiske- og rekreasjonsmuligheter er alt eksempler på beklagelige utslag av denne type utbygginger. Til tross for de muligheter man ser for seg i Skjåk ved en eventuell utbygging av Øvre Otta, er det nødvendig å understreke det faktum at hovedmotivet for vassdragsutbygginger alltid har vært og fortsatt må være hensynet til og behovet for elektrisk kraft. En utbygging av en elv eller et fossefall må vurderes ut fra mengden kraft som genereres, målt mot f.eks. behov, omfang av naturinngrep og økonomisk lønnsomhet. Det er vanskelig å se at en utbygging av Øvre Otta gir tilstrekkelig kraft til at den lar seg forsvare sett i forhold til de naturmessige konsekvenser som følger, og samtidig en høyst usikker økonomisk lønnsomhet i prosjektet. En eventuell redusert utbygging vil sannsynligvis forsterke denne usikkerheten. Dette er imidlertid opp til utbyggerne selv å vurdere, og ligger således utenfor det Stortinget inviteres til å avklare i dag. Norge forbruker mer elektrisk kraft pr. innbygger enn de fleste andre land. Prismessig ligger vi også usedvanlig godt an. Parallelt med økende velstand, teknologisk utvikling og en styrket personlig kjøpekraft har bruken av elektrisitet økt. Sammenhengen er neppe diskutabel, vekst og forbruk av elektrisk kraft henger nøye sammen. Det er ut fra tilgjengelige prognoser også forventet et ytterligere og ganske betydelig merforbruk av elektrisitet i Norge de kommende 15-20 år. En eventuell utbygging av Øvre Otta-vassdraget genererer etter min oppfatning for lite kraft til at det kan bidra nevneverdig til å imøtekomme fremtidig kraftbehov. Beregninger viser at potensialet kun vil utgjøre noen få måneders vekst i forbruket, et potensial som selvsagt svekkes ytterligere ved en eventuell redusert utbygging. Det er derfor vanskelig å forstå hvordan man rent logisk kan forsvare en utbygging med en så liten gevinst som i dette tilfellet. Norge har vært og er godt vant når det gjelder tilgang til nok ren energi. Våre rike vassdragsressurser har alltid satt oss i en begunstiget situasjon, som de fleste misunner oss. Imidlertid synes den tiden forbi hvor vann ble betraktet som en ubegrenset ressurs for uhemmet utnyttelse. Vekstsamfunnet har ført oss inn i en situasjon hvor forbruket er større enn vår produksjonsevne, et gap som vil vokse seg stadig større i tiden som kommer. Det vil være slik at veksten i forbruket av elektrisitet ikke kan fortsette slik vi har sett det fram til i dag. Og selv om vi erkjenner at vi de nærmeste årene vil måtte importere kraft, må det arbeides aktivt for å bremse veksten og på lang sikt stabilisere forbruket på et lavere nivå enn i dag. Å bygge ut Øvre Otta er ikke svar på dagens og morgendagens utfordringer, som krever vilje og evne til å skape prognosene og ikke slavisk etterleve dem. I erkjennelsen av dette kreves det en energipolitisk kursendring som i større grad ivaretar hensynet til miljøutfordringer og tilhørende forpliktelser, og som samtidig ser alternativer til dagens energibærere. Regjeringen tar disse utfordringene på alvor. Gjennom energimeldingen som ble presentert i vår, viser Regjeringen vilje til å tenke nytt og fremtidsrettet i energisammenheng. Ved den sterke fokuseringen på videreutvikling og bruk av alternative energibærere, energiøkonomiseringstiltak, tiltak for økt bruk av vannbåren varme osv. inviterer Regjeringen Stortinget med på en nødvendig snuoperasjon som på sikt sikrer et forsvarlig forbruk og et forsvarlig uttak av tilgjengelige ressurser. En ny tid krever nye svar. Underskuddet av elektrisk kraft de siste årene viser sårbarheten ved vårt vannkraftforsyningssystem. Det viser også hvor nødvendig det er at vi søker å bringe veksten under kontroll og aller helst reduserer selve forbruket. Alle er enige om at import av kraft produsert på mindre miljøvennlige måter enn den norske vannkraften, ikke er en heldig situasjon. Å bygge ut Øvre Otta vil imidlertid ikke gjøre oss nevneverdig mindre avhengig av import. Det løser ingen problemer og gir ikke de svar vi trenger på dagens og morgendagens utfordringer. Øvre Otta-vassdraget representerer et unikt elve- og fosselandskap. Det er samtidig et av våre siste høyfjellsvassdrag, noe som tilsier at det er viktig at området ikke ytterligere forringes. Kommende generasjoner må ikke fratas muligheten for verdifull opplevelse og rekreasjon gjennom inngrep som aldri kan endres eller bringes tilbake til det opprinnelige. Et eventuelt utbyggingsvedtak i dag er vanskelig å se annerledes enn en reaksjon på en til nå kort periode uten selvforsyningsevne som heller krever langsiktige strategier for etablering av en fremtidsrettet og miljøtilpasset energipolitikk. Det har fram til i dag vært knyttet stor spenning til utfallet av dagens debatt. Det synes imidlertid som om denne spenningen nå er utløst etter en avklaring som har funnet sted i Høyre. Det som imidlertid er helt sikkert, er at konsesjonssøkerne ikke vil få Stortingets samtykke til utbygging i tråd med søknaden. Dersom Stortinget skulle foreta et utbyggingsvedtak, snakker vi om et betydelig redusert prosjekt. Arbeiderpartiets vedtak innebærer en halvering av det opprinnelige forslaget. Signaler gitt fra utbyggerne var i første omgang sterkt avvisende, men har i ettertid likevel åpnet for en redusert, men endret utbygging. Konsesjonssøkerne vurderer selvsagt selv ut fra økonomiske betraktninger hensiktsmessigheten ved et slikt prosjekt dersom Stortinget skulle gi de nødvendige fullmakter i dag. Til slutt: Sentrumspartiene vil følge opp Regjeringens anbefaling om ikke å bygge ut Øvre Otta.