Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2012-02-09:
Min erfaring er at representanten Nordtun tåler mye ros før han mister bakkekontakten, så han får litt av meg også! Det er fint at denne problemstillingen blir diskutert ikke bare i den kommende langtidsplanen og den kommende stortingsmeldingen eller hva det blir, men at vi også tar diskusjonen her. La meg bare understreke noen av de poengene som representanten Kristiansen tok opp, og legge til noen ekstra. For det første er det sånn at kompetansespørsmålet, som egentlig gjelder i hele samfunnet, treffer Forsvaret med ekstra tyngde, og det er mange årsaker til det. Den ene årsaken er at familiemønstrene er helt endret fra for noen tiår siden. Det å flytte med familien der den ene i familien ikke skal jobbe, er en utenkelighet nå for tida. Det betyr at det å tenke seg at man må ha Forsvaret opptatt av hvordan man skrur sammen arbeidsplasser for at også den andre, altså ektefellen, skal ha arbeid, er faktisk et viktig poeng. Så har også utdanningssystemet i Forsvaret noen utfordringer. I dag har de som begynner på mastergrad, stort sett rundet 50 år. Det vil si at de har omtrent ti år igjen av sin yrkesaktive karriere i Forsvaret, mens de kanskje burde begynt tidligere, sånn at Forsvaret og samfunnet kunne ha fått utnyttet den kompetansen de har, i et lengre perspektiv, i en lengre del av den tida de jobber i Forsvaret. Så er det noen utfordringer knyttet til avdelingsbefalsordningen i særdeleshet. Jeg tror det er viktig å huske tilbake til bakgrunnen for at den ble innført i sin tid. Det var for å rette opp i et system som heller ikke fungerte spesielt godt. Det var veldig topptungt, og man hadde problemer med å få systemet til å fungere på en optimal måte for Forsvaret. Så gikk man kanskje i den motsatte grøfta, hvor man finner det vanskelig å beholde personell og kompetanse over tid i Forsvaret. Det som er en ganske stor utfordring akkurat nå både for Hæren og for Sjøforsvaret, er at den gjennomsnittlige avgangsalderen for avdelingsbefalet er 26–27 år. Det er fordi du står i et valg på den tida: om du skal satse på fem–seks–sju år til i Forsvaret og så begynne en sivil karriere, eller om du skal hoppe av da og begynne en sivil karriere på et tidligere og kanskje enklere tidspunkt. Det er en reell utfordring som man merker godt, og som gjør at det blir vanskelig å holde på kompetansen. Så er det en kombinasjon av to forhold når det gjelder avdelingsbefal. Det ene er å klare å få dem som er avdelingsbefal, til å stå som avdelingsbefal til de er 35 år. I tillegg er utfordringen å klare å lage en ordning som gjør at de menneskene faktisk står enda lenger, altså at man endrer ordningen sånn at de står lenger, og dermed beholder kompetansen i Forsvaret mye lenger. Generalinspektøren for Hæren har antydet at det ville være til god hjelp hvis man kunne ansette omtrent en tredjedel av avdelingsbefalet i faste stillinger. Det ville hjelpe på det kompetansegapet som i dag oppleves. Så det er egentlig to ting ved det: Det ene er å få avdelingsbefalet til å stå til de er 35 år, og så er det å endre ordningen så de kan stå enda lenger, for de er da på høyden av sin kompetanse. Så er det ett aspekt til som påvirker kompetansen i Forsvaret, og det er det som det norske forsvaret har drevet mye med de siste ti åra, nemlig deployering i utenlandsoperasjoner, som er uhyre verdifullt for læring i Forsvaret – det gir en kompetanse i seg sjøl som er viktig. Men systemet er sånn at når man skal sende noen ut, tar man ofte de beste og mest erfarne delene av et system, skrur det sammen til et mannskap, som så sendes ut. Det får konsekvenser for opplæringen av dem som er igjen. Men problemet er også at når de kommer tilbake og noen skal ut neste gang, er det i stor grad andre som plukkes og skrus sammen til et mannskap. Man bruker altså kanskje ikke den erfaringen man har, godt nok. Det er flere som har vært inne på at det virker å være stor politisk enighet her, og det er jeg helt enig i. Det virker som om det fra alle partiers side er et ønske om å gjøre reelle endringer som kan få betydning for Forsvaret. Men da må man også tørre å ta grep, tørre å se forbi den debatten som jeg tror tidvis lammer diskusjonen lite grann, nemlig spørsmålet om hva man skal kalle dette – underoffiserskorps eller spesialistbefal, eller andre navn. Det viktigste er å få til en endring som betyr at vi klarer å tiltrekke oss og beholde kompetent personell i Forsvaret lenger. Det er vi avhengig av, og det fortjener de som velger en yrkeskarriere i Forsvaret. De er fantastisk gode håndverkere, de er fantastisk gode soldater.