Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2015-06-15:
Når det gjelder forvaltning av kongekrabbe, er det en introdusert art som man har forvaltet kommersielt siden tidlig på 2000-tallet i Norge. Forvaltningsmodellen er slik at man har en kommersiell sone fra Russergrensen og øst til Nordkapp. Vest for den grensen har man en desimeringssone, eller en sone der man skal fiske opp så mye som mulig. På mange måter er forvaltningen av kongekrabben en suksesshistorie. Man er bekymret når en ny art blir introdusert, dette med hensyn til hvordan den skal påvirke områdene, biologien og hvordan man skal holde den under kontroll. I den kommersielle sonen har man jobbet i 15 år med et merkevareprosjekt der det har vært dyktige fiskere og kjøpere som har funnet ut at de skal selge kongekrabben – norsk kongekrabbe – eksklusivt, under merkevaren Varanger. Det har gjort at de har skapt betydelige verdier, og det har gjort at man har kunnet bygge opp en flåte med markedskompetanse når det gjelder dette fisket. Tidligere fisket man krabbe, fryste den og solgte «cluster», altså klør. Nå har man kommet så langt at man for en stor del fisker krabben, tar den levende på land og eksporterer den levende. Paradokset er at dyktige utøvere fisker krabben som kommer spaserende fra russisk side, og leverer den levende tilbake til Moskva for litt over 450 kr per kilo. Det må kalles god butikk midt i det som egentlig er en litt trist historie om en introdusert art som ikke skal være der. I meldingen viderefører man for en stor del prinsippene i forvaltningen som har vært. Man beholder de to områdene, men for å profesjonalisere fisket litt mer og oppfylle det som har vært intensjonen både i den forrige kongekrabbemeldingen og i denne, skal fisket og verdiene gå til dem som har mistet andre fiskerier da krabben kom. Man stiller en del krav. For det første stiller man krav til størrelse på båt. Man stiller også krav til aktivitet i annet fiskeri for å få tildelt kvote i kongekrabbefisket. Alle disse er godt mottatt i stort sett alle fiskerimiljøene, og det er grep som er med på å fremme et mer profesjonelt og bedre fiske. Man endrer også kvoteåret slik at man kan strekke sesongen og ha tilgjengelig krabbe hele året. Det øker verdien hos forbruker, og det gjør at man øker verdiskapingen. Man har i denne saken konsultert Sametinget, og i de konsultasjonene har man oppnådd stor enighet på de aller fleste felt. Det er stort sett bare diskusjonen rundt størrelse på båt som det har vært uenighet om. Argumentasjonen fra regjeringen og i meldingen er at en båt over seks meter gjør at man er i stand til å ivareta krabben på en ordentlig måte. Det er også et sikkerhetsaspekt når det gjelder disse fiskeriene. En krabbetein er ganske stor å hanskes med, og man bør ikke drive den typen fiskeri med for små båter. Det er stort sett enighet om alt i komiteen. Det er et mindretallsforslag når det gjelder en litt spesiell sak. Det har gjennom noen år vært drøftet om fiskerne i Måsøy kommune kan få en egen kvote. Måsøy er en grensekommune til Porsanger, der grensen går. Måsøy kommune er således utenfor det kommersielle området, og det har vært diskutert om Måsøy-fiskerne kan få en kvote i det kommersielle området. For fire-fem år siden var dette høyaktuelt, for da var verdien av det kommersielle fisket såpass stor at det faktisk betydde en god del for en fisker som ville delta. Måsøy kommune opplevde bl.a. at folk flyttet østover fra kommunen, tok båtene med seg og etablerte seg i stedet i Øst-Finnmark for å få delta i dette fisket. I dag har ting endret seg. For det første foregår et mye større desimeringsfiske i vest. For det andre har man nå et kjøp som gjør at man tjener like mye på den krabben man fisker i vest, som man tjener på den man fisker i øst. Den store økonomiske fordelen med å ha en kvote i det kommersielle området er altså ikke der lenger, og regjeringen innstiller derfor på at man skal ha sonene og inndelingen som de har vært. Det er også en begrunnelse med hensyn til kontroll og forvaltning av sonen som gjør det enklere hvis man er helt sikker på at man har en grense. Derfor har man i meldingen sagt nei til det, flertallet i komiteen sier også nei.