Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2008-12-03:
La meg først innlede med å si at den undersøkelsen som Riksrevisjonen nå har gjort, og som komiteen har behandlet, tar vi veldig på alvor i departementet. Vi tar alltid Riksrevisjonens undersøkelser på alvor, men denne er særlig viktig også av politiske grunner, utover det mer revisjonsmessige, først og fremst fordi vi skriver i Soria Moria-erklæringen og mener at det er viktig hvis vi skal forebygge ny kriminalitet, at reaksjonen kommer raskt og effektivt. Det er helt avgjørende. Her er det mange som er med og drar i forhold til spørsmålet om å få raskere straffesaksbehandling. Slik sett er oppfølgingsundersøkelsen til Riksrevisjonen svært nyttig for oss. Så vil jeg også peke på noe som saksordføreren også var inne på – og jeg mener saksordføreren hadde et veldig godt innlegg i forhold til hvordan vi fra Regjeringas og departementets side vurderer situasjonen – at disse fristene som er satt i straffesakkjeden, ikke kan være absolutte for hver enkeltsak. Jeg skjønner at et bredt politisk flertall også er enig i det. Der hvor man ikke kommer til bunns i forhold til hvem gjerningspersonen er, der man leter etter gode reaksjoner særlig i forhold til unge lovbrytere, og der man skal sikre at man får god forsvarerhjelp til rett tid, kan vi ikke sette frister bestandig, men vi er nødt til å sikre at rettssikkerheten skjer fyllest. Det er det andre. Det tredje jeg har lyst å peke på, som gjør undersøkelsen viktig, og som kanskje er en utfordring for oss alle, er at når man presenterer denne typen undersøkelser fra både Riksrevisjonen og fra oss politikere ute i media, blir det nærmest framstilt som at nå går alt i gal retning, og domstoler, politi og påtalemyndighet leverer ikke. Den nyansen som ligger i grunnlaget for Riksrevisjonen, og også i svarbrevet fra Justisdepartementet, om at man må ha betydelig forbedring, på mange av disse feltene må man ha bedring på hele sektoren, er viktig ikke bare for å vise at alt går bedre – det kan jo være greit nok for politikere – men også at det nytter å gjøre noe på dette feltet, at man kan lykkes med å nå de frister som Stortinget setter seg, og at man også kan lykkes med å nå de politiske målene som vi har i forhold til straffesaksbehandlingen. I mange tilfeller er det viktigere å få en rask reaksjon enn nødvendigvis å få en streng reaksjon. Å komme raskt inn, særlig overfor de yngste lovbryterne, er helt avgjørende hvis vi skal se noen effekt av det hele. Derfor finner jeg grunn til å peke på at den utviklingen som også saksordføreren var inne på, viser at man f.eks. når det gjaldt voldssaker og fristen på 90 dager, hvor 22 pst. av sakene var innenfor fristen ved siste undersøkelse, nå er kommet over 50 pst., og at den gjennomsnittlige saksbehandlingstida for første halvår i 2008 nå er nede i 114 dager. Vi nærmer oss både når det gjelder gjennomsnitt, og det vi ønsker oss som frist, de målene som settes i disse sakene. Dette er noe vi nå tar opp i tett dialog med politidirektøren, Riksadvokaten og andre aktører, slik at vi kan sikre at utviklingen fortsetter. Når det blir satt en frist for politiet i forhold til dem som er under 18 år, på å ta ut tiltale innen 42 dager, hadde man en måloppnåelse i den forrige undersøkelsen på bare 4 pst. Første halvår i 2008 viser at gjennomsnittlig saksbehandlingstid nå er 30 dager, og at over halvparten er behandlet etter 16 dager hos politiet. Det er grunn til å gi politiet honnør i forhold til at man i den situasjonen politiet er i, klarer å levere så raskt på disse sakene. Det er helt avgjørende overfor de yngste lovbryterne. Jeg kunne tatt flere av tilfellene, men skal bare dvele kort ved domstolenes innsats. Det er grunn til å peke på at den myten man vel har hatt gjennom mange år, at alt tar så lang tid ved domstolene, er domstolene i ferd med å skyve til side. Domstolene er på sivil side, og også på strafferettslig side, i ferd med å bli en veldig effektiv og god tvisteløsningsmekanisme i Norge. Vi har domstoler, særlig gjelder det tingretten, men det gjelder også de fleste lagmannsrettene og Høyesterett, som må være blant det raskeste i Europa. Vi har også noen av de strengeste fristene. Når det gjelder gjennomsnittlig saksbehandlingstid, særlig i sivile saker og straffesaker ved tingrettene, er man nå innenfor fristen. Det er bra, og det er grunn til å berømme domstolene for det. Men der hvor det nå står igjen utfordringer med hensyn til det som Riksrevisjonen trekker fram, må vi jobbe videre for å holde fristene i større grad enn man gjør nå. Den innsatsen som vi har bak oss, viser at det er mulig. Til slutt vil jeg peke på det som også representanten Lydvo var inne på når det gjelder soningskøen. En av hovedgrunnene til at folk kommer seint inn til soning i Norge, er at vi har hatt kø. Når man i løpet av denne stortingsperioden har etablert 400 nye soningsplasser, har det resultert i at vi i dag har fått soningskøen ned til ca. 460 dommer. Dilemmaet er jo at så lenge man jobber med kø, tar man gamle saker, og da vil man alltid risikere at saker kommer opp utover den tomånedersfristen som er satt. Men på bakgrunn av bl.a. Riksrevisjonens anførsler og også et ønske fra Regjeringa om at vi skal sørge for en raskere reaksjon, har vi i løpet av dette året åpnet opp for at de som faktisk er innstilt på å få en rask reaksjon, og som ønsker å sone, skal kunne gjøre det umiddelbart, fordi vi nå får bedre kapasitet i fengslene. Det vil også bidra til at flere kommer inn under den fristen som er satt. Vi har som ambisjon – og har hatt det hele tida – at man innen høsten 2009 skal ha avviklet soningskøen helt. Vi håper at køen i løpet av våren vil være så å si i 0 – altså ikke på 460, men så å si i 0. Det vil innebære at folk vil bli innkalt til soning innenfor fristen. Da får vi også håpe at de nye reglene som vi har fått vedrørende innkalling til soning, og hvem som skal stå for det, vil bidra til at folk også møter til soning, slik at vi får en kriminalomsorg som iverksetter reaksjoner innenfor de fristene som er satt.