Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2012-06-14:
Forsvar er en av statens grunnleggende oppgaver. I dag er vi i en brytningstid mellom en krevende operasjon i Afghanistan – og en stadig mer krevende fase av den – og mer fokusering på hjemlige oppgaver for Forsvaret. Likevel skal vi alltid være beredt til å delta i utenlandsoperasjoner. Fersk erfaring viser at mandat for og forespørsel om dette kan komme brått. Jeg vil takke komiteen for et godt samarbeid om en stor og viktig sak. Proposisjonen tar opp en lang rekke sentrale temaer, sjøl om hovedvekten både der og i innstillingen naturlig nok ligger på Luftforsvaret. Sjøl om langtidsplanperioden er på fire år, vil vedtakene som fattes i kveld, være bærende for mange tiår framover. Viktigst i denne sammenheng er at komiteen har samlet seg bak den største forsvarsanskaffelsen i moderne tid og den største investeringen i Fastlands-Norge og gitt sin tilslutning til anskaffelsen av inntil 52 F-35 kampfly. En samlet komité står også ved de sikkerhets- og forsvarspolitiske grunnlinjene som slår fast at Norge er forankret i NATO, og at det transatlantiske forholdet er avgjørende for vår sikkerhet. Det er bred enighet i komiteen om Ørland som hovedbase for kampfly, og at det skal være en permanent, framskutt operasjonsbase i Nord-Norge. En samlet komité gjør viktige grep for å reformere Hæren og legge til rette for et moderne, robust og framtidsrettet cyberforsvar. En samlet komité gir videre uttrykk for klare forventninger til en helt påkrevd personell- og kompetansereform i forsvarssektoren, som vil være en grunnleggende forutsetning for det framtidige forsvaret og for soldater, offiserer og sivilt ansatte. Vi står altså sammen om mye. Det må vi formidle i fellesskap. Samtidig må ikke det som er reelle, substansielle og viktige uenigheter, skjules. Mens vi i stor grad er enige om hvilket forsvar vi vil ha, er vi samtidig uenige om hvilket forsvar vi reelt sett har i dag. Vi er også uenige om hvorvidt regjeringas forslag bringer oss nærmere det forsvaret vi bør ha. Regjeringa hevder at det er balanse mellom oppgaver, struktur og ressurser, og at denne balansen videreføres i deres forslag til langtidsplan. Hvor mye det enn hadde gledet meg at dette faktisk stemte, mener Høyre, sammen med resten av opposisjonen, at regjeringas bilde ikke stemmer overens med virkeligheten. Dette utgjør en fundamental forskjell i utgangspunktet for hvordan man skal forholde seg til Forsvarets videre virksomhet. Det er dette som utgjør kjernen i den politiske uenigheten rundt Forsvaret, ikke spørsmål om lokalisering. Det er her debatten burde føres. Fra Høyres side ønsker vi en debatt om nettopp disse tingene, men det har vist seg å være vanskelig. Det er flere årsaker til det. Regjeringa har igjen levert et svakt og til dels mangelfullt beslutningsgrunnlag til Stortinget i en viktig forsvarssak. Proposisjonen inneholder forslag til beslutninger som både samlet og hver for seg vil ha store konsekvenser for Forsvaret, for ansatte og for flere lokalsamfunn i Norge, både på kort og lang sikt. Verken premisser, skjønn eller konsekvenser er synliggjort og begrunnet på en tilstrekkelig måte. Slik sett føyer for så vidt denne proposisjonen seg inn i en praksis fra departementet. Det har også tidligere vært påpekt fra denne talerstolen. Komiteen har søkt å avhjelpe dette ved å stille 291 oppfølgingsspørsmål. Alle spørsmål og svar er vedlagt innstillingen. Det er ikke akseptabelt at man får så dårlig beslutningsgrunnlag til Stortinget, noe opposisjonen har omtalt grundig i innstillingen. Et så avgjørende premiss for langtidsperioden som de økonomiske planforutsetningene er omtalt over to sider i proposisjonen. Når regjeringa ikke kan eller vil gi svar på helt grunnleggende spørsmål knyttet til økonomi og operative forhold i forslagene sine, gjør de det vanskelig for seg sjøl å samle nødvendig støtte. Det er en lang rekke spørsmål som bør debatteres. Hvordan sikrer vi en solid og framtidsrettet personell- og kompetansereform som et samlet storting stiller seg bak? Hvordan sikrer vi enda bedre oppfølging av våre veteraner? Stortinget vedtar i kveld den største anskaffelsen noensinne i Hæren, nye pansrede kjøretøy til en verdi av 10 mrd. kr. Det stiller et samlet storting seg bak. Vi bør diskutere realismen i å operere Sjøforsvarets nye fartøystruktur med nye og viktige kapasiteter innenfor et flatt driftsbudsjett. Hvordan kunne vi fått langt mer militær evne ut av Heimevernet enn vi gjør i dag? Vi bør også diskutere bekymringen knyttet til driftsutgiftene til de elementene forsvarssjefen foreslo avviklet, og regjeringa foreslo å beholde. Disse utgiftene løper fra dag én i planperioden, mens pengene som tilføres forsvarsbudsjettet for å bidra til dekningen av dette, først får full effekt i siste år av planperioden. Et enda viktigere spørsmål er strukturens bærekraft på sikt, de forhold som forsvarssjefen i sin prinsipielle uttalelse omtaler som «krevende», eller en forsvarsstruktur som av FFI beskrives som skjør og marginal – ikke minst i lys av den andelen av kostnadene ved kampflyanskaffelsen som nå må tas innenfor forsvarsbudsjettet. Den delen øker med mellom 9,5 mrd. kr og 15,5 mrd. kr. Det er derfor litt overraskende at forsvarsministeren utelukkende har gått til angrep på opposisjonen for det han kaller beslutningsvegring i to enkeltspørsmål i Luftforsvaret. Statsråd Espen Barth Eide beskylder i dagens VG opposisjonen for å drive taktisk spill. Statsrådens frittgående statssekretær påstår i tillegg at opposisjonen farer med løgn og fører velgerne bak lyset – fordi vi drister oss til å være saklig uenig med regjeringa! Det er karakteristikker jeg mener man fra regjeringshold bør holde seg for god til. Jeg velger likevel å fokusere på det positive. Jeg vil gi regjeringa ros for arbeidet man har startet med å tenke på en omfattende personell- og kompetansereform i forsvarssektoren. I lys av endrede samfunnsmessige og demografiske utviklingstrekk er det ingen tvil om at Forsvaret må tilpasses en ny utfordring og en ny tid også på dette området. Det må til en helhetlig gjennomgang av befalsordningen og dagens ordning for grenaderer. Fra Høyres side vil vi ha en rask avklaring av spørsmålet om en nyinnrettet befalsordning etter NATO-standard, som åpner for rendyrkede spesialister. Vi støtter en slik nyinnretting. Det må også åpnes for langt større mangfold i rekrutteringen til Forsvaret, og man må rett og slett skape bedre løsninger. Samspillet med det sivile samfunnet må styrkes og fordypes. Normalisering må være et stikkord, samtidig som den fagmilitære profesjonen må rendyrkes der det er nødvendig. På sikt er nok denne reformen enda viktigere enn kampflyanskaffelsen for Forsvaret. Soldatene – menneskene – er vår aller viktigste ressurs. Komiteen har ønsket å anerkjenne dette i den form komiteen kan, gjennom merknader og gjennom utformingen av innstillingen, hvor personell- og kompetansekapittelet er satt først blant avsnittene knyttet til organisasjon og operativ evne – til og med før forsvarsgrenene. Det er en symbolsk, men like fullt viktig handling. Også Forsvarets veteraner utgjør en ressurs – de er de samme menneskene, de samme soldatene etter endt tjeneste. Det er lagt ned en betydelig innsats for å styrke oppfølgingen og anerkjennelsen av Forsvarets veteraner de siste årene, og jeg vil også for det gi regjeringa ros. Viktig arbeid er gjort, og viktig arbeid gjenstår. 27 av handlingsplanens 126 tiltakspunkter er implementert. Samtidig er det viktig å forbedre arbeidet for veteraner videre. Komiteens flertall, dvs. Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti, vil gjøre dette gjennom å se på muligheten for et nytt, forenklet og forbedret tjenestebasert opplegg for økonomisk kompensasjon, framfor å flikke videre på dagens uoversiktlige mengde av erstatningsbaserte ordninger. Vi ber også om at man ser på hvordan man kan organisere sivil forvaltning etter «én dør inn»-prinsippet. Kjernen i Forsvarets oppgave er å levere operativ evne. Høyre har i prosessen med langtidsplanen blitt anklaget for å prioritere asfalt foran operativ evne. Det er ikke riktig. Samlet vil våre forslag forbedre Forsvarets operative evne i større grad enn regjeringas forslag. Vårt forslag til innretning av Heimevernet vil bety en stor økning i landmilitær evne – regjeringa vil kutte i Heimevernets spisse ende, innsatsstyrkene, og videreføre en for stor struktur med for lite trening. Opprettholdelsen av CRC Mågerø sikrer nødvendig seighet og redundans for en svært viktig funksjon i et sårbart system. Det er klare faglige argumenter for to CRC-er. Høyre ønsker på sikt tre mekaniserte manøverbataljoner i Hæren. Det å foreta de riktige omstillingene i riktig rekkefølge og tempo, og etter solide og etterprøvbare analyser, skaper forankring og forutsigbarhet i organisasjonen. Det kan redusere kompetansetapet og også spare kostnader. I en tid når Forsvaret allerede er presset økonomisk, er det å spare hundrevis av millioner i flytte- og investeringskostnader de neste årene – i tillegg til å unngå kompetansetap og økte pendlerutgifter – faktisk et poeng. Alle disse forslagene vil øke Forsvarets operative evne. Høyre har siden 2008 til sammen foreslått å øke forsvarsbudsjettene med 2,65 mrd. kr, slik at det kan flys mer, seiles mer og øves mer. Vi har vist – og vi viser i denne innstillingen – både omstillingsevne og betalingsvilje. Kampflyanskaffelsen er den altoverskyggende enkeltfaktoren for Forsvarets framtidige virke – både operativt og økonomisk. Sjøl om anskaffelsen fortsatt er beheftet med en grad av usikkerhet både økonomisk og tidsmessig, er denne saken så viktig at Høyre vil bidra til å skape enighet og forutsigbarhet for anskaffelsen og for Forsvarets bærekraft i lys av den. Forsvarssjefen påpeker i klare ordelag behovet for å opprettholde ambisjonen om 52 fly for å sikre Forsvarets evne til å løse alle pålagte oppgaver. Det er derfor med en viss undring vi har merket oss regjeringas forslag som over tid kan bidra til unødvendig usikkerhet om anskaffelsen og ambisjonsnivået. Vedtak i Stortinget foran hver anskaffelse er et brudd med normal anskaffelsespraksis, og en invitasjon til jevnlig omkamp og saldering gjennom kutt i antall. Regjeringas begrunnelse, nemlig at dette betyr større politisk kontroll og mulighet til å forholde seg til endrede forutsetninger i prosjektet, endrer ikke dette bildet. Stortinget skal sjølsagt også ved en normal anskaffelsesprosedyre bli løpende og grundig orientert om eventuelle endringer i prosjektet. Viktigheten av kampflyene til tross – forsvarssjefen anbefalte i sitt fagmilitære råd en ekstra bevilgning på 37,5 mrd. kr til anskaffelsen. Regjeringa legger i stedet inn en ekstrabevilgning i intervallet 22 mrd. kr–28 mrd. kr. Økningen i andelen av merkostnadene som tas innenfor forsvarsrammen, vil ha store konsekvenser for Forsvarets struktur og evne på andre områder. Forsvarsministeren sier at flyene må stå et sted, og det har han sjølsagt helt rett i. Høyre støtter, i likhet med et bredt flertall i komiteen, Ørland som hovedbase for kampfly. Ut fra en samlet vurdering syns Ørland best egnet for å samle hoveddelen av Luftforsvarets styrkeproduksjon. Høyre vil i tillegg ha en permanent, framskutt base lenger nord, men i motsetning til regjeringa ønsker vi en løsning der den – gitt viktige forutsetninger – søkes etablert i Bodø. Regjeringa har i sine regnestykker forutsatt at hele regningen på ca. 3 mrd. kr for å flytte rullebanen i Bodø legges på Forsvaret. Ut fra en helhetsvurdering mener Høyre at det bør kunne finnes en løsning basert på bidrag fra alle relevante aktører, inkludert Forsvaret, som etter vår oppfatning uansett ikke kan forvente å forlate Bodø kostnadsfritt eller med økonomisk gevinst, slik regjeringas alternativ legger opp til. Disse faktorene vil avgjøre om Bodø-alternativet er mulig å realisere. Det er en klar forutsetning for Høyre at Forsvaret ikke blir sittende med regningen alene. Sammen med Kristelig Folkeparti har vi derfor fremmet forslaget: «Stortinget ber regjeringen utrede en løsning der en fremskutt operasjonsbase for kampfly i Nord-Norge etableres i Bodø.» Summen av forslagene om Rygge militære flystasjon er svakt begrunnet og underbygd. Så lenge man velger å opprettholde HV-01 og helikopterdrift på beredskap, vil det medføre betydelige behov for støttefunksjoner med tilhørende infrastruktur og areal. Sør-Norges største ammunisjonslager, eneste ilandførings- og distribusjonspunkt for militært drivstoff samt omfattende sambands- og IKT-infrastruktur ligger på Rygge. Dette er funksjoner som må videreføres, men kostnad og opplegg for dette er ikke synliggjort. Høyre vil derfor ha en langt grundigere utredning av mulighets-, konsekvens- og kostnadsanalysen og helheten i forslagene, inkludert mulig tilførsel av annen aktivitet. Høyre er og har alltid vært villig til å fatte vanskelige beslutninger for å gjøre omstillinger i Forsvaret. Det har vi vist over lang tid – ikke minst da vi satt i regjering fra 2001 til 2005. Men da må det være snakk om de riktige omstillingene, som gir reell og målbar operativ gevinst eller økonomiske innsparinger. De må dessuten være bygd på solide analyser og etterprøvbare økonomiske og faglige premisser. Etter vår oppfatning oppfyller ikke regjeringas framlegg disse forutsetningene. Jeg vil med det ta opp det forslag der Høyre er medforslagsstiller.