Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2009-06-17:
Det er vanlig at antall asylsøkere svinger fra år til år. Det er selvfølgelig utfordrende fordi det handler om at man til enhver tid må ha gode mottaksordninger og effektiv saksbehandling. Med store variasjoner over kort tid får vi ekstra utfordringer. Bakgrunnen for dette Dokument nr. 8-forslaget er at vi har hatt en økning i antall asylankomster til Norge det siste året. Problemet er ikke mange søkere, men at for mange av dem ikke har beskyttelsesbehov. Det var også bakgrunnen for at Regjeringen lanserte innstramningstiltak i fjor høst. Så langt tyder tallene på at Regjeringen lykkes i arbeidet med å få ned antall asylsøkere som ikke har behov for beskyttelse. Etter mitt og flertallets syn bør tiltak for å redusere antall asylsøkere først og fremst rettes mot det å få raskere avklaring av søknader og effektuering av vedtak. Lykkes man på disse to områdene, vil det sende tydelige signaler til omverdenen, noe som også vil få ned antall ankomster. Det vises i innstillingen til en rekke tiltak som er iverksatt for å få raskere avklaring på søknadene. En nyvinning, det såkalte Torshov-prosjektet, har gitt positive erfaringer, og erfaringene vil bli brukt i arbeidet med å effektivisere behandlingen av søknader fra andre grupper. Det er også svært bekymringsfullt at så mange av søkerne ikke bidrar til å avklare sin identitet. Her er det for tiden en utredning på gang, og det er hele tiden viktig å finne tiltak som motiverer folk til å bidra til å avklare sin ID. Det vil redusere saksbehandlingstiden betydelig. Når det kommer til effektuering av vedtak, er det helt avgjørende at vi hele tiden leter etter tiltak, og at vi ser de ulike tiltakene i sammenheng. Altfor mange personer med avslag blir værende i Norge, og mange forsvinner for norske myndigheter. Dette er et problem for de aller fleste europeiske land, og jeg vil presisere at Regjeringen allerede har gjort svært mye i arbeidet med bl.a. å få til flere returavtaler. Komiteen var for ikke lenge siden på besøk i Frankrike og fikk presentert den samme problematikken der. Det hjelper ikke med verdens raskeste avklaring, ei heller med en eventuell interneringsordning, hvis vi aldri – uansett – får dem som har fått avslag, ut. Komiteen er derfor tydelig på at opprinnelseslandene må kjenne sitt ansvar for å ta imot sine egne borgere. Den enkelte har selvsagt et ansvar for å respektere avslaget og selv reise hjem, men det er også viktig at myndighetene har mulighet for å gjennomføre tvangsmessige returer, da vi ser at altfor få reiser frivillig. Da er tilbaketakelsesavtaler helt essensielt. I dette arbeidet er det viktig å ta i bruk et helhetlig sett med virkemidler som kan stimulere opprinnelseslandene til å ta imot sine borgere. Først og fremst kan dette handle om bygging av infrastruktur og bistand til reintegrering for den enkelte. Utdanning, arbeid og bolig er også elementer som benyttes og vurderes. Jeg mener også at europeiske land kan gjøre mer i fellesskap på dette området. Tiltakene virker mye bedre om de er samordnet enn om hvert enkelt land skal forsøke å få til returavtaler. Komiteen ber også Regjeringen ta et europeisk initiativ for å få til et samordnet tiltaksspekter, både overfor de landene som samarbeider om å ta imot sine innbyggere, og for de landene som velger ikke å samarbeide. Et flertall i komiteen mener at det også i Norge er behov for en samlet og enhetlig returpolitikk. Selv om et økt antall asylsøkere fører til et stort press på forvaltningen, er det viktig å være edruelig. Vi må ikke få panikk av den grunn. Det er viktig å være tydelig på at vi fortsatt skal overholde våre internasjonale forpliktelser, og at tiltakene vi gjennomfører, ikke må føre til at vi risikerer å sende ut folk som faktisk har et beskyttelsesbehov.