trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-11-26:
Det står ingen ting om innføring av vegprising. Tvert imot har vi avklart at det ikkje vert innført vegprising for privatbilar denne stortingsperioden – gjennom den bompengeavtalen vi har laga. Det hadde vore ein fordel viss ein ikkje tilla oss andre intensjonar enn dei vi har. Det vi har sagt, er at vi skal utgreie alternativ til bompengar som ein del av det samla bilavgiftsopplegget. Det er eit arbeid som er leidd av Finansdepartementet, som skjer i deira regi, og som regjeringa har starta opp fordi vi naturlegvis følgjer opp våre eigne fleirtal frå dette huset. Men det er noko heilt anna enn å indikere det representanten no gjer, at vi skal innføre eit vegprisingssystem for privatbilar i denne perioden. Det er ikkje aktuelt for denne regjeringa, og det viser ein av grunnane til at vi bør halde oss med denne regjeringa i staden for å sleppe Senterpartiet inn i regjeringskontora.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-11-26:
Forskjellen er vesentleg, fordi det eine forslaget frå Arbeiderpartiet handlar om å gje bompengane eit anna namn, men å oppretthalde bompengegrunnlaget, inntektene det gjev, mens dagens regjering aktivt har jobba for å få ned bompengetrykket. Det trudde eg at Senterpartiet var glad for, i alle fall i debattane, om dei ikkje er det i faktisk politikk – det høyrest ikkje sånn ut no. Mens det forslaget vi har sagt at vi skal jobbe med, er å sjå på korleis det samla bilavgiftssystemet skal sjå ut når vi skal ha eit berekraftig bilavgiftssystem, som omhandlar fleire ting enn berre dette. Så det er ein vesentleg forskjell. Det er også grunnlaget for at Finansdepartementet no leiar dette i ein heilskap, og ikkje basert på opposisjonens ønske om å døype om bompengane i håp om at problemet då løyser seg.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-11-26:
Svaret på det er – kort – ja. Utan oljeinntektene hadde vi ikkje greidd å saldere statsbudsjettet på det nivået vi er i dag. Det er difor det er livsfarleg å sleppe til SV, som vil avvikle norsk oljenæring, og med det faktisk skrive vekk heile fundamentet, ikkje berre for samferdselspolitikken, men i stor grad for finansieringa av heile velferdsstaten. Difor handlar det om at det faktisk betyr noko om ein held seg med ei regjering som er innstilt på å leggje til rette for den viktigaste fastlandsnæringa vi har, også i leverandørindustrien: utvikle ny teknologi, skape nye arbeidsplassar. Men det er ikkje overraskande for meg at SV har lese Framstegspartiets partiprogram, og at ein høyrer igjen eit snev av det når Framstegspartiet sit i regjering, bør heller ikkje overraske nokon. Vi har vore opptekne av å få ned bompengane i bygd og by fordi det betyr noko. Vi har vore opptekne av å byggje infrastruktur, finne nye motorvegløysingar – fordi det gjev auka samfunnsnytte at ein utviklar bu- og arbeidsmarknadsregionar og kortar ned reiseavstanden for næringslivet. Det er difor vi driv med samferdselspolitikk.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-11-26:
Det er heilt rett: Under vår regjering går dei samla skattane og avgiftene ned med titalls milliardar kroner – der dei aukar med titalls milliardar kroner om Raudt skal ha ei hand på rattet i styringa med Senterpartiet, Arbeiderpartiet, SV og i verste fall også MDG. Det er det ingen tvil om. Under dagens regjering går avgiftene på bilbruk ned fordi vi gjer nødvendige endringar, fordi vi driv igjennom teknologiskifte, som bidreg til utsleppsreduksjonar, samtidig som folk kan bruke privatbilen sin i område der dei ikkje har andre reelle alternativ. Det er inga ny sak at Framstegspartiet gjerne skulle ha kome endå lenger i bompengekutt, men valresultatet har ikkje gjeve oss styrke nok til det. Men det gjev oss styrke nok til reelt å kutte bompengane med nye 1,4 mrd. kr i distrikta neste år, ein halv milliard kroner i byane, der opposisjonen berre prøver å døype om bompengane til eit anna namn.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-11-26:
Eg forstår at nokre tær i Arbeidarpartiet vert ømme, f.eks. representanten Myrli sine, når Arbeidarpartiet vert konfrontert med kva deira eigne forslag faktisk inneber. Punkt éin, at bompengane får eit nytt namn, men at ein beheld dei same inntektene frå dei, og punkt to, at bompengane i praksis vert flytta inn i privatbilen til folk. Eg skjønar at det er irriterande, men eg kan garantere at det stod ikkje i noko talepunkt. Tvert imot trur eg dei fleste som jobbar rundt meg, ville ha sett pris på at eg brukte talepunkta i staden for å konfrontere Arbeidarpartiet så direkte med konsekvensen av deira eigen politikk. Så: Når eg dømer budsjettet frå opposisjonen, tek eg faktisk også inn over meg at det som er i ferd med å utvikle seg til kanskje å verte storebror på venstresida i norsk politikk, Senterpartiet, trass alt kuttar betydeleg, f.eks. i byvekstavtalane, som vil gje auka bompengar som einaste direkte alternative finansieringsmetode. Om ein då ser på opposisjonens forslag, betyr det at ein kan stemme for regjeringas bompengekutt, eller ein kan ta grep, som f.eks. Senterpartiet tek til orde for, som aukar belastninga for bilistane. Til representanten Nævra, som stadig vekk jaktar på moglegheita til å kutte i kvart nytt vegprosjekt som er viktig for å byggje landet vårt sterkare i form av større bu- og arbeidsmarknadsregionar og kortare reiseavstand for næringslivet, er det berre følgjande å merke: Eg veit at SV gjerne skulle ha kutta ut Rogfast, som er eit kjempelønsamt prosjekt å investere i. Eg veit at SV gjerne vil kutte ut Hordfast, som er eit lønsamt prosjekt, som også viser at klimagassutsleppa i levetida går ned, viss ein gjer investeringar. Men SV vil gjerne hente pengane over fjellet og bruke dei på mindre lønsame investeringar på denne sida av Langfjella. Det er den store forskjellen på oss som vil byggje heile landet, og Arne Nævra som vil byggje sitt eige nærområde. Om vi skal fortsetje å byggje landet vårt sterkare saman, må vi utvide bu- og arbeidsmarknadsregionar, og vi må forstørre og forenkle moglegheitene for norsk næringsliv til å skape og tene pengar. Då må vi halde på ein samferdselspolitikk som reelt gjev utvikling i heile landet, og ikkje berre der SV har størst oppslutning.
Jon Gunnes (Venstre), 2019-11-26:
Representanten Jegstad hadde en veldig god historiefortelling om hvordan disse bompengeinnkrevingene oppsto. Da er det ganske utrolig at Arbeiderpartiet i denne debatten snakker om at vi nå må få mange flere nasjonale føringer. Altså: Alle bompengeprosjektene som vi kjenner til, har det blitt tatt initiativ til lokalt, og det har vært avstemminger i kommunestyrer og i fylkesting. Arbeiderpartiet har vel aldri stemt imot – og heller ikke Rødt. Det eneste partiet som faktisk har stemt imot hele tiden – det skal de ha – er Fremskrittspartiet. De har stemt imot disse prosjektene fra dag én og har vært standhaftige, selv om de kanskje må gi seg lite grann i regjering. Det er mitt poeng: De forslagene som nå etterleves, er bygd på mye av det Venstre har ønsket med disse bompengeinnkrevingene. Det er ikke fordi vi skal være slemme med folk; nei, det er fordi det skal være et alternativ. I byene skal det f.eks. være et alternativ til å kjøre bil. Det skal være gode kollektivløsninger. Det har man jo oppnådd. Det er ikke bare veisystemene som har blitt bra, som representanten Jegstad var inne på, det er også utrolig fine alternative løsninger, med både kollektiv, gange og sykkel. Så må jeg si litt til Senterpartiet, som i valgkampen ville ta bort mye av pengene som er satt av i NTP til byvekstavtaler. Det var vel et beløp på 12 mrd. kr som var nevnt den gangen, og nå, i budsjettet, snakker man om at de skal føre over penger til bygdevekstavtaler i stedet. Vi har ikke noe imot at man har gode løsninger også på bygdene og i mindre lokalsamfunn, men det er helt klart at det er i byene vi har de store utfordringene og ikke minst har løsningene. Det er der det er enklest å få til løsninger, slik at folk kan velge å ikke kjøre bil, men heller bruke kollektivtrafikk. Det forundrer meg at Senterpartiet ikke fullt ut er villig til å være med på å løse de utfordringene man har lokalt, men også være med på å løse den globale klimautfordringen. Til Rødts bekymring knyttet til finansiering av disse prosjektene: Ja, vi kan helt klart tenke nytt, og det har man gjort. Man har fått Nye Veier, som har redusert byggekostnadene. De har ikke bare økt fart og fått til firefelts motorvei; de har faktisk fått ned prisen i forhold til det som Statens vegvesen hadde skissert for de samme prosjektene. Venstre er også opptatt av at offentlig–privat samarbeid, altså OPS, er en god måte å bygge store infrastrukturprosjekter på, der det er mulig. Vi har jo hatt vellykkede prosjekter, og vi holder på med noe nå i Elverum, og det ser ut som det går meget godt, med tanke på både løsningen for bilistene og forventningene i lokalsamfunnet, som får en ny, god vei. Ikke minst, som statsråden sa, kommer næringstrafikken mye hurtigere fram, og det er faktisk for dem vi bygger vei. Så med tanke på den debatten som går, tror jeg faktisk vi er ganske sosialt innrettet. Når det gjelder veiprising og det at Venstre ønsker en annen innsamling enn disse bompunktene, er det for å få et mer rettferdig system, slik at alle bilistene er med og bidrar.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2019-11-26:
Jeg tror ganske sikkert vi hadde fått bedre debatter i Stortinget hvis samferdselsministeren hadde pratet om det debatten dreier seg om, og satt seg inn i de forslagene som fremmes i Stortinget. Jeg tror også debatten hadde blitt bedre hvis samferdselsministeren hadde svart på de spørsmålene han får i Stortinget, i stedet for å prate om alt mulig annet. Samferdselsministeren har åpenbart ikke lest de alternative statsbudsjettene til opposisjonspartiene, men det kunne kanskje forventes at samferdselsministeren hadde lest finansinnstillingen, som skal behandles i Stortinget i morgen. Da hadde han lest – og skjønt – at Arbeiderpartiet i 2020-budsjettet støtter regjeringens forslag om kutt i bompenger. Vi støttet riktignok ikke regjeringens forslag i 2018, som var et betydelig mindre beløp, men vi støttet regjeringens forslag om bompengekutt i både 2019-budsjettet, altså for inneværende år, og vi støtter det i 2020-budsjettet. Så det er faktisk ikke riktig, det som samferdselsministeren står og sier fra Stortingets talerstol. Jeg skjønner at han har fått talepunkter fra informasjonsfolkene sine, og at han nå skal si at opposisjonen skal gi bompengene et nytt navn. Jeg vet ikke hvor mange ganger han har sagt det. Men jeg har vært i mange debatter med representanter fra andre regjeringspartier. Under Arendalsuka fløy vi fra debatt til debatt – Helge Orten, Jon Gunnes og jeg – og jeg tror folk etter hvert ble lei av å høre på oss, men der sa både Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti at de er for vegprising, og de sa til og med at regjeringen driver og utreder vegprising. Er det da sånn at statsråd Dales regjeringspartnere fra Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti nå driver og jobber med at de bare skal gi bompengene et nytt navn, som statsråd Dale har sagt til det kjedsommelige i dagens debatt? Det er i grunnen det eneste han har klart å si så langt i debatten. Representanten Fasteraune hadde et svært godt spørsmål. For igjen: Når en hører med representantene Gunnes, Orten og Grøvan og andre fra Kristelig Folkeparti, sier de at det Stortinget tidligere vedtok, om at vi skal ta i bruk ny teknologi, er det samme som Arbeiderpartiet, SV, Rødt og kanskje andre i dag prater om når vi bruker begrepet «vegprising», som er det begrepet det er en felles forståelse av – om at en rett og slett skal kreve inn penger på annen måte enn bare ved at en skal betale noe når en passerer et fysisk punkt. Så hva er forskjellen på det Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti sier, og det statsråd Dale sier, og det opposisjonen har foreslått? Det hadde det vært interessant å høre.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2019-11-26:
Jeg registrerer at jeg heller ikke nå fikk noe svar på de to spørsmålene jeg hadde. Det ene var ganske enkelt: Ut fra samferdselsministerens retorikk om at de som er for å utrede vegprising, bare er opptatt av å gi bompengene et nytt navn, mener han da også at Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti bare skal gi bompengene et nytt navn? Det fikk jeg ikke noe svar på, og det er vel kanskje en god grunn til det. Vi får heller ikke i denne debatten svar på det viktige spørsmålet: om det heter «vegprising». Jeg tror ingen i denne salen har noen prestisje i at det skal kalles akkurat det. Det er jo ikke sånn at vegprising er en definert A4-løsning, hyllevare, at sånn skal det være. Det er mange ting her som må utredes og ses nærmere på. Men å si at vegprising er noe helt annet enn det regjeringen selv sier at de jobber med, altså at en skal ta i bruk ny teknologi for brukerbetaling for bil – hva er den store forskjellen på det? Samferdselsministeren svinger seg til de store høyder og argumenterer imot forslagene fra oss som vil utrede vegprising. Og så sier altså hans regjeringspartnere fra Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti at det er det samme: Vi skal ta i bruk ny teknologi for å kreve inn dagens bompenger på en smartere måte enn med dagens bompengesystem. Ny teknologi gjør at vi kan gjøre dette smartere, sier Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti. Bra! Det er det samme som opposisjonen sier. Vi kaller det vegprising fordi det er det det så langt har blitt kalt. Kall det gjerne noe annet den dagen systemet som regjeringen jobber med, kommer – men vi får heller ikke i denne debatten svar på hva som er den store forskjellen på det opposisjonen har fremmet litt ulike forslag om i Stortinget, og det regjeringen jobber med.
Helge Orten (Høyre), 2019-11-26:
Min ambisjon var at dette skulle bli en kort, konsis og god debatt. Det kan kanskje diskuteres. I utgangspunktet tenker jeg at representanten Myrli tok opp en problemstilling knyttet til veiprising og til ny teknologi i samferdselssektoren. Ny teknologi i samferdselssektoren er faktisk noe av det viktigste vi holder på med om dagen, for vi ser at det gir oss helt nye muligheter – også i utformingen av et framtidig bærekraftig bilavgiftssystem. Det forslaget har vi behandlet i Stortinget. Vi har bedt regjeringa om å utrede hvordan ny teknologi kan tas i bruk for å lage et framtidig bærekraftig avgiftssystem. Det arbeidet er, som statsråd Dale var inne på, allerede godt i gang i Finansdepartementet og vil bli levert til Stortinget når det er klart. Det er nettopp en oppfølging av den bestillingen som ligger der. Jeg mener det i dette arbeidet er mye bedre å se på ny teknologi i en bred sammenheng, enn å konsentrere seg om et eller annet diffust begrep som heter «veiprising», som det er litt uklart hva en legger i. Noen snakker om veiprising som en erstatning for dagens bompengesystem. Andre snakker om veiprising som et system for å erstatte alt som er av bruksrelaterte bilavgifter. Det er veldig vanskelig å få tak på det begrepet. Derfor tror jeg at den rette måten å gjøre det på når en utreder bruken av ny teknologi, er å se det i sammenheng med hvordan et framtidig bærekraftig avgiftssystem for bil skal være. Det er den bestillingen vi har gitt, og det er den bestillingen regjeringa helt sikkert vil svare ut. Til representanten Nævra: Jeg kan betrygge ham om at Høyre, som et av de store partiene, vil fortsette å bygge veiinfrastruktur i hele Norge. Hvorfor gjør vi det? Jo, fordi vi må ha verdiskaping i hele landet. Vi må sørge for at vi har bosetting i hele landet. Derfor er veibygging viktig. Når da SV og andre såkalte miljøpartier gjør veien, bilen og flyet til en hovedfiende, synes vi det er en gammeldags miljøpolitikk – i stedet for å sørge for å gjøre det som ruller oppå disse veiene, eller som flyr i lufta, utslippsfritt. For det er der utfordringen ligger. Bygger vi ned infrastrukturen, eller lar være å bygge ut infrastrukturen, vil vi også få et betydelig problem om 5, 10 eller 15 år, når disse transportformene er utslippsfrie. Det er i alle fall min ambisjon at vi fortsetter å bygge en balansert infrastruktur. Det er det som bygger landet, og det er det som bidrar til at vi kan ha verdiskaping og bosetting i hele Norge.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2019-11-26:
Jeg registrerer at statsråden mener at dagens regelverk er godt nok. Det må jo bety at statsråden mener at de ansattes rettigheter er godt nok ivaretatt i lovverket. Men som vi viser til i innstillingen, er det jo slik at pensjon ikke er omfattet, og det er også slik at arbeidsgivere kan reservere seg mot å videreføre rettigheter som man har i tariffavtaler. Vi har renholdssaken i Forsvaret friskt i minne, der enkelte ansatte mistet pensjonsrettigheter over natten, på 1,3 mill. kr – rettigheter de har tjent opp i arbeidslivet, med staten som arbeidsgiver. Hvordan kan statsråden hevde at de ansattes rettigheter er godt nok ivaretatt når vi ser at slike ting skjer?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2019-11-26:
Vi hører mye fint og flott fra høyresiden om hvor fint alt skal bli bare vi legger det ut på anbud og konkurranseutsetter det. Det skal bli bedre tjenester, det skal bli mer effektivt. Det høres flott ut, men det virker ikke. De eksemplene vi har sett i media de siste årene fra der man har prøvd dette, viser jo at det blir dårligere lønns- og arbeidsvilkår, det blir dårligere tjenester, og de aller fleste kommunene som har brent seg på dette, tar det nå tilbake i egen regi, som renovasjonstjenester, ikke bare i Oslo, men i en rekke kommuner – ca. 200 i tallet. Vi har sett eksempler fra Forsvaret, der ansatte har mistet rettigheter, og hvor kvaliteten blir forringet fordi det blir færre ansatte som skal gjøre den samme jobben til dårligere lønn og på kortere tid. Vi har også sett av eksemplene i luftambulansesaken, som de aller fleste kjenner til, hvor galt det kan gå når man ikke sørger for at de ansattes rettigheter er ivaretatt og den grunnleggende tryggheten for den norske befolkning er sikret. Da er spørsmålet: Hva har statsråden og regjeringen lært av disse eksemplene? Jeg har ikke hørt noen ting fra denne talerstolen i denne debatten som tyder på at de har lært noe som helst. Og det er ikke så rart i og for seg, det er tross alt høyresiden vi snakker om. De ønsker jo denne utviklingen velkommen. Det jeg synes er mer merkelig, er at partier som ellers har en rørende omsorg for skattebetalernes penger, sitter stille og ser på at fellesskapets midler renner bort til private aktører, mye går ut av landet, betalt av de ansatte i form av dårligere lønns- og arbeidsvilkår og av brukerne i form av et dårligere tilbud. Kan statsråden komme opp og forklare denne mangelen på logikk? Og kan hun også svare på den utfordringen som undertegnede, flere i salen og Rigmor Aasrud har gitt: Hvordan kan statsråden stå på talerstolen i Stortinget og si at de ansattes rettigheter er godt nok ivaretatt i loven i dag, når vi ser sånne utslag som vi har sett bl.a. i Forsvaret? Statsråden sier at det er viktig at vi sikrer regler som ivaretar de ansatte, at vi skal ha et trygt og godt arbeidsliv. Mener statsråden at det å miste pensjonsrettigheter, som en på ærlig vis har tjent opp gjennom et langt yrkesliv, enkelte over 1,3 mill. kr, er et eksempel på det arbeidslivet hun ønsker seg? Jeg kunne godt tenke meg at hun kom opp på talerstolen og forklarte. – Nå ser jeg at hun har tegnet seg, så da stopper jeg der.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2019-11-26:
Statsråden unnlater elegant å svare på om hun mener at å miste pensjonsrettigheter på 1,3 mill. kr er det arbeidslivet hun ønsker seg. Hun henviser til en rettssak uten å ta imot invitasjonen til å si noe politisk om hva hun mener om hvilket arbeidsliv vi ønsker oss. Da anser jeg egentlig svaret som avgitt. For de stemmes ned i dag, alle forslag som nå fremmes av opposisjonen for å sikre bedre rettigheter til de ansatte og for å sikre bedre kvalitet i tjenestene. Det er et svar, det også – at man ikke vil være med på å gi større trygghet for de ansatte ved å sikre et bedre kvalitativt innhold i tjenestene som produseres, og sikre bedre forutsigbarhet, både for brukerne og for dem som jobber i sektoren. Det er et tydelig svar om at dagens regjering bør byttes ut, sånn at vi kan få muligheten til å sikre et anstendig arbeidsliv for alle, med forutsigbarhet og trygghet.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2019-11-26:
Når jeg hører litt av retorikken som brukes av venstresiden i denne saken, får jeg inntrykk av at man er imot alt av anbud. Det ville i så fall være meget spesielt hvis man i praksis mener at f.eks. det offentlige skal utføre alle oppgaver selv. Det tror jeg selv ikke disse partiene i denne sal mener, muligens med unntak av partiet Rødt. Men når jeg hører Sosialistisk Venstreparti og retorikken de bruker, er det at alt av anbud er galt, alt av anbud innebærer at det blir dårligere for de ansatte. Jeg har selv tidligere erfaring som lokalpolitiker i Moss. Der har vi konkurranseutsatt flere tjenester. Man hadde undersøkelser før det ble konkurranseutsatt, mens det var det, og etterpå, når det hadde blitt rekommunalisert, og de ansatte selv trivdes bedre i perioden da det var konkurranseutsatt. Man gikk inn og så på lønns- og arbeidsbetingelsene. I flere tilfeller, eller som oftest, var det relativt likt, i noen tilfeller var det også bedre. Men Sosialistisk Venstreparti vet tydeligvis bedre. Så er det noe med liv og lære i politikken. Jeg registrerer at representanten Lerbrekk ikke besvarte mitt spørsmål, derfor oppfordrer jeg henne nå til å tegne seg og svare på det enkle spørsmålet: Når SV er så imot anbud med begrunnelse i lønns- og arbeidsvilkår, når SV selv sitter i byråd i denne byen og stiller som krav at de private ikke får lov til å gi høyere lønn, tvert imot, de skal gi lavere lønn enn det kommunen selv gir, hvorfor kommer man etterpå og kritiserer de private? Det henger ikke på greip. Derfor oppfordrer jeg nå representanten Lerbrekk til å tegne seg umiddelbart og komme med en god forklaring på hvorfor byrådet i Oslo har lagt seg på den linjen, for det henger ikke sammen med det synet hun ellers har forfektet. Avslutningsvis: Jeg hørte også representanten Lundteigen snakke varmt om å rekommunalisere tjenester. Jeg hadde trodd og håpet at for representanten Lundteigen og Senterpartiet, som tidligere har hatt et ganske pragmatisk forhold til dette, er det viktigste å sikre gode lønns- og arbeidsvilkår, og ikke minst er det utrolig viktig å sørge for at tjenestene blir best for dem som skal motta dem, og at man bruker skattepengene på en mest mulig effektiv og god måte. At Lundteigen da legger seg på samme linje retorisk som Sosialistisk Venstreparti, må jeg si overrasker stort.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-11-26:
Når statsråden sier at det er utfordringer i renholdet og hvordan det blir drevet, betyr det på godt norsk at her har vi trøbbel. Det er mye som ikke er på stell når det gjelder en god del private renholdsfirmaer i Norge. Registreringsordning og ulike slike tiltak har vært forsøkt for å få det bedre, men det har hatt begrenset effekt. Det som er referert til fra Forsvaret, hvor Forsvarets renhold ble utsatt til ISS, hadde en basis i at en mente ISS kunne gjøre det billigere. Sjølsagt er renhold en naturlig del av enhver virksomhet, enten det er privat virksomhet eller næringsvirksomhet. Mitt spørsmål er: Vil statsråden være enig i at det offentlige har et ansvar for å utforme konkurransegrunnlaget slik at ikke lavere lønns- og pensjonsvilkår eller dårligere arbeidsvilkår er årsaken til at det offentlige velger å ikke utføre arbeidet i egen regi?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-11-26:
I mitt første innlegg klargjorde jeg Senterpartiets holdning til dette temaet, og det står veldig støtt i vår politiske tradisjon. Jeg vil understreke at for Senterpartiet er det i mange tilfeller nå helt naturlig å rekommunalisere renholdet. Hvorfor er det det? Jo, fordi erfaringene ikke er gode nok. Det vi ser, er at der hvor vi har offentlige ledere, som ikke også har ansvaret for renholdet, er det noe som mangler. En offentlig leder har ansvar for helheten. Det er det som er i ferd med å utvikle seg: Det er snart ingen som har ansvar for helheten. Når en ikke har ansvar for helheten, blir det ansvarsfraskrivelser, og det blir dårligere resultater. Senterpartiet har den holdningen til faget renhold at det er et fullverdig arbeid. Det er et arbeid som skal ha en betaling, som skal ha vilkår på linje med annet fullverdig arbeid. Og det er helt naturlig at en sjukehusdirektør har det samme ansvaret for renholdere som for sjukepleiere i sin virksomhet. For i eksempelet sjukehus er renhold, smitte og kvalitet på tjenestene en del av den samme helheten. Det er ikke forsvarlig det som skjer i dag i en rekke helseforetak, at renholdet blir faset ut, og så får en trøbbel i neste omgang fordi sjukdomssituasjonen utvikler seg sånn at det ikke går bra som følge av at renholdet ikke har den kvalitet som trengs. Det er vesentlig for Senterpartiet at vi har renhold som en integrert del av offentlig virksomhet. Det er viktig at vi får bedre ledere for offentlig virksomhet, som tar ansvar for helheten. Og jeg understreket i mitt innlegg at det som er det viktigste i offentlig sektor nå, er organisasjon, kultur og ledelse, nemlig at de offentlige lederne inspirerer sine medarbeidere til å ta ansvar, ta initiativ, tenke sjøl og utøve jobben på en god måte. Dersom en får til det, kombinert med de ansettelsesforhold en har i staten, vil jeg påstå at det er ingen som vil utkonkurrere offentlige renholdere. Det er Senterpartiets linje i denne saken.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-11-26:
Saken gjelder om det skal stilles krav om bosetting og opphold i Norge for barn og ektefelle det mottas forsørgingstillegg for, og om det skal stilles krav om bosetting i Norge for mottakere av forsørgingstillegg til alderspensjon og uføretrygdede. Forslaget får kun effekt dersom mottaker eller forsørget barn/ektefelle oppholder seg i land utenfor EØS som Norge ikke har inngått trygdeavtale med. Jeg vil understreke at Senterpartiet er for å begrense eksporten av trygdeytelser, men det er veldig krevende hvilke kriterier som skal brukes for at det samtidig blir rettferdig for dem det gjelder. Kriteriene for hvordan en skal begrense trygdeytelsene, er altså svært sentralt. Forslaget fra regjeringa strammer inn på regelverket for folk som er bosatt eller oppholder seg utenfor EØS, hvor vi ikke har trygdeavtale, men strammer ikke inn for dem som er bosatt og oppholder seg innenfor EØS-området. For Senterpartiet er det ikke opplagt at vi skal sette et sånt klart skille mellom land innenfor og utenfor EØS. Representanten Tonning Riise var sjøl inne på det her, hvor et av hans premisser var lønns- og kostnadsforskjeller. Det er enorme forskjeller i lønn og kostnader ved å oppholde seg innenfor EØS-området, på samme måten som det er enorme forskjeller for dem som oppholder seg utenfor EØS-området. Det er mange land utenfor EØS-området som har et lønns- og kostnadsnivå som er mye høyere enn mange land innenfor EØS-området. Det er derfor behov for å gå grundigere inn i saken, også som følge av den pågående rettsskandalen i Nav. Derfor står Senterpartiet bak forslagene nr. 1 og 2 i innstillinga, som i hovedsak går ut på å sende saken tilbake til regjeringa for å få dette grundigere behandlet.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-11-26:
Et innlegg som det statsråden holdt nå, har jeg aldri hørt tidligere fra noen statsråd. Det er tydelig at statsråd Høie har problemer i saken. Hvis ikke statsråden hadde hatt problemer, hadde han ikke brukt slike ord og uttrykk. Å komme her og fortelle at representanten Kjersti Toppe driver med stråmannskunster og har drevet med det i alle år, og ikke ta situasjonen på fødselsområdet på alvor og prestere å si at representanten kommer med «en haug med representantforslag» – jeg vet ikke hva som er parlamentarisk ordbruk, men her var det flere utsagn fra statsråden som ligger langt utenfor det som etter min vurdering er parlamentarisk ordbruk, i hvert fall fra en statsråd. Han sier her at representanten Toppe ikke leser dokumenter. Det kan hende at representanten Toppe leser dokumenter så godt at statsråd Høie med tilliggende embetsverk har problemer med å kunne argumentere. Det er kjernen. Jeg vil bare si at dette innlegget var så tydelig fra en presset statsråd som jeg aldri tidligere har opplevd det – en statsråd som nå er presset av en bunadsgerilja med nærmere 100 000 følgere, en bunadsgerilja som har fått en oppslutning så sterk at sjøl statsministeren måtte legge saker på vent for ikke å provosere og dermed tape enda flere stemmer. Og så opplever vi her en statsråd som går til et så usaklig frontalangrep på representanten Toppe. Det er uverdig.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-11-26:
De som følger denne debatten, kan vurdere sjøl om vi står overfor en presset statsråd eller ikke. Når en statsråd bruker sånne uttrykk som har falt i de to siste innleggene, er det det beste beviset på at vi har en statsråd som er så presset og har vært så presset over så lang tid, at han til slutt ikke greier å holde tilbake det hele. Det er helt korrekt at representanten Toppe og jeg er på samme kurs – det skulle bare mangle! Vi er på en skikkelig kurs, som går ut på at det skal være likeverdige spesialisthelsetjenester over hele landet – likeverdige! Det har skjedd en så sterk sentralisering, og det skjer fortsatt en så sterk sentralisering, at mange føler uro og utrygghet for noe av det viktigste en kan komme oppi, nemlig situasjoner hvor det står om liv og helse. Så har vi en statsråd og en regjering som systematisk går videre og legger opp til at det skal bli større avstander mellom de trygghetstilbud befolkningen skal ha – de trygghetstilbud som er nødvendige for at en skal få bosetting med unge mennesker rundt omkring i det ganske land. Statsråden er sjølsagt klar over at det er ingen røyk uten ild. En har ikke disse protestaksjonene uten et saklig, faglig grunnlag. Hvis det ikke hadde vært et saklig, faglig grunnlag fra fagfolk, berørte og pårørende, hadde det ikke vært en diskusjon om dette. Statsråden kan bare prøve å bortforklare det – det går i statsrådens disfavør. Når det gjelder ordførerne på Helgeland, kan jeg melde til statsråden at mange av dem føler seg så slitne av en så sterk fight gjennom så mange år at de til slutt begynner å diskutere løsninger som ikke er de løsningene de egentlig ønsker. Jeg vil bare avslutte med å si at det vi nå har opplevd, er en statsråd som er så presset av representanten Kjersti Toppe at jeg aldri har opplevd tilsvarende i denne sal i de årene jeg har vært her.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-11-26:
Statsråd Høie la fram sin nasjonale helse- og sjukehusplan som skal gjelde fra 2016 til 2019, hvor et av de store poengene var hva som skulle være befolkningsgrunnlaget for et fullverdig lokalsjukehus. Det ble skissert behov for 60 000–80 000 innbyggere. Planen ble møtt med massiv motstand. Jeg husker glimrende godt statsråd Høie som var i Dagsnytt 18-debatt angående Tynset sjukehus’ framtid. Heldigvis var det noen sentrale Høyre-folk på Tynset som hadde presset statsråden så sterkt at i den debatten trakk statsråden følehorna tilbake når det gjaldt nedleggelsen av Tynset sjukehus, og det førte til at vi reddet sjukehusene i Kirkenes og Hammerfest. Det statsråden her driver med når det gjelder historieskriving, vil folk sjøl kunne erfare ut fra hva som har skjedd. Regjeringa sentraliserer, Senterpartiet desentraliserer. Og det kommer vi til å fortsette med.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-11-26:
Senterpartiet får ikke flertall for sitt forslag, men vi oppnår en stor delseier, nemlig at Arbeiderpartiet slutter seg til vårt forslag. Det vil folk sør for Korgfjellet merke seg. Vi får Arbeiderpartiet med på en utredning av to lokalsykehus med fullverdige akuttfunksjoner – og med en presis definisjon, i tråd med Legeforeningen: døgnberedskap, akuttmedisin, akuttkirurgi, anestesi, røntgen, laboratorium og fødeavdeling. Mer presist kan det ikke sies. Det er en felles plattform for det videre arbeidet. Sykehusberedskap er trygghet for forsvarlig akuttbehandling. De prehospitale tjenestene er mange ganger i tvil om diagnosen til den alvorlig syke. Hvis vi kommer i en situasjon hvor man ikke har akuttberedskap på nærmeste sykehus, bør de kjøre forbi dersom en blir i tvil om situasjonen, og det skjer ofte. Er statsråden enig i denne faglige realiteten når sykehuset ikke har fullverdige akuttfunksjoner – altså at en må kjøre forbi Sandnessjøen og til Mo, når Sandnessjøen ikke blir fullverdig?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-11-26:
Saken gjelder beredskap. Den gjelder trygghet ved alvorlig, akutt sjukdom. Den gjelder det å redde liv. Det er store avstander. Avstanden Sømna–Mo i Rana er 260 km – nær fire timer. Det er en utrolig krevende geografi, og det er en av de delene av landet som har den mest spredte bosettingen. Det er altså utrolig krevende å sikre en sjukehusberedskap her som gir trygghet for forsvarlig akuttbehandling. Vi har erfaring fra andre deler av landet med at det er vesentlig å kombinere akuttbehandlingen ved spesialisthelsetjenesten med et samspill med primærhelsetjenesten, samhandlingen. Det gjør at en kan få bedre utnyttelse av ressursene når en ikke har så stor pågang av akutte hendelser. Det går an å organisere helsetjenesten ved å kombinere en forsvarlig bruk av økonomi med trygghet med tanke på det akutte. Vi i Senterpartiet står sjølsagt på to fullverdige lokalsjukehus når det gjelder akuttfunksjoner. At disse sjukehusene vil ha noe ulikt innhold når det gjelder elektiv virksomhet, ja, det er sånn som det er over hele landet. Det sies her fra representanten Ebbesen at det skal være ett sjukehus sør for Korgfjellet, og det sies fra representanten Søttar fra Fremskrittspartiet at en skal ha ett felles sjukehus fordi Helgeland fortjener det. Jeg lurer på om de to representantene har lest innstillinga fra direktøren for sjukehuset, for der er det ikke sør for Korgfjellet som er hovedpoenget. Som representanten Toppe sa, dreier diskusjonen seg nå om innholdet i disse to sjukehusene. Det er ikke noen stor jobb å definere innholdet i dette, så de som snakker om utsettelser, mener jeg snakker mot bedre vitende. Det som er et faktum, er at det i mange tilfeller er tvil om diagnosene i akutte, kritiske situasjoner. Uten et fullverdig akuttilbud vil en i mange tilfeller måtte tenke på å kjøre forbi det nærmeste sjukehuset til det sjukehuset som har de nødvendige akuttfunksjonene, i en kritisk situasjon der tid er gull verdt. Ellers: Når det refereres til diskusjonen i Nordland i 1997 om ett sjukehus, kan jeg si til representanten Stensland: I 2008 var diskusjonen i Vestre Viken om en skulle ha ett akuttsjukehus i stedet for i Bærum, Drammen, Hønefoss og Kongsberg. Det er gjort til skamme, det bør også gjøres på Helgeland.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-11-26:
Senterpartiet har i mange år stått fremst i striden for å stoppe sentraliseringen innenfor spesialisthelsetjenesten. Ja, vi har ikke bare stått fremst i striden for å stoppe sentraliseringen, vi har også stått fremst i striden for å utvikle spesialisthelsetilbud flere steder i landet, bl.a. i Alta, og det er jeg stolt av, for det er noe befolkningen fortjener. Det har ført til at vi har fått en betydelig framgang i en rekke diskusjoner rundt omkring i landet, og ingen kan underslå at Senterpartiet har vært i front når det gjelder sikring av sykehus både i Flekkefjord, på Tynset, i Kirkenes – ja, over hele landet. Nå står striden på Helgelandskysten. Det refereres til Senterpartiets ordførere på Helgeland som vil ha et sykehus sør for Korgfjellet. Det er sjølsagt et helt naturlig standpunkt fordi avstandene er så store at en må ha et fullverdig sykehus sør for Korgfjellet hvis en skal ivareta nødvendig beredskap. De ordførerne som går inn for det, slåss for det, og de har full støtte fra Senterpartiet. Det som nå er framlagt fra direktøren, er at en tvert imot ikke har et fullverdig sykehus sør for Korgfjellet, det sykehuset kommer nord for Korgfjellet. Her er det viktig at en greier å forene interessene. De som er nord for Korgfjellet, skal ha sitt tilbud, de som er sør for Korgfjellet, skal ha sitt tilbud, og det går an å forene beredskap med klok bruk av fagfolk på en økonomisk måte. Hvis statsråden avklarer at det skal være trygghet rundt sykehusene, vil en også få rekruttering, men det vi ser, er at når det ikke er trygghet for hva sykehuset skal inneholde, vil rekrutteringen lett svikte. Derfor er det et veldig greit standpunkt Senterpartiet har framlagt her. Det objektive faglige beredskapsargumentet er like sterkt etter denne debatten som før denne debatten. Jeg er sikker på at de ordførerne som ønsker et fullverdig sykehus sør for Korgfjellet, vil fortsette sitt arbeid, og de skal vite at de har Senterpartiet med seg i det. Vi har gjort en stor delseier ved at en nå også har Arbeiderpartiets stortingsgruppe med på det standpunktet.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-11-26:
Det har pågått en ganske kontinuerlig debatt om spesialisthelsetjenesten fra 2005. Senterpartiet har vært i front i alle disse diskusjonene for å sikre et desentralisert tilbud. Det har ført til at det har vært betydelig uro internt i den rød-grønne regjeringa i den perioden, fordi Senterpartiet hadde et klart annerledes standpunkt enn det Arbeiderparti-statsråden hadde. Når vi da har fått en høyreregjering, har Senterpartiets aktivitet ført til at sentraliseringskreftene har blitt drevet tilbake på punkt etter punkt. Det fortsetter, og det er vi veldig glade for, for befolkningens kraft er så stor; en vil ha et trygt tilbud sjøl om en bor i grisgrendte strøk.
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-26:
Anbodsutsetjing vert opplevd som ein styggedom for veldig mange av dei arbeidstakarane dette går ut over i desse bransjane. Det vert brukt i svært stor grad og i større og større delar av norsk arbeidsliv. Det er spesielt nokre bransjar der dette er veldig vanleg, der størsteparten av dei som jobbar innanfor faget, må konkurrera om å få behalda jobben sin kvart fjerde år. Desse bransjane er reinhald, vektaryrket, vegvedlikehald, renovasjon og vaktmeistertenester. Det finst òg nokre andre. Eg må seia at det er merkeleg korleis dette berre har vorte godteke, at ein så stor del av arbeidsstokken no regelrett står i fare for å mista jobben sin, delar av jobben eller i alle fall opptente rettar kvart fjerde år. Eg hugsar godt då eg gjekk på grunnskulen for femten år sidan. Då var både reinhaldarar og vaktmeistrar fast tilsette i kommunen. Dette er ei ganske stor endring på relativt kort tid. Ein kan spørja seg kvifor det har vorte slik – i desse klassejustisdagar. Kunne ein tenkja seg at lærarstokken, SFO-biten eller spesialundervisninga hadde vorte sett ut på anbod utan at ein hadde protestert kraftig? Det trur eg ikkje, men reinhaldarane derimot, som gjer ein like viktig jobb, dei er det greitt å skalta og valta med og setja ut på anbod kvart fjerde år. Kompisen min Kenneth jobbar som vektar og er tillitsvald ved flyplassen på Sola. Der har han jobba i ti år. Han har fagbrev og ein god dose med yrkesstoltheit. Han vurderer no å byta jobb på grunn av at anbodspresset er så stort på oppgåva hans som både tilsett og tillitsvald. Så han søkjer no etter ny jobb for å sleppa å verta sett ut på anbod kvart fjerde år. Med dette representantforslaget har me i SV vist klart og tydeleg nokre av dei største utfordringane i norsk arbeidsliv. Anbodsutsetjing av arbeid er heilt klart ein konkurranse som pressar negativt på løns-, arbeids- og pensjonsvilkår. Til og med om kvalitetskrav vert vekta høgare enn pris på anbodet, endar det ofte med at tilbodet med lågast pris vinn likevel – og dermed vert det dårlegare vilkår for arbeidsfolka. Det er ganske spesielt at delar av opposisjonen på Stortinget ikkje heilt ser kor alvorleg det er at arbeidsfolk innanfor gjevne bransjar jamleg står i fare for å mista jobben utan at arbeidsplassen vert lagt ned, utan at dei har gjort ein for dårleg jobb, og utan at dei har brote vilkåra i arbeidskontrakten. Det er ganske annleis enn for andre arbeidstakarar i andre bransjar. Det å jobba som reinhaldar eller vektar på ein arbeidsplass som stadig er på jakt etter tilbod, er vesentleg mindre trygt enn å ha ein fast jobb som ikkje er anbodsutsett. Me i SV godtek ikkje dette, difor fremjar me dei forslaga til gjennomgang, innstrammingar og regelendringar som er beskrivne i innstillinga. Eg tek opp forslag nr. 8, frå SV.
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-26:
Reinhaldarane som i alle år har vore tilsette i staten, men som plutseleg vert anbodsutsette, får ny arbeidsgjevar – om dei beheld jobben – dei mistar tariffavtalen som dei har hatt, og dei må førebu seg på nye anbodsrundar, eksempelvis kvart fjerde år. Dette er heilt klart andre vilkår enn det dei hadde. Så kva vil statsråden seia til desse reinhaldarane, og til andre arbeidstakarar som kjenner seg igjen i det eg no har beskrive?
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-26:
Eg tok berre ordet til ei heilt kort stemmeforklaring. Me i SV vil stemma for alle mindretalsforslag som ligg i innstillinga, som vil gjera det betre enn regelverket er i dag. Difor stemmer me subsidiært for dei.
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-26:
Eg vil gjerne svara litt på det eg nærmast høglydt vart bedt om å svara på. Eg registrerer at representanten Wiborg openbert har eit veldig stort engasjement for Oslo. Det er bra. SV og eg har òg eit engasjement for Oslo. Dessverre har ikkje eg jobba i eller saman med byrådet i Oslo, men eg håper at representanten Wiborg vil bruka sitt store engasjement til å setja seg inn i saka og få alle fakta på bordet. Dessverre har ikkje eg dei faktaa for handa no, men eg er heilt sikker på at kollegaene mine i byrådet i Oslo vil vera meir enn hjelpsame med å skaffa dei.
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-26:
I dag kjem SV til å stemma for å senda tilbake til regjeringa forslaga som vart lagde fram i Prop. 129 L, samtidig som me ber regjeringa eventuelt fremja ei ny sak for Stortinget når årsakene til rettsskandalen med feil tolking av EØS-retten er avklarte. Difor stemmer me i dag mot forslaga frå regjeringa. Det som likevel må vera heilt klart før Stortinget fattar sitt vedtak, er om vedtaket er i samsvar med forpliktingar som Noreg har til andre land. På denne bakgrunnen stilte SV spørsmål til statsråden etter at situasjonen i Nav vart kjend for offentlegheita, ei sak som òg kan omfatta same tematikk som den saka me behandlar i dag. Spørsmåla SV stilte til statsråden, var, for det fyrste: Vil forslaga i Prop. 129 L kunna verta påverka av det som kom fram i pressekonferansen 28. oktober 2019, om feil praksis i Nav? Og for det andre: Kan regjeringa garantera at det er føreteke avklaringar om at endringane ikkje kjem i konflikt med andre forpliktingar etter avtalar eller konvensjonar som Noreg er part i? Svaret statsråden gav på desse to spørsmåla i brev av 6. november 2019, konkluderte med: «Jeg kan således ikke se at saken det vises til har betydning for lovforslagene som fremmes i Prop. 129 L.» For SV er ikkje dette godt nok. Ei viktig oppgåve me har her på Stortinget no, er å skapa tillit til velferdsforvaltninga. I media og gjennom spørsmål som har kome til oss, kjem det heilt klart fram usikkerheit på ulike måtar, og tilliten til velferdsforvaltninga har, som me alle veit, fått seg ein alvorleg knekk i det siste. Difor er det viktig at me er ekstra årvakne no på om dette kan vera i konflikt med andre forpliktingar etter avtalar og konvensjonar som Noreg er part i. Dette må me få på det reine. Regelverk skal sjølvsagt vera transparente, kjende for dei det gjeld, og forvaltast i samsvar med vedtak. Dette må me vera trygge på som lovgjevarar. Det er ikkje noko som skal takast tak i i etterkant. Ektefelle- og barnetillegget er økonomisk behovsprøvde ordningar. Mottakarar av desse ytingane er hushald med låg inntekt. Med eit eventuelt bortfall av desse ytingane på grunn av utanlandsopphald må me vera trygge på at dette ikkje kjem i konflikt med eventuelle andre forpliktingar som Noreg har andre vegen, og at regelverket er godt kjent både i mottakargruppa og i forvaltninga. På bakgrunn av dette og fordi me ikkje har fått tilfredsstillande forsikringar frå statsråden, fremjar SV – saman med Arbeidarpartiet og Senterpartiet – eit forslag der me ber regjeringa vurdera å fremja ny sak etter at årsakene til rettsskandalen med feil tolking av EØS-retten er avdekte, og løysingar for å gjera regelverket meir tilgjengeleg er vurderte. Me føreslår òg i dag å senda proposisjonen tilbake til regjeringa.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-11-26:
Jeg står fast ved det jeg sa, at en del av de utfordringene som er påpekt i forslaget, handler om manglende etterlevelse av regelverket og ikke regelverket i seg selv. Jeg mener at regelverket på en god nok måte balanserer arbeidstakernes rett til vern på den ene siden og arbeidsgivernes behov på den andre siden. Så er det fullt mulig å ivareta ansattes rettigheter når man konkurranseutsetter, også når det gjelder f.eks. pensjonsrettigheter. Da jeg selv var byråd i denne byen, sikret vi nettopp at de ansatte beholdt pensjonsrettighetene sine ved konkurranseutsetting. Men vi har også sett nå, i denne byen, massive brudd på arbeidsmiljøloven, også i kommunal virksomhet, som nettopp – vil jeg tro – skyldes manglende etterlevelse. Jeg tror ikke det er vond vilje fra det sittende byrådet bak det å bryte alle disse reglene, men det er like fullt manglende etterlevelse, som man har et ansvar for i offentlig sektor.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-11-26:
Jeg er helt enig i at det offentlige har et ansvar når man konkurranseutsetter, og det er jo også bestemmelser i forskriften om det, nettopp for å sikre gode arbeidsvilkår for de ansatte. Det er klare regler når man skal anbudsutsette. Så er det riktig at det er utfordringer i renholdsbransjen. Det har over mange år – og med skiftende regjeringer – også vært tatt grep nettopp for å sikre ryddigere forhold i renholdsbransjen. Jeg nevnte flere av disse fra talerstolen i stad. Bare i fjor omfattet bl.a. privatmarkedet også de bestemmelsene som er nå for å rydde opp i renholdsbransjen. Vi ser også at det i privatmarkedet er tegn som tyder på at vi, kundene, er mer tilbøyelige til å kjøpe hvitt nå enn det vi var tidligere. Men det er et møysommelig og krevende arbeid. Regjeringen har gjennom de strategiene vi har utarbeidet, nettopp satt dette på dagsordenen.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-11-26:
Som jeg sa i mitt forrige svar, er det klare regler for hvordan man skal konkurranse- og anbudsutsette tjenester i offentlig sektor, og hvilke krav man skal stille nettopp til lønns- og arbeidsvilkår. Det er det viktig at man også gjør, for å sikre at de som skifter arbeidsgiver, får gode lønns- og arbeidsvilkår. Samtidig er det også slik at lønnsdannelsen er et ansvar mellom partene. I renholdsbransjen er det allmenngjorte tariffavtaler, og slik sett er det også egne bestemmelser der. Vi er enige om at det er viktig at vi skal ha gode lønns- og arbeidsvilkår, og at vi skal ha et trygt, godt og seriøst arbeidsliv med faste ansettelser. Det har vi i all hovedsak i Norge i dag. Når det gjelder det å luke ut useriøse aktører, har regjeringen nå for tredje gang lansert en egen strategi mot arbeidslivskriminalitet – sammen med partene i arbeidslivet – som også begynner å gi gode resultater.