Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2007-04-26:
Dette er et svært viktig tema for de mange som har arbeidsevne, men som er utenfor arbeidslivet. Det er et viktig tema både for den enkelte for å få et godt liv og ikke minst for å få en god samfunnsøkonomi. Det det er uenighet om mellom regjeringspartiene og opposisjonen, er hva som er de beste tiltakene. Jeg tror alle, kanskje unntatt representanten Sanner, er enige om at det er knapphet på ressurser, og at det derfor er et spørsmål om å prioritere. Det som da er forslaget fra opposisjonen, er at en skal ha skattefritak for arbeidsgiverbetalt behandling. Fra enkelte blir det framstilt slik at det vil ta vekk dagens forskjellsbehandling, mens det fra regjeringspartienes side blir veldig klart poengtert at det vil skape ny og større forskjellsbehandling. Det er jo ganske opplagt at de arbeidstakergruppene som har en sterk forhandlingsposisjon, eller de arbeidstakere som har en sterk lønnsevne, har en bedre mulighet til å gå inn på dette enn arbeidstakergrupper eller arbeidsgivere som er i en vanskeligere økonomisk situasjon. Det er derfor litt overraskende at Fremskrittspartiet er så entydig for forslaget, for Fremskrittspartiets velgere er i stor grad personer som har en lavere inntekts- og lønnsevne. Det gjelder også deres støtte fra arbeidsgiverne. Dette er en sentral grunn fra Senterpartiets side til å holde fast ved universalsystemet, som innebærer mest mulig lik behandling, og at det er offentlige goder, offentlig prioritering og offentlig satsing som skal sikre alle, uavhengig av stand og stilling, et best mulig helsetilbud. Det som er Regjeringas linje, er å satse på å forbedre situasjonen kraftig både på sjukehus- og helsetjenester og rehabiliteringstjenester. Det er satset over 600 mill. kr for inneværende år, og det vil sjølsagt etter hvert gi resultater. Jeg har lyst til å ha spesielt i fokus det som gjelder rehabiliteringstjenestene innenfor de 600 mill. kr. Det er viktig at vi i fordelingen av de pengene utnytter den kapasitet som er i de mange gode private institusjoner som drives av ideelle organisasjoner eller private eiere som driver etter langsiktige prinsipper uten vekt på økonomisk overskudd som tas ut av virksomheten. Det er mye god kapasitet her, det er ledig kapasitet, og det er kapasitet til en rimelig penge. Derfor er det viktig at de pengene som nå går både til NAV og til de regionale foretakene, går til en behandling som er kvalitetsmessig god, og i den grad det offentlige må kjøpe inn tjenester, må det skje til en pris i langsiktige avtaler, hvor en legger til grunn at det er en god kvalitet. Det kan ikke etter Senterpartiets mening være riktig å legge til grunn at det, slik som det ser ut til å skje i dag, er en stor grad av insourcing av tjenester til det offentlige, når det er gode og rimelige private tilbud. Til slutt vil jeg understreke behovet for styrings- og kontrollsystemer som sikrer sporbarhet som viser hva pengene brukes til når det gjelder dette med ekstra satsing på helsetjenester og rehabilitering, og som også gir grunnlag for evaluering, altså mer effektive, gode tjenester. Helt til slutt vil jeg bare gjenta at helsetjenester er et offentlig ansvar, og fra Senterpartiets side er det viktig å sikre de nødvendige bevilgninger og øke innsatsen på bedre organisering, for her er det store forbedringsmuligheter for å få folk raskere friske.