Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2012-02-28:
Jeg er normalt ikke spesielt opptatt av statsråd Solheims ettermæle, men i denne saken er det i hvert fall lett å komme med et par bemerkninger. Jeg opplever det som forunderlig at en norsk utviklingsminister ikke vier mer av sin oppmerksomhet til de grove og systematiske menneskerettighetsbrudd og mangel på demokrati som finner sted hos en av våre viktige samarbeidspartnere. Jeg finner det også forunderlig at statsråd Solheim i denne debatten nok en gang trekker parallellen til Kina, all den tid den samme statsråden ved gjentatte anledninger har sagt at det forrige århundrets fremste personlighet kanskje var Deng Xiaoping, heller ingen demokrat. Det mønsteret som begynner å danne seg her, er at statsråden er svært sterk og dyktig når det gjelder ting som tradisjonelt står Høyres hjerte nært, økonomisk utvikling og viktigheten av økonomisk utvikling, og her har han Høyres fulle støtte. Men statsråden er samtidig svært svak når det gjelder mangel på demokrati og demokratiets spillerom. La meg ta noen klare forskjeller mellom Høyre og dagens regjering. Med en ny politikk der Høyre legger premissene, vil det være uaktuelt å sitte stille i Norge og nærmest godta hva som skjer i Etiopia, slik som synes å være dagens politikk. Vi vil aldri godta at mennesker holdes nede verken i fattigdom eller i en politisk bundet fattigdom og mangel på rettigheter fordi det styrende partiet og hele statsapparatet er infiltrert av ett politisk parti. Vi ser også at internasjonale donorpenger går til å holde det partiet ved makten. Det synes dessverre å være slik at regjeringen er henfalt til mild retorikk i stedet for å gå inn og gjøre faktiske endringer. Hvis en går tilbake igjen til perioden 2004–2008, så man en dobling av bistandspengene til Etiopia. Det var en periode i 2005 hvor problemene tårnet seg opp. Det var 200 demonstranter som døde, og 30 000 personer ble fengslet fordi det var en sterk misnøye i Etiopia med hvordan valget var gjennomført, og ikke minst med hvordan rettighetene til befolkningen ble ivaretatt av Meles Zenawi og hans regime. Det førte til at Verdensbanken og andre donorer droppet statsstøtte. Problemet var at det tok veldig kort tid før man fant andre programmer å kanalisere pengene igjennom, og pengene gikk da til distriktsstøtte under programmer som «Protection of Basic Services». Igjen ser vi at Erik Solheim har sterke internasjonale allierte, fordi statsråden her brukte samme argumenter som blir brukt internasjonalt, nemlig at det er så viktig at Etiopia er med på å nå tusenårsmålene at vi må stå til ansvar og bevilge store summer selv om vi ser at også norske og internasjonale donorpenger faktisk blir brukt til undertrykking av befolkningen. Jeg synes det er all grunn til å lese rapporten fra Human Rights Watch «Development without Freedom: How Aid Underwrites Repression in Ethiopia» med argusøyne. Ja, jeg er ikke et øyeblikk i tvil om at noe kan være tatt ut av konteksten, noe kan være gjort enda verre enn det er. Men summen av det som beskrives, er et diktatur, et meget sterkt diktatur. Det kan vi ikke være uenig i. Jeg vil hente ut noe fra rapporten. Det står bl.a. at regjeringen bruker donorressurser og bistand som et verktøy for å støtte det statsbærende partiet. Ja, det er det liten uenighet om. At EPRDF, altså det statsstøttede partiet, har sterk kontroll med hele statsapparatet og offentlige strukturer, er det liten eller ingen uenighet om. Landsbybeboere får ikke tilgang til programmer med bistandsstøtte dersom de tilhører opposisjonen. Dette har jeg også fått fra andre kilder, og det er det samme som vi så så sterkt brukt i bl.a. Zimbabwe. Matvarehjelp: Ja, igjen, 10–20 pst. av befolkningen trenger matvarehjelp. Skolesystemet er brukt til partiindoktrinering. Etiopia er et godt eksempel på hvordan politikken vil endres dersom Høyre kommer til makten ved neste valg.