trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2015-05-21:
Jeg måtte bare ta ordet etter at representanten Thorsen hadde vært oppe på talerstolen nå – i hvert fall når en prøver å skape et inntrykk av at Senterpartiet prøver å prate ned yrkesfagene. En skal ha rimelig store øredotter, tenker jeg, hvis en ikke har fått med seg at Senterpartiet er veldig for yrkesfag. Det er faktisk også en av grunnene til at vi fremmer dette forslaget som ikke gjelder videregående skole, men som faktisk gjelder ungdomsskolen, for vi mener at det er jo der en legger grunnlaget for hva en skal gjøre videre. Det er også der en velger om en skal gå på yrkesfag eller ikke. Det vi er kritiske til – vi mener at alle ungdomsskoler bør tilby arbeidslivsfag til alle sine elever – er at det argumenteres med lokal styring. Sentralt sier vi at vi skal tilby et 2. fremmedspråk, eller vi skal tilby fordypning i norsk og engelsk. Det skal legge et godt grunnlag for å få gjennomført yrkesfag på en god måte. Jeg synes det er en stor logisk brist i at norsk og engelsk skal være et godt grunnlag for dem som eventuelt ønsker seg inn i yrkesfagene. Og jeg tror det er flere enn meg som har pratet med lærere som har undervist i fordypning i norsk og engelsk. Det er, som en sier, en sammenheng mellom teori og praksis, og at en er på skolekjøkkenet og prater engelsk og lærer engelske ord og uttrykk, er for så vidt all right, men en må jo gjerne også prate engelsk hvis en har arbeidslivsfag. Jeg synes det er kjempefrustrerende, og jeg synes det er rart, at vi bruker argumentasjonen om at det skal være lokal styring, og at det skal være opp til skolene fordi de kjenner sine elever best. Ja, de kjenner altså sine. Vi skal si til kommunene: Dere kjenner deres elever best, derfor skal dere tilby fordypning i norsk og engelsk. Det kommer til å være best for dere når dere skal gjennomføre yrkesfag på videregående. Vi i Senterpartiet har prøvd å synliggjøre den lange linjen som vi mener må til: tidlig opplæring, helt fra grunnskolen – som Kristelig Folkeparti har vært opptatt av. Men også på ungdomsskolen vet og forstår vi at det er ikke alle som har anlegg for, eller klarer å gjennomføre, et 2. fremmedspråk. Vi må tilby dem noe annet. Da mener vi at arbeidslivsfag, altså «mini-yrkesfag», burde være et av de tilbudene de skulle få mulighet til å velge – ikke bare fordypning i norsk og engelsk. Det handler ikke om lokal styring. Det er vi som bestemmer at det er norsk og engelsk de skal ha, men vi ønsker ikke å bestemme at de skal ha arbeidslivsfag. Det er det jeg på vegne av elevene er veldig skuffet over.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-05-21:
Eg synest ministeren har ein ganske slapp definisjon av «handlekraft». Handlekraft er ikkje berre å gjennomføre vedtatt politikk. Handlekraft handlar om å sjå kva situasjon ein står i – og så, deretter, handle på ein skikkeleg måte. Berre for litt over ei uke sidan kom det reviderte statsbudsjettet, og der kjem det ingen tiltak når det gjeld yrkesfag. Så spørsmålet er: Har ministeren innsett at vi står i ein ganske alvorleg situasjon for norsk økonomi, når det altså ikkje kjem nokon som helst form for større tiltak på utdanningsfeltet sidan statsbudsjettet blei lagt fram i oktober? Det bekymrar meg. Så viss eg skal prøve å få eit ordentleg svar frå ministeren i denne samanhengen, må spørsmålet vere: Ser ministeren satsing på yrkesfag som ein del av korleis Noreg skal møte den store utfordringa vi har for norsk økonomi?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-05-21:
Statsråden har heilt rett i at situasjonen er annleis no enn under finanskrisa, da kapitalsituasjonen gjorde at det var heilt prekært at storsamfunnet stilte opp. Men det vi ser no, er ein heilt annan type langsam krise – som vi kan kalle det – som er på gang, der det nettopp er dei langsiktige tiltaka som vil kunne gjelde. Og desse langsiktige tiltaka vil vere fag- og yrkesutdanning, studieplassar, universitet, høgskule – altså veldig mange av dei tiltaka som nettopp ligg på kunnskapsministeren sitt bord, tiltak som ikkje var like relevante i møte med finanskrisa. Så det eg eigentleg er veldig nysgjerrig på, er om ein no førebur – frå departementet si side – ei tiltakspakke som vil kome før det ordinære statsbudsjettet til hausten, eller er ministeren heilt på idéstadiet på det området?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-05-21:
Å gjennomføre vedtatt politikk er vel definisjonen på handlekraft. Å gjennomføre praksisbrev som en ordning i alle fylker har vi gjort så raskt det lar seg gjøre, men vi har også gjort mer, f.eks. innført lærlingklausul. Nå har vi varslet en liten, men viktig ordning med merkeordning for lærlingbedrifter. Lærlingtilskuddet, som først regjeringen foreslo å øke, og så flertallspartiene økte gjennom budsjettforliket, står det heller ikke noe om i Meld. St. 20 for 2012–2013. Så jeg er ydmyk på at vi må gjøre mye mer, men at vi gjennomfører den politikken som et flertall på Stortinget enstemmig har stilt seg bak, er selvfølgelig en forutsetning. Men vi gjør også andre ting. Og så synes jeg det er litt pussig, må jeg innrømme, å få kritikk på det vi har gjort på to år, etter at man brukte åtte år før man helt på tampen av perioden leverte én stortingsmelding. Da burde man kanskje reflektere over egen gjennomføringskraft da man selv hadde makten.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-05-21:
Vi har en oversikt over sektoren. Men så er det helt riktig at det er fylkene som har ansvaret for fag- og yrkesopplæringen, og fylkene vedtar det Stortinget bestemmer når de bestemmer at fylkene må gjøre noe. Et eksempel er praksisbrev. Det blir ingen valgmulighet med hensyn til om man skal tilby praksisbrev eller ikke, det blir en ordning i alle fylker. Men så er det andre typer ordninger, hvor Stortinget f.eks. vedtar at man skal ha en bevilgning for å stimulere fylkene til å forsøke noe. Da er vi avhengig av at fylkene samarbeider, og at de ønsker å gjøre dette. Og så er det en frustrasjon – sånn er det i et land hvor man har en desentralisert struktur, og det burde vi også ha – at det på en del områder er for mange fylker som ikke gjør jobben sin godt nok. Dimensjonering er et viktig eksempel. Det berører også Arbeiderpartiets representantforslag. Der er det for mange fylker som tar altfor lett på å tørre å ta de tøffe prioriteringene ut fra hva arbeidslivet faktisk trenger.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-05-21:
Svaret på det er ja. Et annet spørsmål er hvorvidt vi nå er inne i en periode hvor vi må ha mer krisepregede tiltak, slik man hadde da finanskrisen kom. Det var en helt annen situasjon for norsk økonomi da enn nå, og så må man følge utviklingen tett og se hvordan det utvikler seg. Men det er ikke noen tvil om at vi kommer til å få problemer, det ser vi f.eks. på Vestlandet, i en del av offshore-næringen og i en del av leverandørindustrien. Vi ser at de sliter med bunnlinja, sliter med inntjening, sliter med investeringer. Det kan også bety at de vil bli mer skeptiske til å ta inn lærlinger, og hvis dét er en situasjon som akselererer, må vi også bruke de virkemidlene vi har på kunnskapsfeltet, for å adressere det. Men jeg mener ikke at revidert budsjett i år, og situasjonen vi er inne i akkurat nå, nødvendiggjorde en type krisepakke av den størrelsesorden eller av de dimensjonene som vi hadde da finanskrisen rullet inn over landet.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-05-21:
Jeg er litt usikker på hvordan jeg skal svare på det spørsmålet. Hvis spørsmålet er: Jobber vi hele tiden med å se om regjeringens politikk, overordnet sett, er tilpasset den økonomiske situasjonen Norge er inne i, så er svaret på det ja. Hvis spørsmålet er: Er kunnskapspolitikken, fag- og yrkesopplæringen, en del av det, så er svaret på det også ja. Men så har jeg lyst til å si at noen av de tingene som vi faktisk har gjort – og flere av dem er ikke direkte berørt i Meld. St. nr. 20 for 2012–2013 – er f.eks. å innføre en forsterket lærlingklausul: å si at når det offentlige kjøper inn, så skal det stilles krav om at man ikke bare er en lærlingbedrift, men at man har lærlinger på prosjektene som man bestiller. Det er viktig. Vi skjerper nå kravene til hva staten skal gjøre selv for å ta inn tilstrekkelig antall lærlinger. I Kunnskapsdepartementet har vi skjerpet kravene ytterligere; vi har stilt høyere krav til f.eks. universiteter og høyskoler når det gjelder hvor mange lærlinger de skal ta inn. Fagskolemeldingen, som representanten Tyvand nevnte – som nå er en NOU ute på høring; vi kommer tilbake med en stortingsmelding om skolen – er også en avgjørende del av det, og tilsvarende lærlingtilskuddet, som nå har økt to år på rad.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-05-21:
Jeg ønsker velkommen alle som er utålmodige når det gjelder yrkesfagene. Så legger jeg merke til at representanten Giske resirkulerer gamle innlegg og gamle poenger, men jeg skal ikke dvele ved det. Det er viktig å gjennomføre vedtatt politikk, men vi gjør også mer. Man kan godt si at lærlingklausulen var der allerede – ja, men den var altfor lite forpliktende. Det er bare å spørre partene i arbeidslivet: Når kom det en forpliktende lærlingklausul som ikke bare sier at man bør eller kan eller aller helst skal vurdere, men som sier at man skal ha lærlinger. Lærlingtilskuddet sto stille i budsjettene for 2006, 2007, 2008, 2010, 2011 og 2012 – og så vidt jeg husker også i 2013. Nå er det, med flertallspartiene, økt to år på rad. Dette er altså ikke oppfølging av stortingsmeldingen som de rød-grønne leverte helt på tampen av sin åtteårsperiode, det er ny politikk. Jeg mener vi har satt en standard for hva gjennomføring av yrkesfagløftet skal være, men det er fortsatt veldig mye igjen å gjøre.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-05-21:
Nå har jeg vel i alle innleggene jeg har hatt i denne saken, sagt at jeg ikke bare skjønner utålmodigheten, jeg er glad for utålmodigheten, for det burde vært et stort trykk på dette, og det burde være større trykk enn det har vært de foregående år. Det mener jeg også at vi viser. Jeg er litt usikker på om jeg ville vært så høy og mørk når det gjelder å anklage andre for å resirkulere forslag. Man brukte eksemplet fra representanten Henriksen som etterlyser en endring som gjør at det blir lettere å gjennomføre vekslingsmodellen. Det er en endring som kommer 1. august. Det er påfallende at selv om det er mange interessante og spennende forslag blant Arbeiderpartiets 33 forslag, er det store flertallet ikke bare vedtatt før, men under gjennomføring – ikke under utredning, slik det står i Byggmesteren. Representanten Giske burde for øvrig også lese mitt svarinnlegg på det. Det er også pussig at Arbeiderpartiet på sitt landsmøte f.eks. fant behov for å vedta lærlingklausul i en skarp og god formulering mange uker – ja, det var vel til og med måneder – etter at regjeringen hadde sagt at det kommer, og vi gjennomfører.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-05-21:
Jeg vil si takk for debatten og svare på et par av de tingene jeg ble spurt om. Representanten Tingelstad Wøien spør om hvordan vi skal få flere til å gjennomføre vekslingsmodell. I dag betaler vi for å ha forsøk. Nå gjør vi en av de viktigste tingene, nemlig fjerner den formelle hindringen for at man kan gjennomføre det. Så må selvfølgelig bedriftene, som representanten Henriksen peker på, få tilskudd. Det må de gjøre på samme måte som i lærlingordningen. Så mener jeg at i utgangspunktet er det fylkene som må ha hovedansvaret for å bruke dette. Men hvis dette – etter at vi har fjernet de formelle hindringene, gjort det enkelt, lagt til rette – fortsatt blir lite brukt, og det krever økonomiske oppmuntringer for å bli gjort, må vi selvfølgelig vurdere det. Samtidig vil jeg også si at det er litt viktig at vi ikke lager nasjonale ordninger som river beina under de fylkene som jobber bra, f.eks. Rogaland, som for øvrig er borgerlig styrt, men som med bred, tverrpolitisk enighet jobber veldig bra både med å få ungdom til å velge fag- og yrkesopplæring, få bedriftene til å forplikte seg til lærlingplasser og få ungdommen gjennom fag- og yrkesopplæringen. De mener at et viktig poeng er at man fastholder 2+2-modellen som hovedmodell. Jeg mener også at det er viktig, men at vekslingsmodellen er et viktig og godt supplement mange steder, praksisbrevordningen også. Hospiteringsordninger er jeg for og bare for. Muligheten til å gjøre det er også blitt styrket med denne regjeringen – det er gitt mer penger til hospiteringsordningene. Når det gjelder spørsmålet om kjønnsutradisjonelle yrkesvalg, må jeg ærlig innrømme at det er en hodepine, og det har det vært i mange år, rett og slett fordi det er litt vanskelig – utfordrende, for si det mildt – å gå inn i hodet på den enkelte og påvirke ungdom til å velge noe annet. Det vi vet har begrenset effekt, er typen rekrutteringskampanjer og slikt. Jeg tror at vi hele tiden må vise frem gode eksempler, at vi må vise frem bredden, at vi må fremheve f.eks. gutter som velger utradisjonelt, eller jenter som velger utradisjonelt. Men dette er også et arbeid som regjeringen kommer tilbake til når Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet, med bidrag fra Kunnskapsdepartementet, leverer en likestillingsmelding om ikke så altfor lang tid. Helt til slutt: Det er flere forslag fra Arbeiderpartiet som jeg mener det er verdt å jobbe videre med – i betydningen se videre på – men jeg mener at de krever mer arbeid. For eksempel er jeg også fascinert av den danske ordningen med lærlingfond. Ulempen med å gjøre som Arbeiderpartiet ønsker, og innføre det nå, er at det, er jeg redd, kan svekke det eierskapet som alle partene har til fagopplæringen. Med andre ord mener jeg det er viktig at man der så godt som mulig forsøker å sikre seg støtte for f.eks. å gjennomføre et forsøk med dette. Jeg er også enig i at det er et paradoks at vi har et økonomisk system i dag hvor fylkeskommunen verken belønnes eller straffes for frafall i utgangspunktet. Det er også noe jeg mener vi skal jobbe videre med.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-05-21:
Det jeg tror vi kan slå fast, er at de rapportene og evalueringene vi har av fordypningsalternativene i norsk, samisk og engelsk, ikke tyder på at tilbudet er godt nok, og at det også her, som på mange områder i skolen, er sprik. Faren er selvfølgelig at dette en del steder ikke kan bli reelle fordypningsalternativer, men klasser en del elever som kanskje sliter med språkfag, velger seg til, og at nivået og ambisjonene dermed ikke er høye nok. Samtidig vil jeg i likhet med representanten Nybø understreke at fremmedspråkenes posisjon og plass i den norske skolen er helt avgjørende. Det er heller ikke sånn at det å lære seg bedre engelsk eller velge seg 2. fremmedspråk er noe som er direkte knyttet til teoretiske fag, snarere tvert imot – dette er praktisk anvendbare fag. Et godt eksempel er hvis man skal inn i servicenæringen og jobbe på steder der det er turister.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-05-21:
For det første er jeg glad for at representanten ikke ba meg beklage at jeg var i samtale med Kristelig Folkeparti, for det gir meg anledning til å beklage – ikke at jeg var i samtale med Kristelig Folkepartis representant, men at jeg ikke ga representantens innlegg den oppmerksomheten det helt sikkert fortjente. Jeg mener at hvis vi skal ta et steg videre med arbeidslivsfaget, er vi helt avhengige av at det er forankret i gode miljøer lokalt på den enkelte skole. Derfor mener jeg at det å ta et skritt nå og si at det skal være obligatorisk, rett og slett er å gå et skritt for langt. Samtidig kan vi nå bygge videre på gode erfaringer gjennom forsøket. Mange skoler har gjort dette, og mange skoler er også interessert i å se på erfaringene for å bygge opp dette faget hos seg selv, på egen skole. Så vil jeg legge til et generelt poeng. Jeg er tilhenger av at skolene skal ha relativt stor frihet når det gjelder å utforme fagene sine. Valgfag er et annet spørsmål, men i den sammenheng er det også relevant at vi nå evaluerer valgfagene.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-05-21:
Hvis de fordypningsalternativene fungerer godt nok, kan de også bidra til bedre gjennomføring av videregående skole. Det er rett og slett av den grunn at en av de store driverne av frafall, en av de store årsakene til at mange faller fra, særlig på en del yrkesfaglige studieprogrammer, er at de ikke kommer godt nok rustet fra grunnskolen. Nå har vi akkurat hatt en debatt der alle er enige om at vi må ha mer praksisrettet teori. Vi må være mer opptatt av å koble yrkesfagutdanningene tettere på arbeidslivet. Men vi får aldri en situasjon igjen der yrkesfagene ikke har noe teoretisk innhold. Det vi vet, er at grunnleggende kunnskaper i f.eks. norsk og engelsk er viktig. Jeg har heller ikke noe problem med å si at når vi nå gjør dette – ikke til en forsøksordning, som det har vært, men til en permanent ordning med egne læreplaner, vil jeg sterkt oppfordre skoler til å bruke arbeidslivsfaget, for jeg tror det kan være veldig nyttig og veldig bra for veldig mange skoler.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-05-21:
Det viktigste vi kan gjøre som politikere, er ikke hele tiden å lansere nye tiltak, men det er eventuelt å bygge videre på gode tiltak som er der allerede. Vi hadde en debatt om de praktisk-estetiske fagene i denne salen for ikke så lenge siden. Det aller viktigste vi har for å introdusere elevene for de grunnleggende ferdighetene de skal ha, også når det gjelder fag som krever at man har kloke hender, som noen uttrykte det her, er de obligatoriske fagene som vi har i skolen. Når det gjelder å ha en mer praktisk undervisning, mer variert undervisning, bruke praktiske læringsmetoder også i de fagene som av og til blir omtalt som teoretiske, har vi fortsatt en stor satsing. Kristin Halvorsen satte i hvert fall beundringsverdig i gang ungdomstrinnsatsingen, og det var bra. Den har primært til hensikt å øke de grunnleggende ferdighetene, men også å ha mer varierte og praktiske læringsformer.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-05-21:
Det stemmer ikke. Vi er jo her og diskuterer nettopp et tiltak som regjeringen har bestemt. Det som var en forsøksordning, som ble introdusert som en forsøksordning av den rød-grønne regjeringen, har vi bestemt at ikke skal være et forsøk – det skal være en permanent ordning, et permanent tilbud. Uenigheten er ikke om arbeidslivsfaget har en plass i norsk skole – det har det i aller høyeste grad. Uenigheten er om man skal pålegge alle skoler å ha faget. Der er det at flertallspartiene mener at skolene må ha et visst lokalt handlingsrom, at det blir best arbeidslivsfag hvis man tar initiativ til dette lokalt og bygger opp sterke fagmiljøer og ønsker å prioritere det. Jeg gjentar gjerne min oppfordring til skolene om at jeg tror dette mange steder kan være et veldig godt tilbud og et veldig nyttig tilbud.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-05-21:
Det vil overraske meg hvis argumentet om lokalt selvstyre både for kommunen og for skolen er ukjent for en representant fra Senterpartiet. Tvert imot pleier Senterpartiet å være det partiet som i de aller fleste sammenhenger argumenterer mot at man skal ha for sterke sentrale bindinger, at det er en verdi at man har et lokalt folkestyre, at avgjørelser tas lokalt. Så mener man i denne saken at her burde vi binde kommunene eller si at alle skal ha faget som et obligatorisk tilbud. Flertallet mener at vi skal ha det som en fast del av skolen, et valg man kan ta, men la avgjørelsen være lokal. Det må Senterpartiet gjerne være uenig i, men at det skal vekke oppmerksomhet eller bestyrtelse i Senterpartiet at man bruker argumentet om lokalt selvstyre, det forundrer meg litt.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2015-05-21:
Jeg tror utålmodigheten i salen dreier seg om to ting. Det ene er at statsråden gjør for lite. Det andre er at han har gjort det til sin arbeidsform å resirkulere gamle ting som nye forslag. Rent komisk blir det når han over hele forsiden i VG skulle gi lærerne anledning til å låse klasserom og inndra mobiltelefoner, og 90 000 lærere visste at dette hadde man anledning til for lengst. Man skal innføre lærlingklausul, sier statsråden. Den ble innført i 2012. Regjeringen har skjerpet den, det er bra, men innføringen skjedde før. Man skal innføre et praksisbrev – vel, det ble innført i 2006 og evaluert i 2011, og det ble vedtatt i Stortinget våren 2013 at dette skulle gjelde alle fylker. To år etter gjør statsråden nettopp det. I bladet Byggmesteren skriver lederen: «Det kan virke som statsråden har gått glipp av det som skjer i timen, slik mange gjorde på skolen, fordi de var opptatt med noe annet eller å prate selv». Skjønner statsråden at også andre enn Arbeiderpartiet har den oppfatningen at her prates det mye og gjøres lite?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2015-05-21:
Jeg skal gi ros til statsråden for at han snart to år etter at han tiltrådte, gjennomfører det som Stortinget vedtok for ganske nøyaktig to år siden – at praksisbrev skal innføres i alle fylker. Det krever tid å få endret en forskrift i tråd med et enstemmig flertall i Stortinget. Som det står i denne lederartikkelen i Byggmesteren, er det en tendens til at statsråden skal begynne med nye utredninger der flertallet i Stortinget allerede har gitt marsjordre: «Kunnskapsministeren går tilbake til start.» Det er dette som gir denne utålmodigheten, at man er mer opptatt av å fremme gamle, vedtatte forslag – fremmet av den rød-grønne regjeringen – som sine egne i mediene enn faktisk å gjennomføre. I et stort oppslag i Klassekampen ble praksisbrevet framstilt som en oppfinnelse fra Røe Isaksen. Det er snart ti år siden man begynte med praksisbrev i fylkene. Skjønner statsråden utålmodigheten, og vil han nå konsentrere seg om å gjennomføre mer, og kanskje prate litt mindre?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2015-05-21:
Talspersonene for regjeringen i denne debatten, både Kristin Vinje, Bente Thorsen og Anders Tyvand, er såre fornøyd med det som skjer. Røe Isaksen ba meg til og med lese svaret i bladet Byggmesteren for å få en oversikt over hva som skjedde. Vel, jeg har med meg dette svaret. I dette svaret datert 18. mai 2015 ramser Røe Isaksen opp seks tiltak som er regjeringens yrkesfagløfte, og som jeg formoder er de viktigste satsingene. Punkt nr. 1: Rett til påbygging etter fullført fag- og yrkesutdanning ble innført i fjor høst. – Ja, helt riktig, etter forslag og vedtak fra et rød-grønt flertall våren 2013. Punkt nr. 2: Det foretas en gjennomgang av alle yrkesfagutdanningsprogram. – Ja, helt riktig, etter forslag og vedtak fra en rød-grønn regjering og et rød-grønt flertall våren 2013. Punkt nr. 3: Det innføres krav om at bedrifter som ønsker store oppdrag for det offentlige, må ha lærlinger. – Ja, helt riktig, innført av den rød-grønne regjeringen, men riktignok skjerpet, endret, i forhold til de enkelte prosjektene av Røe Isaksen. Punkt nr. 4: Praksisbrev har blitt prøvd ut i flere fylker med gode resultater. – Ja, helt riktig, altså innført for mange år siden. Nå forskriftsfestes det at alle fylker skal ha det, men det har fylkene også vært invitert til å gjøre for lenge siden. Det er altså bare ett av disse forslagene, nemlig økt lærlingtilskudd, som statsråden på noen som helst måte kan hevde er et slags nytt initiativ, selv om det også under den rød-grønne regjeringen ble hevet lærlingtilskudd. Dette minner veldig om starten på dette yrkesfagløftet som ble lansert høsten 2013. Vi husker alle hvordan alle nye lærlingbedrifter skulle få 50 000 kr hver. Det var et enormt løft med brask og bram og store medieoppslag, og så viste det seg at det var 5 000 kr til hver lærlingbedrift. Siden har vi aldri hørt statsråden snakke om stimulans av nye lærlingbedrifter. Det statsråden ikke kommenterer, er hvorfor Høyre nå går imot det som vi foreslår på Y-veien, hvorfor man går imot det vi foreslår på rådgivningstjeneste, hospiteringsordninger, intensivopplæring for alle og ikke minst finansieringssystemet som sikrer at fylkene og bedriftene satser på lærlinger. Tvert imot ser vi noe helt annet nå. Nå skal man åpne for full privat rett til å starte yrkesfagskoler, som gjør det mye vanskeligere å dimensjonere, mye mer usikkert å finansiere, mye vanskeligere for fylkene å legge til rette for at lærlingene og yrkesfagelevene får fullført løpet sitt. Så det eneste store, virkelig merkbare tiltaket går i gal retning. Det skulle vært interessant å høre hvorfor Høyre nå stemmer imot alle disse forslagene som man hevder å ha fremmet i 2010 og ikke fikk flertall for, men nå har man muligheten, sjansen er der, og invitasjonen står ved lag.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2015-05-21:
Jeg vil også takke for en god debatt og det sterke engasjementet som alle partiene i komiteen har for yrkesfagene. Henrik Asheim lurte på hvorfor bladet Byggmesteren har blitt så sentralt. Vel, vi fikk en helt konkret oppfordring fra statsråden om å lese hans svarinnlegg i dette bladet, og jeg gjentar: Av seks forslag som han ramset opp i dette innlegget, var fem fra den rød-grønne regjeringen. Det eneste som han på noen som helst genuin måte kan si stammer fra ham selv, var det økte lærlingtilskuddet. Så disse 7 000 kronene er i sin helhet – i hvert fall i dette innlegget – det yrkesfagløftet som regjeringen snakker om. Det er riktig at statsråden, etter at vi la fram dette Dokument 8-forslaget, faktisk har snudd seg rundt og – sin vane tro – gjort noen av forslagene til sine egne. Det er tydeliggjort at yrkesfaglærerne skal være en del av etter- og videreutdanningssatsingen. Det er også tydeliggjort og skjerpet i lærlingklausulen at man skal ha lærlinger på det aktuelle prosjektet – det som vi foreslår i forslag 18. Det er også kommet varsling om en forskriftsendring på vekslingsmodeller og muligheten for å variere fag- og timeplaner. Derfor kommer vi til å foreslå at forslagene 9, 11 og 18 omgjøres til oversendelsesforslag, men fortsatt gjenstår altså 30 forslag, som Høyre ikke gir noen særlig god begrunnelse for hvorfor man er imot, annet enn at jeg oppfattet at man foreslo noe av det i 2010 og ikke fikk flertall for det da, og at man derfor heller ikke vil være med på å bidra til at det blir flertall for det nå. Jeg tror Anders Tyvand sågar sa: Da han var i opposisjon, foreslo vi en rekke ting. Jeg oppfatter at Kristelig Folkeparti fortsatt er i opposisjon, men det kan jo ha endret seg i det siste. Det er likevel bra om statsråden følger opp de 30 andre forslagene også, selv om hans parti ikke stemmer for dem i dag. Skal vi bygge på den erfaringen vi har med hans to år hittil i statsrådstolen, kommer disse forslagene – også de 30 andre forslagene våre – etter hvert i avisenes spalter, men da som hans egne forslag.
Kent Gudmundsen (Høyre), 2015-05-21:
Regjeringen har sammen med de borgerlige partiene på Stortinget kommet godt i gang med vårt yrkesfagløft etter at vi tok over for de rød-grønne. Sammen forsterker vi arbeidet med praksisretting, gjør utdanningene mer relevante og hever status. «Vi lærer mest av å være ut i bedrift» sa den unge sortlendingen og rørleggereleven Hans Martin til Bladet Vesterålen etter å ha blitt intervjuet om valg av yrkesfag, som han åpenbart ikke angret på. Hans Martin har valgt framtidsrettet. SSB viser at Norge vil mangle 110 000 fagarbeidere innen 2030. Dette har de borgerlige partiene pekt på i opposisjon over lang tid, og det viser også at vår satsing på yrkesfag har vært på overtid ganske lenge. Et av regjeringens viktigste mål er å realisere kunnskapssamfunnet. Norge er i omstilling, og det stiller høye krav til utdanningssystemet vårt. Det vil kreve vilje til ny satsing på kvalitet i hele utdannings- og opplæringssektoren. Når vi i dag diskuterer yrkesutdanningen, vil jeg, som representanten Tyvand tidligere i dag, også løfte fram fagskoleutdanningen som en del av dette for å sikre attraktive utdanningsmuligheter gjennom hele yrkesopplæringen. Dette vil ruste industrien og arbeidslivet for framtiden. Det er positivt at Arbeiderpartiet løfter en debatt om yrkesfagene i Stortinget. De borgerlige partiene etterlyste tiltak fra den rød-grønne regjeringen, og til slutt fremmet Høyre et eget representantforslag i 2010, som ikke fikk tilslutning. Det var først i 2013, på tampen av de rød-grønnes regjeringsperiode, at Meld. St. 20 for 2012–2013, På rett vei, kom. Heldigvis viste behandlingen i Stortinget at det er bred enighet om en rekke tiltak, som dagens regjering følger opp, og som ikke minst styrkes videre. Allerede i tilleggsproposisjonen og i senere budsjettavtaler har de borgerlige partiene vist et taktskifte og en satsing på yrkesfagene med konkrete tiltak som styrker samarbeid med næringslivet, gir bedre rådgivning, økt satsing på hospitering og Lektor2-ordningen, mer bruk av vekslingsmodeller, for å nevne noe. Bare de to siste budsjettårene har vi, som tidligere nevnt, styrket lærlingtilskuddet med 7 000 kr. Tenk, vi må tilbake til en finanskrise i 2009 for det som egentlig utløste økningen under de rød-grønne. Men alt handler ikke om budsjettene. Jeg er veldig glad for regjeringens krav til endringer for lærlinger i offentlige anbud. Tenk, vi går fra «kan» til «skal» og fra «bør» til «skal» for å ta inn lærlinger i statlige virksomheter, et tiltak som viser en regjering med handlekraft, og som vil gi flere læreplasser, sånn at flere unge håpefulle kan fullføre og bestå. Tilgang til læreplasser er nemlig sentralt i å lykkes, spesielt siden tilnærmet alle som får læreplass, fullfører med fagbrev. Når vi da ser at Arbeiderpartiet foreslår som et viktig tiltak å prioritere ekstra tilskudd til bedrifter hvor lærlinger oppnår fagbrev, viser dette at ikke alle de 33 forslagene treffer like godt eller prioriterer det viktigste først. Kanskje kan dette være en forklaring på hvorfor lærlingtilskuddet tidligere ikke ble høyt prioritert av de rød-grønne.
Kent Gudmundsen (Høyre), 2015-05-21:
Forsøk i arbeidslivsfaget ble, som kjent, startet på ungdomstrinnet høsten 2009. NOVA har senere gjennomført en evaluering. Faget er godt likt av både elever og lærere. Samtidig viser evalueringen at elevene uttrykker at arbeidslivsfaget ikke har hatt noe å si for deres skolemotivasjon. Lærerne på sin side mener at elevenes motivasjon i andre skolefag er bedret, og at faget har gitt elevene større innsikt med hensyn til valg av videregående utdanning. Høyre støtter derfor at regjeringen nå vil gjøre faget til et permanent tilbud innenfor valgfag på ungdomstrinnet fra høsten 2015. Dette viser at regjeringspartiene anerkjenner fagets potensial, muligheter og faglige utviklingsrom. Samtidig er vi opptatt av at den enkelte skole er den som kjenner situasjonen best. Det er derfor det er den enkelte skole som er best til å avgjøre hvilke språklige fordypningsfag skolen skal tilby, og om den i tillegg skal tilby arbeidslivsfaget. Det er viktig at skolene selv har handlingsrom til å ivareta fagets innhold og gjennomføring. Gode språkkunnskaper spiller en viktig rolle for skoleelever. Gode språkkunnskaper gir elevene bedre resultater også i andre skolefag. De øker mulighetene for å ta videre utdanning, og elevene blir mer attraktive i arbeidslivet, siden etterspørselen etter flerspråklig arbeidskraft er økende. Dagens undervisningstilbud innebærer at elever som ikke er nok motivert eller mangler tilstrekkelige ferdigheter til å ta et 2. fremmedspråk, kan velge norsk eller engelsk fordypning i stedet. Snart vil elevene i tillegg kunne velge fordypning i matematikk eller arbeidslivsfag der dette tilbys, framfor et 2. fremmedspråk. Dermed får elevene valgfrihet. Da er også valgfriheten ivaretatt. Dersom en elev ønsker å gå på studiespesialiserende og ikke har et 2. fremmedspråk fra ungdomsskolen, må eleven velge det språket vedkommende ikke hadde på ungdomsskolen, framfor andre programfag i videregående skole – dvs. et år ekstra med språk, noe som gir tilsvarende redusert timetall i et programfag. Dette gir eleven mindre valgfrihet på videregående studiespesialisering enn det de som har 2. fremmedspråk fra ungdomsskolen, har. Mestring av norsk, engelsk og et 2. fremmedspråk i tillegg er av stor betydning for den enkelte elev, samtidig som elever i ungdomsskolen må ha gode alternative valg til erstatning for 2. fremmedspråk. Jeg mener dette blir godt ivaretatt i dagens tilbud. De kommende endringene bidrar til en enda bedre situasjon for elevene. Det blir viktig å legge til rette for en mer praktisk opplæring i ungdomsskolen, bl.a. gjennom praksisretting av undervisningsfagene og lokal frihet til å etablere valgfag. Skolen og lærerne kjenner sine elevers behov best og må derfor få større frihet til å lage egne valgfag, tilpasset elevenes behov og ønsker.
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2015-05-21:
Me treng gode fagarbeidarar for framtida, fagarbeidarar som skal jobba i den nye industrien, og som bl.a. skal få byggja Follobana. Skeiv kjønnsbalanse og sosial dumping er to sjølvforsterkande årsaker til at færre vel yrkesfag. Dersom ein skal endra på det, må ein betra kjønnsbalansen. Me må sikra at alle får læreplass. Det må vera mogleg å gå frå allmennfag til yrkesfag. Ein må få betre rådgjeving, og ein må få betre praktiske fag allereie i grunnskulen. Det er 4 pst. jenter i bil- og elektrofag og 9 pst. gutar i helse- og sosialfag. Desse tala har vore stabile ganske lenge. Før den førre regjeringa gjekk av, la ho fram Meld. St. 44 for 2012–2013 om likestilling. Der var dette greitt godt ut i eit heilt kapittel. Denne meldinga trekte regjeringa tilbake. Men det som er positivt, er at eg har lese i regjeringsplattforma til Høgre og Framstegspartiet at det står: «Fremme tiltak med sikte på at flere skal velge utradisjonelle utdanninger og karrierer, for å bidra til et mindre kjønnsdelt arbeidsliv.» Då har eg veldig lyst til å spørja og å utfordra utdanningsministeren på kva han har gjort med omsyn til det punktet. Her er uansett nokre tips: For å auka moglegheita til kjønnsutradisjonelle val er det viktig at me styrkjer arbeidet med rådgjeving og utdanning i ungdomsskulen. Så må me ha fylkesansvarlege for likestilling, som kan følgja opp arbeidet i vidaregåande skule og i læretida. Eg har lyst til å fortelja om Emilie. Då ho gjekk i 10. klasse, fekk ho tilbod om å koma inn på eit «smakebitkurs» om elektro og bil på Etterstad videregående skole, som ein del av faget utdanningsval. Ho valde det. Der fekk ho vera saman med andre jenter, som var bilmekanikarar, elektrikarar eller lærlingar. Ho hadde dei som instruktørar. No er det ho som går i vidaregåande skule, på Vg2 elektrofag. Ho er elevrådsleiar der, på ein gutedominert skule, og ho skal no begynna i lære som togelektrikar. No er det ho som ønskjer å vera informant og å gå ut og prøva å læra andre. Men då treng ein at fylka har nokon som er ansvarleg for å koordinera det arbeidet. Per i dag er dette avhengig av berre eldsjeler. Viss det ikkje er eldsjeler i fylka som gjer det, vert ikkje noko arbeid gjort. Difor har eg veldig lyst til å høyra kva statsråden meiner om dette.
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2015-05-21:
Eg snakka i førre innlegg om kjønnsbalanse, men eg nemnde òg to andre tiltak som er viktige, og det er lærlingplassar og moglegheit for omval i den vidaregåande opplæringa. Dersom me skal få elevar til å velja yrkesfag, må dei vera trygge på at dei får læreplass. Det er ganske lite interessant å starta på ei utdanning dersom ein kanskje ikkje er sikker på om ein kan få fullført. Dersom ein ikkje får læreplass, må ein få tilbod om å ta fagbrev på skulen. Det må òg vera krav om at alle bedrifter som leverer til det offentlege, må ha læreplassar. Så tenkjer eg at det er utruleg viktig med omval når ein går på vidaregåande skule – det er også referert i forslaget – for det er ganske tidleg å velja kva ein skal verta for resten av livet når ein er 15 år. Vel ein yrkesfag, kan ein heldigvis ombestemma seg og seia at ein ønskjer å studera, så kan ein ta det tredje påbyggingsåret og få studiekompetanse og gå vidare den vegen, men har ein begynt på allmennfag og gått eitt, to eller tre år der, og tenkjer at det å bli elektrikar eigentleg hadde vore ganske fint for meg, har ein då brukt opp moglegheita si. Den vekslinga synest eg me må få til, den moglegheita er me nøydde å gje ungdomane våre. Eg tenkjer kanskje litt lenger òg; eg tenkjer at me kan laga eit komprimert yrkesfagleg påbyggår, for då har ein sannsynlegvis dei fleste av fellesfaga med seg. Då kunne ein fått eit komprimert år der ein kan tileigna seg det yrkesfaglege, slik at ein er klar til å gå ut i lære etterpå. Det trur eg kan få fleire ungdomar til å velja yrkesfag, for, som eg sa, ein er ung når ein er 15 år – kanskje ein har andre tankar når ein er 18 år. Så meiner eg òg at fagbrev rett og slett skal gje studiekompetanse. Eg synest me skal auka satsinga på fagskulen, det har vore nemnt her før i dag, og det er utruleg viktig at me satsar på og jobbar vidare med Y-vegen, slik at ingen skal føla seg slik representanten frå Venstre sa, at ein trudde ein begynte på noko, og så vart ein der resten av livet. Det finst moglegheiter i dag, men eg synest me skal jobba meir med dei og utvida moglegheitene meir. Eg er glad for at heile salen er einig om eit yrkesfagløft. Eg håpar at det skjer, og at me kan sjå resultata fort. Eg ønskjer framleis å høyra svaret frå statsråden på mitt første innlegg – om kva han har gjort med omsyn til regjeringsplattforma og utradisjonelle utdanningsval.
Norunn Tveiten Benestad (Høyre), 2015-05-21:
«Kloke hoder og flittige hender» er et uttrykk jeg husker fra oppveksten, men jeg liker den danske mureren og fagbokforfatteren Mattias Tesfayes uttrykk «kloke hender». Fagarbeid dreier seg om kompetanse og «skills». Vi vet at samfunnet vårt er avhengig av gode, dyktige fagarbeidere med ambisjoner på fagets vegne. Det er gjennom kombinasjonen av gode, praktisk orienterte fagfolk og dyktige teoretikere vi får til innovasjon og utvikling i arbeidslivet. Mange ungdommer ønsker en fagutdanning og en rask vei ut i yrkeslivet, og mange ønsker seg en opplæring der klasserommet byttes ut med et moderne bedriftslokale. Samtidig vet vi alle her at veldig mange som starter sin fagutdanning, ikke fullfører. Jeg tror vi må erkjenne at vi gjennom skiftende regjeringer i noen tiår ikke har hatt tilstrekkelig fokus på å utvikle yrkesfagene på yrkesfagenes egne premisser. Derfor er jeg glad for denne regjeringas klare melding om at yrkesfagene skal være en viktig pilar i regjeringas utdanningspolitikk. Og jeg er glad for at Arbeiderpartiet har fornyet sin yrkesfagsatsing og nå bidrar til å holde trykket oppe på dette området. Det er bra. Når vi ser på forslagene som er lagt fram i denne saken, er vi enige om at det er mange gode tiltak som kan forenes med regjeringspartienes politikk. Mange av tiltakene er også, som vi har hørt, allerede i gang eller under arbeid. Jeg vil gjerne trekke fram tre punkt som etter mitt syn vil ha stor betydning for hvor godt vi skal lykkes med en sterkere satsing på yrkesfagene. Det ene dreier seg om bedre rådgivingstjeneste i skolen, som mange har vært inne på. Regjeringas satsing på masterutdanning for å styrke kvaliteten i rådgivingstjenestene er ett viktig og etterlengtet tiltak i så måte. Det andre er strategien for å øke antall lærlinger i offentlig sektor. Her er regjeringas innføring av en forpliktende lærlingklausul et kraftig virkemiddel. Det bør stå som en svært tydelig utfordring for hele offentlig sektor – både stat, fylke og kommune – og det er også et kraftig signal til privat sektor. Det siste punktet jeg vil peke på, er mulighetene vi nå har til å utvikle et helhetlig yrkesutdanningsløp også på tertiært nivå. Statsråden har lovet en egen stortingsmelding som oppfølging av NOU 2014: 14, Fagskolen – et attraktivt utdanningsvalg. Her ligger en unik mulighet til å styrke et videre løp som kan tiltrekke seg godt motiverte og ambisiøse unge mennesker med anlegg for praktisk arbeid på høyere nivå. Det er spennende. Unge mennesker vil ha utviklingsmuligheter, og i denne prosessen håper jeg det vil bli mulighet og rom for nytenking.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2015-05-21:
Det er positivt at alle partier ser ut til å ville gi yrkesfagene et nødvendig løft, men det er et svakhetstegn at Stortinget ikke ser ut til å kunne samle seg om et felles vedtak der alle ulike tiltak ses i sammenheng. Men nok om det. Yrkesfagene er under press fra mange kanter. En av de viktigste formene for press er det representanten Henriksen var inne på, og som vi ser utvikle seg mer og mer i norsk arbeidsliv. Jeg tenker på såkalte nye ansettelsesformer som brer om seg, der folk sies opp og overføres til bemanningsbyråer, for så å leies ut igjen til dårligere betingelser enn før. Jeg tenker på såkalt fast ansettelse uten garantilønn som betyr at du bare får betalt når du er på oppdrag. Jeg tenker på svekkelsen av arbeidsmiljøloven som stortingsflertallet nettopp har vedtatt. Jeg tenker på svart arbeid, alvorlig arbeidslivskriminalitet og sosial dumping. Og så ser jeg for meg samtalen rundt frokostbordet når ungdommene i huset nærmer seg fullført grunnskole og sammen med foreldrene skal ta beslutningen om videre utdanning. Og på bordet ligger Dagbladet, der Kripos-sjefen forteller om mafialignende tilstander i deler av norsk næringsliv, og der yrkesfag er fellesbetegnelsen. Hvor sannsynlig er det da at yrkesfag blir førstevalget? Hittil har regjeringa hatt en for passiv holdning til kampen mot sosial dumping og arbeidslivskriminalitet og direkte motarbeidet den ved å oppheve kollektiv søksmålsrett for tillitsvalgte. Til slutt har jeg lyst til å slå et slag for Mesterbrevnemnda som ingen foreløpig har vært inne på i denne debatten. Det er statens eget trepartssammensatte verktøy for å løfte kompetansen innen yrkesfagene, men sorterer under Næringsdepartementet, og kanskje det er grunnen til at den kompetansen de besitter når det gjelder å løfte yrkesfag, lett blir glemt. Mesterutdanning er f.eks. en lederutdanning i yrkesfag som få kjenner til. Rådgiverne i skolen vet lite. Vi er mer opptatt av å vise ungdom at det ikke er så farlig å velge yrkesfag, for du kan alltids skaffe deg studiekompetanse etterpå. I Norge er vi mer opptatt av kompetansestiger i akademiske fag enn å synliggjøre og videreutvikle tilsvarende muligheter i yrkesfagene som sådan. Det er derfor lite tilbud om høyere yrkesutdanning i Norge. Polen og de baltiske landene er nå i ferd med å bygge ut dette. I Tyskland ligger mesterbrev på samme nivå som bachelor, og vi kan også lage slike kompetansestiger for yrkesfag basert på det vi allerede har: Fagbrev, svennebrev og mesterbrev i et samarbeid med yrkesopplæringsnemnda under Utdanningsdepartementet og Mesterbrevnemnda under Næringsdepartementet og selvfølgelig innen rammen av et anstendig arbeidsliv som sorterer under arbeidsministeren. Hvis de tre ministrene hadde satt seg sammen, hadde vi vært et godt stykke på vei i riktig retning.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2015-05-21:
Det er for så vidt interessant i seg selv at denne debatten ser ut til å avsluttes av to representanter fra arbeids- og sosialkomiteen. Men det er ikke tilfeldig, for det er en viktig sammenheng mellom denne saken vi diskuterer nå, og forrige sak: Hvordan øke statusen til yrkesfag og få flere til å velge yrkesfag? Jeg synes det er positivt at en samlet komité er positiv til arbeidslivsfag som valgfag på ungdomsskolen. Men jeg synes ikke det er fullt så positivt at flertallet mener at dette faget ikke skal være obligatorisk på alle skoler, for da sender en ut et negativt signal om at dette egentlig bare er en erstatning for de elevene som ikke henger helt med, så det er liksom ikke så viktig om det finnes på alle skoler eller ikke. Det synes jeg er et dårlig signal, for det trengs på alle skoler. Jeg har en sønn som om en måneds tid er ferdig utdannet lektor i engelsk og samfunnsfag. Han har fått seg jobb – sin første jobb – på yrkesfag og gleder seg stort til det. Han hadde yrkesfag også i praksisen på sin utdanning og har i tillegg jobbet på ungdomsskole hele tida mens han har vært under utdanning. Han har gjort seg noen refleksjoner og erfaringer som han har delt med meg i forbindelse med den saken vi behandler nå, og hans erfaring er at i ungdomsskolen er det mange som allerede vet hvilke egenskaper og kvaliteter de har, og at det er yrkesutdanning de ønsker å satse på. Da er det viktig at de elevene opplever ungdomsskolen som meningsfylt, som en god motivator til videregående utdanning på yrkesfag. Hans andre refleksjon er at veldig mange av elevenes valg av videregående utdanning styres av forventninger om status og høy inntekt, og at det er viktig å få fram at det kan du faktisk også oppnå gjennom yrkesfag. Da er kunnskap i ungdomsskolen viktig – kunnskap om arbeidslivet. Når vi kommer så langt som til yrkeslivet, er det personlig kompetanse og ferdigheter innen yrket som er det viktige. Men i dag er det sånn at teorifagene i ungdomsskolen er en ulempe for de elevene som ønsker å gå yrkesfag, fordi teorifagene i ungdomsskolen teller så mye når en skal inn på videregående at disse elevene taper allerede der også når det gjelder det å komme inn på det en ønsker på yrkesfag. Arbeidsliv som valgfag vil styrke disse elevenes muligheter til å få den utdanninga de ønsker seg. Helt til slutt: Jeg synes denne debatten viser at vi trenger å jobbe litt med holdninger, at obligatorisk tilbud om arbeidslivsfag ikke bare sørger for rettferdighet for alle ungdomsskoleelever, men også kan bidra til å gjøre det enkelte lærerværelset mer kompetent.
Henrik Asheim (Høyre), 2015-05-21:
Jeg synes det har vært veldig mange gode innlegg i denne debatten og veldig mange gode poenger som jeg tror vi kan stå sammen om i stortingssalen. Jeg må samtidig si at jeg synes det har vært en litt rar debatt. Denne salens største parti velger å fremme 33 forslag, partilederen står bak de forslagene – ikke at han har deltatt i debatten eller vært i salen, men han har vært med på å fremme dem – og så handler debatten fra Arbeiderpartiet selv om hva statsråden har gjort og ikke gjort basert på en lederartikkel i et fagblad. Det synes jeg er litt overraskende. Jeg mener at det som er det viktigste nå, når vi skal diskutere disse tingene, er: Hvordan får vi flere til å velge yrkesfag, og hvordan får vi flere til å gjennomføre når de har begynt der? For det første tror jeg vi må senke terskelen for å velge. Det betyr også at man må kunne bytte underveis, at ikke foreldrene er så bekymret for de valgene som man tar som elev, at de fraråder sine egne barn å velge yrkesfag, når vi vet at det landet kommer til å trenge i fremtiden, er gode fagarbeidere. Det andre er gjennomføringen. Hvis man korrigerer for hvilket karaktersnitt man har når man kommer inn, er det ikke slik at drop-out-en er noe høyere på yrkesfag enn på studiespesialiserende. Igjen betyr det at vi gjør ganske mye bra på yrkesfag. Noe av det som er interessant når man sitter i utdanningskomiteen, er å reise rundt i landet og oppleve at veldig mange som kommer til Norge for å lære av oss, er veldig interessert i måten vi gjennomfører yrkesfagene på. Jeg mener ikke at alt er perfekt, mye kan bli bedre, men det er ganske interessant hvordan vi i Norge har løst den utfordringen ved at offentlig skole samarbeider med privat næringsliv for å få til en god yrkesutdanning. I den konteksten, hvor vi altså samarbeider så godt og tett mellom det offentlige og det private, mener jeg også at det er logisk å tillate bransjene selv å kunne starte skoler der det er tett kontakt med bransjene, og hvor det virkelig fungerer. Jeg synes det er merkelig å mene at det er den store trusselen at man også tillater noen yrkesfaglige skoler som drives av bransjene selv. Det siste er at hvis man skal få gjennomføring til å fungere, må man få flere lærlingplasser. Det betyr at vi må øke lærlingtilskuddet. Representanten Giske sa at det ble økt også under de rød-grønne. Vel, det ble midlertidig økt i 2009 – det var den eneste gangen de økte noe som helst på lærlingtilskudd for bedriftene. Men vi må også sørge for at de bedriftene som tar inn lærlinger, har et incentiv for det, og at staten presser på både gjennom sin kjøpekraft og gjennom selv å pålegge seg å ta inn lærlinger. Det er noe denne regjeringen gjør, det er noe den forrige regjeringen ikke gjorde, og jeg synes man heller skal diskutere tiltak enn å henge seg opp i småligheter.
Christian Tynning Bjørnø (Arbeiderpartiet), 2015-05-21:
Det er et skritt i riktig retning at arbeidslivsfaget fra neste år blir det man kan kalle et fast valgfag, men ikke obligatorisk, å tilby. Men jeg synes det er synd at ikke alle elever får muligheten til å velge faget. At skolene eller skoleeierne får velge, betyr at det ikke er elevene og foreldrene som får velge. Jeg prøver meg på et mer overordnet spørsmål: Har regjeringen andre, nye, konkrete tiltak på blokka som sikrer at alle elever i ungdomsskolen, uavhengig av valgfag i og for seg, i større grad får praktisk stimuli, og som gir bedre mulighet til å teste om de kan bli f.eks. gode håndverkere?