Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2004-12-03:
Representanten Skei Grande avsluttet med å si omtrent som følger, at situasjonen for styrker i utlandet er dramatisk forandret siden Tysklandsbrigaden. Jeg ville vel kanskje ha lagt til at situasjonen også er dramatisk forandret siden vi var i Libanon. I 1995 stod FN-styrker hjelpeløse og så på at 7 000 sivile ble massakrert i Srebrenica. De hadde ikke mandat til å gripe inn, ikke fikk de kontakt med FN, og de var ikke samtrente. Europas handlingslammelse med hensyn til å løse konflikter og hindre blodbad både på eget kontinent og i utkanten var blitt svært synlig. Srebrenica representerer på mange måter et tidsskille når det gjelder internasjonale operasjoner. For det første viste Srebrenica at slike operasjoner, med de utfordringer som man hadde på Balkan, har på Balkan og har andre steder hvor det i dag er operasjoner, krever robuste, samtrente styrker med fysisk, etisk og moralsk ballast. De bør helst også kunne litt om kulturen i de land de skal til. For det andre: Etter Srebrenica har det i stor grad vært slik at mens FN gir mandatet, så gir FN kommandoen til andre, først og fremst regionale organisasjoner. Det er i særlig grad Den afrikanske union og NATO som i den senere tid har fått kommandoen fra FN. Men det har også vært snakk om koalisjoner. For Norge betyr dette at vi trenger offensive forsvarsbudsjetter og langsiktige, strukturelle endringer. Jeg vil også vise til debatten om Forsvarsdepartementets budsjett som fant sted her i salen i går kveld. Utviklingen i Europa, endringene i de transatlantiske relasjonene, utvidelsen av NATO og utvidelsen av EU spiller sterkt inn på utformingen av vår sikkerhetspolitikk. Det er interessant at Stortinget i dag drøfter en eventuell deltakelse i en nordisk innsatsgruppe knyttet til EUs Battle Groups, men dette har også sammenheng med det jeg sa innledningsvis. Det viser også hvor raskt utviklingen av EUs forsvars- og sikkerhetspolitikk går. I gårsdagens Aftenposten kunne vi, som flere har vært inne på, lese at EU overtok ansvaret for fredsoperasjonen i Bosnia med en styrke på 7 000 mann. Dette skjer innenfor Berlin-pluss-avtalen, dvs. at NATO overdrar styrker til EUs kommando. Soldatene skifter rett og slett lue og flagg på armen. Når det gjelder EUs «Battle Groups», er dette helt annerledes. De skal være samtrente og være en egen styrke, som på kort varsel skal kunne gå ut i felten. La meg understreke at NATO forblir for oss hjørnesteinen i norsk forsvars- og sikkerhetspolitikk. Det sier seg jo selv i den situasjonen vi er i. Det er i vår interesse at de transatlantiske båndene styrkes. Utviklingen av EUs kapasiteter innen forsvars- og sikkerhetspolitikk og innen krisehåndtering er viktig både for Europa og for en bedre balanse mellom EU og USA, og også for samarbeidet mellom EU og USA. Dette er også viktig for FN, som flere har vært inne på. FN gir i økende grad oppdrag til regionale organisasjoner og trenger altså robuste styrker som er samtrente, som har god fysisk, mental og etisk ballast, og som kan settes inn i vanskelige og sårbare områder. EUs «Battle Groups» vil sannsynligvis også være en styrke som i stor grad vil bli brukt i afrikanske land. Jeg tror faktisk at det er EU og Europa som kommer til å være de som sammen med FN deltar i internasjonale operasjoner i afrikanske land og i til dels vanskelige områder. Jeg mener også at deltakelse i en nordisk innsatsgruppe innenfor EUs kampgrupper gir viktige perspektiver på framtidig nordisk samarbeid på flere områder. La meg understreke til slutt: For oss er det viktig hva slags avtale Regjeringen legger fram for Stortinget, hvilke folkerettslige prinsipper som ligger til grunn, forholdet til Grunnloven og hva slags reell bestemmelse vi har over våre styrker. La meg også understreke det som utenrikskomiteens leder sa, at det faktisk bare er Stortinget som kan avgjøre om den avtalen ligger innenfor Grunnloven.