Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-12-06:
Til tross for at knapt noe land i verden bruker mer penger per capita på helse enn Norge, og til tross for at vi uomtvistelig har et av verdens beste helsevesen, står utfordringene i kø. Vi er alle stolte av det norske helsevesenet og det helsevesenet får til, ikke minst takket være alle de menneskene som jobber i sektoren på ulike nivåer. Men vår jobb må og skal være å gjøre det som er bra, enda bedre og gjøre det som ikke fungerer, til noe som fungerer. Det er dessverre liten trøst for de mange som venter i kø, at andre har fått behandling. Fremskrittspartiets utgangspunkt for dette budsjettet er derfor det behov for omfattende endringer knyttet til struktur, finansiering og virkemidler som finnes i norsk helsepolitikk. Det skal på ingen måte oppfattes som noe annet enn et oppriktig forslag om å gjøre ting bedre og mer effektivt. Behovet for økt samhandling mellom ulike forvaltningsnivå i en stadig mer spesialisert helse- og omsorgstjeneste er mer påkrevd enn noen gang. Den vedtatte Samhandlingsreformen svarer dessverre ikke i tilstrekkelig grad til ufordringene som vi, og ikke minst alle som jobber i norsk helsevesen, står overfor. De borgerlige partiene fremmet over 40 forslag som et reelt alternativ til reformen i sin tid – forslag som var preget av uenighet når det gjaldt regjeringens forslag til finansieringsmodell. Det var et ønske om en reform på kommunenes premisser, en reform som bygges nedenifra og opp, og ikke ovenifra og ned. Det var ikke minst et ønske om en reform som hadde en realistisk tempoplan. Jeg tør minne om at 50 pst. av norske kommuner sier at de ikke vil være i stand til å iverksette godt nok fra 1. januar 2012. Vi ønsket også en reform som tok hensyn til at det skal bygges kompetanse i norske kommuner for å kunne gi et skikkelig tilbud, det tilbudet som pasientene fortjener. Skal man en gang få et helhetlig helsevesen, er det etter vårt syn en forutsetning at det samlede finansieringsansvaret blir lagt på ett forvaltningsnivå. Derfor mener vi at finansieringsansvaret for helse- og omsorgssektoren må legges til det statlige forvaltningsnivået, noe vi allerede har gjort på andre områder, f.eks. for de arbeidsledige eller for våre pensjonister, og på den måten sikre et likeverdig pasienttilbud i hele landet og dermed også en mer effektiv og hensiktsmessig utnyttelse av ressursene. Det er i denne sammenheng man må se vårt standpunkt om å legge ned de regionale helseforetakene, som har utviklet seg til å bli svært kostnadskrevende og byråkratiske institusjoner. Det er et paradoks at mens behandlingskøene vokser, er det i dag flere ansatte som arbeider med ikke-pasientbehandlende oppgaver, enn det er leger i norske sykehus. Vi mener altså at de regionale helseforetakene bør erstattes med et statlig sykehusdirektorat, slik at både ansvaret og planleggingen blir et statlig anliggende. Fremskrittspartiet ser med sterk bekymring på nivået på ventelister og ventetider både innenfor ordinære spesialisthelsetjenester og ikke minst innenfor rehabiliteringstjenesten og rusomsorgen. Vi mener det er uholdbart at et sted mellom 270 000 og 280 000 mennesker skal stå i kø i Helse-Norge, slik det var ved utgangen av 2010. Dette er spesielt betenkelig all den tid det er mye ledig kapasitet i det offentlige helsevesenet. Det er også ledig kapasitet i det private helsevesenet som ikke blir brukt av ideologiske årsaker. Vi viser til vårt forslag hvor det foreslås en rekke tiltak for å styrke og bedre helsesektoren i 2012. Der foreslår Fremskrittspartiet å styrke pasientbehandlingen for 2012 med om lag 2,5 mrd. kr. Som en viktig del av dette foreslår Fremskrittspartiet å likestille private og offentlige tilbydere, noe som medfører at den totale kapasiteten i helsevesenet vil bli bedre utnyttet. Vi foreslår også å bevilge 800 mill. kr til kjøp av behandlingskapasitet i private sykehus. Disse tiltakene vil føre til kortere ventelister og reduserte ventetider. For å sikre økt pasientbehandling og effektivitet økes også i vårt forslag den innsatsbaserte finansieringen, ISF, fra 40 pst. til 50 pst. Dette skjer som en konsekvens av en enighet mellom Fremskrittspartiet og Høyre i forbindelse med Samhandlingsreformen. Jeg tør i den anledning minne om at under Bondevik II-regjeringen gikk ventetidene ned, bl.a. som en følge av forliket med Fremskrittspartiet som resulterte i en høyere ISF-andel. Politikken virket altså. I Fremskrittspartiets forslag er det satt av 600 mill. kr til kjøp av medisinsk-teknisk utstyr, noe som ikke bare ville bidratt til mer moderne utstyr i sykehusene, men også bidratt til økt pasientbehandling og et bedre pasienttilbud. Samlet vil dette, etter vårt syn, gi en nedgang i ventelistene på så mye som 25 000 pasienter utover estimatene i regjeringens forslag. Under den rød-grønne regjeringen har vi sett en nedbygging av antall rehabiliteringsplasser, og nedbyggingen gjennomføres flere steder i landet. Dette står i sterk kontrast til regjeringens uttalte målsettinger om å satse på forebygging, habilitering og rehabilitering. I Fremskrittspartiets forslag øremerkes 300 mill. kr til kjøp av rehabiliteringsplasser, slik at kapasiteten hos både offentlige og private institusjoner – ikke minst ideelle institusjoner – kan benyttes, samt at behovet for disse tjenestene dekkes i mye større grad enn det gjøres i dag. I tillegg vil den betydelige satsingen på sykehusenes økonomi sørge for å frigjøre midler til økt satsing på rehabilitering på de ordinære budsjettene. Vi mener altså at rehabilitering er svært samfunnsøkonomisk lønnsomt, samtidig som det øker livskvaliteten for den enkelte. Fremskrittspartiet er også av den oppfatning at regjeringen bryter sine løfter når det også i år blir foreslått å øke egenandelstaket. Økte egenandeler rammer først og fremst dem som ikke har store økonomiske ressurser, og bidrar faktisk til å øke forskjellene i Norge. I sitt forslag reduserer derfor Fremskrittspartiet egenandelstak 1 til 1 880 kr. Dette reverserer altså økningen som regjeringen foreslår. I tillegg til dette er vi dypt bekymret for regjeringens forslag om å fjerne ordningen med skattefradrag, som i dag eksisterer, for store sykdomsutgifter. Den beste måten å skjerme kronikerne for store sykdomsutgifter på er etter vårt syn å gjeninnføre sjablongfradraget. Fremskrittspartiet foreslår derfor å gjeninnføre dette fra 2013 og reverserer regjeringens forslag til innstramming fra 2012. Vi kan på ingen måte se at når vi har en ordning som fungerer for de fleste, men som noen få ikke kan benytte seg av, så skal altså løsningen være – for regjeringen – å fjerne den for alle i stedet for å innlemme dem som falt utenfor ordningen. Det fremstår som viktigere for denne regjeringen at alle har et dårlig tilbud, enn at de fleste har et bra tilbud – forstå det den som kan. Fremskrittspartiet er av den oppfatning at det er behov for å styrke den medisinske forskningen i Norge. I vårt forslag er det en økt innsats på forskning og utvikling i helsetjenesten. Vi presiserer at diabetes-, demens-, kreft-, ADHD- og stamcelleforskning er prioriterte oppgaver for Fremskrittspartiet. Videre er vi av den oppfatning at Norge har mye å lære av andre nasjoner når det kommer til det vi i Norge definerer som «eksperimentell» behandling. Det er etter vårt syn et opplagt behov for å åpne for mer utprøvende behandling i helsevesenet for pasienter som ikke har nytte av ordinær behandling. I mitt innlegg har jeg ikke dekket områder som eldreomsorg, kommunehelsetjenesten, rusfeltet og psykiatri. Det er ikke fordi vi ikke synes det er viktig – snarere tvert imot – men feltene vil bli omtalt av andre representanter fra Fremskrittspartiet. Jeg vil også få lov til å ta opp de forslag som Fremskrittspartiet har i saken, og anser dem som referert – i tillegg til de forslag som i dag er fremmet vedrørende kreftomsorgen, som ligger på representantenes plasser, om så ikke er gjort tidligere.