Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2002-03-07:
Vi går mot avslutning av denne debatten, som nå har vart i mange timer. Jeg vil bare, etter å ha fulgt debatten, ta for meg noen korte, oppsummerende punkter knyttet til noen av innleggene. Når det gjelder innlegget til Inger Enger, er jo dette en ny vending fra Senterpartiet. I de saker hvor distriktspolitikk og næringsutvikling i distriktene stilles opp mot miljøhensyn, har det vært god senterpartitradisjon at man lar miljøet fare, og så lar man næringsutvikling og distriktspolitikk vinne. Det har vi sett på en del andre områder, i interessante debatter i denne salen tidligere, og vi vil sikkert se det igjen. Så det blir spennende å se om det at Senterpartiet nå hevder at de lar miljøet komme foran nærings- og distriktspolitikk, vil gjøre seg gjeldende i andre sammenhenger – noe som er en krevende utfordring, også for Senterpartiet. Så gjelder det spørsmålet om Bondeviks brev, som flere har vært inne på i dag. Dette brevet fra Kjell Magne Bondevik er ikke noe oppsiktsvekkende i det hele tatt. Det har jo vært kjent at man måtte behandle energianlegg etter energiloven, og det betyr at man ikke har hatt anledning til å bygge over grunn før det foreligger konsesjon og utslippstillatelse. Dette er ikke noe nytt og oppsiktsvekkende. Det er en klargjøring fra statsministeren når andre åpenbart ikke har vært oppmerksom på det, og det er helt i tråd med den tidsramme som også Statoil selv har lagt inn. Så har det vært hevdet at vi gikk av i 2000 fordi vi ikke ønsket å bygge forurensende gasskraftverk. La meg si følgende: Vi har ikke endret standpunkt. Vi har ikke foretatt noen u-sving, som Sylvia Brustad hevder. Derimot har vi fastholdt vårt standpunkt, men vi har gått inn for å påvirke profilen på prosjektet for å få det mer miljøvennlig. Det har vi lyktes med. Det som lå i begrunnelsen for Sentrumsregjeringens avgang, var at vi ikke ønsket å svekke forurensingsloven som et virkemiddel for å oppnå en politisk målsetting som flertallet ønsket – en tilpasning av lovverket etter hvilke politiske ønsker man hadde den gang. Det var på en måte den offisielle begrunnelsen for at regjeringen Bondevik I gikk av. Så gjelder det Gassteknologiutvalget, som også Fremskrittspartiet var inne på, og de stilte seg undrende til at statsråden ikke hadde tillit til ekspertisen som hadde uttalt seg om at dette ville ligge fram i tid. Så står den samme fremskrittspartirepresentanten her og sier at de ikke har tillit til den ekspertisen som stort sett over hele verden sier at vi har et klimaproblem. Nei, det stoler de ikke på. Med hvilken begrunnelse kan man være forundret over at en statsråd ønsker å ha politiske ambisjoner utover de rent faglige og de ekspertuttalelsene som kommer? Det er jo også litt underlig, så det er altså ikke konsistens i det som hevdes. Så er det spørsmålet: Hvem er mest miljøvennlig? Sylvia Brustad var inne på det. Jeg skal ikke på tampen av debatten bidra til å definere det, men det var et interessant innlegg fra Akselsen, som ironiserte over bl.a. Kristelig Folkeparti i denne saken fordi vi på en måte unnskyldte oss. Det vi gjorde, var at vi gikk inn i dette fordi det var miljømessig utfordrende. Det var mange miljømessige oppgaver å håndtere, mens Akselsen på sin side uttalte at dette er greit, vi har ingen problemer med dette. Dermed hilste han det så hjertelig velkommen som han også gjorde.