Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2012-10-04:
For Arbeiderpartiet er bolig en av hovedpilarene i velferdspolitikken, Arbeid til alle, retten til utdanning, hjelp når du trenger det sammen med muligheten til en god bolig, er plattformen vi bygger og utvikler velferdssamfunnet på. La meg slå fast aller først: Norsk boligpolitikk har i all hovedsak vært vellykket. De fleste bor godt i Norge. La meg nevne to sentrale kjennetegn på den norske boligpolitikken. For det første: Det er en politisk målsetning at flest mulig skal være i stand til å eie sin egen bolig – det vi velger å kalle eierlinja. Fordelene ved eierlinja er flere – det er både sosiale og økonomiske fordeler. Og det har vi lyktes med. Nesten åtte av ti husholdninger i Norge eier sin egen bolig. For det andre: Vi har en veldig høy boligstandard i Norge. Vi har både romslige boliger og høy standard på boligene. I 1985 var boarealet per person om lag 40 kvadratmeter, mens det var steget til 54 kvadratmeter, en økning på nær 40 pst., i 2006. Andelen boliger med minst to bad har økt – en klar indikator på en standardheving. Men selv om mye er bra, er det ingen grunn til å underslå at det også er nok av utfordringer i det norske boligmarkedet. Befolkningsvekst, kjøpekraft, god tilgang på kreditt og redusert bygging har gitt økte boligpriser. Det er blitt vanskeligere å etablere seg og grunn til å frykte at flere kan få en uakseptabel bosituasjon. I tillegg har mange pådratt seg for store boliglån. OECD har påpekt at norske husstander er sårbare for små rentesvingninger. Husbanken er i dag det viktigste boligpolitiske verktøyet vi har. Regjeringen har økt bostøtten, slik at 50 000 nye husstander kan ha krav på støtte. Det gis startlån til flere ungdom og vanskeligstilte enn tidligere, derfor er det også varslet at rammen til Husbanken blir økt med 5 mrd. kr for 2012. Arbeiderpartiet mener at startlånet er viktig for veldig mange mennesker – det er en hjelp til å komme inn i egen bolig. Den politiske hovedutfordringen er like enkel som den er vanskelig: å bygge flere boliger. Verken skattekutt eller skatteskjerpelser gir flere et sted å bo. Det finnes ingen snarveier. Det aller viktigste med en boligpolitikk er at den sikrer boligforsyningen. Det årlige behovet for nye boliger er beregnet til ca. 38 000. I 2010 ble det bygd 21 000, og i 2011 var tallet 28 000. At det bygges mer, er bra. Men det bygges ikke nok boliger. Mens norsk næringsliv ellers er blitt stadig mer produktivt, peker kurvene for byggebransjen nedover. Fallende produktivitet gir unødig høye byggekostnader. Av hensyn til næringen og boligkjøpere er det en utvikling som må snus. Å overlate alt til markedet er en resept som ikke fungerer, heller ikke i denne sektoren. Boligpolitikken har heller ikke fått nødvendig oppmerksomhet, verken her på Stortinget eller i kommunene. Jeg hørte representanten Erna Solberg etterlyse nye og effektive metoder for å bygge i framtiden, men jeg har ikke hørt noen konkrete forslag fra Høyre. Det vi hører av forslag fra Høyre, er mer av samme medisin som ikke virker – mer liberalisering og mindre regulering. De mest konkrete tiltakene er enda mindre skatt til de som har mest – og som kan spare best. I tillegg hører vi om reduksjon av innsigelsesretten. Men Høyre har ikke sagt noe om hvilke hensyn man ikke skal kunne legge inn innsigelser mot. Er det trafikksikkerheten som storsamfunnet ikke skal kunne legge inn innsigelse på, er det kulturminnene som skal bort eller er det andre ting? Høyre har styrt Oslo i mange år og har ansvaret for en feilslått boligpolitikk i hovedstaden. På boligområdet er Høyre ikke et opposisjonsparti. Partiet har ansvaret for kommunale boliger, reguleringsplaner, byggesaksbehandling og tomtepolitikk i mange av de kommunene der utfordringene er størst. På Fornebu har Bærum Høyre hindret utbygging av flere tusen boliger. Staten kan gjøre mye, men kommunene må ta sin del av ansvaret. I Oslo viser Høyre sin sanne boligpolitikk – en politikk som ikke virker. Det kommer ingen nye ideer og løsninger, slik representanten Solberg og andre fra Høyre har lovet i dag. Det er bare resirkulering av gammeldags, borgerlig politikk. Boligpolitikk er en del av den brede velferdspolitikken, og boligforsyning er et politisk ansvar. Regjeringen har varslet en boligmelding, og i denne skal vi avklare hvordan vi tar det politiske ansvaret. I Norge skal alle kunne bo godt.