trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2007-06-14:
Kristelig Folkeparti peker i innstillingen til denne saken på at tidligere statsråd Gjønnes gjorde avtale med landbrukets organisasjoner som hadde en klart høyere samlet ramme enn årets ramme. Det er også påpekt av representanten Sørfonn. Rammene var riktignok på 1,4 milliarder kr i 1998 og 1,1 milliarder kr i 1999, men rammene kan ikke ses isolert, uavhengig av pris-, kostnads- og markedsutviklingen i samme perioden. Blant annet økte rentenivået med tre prosentpoeng i samme perioden. Tar man realiteten i utslagene i den perioden som Gjønnes satt ved roret, økte inntektene med 14 000 kr pr. årsverk i treårsperioden, og fra 1997 til 1999 økte inntektene kun med 2 000 kr pr. årsverk. Så slik sett synes jeg representanten Sørfonns skryt av denne perioden ikke passer så godt. Jeg har videre lyst til å si at det å diskutere om man skal skåle i surmelk eller sjampanje, passer seg ikke her. Så jeg spør: Er ikke dette en riktig beskrivelse av situasjonen?
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2007-06-14:
Årets avtale innebærer for første gang på veldig mange år at bøndene får en inntektsutvikling i kroner lik andre grupper, ca. 17 000 kr. Det er særdeles viktig at man greide å oppnå det i landbruksoppgjøret. Jeg er glad for at staten og organisasjonene ble enige. Det i seg selv er grunnlag nok for å feire. Det er også grunnlag for å feire at vi fikk fjernet prinsippet om at man kunne overføre bevilgninger fra ett år til et annet – at man unngikk gjenbruk av midler. Det er også et viktig prinsipp som sikrer inntekter til landbruket, og som man har grunn til å feire. Hvorvidt man skal feire med sjampanje og bløtkake eller med surmelk, som ble nevnt her i salen i dag, kan man diskutere. Men jeg har lyst til å understreke at vi i Senterpartiet tar steg for steg i arbeidet for å videreutvikle inntektene i landbruket. Vi ønsker, som jeg sa i innlegget mitt nettopp, å gå videre. Vi ser at det er behov for ytterligere økning av inntektene i landbruket, slik at vi kan få sammenlignbare situasjoner med andre grupper.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2007-06-14:
Jeg vil støtte landbruksministeren når han sier at nedlegging av bruk er et tap, og det er trist at vi på det viset tynner ut utviklingen i mange distriktssamfunn. Det er viktig at vi har en landbrukspolitikk som opprettholder så mange bruk som mulig. Så vil jeg gi tilslutning til den beskrivelsen som Røbekk Nørve gir her. Teknologisk utvikling, endringer i samfunnet og konkurranse med andre grupper fører til endringer i antall bruk. Det er det ikke mulig å stoppe. Så vi vil også i framtiden se at bruk vil komme til å bli nedlagt. Men Senterpartiets målsetting er at man skal jobbe hardt for å hindre denne nedleggingen, og da er det ikke minst viktig å bedre inntekten. Og da må man spørre seg: Hvor er Høyres svar – inntektsmessig – når det gjelder utviklingen av landbruket? Vi ser ikke annet enn at Høyre foreslår reduserte inntekter til landbruket, og det vil forsterke strukturutviklingen.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2007-06-14:
Hvis jeg ikke tar feil, ble en del av det regelverket som gjelder samdrift, innført under forrige regjering. Det var da snakk om totalt antall tonn i produksjonen og også begrensninger i antall bruk som kan delta i samdriften. Det er, så vidt jeg vet, ikke skjedd noen endringer i årets landbruksoppgjør som forandrer på den politikken. Mitt utgangspunkt er at det bør settes rammer for samdriften på den nivået vi har i dag – kanskje burde nivået vært enda lavere. Det burde heller vært mulig å se på antall bruk som kan delta, der skal jeg gi Kongshaug rett. Det bør vurderes i framtiden. Ellers har jeg lyst til å understreke at Venstre og Senterpartiet har mange felles interesser, selv om vi kanskje ser litt ulikt på mulighetene til nisjeproduksjon, tilleggsaktiviteter. Der er det viktig for Senterpartiet å understreke at hele utviklingen i landbruket er avhengig av at vi kan sikre familiejordbruket i framtiden, og da må nisjeproduksjon og annen produksjon komme som et tillegg.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2007-06-14:
Jeg registrerer at representanten Kongshaug tar et generaloppgjør med Nationen i sitt innlegg. Jeg har lyst til å følge opp den diskusjonen som startet, for vi opplever jo at det er flere fellesmerknader mellom Venstre, Høyre og Fremskrittspartiet nå enn tidligere. Det kommer bl.a. til uttrykk i ønsket om færre og større melkebruk, ved at kvotene slippes fri og begrensningene på samdrift avvikles. De har også felles standpunkt mot Regjeringens begrensninger på utenlandsk bearbeiding av kjøtt. Det registrerer vi. Samtidig registrerer vi at Venstre vil beholde avtaleinstituttet. Men det er en motsetning i merknaden fra Venstre, der de på den ene siden sier at landbruket må «få en mer sentral rolle i å oppfylle samfunnsmål om livskraftige lokalsamfunn, levende kulturlandskap og natur- og miljøgoder», og på den andre siden sier at de vil videreføre jordbruksforhandlingene som en ren inntektsavtale. Betyr dette at Venstre også er på glid når det gjelder avtaleinstituttet, og at de på sikt ønsker å fjerne avtaleinstituttet?
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2007-06-14:
Det siste innlegget viser jo at adrenalinet stiger litt i denne debatten. Jeg har lyst til å kommentere representanten Hans Frode Kielland Asmyhrs interne oppgjør med egne ordførere fra Stortingets talerstol. Det er sjelden å høre slike klare ord om dårlig organisasjonskultur framført her fra talerstolen. Det som antakelig er problemet for Kielland Asmyhr, er at disse tre ordførerne sier at man må se litt mer til Senterpartiets politikk, som de mener bidrar til å sikre landbruket i deres kommuner. Det synes jeg er viktig å ta med seg. Ellers har jeg lyst til å nevne at Fremskrittspartiet prøver å selge markedsliberalismen under slagordet «Slipp bonden fri». Da er det interessant å spørre: Frihet til hva? Frihet til å arbeide mer for mindre betaling? Frihet fra solidariske ordninger? Frihet fra å ha naboer? – Jeg synes det er viktig å ta med seg det. Frihet til å ha litt ferie og fritid? Frihet til å delta i en beinhard internasjonal landbrukskonkurranse? Frihet fra å motta støtte til kulturlandskapspleie? Det som er situasjonen, er at Fremskrittspartiets frihet er tapsbringende og lite verdt for bonden. Det hjelper også lite å være mot vern og mot rovdyr hvis man gjennom politiske vedtak i Stortinget gjør det ulønnsomt å dyrke jorda, pleie kulturlandskapet og produsere mat. Fremskrittspartiets markedsliberalisme, Fremskrittspartiets avvikling av landbrukspolitikken vil være mer ødeleggende for bygdene enn rovdyr og uheldige vernetiltak til sammen.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2007-06-14:
De fleste innsigelsessaker på landbruksområdet dreier seg om plan- og reguleringssaker som griper inn i verdifulle jordbruksarealer. Det er riktig å si at våre mest verdifulle jordbruksarealer bygges ned i et urovekkende tempo. Det er et nasjonalt mål at det årlige tapet av slike arealer skal halveres innen 2010. Dette er et mål som Stortinget har sluttet seg til, i sammenheng med St. prp. nr. 1 fra 2004-2005 fra regjeringen Bondevik II. Flertallet er helt enig i denne målsettingen. Det er nødvendig å styrke jordvernet, og det synes verken forslagsstillerne eller saksordføreren å være opptatt av i det hele tatt. Det som legges fram i dag fra forslagsstillerne, er en bagatellisering av denne problemstillingen. Det er vanskelige jordvernsaker i mange kommuner. Innsigelsesretten er siste alternativ og heldigvis ikke nødvendig å bruke så ofte. Men vi er opptatt av at innsigelsesretten er den eneste muligheten myndighetene har til å gripe inn og verne dyrket mark i forbindelse med plansaker. For Senterpartiet og flertallet er det ikke aktuelt å svekke dette redskapet. Tvert imot har Regjeringen styrket innsigelsesretten, da den gav Statens landbruksforvaltning innsigelsesmyndighet i saker etter plan- og bygningsloven der fylkesmannen har innstilt på bruk av innsigelse, men hvor fylkeslandbruksstyret ikke følger opp anbefalingen. Flertallet stiller seg bak dette og avviser de forslag som er framkommet fra Høyres representanter. Avslutningsvis vil jeg vise til at Landbruks- og matdepartementet har satt ned et jordvernutvalg som skal vurdere eksisterende virkemidler på området, og foreslå tiltak som kan styrke det jordvernet forslagsstillerne fra Høyre her går inn for å svekke.
Arne L. Haugen (Arbeiderpartiet), 2007-06-14:
Vi har nettopp hørt at Høyre vil opprettholde et aktivt og variert landbruk over hele landet. Men jeg ser det slik at Høyre faktisk har nærmet seg Fremskrittspartiets landbrukspolitikk ganske sterkt gjennom de siste jordbruksoppgjørene som har vært behandlet her i huset, og som bl.a. manifesterer seg gjennom et forslag nå i dag om å øke taket på melkekvoter og åpne opp for at samdriftene blir større, og at antallet medlemmer blir større. Så opplevde vi at samarbeidspartneren til Høyre fremmet et forslag her i salen i går om å avvikle Finnmarkseiendommen og nedlegge Sametinget. Det har selvfølgelig ikke direkte så mye med jordbruksavtalen å gjøre, men jeg vil bare stille det enkle spørsmålet om dette på noe vis reduserer Høyres entusiasme i forhold til sin nyvunne partner i landbrukspolitikken.
Arne L. Haugen (Arbeiderpartiet), 2007-06-14:
Jeg er også av dem som synes saksordføreren gjorde godt greie for avtalen, som etter mitt syn er et skritt videre i rett retning, ved at man bringer bøndenes inntekter på linje med inntektene til andre grupper i samfunnet. Her er det selvsagt mye å kommentere. Det er positive saker, som det er lett å applaudere, men det er også en del utfordringer, som det å balansere bondens inntekter med behovet for å utvikle en politikk som også ivaretar foredlingsindustrien vår. Prisfastsettelsen på matvarer er en krevende problemstilling. I en tid da vi aldri har brukt mindre av våre inntekter på mat, og mange kunne tenke seg å betale mer for kvalitativt gode og trygge matvarer, ser vi at råvareprisene i foredlingsindustrien stiger faretruende sett i forhold til konkurransen fra importvarene. Dette må handteres, slik at foredlingsindustrien, vår nest største industribransje, får rammevilkår som sikrer muligheten for ekspansjon og videre utvikling. Derfor tror jeg at bøndenes inntekter i framtidens jordbruksoppgjør kanskje i større grad må sikres gjennom budsjettoverføringer enn gjennom målprisøkning. Jeg må kommentere Fremskrittspartiets beskrivelse av landbruksbyråkratiet som den store hemsko for bondens mulighet til å utnytte bruket sitt. Jeg må si at for meg er dette en helt virkelighetsfjern beskrivelse av byråkratiet i den regionen jeg kommer fra. Der har vi samlokalisert landbruksforvaltningene for to kommuner i den kommunen som har de beste forutsetningene for å kunne drive en nyskapende og utviklingsorientert rådgiving. Dessuten har vi samlokalisert forvaltningen med forsøksringen, regnskapslaget, Allskogs to medarbeidere, Tines rådgivere og andre som driver tjenesteyting rettet mot bonden. Dette blir et helt unikt kompetansemiljø som bonden trekker veksler på, et eksempel på en moderne organisering som nå skjer mange plasser rundt om i landet der det satses på landbruk. Noe av det flotteste med denne regjeringen – sett fra mitt spesielle ståsted – er skogpolitikken. Skogfondsordningen har bidratt til sterkt økende optimisme og aktivitet. Med den muligheten vi har for økt avvirkning av skogen, fra nåværende nivå på 8–11 mill. m3 til et nivå på i hvert fall 15 mill m3, er det et stort potensial når det gjelder biobrensel, massevirke og skurlast. I tillegg får vi de positive effektene, ved at skogen årlig tar opp CO2 tilsvarende 50 pst. av de totale utslippene av klimagasser. Men da må skogen drives aktivt. Det er levende skog som er betingelsen for at skogen skal være effektiv med hensyn til å ta opp CO2. Det er fantastisk befriende og inspirerende at Regjeringen nå har brakt oss ut av den handlingslammelse og passivitet som preget Bondevik II-regjeringens skogpolitikk.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2007-06-14:
Jeg har kikket litt i SVs partiprogram, og det er ganske morsomt når det er debatt her i salen. I SVs partiprogram står det bl.a. at man skal bedre de fattige lands markedsadgang i Norge. Da er spørsmålet: Hvordan er de fattige lands markedstilgang til Norge ivaretatt i dette jordbruksoppgjøret? Jeg la også merke til at representanten Kvalvik var stolt av jordbruksavtalen. Fra 1989 til 2006 er det nærmest en halvering av antall jordbruksbedrifter. I avtalen som vi behandler nå, legger man opp til en reduksjon på 1 600 jordbruksbedrifter. Da er mitt spørsmål opp mot SVs partiprogram: Er dette god SV-politikk, og er representanten Kvalvik stolt av det Regjeringen gjør i så måte?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2007-06-14:
Det har vært interessant å følge debatten. Mange har pekt på utviklingen videre framover for jordbruket. Jeg synes det i en slik debatt også er naturlig å kikke litt tilbake på den utviklingen som har vært innenfor jordbruket. Fra 1989 til 2006 har antall jordbruksbedrifter blitt redusert med 44 pst. – nesten en halvering. Det har skjedd uten at Fremskrittspartiet har vært i regjeringskontorene. Vi har riktignok vært med på noe subsidiær støtte til noen statsbudsjetter, men det er altså helt andre partier som har ansvaret for den utviklingen som har vært. Da synes jeg det er ganske merkelig at det rettes så kraftig skyts mot Fremskrittspartiet i denne debatten – når man har den historien med seg. Den har vi også med oss når vi behandler denne saken i dag. Som det står i proposisjonen, vil altså 1 600 jordbruksbedrifter bli nedlagt dette året. Noen velger å feire det med sjampanje, andre vil feire det med surmelk – egentlig burde det ha vært gravøl man eventuelt markerte noe sånt med. Jeg synes det er trist at de næringsutøverne som driver innenfor denne sektoren, opplever en slik arroganse fra denne regjeringen – men det får bli Regjeringens ansvar. Så har jeg lyst til å kommentere litt av det Sigrun Eng var inne på med hensyn til rovdyrproblematikken. Jeg må jo beundre representanten Eng, som har frekkhetens nådegave. I forrige periode behandlet vi rovviltmeldingen. Da var det et flertall, bestående av Arbeiderpartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti, SV og Venstre, som inngikk et forlik om rovdyrmeldingen. Fremskrittspartiet og Senterpartiet advarte på det sterkeste mot den politikken man la opp til. At Senterpartiet har forlatt den politikken man stod for i forrige periode, får vi bare registrere. Så snart de kjente lukten av regjeringskvartalene og skimtet noen svarte, fine biler som kunne frakte statsrådene rundt, kastet de den politikken over bord. Det er altså kun Fremskrittspartiet som kan stå med rak rygg i denne salen og fortelle om at den rovdyrpolitikken som nå føres, er det de andre partiene som har ansvaret for. Når Sigrun Eng prøver å påstå at det er Mattilsynet som har skylden for dette, må jeg si at frekkheten nesten mangler sidestykke i denne salen. Det er nesten litt skammelig å komme med slike beskyldninger.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2007-06-14:
Det er ikke med vilje man forlenger debatten. Det blir sikkert sent nok i kveld. Men i og med at jeg ikke skal votere, synes jeg det er greit å bruke litt tid i selve debatten. Representanten Sigrun Eng var inne på rovdyrproblematikken her tidligere og sa at man fokuserer på det i Nordisk Råd. Jeg er sikker på at rovdyrene som herjer rundt omkring i saueflokkene, skjelver av frykt når de hører at Nordisk Råd skal kikke på dette. Jeg har sittet åtte år i Nordisk Råd, og jeg må si at det er ikke det mest effektive og målrettede rådet som jeg har opplevd. Selvfølgelig har rovdyrene sin plass, men den rovdyrpolitikken som føres, er det Stortinget som har vedtatt. Det er altså Regjeringen og Stortinget som eventuelt skal vedta en ny rovdyrpolitikk. Det skjer ikke. Det betyr at den rovdyrherjingen som skjer rundt omkring i landet, som rammer norske bønder, kommer til å fortsette. Der har Regjeringen ingen vilje til å gjøre noe. Senterpartiet har lagt seg paddeflat for den rovdyrpolitikken som de selv er imot – de var i hvert fall imot den tidligere. Så har det blitt kommentert at noen ordførerkandidater fra Fremskrittspartiet har vært imot partiets landbrukspolitikk. Til det er å si at det opplever sikkert alle partier av en viss størrelse, at man har noen som er uenig i den politikken som føres. For en uke siden hadde vi en debatt om strukturmeldingen, og da manglet det ikke på advarsler fra de rød-grønne politikerne rundt omkring i Norge mot den politikken Regjeringen fører. Sågar var det flere enstemmige kommunestyrevedtak som advarte mot strukturering av båter under 15 meter. Så jeg tror man skal være litt forsiktig med å kritisere Fremskrittspartiet hardt på akkurat det området. Så er det jo slik at et parti har vedtatt et partiprogram. Det plikter vi å følge overfor de velgerne som har stemt på oss. Det gjør vi også i denne saken. Så kommer det en ny debatt om selve partiprogrammet. Det som er gledelig i denne debatten, er Venstres posisjon. At Venstre etter hvert har nærmet seg Fremskrittspartiet, synes vi er gledelig. Det kom fram både gjennom det Leif Helge Kongshaug sa i dag på talerstolen, og det han refererte til i Nationen, og også gjennom representanten Sponheims innlegg her i dag. Vi synes det er flott at det ser ut som om det kan bli en samling på ikke-sosialistisk side om å utforme en ny og bedre og mer framtidsrettet landbrukspolitikk.
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2007-06-14:
Norsk jordbruksproduksjon står for hele 9 pst. av de totale norske klimautslippene, og det er ganske mye. Hoveddelen av det er fra gjødselkjellerne som slipper ut store mengder av klimagassen metan. Vi vet at en moderne og framtidsrettet løsning på problemet kan være å bygge en gassturbin over gjødselkjelleren som omdanner utslippene til energi. En slik løsning krever noe større bruk enn disse 1970-talls folkefjøsene som vi har en del av. Det vil derfor være god økonomi å bygge disse sammen med f.eks. samdriftsfjøs som kan ha nok energi til mange husstander, og samtidig sikre en bedre økonomi for bøndene. En slik modernisering av norsk landbruk vil bidra til å redusere norske utslipp kraftig. Dessverre har vi en regjering med den uttalte målsetting at ikke ett bruk skal legges ned, og som stritter imot samdrift fordi de tror at små folkefjøs er det som kan redde næringen. Ser ikke SV at større bruk med nye moderne melkefjøs vil kunne redusere de norske klimautslippene fra jordbruket kraftig?
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2007-06-14:
Landbruksministeren har uttalt at ethvert bruk som legges ned, er et nederlag. Vi ser likevel at landbruk legges ned daglig – også under denne regjeringen. Det har med andre ord vært mange tusen enkeltnederlag for ministeren siden 2005. Det er også slik at selv om overføringene til jordbruket økes noe, vil nedgangen bare fortsette. Denne utviklingen har vært tilnærmet konstant de siste 30–40 år. Selv om det er nedgang i sysselsettingen og i antallet bruk, opprettholdes produksjon og areal dyrket mark på omtrent samme nivå. Det handler om teknologisk utvikling og effektivisering, og det er bra. Men når antallet bruk er viktigste måleparameter for suksess i jordbrukspolitikken til denne regjeringen, hvordan kan da Senterpartiet være tilfreds med den politikken som føres, når resultatet allikevel er den samme utviklingen som tidligere?
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2007-06-14:
Selv om representanten Sørfonn slår et slag for surmelken, konstaterer jeg at han likevel er ganske tilfreds med årets jordbruksoppgjør. Men i sine komitemerknader går Kristelig Folkeparti tilbake til jordbruksoppgjørene under tidligere landbruksminister Gjønnes for å finne en sammenlikning til årets jordbruksoppgjør. Jeg har ikke grunnlag for å vurdere oppgjørene på det tidspunkt mot det som gjøres nå, men mellom disse periodene har vi jo Sponheim. Jeg kan forstå at man ikke er spesielt entusiastisk i forhold til det som skjedde i denne perioden, men hva tror representanten Sørfonn er årsaken til at pessimismen spredte seg på norske bygder og i norsk landbruk under Bondevik-regjeringen, og hva kan det komme av at forventningene er så mye høyere nå?
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2007-06-14:
Vi hørte nettopp at representanten Kongshaug åpenbart er svært tilfreds med Sponheim-perioden i norsk landbrukspolitikk. Jeg registrerte også at representanten Sørfonn fra Venstres tidligere regjeringspartner Kristelig Folkeparti sprang relativt lett forbi akkurat denne perioden. Nå vet man jo aldri med Venstre, og jeg registrerer at i innstillingen går Venstre faktisk nå inn for at vi skal foregripe en framtidig WTO-avtale på det vis at vi umiddelbart skal fjerne eksportsubsidiene på ost. Det vil som kjent føre til en umiddelbar nedleggelse av omkring 3 000 bruk. Synes Venstre at dette er en rimelig pris å betale for et slikt forslag, eller har Venstre andre løsninger å vise til som kan kompensere for dette?
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2007-06-14:
Jeg registrerte at representanten Kongshaug ikke svarte på mitt spørsmål. Jeg registrerer videre at Venstre fortsatt står på sitt forslag om en umiddelbar avvikling av eksportsubsidiene på ost, med de følger som jeg beskrev i min tidligere replikk. Nå viser da representanten Kongshaug til Tine, som skal løse de problemer som oppstår ved en avvikling av eksportsubsidiene på osteprodukter. Kan representanten Kongshaug nå gi Tine noen anvisning på hvordan disse problemene skal løses, slik at man fjerner trusselen om å nedlegge 3 000 norske gårdsbruk?
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2007-06-14:
Avisen Nationen formidler denne uken et internt fremskrittspartibudskap. Tre av partiets ordførerkandidater tar til orde for en ny landbrukspolitisk erkjennelse i partiet. Knut Flølo, fremskrittspartiordfører i Vestnes kommune, sier, som sant er, at om vi innfører fri konkurranse på dette området, er det slutt. Norge ligger som kjent der det ligger, konstaterer han omtenksomt. Denne ganske innlysende landbrukspolitiske erkjennelsen fornektes av Fremskrittspartiets næringsfraksjon, som anser dagens bønder nærmest som offentlig ansatte mer enn selvstendig næringsdrivende matprodusenter. Partiet vil redusere landbruksstøtten, fjerne jordbruksavtalen, åpne grensene og øke konkurransen fra utlandet uten videre – og samtidig skal landbrukspolitikken ikke lenger forankres i distriktspolitikken. Og slik svarer Fremskrittspartiet sine egne ordførerkandidater: Sammen med Høyre avviser Fremskrittspartiet jordbruksoppgjøret på prinsipielt grunnlag. De er imot et system der bøndenes organisasjoner årlig forhandler med staten om bøndenes inntekter og velferdsordninger, akkurat som de har vært motstandere av sentrale lønnsoppgjør mellom arbeidslivets parter. Det er ganske interessant at de flagger slike synspunkter i forbindelse med tidenes jordbruksoppgjør, det året Regjeringen og bøndenes organisasjoner for første gang på flere år har sørget for en inntektsutvikling i landbruket på linje med andre yrkesgrupper, og vel så det. Det er i seg selv en kraftig advarsel til Bygde-Norge fra høyrepartiene. Landbrukspolitikken viser etter mitt syn høyre–venstre-dimensjonen i norsk politikk. Regjeringspartiene ønsker et landbruk som produserer trygg mat, og som sikrer matforsyning, bosetting og sysselsetting i store deler av landet. Da må vi ha en variert bruksstruktur tilpasset produksjonsvilkårene i de ulike delene av landet. Vi trenger faktisk et importvern, en livskraftig foredlingsindustri og sterke samvirkeorganisasjoner som kan sikre bøndene omsetning av produktene deres. Motstykket til dette er Fremskrittspartiets og Høyres – og til dels Venstres – markedsretting av landbruket, med økt import av landbruksprodukter, avregulering og økt konkurranse. Det er en landbrukspolitikk for de største og sterkeste og for de brede bygder. Resultatet av denne politikken er, akkurat som Fremskrittspartiet sier, å løsne båndene mellom distrikts- og landbrukspolitikken, fordi det i realiteten betyr en avvikling av distriktsjordbruket.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2007-06-14:
Vi har nå hørt flere av Høyres talere avskrive norsk landbruk. Lengst går representanten Gundersen, som overhodet ikke kan se noen framtid for norsk landbruksproduksjon. Dette er ganske omsvøpsfritt uttrykt. Samtidig er det selvfølgelig en ganske fellende dom over hans egen regjering, slik den førte landbrukspolitikken i forrige stortingsperiode. Jeg må si at bøndene har jammen litt å frykte dersom disse partiene – og da regner jeg selvfølgelig Fremskrittspartiet med til høyrepartiene – skulle få avgjørende innflytelse på norsk landbrukspolitikk. Disse høyrepartiene har altså i dag lansert en rekke forslag som i sum vil få betydelige virkninger for norsk landbruk. De vil for det første endre forskriften om utenlandsk bearbeiding av kjøtt- og meierivarer, slik at importerte lavprisprodukter lettere slipper inn på det norske markedet. De vil oppheve konsesjonsgrensene for eggproduksjon, slik at alle kan produsere akkurat så mye de vil. De vil fjerne landbruksavtalen, slik at Stortinget ensidig kan fastsette bøndenes inntekter, og Høyre vil erstatte den med en konsultasjonsordning. De vil myke opp regelverket for omsetning av melkekvoter, slik at de største kan kjøpe ut de minste. Og Venstre vil avvikle eksportsubsidiene på ost fra neste avtaleår, med den følge som jeg har beskrevet i en replikk tidligere. Det er altså en pris som Venstre åpenbart er villig til å betale. De vil foregripe en WTO-avtale på dette viset, de vil ikke engang vente til avtalen ligger der. Utfordringen i norsk landbrukspolitikk de neste årene vil være å oppebære lønnsomme arbeidsplasser, bosetting og sysselsetting i distriktene og samtidig sørge for at foredlingsindustrien fortsatt er konkurransedyktig under et nytt internasjonalt handelsregime. Det vil unektelig føre til omlegginger i norsk landbrukspolitikk. Men velger vi den medisinen som høyrepartiene forskriver, vil en nedbygging av importvernet og fjerning av eksportsubsidier føre til en storstilt nedlegging av bruk og avfolking av bygdene. Regjeringen viser en annen vei, med innføring av produksjonsuavhengige tilskuddsordninger som beitetilskuddet og arealtilskuddet, og med satsing på lokal mat, grønn omsorg, reiseliv, bioenergi – altså områder som kan gi viktige tilskudd til gårdsdriften, og som kan utligne det landbrukspolitiske paradoks som ligger i et rimelig inntektsnivå i landbruket og forsvarlige råstoffpriser.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2007-06-14:
Jeg vil kort bemerke at pompøsitet aldri kan dekke over det faktum at fjerningen av eksportsubsidiene til osteproduksjon tilsvarer at man også fjerner i størrelsesorden 3 000 gårdsbruk. Ellers har jeg lagt merke til – senest i det siste innlegget – at det ikke bare er journalister som leser Venstres merknader feil, det er flere av oss.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2007-06-14:
Venstre og Senterpartiet har tidligere hatt mange felles interesser i landbrukspolitikken, men nå ser det ut til at vi skiller lag på en del fundamentale områder, selv om det er mange ting som fortsatt er felles. Venstre er opptatt av at det skal gis handlingsrom, at det skal stimuleres til kreativitet, at man skal framelske samarbeid og nye løsninger i landbruksnæringen. Dette mener Venstre er viktig for at folk skal gis muligheter, og for at Bygde-Norge skal bebos. Mange mindre melkebruk ser at de enkeltvis er for små til fortsatt lønnsom drift. Mange ønsker derfor samarbeid. Mener representanten for Senterpartiet at det er god landbrukspolitikk at i en bygd med f.eks. seks melkebruk skal bare fem få lov til å gå sammen i en samdrift, mens den sjette enten må fortsette alene eller legge ned? Og er dette god bygdepolitikk?
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2007-06-14:
Kristelig Folkeparti og Venstre har samarbeidet godt i landbrukspolitikken. Jeg har stor respekt for at representanten fra Kristelig Folkeparti nevner sin statsråd i den sammenhengen, og jeg håper at representanten Gullvåg også har respekt for at jeg er stolt over min representant som var statsråd i forrige periode. Når det gjelder det konkrete spørsmålet, er det jo nettopp avvikling av eksportstøtte som er Regjeringens holdning i WTO-forhandlingene. I Hongkong-runden i desember 2005 ble det jo vedtatt at all eksportstøtte skal bort i 2013, med en halvering i løpet av 2010. Det er ikke lenge til. Jeg tror og har tillit til at Tine her vil være kreativ og legge om, slik at brukene som skal levere melk, fortsatt har mulighet til det. Jeg tror dette er viktig med tanke på vår troverdighet i framtidige WTO-forhandlinger. Et rikt land som Norge må ikke drive med eksportstøtte hvis vi skal bli trodd på at vi trenger vårt eget landbruk i beredskapssammenheng, bl.a.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2007-06-14:
Når det gjelder jordbruksforhandlingene som avtaleinstitutt for rene inntektsforhandlinger, vil Venstre stå på det. Det må være helt klart. Når det gjelder innledningen til representanten Brekk, om at vi står mye sammen med Fremskrittspartiet, så er det riktig. Vi er veldig glad for at Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre har funnet sammen på mange områder, ikke minst på det med å endre på et rigid regelverk – som i tillegg nå blir kraftig reversert. Det kan ikke være gode signaler å gi Bygde-Norge at brukere som ser at de har for liten kvote til å investere på den kvoten de har, og skaffer seg større kvote, får nei når de søker om lån, fordi det ikke er en prioritert sak i de såkalte familiebrukene. Men hadde de villet investere på en kvote som de hadde, som i utgangspunktet var ulønnsom, ville de bli prioritert med investeringsmidler. Dette er helt bak mål.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2007-06-14:
Det er ganske interessant at representanten Gullvåg her ber meg om å gi anvisning til Tine. Dette overlater jeg helt til Tine. Men situasjonen er jo den at det er Regjeringens posisjon at eksportstøtte skal avvikles. Jeg kan likeså godt da sende spørsmålet i retur til Gullvåg: Hvilken resept vil du gi Tine for at de gårdsbrukene som det blir påstått skal nedlegges, fortsatt skal ha drift? For det er Regjeringens politikk vi her snakker om. Jeg viste til Hongkong-runden i stad. Som sagt skal eksportstøtte – hvis det går igjennom – være avviklet i løpet av 2013, med en halvering i 2010. Også med tanke på vår troverdighet i forhandlingene ellers, på at vi trenger et norsk landbruk i beredskapsmessig sammenheng og ut fra kulturlandskap og mangfold, må vi ikke ri to hester på samme tid. Vi vet hvordan det går, iallfall når hestene springer i forskjellig retning.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2007-06-14:
Etter forhandlinger er det sjelden noen av partene som er helt fornøyd, unntaket er kanskje Senterpartiet ved denne anledningen, som skålte i sjampanje etter forhandlingene. Muligens var det en mediegimmik – jeg vet ikke. Forhandlinger er å gi og ta. Det som er viktig, er at en følger spillereglene og er ærlig og forutsigbar i sin framgangsmåte. Ifølge en artikkel fra Anne Osland opplevde hun ikke arbeidet i Budsjettnemnda som ryddig, spesielt ikke inngrepet for å endre beregningsmåten for realkapital. Hvorfor mener statsråden at det var så viktig å få gjort denne endringen i ellevte time? Og ville det vært like viktig hvis endringen førte til reduserte inntekter for 2007 istedenfor økte inntekter?
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2007-06-14:
Statsråden pekte i sitt innlegg på at Venstre har stått for en høyredreining i norsk landbrukspolitikk. Senere har representanten Dagfinn Sundsbø vært inne på det samme. Jeg håper at de som uttalte seg om det, ikke baserer seg på Nationen, men at de faktisk har lest de merknadene som næringskomiteen har avgitt i forbindelse med landbrukspolitikken. Det er slik at Venstre står sammen med Kristelig Folkeparti i noen merknader. Venstre står sammen med Høyre og Fremskrittspartiet i en del merknader. Venstre står også sammen med regjeringspartiene i en del merknader. Det er jo det som er sentrumspolitikken: å kunne stå sammen til begge sider. Dessverre ser ikke Senterpartiet de utfordringene som næringsutøverne i landbruket står overfor i dag i det konkurranseutsatte arbeidsmarkedet som vi har. Det er et glohett arbeidsmarked, og hvis vi reverserer landbrukspolitikken istedenfor å modernisere den, gjør vi landbruket en bjørnetjeneste. Mitt ønske er at Senterpartiet ser på sitt eget ståsted og sine egne bevegelser med hensyn til i hvilken retning de har gått. Så registrerte jeg da jeg spurte om statsråden kunne fortelle meg hva et familiebruk er, at jeg ikke fikk svar på det. Representanten Dagfinn Sundsbø påstod at jeg snakket negativt om familiebruk. Jeg gjorde jo ikke det. Jeg ber representanten høre godt etter når vi har ordet. Jeg kan sitere hva jeg sa. Men det som jeg er opptatt av å få vite, er: Hva er egentlig et familiebruk? Er det ikke slik at det bor familier på alle bruk, stort sett, i dette landet, kanskje bortsett fra der det er samdrifter og en har organisert det på en annen måte? Jeg oppfattet Senterpartiets definisjon av familiebruk slik at det er bruk slik som de er i dag. Det kommer folk til meg som sier at de har så og så stor kvote. De har regnet på det og finner ut at det ikke er lønnsomt å bygge ut for den kvoten, og de har skaffet seg ny kvote. Så søker de Innovasjon Norge om støttemidler. Der får de til svar: Nei, du stiller med prioritet bak dem som skal bygge ut på eksisterende kvote. Skjønner man ikke da hvilket dilemma næringsutøverne står overfor? En er ikke prioritert hvis en vil bygge ut på grunn av lønnsomhet, men en er prioritert hvis en bygger ut på eksisterende kvote. Selvfølgelig må næringsutøveren selv – det vet jeg – se på lønnsomheten. Det er jo det som er avgjørende når en går inn i slike investeringer. Det kunne ha vært interessant å få høre hva et familiebruk egentlig er. Det har vært harselert mye med den forrige regjerings politikk, og man har sagt at det bare er nisjeproduksjon og volumproduksjon. Vi er også interessert i familiebruk, men vi har en annen oppfatning av bevegelsen i dette.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2007-06-14:
Det de to siste representantene målbærer, får Venstres fulle støtte i denne saken. Det er ikke en bærekraftig og god situasjon at av det relativt lille arealet dyrket mark vi har her til lands – 2–3 pst. av landarealet – blir stadig mer bygd ned, og i økende tempo. Nedbyggingen fra 2005 til 2006 er av Statistisk sentralbyrå anslått å være ca. 10 pst. Venstre er urolig for denne tendensen. Vi har nasjonale målsettinger om redusert nedbygging av jordbruksareal – og det er viktig på dette området at vi innretter oss slik at et rent jordbruksfaglig organ kan vurdere om lokale arealplaner er i grunnleggende konflikt med nasjonale jordbrukspolitiske mål. Nedbygging av dyrket mark er i praksis irreversibelt. Så kan man selvfølgelig diskutere lokalt folkestyre og statlig overstyring i denne forbindelsen, men av og til står prinsipper opp mot hverandre, som det tidligere har vært sagt. I denne saken er det for Venstre viktig å ha en mulighet til å gripe inn når vedtak blir gjort på tvers av nasjonale målsettinger. Ellers har jeg også lyst til å vise til at regionalmeldingen nylig har vært behandlet i Stortinget. Jeg kan ikke huske at det der kom fram noe forslag om å frata Statens landbruksforvaltning den retten vi diskuterer i dag. Jeg viser for øvrig til merknaden fra Venstre og Kristelig Folkeparti, og støtter med dette flertallsinnstillingen.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2007-06-14:
Jeg hadde i vår en telefonsamtale med lederen av Norges Bondelag, Bjarne Undheim, og en telefonsamtale med lederen av Norsk Bonde- og Småbrukarlag, Anne Osland. Innholdet i de telefonsamtalene har jeg ikke tenkt å gjengi, men jeg kan gjengi det jeg akkurat sa på talerstolen, at verken lederen av Norsk Bonde- og Småbrukarlag, lederen av Norges Bondelag eller jeg sitter i Budsjettnemnda for jordbruket.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2007-06-14:
Jeg har orientert mine respektive kollegaer i EU om de beslutningene som er fattet i Norge rundt dette spørsmålet, så vi har hatt en god prosess på det. I tillegg er det viktig å påpeke at dette er et nasjonalt anliggende. Dette er ikke noe som ligger innunder EØS-avtalen. Sånn sett er dette på samme måte som når det ble gjort endringer i disse ordningene av tidligere regjeringer, beslutninger som denne regjeringa har fattet basert på norske vurderinger, men hvor det selvsagt er viktig å ha en dialog med dem som representanten Hansen refererer til som våre handelspartnere. Det som er hele hensikten med dette, er å sørge for at vi har en forutsigbar situasjon i norsk næringsmiddelindustri over tid. At norsk mat tas ut av landet for å bearbeides i land med lavere lønnskostnader, for så å tas inn igjen tollfritt, vil føre til en uforutsigbar situasjon, og det vil føre til en gradvis endring av produksjonsstedene i næringsmiddelindustrien. Det er ikke noen framtidsrettet ordning, og derfor er det viktig nå å få lagt på plass en ordning som er forutsigbar, og som gir gode rammer for næringa videre.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2007-06-14:
Aller først må jeg si at jeg ble litt skuffet nå over at ikke representanten Sørfonn tok opp inntektsutviklinga i sin replikk, for det hadde jeg veldig lyst til å diskutere her nå. Men vi kan diskutere klima isteden. Jeg er selvsagt der at jeg svarer ja på spørsmålet fra representanten Sørfonn når det gjelder ønsket om å gjøre noe med klimautslippene i Norge generelt og i landbruket spesielt. Utslipp fra landbruket er en vesentlig del av utslippene i Norge, og vi bør få til bedre løsninger enn det som er i dag, både for håndtering av husdyrgjødsel i kjellere, spredningsmetoder og utlufting i fjøs. Det er et område som vi jobber med. Det var med respekt å melde ikke så mye som var gjort på det området da vi tok over. Men vi jobber med dette området, og jeg er innstilt på å nå de målene som jeg hører representanten Sørfonn er opptatt av: å få gode klimaløsninger også som en del av den norske landbrukspolitikken.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2007-06-14:
For det første var ikke dette noen prosess i ellevte time. Dette var en prosess som gikk i Budsjettnemnda over en lengre periode. Jeg orienterte jo også om dette i Stortinget tidligere i vår, og mener det samme nå som jeg mente da, at det oppsiktsvekkende ved dette er at det ikke har vært gjort før. Endringer i realrenten, som jo ikke er en del av bondens regnskap, skaper stor uforutsigbarhet i grunnlagsmaterialet for jordbruksoppgjøret og gir grunnlag for inntektsøkninger og inntektsreduksjoner i jordbruksoppgjørene som kun er av teoretisk verdi, og som sånn sett er uheldig i forhold til forhandlingene. Jeg har sagt i Stortinget tidligere, og jeg mener det fortsatt, at det mest overraskende er at det ikke har skjedd før. Sånn sett er jeg glad for at det som ble gjort i år, ble gjort.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2007-06-14:
Jeg har noen korte svar på og kommentarer til noe av det som har kommet fram. Først til representanten Torbjørn Hansen, som vil ha et utdypende svar i forhold til utenlandsk bearbeiding, og det han refererer til som innstramminger rundt det. Det vi nå legger opp til, er å ramme inn ordningen og innføre kvoter. Det skaper forutsigbarhet, men det gjør det samtidig mulig fortsatt å benytte utenlandsk bearbeiding som en suppleringsordning i forhold til eksisterende produksjon, f.eks. hvis en ved en bedrift ønsker en prøveproduksjon av et produkt som det ikke er mulig å få til i Norge. Når det gjelder det forbrukerpolitiske aspektet og den innstrammingen som Torbjørn Hansen refererte til i forhold til dagens situasjon, er det ikke slik at det ikke er mulig å foreta suppleringsproduksjon ute, slik noen bedrifter har gjort i dag. Så var det representanten Kongshaug som også utfordret litt i forhold til noen problemstillinger. Det gikk på om noen av oss bare hadde lest Nationen, eller om vi hadde lest innstillingen med tanke på Venstres høyredreining i landbrukspolitikken. Jeg kan forsikre om at jeg har gjort begge deler. Jeg leste hele innstillingen senest i dag morges, og jeg synes ikke det er så veldig vanskelig å lese hva som står i merknadene fra Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre. Jeg synes også representanten Kongshaug underbygger det i innlegget han holdt i salen i dag. Det bør være en ærlig sak. Hvis dét er Venstres plassering i det landbrukspolitiske landskap, regner jeg med at Venstre vedkjenner seg det. Når det gjelder familiebruk og definisjonen av det, er familiebruk et bruk hvor familiens arbeidsinnsats er basisen for den virksomheten som foregår på gårdsbruket. Det er i og for seg i tråd med tradisjonen rundt den norske landbruksmodellen, og det er en tradisjon som det er viktig å ta med seg videre. Nå har jeg fått mulighet til å reise ganske mye rundt i landet, ikke minst de siste ukene. Når representanten Kongshaug her gir inntrykk av at den sittende regjeringen har stengt døra for optimisme og nyskaping ute på bygda, må jeg med handa på hjertet si at ute på bygda har jeg fortsatt til gode å oppleve noe folkekrav om gjeninnføring av Venstres landbrukspolitikk, ikke minst gjeninnføring av en inntektsutvikling på 2 3/4 pst. pr. år, som vi hadde i løpet av den perioden som var – en inntektsutvikling som har gjort at krav og forventninger om økte inntekter er slik de er i år. Folk føler at de over lang tid har kommet på etterskudd som følge av den politikken som Kongshaug nå har gjentatt er løsninga for landbrukspolitikken framover. Så til det jeg egentlig tok ordet for: I løpet av 14 sekunder får jeg bare si at jeg selvsagt også er glad for at det er inngått en reindriftsavtale i år. Den har en profil som skal legge til rette for størst mulig slakteuttak og en god omsetning av reinkjøtt i markedet, noe som er sentrale bidrag med tanke på en forsvarlig ressursutnytting og en god økonomi i næringa. Jeg viser ellers til Stortingets behandling av reindriftsloven og til at avtalen følger de temaene som er tatt opp der.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2007-06-14:
Jeg er glad for at vi har et velfungerende landbruk som produserer kvalitetsmat i alle deler av landet. Matproduksjonen er det viktigste, men landbrukets betydning for å holde kulturlandskapet i hevd og for bosettingen og levende bygder er også svært viktig. Jeg er glad for den inntektsøkningen som ligger i avtalen, og for prioriteringen av distriktsjordbruket. Dette er en utvikling som er helt nødvendig, og som må videreføres, slik at bøndene kan sikres en inntekt på linje med andre grupper i samfunnet. Det er bra at en samlet komite har merket seg det store behovet for investeringer i landbruket. Jeg opplever at det nå er optimisme i næringen, og at det derfor er vilje til satsing. I noen deler av landet er det lettere å gjennomføre store investeringer i landbruket ved hjelp av private långivere enn det er i andre deler av landet. I den nordlige landsdelen er det mange unge, aktive bønder som sliter med investeringene på grunn av mangel på kapital. Jeg håper derfor at finansieringsmulighetene for landbruket kan bli slik at det kan investeres i næringen i alle deler av landet. Jeg slutter aldri å undre meg over Fremskrittspartiets landbrukspolitikk. Det synes som om Fremskrittspartiet ikke har fått med seg at det har foregått en formidabel omstilling og modernisering av norsk landbruk. Enda verre er det at Fremskrittspartiet ikke forstår at det er umulig for bøndene å omstille topografi og klimatiske forhold. Jeg leser i alle fall Fremskrittspartiets merknader slik, og disse merknadene har jo vært de samme i mange år. Hva slags frihet og konkurranse er det Fremskrittspartiet snakker om, når vi vet hva slags dramatiske forskjeller det er i konkurransebetingelsene i landbruket? Som representanten Gullvåg var inne på, stod det en artikkel i Nationen den 11. juni, hvor man klart ser at det ulmer i Fremskrittspartiet når det gjelder partiets landbrukspolitikk. Her framgår det at flere av partiets lokalpolitikere har satt ned foten og ikke vil ha den politikken deres eget parti forfekter her i Stortinget. Jeg er glad for at meningsmålinger viser at folk flest støtter opp om en landbrukspolitikk der staten er sterkt medvirkende.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2007-06-14:
Representanten Asmyhr er tydelig, det er bra. Markedsliberalist er et hederstegn. Kritikk fra Fremskrittspartiets ordførere er i strid med Fremskrittspartiets organisasjonskultur, når de offentlig kritiserer Fremskrittspartiets politikk. Noen kjenner seg kanskje igjen. Dette er et toppoppslag, og fortsettelsen blir spennende. Representanten Sponheim er misfornøyd, men Sponheim: Du får fram ditt eget partis syn. Venstre vil svekke importvernet, kjøre WTO foran seg, og de vet at innenfor WTO er det nasjonal handlefrihet dersom det er politisk vilje. Senterpartiet er enig med deg i at det er endring på bygdene – ja, vi er nødt til å tenke annerledes, men vi må tenke langsiktig. Senterpartiet er enig med deg i at den tradisjonelle bruken må endres. Det du kaller – unnskyld, president – det representanten Sponheim kaller for tradisjonell bruk, er en brukstenkning som har en kort historisk periode i Norge, representert ved ideologi fra Norges landbrukshøgskole fra 1955. Det er behov for nytenkning, og jeg er glad for den støtte som er gitt, men ved nytenkning må vi altså ha noen faste punkter. Sjøl professor Normann Aanesland ved Universitetet for miljø- og biovitenskap på Ås er for importvern, hele forutsetningen for en nasjonal politikk. Ved nytenkning må vi ha klart for oss hva landbruk er. Landbruk kan være bruk av land, og det er innvinning av solenergi. Første bud er at vi i Norge bruker arealet, ikke minst gras- og utmarksarealer. Tilført energi må være et supplement. Fotosyntesen er basisen. Det er det som skaper aktivitet, og det er det som til de grader er miljøvennlig. Det er det som er en av de store tingene ved klimautfordringa. Vi er nødt til å ha et mangfoldig jordbruk som stimulerer til å utnytte alle landbrukets eiendomsmuligheter. Vi må ha heltid og deltid, og vi må ha langsiktighet. Familiebrukene har sin store forse gjennom sin langsiktighet. Det er fullstendig suverent i landbrukssammenheng i forhold til statseierskap eller aksjeeierskap, men vi er nødt til å være positive til omstilling. Vi er nødt til å kunne presentere norsk jordbruk på en slik måte at det kan konkurrere om arbeidskraft og ungdom. Da må vi ha lønnsomhet for framtidsrettede driftsmåter. Vi må drøfte hva som er bærekraftig økonomisk. Vi må ha en robust økonomi, og en robust økonomi må være en økonomi som reduserer avhengigheten av statsbudsjettet, og som reduserer betydningen av bankenes lånerente for det økonomiske sluttresultatet. Vi har virkemidlene. Det er store muligheter til forenklinger, men politikerne må være tydelige og si hva en vil. Det krever både produsenter og forbrukere.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2007-06-14:
Familieeierskapet har et fortrinn som er helt unikt. Statseierskap er helt uinteressant i Norge. Det som derimot representanten Sponheim er en aktiv tilhenger av, er aksjeeierskapet, den kortsiktige interessen i aksjeeierskapet, med begrenset ansvar. Representanten Sponheim innførte det og likebehandlet det. Det var en stor feil. Representanten Sponheim snakker om et robust jordbruk. Ikke noen gårdsbruk er mindre robuste enn det som representanten Sponheim snakker mest om, for de bruka har den største gjelda og er mest avhengige av høye priser fra markedet, noe som vil gå dramatisk nedover når representanten Sponheim forfekter en systematisk uthuling av importvernet i denne innstillinga. For øvrig: det tradisjonelle jordbruket – det er ikke noe som heter at vi har en standard for hva som er jordbruket framover. Jeg sa at mangfold og allsidighet er det som trengs. Utnyttelsen av de fortrinn som er på den enkelte eiendom, og de fortrinn som er hos yrkesutøverne, skal framheves. Det er ikke A4 vi snakker om, men det er noe nytt, og det er kanskje å ivareta en del av den tradisjonen som vi hadde før en del landbruksøkonomer fikk for stor makt over jordbrukspolitikken.