trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-29:
Den forrige regjeringen Stoltenberg la våren 2001 fram St.meld. nr. 39 for 2000-2001, Friluftsliv – Ein veg til høgare livskvalitet. Meldingen gav en grundig presentasjon av utfordringene i friluftslivsarbeidet, mål og retningslinjer for politikken og virkemidler for gjennomføring. Den fikk bred tilslutning i Stortinget. Meldingen ligger fortsatt til grunn for friluftslivspolitikken, slik den også gjorde i forrige stortingsperiode. Blant annet er satsingen på barn og unge, friluftsliv i skolen, friluftsliv og folkehelse, sikring av friluftsområder, strandsonesatsing og arbeidet for styrking av allemannsretten godt forankret i denne meldingen. Jeg vil minne om at vi nylig har avsluttet den store og vellykkede kampanjen Friluftslivets år 2005. Også dette var en direkte oppfølging av meldingen, og det ble altså satset om lag 17 mill. kr på dette tiltaket over statsbudsjettet. Oppfølgingen av friluftslivsarbeidet rapporteres årlig i budsjettproposisjonene fra Miljøverndepartementet. Det blir også jevnlig rapportert om dette i meldingene om Regjeringens miljøvernpolitikk og rikets miljøtilstand, senest St.meld. nr. 21 for 2004-2005. Under Stortingets behandling av sistnevnte melding ble det dessuten gitt fornyet tilslutning til mål, virkemidler og tiltak i friluftslivspolitikken. I flere andre sammenhenger de siste årene har det vært drøftet samarbeid og avklaring av roller og ansvar på dette feltet. Jeg nevner f.eks. arbeidet med stortingsmelding om folkehelse og Handlingsplan for fysisk aktivitet 2005–2009, stortingsmeldingene om barn og ungdom, om idrett og om utdanningspolitikken. Dette har ført til et tettere samarbeid mot felles mål og økte bevilgninger til friluftsformål, bl.a. fra helse- og kulturmyndighetene. Jeg mener det ikke er grunnlag for en ny egen stortingsmelding om friluftslivet de nærmeste årene. Jeg finner det mest hensiktsmessig å bruke ressursene på å gjennomføre viktige tiltak for friluftslivet. Men jeg tar sikte på å gi en samlet oversikt over denne innsatsen i neste melding om Regjeringens miljøvernpolitikk. Jeg har nå startet utredningsarbeidet for denne meldingen.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-29:
Som jeg nevnte i mitt første svar, vil en nærmere vurdering og eventuell styrking av friluftslivet bli behandlet i den kommende stortingsmelding om Regjeringens miljøpolitikk. Det er en vel etablert arena hvor Regjeringen involverer alle aktuelle departement, og det er nettopp i samspillet mellom alle de aktuelle departementene at vi kan klare å nå de nasjonale miljømålene når det gjelder friluftsliv.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-29:
Det er et sterkt engasjement i alle involverte departement for å få økt fokus på friluftsliv og friluftslivets målsettinger, og det er helt naturlig at alle de spørsmålene som Kvassheim nevner, og også en rekke andre spørsmål, blir diskutert i forbindelse med at vi legger fram meldingen om Regjeringens miljøpolitikk.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2006-03-29:
«I sin innstilling i forbindelse med behandlingen av budsjettet for 2006 understreker energi- og miljøkomiteen at man imøteser at Regjeringen utreder hvordan de ulike departementenes rolle kan styrkes og avklares i en offensiv for friluftslivet. Hvor langt har dette utredningsarbeidet kommet, og hvordan vil Stortinget bli orientert om Regjeringens tverrdepartementale strategi for styrking av friluftslivet?»
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2006-03-29:
Jeg takker for svaret, som ikke gir svar på det som er mitt spørsmål, nemlig hvordan Regjeringen bør følge opp komiteens anmodning om å utrede hvordan ulike departement kan samhandle bedre for å styrke friluftslivet. I mitt spørsmål etterspørres det ikke en ny stortingsmelding. Så mitt spørsmål må gjentas: Hva vil en gjøre for å følge opp den merknaden der en ber om en gjennomgang av hvordan ulike departement kan bidra til en offensiv for friluftssektoren? Jeg tenker på Kultur- og kirkedepartementet, Kommunal- og regionaldepartementet, Kunnskapsdepartementet og Barne- og likestillingsdepartementet. Det vil bl.a. være naturlig å se på om spillemidler kan brukes til å styrke friluftslivet, rettet inn mot barn og unge spesielt – en sak som SV tidligere har vært opptatt av. Betyr det svaret jeg har fått fra statsråden, at det ikke vil bli foretatt en slik samlet gjennomgang av de ulike departementenes muligheter som komiteen har etterspurt?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2006-03-29:
Jeg hadde et konkret spørsmål i mitt første tilleggsspørsmål. Det gikk på om statsråden vil ta initiativ til å styrke spillemiddelordningen som er rettet inn mot friluftslivsaktiviteter for barn og unge. Det er et område der SV har vært svært engasjert i Stortinget, og de har vært opptatt av at ordningen blir endret slik at det kommer mer til barn og unge, knyttet til friluftsliv. Det illustrerer også godt mitt poeng med at flere departementer kan bidra til å holde oppe trykket på friluftssektoren. Spørsmålet blir altså om den statsråd som er ansvarlig for spillemidler, vil medvirke til at dette spørsmålet blir reist.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2006-03-29:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til justisministeren: «Justisministeren har tidligere annonsert at Regjeringen i løpet av våren vil fremlegge en helhetlig plan for å fjerne soningskøene, men vi opplever nå en akutt mangel på soningsplasser. Samtidig som politiet i perioder har stått helt uten varetektsplasser, er det kommet frem opplysninger om at utlendinger som kunne vært utvist til soning i hjemlandet, legger beslag på en rekke plasser i norske fengsler. Hvilke strakstiltak vil statsråden iverksette for å få løst den alvorlige mangelen på soningsplasser?»
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2006-03-29:
Jeg takker for svaret. Jeg hadde kanskje håpet at statsråden var litt tydeligere på at man nå ville gå i dialog med aktuelle lands myndigheter for å kunne utvise de utlendingene som sitter i Norge, og som kan sendes hjem, til å sone i hjemlandet, og at han var mer offensiv på det. Så er det jo en realitet at man f.eks. i Midtre Hålogaland politidistrikt, Ofoten tingrett og Trondenes tingrett, har betydelige problemer som følge av at man har manglende fengselsplasser i den regionen. Det er faktisk slik at politiet må unnlate å varetektsfengsle i saker som kvalifiserer til varetektsfengsling andre plasser i landet. I Østlandssendingen i går kveld hørte vi at Bærum-politiet måtte sende en de hadde pågrepet, til Vadsø, og man fikk ikke framdrift i saken fordi man ikke hadde ressurser til å sende folk fram og tilbake for å få til det. Så jeg har følgende spørsmål til statsråden: Vil statsråden i den akutte situasjonen vurdere utvidet bruk av dublering? Og vil statsråden også vurdere om private prosjekter som kan la seg løse raskere, kan være en vei å gå for å få til økt soningskapasitet?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2006-03-29:
Jeg vil igjen takke for svaret. Det er for så vidt riktig, som statsråden her sier, at det er tatt initiativ av denne regjeringen, men det ble også lagt et godt grunnlag av den forrige regjeringen, bl.a. ved startbevilgninger til Halden fengsel. Jeg tror nok at hadde den regjeringen fått fortsette, så hadde vi også kommet til å gripe ytterligere fatt i den soningskøen som er der. Men jeg er veldig opptatt av de signalene som statsråden nå har sendt ut, bl.a. via media, om at han er opptatt av åpne soningsplasser. Jeg vil gjerne ha forsikringer fra statsråden om, spesielt med den varetektsproblematikken vi nå har, at det i den planen som Regjeringen skal legge fram, også vil bli tatt tilstrekkelig hensyn til varetektsproblematikken, og at vi ikke bare snakker om åpne soningsplasser, men at også lukkede plasser må ha en sentral plass i den planen som Regjeringen kommer til Stortinget med.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-03-29:
Aller først har jeg lyst til å si meg lei for at jeg ikke rakk å komme tidsnok. Det var slik at jeg rett og slett hadde problemer med å komme ut av regjeringsbygget på grunn av de sikkerhetstiltakene som var der. Det er en av årsakene til denne beklagelige pausen – og det beklager jeg.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-03-29:
Mangel på tilstrekkelige varetekts- og soningsplasser er den største utfordringen vi nå står overfor i straffesystemet. Mangel på tilstrekkelig varetekts- og soningskapasitet forsterker problemet med gjengangerkriminelle, svekker straffens forebyggende virkning og svekker tilliten til vårt straffesystem og vår kriminalpolitikk. Regjeringa vil derfor jobbe aktivt for å øke kapasiteten i fengslene på kort og på lengre sikt. Hittil i år er det åpnet 31 nye fengselsplasser. I løpet av året er det planlagt ytterligere 67 plasser. Kriminalomsorgen prioriterer strengt i soningskøen. I en situasjon med soningskø stilles plasser først til rådighet for varetekt, deretter lange dommer, og så korte volds- eller voldsrelaterte dommer. Unge under 21 år, aktive gjengmedlemmer og personer som utgjør de tyngste kriminelle med organisasjonstilhørighet, prioriteres alltid høyt for å bli satt rett inn til soning. Til tross for denne prioriteringen hender det at politiet ikke får tilbud om et tilstrekkelig antall varetektsplasser, noe vi har sett eksempler på, og det er svært beklagelig. Representanten Aspaker påpeker at utlendinger som kunne vært utvist til soning i utlandet, legger beslag på en rekke soningsplasser. Overføring til fortsatt soning i utlandet er en mulighet for enkelte innsatte med utenlandsk statsborgerskap. Det er imidlertid ikke alle dette er aktuelt for. Det er en forutsetning for tvungen overføring at vedkommende stat er tilsluttet den europeiske overføringskonvensjonen og dennes tilleggsprotokoll. I tillegg må vedkommende stat i det konkrete tilfellet samtykke i overføring, da staten ikke har plikt til å ta imot innsatte for fortsatt soning der. Det er videre en forutsetning at det foreligger et endelig utvisningsvedtak. Hvorvidt vilkårene for utvisning er oppfylt eller ikke, avgjøres av utlendingsmyndighetene. Det er derfor knyttet en god del usikkerhet til hvor mange utenlandske innsatte en overføring til soning kan være aktuelt for. Regjeringa tar sikte på å legge fram en plan for avvikling av soningskøen i tilknytning til revidert nasjonalbudsjett for 2006, og jeg vil der komme tilbake til de konkrete tiltakene som skal gjøres. I tilknytning til arbeidet med planen vurderer departementet ulike tiltak både på kort og på lengre sikt. Siden vi da vil komme tilbake til dette, vil jeg ikke nå gå nærmere inn på helt konkret hva slags tiltak som foreslås. Men det er helt klart at sentralt i dette arbeidet er å sikre bedre effektuering av de utenlandske statsborgerne som sitter og soner i norske fengsler, og som kan sone i hjemlandet.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-03-29:
Vi vil vurdere alle mulige tiltak, og det gjøres jo i disse dager. Vi har ganske kort tid på oss, siden vi skal framlegge dette i en samlet plan, og derfor vil jeg ikke konkludere på det nå. Jeg vil ha en seriøs saksbehandling rundt det. Men jeg må samtidig si at den soningskøproblematikken som har eksistert i de siste fem årene, og som har resultert i at vi har en soningskø, ut fra definisjonen, på 2 500 dommer som venter på soning, er jo noe som også har eksistert gjennom den forrige regjerings tidsperiode. Og jeg syns jo, med all respekt, at spørreren også skal være glad for at man i tilleggsproposisjonen fra den nye regjeringa valgte å styrke arbeidet med å bygge flere plasser, slik at vi faktisk i år kan etablere 100 nye plasser, langt flere plasser enn det Bondevik-regjeringa la til grunn. Det er den eneste måten vi kan komme oss ut av det på. Det er også viktig å si at hvis vi skal øke politikraften i Norge, må vi forhindre at man driver transport over så lange etapper, noe som svekker mye av politiets ressursbruk. Så dette er prioritert fra vår side.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-03-29:
Det kan jeg bekrefte. Det å få flere lukkede plasser tilgjengelig for varetekt er en primæroppgave i denne satsingen. Men det er jo ikke riktig, som spørreren nå sier, at regjeringa Bondevik ville ha kommet med en kraftig satsing i forhold til i år. Den prøven bestod man jo ikke da man behandlet budsjettet før jul, hvor nettopp Høyre og de andre «gamle» regjeringspartiene ikke valgte å legge inn mer ressurser i forhold til å bygge nye plasser. Det gjør vi. Vi ønsker å etablere 100 nye plasser, og det er et løfte jeg absolutt skal stå ved, og vi er godt i gang med det. Ved å etablere flere nye, åpne soningsplasser – noe vi altså kommer til å gjøre – vil man kunne møte det behovet som soningskøene viser i dag. 60 pst.–70 pst. av de dommene som står i kø, er på under 90 dager, og mange av dem kan fint avsones i åpne anstalter. Det vil nettopp innebære at man får frigjort mange av de lukkede plassene – bl.a. til de alvorligste sakene, men også til varetekt.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-03-29:
Jeg vil først si at jeg er glad for spørrerens initiativ når det gjelder politisituasjonen i Finnmark. Den er ikke bare negativ. Den er også positiv, i den forstand at politiet gjør en veldig god jobb i Finnmark. Politiet som er lokalisert til Kirkenes og til andre steder i Finnmark, har nettopp presentert veldig gode tall med hensyn til både kriminalitetsutvikling og saksbehandling. Politidirektoratet har utarbeidet en modell for ressursfordelingen mellom politidistriktene. Modellen er bygget opp med kriterier relatert til politiets oppgaveløsning, hvor kriminalitetsbekjempelse og trygghet representerer det viktigste området. Geografisk areal er også et element som er vektlagt i modellen, og som har gitt positiv uttelling for politidistriktene i Finnmark. Sammenlignet med politidistrikter i andre deler av landet kommer politidistriktene i Finnmark generelt tilfredsstillende ut i den økonomiske fordelingsmodellen, noe vi også har fått bekreftet av politiet i Finnmark. Justisdepartementet er kjent med de problemene som finnes i Finnmark når det gjelder rekruttering av polititjenestemenn. For å bedre denne situasjonen – opplyser Politidirektoratet – ble det i 2005 iverksatt en økonomisk virkemiddelordning, i den hensikt å rekruttere politihøyskolestudenter, herunder studenter med samisk bakgrunn, til tjeneste ved politidistriktene i Finnmark. Når det gjelder håndhevelsen av språkreglene i sameloven, har Justisdepartementet gjennom flere år bevilget ekstra midler til politidistrikter med kommuner som hører innunder forvaltningsområdet for det samiske språk. Politimesteren i Troms har fra og med 1999 forvaltet et beløp som etter egen instruks fastsatt av Justisdepartementet skal dekke ekstrautgifter til oversettelse, tolk, utstyr og opplæring i samisk. Forvaltningsansvaret ble fra og med 2006 overført til Vestfinnmark politidistrikt. I 2006 er det avsatt 400 000 kr til fordeling etter denne instruksen. Avslutningsvis kan det opplyses at Politidirektoratet i 2006 har igangsatt et prosjekt med det formål å øke rekrutteringen av politipersonell med minoritetsbakgrunn, herunder samisktalende, samt tiltak for å motvirke all form for diskriminering. I sum mener jeg at de tiltak som er iverksatt for å ivareta rettssikkerheten til den samiske befolkningen i Finnmark, er tilfredsstillende, og at den generelle politiberedskapen i fylket også ivaretar hensynet til denne gruppen. Jeg ser derfor ingen umiddelbare behov for et eget samisk politidistrikt i indre Finnmark. Jeg må føye til at når det gjelder polititjenester i Norge – og for så vidt også de øvrige rettslige tjenester – syns jeg det ville være uheldig om vi delte inn tjenester og service som befolkningen ønsker, etter etniske kriterier. Jeg tror ikke det ville være heldig.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-03-29:
Jeg ber om forståelse for at jeg ikke kan gå inn i en enkeltsak som blir lagt fram fra talerstolen i Stortinget. Det er jeg forhindret fra – og har altså heller ikke mulighet til å gjøre nå. Dette er et problem og en utfordring vi ser over det ganske land. Reaksjonstida for politiet bør i enkelte områder av landet kortes ned. Som jeg sa i mitt hovedsvar, har nettopp Finnmark kommet bedre ut når det gjelder fordeling av midler. Regjeringa valgte å gå et skritt lenger enn den forrige regjeringa – ved å gi flere ressurser til politiet for nettopp å ivareta dette. Den første anledningen Stortinget får til å diskutere slike forhold, vil være i forbindelse med politirollemeldingen, som skal debatteres i Stortinget i vår. Da kan man også se på muligheten til å endre noe av den lokale strukturen – for å sikre bedre tilgjengelighet til bl.a. de offentlige servicekontorene. Regjeringa ønsker først og fremst et noe tettere og nærere politi. På den måten vil vi få en god mulighet til kanskje også å møte noen av de lokale behovene.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-03-29:
Jeg må vise til det jeg har svart tidligere når det gjelder spørsmålet om et samisk politidistrikt. Jeg tror ikke det er løsningen på de problemer som spørreren nå reiser her i Stortinget. Jeg vil advare ganske sterkt mot at man inndeler justisforvaltningen ut fra etnisk bakgrunn. Jeg er heller ikke sikker på om det er særlig hensiktsmessig overfor den samiske befolkning. Det vi da kan risikere, er at man får en ytterligere stigmatisering av dem med samisk bakgrunn som måtte begå kriminelle handlinger, noe som overhodet ikke ville gagne det samiske folket. Jeg vil vise til den satsingen som faktisk gjøres, som spørreren også var inne på, når det gjelder det å heve kompetansen, det å utvikle muligheter for å bruke språk under etterforskning, ikke minst i retteføring, og den jobben som nå gjøres i indre Finnmark med hensyn til tingretten. Her er det satset betydelige ressurser som nettopp møter det samiske behovet, ikke bare i straffesaker, men også i sivile saker, for å kartlegge bl.a. samisk sedvane med hensyn til de sivile sakene man står overfor. Så her føler jeg at vi er på rett vei.
Vera Lysklætt (Venstre), 2006-03-29:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til justisministeren: «Vi har en stor utfordring i det å sikre hele Finnmarks befolkning en forsvarlig politidekning. Store avstander, spredt bebyggelse og et tøft klima, i tillegg til problemer med å få tilsatt velkvalifisert personell flere steder, gjør sitt til at det må tenkes nytt på dette området. Vil statsråden vurdere å opprette et eget samisk politidistrikt i indre Finnmark, for på den måten å kunne bedre rettssikkerheten til den samiske befolkningen, i tillegg til at politiberedskapen generelt i fylket kan bedres?»
Vera Lysklætt (Venstre), 2006-03-29:
Jeg takker for svaret. Dette er en sak med veldig mange sider. Det er ikke tid til å ta opp alle nå, så jeg vil også tilskrive justisministeren i denne saken. Jeg kunne ha nevnt flere helt uakseptable forhold, men jeg vil trekke fram en meget alvorlig hendelse i Kautokeino nylig. Natt til en lørdag ble det avfyrt to skudd i et privathus. Politiet kom ikke til åstedet, til tross for flere henvendelser fra dem som var vitner til hendelsen. Dette skjedde 13 mil fra det lensmannskontoret som hadde vaktsamarbeid med Kautokeino den helgen. Politiet kom ikke til åstedet før arbeidstiden tok til mandag morgen. Dette er helt uakseptabelt. Det må være et absolutt krav at folk så snart som overhodet mulig skal kunne få den politihjelpen de trenger, dersom slike alvorlige situasjoner oppstår. Hva vil justisministeren foreta seg umiddelbart, slik at folk i Finnmark kan slippe å oppleve hendelser som dette i tiden framover?
Vera Lysklætt (Venstre), 2006-03-29:
Jeg vil takke også for dette svaret. I tillegg til de store avstandene vi har i Finnmark, har vi store utfordringer med hensyn til å få ansatt personell med samisk språkkompetanse og inngående kjennskap til den samiske kulturen. Indre Finnmark tingrett er nå opprettet. Rettssikkerheten til den samiske delen av befolkningen er betydelig styrket ved opprettelsen av denne institusjonen. Men det er behov for å kunne behandle en sak fra a til å på samisk før man kan si seg helt fornøyd med det tilbudet befolkningen faktisk får i dag. Det er også et stort behov for at flere med samisk bakgrunn tar politifaglig utdannelse. Det er videre nødvendig at de som blir ansatt, og som ikke har samisk bakgrunn, forplikter seg til å tilegne seg kunnskaper om samiske forhold og lærer seg det samiske språket. Slike kompetansehevingskurs må umiddelbart være tilgjengelige ved ansettelser. En slik spesialkompetanse må den ansatte forplikte seg til å tilegne seg før hun eller han eventuelt begynner i stillingen. Et eget samisk politidistrikt for indre Finnmark ville kunne gjøre bemanningssituasjonen betydelig mer oversiktlig for hele fylket. I tillegg ville de som snakker samisk til daglig, kunne få anledning til å bruke sitt morsmål – og dermed ikke oppleve å bli misforstått i så vel straffesaker som i andre juridiske saker.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2006-03-29:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kultur- og kirkeministeren: «Lokalmediene er sentrale kulturbærere og bidrar til mangfold i den lokale samfunnsdebatten. Budstikka Radio Trøndelag har et av de største konsesjonsområdene for lokalradio, har tre lokalkontor med 130 frivillige, 16 pst. lytteroppslutning og høye sendekostnader pga. vanskelig geografi. Hvis radioen ikke får overskride omsetningsgrensen på 2 mill. kr for radiobingo, vil de måtte si opp 75 pst. av de ansatte og redusere sendeaktiviteten drastisk. Vil statsråden vurdere å fjerne omsetningsgrensen?»
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2006-03-29:
Jeg takker statsråden for et langt på vei positivt svar. Jeg forstår at man tar dette problemet på alvor, og at man nå vurderer å fjerne taket, slik en tidligere regjering også har signalisert. Jeg er også glad for at statsråden deler mitt syn på den positive kulturverdi lokalradioen representerer i lokalsamfunnet. Lokalradioene er på mange måter blitt stebarn i mediemarkedet, dels fordi de drives av frivillige krefter og dels fordi de har få muligheter til å få offentlig støtte eller reklameinntekter. Mitt tilleggsspørsmål går konkret på situasjonen til Budstikka Radio Trøndelag, som er i en akutt situasjon økonomisk fordi de hadde forventet at det skulle bli mulig å drive etter de forutsetninger de har lagt opp til. Vil statsråden vurdere å gi dispensasjon til Budstikka Radio slik at de kan fortsette, også fordi man har signalisert at man vil være åpen for å fjerne taket?
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2006-03-29:
Jeg takker igjen statsråden for svaret. Jeg er glad for at statsråden sier omtrent det samme som jeg ville ha sagt om den positive verdien som disse nærradioene representerer. Nå er det imidlertid slik at vi står overfor en akutt situasjon i en lokalradio. Jeg er glad for at man vil vurdere å fjerne taket ganske raskt, men spørsmålet er om det er raskt nok. Det er derfor jeg gjentar spørsmålet om det ikke er mulig å gi dispensasjon i denne saken. Det angår vel noen få andre nærradioer som også er i den samme situasjonen. Mitt spørsmål blir dels en oppfølging av det forrige spørsmålet, og dels om statsråden kan antyde noe tidspunkt for når han vil ta den avgjørelsen og kanskje i hvilken retning det vil gå.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2006-03-29:
Jeg takker representanten Lånke for spørsmålet. Radiobingo representerer en viktig inntektskilde for lokalradiostasjoner i Norge. Mange lokalradioer drives i dag på ideell og frivillig basis og er viktige kulturbærere og informasjonsformidlere på lokalt nivå. Jeg er svært opptatt av å bevare lokalradioens medieposisjon i distriktene og ønsker derfor å styrke deres økonomiske rammebetingelser. Da dagens bingoforskrift ble vedtatt i 2004, ble det fastsatt et omsetningstak for radiobingo på 1,3 mill. kr. Man ønsket også å fordele bingomarkedet blant de forskjellige aktørene. I 2005 ble det gitt dispensasjon fra taket, og et nytt tak på 2 mill. kr ble fastsatt i 2005. Gjennom departementets dialog med representanter for Lokalradioforbundet er jeg blitt gjort oppmerksom på at forrige regjering gav signaler om at taket skulle fjernes. Dette ble ikke fulgt opp den gangen og har naturligvis skapt frustrasjon blant aktørene som driver med radiobingo. Jeg ser at det kan være behov for å revurdere dette taket. Det er satt i gang et arbeid i departementet der det vurderes hvorvidt omsetningsgrensen for radiobingo bør fjernes. En endelig avgjørelse vedrørende dette vil foreligge etter påske.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2006-03-29:
Jeg tror nok at representanten Lånke og jeg er veldig enige om lokalradioenes betydning – at de betyr veldig mye for lokalt kulturliv, for lokalt demokrati, debatt og identitet, og at det gjøres et veldig godt arbeid i mange lokalradioer med ganske begrensede økonomiske midler, bl.a. fordi man kanskje ikke så lett får tilgang til de store nasjonale reklamekampanjene som de større kommersielle radiokanalene får. Radiobingo er en viktig inntektskilde. Jeg tror nok at vi må bestemme oss ganske raskt for om vi skal heve taket eller ikke, og behandle alle søkere likt. Jeg tror ikke det ville bli veldig godt mottatt av andre aktører på det samme markedet om én enkeltstående radio skulle få en annen omsetningsgrense enn de andre. Det viktigste vurderingsspørsmålet blir kanskje hvilket utslag dette får i forhold til andre typer bingoer som også finansiers ved mye frivillighet. Hvis vi mener at det kan håndteres, vil vi heve taket.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2006-03-29:
Jeg har vel gått ganske langt i å signalisere en positiv holdning. Det vi skal vurdere, er hvordan dette slår ut for andre bingospill, for de finansieres også ved viktige frivillige aktiviteter. Jeg legger merke til representanten Lånkes veldige trykk for å få hevet omsetningsgrensen for spilleaktiviteten i landet. Det skal vi se på rett over påske, og vi er sju–åtte dager unna påske. Vi deler bekymringen for finansieringen av radiokanalene, men vi må altså ha et generelt system som gjør at alle behandles likt. Vi skal behandle det raskt, men vi må passe på at behandlingen av enkeltsaker ikke gjør at dette blir ren bingo.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2006-03-29:
Det er ingen dårlig observasjon av representanten Thommessen at det er verk i Nasjonalmuseets historiske samlinger som ikke vises. Det er slik at 96 pst. av verkene som Nasjonalmuseet har i sine historiske samlinger, til enhver tid ikke vises, rett og slett fordi lokalene faktisk ikke tillater at mer enn 4 pst. til enhver tid er på veggen. Ifølge museet prøver internasjonale kunstmuseer å ha ca. 15 pst. av samlingene sine utstilt til enhver tid, så vi ligger altså dramatisk langt bak tilsvarende institusjoner i andre land. Dette understreker et annet poeng, nemlig at vi har et ganske sterkt behov for nye lokaler for dette museet, og før museet får en skikkelig løsning på bygningsbehovet sitt, vil det rett og slett ikke være mulig å presentere en så stor andel av vår historiske arv som vi ønsker oss, og som kanskje også er nødvendig for å få et tilstrekkelig omfattende og variert representativt bilde av den historiske kunsten. Så her er det mye som må gjøres før vi kommer dit både Thommessen og undertegnede ønsker seg.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2006-03-29:
Jeg har vel egentlig sagt ganske tydelig at det å vise et representativt utvalg av de historiske samlingene er et av museets oppdrag fra eieren. Men jeg må også si at jeg synes den debatten vi har fått de siste par årene, er av det gode. Ingenting er mer dørgende kjedelig enn en samling som henger der år ut og år inn, som ingen bryr seg om annet enn for å gå innom og se på den, og som ingen diskuterer og ingen har sterke meninger om. Dette bevisstgjør oss når det gjelder hvilken kunstarv vi har, i forhold til ulike epoker og ulike kunstnere, og hva som er representativt og hva som ikke er det. Det skaper en kreativitet og en dynamikk som vi trenger også når vi ser oss tilbake i tid, ikke bare på samtidskunsten. Det eksisterer sikkert omtrent like mange meninger om hva som er representativt og hvilket utvalg som bør henge der, som det eksisterer kunstinteresserte mennesker i Norge – så den debatten bør vi bare se lyst i møte. Samlingene vil helt sikkert endre seg år for år, og debatten som Thommesen deltar i, vil påvirke det.
Olemic Thommessen (Høyre), 2006-03-29:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til kultur- og kirkeministeren: «Etableringen av Nasjonalmuseet for kunst har ført til omlegging av driften ved det tidligere Nasjonalgalleriet som rokker ved nasjonale funksjoner institusjonen så langt har ment å skulle ivareta. Mener statsråden Norge trenger et museum som til enhver tid viser et historisk representativt bilde av norsk kunst, hvilke styringsverktøy mener statsråden departementet har for å ivareta dette innenfor rammen av dagens organisering, og mener statsråden avtalen mellom staten og Nasjonalmuseet for kunst bør reforhandles?»
Olemic Thommessen (Høyre), 2006-03-29:
Jeg takker for svaret, og jeg er selvfølgelig enig i at det må være et «armlengdes avstand»-prinsipp i forhold til rent faglige spørsmål. Det vi imidlertid snakker om her, er noe som må betraktes som å være en helt sentral museumsoppgave og en helt sentral oppgave som må være løst i et land, nemlig det å ha det vi i tradisjonell forstand tenker oss som et nasjonalgalleri. Vi kan konstatere, tror jeg, at betydelige deler av samlingen nå er borte – iallfall ikke tilgjengelig – og det er hele epoker som ikke er presentert. Så kan man selvfølgelig diskutere om det betyr at institusjonens oppgave er ivaretatt eller ikke. Jeg bare konstaterer at sterke faglige interesser mener at så ikke er tilfellet. Jeg mener at dette er en sak som reiser veldig interessante prinsipielle spørsmål i forhold til statens bestillerrolle til styrene. For det er altså slik at i de mekanismene vi nå har i form av avtaler eller organisering, er det ganske lite som beskriver hva man faktisk skal gjøre.
Olemic Thommessen (Høyre), 2006-03-29:
Nå er det vel ikke helt tilfeldig hvilke 15 pst. som vises, og det er vel noe av det dette dreier seg om. Jeg er enig i at vi trenger en ny bygning med mer plass. Da Stortinget behandlet ABM-meldingen og det nye Nasjonalmuseet for kunst, tror jeg det var åpenbart for alle at de sentrale oppgavene som disse forskjellige institusjonene hadde, skulle ivaretas og videreføres. Man hadde vel dog kanskje forventet at det å slå dette sammen skulle bidra til at man fikk noe mer, og ikke noe mindre. Det mener jeg er en forventning som fortsatt bør ligge i luften, og jeg tolker statsråden dit hen at han fortsatt vil opprettholde en forventning, iallfall, overfor Nasjonalmuseets styre om at også den historiske presentasjonen vesentlig utvides i forhold til hva som er tilfellet i dag.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2006-03-29:
Jeg har gleden av å framføre følgende spørsmål: «Ventetiden for operasjon for sykelig fedme er ved en rekke sykehus reelt opptil 10 år. Dette er et klart brudd på formålet med pasientrettighetsloven. Pasienter som er gitt rett til helsehjelp pga. alvorlig sykdom, skal ikke vente i årevis på effektiv behandling. For den aktuelle pasientgruppen fører ventetiden til forverring av sykdommen samt tilleggslidelser som diabetes, leddsmerter, kreft og psykiske lidelser. Hva vil statsråden gjøre for å redusere ventetiden for operasjoner av pasienter med sykelig fedme?»
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2006-03-29:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg ønsker å understreke at ventetiden reelt er opptil ti år. En pasient som f.eks. kommer til overvektsenheten på Aker sykehus, vil få samtale med en ernæringsfysiolog innen ett år. Deretter vil de ofte bli henvist til lang ventetid. Reelt vil det derfor ta opptil ti år før pasientene får den behandlingen de har krav på. Mener statsråden det er medisinsk forsvarlig at pasientene bare får den samtalen med en ernæringsfysiolog, og mener statsråden at den helt nødvendige operasjonen ikke skal regnes inn i ventetiden, og at dette derfor ikke regnes som et brudd på pasientrettighetsloven?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2006-03-29:
Jeg takker igjen for et godt svar. Personer som lider av sykelig fedme, kommer ofte inn i en ond sirkel, der en kombinasjon av overspising og mangel på trening fører til en kraftig forverring av sykdomsbildet. Det disse menneskene trenger, er en operasjon og et behandlingstilbud i etterkant. Statsråden er sikkert kjent med at det i Aust-Agder finnes et slikt tilbud på Evjeklinikken. Ved Evjeklinikken har man god faglig kompetanse, og man tilbyr behandling i forkant og også et femårig behandlingsopplegg i etterkant av operasjonen. Dette er spesielt utviklet for den pasientgruppen som vi her snakker om, og resultatene er gode. Evjeklinikkens kapasitet utnyttes imidlertid ikke fullt ut. Hvordan vil statsråden sikre et slikt landsdekkende tilbud for fedmepasienter? Og hva vil statsråden gjøre for at eksisterende behandlingskapasitet skal utnyttes fullt ut?
Øyvind Halleraker (Høyre), 2006-03-29:
Jeg har et spørsmål til fornyings- og administrasjonsministeren: «13. mars utsatte statsråden MinSide, det elektroniske servicekontoret, på ubestemt tid. Prosjektet var i rute da regjeringen Stoltenberg tiltrådte. De viktigste utfordringene som krever betydelig politisk oppmerksomhet, har også tidligere vært samordningen mellom MinSide og de statsetatene som leverer tjenestene samt utbredelsen av godkjente eID-løsninger. Hva vil statsråden gjøre for å bedre framdriften i prosjektet, og når kan innbyggerne ta MinSide i bruk?»
Øyvind Halleraker (Høyre), 2006-03-29:
Jeg takker for svaret. Det er godt å høre at statsråden holder høyt trykk på dette. Jeg er kjent med at statsråd Meyer, rett før han gikk av, fikk forsikring om at prosjektet var i rute. Dersom det er slik at samarbeidet mellom bankene og BankID og andre ID-leverandører stopper prosjektet, kan det da være naturlig å vurdere andre muligheter? Viktige IT-prosjekter i offentlig regi kan jo ikke stoppe opp mens vi venter på andre aktører. Mitt spørsmål blir: Vil statsråden ta initiativ til at det offentlige utsteder egne eID-er og eSignaturer til innbyggerne, slik man har gjort i f.eks. Danmark, og på den måten sørge for at mange kan ta MinSide i bruk så raskt som mulig?
Øyvind Halleraker (Høyre), 2006-03-29:
Jeg takker igjen for svaret. Noe av det mest oppsiktsvekkende er faktisk ikke at prosjektet er utsatt, selv om det gjøres nok en gang fra denne statsråden, og det er alvorlig nok. Det mest oppsiktsvekkende er jo at prosjektet er utsatt på ubestemt tid. Jeg har ikke sett noen antydning om hvilken måned, hvilket kvartal eller hvilket år innbyggerne kan forvente å ta i bruk MinSide. Jeg mener at det er sunt at det offentlige setter frister, og at vi bestreber oss på å prøve å overholde disse. Det gjør det mulig å kontrollere at myndighetene gjør det de skal gjøre, og sikrer at viktige prosjekter ikke dør en stille død, så å si. Mitt spørsmål blir: Er statsråden enig i at det er viktig å sette frister for ferdigstillelse for viktige prosjekter som MinSide, og kan vi nå få en ny dato for når innbyggerne kan glede seg over MinSide?
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-29:
No er det den førre regjeringa som har bestemt at ein skulle la marknaden ordne dette med elektronisk ID. Det er ei kjend Høgre-sak at ein ynskjer at marknaden skal ordne opp. Så ser vi at marknaden ikkje var så vidareutvikla som vi hadde håpa og trudd. Allereie i 1999 hadde data- og IT-pressa oppslag om at ein trudde ein var i gang med å rulle ut elektronisk identitet, og at ein ville ha dette veldig kjapt på plass. No skriv vi 2006, og framleis er det litt slik at leverandørane sit og ventar på tenestene, og dei som leverer tenester, sit og ventar på at vi har nok leverandørar av elektronisk ID. Vi har sagt at vi no fyrst ynskjer å gå i dialog med både bankane og andre som leverer elektronisk ID, for å sjå om vi ikkje no kan løyse dette. Det er den modellen ein har valt, og ein har jobba med den i fleire år. Vi må sjå på om vi ikkje kan løyse det. Vi har hatt mange møte, og vi skal ha fleire møte. Parallelt med dette ser vi på andre moglegheiter, ja, òg den moglegheita som representanten Halleraker var inne på.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-29:
Det har vorte sett mange tidsfristar knytt til arbeidet med MiSide. Førre minister, Meyer frå Høgre, måtte utsetje sitt eige prosjekt med eit halvt år. Med det same eg tok over, fekk eg ganske fort presentert som ei utfordring at vi måtte ha ei ny utsetjing, av ulike årsaker og avgjerder som vart tekne lenge før mi tid. Vi balar med dei same vedtaka som vart gjorde før mi tid, nemleg val av forretningsmodell og val av aktørar knytt til levering av elektronisk ID. Det er dei to utfordringane vi no jobbar vidare med. Eg er innstilt på å følgje opp dei vedtaka som vart gjorde av førre minister. Eg trur det var gode løysingar. Men ein hadde lagt for stramt tidsløp i forhold til å kunne løyse desse utfordringane. Så skal vi altså hugse at vi er det fyrste landet i verda som får dette til. Eg er ganske sikker på – eg håpar i alle fall det – at vi skal ha denne sida opp å stå så snart som i det heile mogleg, gjerne før sommaren for min del. Men det er heilt meiningslaust å gi ein ny dato dersom ein ikkje er heilt sikker på at ein faktisk kan levere, for då får ein berre ei ny utsetjing. Det ville vere veldig uheldig(presidenten klubbar) (presidenten klubbar)
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2006-03-29:
Jeg ønsker å stille samferdselsministeren følgende spørsmål, som blir besvart av landbruks- og matministeren: «Mellomstore biler mellom 3,5 og 7,5 tonn har ikke lov å kjøre fortere enn 80 km/t selv om fartsgrensen kan være både 90 og 100 km/t enkelte steder. Mange av disse bilene er privatbiler/firmabiler og brukes dermed som vanlige personbiler. Ser statsråden at forskriftene, som første gang ble vedtatt i 1957 og behandlet på nytt i 1986, ikke har tatt hensyn til bilparkens utvikling i Norge?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2006-03-29:
Jeg takker statsråden for svaret, men jeg er lei meg for at svarets ordlyd var som det var. Jeg hadde trodd at vi hadde kommet litt lenger i dag enn den gang jeg stilte spørsmålet for tre år siden, for da lovde man at man skulle se på det. Det skjønner jeg at man har gjort, men man har kommet fram til det samme. Jeg synes det er merkelig at en buss som frakter – la oss si – 50 passasjerer, en buss som veier mange ganger flere kilo enn f.eks. en Chevrolet Tahoe, skal ha lov til å kjøre opptil 20 km fortere enn en SUV-bil. Det kjører en masse busser, og det kjører også en masse SUV-biler, og jeg skjønner ikke denne forskjellen, men i og med at vi har den, blir SUVene en fare i trafikken, for de klarer ikke å følge det trafikktempoet som er, og dermed skapes en sikkerhetsrisiko. Det å si at denne type biler er mindre trafikksikre, er også helt merkelig. De er inne til kontroll hvert år, så jeg skjønner ikke dette.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2006-03-29:
Jeg takker statsråden for kommentarene. Det er klart at en buss kan kjøre 100 km/t, og den gjør det, mens f.eks. en Chevrolet Tahoe kun har lov til å kjøre 80 km/t, og det er den forskjellen som jeg synes er helt feil. Når det er snakk om trafikksikkerhet, skulle man tro at den skulle gjelde alle, uansett om man sitter i en liten Nissan Micra, f.eks., eller en stor SUV-bil. Vi er vel alle opptatt av at trafikksikkerheten skal være god. Jeg tror at bremseeffekten er atskillig bedre i en ny amerikansk familiebil enn den f.eks. er i en liten europeisk bil. Jeg tror derfor at vi prater om to vidt forskjellige ting, og for at det skal bli flyt i trafikken, må det vel være en fordel at alle kan kjøre like fort.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2006-03-29:
Det er riktig at motorvogn med tillatt totalvekt på over 3 500 kg eller motorvogn med tilhenger ikke må kjøre fortere enn 80 km/t sjøl om det er skiltet høyere fartsgrense. Disse begrensningene er satt av hensyn til trafikksikkerheten. Tunge kjøretøy trenger lengre bremsestrekning, har dårligere manøvreringsevne og representerer en større ulykkesrisiko enn lette kjøretøy. Det er derfor i de fleste land satt lavere fartsgrense for tyngre kjøretøy enn den som ellers gjelder. Forskjellen mellom fartsgrensene for tunge og lette kjøretøy er i Norge mindre enn i de fleste andre land. Jeg er videre opptatt av den totale virkninga tyngre kjøretøy, herunder de såkalte SUV-ene, har på trafikksikkerheten, og spesielt risikoen slike kjøretøy utgjør for de øvrige som ferdes i trafikkbildet. I svar på likelydende spørsmål fra representanten Bredvold til tidligere samferdselsminister Torild Skogsholm den 19. februar 2003 ble det åpnet for å vurdere konsekvensene av å åpne for større hastighet for kjøretøy med kjøreegenskaper tilsvarende personbiler. Ny kunnskap om SUV-er og andre litt større kjøretøy, spesielt om kollisjon mellom slike biler og vanlige personbiler, tyder på at sikkerheten til slike tyngre kjøretøy går på bekostning av sikkerheten til vanlige personbiler. Dette forsterkes ytterligere i høyere hastigheter. Jeg ser derfor ikke noe behov for å endre reglene på dette området.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2006-03-29:
Resonnementet bygger jo på spørsmål om vekt og hva som skjer hvis uhellet er ute. Hvorvidt hastigheten for buss bør justeres i forhold til SUV-er og andre noe mindre kjøretøy, vil ikke jeg gå inn på, men det er et faktum at andre trafikanter blir utsatt for en større fare ved et kjøretøy som har større vekt, enn ved et kjøretøy som har noe mindre vekt. Det er nok ganske åpenbart.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2006-03-29:
Representanten Bredvold sammenlikner en Nissan Micra med en Chevrolet Tahoe. Det er vel nettopp noe av problemstillinga her i de tilfellene hvor ulykken faktisk er ute. Isolert sett er nok sikkerheten vel ivaretatt i store biler. Det som ligger i tankegangen bak en differensiert makshastighet, er jo konsekvensene for andre trafikanter, ikke for dem som er sjåfør/passasjer i de store bilene.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2006-03-29:
Manglende etterspørsel har vært en vesentlig flaskehals for å utvikle det økologiske markedet og jordbruket. Hittil har forbrukerne i begrenset grad etterspurt økologiske produkter, og det har vært store utfordringer knyttet til omsetning av både økologisk kjøtt, melk og korn. Denne situasjonen har påvirket bøndenes grunnlag for å legge om til økologisk produksjon. Mange produsenter har derfor inntatt en avventende holdning, og enkelte har til og med valgt å gå tilbake til konvensjonell produksjon. Det er selvfølgelig helt sentralt for bondens motivasjon både at folk faktisk får tilgang på produktene han eller hun produserer, og at markedet er villig til å betale for disse produktene. En merpris er helt nødvendig dersom de økologiske produsentene skal få en tilfredsstillende økonomi. Jeg er derfor glad for at mye nå tyder på at markedssituasjonen er i ferd med å endre seg. I 2005 har vi sett en kraftig omsetningsøkning på økologiske produkter, og den gode utviklinga ser ut til å fortsette også i 2006. Jeg hadde møte med de store markedsaktørene sist mandag, og signalene var svært positive, f.eks. fordoblet Tine sitt salg av økologiske melkeprodukter i 2005. Tine har nå knapphet på økologisk melk og søker etter nye produsenter. Omsetninga av og etterspørselen etter økologisk kjøtt har også økt vesentlig. Butikkjedene konkurrerer både på pris og sortiment for å bli flinkest i økologiklassen. Stadig flere forbrukere etterspør økologiske matvarer, og salget i butikk økte i 2005 med 30–40 pst. Det skal dog sies at det er ut fra et lavt utgangspunkt. Bønder er profesjonelle næringsaktører som produserer det markedet etterspør. Med økt etterspørsel i markedet etter økologiske produkter er jeg overbevist om at flere vil se det som attraktivt å legge om til økologisk drift. Samtidig vil jeg understreke at jeg er oppmerksom på de økonomiske utfordringene de økologiske produsentene står overfor. Skal Regjeringas målsettinger nås, er vi helt avhengig av at flere produsenter legger om til økologisk drift, og at flest mulig av dem som allerede har lagt om, ser at det er en meningsfylt driftsgren å fortsette med. Dette er spørsmål som jeg arbeider med, og som jeg vil ta med meg inn som en del av årets jordbruksforhandlinger. Ved å ha et konkret langsiktig mål ønsker Regjeringa samtidig å gi et tydelig signal til både produsenter og foredlings- og omsetningsledd om at det å satse på økologisk landbruksproduksjon for det første er framtidsrettet, og for det andre at man kan gjøre det med en viss langsiktighet, og også med visshet om at vi fra politisk hold vil støtte opp om satsinga. Økologisk landbruk er et felles satsingsområde for hele Regjeringa, og i de kommende månedene vil en tverrdepartemental arbeidsgruppe utrede hvordan Regjeringas målsettinger kan nås.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2006-03-29:
Situasjonen for økologisk produksjon har jo vært, som jeg innledet med å si, mangel på etterspørsel. Min inngang er derfor at det å få til en satsing på økologisk produksjon som ikke har utgangspunkt i en reell etterspørsel i markedet, er lite framtidsrettet. Så punkt 1 er at vi må få på plass en større etterspørsel. Det må skje i en dialog med butikker, kjeder og markedsaktører, og gjennom opplysning til forbrukerne om hvilken kvalitet som ligger i økologiske produkter. Det er punkt 1. Når det gjelder det offentlige, tilsvarer min inngang det representanten Gjerde her sier, at vi bør se på offentlige kantiner, offentlige etater og offentlig innkjøpspolitikk i forhold til økologiske produkter. Og nettopp det jeg avsluttet mitt forrige innlegg med å si, nemlig at Regjeringa nå har satt ned en gruppe som er tverrdepartemental, viser den inngangen. Jeg mener at for å lykkes på dette området kreves det mer enn at Landbruks- og matdepartementet involverer seg. Det er den delen av det.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2006-03-29:
Jeg tror ikke jeg kan si så mye mer enn det jeg akkurat sa, fordi det ligger som en del av det arbeidet som denne arbeidsgruppen nå skal jobbe med. Vi har holdt på med dette nå i noen måneder. I forrige regjeringsperiode ble det brukt en del år, uten at en kom så veldig langt. Så vi trenger noe mer tid på å se på hvilke konkrete tiltak som er de mest effektive i forhold til å nå den målsettinga vi har. Det med å bruke offentlige institusjoner som en del av dette, har jeg nå vært innom et par ganger. Det synes jeg er en vei å jobbe videre på. I tillegg må vi gjennom virkemiddelapparatet i landbrukspolitikken også stimulere til at produksjonen er tilpasset forbruket, og at vi klarer å løfte både produksjonen og forbruket. Men, som sagt, utgangspunktet har vært at det har vært for lav etterspørsel. Det er en utvikling som vi nå ser går i riktig retning, og det gir muligheter som er betydelige utover det som har vært tidligere.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2006-06-08:
På vegne av representantene Siv Jensen, Per Ove Width, Jan Arild Ellingsen og meg selv vil jeg fremme forslag om opprettelse av en sikkerhetskomite i Stortinget.