Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2015-04-07:
Dette er en viktig debatt som berører mange. Vi snakker om levebrødet til mange mennesker, og da er det viktig at vi har en grundig og god debatt og følger situasjonen nøye. Jeg tror det er greit av og til å løfte blikket litt. For det helt overordnede målet må være at folk skal kunne forsørge seg selv, og samfunnet må legge til rette for det. Samtidig er det viktig alltid å ha et sikkerhetsnett som fanger opp dem som faller utenfor, dem som ikke kan forsørge seg selv – om det skyldes arbeidsledighet, sykdom eller har andre årsaker. Det er da viktig at vi har et sikkerhetsnett som ikke er som et garn, men et sikkerhetsnett som hjelper en opp på bena så langt det er mulig. Jeg vil også slå helt tydelig fast at ingen skal skamme seg over å være ufør, for ingen vet når en sykdom rammer et menneske, og de færreste ønsker å være uføre. Gjennom livet har jeg møtt mange uføre som ville gjort alt for å kunne bli friske og begynne å jobbe igjen. Men vi må heller ikke underkjenne at det dessverre alltid finnes enkelte mennesker som ønsker å lure systemet. Da er det viktig at vi har gode og strenge kontrollregimer som sikrer at ytelsene faktisk går til dem som skal ha dem. Det er også viktig, og det har også vært regjeringens politikk. Jo flere vi klarer å få luket ut av dem som jukser, jo mindre stigmatiserende er det for dem som har et reelt behov for ytelsene. Og de aller, aller fleste har et reelt behov for ytelsene. Jeg tror det er greit å gå litt til intensjonene bak Stoltenberg-reformen – eller uførereformen, som den også kalles. Intensjonene bak reformen er og var gode. Det at mennesket på en enklere måte skal kunne kombinere arbeid og trygd, er til det beste for samfunnet, og ikke minst er det til det beste for det enkelte individ. Det at uføre på en enklere og mindre byråkratisk måte nå skal kunne benytte den restarbeidsevnen de eventuelt har, er viktig, for jeg tror ikke det er sånn at noen enten er 100 pst. friske eller 100 pst. syke. Ofte varierer det, og graden av sykdom vil også kunne variere fra dag til dag, fra måned til måned og fra år til år. Vi kan ta et eksempel med en person som lider av revmatisme. Vedkommende kan i mange tilfeller være friskere om sommeren når det er varmt, for så å bli dårligere om vinteren når det er kaldt. De gode intensjonene i Stoltenberg-reformen gjorde at det var et enstemmig storting som vedtok reformen, og man vedtok da også at reformen skulle starte fra 1. januar 2015. Det som var synd, var at daværende Stoltenberg-regjering valgte ikke å gå ut med den nødvendige informasjonen til dem det gjaldt. Derfor kom reformen overraskende på mange uføre, og det skapte mye usikkerhet. Grunnen kan man bare spekulere i, men i utgangspunktet har det liten hensikt å spekulere i det, for målet må være å se fremover. Det som er gledelig med reformen, er at intensjonen om at det skal bli lettere å kombinere arbeid og trygd, ser ut til å være nådd, men også at det store flertallet kommer ut likt, som i dag, eller bedre enn i dag. Allikevel har komiteen fått mange henvendelser fra mennesker som nå opplever en nedgang i nettoutbetalingene etter at reformen trådte i kraft. Det er flere årsaker til det. Vi vet at noen dessverre fikk utstedt feil skattekort. Det er ting som det kan bli ryddet opp i. Noe av grunnen handler om fradrag for gjeldsrenter og det at man nå gjør det likt for alle. Uavhengig av om man har en arbeidsinntekt eller en uføretrygd, blir hvor mye man kan trekke fra i gjeldsrenter, likt. Og det er viktig, for vi ser også at en utfordring har vært at der f.eks. et ektepar har felles gjeld, og der den ene er ufør og den andre arbeider, har gjeldsrentene ofte blitt plassert på den som har vært ufør, for dermed å få høyere fradrag. Men nå blir det likt for alle. Men man må også se på inntekten totalt over et år. En annen viktig ting nå når man likestiller arbeidsinntekt og uføretrygd, er at man, på lik linje med mennesker med arbeidsinntekt, får null skattetrekk i juni og halvt skattetrekk i desember. Det betyr at det er mange uføre som i løpet av året totalt sett kommer bedre ut, men i de enkelte månedene kan det se ut som om de kommer dårligere ut. Det at noen kom til å tape på Stoltenberg-reformen, advarte bl.a. Fremskrittspartiet om da Stortinget behandlet den i 2011. Vi antok – og så – at det var noen huller i reformen. Dessverre ble våre advarsler ikke hørt, og de ble tilbakevist av den rød-grønne regjeringen. Da Fremskrittsparti–Høyre-regjeringen tiltrådte, gikk man grundig gjennom dette. Det viste seg da at Fremskrittspartiet hadde rett i noen av advarslene vi kom med. Det er også grunnen til at regjeringen sammen med Venstre og Kristelig Folkeparti innførte overgangsordningen på tre år, noe som skulle hjelpe dem som tapte mer enn 6 000 kr. Det var en viktig beslutning. Statsråd Robert Eriksson fortjener all mulig honnør for å ha tatt initiativ til den overgangsordningen. Dette er en overgangsordning som aldri ble foreslått av Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti – eller Senterpartiet. Hadde de fortsatt i regjering, er det uvisst om vi ville fått denne overgangsordningen. Målet om at folk skal kunne benytte sin restarbeidsevne, er viktig, og det deler alle partiene. Men det hjelper veldig lite å snakke i festtaler om viktigheten av at mennesker skal kunne benytte sin restarbeidsevne, hvis de ikke får seg en jobb. Det er ikke alltid like lett å få seg en jobb, i hvert fall ikke hvis man har en sykdom som gjør at arbeidskapasiteten svinger mye. Det er derfor det også er viktig at vi får et fleksibelt arbeidsliv. Da er vi veldig glad for arbeidsmiljøloven, som vi behandlet før påske, og som legger bedre til rette for at mennesker skal kunne ha en økt fleksibilitet i hverdagen, noe som også vil kunne hjelpe personer som har forskjellige sykdommer, til kanskje å kunne jobbe noe mer i de periodene de er friske, i bytte mot å ha mer fri i de periodene de er syke. Det skal bli lettere for mennesker som kanskje har vært uføre i flere år, som nå får seg en jobb, å kunne prøve seg i jobben uten å være bekymret for at de da mister uføregraden de har fått. Dette handler om helhetlig tankegang. Det har vært flere gode innlegg så langt i dag. Men jeg må si jeg reagerer litt på Arbeiderpartiets Lise Christoffersen og Arbeiderpartiet, som prøver å lage mye politikk ut av en enstemmig reform – mye partipolitikk. Det ble bl.a. nevnt at flertallet i komiteen ikke ønsket noen høring om denne saken. Det skyldes enkelt og greit at Stortingets forretningsorden er krystallklar. I § 27, under komitéhøringer, står det: «Bare saker som er til behandling i komiteen, og der det er valgt saksordfører, kan være gjenstand for høring.» Så komiteen hadde ikke noen mulighet til å avholde høring i denne saken, og da synes jeg det er synd at Arbeiderpartiet prøver å lage partipolitikk ut av det. Det er viktig å se veien videre, og jeg er glad for at regjeringen og statsråden er så tydelig på at man følger utviklingen, og også kommer til å følge utviklingen fremover. Jeg synes, i likhet med Høyres representant Bente Stein Mathiesen, at det er viktig at reformen får satt seg, sånn at vi ser de reelle konsekvensene av reformen, og ikke gjør noe overilt. Det er også viktig at kommunene her, som har egne ytelser som gjerne er basert på inntekt, også justerer inntektsgrensene de har for de respektive kommunale ytelsene – som flere har vært inne på – sånn at de fanger opp endringen i uførereformen, der målet og utgangspunktet var at mennesker i størst mulig grad skal komme ut mer eller mindre likt som i dag. Men som kjent økte man bruttoutbetalinger, og skatten ble høyere, så netto har man ikke mer, og da er det viktig at kommunene også foretar de justeringene. Intensjonen med Stoltenberg-reformen er i utgangspunktet god. Den har noen uheldige utslag for enkelte, og da er jeg glad for at regjeringen innførte overgangsordningen, og at regjeringen følger situasjonen tett fremover.