Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2008-11-25:
Interpellanten tar opp en veldig viktig problemstilling for en relativt stor pasientgruppe. Statsråden svarer også på en måte som gjør at jeg faktisk har tiltro til at vi vil kunne få til noe i framtiden. Det viktigste i denne saken er jo faktisk at man kan enes om noe, at man kan enes om hva slags tiltak som skal settes inn, og når de skal settes inn. Der kommer nettopp fagmiljøene inn. Vi må til enhver tid høre på hva som finnes der ute, og også se utover landets egne grenser. Det er ikke slik at vi til enhver tid er nødt til å finne opp kruttet på nytt i Norge. Det kan også være vi har ting å hente utenfra. Når det gjelder slagtilfeller, er det vel få tilfeller hvor det er viktigere å komme raskt i gang med behandlingen. Det er klart at når ambulansen kommer til stedet, eller første person kommer til stedet, er det viktig at man så raskt som mulig får konstatert hva dette dreier seg om, slik at man kan komme i gang med behandling. Vi har sett at bl.a. dagens luftambulansetjeneste og den øvrige ambulansetjenesten blir bedre og bedre utstyrt. Det er åpenbart at man i framtiden også vil få på plass enda bedre kommunikasjonsutstyr og teknisk utstyr i ambulansene, som gjør at man kan komme enda tidligere i gang med behandling enn det man gjør i dag. Interpellanten trekker også opp problemstillingen: Hvor mange sykehus skal faktisk drive på med dette, og er de godt nok rustet ved de 54 sykehusene som i dag tilbyr denne behandlingen? Det er det veldig vanskelig for politikere å svare på. Dette tror jeg også vi skal ha en gjennomgang av knyttet til det faglige. Jeg tror det er ganske vanskelig for oss som politikere å si at en skal ha dette tilbudet så og så mange steder, der er det topp, der er det ikke topp. Jeg tror faktisk at noe av det aller viktigste man trenger i dag, er forskningsbasert kunnskap. Så får vi se på hvilke utslag dette gir, og da er det viktig å kunne følge pasienten over tid. Da vil man se på bl.a. langtidseffektene av den behandlingen som blir tilbudt. Jeg tror den helhetlige behandlingskjeden her er svært viktig, fra ambulansen kommer, eller pasienten blir funnet, og fram til man kan igangsette rehabilitering eller habilitering. For vi skal også ta inn over oss at særlig når det gjelder slagpasienter, er det svært mange som ikke kan rehabiliteres tilbake til den de var før de fikk slag. Da må vi også ta inn over oss at man skal kunne habiliteres/rehabiliteres tilbake til en bedre hverdag, ikke nødvendigvis at all rehabilitering i dette landet må ha det at en skal bli frisk i fokus. Slik er det faktisk ikke. Jeg tror nok at tverrfagligheten, som bl.a. representanten Mandt-Bartholsen var inne på, er svært viktig, det at man har personer som kan hjelpe til når det gjelder funksjonalitet, fysioterapi, ergoterapi, og audiopedagoger for å kunne få på plass det med taleevnen igjen. Jeg tror at et viktig punkt, som også representanten Mandt-Bartholsen var inne på, har med pårørende å gjøre, for det er klart at en skal ha en hverdag også etter at en er utskrevet fra sykehuset, et opphold som kanskje vil ta relativt lang tid for mange pasienter. Jeg ser også veldig fram til at vi skal få på plass retningslinjer. Jeg tror at disse retningslinjene, som statsråden var inne på, i stor grad må bygge på faglighet. Vi må legge opp et løp der vi ser på hvor vi skal tilby disse tjenestene, sørger for at pasienten til enhver tid er i fokus, og har et utstyr som er skikkelig – for det skulle i hvert fall ikke være noe problem i dette landet. Det å skaffe godt nok utstyr til norske sykehus gjør man i stor grad, men vi har åpenbart store utfordringer foran oss. Videre tror jeg det er helt nødvendig at vi også på dette feltet ser på antall plasser. Det må ikke være slik at vi på død og liv absolutt alle steder skal tilby en tjeneste. Men hvem som skal tilby den, og hvor den skal tilbys, mener jeg skal vurderes ut fra faglige kriterier og ikke ut fra politiske ønskemål.