Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-18:
Finanskrisa ble skapt av høyrepolitikk. Dereguleringer, markedsliberalisme, privatisering og politikk for økte forskjeller har brakt mange land ut i dyp krise. Vanlige lønnstakere, fattige og ungdom må betale for en krise skapt av en liten elite godt hjulpet av høyreorientert, liberalistisk politikk fra bl.a. USA, EU og WTO. Sosial uro preger nå mange land. Mange snakker om faren for at en hel generasjon vil vokse opp i ledighet. En tapt generasjon, sier man. I land etter land vil folk merke tilstrammingene, i form av lavere etterspørsel og økt migrasjon, som igjen vil øke presset mot lønninger og opparbeidede faglige rettigheter. I en slik situasjon er det ekstra viktig at vi fører en politikk som ivaretar velferdsstaten, sikrer det offentlige eierskapet, hindrer privatisering og sosial dumping. Den replikkvekslingen jeg nettopp hadde med representanten Sanner, var interessant. Vi er for små forskjeller, sier Sanner. Vel, hvis man ser på hva slags politikk Sanner og hans parti står for – og ikke minst hva slags politikk Sanner og Høyre sammen med Fremskrittspartiet står for – er nok svaret et annet. Innimellom kan man få inntrykk av at hele opposisjonen har meldt seg inn i Riksrevisjonen, og at hovedproblemet i norsk politikk er at det ikke føres nok SV-politikk. Men situasjonen er faktisk slik, når vi går inn og ser hva som foreslås i budsjettene, at det er ideologiske forskjeller som er viktige å løfte fram også i norsk politisk debatt. Det er nå slik at det er flere partier her i salen som står for en politikk som vil gjøre norsk økonomi mer sårbar for kriser i framtida, men som også vil føre til et angrep nettopp på det som er en kjerneverdi ved Norge, som er små sosiale forskjeller og en robust velferdsstat. Fremskrittspartiet og Høyre ønsker skattekutt på mellom 15 og 17,7 mrd. kr. De to partiene vil gjøre 27 av 34 milliardærer til nullskattytere gjennom å fjerne formuesskatten. Det vil være interessant å se hvor mange fra middelklassen som vil være interessert i å bidra til fellesskapet, hvis det er slik at de på toppen ikke skal betale noe som helst. I den andre enden går man løs på dem som særlig er utsatt i krisetider. Folk skal tåle større grad av midlertidighet i sine arbeidsforhold. Det er bare å lese innlegg fra representanten Torbjørn Røe Isaksen i debattene som går i arbeids- og sosialkomiteen. Kampen mot sosial dumping skal svekkes, fordi dette er reguleringer som «hindrer konkurranse på lønn». Med andre ord: Noen skal måtte gå ned i lønn i framtida. Og disse «noen» er ikke de som er på toppen, for de skal få null i skatt, men disse «noen» er altså folk som i utgangspunktet har svært utsatte jobber, svært lav lønn fra før, og som ikke ønsker seg mindre trygghet, men mer trygghet. Folk skal i mindre grad stimuleres til å melde seg inn i fagforeninger. Offentlig eierskap skal utfordres gjennom omfattende privatisering, i hvert fall om vi skal tro Fremskrittspartiet. Det skal åpnes for større innslag av kommersielle aktører i helsevesenet. Man snakker så fint om det – det virker så greit liksom. Men problemet er at markedskreftene da til syvende og sist blir dem som skal prioritere mellom pasientene, apropos prioriteringsdebatt, og da er det gjerne ikke de som er lavest på stigen, som prioriteres øverst – de som er kronikere, og som det ikke er lett å sette en prislapp på, fordi de kanskje krever behandling som ikke er like forutsigbar, og de kan ikke profitteres like mye på som pasienter som kanskje er høyere oppe på stigen. Likestillingspolitikken skal svekkes. Omfordeling vil ikke lenger være et politisk mål hvis Norge blir styrt av høyrepartiene. Det spiller en rolle hvem som styrer. Med situasjonen i Europa som bakteppe er det altså verdt å minne om denne boka som jeg nevnte, «The Spirit Level: Why Equality is Better for Everyone», fordi den viser at små sosiale forskjeller gir bedre helse og lengre levealder for alle, bedre tillit mellom folk, mindre kriminalitet, bedre levekår for barn, bedre likestilling, økt verdiskaping, mindre forbruksgjeld osv. Kort sagt: Det meste er bedre for alle i samfunn der forskjellene er små. Det er dette vi styrer etter. I tillegg har vi en stor utfordring i å legge om norsk økonomi så den blir mindre oljeavhengig og mindre sårbar, fordi norske bedrifter er for avhengige av olje sånn som det er nå. Da må vi ta et krafttak i fellesskap gjennom å bruke styring, og heller ikke her lene oss på markedskreftene, for de kommer ikke til å ordne opp i denne saken.