Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2016-12-14:
For få år siden kunne man sette seg ved datamaskinen og google de to ordene «media» og «krise». Søkeresultatet ble da stort sett lenker til mer, eller ofte mindre, seriøse konsulentselskap, som lærte bort mer eller – ofte – mindre gode måter å håndtere kriser man måtte oppleve i egen virksomhet, på. Og da var «krisen» underforstått at man hadde havnet i medienes søkelys. I dag får vi helt andre søkeresultater. Krisen er i mediehusene, og få konsulenter eller andre har en «quick fix». Bildet er komplekst. På den ene siden har vi dommedagsprofetene, som melder at nå er det like før både demokrati og ytringsfrihet er en saga blott, på den andre siden optimistene, som peker på at aldri har det vært så stort mangfold og så mye innovasjon. Begge deler er verdt å lytte til. Inntekter fra både abonnement og annonser er kraftig utfordret hos de tradisjonelle, redaktørstyrte mediehusene. Samtidig viskes grensene mellom de ulike medieplattformene ut, og innovasjonstakten er på sitt høyeste både innenfor og utenfor mediehusene. Det har ikke manglet på god journalistikk de siste årene. Saker er gravd frem og presentert på beste måte på alle tenkelige plattformer. Analysen og debatten lever i beste velgående. Jeg tror at mangfoldet som tilbys i dag, er på sitt aller mest mangfoldige – uansett hvilken tid man måler det mot. Konkurransen om dine og mine øyne og ører er sylskarp, men den er også global. Og det er kjernen i utfordringen. Norge er enestående. Språket vårt, norsk, er enestående, men det er også alenestående. Markedet for norskprodusert innhold på norsk er knøttlite. Det er anslått at 1,5 milliarder mennesker forstår engelsk. Det er litt over 3 promille av dem som også forstår norsk. Da skjønner vi fort hvor de store pengestrømmene tar veien. En utfordring er også at mange av oss ikke klarer fullt ut å forstå hvor fort det går nå. Vi henger etter i en tradisjonell tenkning, hvor morgenavisen med kaffekoppen, Dagsrevyen kl. 19 og radionyheter hver hele time fortsatt er noen av navigasjonspunktene i hverdagen vår. Heldigvis er det svært mange innholdsprodusenter som for lengst har forlatt denne måten å tenke på. Grensene mellom mediene viskes ut. Flere rapporterer at de begynner å finne interessante inntektsstrømmer i den nye medievirkeligheten, og det er bra. Medienes fremtidige suksess kan dog ikke måles i om Schibsteds eller Amedias bunnlinje har sorte tall, for det er tilbudet til deg og meg – kvalitetsjournalistikk, gravende, analytisk, avslørende og underholdende – som er viktig, og som er måtet på om demokratiet og ytringsfriheten har gode kår. I denne stortingsperioden har det blitt tatt viktige grep, men vi er langt fra i mål. Plattformnøytral moms, forutsigbarhet for NRK og omlegging til digital distribusjon av radio er viktige elementer for å sikre mangfold og stabilitet. Videre er jeg glad for at det nå skal jobbes med å utvide momsfritaket til å gjelde all digital journalistikk. Men det er likevel grunn til å tenke seg nøye om. Vi ønsker nøytrale ordninger for å sikre produksjon av kvalitetsjournalistikk. Vi ønsker ordninger som hegner om ytringsfriheten som grunnsteinen i demokratiet. Men hva er kvalitet, og hva er viktig journalistikk? Det er også derfor vi ser frem til Mediemangfoldsutvalgets rapport til våren, hvor flere av disse trådene skal knyttes sammen. Vi har i tillegg to meldinger rett rundt hjørnet, melding om kommersiell allmennkringkasting og melding om NRKs fremtidige finansiering, og alt dette henger sammen. Det blir ikke mindre spennende debatter og mindre politisk arbeid på mediefeltet fremover. Igjen vil jeg minne om at vi må tenke prinsipielt og nøytralt. Begrepene tv, radio, avis og nett smelter sammen. For få år siden var VG en papiravis. I dag er VG en tv-kanal, en nettavis, et forum, en klubb, en papiravis, en debattarena, en merkevare, en innholdsleverandør – ja, en lang rekke begreper passer. Hva VG er om få år, vet vi ikke, vi vet ikke engang om VG er om få år. Men at du og jeg ønsker norsk innhold med høy kvalitet, norsk innhold som avdekker, analyserer, kritiserer og kommenterer, vet vi. Vår oppgave er å legge til rette for det. Vi bruker omtrent 8 mrd. kr i støtte til norske medier i dag. Vi skal neppe bruke mindre i fremtiden. Men vi må bruke pengene annerledes. Fortsatt tviholder vi på gamle løsninger innrettet mot gamle forretningsmodeller. Hvis vi skulle startet på nytt med åtte friske milliarder til bruk for å sikre norsk kvalitetsjournalistikk, er jeg sikker på at vi ikke hadde startet med distribusjonstilskudd til papiraviser, som et eksempel. I en medieverden i voldsom endring er det viktig at vi ser det hele under ett: rammevilkår, finansiering, mangfold, språkrøkt, kulturformidling, nyhetsformidling, debatt og demokratiutvikling. Høyre ønsker å møte disse utfordringene med ambisjon om å være i front i stedet for å halse etter. Det viktigste vi kan gjøre i fremtidens moderne mediepolitikk, er å fortsette å bidra til omstilling og innovasjon.