André Oktay Dahl (Høyre), 2010-04-29:
Å bekjempe, forebygge og reagere adekvat på overgrep mot barn har ingen «quick fix»-løsning. Det viste vel egentlig den forrige debatten. I dag gjøres det mye bra, og det jobbes godt mange steder, men man jobber ikke nødvendigvis godt sammen. En god del er gjort, som saksordføreren var inne på. Hele Stortinget har, sammen med statsråden og ikke minst Redd Barna, løftet blikket for å gi dette området ikke bare den oppmerksomheten det krever, men også funnet felles løsninger i form av grooming-paragrafen som ble tatt opp, rød knapp og datafilter. Det er også ansatt flere etterforskere på fagfeltet. Forpliktende – jeg understreker forpliktende – tverrfaglig samarbeid, der hjelpeapparat og andre instanser kobles inn, har vi derimot ikke så mye av som man f.eks. har i England. Der har man etablert et slikt senter, som Høyre flere ganger har foreslått at man bør opprette i Norge. England er et større og annerledes land enn Norge, men det er vanskelig å se at kombinasjonen av operativt politiarbeid, etterretning og offeridentifisering, samordnet med kriminalitetsforebyggende strategier og utadrettet kommunikasjon som fungerer godt i regi av CEOP, skulle fungere dårlig i Norge. Den forrige justiskomiteen besøkte CEOP-senteret rett etter oppstart og var veldig positive – nesten i overkant positive da vi kom hjem – uansett partitilhørighet. Det virker det egentlig som om Regjeringen egentlig er. Jeg må si at forslaget ikke avvises på en spesielt brysk måte, i forhold til hva vi noen ganger kan være vant til. Høyre besøkte CEOP i februar i år og ble slått av hvor fornøyd politifolk, kursansvarlige for skoler og ungdom, jurister, lobbyister og annet fagpersonell var over å kunne møtes kontinuerlig og forpliktende hele tiden. De kunne løpende hente inspirasjon og kunnskap fra hverandre, og ikke minst se hele kjeden i forhold til å bekjempe internettrelaterte overgrep mot barn i en sammenheng hele tiden. De var åpne på at det nok hadde vært krefter som hadde vært skeptiske og drevet med revirmarkering, men at det var basert på gammel vane. Jeg har en snikende følelse av at selv om man har møter, dialog og konferanser mellom ulike fagmiljøer, er den revirtenkningen fortsatt til stede ganske mange steder i det norske samfunn mellom politi og ulike faginstanser. Jeg tror det er grunnen til at forslaget avvises, som altså var et av de viktige punktene i Faremo-rapporten, som statsråden i media innledningsvis var positiv til. På bakgrunn av hva saksordføreren nå har sagt, at man er imot å etablere et slikt senter nå, tror jeg egentlig at man nå velger å avstå fra å ta fighten for å få det til, fordi det foreligger et par, tre andre utfordringer i politi og kriminalomsorg som antagelig gjør at kraften til å etablere et slikt senter ikke er den største, etter utmattende runder med det være seg PF, NFF eller KY. Jeg velger å tolke det som om man egentlig innerst i hjertet er for etablering av et slikt senter når man sier at man ikke vil etablere det nå. Men med tanke på at man går inn for å omorganisere politidistrikter osv., vil det være en naturlig del av den jobben å tenke parallelt at dette er en måte som fungerer bra i England – ja, et større land, men det fungerer såpass bra, er såpass logisk, og det er på mange måter samme tankegang som gjorde at vi alle etter hvert ble veldig for Barnas Hus, nemlig ved å samle kompetent fagpersonell som møtes kontinuerlig, og som kan se hele kjeden, forebygging, bekjempelse, reaksjoner, kursing, skolering i en sammenheng. Jeg benytter anledningen til å ta opp mindretallsforslaget.