Nils Aage Jegstad (Høyre), 2016-03-15:
Jeg vil få takke saksordføreren og hele komiteen for en interessant prosess. Den store graden av enighet som ligger i innstillingen, gjenspeiler godt den stemningen som var i komiteen, selv om de ulike partiene har hatt litt forskjellig tilnærming til saken. Det som kanskje var den største oppgaven, var å finne hvordan vi best kunne sikre en god oppfølging. Det ligger i representantforslaget et forslag om en stortingsmelding, noe som for Høyres del virket unaturlig, ut fra at vi skal behandle både Nasjonal transportplan for 2018–2029 og en trafikksikkerhetsplan det neste året. Vi var derfor opptatt av at vi måtte behandle sykkeltiltakene i forbindelse med disse to planene. I denne sammenheng forventes det at departementet adresserer de viktigste utfordringene som representantforslaget inneholder, i den sammenhengen. Det er vel verdt å merke seg at det er en stor grad av enighet om de utfordringene og de mulighetene en mer aktiv sykkelpolitikk innebærer. Det er enighet om at sykkel bør bli et naturlig transportmiddel for langt flere enn hva tilfellet er i dag. Stortinget har sluttet seg til at trafikkveksten i byområdene skal skje med kollektivtransport, sykkel og gange. For å nå den nasjonale målsettingen om 8 pst. sykkelandel på landsbasis er det nødvendig å ta i bruk en rekke ulike virkemidler. Dette er en utfordring som vil kreve at både stat, fylkeskommune og kommune må intensivere innsatsen. Det er viktig å ta inn over seg at bedre tilrettelegging for syklister også kan gi store samfunnsgevinster når det gjelder trafikksikkerhet, miljø og trafikkavvikling, i tillegg til helsemessige gevinster. Komiteen står sammen om å definere hovedutfordringene. Jeg skal peke på noen. Til tross for at det er lagt inn en betydelig innsats fra Stortingets side i å bygge ut nye sykkelveier og utbedre eksisterende, er det fortsatt for dårlig mange steder, og ulykkesrisikoen ved å sykle er for stor. Det vil fortsatt være slik at sykling i kjørebanen med motorisert trafikk vil være den mest alminnelige tilretteleggingen for sykling framover. Det trengs derfor bedre opplysning og opplæring om trafikkreglene for syklister, holdningspåvirkning overfor både syklister og andre trafikantgrupper samt en klargjøring av trafikkregelverket. Det må kombineres med en generell satsing på at framtidige syklister får en god opplæring i trafikkreglene. Spesielt i byene ser vi at stadig flere unge ikke tar bilsertifikat, noe som gjør at en ikke uten videre kan forvente at de har god kjennskap til trafikkreglene. Jeg vil advare mot å gi syklister særlige fordeler i trafikken i forhold til i dag. De som bruker veibanen, må forholde seg til de samme trafikkreglene, enten det gjelder sykkel eller bil. Dette vil være viktig med et stort innslag av elsykler og med høyere fart. Et moment som komiteen har vært særlig opptatt av, er sikkerhet knyttet til sykkelrittarrangementer. Arrangørene melder om urimelig høye kostnader. Dette vil ramme sykkelsporten generelt og barns og unge utøveres muligheter til å delta i sykkelritt spesielt. Spesielt bør det vurderes om frivillige kan bistå politiet i større grad enn i dag. Vi vil imidlertid understreke at ansvaret for sikkerheten ved slike arrangementer ikke må pulveriseres. Jeg har merket meg at representantforslaget synes å være inspirert av en ekspressyklist. Vi har derfor behov for å påpeke at det er mange grupper syklister som må hensyntas i utformingen av en sykkelpolitikk. Debatten om hvordan man legger til rette for sykling, handler ofte om de utfordringer og de tiltak som er aktuelle i urbane strøk. Det er derfor viktig å minne om at det sykles i hele landet, også utenfor de store byene, og at det er sentralt for de nasjonale målsettingene på feltet at hele Norge trekkes med i arbeidet med å øke sykkelandelen. Det er særlig viktig å sikre elever en trygg gang- og sykkelvei til skolen.