Erna Solberg (Høyre), 2001-06-14:
Jeg har vært på sommeravslutning i barnehagen i pausen. Der var det en liten gutt som fikk en ballong som det ikke var satt knute på nederst. Den fløy selvfølgelig opp i luften. Luften gikk ut, og ballongen ramlet ned helt tom – et utmerket bilde på hvordan denne innstillingen og proposisjonen egentlig er i forhold til den debatten og de forventningene som var om hva man skulle gjøre i forbindelse med oppgavefordelingen. Her er lite igjen. Dette er et eksempel på en reform hvor man kunne ha fått fornyelse, man kunne ha fått forenkling, man kunne ha fått en massiv desentralisering av beslutninger, men kompromisset på Arbeiderpartiets landsmøte om at man skulle opprettholde et direkte valgt regionalt nivå, selv om sykehusene skulle flyttes over til staten, har gjort alle disse tre tingene umulig. Derimot sitter vi igjen med noe som blir et dårlig nivå, et nivå som kommer til å ha problemer med å rekruttere politikere, foruten de som ikke har andre ambisjoner enn å ha en plattform for senere å komme på Stortinget, eller slike som kommer til å lage flere konflikter og større problemer. Proposisjonen fra Regjeringen er full av diffuse føringer uten klare avgjørelses- og vedtaksmyndigheter. Det legges oppgaver, men ikke virkemidler til fylkeskommunen. Og det blir ikke bedre av innstillingen som er skrevet, når det gjelder spørsmålet om hvem som skal ha innsigelsesrett. Hvis man leser gjennom innstillingen, får man etter hvert følelsen av at alle skal ha innsigelsesrett på de stakkars kommunenes egne arealplaner: fylkeskommuner og fylkesmenn, og min santen skal ikke også departementet ha rett til å se på det med én gang. Dette er rett og slett en fallitterklæring for Regjeringens fornyelsesreform. Det viser at det er for vanskelig for Arbeiderpartiet å få gjennomført disse tingene. Og det er ikke bare et spørsmål om de menneskene som skal jobbe med disse sakene, men også et spørsmål om alt det de kommer til å beslaglegge av andre personers ressurser i kommunene og i næringslivet i alt det arbeidet de skal forsøke å utføre innenfor den såkalte regionale utviklingsrollen, på områder som vi egentlig ikke trenger å drive med, og som iallfall fylkesplanet ikke er funksjonelt nok til. Da fylkeskommunen ble opprettet, var det ikke meningen at den skulle bli en overkommune. Vi hadde ikke en hierarkisk struktur. Fylkeskommunen ble opprettet fordi vi hadde noen grenseoverskridende problemer som skulle løses. Vi trengte bl.a. en funksjonell måte å få helsevesenet til å fungere på, og å drive de videregående skoler på. Etter den tiden har vi altså bestemt oss for at finansieringssystemene, bl.a. systemet med innsatsstyrt finansiering, kanskje er en bedre måte å styre på i forhold til hvordan helsesektoren skal være, for vi har sett at et regionalt nivå ikke fungerer i forhold til dette. I 1996 oppfattet derfor Høyre det som modent å nedlegge fylkeskommunen. Vi så at finansieringsreformene kunne være et middel til å løse disse koordineringsproblemene på andre måter. Og vi så at grenseproblemene knyttet til en del offentlige servicetilbud, ikke minst innenfor helsesektoren, laget helt urimelige barrierer for at folk f.eks. skulle få et helsetilbud. På det området har Arbeiderpartiet beveget seg i retning av det Høyre og Fremskrittspartiet har ment. Men det kompromisset som altså ble innført på Arbeiderpartiets landsmøte, medfører at vi sitter igjen med noe jeg vil kalle et mer eller mindre impotent regionalt nivå, som kommer til å ha store problemer med å finne frem til hvilken rolle det skal ha, bortsett fra å drive videregående skoler. Istedenfor at man ser på forenklingsmuligheter, f.eks. i forhold til fylkesplanlegging, står det side opp og side ned i Oppgavefordelingsutvalgets utredning om hva evalueringene sier om hvordan fylkesplanlegging fungerer. Vi har valgt å sitere noe av dette i innstillingen, i Høyre og Fremskrittspartiets merknader. Blant annet en oppsummering, ikke skrevet av Høyre og Fremskrittspartiet, men av forskerne som har jobbet med dette: «Fylkesplanen synes også i liten grad å fungere som et regionalt samordnende styringsvirkemiddel i forhold til regional stat og kommunene. Fylkesplanene tar ikke opp de store regionale konfliktene i fylkene.» … «Ingen andre synes å tillegge fylkesplanene nevneverdig betydning» – annet enn de politikerne og saksbehandlerne som hadde deltatt i prosessen. Det er heller ingen som har gått under fordi de ikke har hatt fungerende fylkesplaner. Da er spørsmålet hvis vi skal ha et fornyelsesperspektiv på offentlig sektor: Er det ikke på tide å fjerne en del av de tingene som faktisk ingen egentlig savner, men som irriterer dem som deltar i prosessen? Den tiden jeg har sittet i kommunalkomiteen, har jeg møtt mange lokalpolitikere og mange fylkespolitikere. Jeg har også av og til møtt noen næringslivsfolk rundt omkring, folk som på slutten av 1980-tallet entusiastisk deltok i utformingen av strategiske næringsplaner i fylkeskommunene, og som i dag sier: Dere må fjerne det. Det er bare tull. Vi orker ikke å bruke ressurser på dette. Vi vil heller drive med noe som er matnyttig, noe som kan fungere i stedet for å delta i denne typen prosesser. Sannheten er at vi kan gjøre Norge enklere ved å planlegge mindre. Vi har en overdreven tro på at vi skal planlegge alle deler av vår sektor på alle ulike nivåer og så samordne dem med en ny plan. Vi kunne klare oss med å lage generalplaner og arealplaner, og latt kommunene få beslutningsrett i mye større grad. Selvfølgelig finnes det grenseoverskridende problemer mellom kommuner som må løses i et samarbeid mellom dem. Men de fleste grenseoverskridende problemer jeg ser mellom kommuner, og som kommuner rapporterer om til meg, løses ikke av at man flytter dem opp på fylkeskommunenivå. De løses i et interkommunalt samarbeid mellom dem de berører, og det er godt mulig at det i fremtiden vil være så pass mange oppgaver at de ser det som formålstjenlig å slå seg sammen. Men det blir like mange grenseoverskridende problemer mellom to fylker. I mitt hjemfylke har vi daglig problemer på fylkesgrensen i Haugaland mellom Sunnhordland og Haugesunds-området. I den saken vi behandlet tidligere i dag, er det bl.a. en kommune som har søkt om flytting over fylkesgrensen. Disse problemene løses ikke der, men de skaper nye problemer. Jeg tror faktisk de vil få rett, de som nå kritiserer dette som en langsom, pinefull død for fylkeskommunen. I så fall kunne vi på mange måter være glade, men vi synes det er unødvendig å bruke så mye ressurser på dette. Dette kunne vi gjort litt bedre ved rett og slett å bestemme oss for å avvikle fylkeskommunen her og nå. Høyre fremmer derfor forslag om det. Høyre fremmer også en rekke andre forslag knyttet til forsøk hvor kommunene kan overta oppgaver som i dag ligger hos fylket, fordi mange kommuner ønsker å overta myndighet. De ser konflikter på områder som de arbeider med, og de mener at deres kommune, eller de i samarbeid med andre kommuner, kunne ha løst disse. Jeg er litt forbauset over den frykten man har i et fornyelsesperspektiv for å legge opp til en litt bredere form for forsøksvirksomhet, hvor en del kommuner kunne fått lov til å overta rollen som regional utviklingsansvarlig, eller fått overta ansvaret for kollektivtrafikken eller de videregående skolene, eller faktisk det forsøket som vi foreslår: Hvis et flertall i befolkningen i et fylke og et flertall av kommunene skulle bestemme seg for at de kunne klare seg uten en fylkeskommune, kunne vi la dem forsøke det en ti års tid, og så se om verden ville ha gått under? Elleve ordførere i Vestfold har i alle fall skrevet brev til komiteen og sagt at de kunne ønske seg et slikt forsøk. I dag har på mange måter luften gått ut av ballongen, og det er blitt en ballong-uten-luft-debatt. Vi synes det er trist, for vi tror det hadde vært en viktig reform å gjennomgå. I tillegg bidrar de forslagene som fremlegges her, til å lage større problemer for kommunene. Vi hadde hatt muligheten til en desentraliseringsreform, en reform som hadde gitt mer makt til kommunene, gitt dem mer myndighet og ført til forenkling. Istedenfor legger man opp til en rekke nye konfliktområder. Og selv om flertallet sier at fylkeskommunen ikke blir en overkommune, får altså fylkeskommunen innsigelsesrett og muligheter til å gå inn på og behandle områder som i dag ligger innenfor arealplanleggingen i kommunene. De skal altså komme med sine innspill, og så skal det eventuelt megles hos fylkesmannen. Det er litt uavklart hvordan man til slutt skal komme frem til enighet, eventuelt kan primærkommunen også anke helt opp til departementet. Dette er en prosess som kan komme til å forsinke hele arealplanleggingen, og som kommer til å skape konflikter mellom kommunepolitikere og fylkespolitikere. Det er faktisk slik at fylkespolitikerne kommer til å være de byråkratene alle lokalpolitikere kommer til å kjefte på de nærmeste årene når areal- og utbyggingsplaner blir forsinket, og problemene oppstår. Og jeg vet egentlig ikke hvem som ønsker å sitte i den rollen når de på en måte ikke har så veldig mange andre større meningsfylte oppgaver å drive med. Først og fremst synes vi at dette burde vært en anledning til å forenkle Norge. Det er det ikke blitt. Det er heller ikke blitt en anledning til å desentralisere beslutninger til kommunene, som kunne styrket kommunene og gitt dem større ansvar. Så blir det et spørsmål om hvor lenge man kan leve med et regionalt nivå som skal få tilført nye oppgaver, men det er oppgaver som i stor grad kommer til å gi et overkommunepreg. For oss er det problematisk. For oss er det også problematisk med alle de forslagene som andre partier har om å tilføre ytterligere oppgaver til fylkeskommunen, for vi tror ikke at disse er styrt ut fra at oppgavene skal løses til det beste for brukerne, f.eks i forhold til Aetat. Så lenge jeg har sittet i kommunalkomiteen, har problemet vært koordinering mellom kommunene og Aetat – ikke fylkesnivået. Jeg beklager, men jeg synes egentlig dette er en litt trist dag. For det som kunne vært en spennende nyvinning og nyadministrering, er rett og slett blitt til en ballong uten luft. Jeg vil få lov til å ta opp de forslag som Høyre fremmer og er medforslagsstiller til. Jeg vil også få lov til å rette et forslag. Det er en skrivefeil i forslag nr. 9. Der står det at «Stortinget ber Regjeringen utvikle forslag …» Forslag er vi i stand til å lage selv, men vi vil veldig gjerne at de skal utvikle forsøk. Ordlyden blir da «Stortinget ber Regjeringen utvikle forsøk …».