Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 2002-05-21:
Det er positivt at Regjeringen nå fortsetter å ha fokusering på det vi kaller IT-politikken. Jeg er selvsagt helt enig med statsråden når han peker på utfordringene når det gjelder å få til et bedre helsevesen, en bedre skole, en mer moderne offentlig sektor og ikke minst et mer kunnskapsbasert og fremtidsrettet næringsliv. Når så statsråden hevder at Regjeringens IT-politikk spesielt skal utnytte samspillet mellom innhold, infrastruktur og kompetanse, forventer jeg at det følges opp med mere konkrete tiltak og planer for å nå disse målene. Her er ikke Regjeringen helt på nett. For å ta kompetanseområdet først: Det var ikke noe i denne redegjørelsen som gav oss noe svar på hvordan vi skal nå fram med bredbånd til alle skoler, en strategi som igjen vil være med på å heve kompetansen via fjernundervisning og på andre måter. Det er ikke så lenge siden dette feltet ble behandlet i hvert enkelt departement uten en helhetlig strategi i forhold til utviklingen av tjenester og innhold. Det tok Arbeiderpartiet tak i og fikk løftet det opp på det politiske sakskartet. Det førte oss fremst på en del områder. Likevel er det ingen grunn til å tro at dette er nok. Det som blir utfordringen, er at det er for mange departement med biter av en nasjonal IT-strategi. La meg bare raskt oppsummere litt: 1. Næringsdepartementet fremmer redegjørelsen som nå skal debatteres, så eNorge-planene. 2. Justisdepartementet har prosjektet TETRA med et investeringsbehov på 5 milliarder kr., som ikke kan levere høyhastighetsdata. 3. Samferdselsdepartementet har en egen melding om mobile tjenester. 4. Samme departement har ansvaret for å bygge ut GSM-R-nett for tog, med kostnader på 1,2 milliarder kr, som kan sende høyhastighetsdata. 5. Regjeringen vil videreføre HØYKOM – en ordning rettet mot skoler, sykehus, kommuner og biblioteker. Men hvor er den målrettede strategien i et så bredt program? Dette skaper også vanskeligheter her i Stortinget, fordi IT blir behandlet stykkevis og delt i forskjellige komiteer. Løser vi ikke dette, kan vi fort bli akterutseilt i en viktig internasjonal utvikling der vi etter hvert har blitt ledende både i bruk av PC og mobile tjenester. Den politikken som ble utviklet fram til 2001, må nå videre når det private markedet tørker inn. Her savner jeg en mer ambisiøs politikk. Regjeringen vil ikke nok. Vi har hele tiden sammenliknet oss med EU og ønsket å være i forkant av dem. Nå synes Regjeringen tydeligvis at det er passende å være like bra. Vi har i Norge en del faktorer som gjør at vi i utgangspunktet kommer dårligere ut, ikke minst geografien, men som kan oppveies ved at staten og det offentlige tar et større ansvar. I media fokuserte man lenge på dotcom-selskapene. Jeg tror det er greit at vi ikke bygger politikken på dem, men på det vi alltid har vært gode til ved tidligere tidsskiller, infrastruktur, utdanning og forskning og til å stimulere til å ta i bruk de nye mulighetene. I kjølvannet av en slik strategi vil det også utvikle seg bedrifter og dotcom-selskaper som har livets rett. En forutsetning for å kunne ta i bruk ny teknologi er å ha tilgang til den. Arbeiderpartiet har hatt som mål at alle sammen skal ha tilgang i løpet av 2004, og at det er et offentlig ansvar, også i distriktene. Så var det mulig å gjøre dette i et samspill med det private når det fantes kapital og vilje til å investere. Det forsvant vel på mange måter med fjorårets nedgang. Da må vi finne nye måter å gjøre det på, og løsningen er ikke å gå bort fra de målsettingene, slik som Regjeringen nå gjør. Arbeiderpartiet tror fortsatt at etterspørsel vil stimulere utbyggingen mange steder, og at det offentlige blir helt avgjørende for å skape den etterspørselen. Så vil det noen steder være for lite. Da må staten ta det ansvaret på samme måten som for annen infrastruktur, men samtidig ha et realistisk syn på hva bredbånd egentlig er. Derfor mener jeg også at vi bør se på mulighetene for et nasjonalt stamnett med fiberoptikk for viktig offentlig kommunikasjon, ikke minst rettet inn mot skoler, sykehus og øvrig helsesektor. Nå har vi muligheten gjennom et statlig selskap som dekker hele landet, helt opp til Nord-Troms. Med utgangspunkt i Bane Tele kan det etableres et statlig selskap med ansvar for det offentliges behov for sikker kommunikasjon. Det regner jeg med at det blir jobbet videre med, for å kartlegge mulighetene. Det kan danne basis for bredbånd til hele landet til fornuftige priser. Studier som er gjort i EU, viser at teknologi kan gi effektiviseringer i enkelte tjenester på over 90 pst. Jeg skal ikke utbrodere hva det betyr for raskere og billigere administrasjon. Det skjønner de fleste. Men det må tas noen grep for å komme dit. Redegjørelsen inneholdt vel mange piloter og forsøk. Nå er det tid for å ta brede løft på dette området. Når vi opplever at enhver bank har alle data om oss registrert, er det håpløst å måtte springe selv mellom offentlige kontorer for å flytte den samme informasjonen mellom etater. Jeg savner den fokuseringen arbeiderpartiregjeringen hadde på dette området. Det er et område der det selvsagt kan bli en del prøving og feiling, der ikke alt sammen vil treffe innertier, og der mange vil være uenige i tiltak som foreslås gjennomført. Slik må det være dersom vi skal ligge fremst. Alternativet er å komme sist når alt sammen er utprøvd, men vi har felles målsettinger om å være mer offensive enn som så.