Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2010-06-08:
I dag behandler vi norsk flyktning- og migrasjonspolitikk i et europeisk perspektiv. Samtidig har verden ca. 16 millioner flyktninger. Norsk flyktningpolitikk kan ikke ses bare i et nasjonalt perspektiv. Vi må se det i en europeisk sammenheng, slik meldingen legger opp til. Flyktninger og migranter har ulik bakgrunn og ulike motiv for å komme til Norge. Noen i denne gruppen er ofre for menneskehandel. Menneskehandel er en av verdens mest kyniske former for barbari. Mennesker blir lurt eller tvunget til ulike former for handel med seg selv. Det kan være knyttet til tigging, prostitusjon eller narkotikasalg. Felles for dette er tvang, ufrivillighet og bakmenn som styrer virksomheten. FN har karakterisert menneskesmugling og menneskehandel som de nest mest innbringende virksomhetene innen internasjonal organisert kriminalitet, bare slått av handel med våpen. Videre sier FN at menneskehandel og menneskesmugling er et framtredende element både i internasjonal migrasjon og i flyktningsituasjoner. Dersom dette økonomisk lukrative fenomenet skal bekjempes, må det internasjonalt samarbeid til. FNs konvensjon fra 2002 mot grenseoverskridende organisert kriminalitet, også kalt Palermo-konvensjonen, hadde som målsetting å bedre internasjonalt samarbeid. I 2008 ratifiserte Norge Europarådets konvensjon om tiltak mot menneskehandel, som trådte i kraft samme år. Denne konvensjonen hadde i enda sterkere grad enn Palermo-konvensjonen fokus på ofrenes rettigheter. Menneskehandel er en kriminell virksomhet som rammes av straffeloven, og den må bekjempes. Regjeringen har hatt en handlingsplan mot menneskehandel, «Stopp menneskehandelen» for 2006–2009. Den er nå under evaluering, og Justisdepartementet tar sikte på å legge fram en ny handlingsplan i løpet av 2010. Den forrige handlingsplanen la til rette for midlertidig oppholdstillatelse, en såkalt refleksjonsperiode, på seks måneder, der det er mulig for ofrene å samarbeide med politiet i tilknytning til etterforskning av bakmenn. Det er få anmeldelser knyttet til slike saker, noe som ligger i sakens natur. Det er viktig å formidle informasjon slik at mulige ofre får kjennskap til sine rettigheter knyttet til refleksjonsperioden og myndighetens instruks til UDI om at ofre for menneskehandel som vitner i en straffesak mot bakmenn, som hovedregel har rett til oppholdstillatelse i Norge. Dette er nå tatt inn i ny utlendingsforskrift, som er i kraft fra 1. januar 2010. Jeg vil berømme regjeringen og statsråd Storberget spesielt for det arbeidet som er utført hittil på dette området, både med å iverksette tiltak mot menneskehandel og ikke minst med å sette det på den politiske dagsorden. Et eksempel på pengeomfanget i disse sakene kom i går, den 7. juni, i Dagsrevyen. En somalisk mann fortalte at han hadde betalt ca. 40 000 kr til en menneskesmugler for å komme til Norge. Dette viser med all tydelighet det økonomiske aspektet i slike saker. Norge skal føre en streng og rettferdig asylpolitikk, en asylpolitikk som forholder seg til asylinstituttet, der de som trenger asyl, skal få det, en politikk som tar inn over seg de menneskelige lidelsene som ligger bak menneskehandel, og som gir ofrene en reell mulighet til å få opphold på humanitært grunnlag hvis de vitner i saker mot bakmenn og på den måten bidrar til å avdekke denne uverdige kriminaliteten. Det store migrasjonsbildet vitner om at verdens befolkning av flere årsaker i langt større grad flytter til andre land enn der de er født. Tall fra IOM viser at i løpet av de siste 20 år har migrasjonen økt med over 50 millioner mennesker. La oss ikke bare dvele ved de negative sidene ved migrasjon. Mange søker seg til andre land og lykkes. Jeg er glad for at bl.a. Kristelig Folkeparti i merknadene har fokusert på menneskehandelsaspektet. Det er også regjeringens og flertallets fokus. Det er bra og viktig at dette arbeidet fortsetter i regjeringen, og at det legges fram en melding.