Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2007-02-13:
Jeg vil slutte meg til dem som berømmer saksordføreren og komiteen for en viktig innstilling. På en dag som denne kan det for Regjeringen være grunn til å forholde seg til spørsmålsstillinger som vi normalt er veldig varsomme med å gå inn i, nemlig hvordan Stortinget organiserer sitt arbeid. Men jeg er veldig tilfreds med at denne meldingen har utløst den grad av diskusjon og refleksjon i Stortinget som vi her ser resultatet av, med veldig mange konkrete og viktige forslag som vi hilser velkommen. Det var en målsetting for Regjeringen med europameldingen å stimulere til en slik diskusjon. Jeg har opplevd at det har vært en stemning i EØS-komiteen i de møtene som har vært der, og jeg mener at det er av betydning at komiteen har evne til å legge fram en samlet innstilling, og slik sett ikke la primærsyn på norsk medlemskap i EU overskygge. Jeg mener det er viktig for norsk europadebatt i den tiden vi er inne i nå, at vi faktisk har mulighet for å diskutere ulike europapolitiske spørsmål uten automatisk å sette det inn i en ja- eller nei-kontekst. Det har vi drevet med lenge i dette landet. Det er en viktig dimensjon, men det kan ikke være den eneste. Da vi la fram meldingen, la vi innledningsvis vekt på å understreke hva dette var, og hva det ikke var. Det har noen av talerne foran meg pekt på, også representanten Larsen. Jeg vil jo si at vi var veldig eksplisitte på at dette ikke var en melding om Europas bredere utviklingstrekk, eller Norges tilknytningsform til EU. Det var et forsøk på å fokusere på arbeidet med EØS-saker, og jeg er glad for at det har avstedkommet så mange grundige refleksjoner. Jeg er derfor enig i representanten Bjørnstads oppsummering, at vi her har et felles grunnlag for en mer offensiv europapolitikk. Når jeg skal kommentere det, vil jeg samtidig også si at vi må ha et realistisk utgangspunkt for hva det er. Det kan føres debatter om vår diskusjon om rettsakter, som nærmest gir et skinninntrykk av at vi er medlem, og at vi skal ha en realitetsvurdering av saker som om vi skulle ta avstemning i neste uke, slik som svensker og dansker – i Norden – gjør. Vi er jo ikke der. Det kan man da beklage eller ønske til lykke, litt avhengig av hvor man står. Men jeg mener det er viktig at vi nå tenker igjennom at måten vi organiserer dette arbeidet på, egentlig er noe som bare vi må utvikle, for det finnes ikke noen rollemodeller i andre land. Det er bare vi som er EØS-land på den måten vi er. Vi kan hente inspirasjon fra andre medlemsland, men det er altså noe spesielt som ligger til grunn for det vi representerer. Handlingsplanen er starten, og ikke slutten på en prosess. Nå er det opp til oss alle å få dette til å virke i et samspill mellom regjering og storting. Sentralt står målsettingen om åpenhet og dialog. Vi hadde det nasjonale europaforum i november i fjor, som gav muligheten til debatt om aktuelle spørsmål. Og det ser jeg fram til å fortsette med. Jeg er enig i komiteens vektlegging av at den demokratiske forankring av prosessen må styrkes. Det er sentralt i vår oppfølging av meldingen, og det handler om møter med og engasjement for det brede norske politiske og sivile samfunn. Vi ønsker at politikken skal bli mer synlig og tilgjengelig. Derfor skal vi årlig utarbeide en rapport med oversikt over aktiviteten. Vi arbeider nå med den første rapporten, som vil bli lagt ut på den såkalte europaportalen i løpet av våren. De halvårlige arbeidsprogrammene for EØS – justis- og innenrikssaker samt felles utenriks- og sikkerhetspolitikk – følges aktivt opp overfor våre utenriksstasjoner og EU-delegasjonen, og vi er nå i ferd med å oppdatere arbeidsprogrammene etter at kommisjonen og rådet la fram sine programmer like før jul. Disse vil bli lagt ut på portalen i løpet av kort tid. Så deler jeg fullt ut ønsket, som framkommer i innstillingen, om at Stortinget også skal ha tilgang til denne informasjonen. Vi skal vurdere nærmere hvilke samfunnsaktører som skal involveres i arbeidet med utformingen av disse programmene. La meg også minne om at vi har hatt en vurdering av Schengen i meldingen, slik det ble varslet i Soria Moria-erklæringen. Gjennomgangen viser at berørte norske myndigheter opplever Schengensamarbeidet og våre øvrige avtaler på justis- og innenriksfeltet som praktisk viktige i sin hverdag. Samtidig synliggjorde gjennomgangen et behov for økt koordinering og samordning av forvaltningens arbeid på dette feltet. Og jeg vil understreke: Vi skal hegne om de ordningene vi har, så vi ikke opplever at vi blir skjøvet ut i det som er av beslutningsprosesser. Justisministeren har ledet Schengen-arbeidet i høst. Det er et viktig element i dette samarbeidet at vi får adgang til det. Men det er ikke gitt at ikke det kan komme under press, og det må vi stå imot. Så gjelder det systematisk arbeid med tidlig varsling av EU/EØS-saker. Der er det viktig at vi er i stand til å velge mellom hva som er viktig, og hva som ikke er viktig, så vi ikke må forholde oss til et vell av saker som ikke nødvendigvis er av politisk betydning. Her må vi bruke EØS-utvalget – flere møter om spesielle saker og bredere deltakelse av andre statsråder. I samarbeid med Stortinget skal vi fortsette denne praksisen. Så håper vi å få en dagsorden som reflekterer utvalgets ønske om å kunne involveres på et tidlig stadium gjennom grundig redegjørelse om forslag til regelverk, deltakelse i programmer og byråer, ESA-saker og saker for EFTA-domstolen og EF-domstolen. Det er veldig positivt at Stortinget ønsker å trekke fagkomiteene tettere inn i arbeidet med EU/EØS-saker – det vil jeg ha sagt. Jeg tror redegjørelser som gis i EØS-utvalget, er mer nyttig enn f.eks. stortingsmeldinger, som ofte vil framstå som statiske og ressurskrevende i forhold til den utvikling som vil ligge i sakene, og som ikke vil gi representantene mulighet til dialog på et tidlig stadium. Vi vil legge opp til en endring i inndelingen av antallet rettsakter på kommentert liste. Dette er teknisk, men det er altså i tråd med det som ligger i innstillingen. Jeg er positiv til forslaget om å holde halvårlige redegjørelser om EU/ EØS-saker. Vi får håpe at det vil finne sin form. Det er positivt at Stortinget engasjerer seg tettere med Europaparlamentet – det er en viktig kanal. Jeg tror kanskje det er den institusjonen i EU-systemet vi har brukt minst tid og systematikk på, og hvor vi kan få mest igjen om vi gjør et kraftløft der. Utvidelsen av EU og de konsekvensene det får for EØS, har vært nevnt. Som jeg sa kort i min redegjørelse tidligere i dag, skal vi sluttføre de forhandlingene snarlig. Norge skal ta sitt ansvar solidarisk i Europa. Vi skal bidra til Romanias og Bulgarias inkludering. Det skal ikke være forskjellsbehandling mellom de to landene og de andre ti som er kommet inn. Men, som det ble sagt fra saksordføreren, vi kan heller ikke akseptere at det er et slags diktat, at det er to streker under den pengesummen EU kommer med. Det er flere måter å vurdere det på. Men senest for to dager siden hadde jeg en diskusjon med min bulgarske kollega, og jeg tror vi skal finne en ordning på dette. Til sist: Det blir viktig at vi i denne sal finner rom for debatter om Europas utvikling. I min redegjørelse i dag vektla jeg at vi ikke gikk inn på det der, fordi vi skulle ha denne debatten. Men jeg føler et sterkt behov for ved neste korsvei å komme tilbake og gå dypere inn i det. Utvidelsen av EU er etter mitt syn kanskje EUs absolutt viktigste bidrag til Europas stabilisering, ordning og demokrati. Jeg tror ikke vi kan overvurdere betydningen EU kan komme til å få på Balkan når det gjelder potensielle nye medlemsland, Serbias integrasjon, Kosovo – og selvfølgelig når det gjelder perspektivet i forhold til Tyrkia. Så det å gå i dybden av hva dette EU skal bli – det EU som altså etter min vurdering ikke valgte fordypning langs de linjene de hadde i 94-paradigmet med Maastricht og en stadig sterkere politisk union, men som mer har slått inn på en vei som etter mitt syn gjør at den type utvidelse er lite realistisk – er desto viktigere for Europas utvikling. Vi må diskutere forholdet til Europa i nord. Samarbeidet med europeiske land i nordområdestrategien står sentralt. De nordiske og de europeiske landene er våre viktigste partnere. Her vil jeg trekke fram at jeg ser veldig positivt på det tette forholdet vi har til våre nordiske naboer, Sverige, Finland og Danmark. Jeg opplever at de opprettholder en årvåkenhet for våre syn. De melder sine interesser, og de kan være tøffe for oss i noen forhandlinger, men når det gjelder de overordnede politiske synene i vår del av Europa, er det viktig at vi holder det nordiske ved like. Jeg setter pris på at den nye svenske regjeringen har vist så stor interesse for det som skjer i nord. Det er positivt. Vi trenger å ha Sveriges erfaring og kunnskap med oss. Vi har et havperspektiv på nordområdene, Sverige og Finland har et innlandsperspektiv, men det er ikke langt mellom innland og kyst, så vi har ambisjoner om å trappe opp samarbeidet med Sverige og Finland om nordområdesammenhengen. Det har også noe å si med vårt forhold til Russland. Så det er mange spørsmål å ta videre her. Jeg håper at vi nå gjennom denne meldingen og innstillingen får strukturert og styrket EØS-arbeidet – det er viktig – og at vi også finner rom for de viktige europeiske diskusjonene, for det er dette kontinentet vi tilhører.