Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2008-02-12:
Først en liten visitt til representanten Opheim, som påpekte at tilsvarende forslag ble fremmet for noen år siden, og lurte på om det var fremskritt. Da vil jeg kanskje svare representanten at jeg hadde håpet at Arbeiderpartiet hadde fått den tiden de trengte for å kunne endre standpunkt. Jeg registrerer at så ikke er tilfellet, så da får vi gi dem enda litt mer tid. Bortimot 20 pst. av norske ungdommer går ut av grunnopplæringen som funksjonelle analfabeter. Det betyr at de leser så dårlig at de har vanskelig for å fungere i samfunnet. Flere nasjonale og internasjonale undersøkelser viser at norske elevers lese- og skriveferdigheter er langt dårligere enn i sammenlignbare land. Dette er alvorlig! Fremskrittspartiet mener at det er viktig å fokusere på hvordan en kan løse disse utfordringene. De kan ikke løses ved ett enkelt grep alene, men sannsynligvis gjennom flere tiltak. Én premiss for å løse disse utfordringene er imidlertid at en kan enes om målsettingen. Målet må være at alle som går ut av grunnopplæringen, skal kunne lese og skrive. Det målet må ikke forkludres av en rekke andre mål, som på ulikt vis preger undervisningen i skolen. Derfor er det egnet til bekymring at komiteflertallet, alle unntatt Fremskrittspartiet og Høyre, mener norsk språkpolitikk og språkpolitiske målsettinger skal gå foran målet om at alle elever skal kunne lese og skrive! Ikke bare vil de at det skal gå foran, men de ber Regjeringen sørge for å skjerpe de språkpolitiske kravene og styrke fokuset på sidemålsundervisningen i skolen. Det er utfordrende når politikere fra alle politiske partier sier de er villige til å strekke seg langt for å sikre at elevene oppnår grunnleggende ferdigheter. Men når det kommer til gjennomføring av tiltak, svinner interessen og erstattes av et ønske om å prioritere sidemål foran lese- og skriveopplæringen i hovedmålet. Det er meningsløst og bidrar til å forsterke problemene i den norske skolen. Det er klart at elevenes ferdigheter i lesing og skriving svekkes på grunn av kravet om sidemålsopplæring. Det er like klart at særlig nynorsk som språk svekkes fordi elevenes holdning til nynorsk i de områdene der bokmål er hovedmålet, blir preget av tvang og frustrasjon. Fremskrittspartiet mener at en heller bør fokusere på de fantastiske sidene ved nynorsk litteratur og diktning gjennom positive virkemidler, ikke tvang, som alle, unntatt Fremskrittspartiet og Høyre, tar til orde for. Jeg synes det er sterkt relevant å ta fram sitatet fra språkprofessor Finn-Erik Vinje også i denne debatten, selv om det står i forslaget. Han sier om sidemålstvangen: «Den har snart eksistert i 100 år og har utspilt sin rolle. Det ligger noe nesten naturstridig i at man skal uttrykke sine tanker, stemninger og meninger på to varianter av norsk skriftspråk, som i tillegg er til forveksling like.» Det er altså denne naturstridigheten Fremskrittspartiet vil til livs med dette forslaget. Vi vil styrke opplæringen i lesing og skriving av hovedmålet, fokusere på norskspråklig kulturarv på annen måte enn ved å tvinge den ned over hodene på elever som fra før av kanskje sliter med å tilegne seg kunnskap i grunnleggende ferdigheter. Demotivasjon må erstattes med motivasjon, og det er svært bekymringsfullt at alle, unntatt Fremskrittspartiet og Høyre, sitter fast i forhistorisk språkkrig og nekter å lytte, lære og fokusere på mål. De som frykter at nynorsken vil avgå ved en hurtig død dersom elevene i skolen skal få fokusere på ett av to skriftspråk, tar nok grundig feil. Nynorsken har satt uutslettelig preg på dette landet - på godt og vondt - og dens spor vil aldri forsvinne. Jeg frykter imidlertid at nynorskens rykte kan være taperen gjennom et politisk urealistisk krav om at alle elever skal elske det og ære det. Slikt blir det bråk av, ikke læring. Jeg tar med dette opp forslaget i innstillingen på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre.