Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2003-05-13:
I forbindelse med at Regjeringen i oktober 2002 fremmet St.meld. nr. 6, som vi nå har til behandling, kunne det virke som om Regjeringen hadde relativt høye ambisjoner når det gjelder fattigdomsbekjempelse. Det er bare å håpe at en ikke legger lista så høyt at en ikke har mulighet til å oppnå det ønskede resultat i en umiddelbar framtid. I den forbindelse er det verdt å merke seg Regjeringens visjon i denne meldingen, der det heter følgende: «Regjeringens visjon er at ingen skal leve i fattigdom i Norge. Regjeringen vil med utgangspunkt i denne tiltaksplanen iverksette tiltak for å bekjempe fattigdom i Norge.» Jeg tror det kan være vanskelig å finne noen som vil være uenig i denne målsettingen. Men når en så går inn i selve meldingen, klarer en ikke alltid å få tak i hva som er selve resepten for å oppnå Regjeringens mål. Selve meldingen bærer preg av mye ord og lite handling og forslag til løsninger. Det snakkes mye i meldingen om arbeidsmarkedsrettede tiltak, men det foreslås lite utover det å prioritere noen grupper foran andre. Det er en kjent sak at mangel på arbeid er en viktig årsak til at mange har en vanskelig økonomisk situasjon over kortere eller lengre tid. Men derfra å gå til det skritt ensidig å definere enhver person som har en lavere inntekt enn en satt prosentsats av medianinntekten, som fattig, er delvis å avspore fattigdomsdebatten. Flertallet i komiteen fremmer en rekke forskjellige forslag som spenner over flere sektorer og områder. I den forbindelse kan bl.a. nevnes en rekke forslag om diverse boligtiltak og spesialordninger for innvandrere og flyktninger. Fremskrittspartiet er med på en del av de forslagene som er fremmet i tillegg til det som Regjeringen har fremmet. Men vi har også valgt å stå utenfor en del av disse forslagene med bakgrunn i bl.a. den varslede boligmeldingen til Stortinget og i saken om et introduksjonsprogram for innvandrere og flyktninger. Med bakgrunn i dette er det mulig at Fremskrittspartiet her i Stortinget ved en senere anledning vil kunne gå inn for intensjonen i noen av disse forslagene, men Fremskrittspartiet ønsker å se disse sakene i en sammenheng og ikke løselig tatt opp ved behandlingen av denne meldingen. Det som forundrer mest når en ser på både komiteens innstilling og selve meldingen, er at man ikke tar innover seg at kanskje den største andelen av de personene som kan karakteriseres som fattige i Norge, nesten ikke er nevnt i meldingen. Det er bl.a. de mange pensjonister som ikke har annet å leve av enn en minstepensjon. En minstepensjonist som ikke har formue, som gjerne bor i en leid bolig og har høye medisinutgifter og andre utgifter, bl.a. til strøm, vil ikke ha mulighet til å kunne klare seg uten at minstepensjonen heves ytterligere. Det som er det største problemet med denne gruppen, er at de finner seg i nesten alt og derfor ikke klager. Dette er en problemstilling som en også er nødt til å ta innover seg og ta på alvor. Det er en rekke personer som sliter med å få en tilfredsstillende økonomisk situasjon også i Norge, som faktisk er et av verdens rikeste land. Vi klarer ikke å løse alles problemer i denne meldingen, men Fremskrittspartiet ønsker å sende signal om at vi må prioritere barn, syke og andre som ikke har mulighet til å kunne få seg en lønnsinntekt.