Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2014-06-20:
Først må jeg få benytte anledningen til å oppklare en åpenbar misforståelse. Det har blitt skapt inntrykk av at Arbeiderpartiet ikke har vært ryddig når det gjelder proveny i sammenheng med kontantstøtten, som vi altså ikke ønsker å øke. Noen påstår at vi krever tilbakebetalt penger som allerede er utbetalt. Det som er tilfellet, er at det gjelder en økning av kontantstøtten som er planlagt fra 1. august. Når vi foreslår at den ikke gjennomføres, er det klart at det riktige beløpet å ta inn i revidert er årsvirkningen. Det skulle for øvrig tatt seg ut om Arbeiderpartiet begynte å surre med proveny. Er det noe vi er opptatt av, så er det det. For øvrig er det slik at den teksten som står i innstillinga, er teksten vi har fått fra Finansdepartementet for å få avklart det spørsmålet. Da håper jeg det er avklart. Vi har hørt på Finansdepartementet og regjeringa, men det siste året har vist at vi har en regjering som i liten grad lytter. Det så vi i forbindelse med spørsmålet om legers reservasjonsrett, som det var et bredt folkelig engasjement om. Det bidro bl.a. til stor oppslutning om 8. mars. Dette ga til slutt som resultat at regjeringa ga seg. Nå bekymrer det meg at regjeringa ikke lytter til noen av sine i næringslivet når det gjelder permitteringsreglene. Ett eksempel er Kværner Verdal, der både personalleder Harald Myrland og Ståle Johansen er ute og sier tydelig at vi må få snudd det, da det går ut over det seriøse næringslivet. Ståle Johansen peker på at statsråden, som ofte refererer til Verdal, sjøl i 2009 mente at antall dager som bedriftene skal betale for, burde reduseres til tre dager. Men når han blir statsråd, øker han dette fra 10 til 20 dager og svekker kraftig næringslivets mulighet til å holde på kompetent arbeidskraft. Det er blitt sagt av direktør Knut E. Sunde i Norsk industri: «Vi tror regjeringen må innse dette og endre reglene i forbindelse med revidert budsjett i vår.» Men verken Knut E. Sunde eller andre har blitt hørt. Jeg er veldig uenig med finansministeren, som står her og sier at vi må vente med å trykke på alarmknappen. De har trykket på alarmknappen. De har varslet regjeringa om at når regjeringa varsler økt ledighet, må vi sette inn tiltak for å unngå økt ledighet. Vi kan da ikke ha som prinsipp at man ikke skal forebygge ledighet før ledigheten har inntrådt? Det er i hvert fall et annet prinsipp enn det vi har. Resultatet blir færre permitterte, ja – for nå blir folk sagt opp i stedet. Det styrker ikke det seriøse næringslivet. På samme måte er det når det gjelder arbeidsmiljøloven. Regjeringa har sagt at den skal nedsette et arbeidstidsutvalg, som vi synes det er utmerket at regjeringen skal gjøre, men de har ikke blitt ferdige til å gjøre det ennå. Likevel legger de fram forslag om å endre arbeidstidsbestemmelsen før utvalget som skal vurdere spørsmålet, er nedsatt. De foreslår mer søndagsarbeid og mer pålagt overtid for vanlige arbeidstakere. Det kanskje mest alvorlige er økt adgang til midlertidig ansettelse, eller rett og slett generell adgang til å ansette folk midlertidig – med det vi vet om hva det betyr av usikkerhet. I denne salen har folk i generasjon etter generasjon hatt som ambisjon: Når mine unger og barnebarn skal ut i arbeidslivet, skal de ha tryggere betingelser enn vi hadde da min generasjon begynte. Nå opplever vi en regjering som skal fjerne tryggheten for fast ansettelse. Vi vet fra de land som har prøvd det, at det ikke virker når det gjelder å gi flere jobb, men det gjør det mye lettere å få hivd folk ut av jobben. Finansministeren kan gjerne himle med øynene så mye hun vil, men jeg anbefaler at man faktisk setter seg inn i de rapporter som finnes internasjonalt, fra de landene som har prøvd å fjerne ansettelsestryggheten fra folk. Det gir ikke mer sysselsetting. Det samme gjelder for så vidt spørsmålet om vikarer, selv om det er mange som ikke kommer til å bli berørt av det forslaget som gjelder å skulle gi mulighet for å fravike vikarbyrådirektivet. Men det er et ganske typisk eksempel på at mens den forrige regjeringa bekymret seg for at vikarene ofte ble for dårlig lønnet, og satte inn tiltak mot det, bekymrer den nåværende regjeringa seg for at vikarene tjener for mye. Det er et godt uttrykk for den politiske forskjellen.