Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2010-03-22:
Interpellanten tar opp en svært viktig problemstilling som har stor betydning for framtiden både for villaksen, oppdrettsnæringen og lakseturismen – viktige næringer for hele kysten vår. Jeg har samme ønske som representanten Nesvik – at disse næringene kan «leve side om side» på en bærekraftig måte. Lakselussituasjonen forverret seg alvorlig høsten 2009. Antall lakselus tredoblet seg sammenliknet med samme periode i 2008. Havforskningsinstituttet uttalte: «Vi kan stå overfor en katastrofe for både oppdrettsnæringen og våre ville stammer av laks og sjøørret», dersom vi ikke får kontroll med lakselusen. Den store oppdrettsnæringen i Chile er nå sterkt svekket, nettopp på grunn av sykdommer og lus. I januar ble det gjennomført en samordnet vinteravlusing langs hele kysten. De siste lusetallene viser at denne har hatt effekt. Likevel er lusenivået generelt sett høyere enn på samme tid tidligere år. Siste rapport fra Mattilsynet viser, som statsråden sa i sitt innlegg, at luseproblemet er under kontroll, men det er dessverre slik at vi får ulike signaler – et signal når man snakker med oppdrettsnæringen, og et annet når man snakker med dem som forvalter villaksen. En annen alvorlig bekymring er bruken av kjemikalier. Lakselusen er i ferd med å bli resistent mot de store mengdene av avlusingsmidler som laksen har fått de siste årene. Bruken av kjemikalier mot lakselus i norske oppdrettsanlegg eksploderte i fjor. Over 5 tonn ble brukt – 23 ganger så mye som året før. Mattilsynet er bekymret over den økte bruken av kjemikalier på oppdrettsfisk og virkningen av dette på villfisken som er i nærheten av anleggene. Jeg håper statsråden vil kommentere det. Folkehelseinstituttet offentliggjorde nylig en oversikt som viser bruken av kjemikalier og medikamenter for å fjerne lakselus. Den økte fra 218 kilo aktiv substans i 2008 til 5 092 kilo i fjor. I tillegg kommer 308 tonn hydrogenperoksid – et stoff som ikke har vært brukt siden 1997. Oversikten over medikamentene viser også bruken av de to stoffene diflubenzuron og teflubenzuron, som heller ikke har vært brukt siden 1990-tallet. Det er strid om de negative følgene av disse stoffene for villfisken rundt oppdrettsanleggene. Dette gjelder også for organofosfatet azametifos, som lakselusen tidligere var resistent mot. Lakseoppdretterne økte bruken av kjemikalier og medikamenter mot lakselus med hele 2 236 pst. i fjor. Professor Trygve Poppe på Veterinærhøgskolen mener dette er en kamp oppdretterne dessverre er dømt til å tape. Rømming medfører genetiske problemer og økt utbredelse av lakselus. Det er derfor avgjørende at de som bryter regelverket, blir straffet, uavhengig av hvem som eier selskapet. Kristelig Folkeparti er derfor tilfreds med at Lovavdelingen i Justisdepartementet nå slår fast at fiskeriministeren for framtiden er inhabil når departementet skal avgjøre om gebyrene for lakserømming er grunnlovsstridige. Interpellanten peker også på usikkerheten med hensyn til status og risiko framover. Jeg blir selv usikker på hva jeg skal tro når vi ser oppslag der selv Regjeringen er uenig med seg selv. Etter at fiskeriministeren har kommet med forslag om en forskrift som gir fylkesmenn mulighet til å sette søknader om etablering og utvidelser av oppdrettsanlegg foran alle andre saker og hastebehandle dem, har det vært flere reaksjoner fra ulike hold. Den nye forskriften skal bedre rammevilkårene for oppdrettsnæringen. Men Miljøverndepartementet skriver følgende i sin høringsuttalelse: «En tidsfrist for behandling av akvakultursøknader vil innebære en prioritering av én næring på bekostning av andre(…) (…) Direktoratet for naturforvaltning skriver: «Med strenge frister er det stor fare for at sakene ikke blir forsvarlig behandlet.» Jeg håper statsråden vil kommentere disse påstandene.