Heidi Greni (Senterpartiet), 2015-12-11:
Gjennom alle diskusjoner vi har hatt om organisering av veibygging i Norge, har vi lagt vekt på at det overordnede målet for Senterpartiet er å utvikle et moderne og framtidsrettet transportsystem for trafikkavviklingen, slik at den blir enklere, raskere og tryggere – til beste for innbyggerne og til beste for næringslivet. Vi er tilhengere av at veisektoren organiseres på en måte som gjør at fellesskapet får mest mulig vei for pengene, og vi er opptatt av at veisektoren – som alle andre sektorer – skal ha et effektivt gjennomføringsapparat som gir minst mulig unødvendig byråkrati. Da Senterpartiet la fram den rød-grønne regjeringens transportplan for 2014–2023, var det med en kraftig vektlegging av at Norge hadde et forbedringspotensial på dette området, og med konkrete forslag til hvordan det kunne etableres nye og smartere modeller for veibygging. Så ble det borgerlig flertall og ny regjering i 2013, og den nye regjeringen hadde sterkt behov for å markere initiativ på samferdselsfeltet – som på andre felt. Dette kom betegnende nok først og fremst til uttrykk gjennom et voldsomt fokus på å realisere den rød-grønne transportplanen, og litt spissformulert kan man si at sittende samferdselsministers største fortjeneste er at han har gått på en god idealtid i løypenettet som Marit Arnstad har anlagt. Jeg mener ikke å være sarkastisk – jeg synes faktisk det er et forsonende trekk. Jeg har vanskeligere for å svelge regjeringens behov for å reorganisere nær sagt alle statlige sektorer – nærmest på autopilot. Vi behandler i dag forhold knyttet til et nytt veiselskap. Det høres tilforlatelig ut. Men noen ganger lurer jeg på om det hadde vært like greit om denne saken hadde hett «forslag om å splitte norsk veibygging i to». Den sittende regjering har en voldsom tro på at de kan utrette mirakler ved å kaste rundt på organisasjonskartet. Selv tror jeg at det er begrenset hva vi kan oppnå på denne måten. Som regel handler god politikk om å sikre nok ressurser til den oppgaven man vil ha løst – her som i de fleste andre sammenhenger. Før hadde vi én gjennomføringsorganisasjon i Norge – Statens vegvesen. Nå skal vi få to. Begge organisasjonene må i praksis gjøre den samme jobben, og de må i årene som kommer, konkurrere om midler fra den samme statskassa. Hvis veiselskapet «vinner» budsjettkampene, vil det være dårlig nytt for Statens vegvesen – og vice versa. Hvis man ikke er fornøyd med det som settes på bordet, er det ikke sikkert at det lureste man gjør, er å invitere en ny kokk inn på kjøkkenet for å arbeide parallelt med den man hadde der fra før. Den mer folkelige klokskapen har ordtak som passer til slike situasjoner. På toppen av det hele forelå det helt konkrete forslag til effektivisering av veibyggingen i gjeldende NTP – forslag som sittende regjering valgte å legge i skuffen. Det var anvist en retning for å effektivisere veibyggingen, både ved å endre måten Stortinget styrte ressurser inn i viktige prosjekter på, ved å endre måten planleggingen og behandlingen av veiprosjekter ble gjennomført på, og ved å endre måten gjennomføringsorganisasjonen fungerte på. Den rød-grønne ordningen med «særskilt prioriterte prosjekter» er alt brakt inn i debatten, og jeg føler meg sikker på at vi ikke har sett det siste til den modellen. Hvor mye klokere ville det ikke ha vært å la Statens vegvesen få porteføljestyre utbyggingen, ha prosjektorganisasjoner og sikre stabil og tilstrekkelig finansiering over flere år i statsbudsjettet? Jeg vil til slutt bemerke at regjeringen i denne saken har lagt opp til et råkjør som vanskelig kan beskrives som «vakkert». Vi har alle forstått at det nye veiselskapet er statsrådens særskilte «baby». Jeg kan ikke forstå at det er noe ved den proposisjonen vi behandler, som ikke kunne vært lagt fram tidligere i sesjonen. Nå blir den behandlet med ekspressfart her i huset, og det er lite rom for demokratisk drøftelse der alle de som har interesser i saken, blir hørt. Jeg vil advare mot at regjeringen gjør denne typen tidspress til en vane, for jeg føler meg trygg på at det nye selskapet hadde hatt bedre mulighet til å lykkes hvis det slapp å være gjenstand for flere kontroverser.