Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-06-15:
Dette er en av de største og viktigste sakene vi behandler på vårt felt i denne perioden. Sentralt i den rød-grønne regjeringens satsinger står nordområdesatsingen, som kontinuerlig gis stor oppmerksomhet, og som har klart å vekke mye debatt. Forvaltningsplanregimet gir stor forutsigbarhet og er et flott symbol på den kunnskapsbaserte tilnærmingen vi har utviklet til forvaltningen av våre enorme havområder. Teknologutviklingen, vår lange erfaring med bruk av havets ressurser, kompetansen vi har opparbeidet oss med offshore oljevirksomhet, og ikke minst de mulighetene vi har i dag til å miljøkartlegge store områder med høy presisjon, gir et mye bedre grunnlag enn noen gang før for å legge til rette for en god forvaltning av disse havområdene. SV er veldig fornøyd med planen som er lagt fram av regjeringen. Det er fra regjeringens side gjort en kjempeinnsats for å innhente kunnskap, bearbeide den og omsette det i konklusjoner. Og det er viktige konklusjoner, bl.a. at vi ikke skal åpne Lofoten, Vesterålen og Senja for oljevirksomhet. Det var fjorårets store debatt, og den gikk mellom miljøvernorganisasjoner og et stort folkelig engasjement på den ene siden og en mektig oljeindustri på den andre. Tusenvis av mennesker har i flere år engasjert seg i debatten. En bred folkelig aksjon lokalt forankret og under god ledelse satte dagsordenen. Og det trengtes, for i manges øyne var våre svært sårbare områder i Nordland VI og VII og Troms II nærmest allerede åpnet da det ble klart at regjeringen skulle oppdatere forvaltningsplanen for Lofoten, Vesterålen og Barentshavet. Oljeindustrien har brukt store ressurser på overbevisende å argumentere for å åpne disse områdene, og en del av disse kampanjene har kanskje fungert bedre enn oljelobbyen selv har trodd, for etter hvert som debatten skred fram, var det stadig flere som nærmest begynte å se på Nord-Norge som et u-land, uten verdier, uten framtid og uten arbeidsplasser, om man ikke åpnet for å hente ut hver dråpe olje som måtte finnes der. Da utelukker man de utrolig viktige arbeidsplassene Nord-Norge allerede har, og som er unike. Tenk f.eks. på fiske i Lofoten, som Norge har en mer enn tusenårig tradisjon for, og som ville settes i direkte fare ved oljevirksomhet i disse områdene. Er det noe det faglige grunnlaget for forvaltningsplanen og debatten som fulgte, viser oss, er det at denne landsdelen er rik på kjempestore muligheter hvis de forvaltes riktig. Fiskeriressursene er enorme og kan være evigvarende. Mulighetene for fornybar energi er enorme, og Hydra Tidals virksomhet i Lofoten er ett av mange eksempler på det. Også reiselivet er i sterk vekst. Det er faktisk en av de mest stabile og sterkest voksende næringene i landet, også gjennom finanskrisen. Og med god satsing og ytterligere profesjonalisering, som bransjen selv etterspør, kan veksten bli enda større og gi enda flere arbeidsplasser. Jeg er glad for at stortingsflertallet sier at risikoen ved å åpne for oljevirksomhet i disse områdene er så store at det ikke er verdt det. Og det er illustrerende at hver gang et stortingsflertall avviser å åpne Lofoten, Vesterålen og Senja for oljevirksomhet, kaller Høyre og Fremskrittspartiet det for en utsettelse. Det betyr at en beslutning, etter Fremskrittspartiets og Høyres definisjon av ordet, er det kun hvis den er på linje med det Høyre og Fremskrittspartiet faktisk mener. Alt annet er en utsettelse – jeg ser at representanten Meling nikker. Dagen i dag er en gledens dag. Derfor varer ikke smilet til representanten Meling. Denne forvaltningsplanen er en god plan for Nord-Norge – for fiskerne, for de tusenvis av lokale aktivister som har stått på for lokalsamfunnet sitt, og for miljøbevegelsen som feirer. Høyreopposisjonens negativitet og forsøk på å så splid i dagens debatt er en god indikator på at det vi vedtar i dag, er rett. Vedtaket i dag gir rom for å gå videre med satsingen på næringsprosjekter som har måttet stå på vent mens politikerne har kranglet om oljeboring. Det gir fiskerinæringen en forutsigbarhet den trenger, og det er et viktig signal om at oljeindustrien ikke kan regne med å få tilgang på alle områdene den peker på, men at hensynet til miljø, fisk og andre næringer og arbeidsplasser også skal spille inn. Dette er vel tredje gang en regjering innstiller på ikke å åpne disse områdene, og det er tredje gang Stortinget gir sin tilslutning.