Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 2000-02-15:
Dagens Fremskrittsparti-forslag føyer seg inn i rekken av tidligere Fremskrittsparti-forslag, mer eller mindre om samme tema. Forslagene kommer med nye overskrifter, og er lite forenlige med de prinsippene den norske rettsstat bygger på. Allerede ved behandlingen av straffeloven i 1901 gikk et samlet storting bort fra det tidligere prinsippet om at en ved pådømmelse av flere forhold samtidig skulle ilegge straff for hvert enkelt forhold, som så skulle summeres inntil en maksimumsgrense. Dette prinsippet prøvde Fremskrittspartiet å gjeninnføre ved Dokument nr. 8:12 for 1998-99, men ble kontant avvist av stortingsflertallet. Selv om dagens forslag ikke er identisk med det forrige, bygger også dette forslaget på automatisk oppjustering av straff, og er følgelig også lite forenlig med de prinsippene som Stortinget etter behandlingen i 1901 la seg på. Arbeiderpartiet mener i likhet med flertallet i komiteen at en under straffeutmålingen ved gjentakelse av straffbare forhold fremdeles må legge vekt på forholdsmessighet mellom det eller de lovbrudd som er begått, og den straff som skal idømmes. Gjentakelse skal medføre økt straff, og en samlet komite har ved flere anledninger gitt uttrykk for behov for økt straffeutmåling for forskjellige typer voldskriminalitet og for gjentatt vinningskriminalitet. Representanten Simonsen peker i bakgrunnen for sitt forslag på at det er relativt få personer som står bak mye av kriminaliteten, og at hvis disse tas ut av sirkulasjon, vil antall kriminelle handlinger kunne reduseres betraktelig. Videre vil dette forebygge kriminalitet og beskytte potensielle ofre. Denne intensjonen deler jeg fullt ut, men jeg mener at dette skal være mulig å få til på andre måter enn slik Fremskrittspartiet ønsker, og innenfor de rettsprinsippene som gjelder i Norge og for øvrig også i våre naboland. Jeg har tenkt litt på hva Fremskrittspartiets forslag kan bety i praksis. Partiet ønsker å gjennomføre en ordning der straffeutmålingen ved andre gangs domfellelse automatisk ganges med to, straffeutmålingen ved tredje gangs domfellelse automatisk ganges med tre, osv. Dette skal altså skje uavhengig av om den eller de første dommene har dreid seg om kjøring på rødt lys, biltyveri eller voldtekt, altså ingen gradering i forhold til de tidligere dommers alvorlighet. La oss da si at en person, gjerne for lang tid tilbake, har fått dommer med straff på grunn av tre forholdsvis bagatellmessige forhold, og så blir han eller hun siktet for brudd på lovens bestemmelser i personopplysningsloven, der Regjeringen i lovforslaget som vi nå har til behandling i Stortinget, foreslår en øvre strafferamme på tre år. Det vil si at vedkommende vil kunne få en straff på 4 x 3 år, altså 12 år, i og med at dette er fjerde gangs domfellelse. Alle og enhver må vel kunne se at dette vil ligge utenfor all rimelighet av hva en skal ha som straffenivå i Norge. Ved behandlingen av det allerede nevnte dokumentforslag som omhandlet den såkalte kvantumsrabatten, kom en samlet komite med en rekke tiltak som vil kunne få de såkalte gjengangerne ut av sirkulasjon, noe som det ligger et felles ønske om i justiskomiteen. I St.prp. nr. 1 som vi behandlet sist høst, gjøres det fra Justisdepartementets side rede for hvordan de forskjellige tiltakene blir behandlet og fulgt opp fra departementets side. I rekordfart har justiskomitéen behandlet Ot.prp. nr. 27 om rettergangslovgivningen. Den vil bli behandlet i Odelstinget senere i dag, og går bl.a. ut på at en skal kunne pådømme straffbare handlinger mot en person straks de er ferdig etterforsket, og ikke som i dag avvente til andre forhold vedkommende er siktet for, er ferdig etterforsket. Departementet har med sitt lovendringsforslag fulgt godt opp komiteens ønske om at straffbare forhold ikke lenger skal kunne samles opp før det tas ut tiltale, slik som tilfellet er i dag. Denne lovendringen som er meget sentral og viktig i kampen mot gjengangerkriminaliteten, kommer vi som sagt tilbake til senere i dag. Førstestatsadvokat Qvigstads forslag om endring av reglene om forkynnelse av dom og ankefrist er også til vurdering i departementet. Arbeiderpartiet er enig i at domsavsigelsen som en hovedregel må kunne skje i rettsmøtet der tiltalte er til stede, og at ankefristen skal gjelde fra domsavsigelsestidspunktet. Et annet viktig moment er å få til en effektivisering av straffesaksbehandlingen. Forstår jeg departementet riktig, er hovedoppgaven til de to arbeidsgruppene som er nedsatt av departementet, å foreta en bred gjennomgang av hvordan en i praksis skal kunne få til en reduksjon av saksbehandlingstiden. Som komiteen ved flere anledninger har påpekt, er det også helt nødvendig å få til en rask iverksettelse av straffereaksjon etter domsavsigelse. Regjeringen har omtalt også dette tema i budsjettproposisjonen, og påpeker selv nødvendigheten av å iverksette straffereaksjonen så snart som mulig, og at dette vil kunne ha en kriminalitetsforebyggende og kriminalitetsreduserende effekt. Regjering og storting har for øvrig et felles ansvar for at kriminalomsorgen skal kunne være i stand til å gjennomføre en rask iverksettelse. Det er meget viktig at Justisdepartementet gir dette temaet topp prioritet. Videre er jeg fornøyd med at forslaget om en utvidet bruk av varetekt overfor de mest aktive gjengangerne nå er sendt på høring. Jeg håper at det ikke vil ta for lang tid før Stortinget får også dette til behandling. Det synes helt klart at det innenfor dagens strafferammer i straffeloven § 62, som dreier seg om felles straff for flere straffbare forhold, er muligheter til å følge opp en ønsket straffeskjerpelse. Imidlertid er jeg ikke tilfreds med at Justisdepartementet i budsjettproposisjonen synes å konkludere med at det for øyeblikket ikke er nødvendig med en ytterligere vurdering om en eventuell endring av straffeloven § 62, som setter en øvre grense på en og en halv ganger strafferammen for det alvorligste av de pådømte forhold. Arbeiderpartiet og flertallet i komitéen ønsker en slik vurdering og at den fremlegges for Stortinget innen utgangen av dette året. Etter denne gjennomgåelsen av tiltak overfor gjengangerkriminaliteten skulle det være åpenbart at både storting og regjering tar dette på alvor, og derfor burde det være unødvendig for Fremskrittspartiet å fortsette sitt markeringsbehov.