Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-06-04:
Når det gjelder forslaget om at man skal få rett til den stillingsprosenten man i realiteten har jobbet i, har opposisjonen sluttet seg til det prinsippet, men har presisert, som også Sykepleierforbundet har gjort, at svakheten ved regjeringens forslag er at man kan bli tvunget inn i ubekvem arbeidstid i lengre tid. Regjeringen har fortsatt ikke klart å svare på hvordan man da eventuelt skulle komme over i en helt vanlig stilling som alle andre med samme stillingsprosent. Men så til det som representanten fra Sosialistisk Venstreparti omtaler som «en kunstig bekymring for rettssikkerheten» – en kunstig bekymring for rettssikkerheten som deles av Advokatforeningen, en kunstig bekymring for rettssikkerheten som deles av advokatfirmaet Hjort, firmaet som departementet ba om å utrede og se på forslaget om såkalt kollektiv søksmålsrett, en kunstig bekymring for rettssikkerheten som deles av Justisdepartementet. Hvorfor har denne kunstige bekymringen for rettssikkerheten kommet? Jo, fordi kjernen i kollektiv søksmålsrett er at en fagforening i én bedrift skal kunne saksøke på vegne av en ansatt i en annen bedrift, som ikke selv er fagorganisert – han behøver i hvert fall ikke å være det – og som ikke selv ønsker å bli part i saken. Så kan man si at norske fagforeninger vil bruke det forslaget med klokskap og varsomhet. Det er jeg helt sikker på at de har alle intensjoner om å gjøre, men det gjør allikevel ikke debatten til «en kunstig bekymring for rettssikkerheten». Jeg skulle gjerne hørt representanten fra Sosialistisk Venstreparti og representantene fra de andre regjeringspartiene komme opp og redegjøre og kanskje bekymre seg litt for denne kunstige bekymringen for rettssikkerheten, for fra regjeringens side er dette knapt omtalt med et eneste ord. Det fremstår enda mer pussig når regjeringen eksplisitt begrunner forslaget – et radikalt forslag som sentrale juristmiljøer, inkludert Justisdepartementet, sier kan rokke ved sentrale sivilrettslige prinsipper – med at dagens system ikke fungerer. Det virker som om regjeringspartiene allerede har glemt den opprivende striden de selv hadde om vikarbyrådirektivet. Sosialistisk Venstreparti var jo, som vi hører her, imot. De mente åpenbart ikke at det var behov for en lovgivning og en lovhjemmel som sikret at man fikk lik betaling enten man var fast ansatt eller innleid vikar. Dem om det! Men i den forbindelse fremmet jo også regjeringen en tiltakspakke – og dette er ikke fem år siden, det er ikke to år siden, men det er tre måneder siden – og alle delene av tiltakspakken er heller ikke ennå implementert. Hvordan regjeringen da kan komme til Stortinget uten noe dokumentasjon og si at dagens rettstilstand ikke er tilfredsstillende, eller at systemet i dag ikke fungerer, er for meg en gåte. Hvis ikke regjeringen i dag har planer om å legge frem dokumentasjon, fremstår det som veldig merkelig at man har fått så hastverk med å innføre et nytt regelverk – et regelverk som Advokatforeningen, Justisdepartementet og det advokatfirmaet som departementet selv ba om å se på forslaget, omtaler som et mulig brudd på sentrale sivilrettslige prinsipper. En annen side av dette er at regjeringen her tar enda et skritt i retning av å forstyrre – i verste fall ødelegge – det som har vært noe av det beste i den norske modellen, nemlig viljen til å finne gode lokale løsninger i samarbeid mellom partene. I stedet introduserer regjeringen et prinsipp som i verste fall kan føre til det jeg vil kalle «en amerikanisering» av norsk arbeidsliv, hvor man i stedet for å sette seg ned og bli enige – ja, om det så innebærer å bli enige om å følge norsk lov, som man selvfølgelig burde – drar hverandre inn for retten og gjør det til rettsmat. Jeg synes kanskje ikke det er overraskende at den rød-grønne regjeringen fremmer et slikt forslag nå, men jeg synes det er overraskende at man fremmer et slikt forslag uten i det hele tatt å ha vurdert de prinsipielle sidene av saken. På den annen side vet man jo hva som skjer når man ber regjeringen vurdere de prinsipielle sidene av forskjellige saker. For eksempel så har regjeringen i forbindelse med gebyrene som kan pålegges av Arbeidstilsynet, fortsatt – etter ti år – ikke klart å følge opp NOU 2003:15, som bl.a. problematiserte disse gebyrenes forhold til Grunnloven § 96.