trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2000-06-14:
Jeg noterer med tilfredshet at flertallet i næringskomiteen i all hovedsak støtter de hovedprinsippene som er nedfelt i St. prp. nr. 54, om faglige, juridiske og økonomiske rammer for den fremtidige dyrehelseforvaltningen og virksomheten til veterinærer og annet dyrepersonell. Vi står overfor store utfordringer på dette området, og det er etter mitt syn viktig med klare ansvarsforhold, særlig mellom offentlige og private gjøremål. Endringer i rammebetingelsene som følge av internasjonale avtaler som WTO og EØS og større krav til offentlig forvaltning understreker behovet for bedre rammevilkår, herunder en ny lov. Jeg er glad for at flertallet slutter seg til at det skal vedtas en vesentlig økonomisk styrking ved at tilskuddet til vaktordningene økes fra 30 mill. kr til 55 mill. kr på årsbasis. Staten vil ha det overordnede ansvar for at alle deler av landet har et forsvarlig tilbud på offentlige og private dyrehelsetjenester til alle døgnets tider. Forslagene til ny vaktordning skal dekke behovene både for klinisk vakt, spesialistvakt og offentlig vakt. Dette vil samlet sett styrke dyrevernet, beredskapen mot alvorlige smittsomme dyresykdommer og gi dyreeierne et forsvarlig tilbud. Jeg har merket meg at det fra komiteens side pekes på at det er viktig at de nye ordningene ikke fører til økt byråkratisering, og at vaktordningene må ivareta nødvendig kompetanse, habilitet og forsvarlig responstid. På den annen side sier komiteen at fortsatt bruk av distriktsveterinærer i kombinert stilling må veie tyngre enn hensynet til habilitet. Etter min mening må dyrehelseforvaltningen i fremtiden organiseres og gjennomføres på en måte som ivaretar hensynet til habilitet og internasjonal troverdighet. Dette er spesielt viktig for tilsynet med oppdrettsnæringen. Jeg har tro på at man skal komme fram til fleksible løsninger ved at distriktsveterinærene ikke lenger har lovfestet plikt til å drive praksis, men at de kan pålegges praksisplikt der det etter en totalvurdering finnes nødvendig. Jeg finner grunn til å understreke at prinsippene som den nye ordningen bygger på, gir rom for en fleksibel bruk av veterinær arbeidskraft for å skaffe nødvendig hjelp til behandling av syke dyr. Samtidig ser jeg det som viktig at alle typer veterinære tjenester samlet sett for hele landet fungerer mest mulig kostnadseffektivt, og at organiseringen tar sikte på en reell forbedring i godtgjørelsen for vakt. Siden svært mye av forutsetninger og rammevilkår har endret seg siden den nåværende ordningen ble utviklet, haster det med å få foretatt en samlet gjennomgang av området. Dette kan også ses på som en del av den vurderingen av offentlig forvaltning og tjenesteyting som Regjeringen har initiert. Avslutningsvis vil jeg si at jeg har merket meg at ordningen etter komiteens mening bør evalueres både med hensyn til økonomi og organisering i løpet av 2002, og at resultatet meddeles Stortinget. Dette er jeg enig i, og jeg vil påse at det blir fulgt opp.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2000-06-14:
Fremskrittspartiet har i mange sammenhenger i denne sal snakket varmt om effektiviseringstiltak i offentlig sektor – det være seg omorganisering, konkurranseutsetting eller privatisering. Vi i Fremskrittspartiet er som hovedregel svært positive til tiltak som kan effektivisere og bedre ressursutnyttelsen i offentlig virksomhet, ikke bare fordi dette gir muligheter for innsparing av midler, som kan brukes på andre områder, men også fordi omleggingstiltak kan gi en bedre kvalitet for brukerne. I denne sak er det foreslått en ganske betydelig omorganisering av virksomheten innenfor statlige voksenopplæringsinstitusjoner. Vi føler oss imidlertid svært usikre på om de foreslåtte tiltakene vil ha en positiv virkning. Det er flere grunner til dette. Vi ser klare mangler i forhold til grenseoppgangen mellom den foreslåtte nye institusjonen og det nyopprettede Senter for læring og utvikling. Vi er skeptiske til at når man først skal gjøre en større omorganisering, velger man ikke å løpe linen helt ut ved at man unnlater å sørge for full geografisk samlokalisering. Det er rimelig å tro at både faglige og økonomiske gevinster vil være størst ved en geografisk samlokalisering. Statens ressurs- og voksenopplæringssenter, SRV, er en av de berørte institusjonene. Pr. i dag driver denne institusjonen med betydelig undervisningsarbeid. Dette er, som en del av omorganiseringen, foreslått redusert kraftig. Vi er kjent med at en betydelig del av den undervisning som foregår, skjer i forhold til grupper med innvandrerbakgrunn. Vi er svært skeptiske til denne foreslåtte reduksjonen, og frykter at SRVs undervisningstilbud i fremtiden vil bli redusert ytterligere. Vi ønsker å holde undervisningsvolumet på dagens nivå. For å konkludere: Fremskrittspartiet ser det som viktig at kunnskap og erfaring innenfor forskning og utvikling av voksenopplæring styrkes. Dette er helt sentralt om vi skal lykkes med kompetansereformen. Vi tror imidlertid ikke at den modell som det er lagt opp til i proposisjonen, er en anvendbar modell. Vi ber derfor om at presidenten legger opp voteringen på en måte som gjør at vi får lov til å stemme imot forslaget til vedtak.
Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 2000-06-14:
Det gamle slagordet om at posten skal fram, renn meg i hugen når vi i dag diskuterer innstillinga til St.meld. nr. 37 for 1999-2000, Om omlegging av Postens ekspedisjonsnett. Saksordføraren gav ein grundig gjennomgang av komiteen sine merknader. Eg vil difor bruke mi tilmålte taletid til å tilkjennegi mine tankar om korleis offentlege servicekontor som er i startgropa, kan gi befolkninga i mindre lokalsamfunn eit betre servicetilbod enn slik dei har det i dag. Nye betalingsformer og andre måtar å kommunisere på, som billegare telefon, mobiltelefoni, e-post, frankeringsmaskinar o.l., har redusert Posten sine oppgåver. Det har naturleg nok ført til at i mange lokalsamfunn fekk postkontora etter kvart ei avgrensa opningstid. Når ein kom heim frå jobben, var døra stengd. På slike stader kan kontraktspostkontor på Samvirkelaget eller på bensinstasjonen gi lokalbefolkninga eit langt betre tilbod, med lengre opningstid, nettopp for å vere tilgjengeleg når folk er ferdige med arbeidsdagen sin. Men dei visjonære, slik eg ser det, er dei kommunane som saman med statlege kontor tek utfordringa og gir lokalbefolkninga tilbod om offentlege servicekontor. Kommunepolitikarar veit kva folk lokalt etterspør. Slike kontor kan eigentleg få dei oppgåvene ein vil. Det kan f.eks. vere slik at kommunens tiltakssjef eller ordførar har faste kontordagar. Eller kvifor ikkje tenkje seg at helse- og sosialsjefen gir befolkninga ein lågare terskel å gå over? Ofte er det møteplassen folk føler at dei misser, kanskje meir enn at tilbodet om dei postale tenestene blir dårlegare ved landpostbod og andre måtar å organisere posttenestene på. Regjeringa har alt i årets kommuneøkonomiproposisjon gitt meir frie midlar til lokal forvalting, og det er berre i startgropa. Blir desse nytta til å gi lokalbefolkninga betre service, er det mange oppgåver som kan kome nærare brukarane, f.eks. billettservice for NSB, billettsal til kulturarrangement, for ikkje å gløyme bruken av slike kontor ved førehandsrøysting.Vegen til stemmelokala ville bli langt kortare enn i dag. Ja, det er nær sagt berre fantasien som set grenser. Nå er det i tillegg ei anna svært viktig side for oss i Arbeidarpartiet, nemleg at den omstillinga dei tilsette skal igjennom enda ein gong, må gå så smertefritt som råd. Mange vil kunne få nye stillingar ved desse kontora, med eit meir tidsmessig innhald enn i den gamle varianten, der brukargruppene svikta. Tidene endrar seg fort når det gjeld slike offentlege kontor. Støynivået er langt mindre nå enn den gongen Posten vart gjord om til eit særlovsselskap. Den gongen var dagens styreformann i poststyret, Magnus Stangeland, stortingsrepresentant og ihuga motstandar av all omorganisering. Nå går han aktivt inn for enda meir drastiske bemanningskutt enn sist og står i brodden for ei omlegging av posttenestene til ei ny tid. Ja, ingenting er som det var!
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2000-06-14:
Vi i Fremskrittspartiet er helt enig i det Dokument nr. 8-forslaget som representanten Odd Einar Dørum har lagt fram, og vi er enig i at det bør nedsettes et utvalg som skal se på en forbedring av havneloven. Vi ønsker også at man skal se på dagens praksis med hensyn til anvendelse av de økonomiske ressursene som finnes der. Dette Dokument nr. 8-forslaget er en sak som vi skal komme tilbake til senere når utvalget har fått sett på alle sider av denne saken, så vi tar ikke dette på forskudd, som noen aviser allerede har gjort. Vi tar ingen standpunkt til noe av dette i dag, og vil komme tilbake til det senere. Det jeg imidlertid har bitt meg merke i, og som er litt pussig, er at representanten Dørum var svært opptatt av denne saken i tiden 1995-97, da han var medlem av bystyret i Oslo, men da Dørum var statsråd – og han var til og med samferdselsminister og senere justisminister – i tiden 1997-2000, gjorde han plutselig ingenting med saken. Vi i samferdselskomiteen hørte ikke et pip om noen som helst revidering av havneloven og heller ikke noe om de økonomiske ressursene som da lå bundet i de forskjellige havnekasser. Ingenting hørte vi. Først da regjeringen som Dørum var med i, hadde gått av, ønsket han plutselig å instruere den nye regjeringen om å arbeide med saken. Det er litt pussig at man skal komme sånn i ettertid med alt dette. Men jeg må da bare minne om til slutt at det er alltids bedre å komme sent enn ikke å komme i det hele tatt.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2000-06-14:
Det er en enstemmig innstilling, så jeg skal være rimelig kort. Ifølge norsk havnelov eier kommunene havnene, men Havnevesenet har til nå hatt en meget selvstendig stilling når det gjelder administrasjon av havnene våre. Avgiftene som kreves inn til havnekassen, eller andre inntekter som havnen genererer, skal holdes atskilt fra kommunens økonomi, og midlene i havnekassen skal kun kunne brukes til havneformål. Dette gjelder ikke bare avgiftene og utleieinntektene, men også beløp som genereres ved salg av havnearealer. Bakgrunnen for dette, knyttet til havnekassen og havneavgiftene, har vært at dette ikke skal være en vanlig kommunal inntekt. Frykten har vært at kommunene eventuelt skulle bruke dette til andre oppgaver og på den måten gjøre sjøtransporten i Norge mindre konkurransedyktig. Men samtidig har utviklingen over tid ført til at sentrale områder i mange norske byer fortsatt disponeres av Havnevesenet, til tross for at disse arealene ikke nyttes til havneformål. I flere norske byer er utviklingen slik at man er nødt til å omdisponere de arealene som man har. Spesielt gjelder dette i en del av de store byene våre. Det sier seg selv at en del av disse viktige arealene er en del av havnene, både de deler av havnen som er i bruk, og de deler av havnen som ikke er i bruk. Jeg oppfatter det slik at det fremsatte Dokument nr. 8-forslaget har som siktemål å tilpasse dagens havnelov, og derved gjøre den mer egnet til å møte de arealutfordringer som vi nå står overfor, og det er selvsagt Høyre enig i. Det er kjent at Fiskeridepartmentet selv har tatt initiativ til å endre dagens havnelov, men en enstemmig komite mener at det mandatet som utvalget har skissert, er noe smalt og burde utvides noe. Høyre støtter derfor forslaget om å utvide mandatet med sikte på en bredere drøfting av havneloven, en utredning som bl.a. bør omfatte disposisjonsretten av havnearealene, herunder forholdet mellom stat og kommune, og videre bruken og fordelingen av havneområdenes verdier og inntekter. Det er å håpe at dette vil kunne gå raskt. Selvsagt skal det foretas en skikkelig utredning av det, men det er viktig for veldig mange av våre byer knyttet til arealutviklingen, at man finner en løsning på dette innen rimelig tidsfrist.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2000-06-14:
Det er langt på kveld, men det må være tillatt for Høyre når man har hørt denne diskusjonen mellom SV og Arbeiderpartiet om hvem som har endret standpunkt over tid, å minne om at Høyre har hatt nøyaktig det samme standpunktet som vi i dag har, i nesten ti år. Så noen har på mange måter sett den utviklingen som har gått for seg. Noen har sett at det er en ny økonomi på gang. Noen har sett at man innen tele- og IT-teknologien har den kanskje raskest voksende næring i verden. Noen har sett at dette ikke lenger er mulig for politikere å styre. Noen har sett at denne konkurransen i verdenssammenheng vil kreve at vi finner andre strukturer, at politikere slutter med å blande seg direkte opp i hvorledes teletjenester i Norge skal tilbys. Det er et marked der ute. Det er en konkurranse der ute som er beinhard. Jo fortere vi politikere innser at dette markedet fungerer dersom vi også lar private slippe til, jo bedre vil dette bli. Glem aldri at vi alle sammen er enige om at det skal være et basistilbud i dette landet til alle mennesker. Men det skal vi styre gjennom konsesjonene og ikke gjennom eierskapet. Jeg er overbevist om at neste gang vi møtes, har Høyre også rett. Da er det ikke 51 pst. eierdel staten har. Da vil staten selge seg helt ut. Det er den eneste fornuftige utvikling på dette. Det er ingen grunn til at staten skal sitte med mange, mange milliarder i høyrisiko i en næring som er så risikofylt. Nei, la staten gå ut av det, overlat det til private. De er langt bedre til å takle denne utviklingen.
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 2000-06-14:
Som fleire har vore inne på før meg, er det ein samla komite som står bak merknadene i Innst. S. nr. 229. Ein samla komite seier at hamne- og farvasslova treng revisjon. Og når ein samla komite seier det så tydeleg, er det eit klart signal frå komiteen om at revisjonen må gjennomførast. Dei områda som komiteen har nemnt i innstillinga, ei «open drøfting av bruken og fordelinga av hamneområda sine verdiar og inntekter, utvikling og forbetring av hamnelova for å utvikle ein effektiv logistikk og ei effektiv arealutnytting», reknar eg med blir tekne opp i full breidd i det utvalsarbeidet som skal gjennomførast. Det er forventa at utvalet som skal utføre dette arbeidet, blir sett ned innan kort tid. Eg ser difor ingen grunn til å gå nærmare inn på detaljar i den saka som Dokument nr. 8:65 omhandlar, men vil avvente resultatet av utvalsarbeidet. Etter mitt syn er det fyrst når utvalsarbeidet er gjennomført, at vi har eit grunnlag for å begynne å diskutere detaljar, men eg er glad for at ein samla komite meiner at utvalsarbeidet må ha ein brei basis, og at ein kanskje kan vurdere andre område enn det som fyrst var tenkt i samband med endringa av lova.
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-14:
Havnesituasjonen rundt omkring i landet er nokså forskjellig, og problemene er ofte ikke sammenlignbare, men det skal vi ikke trekke noen konklusjoner på i dag, ettersom vi har bedt om å få en bred og åpen utgreiing om denne saken. Den eneste grunnen til at jeg tar ordet nå, er at jeg la merke til at bl.a. representanten Jan Sahl viste til tidligere innstilling og forventet at man stod på den, og det syns jeg var uhyre dristig, når vi nå skal diskutere Postens ekspedisjonsnett og Telenor seinere i kveld. Hvis man skal forvente at folk står på tidligere innstillinger, forventer jeg helt andre resultater i kveld enn det dagens innstillinger tilsier.
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-14:
Dette blir vel mellom kårkallene i komiteen! Representanten Røtvei var inne på at det går for fort for noen. Jeg tror det går for fort for noen hver i denne saken, og det er kanskje det som gjør at det går ut over ærbarheten. For det var ikke så veldig gamle sitater jeg hadde. En av de tingene jeg reagerte på, var at Arbeiderpartiets representant og fraksjonsleder den gangen, Schjøtt-Pedersen, harselerte over at andre hadde snudd og hadde lurt velgerne. Så gjør dere det samme sjøl etterpå! Den er jo ikke helt god! Jeg regner med at dere i hvert fall gjerne ville ha sett det usagt nå, to år etter at det ble sagt. Jeg erkjenner, og har faktisk sagt det fra Stortingets talerstol et par ganger før, at jeg mener jeg tok feil – var det i 1994, jeg husker ikke – da dere gjorde om Televerket til aksjeselskap, til stor motstand fra meg og noen andre i salen som i dag går inn for privatisering. Den erkjennelsen har jeg gjort. Det er mulig at det den gangen ble litt for tregt for meg, at jeg ikke kom tidsnok til erkjennelse. Men jeg syns dere har gjort det veldig kjapt. Det var en i salen som kom og spurte meg om jeg skulle si noe om SVs synspunkter på hva vi skulle gjøre. Nå har jeg halvannet minutt igjen, og jeg har tenkt å si noe annet, men jeg vil bare si at jeg aldri har vært mot at Telenor skulle operere på det internasjonale marked, som enkelte andre i salen har vært veldig skeptisk overfor. Arbeiderpartiet erkjente jo det også for et par år siden, og da ville man ha et heleid statlig selskap. Det er klart at da ser jeg for meg at vi må ha en statlig oppkapitalisering av Telenor hvis det skal fungere som et heleid statlig selskap. Det betyr bl.a. at vi kanskje heller kunne bruke oljefondet til å investere i det selskapet vi tror på for Telenor, framfor en rekke andre utenlandske selskaper osv. Men jeg har lyst til å ta opp et par andre ting som ikke er berørt. Jeg er litt overrasket over at det bekymrer verken Arbeiderpartiet eller sentrum det med utskilling av egne selskaper som Bravida, som skal operere selv og gå på børs, hvor det ikke ligger noen grense på 51 pst. Nesten 1/3 av Telenors ansatte jobber i Bravida. Det selskapet kan man da selge ned statlig så langt man bare vil. Det legges på børs. Man har ingen garanti for at ikke selskapet kan slaktes. Det kan skje hva som helst med det. Dere snakker bare om morselskapet. Det samme kan skje med katalogvirksomheten og andre. Det har dere ikke nevnt. Dere er heller ikke opptatt av den ukulturen som man ellers reagerer på, når det nå er snakk om at ledelsen i selskapene skal få seg tildelt aksjer. Så sies det at kanskje de skal kjøpe dem. Jeg har ingen tro på at de må betale markedspris for aksjene de får seg tildelt. Dette er ukultur. Det skal ikke skje i morselskapet når det går på børs. Men det skjer i en del av datterselskapene når de skilles ut og går på børs. Det er en rekke sånne ting som jeg kunne tenkt meg at dere hadde vært litt kritiske til, om ikke annet.
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-14:
Mens representanten Nilsen så framover, ser jeg fortsatt litt bakover. For å si det sånn: Jeg har ikke lyst til å la det bildet festne seg at SV har vært de som har holdt igjen. I en rekke sammenhenger har vi stått sammen om telepolitikken, bl.a. da de siste eneretter ble avskaffet, og Senterpartiet og andre beskyldte SV for å ha blitt markedsliberalistisk og alt det der. Så vi har hatt forskjellige runder om telepolitikk. Men det betyr ikke nødvendigvis at Arbeiderpartiet i den runden som er nå, har rett. Jeg har i hvert fall lyst til å si følgende ting: Når man sier «virkeligheten», kan man på en måte skjule alt bak det. Det viktige er jo at verden ikke har skapt seg sjøl. Man skal ikke bare flyte med, man skal være med på å påvirke den framtida som skal skapes. Det går jeg også ut fra fortsatt er sosialdemokratiets ståsted, og ikke bare viljeløst å flyte rundt i markedsliberalismen uten styring.
Annelise Høegh (Høyre), 2000-06-14:
Jeg er selvsagt klar over at dagens innstilling først og fremst dreier seg om en åpen drøfting av spørsmålet om de betydelige arealverdier som ligger i dagens havneareal, som er skapt av både handelsvirksomhet og av havnebyens utvikling, men at den også dreier seg om et utredningsutvalg som skal få – hva var det statsråden sa – et fritt og faglig mandat. Jeg er Oslo-representant og derfor utålmodig på fjordbyens vegne. Det håper jeg også det er en viss forståelse for. For det som ligger av muligheter i denne saken, er av stor viktighet for Oslo, og det kan selvfølgelig også ha stor viktighet for alle andre byer som har en havn. Men som man sikkert er kjent med, har bystyreflertallet i Oslo vedtatt at Oslo skal arbeide for å realisere en fjordby. Da må den havneaktivitet som i dag er lokalisert til Oslo, flyttes til andre steder i regionen, for å gi plass til de nye boligene, friarealene og næringsarealene som det er planer om. Det krever at Oslo havnevesens verdier kan benyttes utenfor Oslo havnedistrikt. Det settes det en bom for med dagens lovverk, hvis man ikke, etter hva jeg har fått opplyst, kan danne et interkommunalt havneselskap der Oslo havnevesen inngår. Oslo og andre byer har behov for å omdisponere mange arealer. Havneloven har ikke den nødvendige smidighet i forhold til disse behovene. Jeg tror forslagsstilleren har rett når han i forslaget peker på at det nok finnes mange – iallfall for mange – eksempler på betydelige feil og overinvesteringer i havnesektoren. Sentrale områder i norske byer disponeres fortsatt av havnevesenet, selv om de ikke brukes til havneformål. Dette kan hverken være fornuftig eller rimelig. Statsråden sa at han skulle ha et møte med Oslo kommune ganske snart. Jeg har fått tilbakemeldinger fra byrådet om at de føler at de er blitt møtt med positive holdninger i Fiskeridepartementet og med vilje til å se på Oslos utfordringer. Dette er jo ikke minst viktig for å kunne frigjøre arealer i Bjørvika, slik at de kan omdisponeres. Det er gledelig, og den holdning som byrådet føler at de er blitt møtt med fra Fiskeridepartementets side, representerer for så vidt en kursendring. Det representerer en kursendring i forhold til Bondevik-regjeringen, fordi Angelsen ble oppfattet som svært negativ. Vi kan altså nå ha forhåpninger, iallfall har jeg det, om at det utredningsutvalget som nå endelig skal komme i gang, faktisk vil foreslå endringer i havneloven, slik at Oslo kan få realisert fjordbyen. Jeg vil berømme forslagsstilleren Odd Einar Dørum for det initiativet han har tatt i denne saken. Samtidig må jeg minne om at Dørum og sentrumspartiene satt to og et halvt år i regjering uten at de fikk satt ned det utvalget, selv om det vel var varslet helt fra 1996. Det kan tyde på at det kanskje er lettere å drive bypolitikk utenfor regjering enn i regjeringsposisjonen. Det viktigste er at prosessen nå kommer i gang og at den skrider ikke langsomt, men raskt fremover, slik at vi kan få de nødvendige lovendringer som må til, og at Regjeringen i mellomtiden tolker, som også Dørum var inne på, det eksisterende lov- og forskriftsverk så smidig som mulig.
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2000-06-14:
Jeg fikk heller ikke stemt.
Ellen Gjerpe Hansen (Høyre), 2000-06-14:
President! Det har vært en misforståelse.
Ellen Gjerpe Hansen (Høyre), 2000-06-14:
Høyre er klar over at det skal være minst ett postkontor i hver kommune, og jeg presiserte også i mitt innlegg at den faren vi så for at kommunene så seg tvunget til å overta et poststed, gjaldt de kommuner som i dag har flere poststeder. Der hvor det er bare ett, er det ikke noe problem i forhold til overføring til servicekontorer.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2000-06-14:
Etter at jeg har hatt litt tid til å bla i dokumentene, vil jeg bare meddele at min påstand om at Høyre og Fremskrittspartiet hevder at kommunene blir uten postkontor hvis de ikke tar imot tilbudet om offentlige servicekontor, ikke er riktig. Den kommentaren fra representanten Gjerpe Hansen medfører riktighet.
Ola Røtvei (Arbeiderpartiet), 2000-06-14:
Jeg skal prøve ikke å forlenge denne debatten, men jeg har lyst til bare å understreke at i Trøndelag er kårkall-begrepet en hedersbevisning. Det betyr at en har gjort en hederlig innsats for bruket, å komme på kår. Og denne kårkallen har evnen til å se inn i nye horisonter og samtidig akseptere at «nye generasjoner» ser andre og større muligheter. Jeg har lyst til å si det slik: Dersom representanten Myrvoll og jeg overlever denne nominasjonsprosessen og kommende stortingsvalg, vil vi nok få nye muligheter til Telenor-debatter, hvor jeg er overbevist om at representanten Myrvoll vil lovprise den løsningen som flertallet velger for Telenor i natt. Det er nemlig slik at når virkeligheten endrer seg, har jeg – det innrømmer jeg – evnen til å endre standpunkt. Denne virkeligheten er jeg også overbevist om vil innhente representanten Myrvoll.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2000-06-14:
Når det gjelder SVs forslag nr. 17, er dette i tråd med Arbeiderpartiets linje, og vi har i dag hørt at tre departement allerede er i gang med denne saken. Jeg anbefaler derfor Arbeiderpartiets representanter å stemme for dette forslaget, slik representanten Øyangen signaliserte tidligere i dag.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-06-14:
Fremskrittspartiet vil stemme for I.
Bent Høie (Høyre), 2000-06-14:
Jeg stemte feil.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-04-11:
Jeg foreslår Asmund Kristoffersen og Kjell Engebretsen.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2000-04-11:
Når det gjelder håndtering av spaltbart materiale, har jo Norge tatt spesielle, særlige og viktige initiativ i forhold til vår store nabo i øst, nemlig Russland. Jeg tror det er viktig å understreke at den rammeavtalen som ble inngått om atomsikkerhetssamarbeid med Russland fra 1998, blir fulgt opp med forpliktende oppryddingstiltak, både for å hindre en miljøkatastrofe, eller en kjernefysisk katastrofe, og for å hindre at en manglende oppfølging av ikke-spredning i nord skal sinke den videre kjernefysiske nedrustning i sin alminnelighet. Forutsetningen for å lykkes er at rammeavtalen blir fulgt opp gjennom støtte fra de øvrige samarbeidsland i avtalen, nemlig fra USA, fra de nordiske landene og fra EU-kommisjonen. Jeg vil gjerne spørre utenriksministeren om hvordan han vurderer mulighetene for å følge opp med ytterligere initiativ overfor våre samarbeidspartnere innenfor denne avtalen for å sørge for at den blir virkeliggjort og realisert. Og hvordan vurderer utenriksministeren Russlands holdning og vilje til å kunne følge opp forpliktende de målsettinger som er hjemlet innenfor rammeavtalen?
Fridtjof Frank Gundersen (Fremskrittspartiet), 2000-04-11:
Fremskrittspartiet er i alt vesentlig enig i utenriksministerens redegjørelse. Jeg har ikke kunnet registrere at de to innleggene som har vært her i dag, har brakt noe nytt, og jeg finner derfor ingen grunn til å bruke Stortingets tid til å komme med en kortversjon av utenriksministerens redegjørelse.
Siri Frost Sterri (Høyre), 2000-04-11:
Jeg tillater meg å bemerke at utenriksministeren ble svært uklar da han skulle kommentere Regjeringens holdning til det såkalte New Agenda Coalition-initiativet. Grunnen til at Høyre legger vekt på dette, er at Arbeiderpartiet ved flere anledninger har fremmet interpellasjoner om New Agenda Coalition-initiativet, nettopp med tanke på å få Norge med på å støtte dette. Sist Arbeiderpartiet gjorde det, var i november i fjor. Daværende utenriksminister Vollebæk karakteriserte dette initiativet som «ubalansert» og teksten som «problematisk». Nå merket jeg meg at utenriksministeren i sitt forsøk på å ha en holdning til dette også brukte ordene «ubalansert» og «problematisk». Når jeg allikevel finner grunn til å be utenriksministeren kommentere dette ytterligere, er det nettopp fordi han i sin redegjørelse i forrige uke fremholdt at et sentralt element i nedrustningsstrategien «må være et avtalefestet forbud mot fremtidig produksjon av spaltbart materiale til våpenformål». Dette er en direkte gjengivelse av § 12 i resolusjonen fra New Agenda Coalition. Derfor ber jeg altså på vegne av Høyre utenriksministeren avklare innen hvilke rammer han vil finne det naturlig å fremme en slik strategi.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2000-04-11:
Først vil jeg si at det er helt riktig som Steensnæs peker på, at denne rammeavtalen er viktig, og at vi må gjøre alt for at den skal kunne bli fulgt opp. Det er særdeles viktig at man fortsetter å involvere USA og EU-kommisjonen i det. Vi tar, som den forrige regjering, disse spørsmålene opp når vi har anledning til det. Muligheten for ytterligere initiativ kan jeg ikke si noe om nå. Men det jeg kan si, er at det ligger an til snarlige møter med både den amerikanske og russiske utenriksminister – ikke spesielt om dette, men i samtalene vil selvfølgelig det spørsmålet som Steensnæs tok opp, bli reist, slik at man hele tiden fra norsk side minner om nødvendigheten av å følge opp denne rammeavtalen. Hvordan jeg vurderer Russlands vilje til å følge opp, kan jeg derfor heller ikke svare noe mer på. Jeg tror ikke jeg vet noe mer om det enn det Steensnæs gjør. Det har vært et presidentskifte i Russland. Mye tyder på at det er mer positiv vilje fra Russlands side nå. Meldingene om at Dumaen kan komme til å si ja til ratifikasjon av START II-avtalen, er et slikt positivt tegn, og det kan forhåpentligvis tyde på at man også har større vilje på andre områder i forhold til dette feltet. Men jeg er glad for at Steensnæs tok det opp og påpekte hva som her bør gjøres.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2000-04-11:
Det siste kan jeg svare klart på. Rammen for å fremme det synspunktet om forbud mot produksjon av spaltbart materiale er den konferansen som skal holdes i New York. Der vil det norske synet på det bli fremmet, og jeg er glad for at det har fått støtte fra iallfall et flertall her i salen. Det er ikke riktig at det er et uklart forhold til New Agenda-initiativet. Det jeg sa, var at vi er enig i – det har Arbeiderpartiet vært svært lenge – målsettingen om en kjernevåpenfri verden. Spørsmålet er hvordan vi kommer dit, og i den sammenheng sa jeg også at dette initiativet er ubalansert, bl.a. fordi det ikke nevner i klare ordelag – og i beklagende ordelag – prøvesprengningene til India og Pakistan, som var et stort tilbakeslag, og det var en viktig del av min redegjørelse her i Stortinget. Det er iallfall ett viktig punkt der vi har innvendinger mot dette initiativet. Skal man komme videre når det gjelder kjernefysisk nedrustning, må man se på alle de som har kjernevåpen, og de som er i ferd med å utvikle kjernevåpen. Det blir hevdet at en grunn til at India og Pakistan driver med prøvesprengningene, er de gamle atommaktenes holdning til dette spørsmålet. Det kan ikke aksepteres. Det finnes etter vårt syn ingen slik grunn for at man skal fortsette med prøvesprengninger, og det må klart innarbeides i denne teksten.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2000-04-11:
Jeg har også merket meg at man bruker slike argumenter fra Indias og Pakistans side for å fortsette med prøvesprengninger. Det er argumenter som jeg ikke vil akseptere. Man kan ha innvendinger mot de gamle atommaktenes politikk. Det har vi, men det kan ikke brukes som argument for at andre land skal utvikle sine egne atomvåpen. Hvis man gjør det, kommer man inn i en ond spiral, som man egentlig ikke kommer seg ut av. Det er jo nettopp det vi bør prøve, å komme oss ut av den rustningsspiralen som man har vært inne i til dels i hele etterkrigstiden. Etter vår oppfatning finnes det ingen moralske grunner og heller ikke noen politiske og militære grunner til at andre land skal fortsette å utvikle sine egne atomvåpen. Når det gjelder spørsmålet om NATOs atomstrategi, ble bl.a. dette drøftet på NATOs toppmøte i fjor, og det ble da enighet om å gå gjennom hele NATOs strategi. Det finnes nå en prosess med forskjellige arbeidsgrupper osv., og vi får i forbindelse med framleggelsen av dette anledning til å drøfte det spørsmålet. Men jeg synes ikke det er riktig av meg å gå inn i det nå før man får et helhetlig materiale og en helhetlig vurdering på bordet for hva som kan gjøres med det. Siktemålet nå må være å komme oss ut av denne spiralen og ikke legge på bordet nye argumenter for at nye land kan utvikle atomvåpen.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2000-04-11:
Jeg er helt enig i at verden ser forskjellig ut fra forskjellige kanter av verden, og at det er avhengig av med hvilke øyne man ser. Men når det gjelder kjernevåpen, må man ha det moralske utgangspunkt at dette er våpen som man helst bør få avskaffet, og at det ikke fins noen argumenter som er gode nok til å fortsette å utvikle disse våpnene. Derfor har vi tatt så klar avstand fra prøvesprengningene til India og Pakistan og alle andre land som driver med prøvesprengninger. Når det gjelder NATOs atomstrategi, ville det beste være om man kom dit hen at man kunne gå vekk fra den strategien, men det må ses i en helhetlig sammenheng. Vi får muligheten til å gå gjennom det når vi har resultatet av hele prosessen på bordet. Jeg tror ikke det er riktig av meg å si noe mer om det nå. Vi får muligheten til en bred debatt om dette når alt skal gjennomgås. Men det moralske utgangspunkt for dette, og for alle land, bør etter vår oppfatning være at man gradvis bør redusere atomvåpnenes betydning. Jeg tror man bør ha den samme holdningen som Albert Einstein da han så resultatet av bruken av de første atomvåpnene overfor Hiroshima. Han uttrykte det slik: Hvis jeg hadde visst resultatet av mitt arbeid, ville jeg heller vært skomaker.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-04-11:
Fra SVs side merker vi oss at utenriksministeren vil bruke anledningen til å gi uttrykk for sin bekymring i forhold til USAs planer om utplassering av et rakettforsvar mot ballistiske missiler med atomstridshoder. Det er SV glad for. Men vi har lyst til å gå videre, for et annet meget viktig spørsmål og argument fra India, Pakistan og andre land som skaffer seg atomvåpen, overfor NATO-land er følgende: Med hvilken moralsk rett kritiserer land som ikke bare selv har et forsvar basert på atomvåpen, men også et forsvar basert på førstebruk av atomvåpen, oss som ønsker å ha det? Det er altså slik at NATOs egen atomstrategi er et argument for at andre land ønsker å skaffe seg atomvåpen, og derfor er mitt spørsmål til utenriksministeren: Vil Norge ta initiativ til at NATOs egen atomstrategi – nemlig en strategi hvor man forbeholder seg retten til å være den forsvarsalliansen som bruker atomvåpen først – endres? Det ville være et meget viktig bidrag mot spredning av atomvåpen og et meget viktig bidrag for nedrustning og større grad av fred i verden.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-04-11:
Når det gjelder fredning av atomvåpen, ser selvsagt verden forskjellig ut om man er et NATO-land, som Norge, eller om man har utgangspunkt i indiske eller pakistanske forhold. Man kan godt ta avstand fra argumentene som India og Pakistan bruker for å skaffe seg atomvåpen, men den moralske patosen fra NATO-land som løfter pekefingeren overfor andre land som ønsker å skaffe seg atomvåpen, og som ikke ønsker å oppfylle ikke-spredningsavtaler, den kan man jo sett sørfra se er dobbeltmoralsk. Jeg er klar over at NATO skal gjennomgå hele atomstrategien, og jeg forstår også at utenriksministeren vil avvente den gjennomgangen. Men en politisk føring, en politisk holdning og synspunkter fra Regjeringens side i forhold til om førstebruksstrategien – som brukes av mange land for å skaffe seg atomvåpen – er en strategi som vi skal holde på inn i et nytt årtusen, kunne jeg gjerne tenkt meg fra utenriksministeren.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2000-04-11:
Eg oppfattar at det Dokument nr. 8-forslaget som me no behandlar, uttrykkjer eit sterkt utolmod med oppfølginga av den store bustadskattesaka frå 1996-1997. Skattlegging av bustad er ei viktig sak. Det var eit stort engasjement då saka var til behandling i Stortinget i 1996-1997, og eg kan slå fast at det framleis er eit stort behov for å få gjennomført endringar slik at me får eit system for bustadtaksering og bustadskattlegging som vert oppfatta som meir forståeleg, rimeleg og rettferdig enn det me har i dag. Då finanskomiteen fekk dette Dokument nr. 8-forslaget oversendt, hadde regjeringa Bondevik varsla at ein proposisjon om bustadtaksering og vurdering av andre omleggingar i bustadskatten ville koma til Stortinget i april i år. Dette, saman med at Dokument nr. 8-forslaget hadde eit par element som truleg ikkje ville gje den nødvendige forenkling og klårgjering, gjorde at eit fleirtal i komiteen valde å gå inn for å senda saka over til Regjeringa for vurdering i samband med den nemnde proposisjonen. No har eg registrert at den nye finansministeren har sagt at han treng litt meir tid før han legg fram proposisjonen. Eg håpar at han i debatten i dag er heilt tydeleg på at dette ikkje inneber ei særleg lang utsetjing. Me var utolmodige etter å få fram denne saka under den førre regjeringa, og utolmodet har ikkje minka. Det ville difor vera svært positivt om proposisjonen kom til Stortinget før sommaren. Eg tek opp det forslaget som er innlevert i dag.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2000-04-11:
Nei, Kristeleg Folkeparti har ikkje ei passiv haldning i dette spørsmålet – og heller ikkje i andre – og me har heller ikkje endra standpunkt. Når det gjeld vårt standpunkt og vår programformulering om bustadskattlegging, går det på at me ønskjer å fjerna skattlegginga av fordelen ved eigen bustad. Me sa noko i førre runde om formuesskattlegginga, men no ventar me på kva som skjer med heile formuesskattlegginga. Når me ønskjer å sjå dette Dokument nr. 8-forslaget i samanheng med den varsla proposisjonen om heilskapen i bustadtakseringa og bustadskattlegginga, har det ingenting med passivitet å gjera, men me ønskjer altså å sjå dette i samanheng, me ønskjer å sjå konsekvensane av det og gjera vedtak som verkeleg verkar på ein slik måte at heimen ikkje vert oppfatta som eit skatteobjekt, men at me får eit opplegg for bustadskattlegging som blir sett på som forståeleg, rimeleg og rettferdig, så langt det lèt seg gjera.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2000-04-11:
I innlegget mitt gav eg uttrykk for at me hadde vore utolmodige etter å få fram denne saka, òg under den førre regjeringa, og eg sa at utolmodet har ikkje minka. Det håpar eg at finansministeren noterer seg. Eg sa vidare at me ville sjå det som svært positivt om proposisjonen kjem til Stortinget før sommaren. Så utolmodet er der. Det skal ingen trekkja i tvil. Så spør representanten Brende kvifor me ikkje kan gå inn for forslaget frå Høgre. Eg skal prøva å grunngje det litt meir inngåande. For det første har eg alt sagt at me synest det er greitt å sjå alt i samanheng og ikkje plukka ut enkeltelement. Men går me inn på dei enkeltelementa som ligg i Dokument nr. 8-forslaget frå Høgre, er det nemnt omgrepet «observerbar markedsverdi» som eit utgangspunkt for denne 30 pst.-fastsetjinga. Sjølv om ein har eit fast omgrep i 30 pst., er det usikkert kva som er observerbar marknadsverdi, og me veit at ulike takseringsselskap og andre som takserer, kan koma fram til veldig ulike verdiar. Det er ei svak side ved dette forslaget som kjem frå bl.a. representanten Brende. Det andre er at ein har avgrensa dette til å gjelda berre dei som ankar taksten. Dette skal altså ikkje gjelda generelt alle som vert skattlagde for eigen bustad, men berre dei som ankar takstfastsetjinga. Me veit at det slett ikkje er alle som ankar, og dei som kanskje har mest behov for å få ein lågare takst, har av ein eller annen grunn ikkje kapasitet til å gjera bruk av høvet til å anka.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2000-04-11:
For det første synest eg det er veldig hyggeleg at representanten Siv Jensen synest det har vore underhaldande å høyra på meg. Det set eg stor pris på. Eg håpar ho vil halda fram med det. Så seier representanten Jensen at regjeringa Bondevik ikkje hadde gjort noko for å få fram denne saka. Det er direkte feil. Det var varsla ein proposisjon om denne saka som skulle koma i april i år. Så det er gjort ein god del. Me veit at dette er ei tung og komplisert sak. Den førre runden, bakgrunnen for saka, skjedde i terminen 1996-97, eg hugsar ikkje akkurat kva tid. Det er eit ikkje lite bakgrunnsmateriale som skal skaffast fram slik at ein får lagt fram ein seriøs dokumentasjon. Noko meir av saksbehandlinga kan eg ikkje gjera greie for. Eg har sagt at me var utolmodige. Saka var på trappene, så det er ikkje korrekt at det ikkje var gjort noko. Snarare tvert imot, saka var mogen til å verta lagd fram. Så stiller representanten Jensen spørsmål om korleis Senterpartiet og Venstre stiller seg til dette. Eg trur at desse partia sjølve er i stand til å svara på kva dei meiner om denne saka. Me har til no ikkje fått noko frå Regjeringa. Men når proposisjonen kjem, vonleg ganske snart, går me laus på behandlinga av dette. Det vert ei interessant behandling. Eg trur me skal finna fram til ei god løysing på dette. Til slutt ei melding eg har fått: Det forslaget som me set fram, ønskjer også SV å vera medforslagsstillar til.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2000-04-11:
Eg bed om ordet for å minna om den presiseringa som eg gav med omsyn til dette temaet under Odelstinget si handsaming av Innst. O. nr. 53, den 7. mars. Finansdepartementet har tolka skattelova § 8-18 fjerde ledd bokstav a slik at konsernbidrag mellom selskap innanfor rederiskatteordninga ikkje skal ha inntektsutjamnande verknad. I samband med finanskomiteen si handsaming av Ot.prp. nr. 21 for 1999-2000 dukka så spørsmålet opp om dei endringane i rederiskattereglane som er innførte med verknad frå og med inneverande inntektsår, bør føra til ei endring av den nemnde praksisen. I brev av 10. februar i år til Høgre si stortingsgruppe skreiv dåverande finansminister m.a. at det på bakgrunn av dei vedtekne endringane i rederiskattereglane kan vera materielle grunnar for å vurdera eit avgrensa høve til å yta konsernbidrag med inntektsutjamnande verknad mellom selskap innanfor rederiskatteordninga. Finansministeren skreiv vidare at han ville koma attende til dette i samband med skatteopplegget for 2001. I presiseringa mi den 7. mars sa eg at i og med at dei endringane som har ført til ein slik konklusjon – som dåverande finansminister hadde – gjeld frå og med inntektsåret 2000, er det rimeleg at det i den varsla vurderinga vert sett på om òg eit eventuelt høve til å yta konsernbidrag med inntektsutjamnande verknad mellom selskap innanfor rederiskatteordninga bør gjelda frå same tidspunkt – altså frå og med 2001. Eg går ut frå at òg den nye finansministeren har teke inn dette elementet i samband med framlegg til skatteopplegget for 2001. Ikkje minst er det viktig at eventuelle endringar vert gjorde med verknad frå og med inntektsåret 2000.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2000-04-11:
Jeg registrerer at Ingebrigt Sørfonn fra Kristelig Folkeparti gir uttrykk for en svært passiv holdning til hva partiet egentlig mener om boligtakseringssystemet. Jeg forstår i og for seg at man da saken ble behandlet i finanskomiteen, valgte å oversende den til den daværende Bondevik-regjeringen, men da saken i sin tid ble behandlet våren 1997, var Kristelig Folkeparti og Venstre svært klare på at boligen ikke skulle være et skatteobjekt, og at den ikke var egnet som skatteobjekt, og at man ønsket å skape trygghet for at hjemmet ikke skulle være et skatteobjekt for myndighetene. Men da stod Senterpartiet sammen med Arbeiderpartiet og hadde en noe annen holdning til dette. Jeg registrerer at Kristelig Folkeparti nå er skjønt enig med både Senterpartiet og Arbeiderpartiet, men jeg vil gjerne utfordre representanten Sørfonn på hva Kristelig Folkeparti nå mener om boligtakseringssystemet. Er boligen plutselig blitt et skatteobjekt, eller er den ikke et skatteobjekt? Hva er Kristelig Folkepartis holdning til dette spørsmålet? Har man endret oppfatning siden innstillingen fra våren 1997?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2000-04-11:
Det blir jo nesten litt underholdende å høre Sørfonn fortelle om sin utålmodighet etter å få frem denne saken. Jeg vil bare minne om at Bondevik-regjeringen satt ved makten i to og et halvt år, og vi så ikke tendenser engang til at et slikt system skulle legges på bordet. Det er hyggelig å registrere at Sørfonn fortsatt er utålmodig, men det er også lett å konstatere at Bondevik-regjeringen ikke gjorde noen verdens ting med boligtakseringssystemet. Det er greit å konstatere at Sørfonn kan Kristelig Folkepartis partiprogram. Det har jeg i og for seg ikke vært i tvil om. Men nå som sentrumspartiene på en måte har alliert seg også i opposisjon i Stortinget med Kjell Magne Bondevik som såkalt felles talerør, vil det være interessant å få vite om de synspunkter som representanten Sørfonn gir uttrykk for fra denne talerstolen, også er representative for Venstre og Senterpartiet, eller om det er slik at Kristelig Folkeparti står her og fremfører sine partiprogrammessige formuleringer og kanskje vil komme til å mene noe annet når vi på et eller annet tidspunkt får en slik sak frem til behandling. Jeg vil gjerne vite om denne holdningen er felles for disse tre partiene, eller om det står for Kristelig Folkepartis regning alene.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2000-04-11:
Erik Dalheim har helt rett i at det fortsatt finnes noen partier i Stortinget som ikke mener at boligen er egnet som skatteobjekt, og som har stått fast på det i alle år. Representanten Dalheim satt i finanskomiteen i forrige periode også. Jeg har lyst til å gjengi et sitat fra innstillingen om det daværende boligtakseringssystemet: «Flertallet mener derfor at det er på høy tid at det nå innføres et nytt, enhetlig og mer rettferdig takseringssystem for boliger.» Det ble begrunnet av det samme flertallet, nemlig Arbeiderpartiet og Senterpartiet, med at det å eie egen bolig var viktig, og at det i tillegg var et betydelig spareincitament for folk flest. Det ble også skrevet i merknadene fra disse to partiene at det ikke var riktig å ha en tung beskatning av boliger. Jeg kunne tenke meg å få vite hva som er Arbeiderpartiets definisjon av et rettferdig takseringssystem. Hva er rettferdig skatt på bolig? Hva er rettferdig skatt på boliger av ulik standard, av boliger som blir eldre, som det gjerne er eldre mennesker som sitter på? Mener Arbeiderpartiet at det er riktig at disse boligene skal beskattes hardt? Eller er det mer riktig at man bruker de hardt oppsparte midlene man har, til f.eks. å holde boligen ved like? Her er det en del momenter som jeg synes det kunne være interessant å få høre Arbeiderpartiets syn på. Jeg regner jo med at Arbeiderpartiet har en holdning til dette, selv om de nå sitter i regjering. Jeg kunne godt tenke meg å høre om Erik Dalheim og Arbeiderpartiet har endret oppfatning siden innstillingen fra våren 1997.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2000-04-11:
Siden finansministeren ønsker å fremstå som en generalist, skal jeg prøve å formulere Børge Brendes spørsmål noe mer generelt. Det er faktisk slik at dette gjelder ikke bare spørsmålet om taksering av boliger, men det gjelder også en rekke andre spørsmål hvor man dessverre ser en utglidning når det gjelder praksis rundt omkring i landets ligningskontorer, hvor det altså ikke er en harmonisert praksis; det er betydelige svingninger avhengig av hvor en bor i landet, og avhengig av både ligningskontorenes evne til å sette seg inn i sakene, og ligningsnemndenes vilje til å følge dem opp. Det er åpenbart sånn at Finansdepartementet via Skattedirektoratet kan foreta seg mye for å samordne den praksis man i dag har ved alle landets ligningskontorer. Og da blir mitt spørsmål til finansministeren: Ønsker han å ta et slikt initiativ på generelt grunnlag, slik at de overordnede rammer, lover og føringer som Stortinget setter i ulike skattespørsmål, blir ensartet praktisert landet rundt, slik at man ikke må være prisgitt å bo i en snill kommune med et snilt ligningskontor for på en måte å føle at man får en rettferdig behandling? Vil finansministeren ta et slikt initiativ, eller vil han ikke gjøre det?