trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2006-01-11:
Når Presidentskapets flertall mener at dette forslaget ikke bør tas under behandling i henhold til forretningsordenens § 28 tredje ledd bokstav e, er det ikke fordi vi ønsker å avskjære en debatt om utenrikspolitiske spørsmål – det har vi med jevne mellomrom i forbindelse med utenrikspolitiske redegjørelser, behandling av meldinger, osv. Stortingets forretningsorden slår fast at Regjeringen skal drøfte med Stortinget før viktige utenrikspolitiske, handelspolitiske og sikkerhetspolitiske avgjørelser tas. På bakgrunn av slike drøftinger er det Regjeringens ansvar å utøve utenrikspolitikken på vegne av Norge. Forslaget som er framsatt, har preg av å være en resolusjon. Stortinget har ingen tradisjon for å vedta resolusjoner, særlig ikke på det utenrikspolitiske området. Dette er noe som jeg selv som leder av utenrikskomiteen konsekvent har stått for. Arbeiderpartiet stemte også flere ganger imot slike forslag i forrige periode da vi hadde en annen regjering, fordi vi mente det bar preg av å være resolusjoner som ville skape problemer og uklarhet for den daværende regjering. Dette har først og fremst med Stortingets rolle å gjøre. På det utenrikspolitiske området har Stortinget en meget sterk stilling sammenlignet med de fleste andre parlamenter som jeg kjenner til. Det er fordi vi har opptrådt ryddig i forhold til enhver regjering som har utøvd utenrikspolitikken. I den saken som behandles i forslaget, har Regjeringen ikke varslet noen endring i politikken. Den har tvert imot ettertrykkelig slått fast at norsk Midtøsten-politikk ligger fast slik den er drøftet med Stortinget. Behandlingen av dette forslaget ville således gi et signal om at det ikke er tilfellet at denne linje ligger fast. Stortinget ville gi seg inn på å vedta noe som er opplagt, og vi ville derved redusere vår betydning og vår rolle i utenrikspolitikken, slik den er slått fast i forretningsordenen. Hadde Regjeringen gitt signal om at den hadde endret politikk uten at Stortinget var konsultert, hadde det selvfølgelig vært nødvendig å drøfte saken. Som president vil jeg derfor innta den samme holdning overfor denne regjering som jeg som leder av utenrikskomiteen i forrige periode hadde overfor den forrige regjering, og jeg er glad for at et flertall i Presidentskapet er enig i dette. Siden jeg vet at det lenge har vært et annet syn på hvilken rolle Stortinget skal ha i dette, respekterer jeg det helt og fullt, selvfølgelig. Men dette har vært min oppfatning svært lenge – i grunnen alltid så lenge jeg har vært i Stortinget – og slik er det fortsatt.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2006-01-11:
Det foregående innlegget ble selve bekreftelsen på det som har vært sagt tidligere i dag, at det forslaget som ble fremmet i dag tidlig, har et visst preg av overspill. Jeg vil gjerne uttrykke støtte til innstillingen fra Presidentskapets flertall om behandlingsmåten når det gjelder dette forslaget. Det forslaget som opposisjonen har fremmet, er etter mitt syn unødvendig, fordi det i dag er krystallklart hva Regjeringen mener i spørsmålet om forbrukerboikott av Israel, og det er et område der storting og regjering er enige, og der det ikke er noen eksempler på at Regjeringen har varslet ny politikk. Det er prisverdig at representanten Hagen har merket seg at Arbeiderpartiet har hatt en prinsipiell holdning og tilnærming til slike resolusjonsforslag, i særdeleshet på det utenrikspolitiske området. Det er en holdning vi fortsatt innehar. Jeg vil også framheve at hvis Stortinget skal gi seg til å behandle og fatte vedtak om denne type resolusjoner, så bidrar ikke det til klargjøring, men til det motsatte. Man må da spørre seg om det vil være slik på andre områder i utenrikspolitikken der storting og regjering faktisk er enige – og der Regjeringen har klargjort politikken i all offentlighet nasjonalt og internasjonalt – at det ikke er gjeldende politikk før Stortinget fatter bekreftende vedtak. Den type usikkerhet synes jeg ikke vi skal bringe inn i det utenrikspolitiske arbeidet. Jeg kan vanskelig skjønne at opposisjonspartiene, i særdeleshet de tidligere regjeringspartiene, ønsker å introdusere en slik praksis. Det ville være meget overraskende om det er deres hensikt. Senest i dag har statsministeren her i stortingssalen gjort det veldig klart hva som er Regjeringens syn i Midtøsten-politikken. Jeg vil sterkt anbefale Arbeiderpartiets gruppe å stemme for Presidentskapets flertalls innstilling, nemlig at forslaget ikke tas under behandling.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2006-01-11:
Aller først: SV støtter Presidentskapets flertall i denne saken. Men la meg dvele ved et par forhold. Det er jo første gang SV er i regjering, i en koalisjonsregjering, og de fleste partiene her i salen, unntatt Fremskrittspartiet, har vært i regjering og vet hva det innebærer. Det å sitte i koalisjonsregjering betyr at man omtrent daglig går igjennom og drøfter saker og inngår kompromisser. Det er nemlig selvstendige partier som stiller til valg, og som velges, og som har ulike synspunkter i ulike saker. Derfor vil alltid en koalisjonsregjering innebære at man inngår kompromisser som regjeringen til slutt stiller seg samlet bak. Så opplever man en sjelden gang også at det er noen i regjeringen som tar dissens. Det skjedde i den forrige perioden, men det er helt unntaksvis. SVs gruppe stiller seg fullt og helt bak Regjeringen også i Midtøsten-politikken. Vi synes at det forslaget som er fremmet fra opposisjonen – de fire partilederne minnet forresten om Team Antonsen da de kom marsjerende gjennom gangen i går – egentlig er å slå inn åpne dører. Det er blitt klargjort tydelig fra SVs side, både av vår finansminister og av vår stortingsgruppe, at vi stiller oss fullt og helt bak Regjeringen når det gjelder Midtøsten-politikken. Derfor mener vi at forslaget er unødvendig, at det er å slå inn åpne dører, som jeg sa. Det var interessant å høre på statsminister Jens Stoltenberg i dag, som jeg synes svarte meget godt for seg også i denne saken. Stoltenberg pekte på viktigheten av at man i tillegg til regjering og storting som fører landets politikk, har latt de ulike partiorganisasjonene få utøve et levende demokrati. Der tror jeg Stoltenberg pekte på noe helt vesentlig, nemlig at det må ikke bli slik i et demokratisk samfunn at vi ikke kan la de ulike partiorganisasjonene og de ulike partiene få lov til å fronte sine primærstandpunkter og kjøre sine egne kampanjer og ha sine egne synspunkter. Det har alltid vært gjort, og det vil alltid bli gjort framover også, håper jeg. Demokratiet trenger at partiene får lov til å reise debatter. Demokratiet trenger at partier våger å reise en del viktige samfunnsspørsmål. Demokratiet trenger at partier får lov til å stille spørsmålstegn ved om samfunnet går i riktig retning på ulike områder. Derfor er det SV har blitt kritisert for, at vi i tillegg til å ha en politikk i en koalisjonsregjering jobber med annet ved siden av, overhodet ikke oppsiktsvekkende. Det er faktisk ganske vanlig i alle partier. Det har vært vanlig, og det tror jeg også blir vanlig framover. Demokratiet trenger levende partier som jobber, i tillegg til at vi har regjering og storting som styrer landet.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2006-01-11:
Senterpartiet si stortingsgruppe vil røysta for tilrådinga frå fleirtalet i Presidentskapet i denne saka. Forslaget er etter vårt syn totalt unødvendig. Innhaldet i forslaget er ein instruksjon til Regjeringa om å halda fast ved ein midtaustenpolitikk som for lengst er avklara med Stortinget. Det er frå vår side slett ikkje eit forsøk på å visa, som Erna Solberg uttrykte det, at det er «kjekt å ha et flertall». Det er heller ikkje ei prinsipiell avklaring i forhold til korleis Dokument nr. 8-forslag skal behandlast, ei heller ein maktdemonstrasjon eller eit brot på samarbeidsinvitasjonen til opposisjonen. Vi merkar oss at forslagsstillarane som del av si grunngiving sjølve viser til at statsministeren og utanriksministeren har slått fast kva som er Regjeringa sin politikk. Vi ynskjer ikkje å bidra til ei endring av forholdet mellom regjering og storting på det utanrikspolitiske området. Vi avviser difor denne typen forslag.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2006-04-27:
På vegne av representantene Borghild Tenden, Gunnar Kvassheim, Trine Skei Grande og meg selv framlegger jeg et forslag om å innføre et kompetanseår for lærere i grunn- og videregående skole.
Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2006-04-27:
Arbeidet mot sosial dumping og andre uregelmessigheter i arbeidslivet blir prioritert av Regjeringen. Et av virkemidlene i så måte er overgangsreglene for arbeidstakere fra de nye EØS-landene, som vi behandler i dag. Da Stortinget behandlet konsekvenser av EØS-utvidelsen i 2004, forutså man at problemstillingene rundt sosial dumping først og fremst ville være en utfordring ved tjenesteyting, dvs. når arbeidere fra de nye EØS-landene arbeider på oppdrag i Norge for en hjemlig arbeidsgiver. Det ble likevel ansett som nødvendig å ha overgangsordninger for arbeidstakere fra de nye EØS-landene som på individuell basis ønsker å bo og arbeide i Norge. De vesentligste bestemmelsene er krav om oppholdstillatelse, at arbeidstakeren skal ha norske lønns- og arbeidsvilkår og heltidsstilling. Innenfor disse rammene har innvandringen fra de nye EØS-landene vært positiv og har bidratt med sterkt etterspurt arbeidskraft i Norge. Innvandringen fra de nye EØS-landene har siden 1. mai 2004 faktisk vært høyere i Norge enn i Sverige, som ikke har overgangsordninger. Dette viser at overgangsordningene ikke er til hinder for arbeidsinnvandring, men at de er gode virkemidler mot sosial dumping. Frykten for såkalt velferdsturisme har vært ubegrunnet, da det viser seg at velferdsordningene i bare liten grad blir brukt av innvandrere fra de nye EØS-landene. I sine merknader uttrykker likevel Fremskrittspartiet bekymring for at man skal få en negativ bruk av norske velferdsordninger. De ber om at man skal foreta en gjennomgang av velferdsordninger som arbeidstakere fra EØS-landene og deres familier kan bli omfattet av. De faktiske erfaringene vi har med dagens ordninger, viser at det er liten grunn til bekymring. Bruken av ordningene er liten, og vi må ha med oss i regnskapet at her har vi først og fremst med solide skatteytere å gjøre – voksne, ferdigutdannede mennesker som har heltidsstillinger og norsk lønn. Det som derimot kan bli en utfordring, er situasjonen som kan oppstå om Fremskrittspartiet får gjennomslag for sin familiepolitikk, der alle tilskudd og støtteordninger til barnefamilier skal deles ut i kontanter uten at de er knyttet opp til bruk av f.eks. barnehager. Komiteens flertall ser ikke i dagens situasjon behov for den gjennomgangen som Fremskrittspartiet foreslår. Jeg vil derimot anbefale Fremskrittspartiet å foreta en gjennomgang av sin egen politikk på feltet. Som nevnt innledningsvis er det slik at de største problemene knyttet til sosial dumping er de man ser i forbindelse med tjenesteyting av utsendte arbeidstakere. Vi har sett østeuropeiske bygningsarbeidere som må pante flasker for å få penger til mat, arbeidere som blir snytt for lønn, som blir tilbudt usle boforhold og lange arbeidsdager. Det er en samlet komite som ser behovet for tiltak mot sosial dumping. I brev til komiteen varsler statsråden at en rekke tiltak mot sosial dumping vil bli presentert i revidert nasjonalbudsjett for 2006. Dette er en håndfast oppfølging av Regjeringens prioriteringer i arbeidet mot sosial dumping, svart arbeid og andre uregelmessigheter og ulovligheter i arbeidslivet.
Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2006-04-27:
Jeg reagerer på det inntrykket som blir skapt av Fremskrittspartiet når man snakker om frykten for at de som kommer fra de nye EØS-landene, bruker velferdsordningene, som det blir sagt er grunnen til at de er her. Med de overgangsordningene vi har, blir disse folkene betalt med norsk lønn, og de går i heltidsstillinger. Det er kravet for oppholdstillatelse. Da betaler de også skatt. De er bidragsytere til det norske velferdssystemet. Da skulle det bare mangle at de ikke får de rettighetene som følger av skatteinnbetalinger. Jeg synes det er en forunderlig holdning til skatteytere som blir lagt til grunn her. Så kan vi jo lage et regnestykke av dette. Vi får altså ferdig utdannet arbeidskraft, folk i sin mest yrkesaktive alder som, viser det seg, egentlig har veldig liten bruk for disse velferdsordningene. Her er det en stor nettogevinst – i den grad man skal begynne å regne på dette, en sport som Fremskrittspartiet ønsker å drive. Vi ser prinsipielt på det. Er man med og yter til fellesskapet, har man også rett til ytelser fra fellesskapet når man trenger det.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2006-04-27:
Noen av oss kommer direkte fra et møte med byggenæringen i Oslo og omegn. Der fikk vi høre flere klare eksempler på brudd på sikkerhetsbestemmelser ute på arbeidsplassene, og da spesielt hos utenlandske bedrifter. Man klager på manglende kontroll fra Arbeidstilsynet, og det må være åpenbart at det skal være samme regelverket som gjelder på arbeidsplasser for utenlandske bedrifter som for norske bedrifter. Håndhevelsen av sikkerhetskontroller skjer veldig ofte ved Arbeidstilsynets oppmøte på arbeidsplassene. Jeg vil spørre ministeren om han vil ta initiativ til at man har et spesielt fokus på utenlandsk arbeidskraft og utenlandske bedrifter som er etablert i byggenæringen, slik at man kan komme brudd på sikkerhetsvilkårene til livs.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2006-04-27:
Det som fikk meg til å ta ordet, var Svein Roald Hansens innlegg, hvor han direkte feilinformerte Stortinget. Om det var med overlegg eller ikke, skal jeg ikke ta stilling til. Det har aldri vært slik at Carl I. Hagen har tatt til orde for at spanjoler skal lære seg norsk for å behandle sykehjemspasienter i Spania. Det det dreier seg om, er at hvis en norsk kommune etablerer sykehjem i Spania, skal vi selvfølgelig ha norske sykepleiere på det sykehjemmet. Det er snakk om at pleietrengende skal få et opphold i Spania på tre uker, en måned eller tre måneder, om så er, slik at de kan være der nede. Da er det selvfølgelig helt logisk at en 80-åring som reiser nedover for et korttidsopphold på tre måneder, må forholde seg til norske pleiere. Det kommer selvfølgelig til å være renholdsarbeidere og kjøkkenpersonell som jobber på det sykehjemmet som er spanjoler, og som man ikke vil kreve noen norskopplæring av. Så det er direkte feil oppfattet av Svein Roald Hansen, og jeg håper at han tar med seg denne rettingen. Så er han overrasket over at Fremskrittspartiet legger fram forslag om gjennomgang av velferdsordninger. Det synes jeg er litt forunderlig. Det er helt åpenbart at det er en stor risiko for at dette må endre form, slik vi har det med den arbeidsinnvandringen som kan komme, og som delvis har kommet. Det er en stor risiko for at vi får et press på velferdsordningene i Norge som kan ha store konsekvenser. Og jeg sier kan ha store konsekvenser. Da er det selvfølgelig viktig at man gjennomgår dette. Jeg må si at jeg er temmelig forundret over at Svein Roald Hansen så bastant kan slå fast at man i Spania ikke gjennomgår ordningene på samme måte, ut fra det store besøket som man har i Spania. Det ville forundre meg hvis man ikke har gjort det i Spania. Det ville i hvert fall være fornuftig hvis de gjorde det, for å se at ikke det skal medføre et angrep på deres velferdsgoder. Jeg synes det hadde vært helt naturlig om spanske myndigheter hadde samme gjennomgangen som vi i Norge har. Vi har tross alt et ansvar for å ta vare på de velferdsordningene vi har for den norske befolkning, på lik linje med det Spania har for sin befolkning.
Martin Engeset (Høyre), 2006-04-27:
Jeg er glad for at statsråden hadde en såpass balansert tilnærming i sitt innlegg i forhold til at det åpenbart er både positive og negative elementer knyttet til dagens ordning. Jeg tenkte å ta opp i denne replikken et spørsmål som er nevnt i innstillingen, og som vi fra Høyres side lenge vurderte om vi skulle gå inn for eller ikke. Vi landet på å stå sammen med flertallet. Det er det spørsmålet som Kristelig Folkeparti reiser i sin særmerknad, på side 7 i innstillingen, hvor de trekker frem det virkemidlet at «Arbeidstilsynet og Petroleumstilsynet bør gis hjemmel for å ilegge tvangsmulkt ved manglende oppfølging av vedtak etter allmenngjøringsloven» – for eksempel. Er det et spørsmål som statsråden vurderer i sammenheng med de tiltak han har til hensikt å presentere i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett, eller er det et tiltak som han ikke oppfatter som aktuelt, siden hans parlamentariske grunnlag i Stortinget ikke har støttet det i denne innstillingen?
Martin Engeset (Høyre), 2006-04-27:
Jeg er glad for at denne debatten har vist at det er relativt bred, for ikke å si meget bred, enighet om at overgangsordningene skal avvikles. Det vi faktisk diskuterer, er når det skal skje. Det ligger jo i sakens natur at overgangsordninger er nettopp overgangsordninger. De er aldri ment å skulle være permanente, og man diskuterer faktisk tidspunktet for når de skal avvikles. Vi har landet på den konklusjonen – etter å ha vurdert det grundig – at tiden er moden for å avvikle overgangsordningene, men jeg har respekt for at andre kan vurdere det annerledes. Regjeringen varsler jo at de allerede i revidert nasjonalbudsjett kommer med en rekke tiltak mot sosial dumping, og det har vi på en måte slått oss til ro med og vært trygge på ville være tilstrekkelig. Meg bekjent presenteres revidert nasjonalbudsjett om 14 dager, 12. mai, og behandles i Stortinget før vi går fra hverandre 16. juni. Og når vi allerede i juni, forhåpentligvis, skal vedta en rekke gode tiltak mot sosial dumping, ser jeg på vegne av Høyre ikke det helt store behovet for å forlenge en overgangsordning som i utgangspunktet er ment å vare i tre år. Det er det paradokset jeg ikke helt forstår. Så er det slik at i denne saken kan disse overgangsordningene, selv om de i utgangspunktet vedtas for tre nye år, avvikles når som helst i løpet av perioden, og det er jeg glad for. Jeg registrerte også med interesse at komiteens leder, Karin Andersen, gav uttrykk for at man ønsket å avvikle overgangsordningene så raskt som mulig. Det er selvfølgelig litt ulik vurdering av når det vil være mulig, og hva som skal på plass før det er fornuftig å gjøre det. Det blir en politisk avveining, men jeg ser frem til å få en god debatt om det når den tiden kommer. Den erfaringen vi har så langt, viser i hvert fall at dagens overgangsordninger har vært til å leve med, fordi de har vært såpass liberale og såpass greie å håndtere, også for næringslivet. Dette er altså ikke helt svart-hvitt, men vi har etter en totalvurdering landet på at det var fornuftig å gjøre dette vedtaket nå.
Martin Engeset (Høyre), 2006-04-27:
Jeg er glad for at debatten har vist at det er veldig bred politisk enighet om å gjøre det vi kan for å bidra til at flere kan komme seg fra trygd til arbeid. Dette forslaget er et uttrykk for at vi er utålmodige, fordi det haster med å komme i gang med tiltak som virker. Evalueringen har vist at forsøksordningen hadde noen svakheter. Disse svakhetene ønsker vi å rette opp så fort som mulig. Jeg skjønner at statsråden har behov for å utrede, vurdere, tenke igjennom, ha en helhetlig gjennomgang, som det sies, men forslaget fra vår side er et uttrykk for at vi begynner å bli utålmodige, og at vi venter spent på forslag. Derfor er jeg glad for at statsråden bekrefter her i dag at han vil fremme et slikt forslag til høsten. Det er bra. Men så har jeg et spørsmål til statsråden nå: Ordningen med tidsbegrenset uførestønad kan se ut til å ha utviklet seg til en slags ventestasjon for endelig uførestønad. Hva vil statsråden gjøre for å bidra til at det ikke skal være situasjonen fremover?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-04-27:
Jeg tror det er grunn til først å minne oss sjøl på at sosial dumping i norsk arbeidsliv var ingen ting som kom med polakkene. Det har vært en tendens i arbeidslivet, en tendens som kommer til å være der hvis vi ikke har mekanismer som holder systemene og moralen på plass. Det synes jeg det er viktig å si. Engeset uttrykker litt forbauselse over at til og med SV går inn for å videreføre overgangsordningene. Det kommer nok av at Engeset ikke var med da vi behandlet denne saken forrige gang. SV var jo veldig skeptisk til å innføre overgangsordningene den gangen, nettopp fordi vi var redde for at det kunne virke diskriminerende. Men vi var samtidig veldig opptatt av at vi skulle sikre norske lønns- og arbeidsvilkår, både fordi man ikke skal utnytte folk, og fordi – som jeg sa i hovedinnlegget mitt i stad – dette er bærebjelken i samfunnet vårt for at det skal være et godt samfunn å være i. Og det kan vi ikke rive ned. Så vi var skeptiske den gangen, men så at det var nødvendig. Vi ønsker, helt riktig, å avvikle disse ordningene så fort som mulig. Men når vi ikke gjør det nå, sjøl om Regjeringen kommer til å legge fram tiltak i revidert, er det fordi de tiltakene ikke er på plass. De tiltakene må være på plass, og vi må se at de faktisk virker. Jeg vil derfor oppfordre Engeset til å være veldig positiv når de tiltakene kommer, og også være positiv til virkemidler som faktisk virker, for det er det nødvendig å være. Man må ikke innta den holdningen at dette ordner seg nok av seg sjøl, for det vet vi at det ikke gjør. Da vet vi at folk blir utnyttet. Vi vet at det kommer til å gjøre noe med både lønns- og arbeidsvilkår i Norge på sikt, og vi vet at det gjør noe med holdningene og moralen i hele samfunnet. Og det er dessverre, ut fra de meldingene jeg får, allerede godt i gang. Derfor er det også veldig viktig at vi ikke, for å si det slik, lager et hull der dette skal kunne eskalere mer i mellomtiden, inntil vi har aktive virkemidler på plass. Oppfordringen er derfor til Høyre: Vær positiv og åpen i forhold til aktive virkemidler som fungerer overfor sosial dumping, når de kommer, så greier vi fort å kvitte oss med overgangsordningene.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-04-27:
Først vil jeg også gi honnør til forslagsstillerne, til saksordføreren og til statsråden. Jeg synes at denne saken er en godt eksempel på hvor viktig det er å være åpen og lytte. Jeg skal ikke gå inn i sakens detaljer, det har saksordføreren og forslagsstilleren gjort grundig, men jeg vil bare påpeke at for de familiene dette gjelder, kan gode ordninger på dette området være det som gjør at familien henger sammen – og det er viktig. Jeg har lyst til å gå inn på hvordan en slik sak kan komme opp. Forslagsstilleren sa at saken kom opp på grunn av et oppslag i avisen. Det bekymrer meg litt at veldig mange saker kommer opp på dette grunnlaget. Vi har jobbet med denne saken, og tilbakemeldingene vi har fått fra embetsverket, viser at man ikke har registrert mange som har klagd på denne ordningen – og derfor tror man at den fungerer. Men realiteten er jo at de fleste som har hatt behov for denne ordningen, men ikke fått benyttet seg av den, har fått en sykemelding – altså omgått reglene og greid seg. I en slik situasjon setter man seg ikke ned og skriver klagebrev, da konsentrerer man seg om det som er viktigst i livet – og forsøker å få det til å henge sammen. Derfor registrerer man heller ingen klager. Men når man spør fagfolkene, får man høre at dette ikke fungerer godt nok. Det bekymrer meg at vi ikke har et system som kan fange opp slike feil, og at det må dukke opp enkeltsaker i avisene for at de skal bli registrert i systemet. Det er en utfordring for forvaltningen. Og jeg tror ikke det gjelder bare på dette området, men jeg tror det er slik på veldig mange områder. Vi er nødt til å få en forvaltning som sjøl greier å finne ut om ting faktisk fungerer slik som alle mener at det skal fungere, som registrerer forandringer og kommer med forslag til endringer når det er nødvendig. Det andre temaet som har vært tatt opp i denne saken, som det også er enighet om at man må se på, gjelder endringer i behandlingsmetoden for en del alvorlig syke barn, der foreldrene også har rett til pleiepenger. Det viser seg at kravet om innleggelse kanskje ikke er det mest relevante lenger. Før var kravet innleggelse i åtte dager. Så endret behandlingsmetodene seg slik at man lå inne kortere tid. Og nå har kravet blitt sykehusinnleggelse. Det viser seg at når det gjelder en del alvorlig syke barn – og den medisinske situasjonen er ikke forandret – gis den medisinske behandlingen poliklinisk, ikke ved innleggelse. Men behovet for omsorg og pleie fra foreldrene er like mye til stede. Derfor er det viktig at vi også ser på endringer i den medisinske utviklingen knyttet til slike velferdsordninger, slik at man faktisk fanger opp dem som har behov for dette. Det er en utfordring. Det er sjølsagt vanskelig å få en forvaltning – og hele systemet – til å fungere slik, men jeg tror at det er helt nødvendig at vi har systemer som sjøl fanger opp ting som ikke fungerer lenger, eller som ikke fungerer etter hensikten.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-04-27:
Jeg syns det er grunn til å merke seg siste talers innlegg. Derfor blir også Fremskrittspartiets forslag i dag så forunderlig. Nå er i hvert fall avklaringen i forhold til alderspensjonistene gjort. Men hvis man får en uføregrad på 50 pst. og får en uføretrygd på 50 pst., er det forventet at man skal jobbe eller leve av 50 pst. uføretrygd i dag? Det er helt umulig å skjønne hva dette betyr hvis det ikke skal være noen kutt i ytelsene ut fra det. Man tror altså fremdeles at det å skape økonomisk utrygghet for folk som er i en helsemessig vanskelig situasjon, skal bedre forholdene deres på arbeidsmarkedet. Det er helt umulig å forstå. Det ble åpnet et dokumentasjonssenter for å kartlegge situasjonen for funksjonshemmede for ikke mange uker siden. Samtidig ble det gjennomført en MMI-undersøkelse som viste hvordan arbeidsgivere så på folk som hadde funksjonshemninger, i forhold til ansettelser, og det viste seg her at fordommene var ganske hårreisende, må jeg si. Man var omtrent like tilbøyelig til å ansette funksjonshemmede som gjengangerkriminelle. Altså: Mange av dem som lever på uføretrygd i dag, har funksjonshemninger, og så er det da fordommer i samfunnet og i arbeidslivet om at denne funksjonshemningen gjør noe, slik at de ikke er attraktive i arbeidsmarkedet, helt uavhengig av at de faktisk har kompetanse. Da er det det vi er nødt til å gjøre noe med, før vi begynner å vifte med utrygghet i forhold til de økonomiske stønadene til folk som ikke har en mulighet fordi de faktisk blir diskriminert. Det er ganske alvorlig, og jeg mener at også det offentlige her er nødt til å gå foran på en mye sterkere måte enn i dag, ha det gjennomsyret i sin arbeidsgiverpolitikk at man skal ha et antidiskrimineringsperspektiv der mangfoldet omfatter også dem som har funksjonsnedsettelser. Vi vet at funksjonshemmet ungdom som tar lange utdanninger, ikke får jobb i dag. Det er ingen grunn til at de ikke skulle få det, fordi de har kompetanse, og de kan gjøre jobbene. Men de får det altså ikke, fordi: 1. De konkurrerer dårlig når det gjelder sommerjobbene f.eks., så de stiller helt uten praksis når de går ut i arbeidslivet.2. De møtes med massiv diskriminering, og de møtes med fysiske barrierer. Dette er ting vi må gjøre noe med før vi begynner å moralisere over at folk faktisk har en uføretrygd og kanskje har en funksjonsevne igjen, men ikke kan få prøve seg i arbeidslivet. Derfor ser SV spesielt fram imot at vi får på plass et helhetlig regelverk mot diskriminering i arbeidslivet, og at offentlig sektor og også staten påtar seg et større ansvar for å gi konkrete arbeidstilbud til folk med funksjonsnedsettelser.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2006-04-27:
Kristelig Folkeparti er svært opptatt av å sikre gode lønns- og arbeidsvilkår også for de arbeidstakere som defineres som tjenesteytere og selvstendig næringsdrivende. De omfattes ikke av overgangsordningene, men hjelpes til en viss grad av den såkalte allmenngjøringsloven, som påbyr tarifflønn i visse områder i visse bransjer. Allmenngjøringsloven er et viktig virkemiddel mot sosial dumping, og for å sikre at loven overholdes, må tilsynsmyndighetene ha mulighet til å sanksjonere lovbrudd. Kristelig Folkeparti mener derfor at tilsynet må gis mulighet til å ilegge tvangsmulkt ved manglende oppfølging av vedtak etter allmenngjøringsloven. Kan statsråden utdype det litt mer enn hva han gjorde i svaret til representanten fra Høyre?
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2006-04-27:
Representantene fra Høyre tar opp et viktig tema for familier som befinner seg i en svært sårbar situasjon. Det er en stor belastning for en familie å få et for tidlig født barn, og sykt barn, som trenger ekstra behandling og oppfølging over lang tid. Representanten for Prematurforeningen sa på høringen at følelsene går i berg-og-dal-bane i takt med hva som skjer med den nyfødte. Det kan svinge raskt – fra håp og glede til store komplikasjoner. Også moren til den premature kan bli syk, og da er det ekstra viktig at far er til stede og kan følge med. Dette er en situasjon der det uansett er viktig at begge foreldrene gjør de samme erfaringene og deler de samme opplevelsene. I en slik situasjon er det ikke riktig at far må ta ut ferie for å kunne være til stede på sykehuset. Kristelig Folkeparti er glad for at en samlet komite så klart understreker at pleiepenger kan gis til begge foreldrene, etter folketrygdloven § 9–11. Vi mener også at det er riktig at det foretas en individuell vurdering basert på medisinsk skjønn. Saksordføreren har lagt fram saken på en ryddig måte, som Kristelig Folkeparti støtter. Jeg synes også det er grunn til å berømme statsråden for å ha snudd i saken, etter at vi hadde den på høring. Det er urimelig at det skal være ulik praksis fra helseforetak til helseforetak og fra trygdekontor til trygdekontor når en skal fortolke dagens regelverk. Etter folketrygdloven § 9–11 gis det rett til pleiepenger når barn under 18 år har en livstruende eller annen svært alvorlig sykdom eller skade. Begrepet «livstruende» er blitt brukt strengere enn det som var lovens intensjon. Det er positivt at en nå vil gå gjennom retningslinjene i samarbeid med det aktuelle fagmiljøet, slik at en nå får mer lik praksis. Ettersom en nå har bruk for færre og kortere innleggelser, er det viktig at en også ser på vilkåret i § 9–10, om innleggelse, slik arbeids- og sosialministeren skriver i sitt brev av 24. mars i år. Selv om dagens Dokument nr. 8-forslag tar opp situasjonen for begge foreldrene med hensyn til pleiepenger når en har for tidlig fødte eller syke barn, vil jeg minne om at begge foreldrene også har rett til omsorgspenger. Fra 1. juli 2005 fikk foreldre med kronisk syke eller funksjonshemmede barn rett til ytterligere ti stønadsdager pr. forelder for hvert kronisk sykt eller funksjonshemmet barn. Dette kan være en god hjelp dersom en trenger å være noe hjemme etter sykehusoppholdet. Familier med store sykdomsbelastninger skal også gis prioritet ved tildeling av barnehageplass. Kristelig Folkeparti ser fram til resultatet av arbeidet til den interdepartementale arbeidsgruppen som skal vurdere strategier og tiltak for at familier skal kunne kombinere yrkesdeltakelse med omsorg for pleie- og omsorgstrengende familiemedlemmer.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2006-04-27:
Folketrygden gir pleiepenger til den som har omsorg for barn innlagt i institusjon. Pleiepengene ytes tidligst fra 8. dag, regnet fra innleggelsen. Dagens medisinske og teknologiske utvikling fører til at sykehusoppholdene blir stadig kortere, og det blir dermed større behov for oppfølging hjemme. Dette fører til at mange ikke oppfyller retten til pleiepenger. Med bakgrunn i ny erfaring vil jeg spørre statsråden om han mener det kan være grunn til å se på disse reglene på nytt.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2006-04-27:
Et av de største hindrene for å få personer som står utenfor arbeidslivet, tilbake i arbeid, er tiden den enkelte har vært ute av jobb. Mange har vært ledige for lenge før de får tilbud om en tiltaksplass, og det er hovedårsaken til at attføringsprosenten i Norge er så lav som 20 pst. Personer med uføretrygd har ofte vært ute av arbeidslivet i mange år. Muligheten for tilbakeføring til arbeidslivet er til stede, og derfor er det viktig å ha mulighet til å bruke trygden som lønnstilskudd. Men kanskje enda viktigere er det å sikre at personer som av ulike årsaker har falt ut av arbeidslivet, fanges opp tidligst mulig og gis nødvendig bistand. Hvilke tiltak vil statsråden iverksette for å gjøre veien fra ledighet og passivitet til arbeid, aktivitet og sosial kontakt kortere enn den er i dag?
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2006-04-27:
Jeg skal ikke bruke anledningen til en EU-debatt, selv om det til enhver tid kan være hyggelig. Men både representanten Svein Roald Hansen og jeg er da dømt til en samforstand for at vi skal kunne regjere på grunnlag av EØS-avtalen, selv om vi hver for oss har svært ulike tanker om hva denne nasjonen burde ha valgt i sitt forhold til EU. Her er vi i felles bås. Det som jeg ønsket å understreke ved innledningsvis å ta en litt prinsipiell tilnærming til denne debatten, er at jeg ønsker ikke, og Senterpartiet ønsker ikke, å delta i å utvikle et samfunn, utvikle ordninger, hvor vi baserer oss på arbeidskraft fra andre land som en reserve vi skal fylle på med, og hvor vi skal utnytte det som et fortrinn at landene i Europa har svært ulike lønns- og levekårsforhold, som vil gjøre det gunstig å importere billig arbeidskraft til Norge. Når vi kommer tilbake til tjenestedirektivet, vil vi møte den problemstillingen til fulle. Vi møter heldigvis ikke den til fulle i denne saken. Jeg er meget tilfreds med at Regjeringen har vært så trygg på at vi skal ha tiltak på plass som sikrer likeverdige arbeids- og lønnsvilkår med norske arbeidstakere for dem som kommer til Norge og tar arbeid her, og at vi skal ha tiltak mot sosial dumping som gjør at vi har et system for også å avklare det som måtte skje. Jeg synes Regjeringen håndterer denne saken på en god måte, er glad for at vi viderefører overgangsordningene helt til vi får på plass trygge vilkår, og tror ikke at dette er et 14-dagersspørsmål. For her er det også snakk om å vite at systemer etterleves i den faktiske situasjon ute i arbeidslivet, og det er dessverre ikke grunn til å være imponert over den vilje enkelte har til å etterleve det regelverk som er etablert, så langt.
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2006-04-27:
Det er gjort et godt stykke arbeid i denne saken, både fra forslagsstillerne, fra saksordføreren og fra arbeids- og sosialministeren. Dette gjør at denne saken kommer positivt ut, og det skal vi være glade for. Så lenge bestemmelsene om rett til pleiepenger for foreldre ved omsorg for for tidlig fødte og syke barn er hjemlet i vårt lovverk, må vi også forvente at lovverket blir praktisert likt ved sykehus over hele landet. Slik har det altså ikke vært. Vi opplever ofte at praktiseringen av statlig lov- og regelverk preges sterkt av sektorfaglig myndighet. Statlig styring av sykehusene har nok tydeligvis heller ikke på dette saksområdet gitt mer lik praksis for hvordan pasient- og pårørenderettigheter håndheves. Fars rett til å ta del i omsorgen for sitt syke barn er ikke et spørsmål som egner seg for skjønnsmessige vurderinger ut fra ulike forhold rundt om i landet. Her er det snakk om å få på plass en praktisering av lovverket som er slik vi, lovgiverne, har tenkt oss det. Like tilfeller skal behandles mest mulig likt, uavhengig av familiens bosted. Jeg er glad for at arbeids- og inkluderingsministeren i sitt svarbrev til komiteen sier at Rikstrygdeverket er gitt i oppdrag å gå gjennom reglene for tildeling av pleiepenger etter folketrygdloven, slik at praktiseringen blir mer i samsvar med lovens intensjon og reglene så tydelige at vi unngår forskjellsbehandling i ellers like tilfeller. Det er riktig som statsråden sier, at det fortsatt må utøves medisinsk skjønn i praktiseringen av lovverket, men målet er at like tilfeller skal behandles likt, og at dette må ivaretas på en bedre måte. Det er også grunn til å se på vilkårene om innleggelse i sykehus for å kunne motta pleiepenger. Ny teknologi kombinert med press for å få en så rask utskriving av pasienter som mulig, gjør at barn ofte vil trenge omfattende tilsyn og pleie i hjemmet. Det er viktig at lovverket knyttet til foreldrenes rett til pleiepenger ikke skjerpes, fordi forholdene i helsevesenet har endret seg over tid. Reglene må tilpasses dagens realiteter. Statsråden varsler en vurdering av behovet for en lovendring. Lovendringen må komme dersom det er nødvendig for ikke å forringe begge foreldres mulighet til å ta del i omsorgen av sine syke barn. Selv om det er framsatt et mindretallsforslag i denne saken, opplever jeg at dette er en sak hvor komiteen og også Regjeringen er enige. Det er det viktige.
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2006-04-27:
Vi har en velferdsforvaltning i sterk forandring. Senere i vår skal vi behandle arbeids- og velferdsforvaltningsloven. Til høsten har arbeids- og inkluderingsministeren varslet at vi får stortingsmeldingen om arbeid, velferd og inkludering. Målsettingen for det rød-grønne stortingsflertallet er å skape velferdsordninger som fjerner flest mulig av de terskler som holder folk ute fra arbeidslivet. Jeg har forstått at det er bred enighet om en slik politikk i Stortinget. Forsøket med at uførepensjon kan brukes som lønnstilskudd, ble vurdert som et viktig skritt for å gjøre arbeidslivet mer tilgjengelig. Så må vi altså konstatere at ordningen ikke har hatt den effekt vi trodde og håpet. Evalueringen sier en god del om årsakene til det: Potensialet for arbeidsaktivitet blant personer med uførhet er lavere enn det vi trodde. Det er en tidkrevende prosess å motivere personer som har vært ute av arbeidslivet i lang tid, til å søke seg tilbake. De som er motivert for å jobbe, har ofte ikke nødvendig kompetanse, og mange har behov for et attføringsløp. Vi har altså ikke et arbeidsliv som nødvendigvis står åpent for denne gruppen, selv om mange kan være motivert for å gå ut i det. Ambisjonene er de samme hos flertallet og mindretallet i denne saken. Vi ønsker å sikre flere adgang til arbeidslivet og er positive til at ordningen med uføretrygd som lønnstilskudd skal utvikles og føres videre. Jeg tror ikke at Fremskrittspartiet og Høyres ønske om å utvide ordningen allerede nå er noe spesielt konstruktivt bidrag til å sikre arbeidsmuligheter for flere. Evalueringen som er gjort, tyder jo på at det trengs mer tid til å finne de gode tiltakene som gjør at både arbeidsgivere og uføretrygdede våger å gå inn i ordningen og våger å gå videre. Så foreslår Fremskrittspartiet plikt for alle trygde- og stønadsmottakere til å delta i arbeidslivet med den restarbeidsevne de måtte ha. Dette er ikke en tilnærming som bidrar til å sikre den arbeidslinjen i velferdspolitikken vi fra Senterpartiet vektlegger. Å gjøre uførepensjonister til «de skyldige» – for det er jo det man gjør – for at så mange står utenfor arbeidslivet, er både overforenklet og en stygg stigmatisering. Vi har verken et arbeidsliv som er tilstrekkelig fleksibelt og åpent for å ta imot alle som har arbeidsevne og arbeidsvilje å tilby, eller – og det må vi ta ansvaret for – offentlige ordninger som er tilstrekkelig tilpasset et mer inkluderende arbeidsliv. I statsrådens brev til arbeids- og sosialkomiteen som er vedlagt innstillingen, heter det at det tas «sikte på å fremme forslag om en landsomfattende ordning for uførepensjonister som vil prøve seg i arbeidslivet». Det sies også at det vil bli vurdert å fjerne begrensningene knyttet til når uførepensjonen er innvilget. Jeg er ganske sikker på at vi er tjent med å ta oss tid til å få fram de ulike sider ved saken, og at vi får dette før Stortinget går videre med denne ordningen. Men at vi skal videre, og at ambisjonene her skal være åpenbare og tydelige, og at arbeids- og inkluderingsministeren vet at han har oss i ryggen, skal det ikke være tvil om.
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2006-04-27:
Fremskrittspartiet har i et par debatter i dag følt seg misforstått. Men Fremskrittspartiet må leve med at de blir vurdert i forhold til hva de faktisk foreslår. Og Fremskrittspartiet foreslår: «Stortinget ber Regjeringen fremme de nødvendige forslag for å innføre en plikt for alle trygde- og stønadsmottagere til å delta i arbeidslivet med den restarbeidsevne som er til stede, basert på uføregraden.» Det er forslaget. Det er da ikke et spørsmål om å gi uførepensjonister en rettighet, det er rett og slett en plikt som overhodet ikke er definert i forhold til den tilrettelegging og det ansvar arbeidsliv og samfunn for øvrig har. Fremskrittspartiet må rett og slett lære seg at nå tar vi dem på alvor.
André N. Skjelstad (Venstre), 2006-04-27:
Det er beklagelig at Regjeringen vil beholde dagens overgangsordninger. Venstre mener det er på tide å fjerne overgangsreglene. Siden arbeidsinnvandringen fra øst har vist seg ikke å true norske arbeidsplasser eller velferdsordninger, blir overgangsreglene en ren rangering av borgerne i EØS-samarbeidet i første- og annenrangs borgere. Ifølge UD delte norske myndigheter ut mer enn 37 000 arbeidstillatelser i 2005, noe som er 33 pst. flere enn i 2004. Trass i denne merkbare arbeidsinnvandringsøkningen går arbeidsløsheten i Norge ned. Tall fra Aetat viser at arbeidsløsheten i bygg- og anleggsbransjen, som er den bransjen som trolig er mest utsatt for arbeidsinnvandring, har gått ned hele 19 pst. det siste året. Størrelsen på arbeidsinnvandringen følger situasjonen i arbeidsmarkedet. Land med store arbeidskraftbehov får flere arbeidsinnvandrere enn land med små arbeidskraftbehov. Det er denne dynamikken som har gjort at Norge de to siste årene har mottatt flere østeuropeere enn Sverige, men langt færre enn f.eks. Irland. Regjeringen sier i sin stortingsmelding at arbeidsmarkedet her i Norge er forventet å bli bedre i år, noe som kan tilsi at overgangsordningene bør kunne oppheves uten vesentlige negative effekter for arbeidsmarkedet. Grunnen til at Regjeringen vil beholde overgangsordningen, er at den er redd for at dette vil kunne fremme en utvikling av mer uryddige forhold på arbeidsmarkedet, sosial dumping, så lenge man ikke har på plass tiltak som kan motvirke dette. Da kan jeg gjerne liste opp de tiltakene vi allerede har mot sosial dumping i dag: Arbeidstilsynet og Petroleumstilsynet fører tilsyn med virksomheter som følger vilkårene for arbeids- og oppholdstillatelse, vi har også ILO-konvensjon 94, vi har en utvidet rapporteringsplikt til Sentralskattekontoret for Utenlandssaker, vi har handlingsplan mot økonomisk kriminalitet og svart arbeid, allmenngjøringsordningen, og til slutt en meldeplikt etter utlendingsloven som ennå ikke er trådt i kraft, og en intensjon om krav til id-kort i byggebransjen. Da er spørsmålet: Hvor mange flere tiltak trenger vi for å få bukt med sosial dumping? Venstre vil understreke at det er en klar forutsetning at alle som arbeider i Norge, skal ha skikkelige lønns- og arbeidsvilkår, og at det må føres nøye kontroll med at gjeldende regelverk for lønnsbetingelser og arbeidsmiljø overholdes. Men vi mener at vi allerede har tiltak som kan motvirke dette, ved at arbeidsinnvandrere og arbeidstakere må følge de norske spilleregler som gjelder for alle arbeidstakere her i landet, i tillegg til spesifikke regler som gjelder for arbeidsinnvandrere. Å gjøre det vanskeligere for EØS-borgere å komme hit til Norge kan være en grunn til at flere utnytter og «gjemmer» seg unna myndighetene og jobber svart. Venstre tror at ved å åpne grensene slik at forholdene blir like for alle, vil noen av problemene forsvinne. Venstre mener derfor at det er på tide å fjerne overgangsreglene, slik at muligheten for å bo og arbeide i Norge blir lik for alle EØS-borgere.
André N. Skjelstad (Venstre), 2006-04-27:
Først vil jeg takke forslagsstillerne for at de belyser et problem som oppleves som meningsløst og urettferdig for foreldre som har behov for pleiepenger. Når en familie har et sykt og for tidlig født barn, medfører dette stor belastning for familien. Intensjonen med pleiepenger er å skulle hjelpe familier i en vanskelig situasjon. Dette Dokument nr. 8-forslaget viser at regelverket for å motta pleiepenger kan tolkes, og dermed praktiseres, ulikt mellom landets sykehus. En rekke interesseorganisasjoner og helseinstitusjoner har gjort komiteen oppmerksom på at det nåværende regelverket er vanskelig å tolke, og derfor har man fått en ulik praksis. Venstre mener at det er veldig viktig at far og mor likestilles når man kommer i en situasjon hvor man må benytte seg av tilbudet om pleiepenger. At pengene i stor grad har tilfalt mor, gir signaler til far om at han ikke i like stor grad anses som likeverdig i forhold til omsorg av barnet. Slike signaler må vi ikke gi. I tillegg ligger det et tillitsaspekt overfor helse- og trygdevesenet her som vi ikke kommer unna. Å ha tillit til systemet som skal hjelpe barnet og familien i en slik situasjon, er viktig. Men når en må slåss mot systemet for å få pleiepenger for å ta vare på sitt syke barn og resten av familien, mister en mye av tilliten, og situasjonen blir mye vanskeligere å håndtere. Under komiteens behandling av saken har vi fått positive tilbakemeldinger fra Regjeringen om at den vil be Rikstrygdeverket om å gå igjennom dagens retningslinjer for å foreta forbedringer, slik at både far og mor tilgodeses med pleiepenger – for så å komme tilbake til Stortinget med forslag til eventuelle endringer av regelverket, hvis det er nødvendig. Venstre håper at Regjeringen i samråd med Rikstrygdeverket kommer fram til en løsning så raskt som mulig, slik at en får utarbeidet klare retningslinjer som gir familier med for tidlig fødte og syke barn rett til pleiepenger.
André N. Skjelstad (Venstre), 2006-04-27:
Det ble berørt så vidt både av meg og av representanten Sundsbø at vi må ha et arbeidsliv som tar imot og har mulighet til å ta imot uføretrygdede. Da er det nærliggende å spørre: Hvilke incentiver kan statsråden se for seg overfor arbeidsgivere som i større grad åpner for uføretrygdede? Jeg mener at dette er en av de største flaskehalsene. Jeg skjønner selvfølgelig at statsråden ikke kan gi detaljert besvarelse på det, men har han tenkt gjennom i hvilken grad det er mulig å åpne for incentiver for arbeidsgivere som er villige til å ta inn uføretrygdede?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-04-27:
Jeg er enig med replikanten i at det er en veldig sentral problemstilling som tas opp. Det er ingen tvil om at byggebransjen er en av de bransjene der utfordringene er aller størst og Arbeidstilsynets rolle er helt sentral. Derfor har også Arbeidstilsynet sett at man er nødt til å prioritere arbeidet overfor utenlandsk arbeidskraft og utenlandske firma i Norge. Arbeidstilsynet er nå nylig omorganisert på den måten at tilsynet er flyttet til Trondheim, og vi har fått et mindre direktorat og større regionkontor. Vi har altså forsøkt å styrke det ytre apparatet. I den sammenhengen har man organisert seg slik i Arbeidstilsynet at man har en egen enhet som jobber med utenlandske arbeidstakere, som et særlig prioritert område. Jeg er opptatt av å styrke deres muligheter til å gjøre en god jobb i tiden som kommer.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-04-27:
Det er absolutt blant de tiltakene vi mener er aktuelle, og som vi har til vurdering når vi jobber med denne helhetlige gjennomgangen av tiltak mot sosial dumping som vi skal presentere for Stortinget i revidert nasjonalbudsjett. Det er fra flere hold pekt på at det hemmer Arbeidstilsynet og Petroleumstilsynet i deres arbeid at de ikke har adgang til den type sanksjoner, at det er mye merkelig som skjer i deler av denne bransjen, og at når man må oversende saken til politiet, bruker man for lang tid. Det går for lang tid før man får iverksatt reaksjoner. Derfor har vi det veldig seriøst til vurdering, men har altså ikke konkludert ennå, noe som vi vil gjøre i revidert nasjonalbudsjett.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-04-27:
Jeg tror jeg langt på vei vil si meg enig i den beskrivelsen som representanten Woie Duesund her kommer med, og at det, som sagt, er tunge argumenter for å innføre slike sanksjonsmuligheter. Men jeg ber om forståelse for at vi nå holder på å jobbe med en helhetlig tiltakskjede, som gjør at Regjeringen ikke har konkludert endelig i det spørsmålet. Jeg legger merke til Kristelig Folkepartis synspunkter i saken og tar selvfølgelig disse med meg når vi nå skal «dra det hele sammen» ganske raskt i Regjeringen og, som sagt, presentere det for Stortinget i revidert nasjonalbudsjett.