Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2004-06-10:
Odelstinget vedtar i kveld en reform av den sivile rettspleien som har vært forberedt i lang tid. De viktigste endringene er at lensmennene tar over sekretariatfunksjonen til forliksrådene, og at de uimotsagte kravene skal gå direkte til tvangsinndrivelse. Den sivile rettspleien har blitt behandlet i en rekke utredninger de siste årene. Det har bl.a. blitt foreslått å begrense forliksrådenes domskompetanse og la meklingen bli frivillig, en ordning som vil medføre at de ordinære domstolene tar over mer av forliksrådenes oppgaver. Proposisjonen og en enstemmig komite slår fast at vi ønsker å beholde forliksrådene slik de er i dag, med fortsatt domskompetanse. Vi mener dette er en god og billig ordning for folk. Vanlige mennesker har behov for å få avklart tvister, men en vanlig domstolsbehandling koster mye og tar lang tid. Styrken til forliksrådene er nettopp at man kan få løst tvisten på en ubyråkratisk, billig og effektiv måte. Den modellen for den sivile rettspleien flertallet i komiteen, alle unntatt Fremskrittspartiet, går inn for, er en desentralisert politimodell. Vi ønsker at lensmennene skal ta over sekretariatsfunksjonen til forliksrådene, og at lensmannen som namsmann skal håndtere de uimotsagte kravene. Dette innebærer at vi styrker de sivile gjøremålene til lensmannen. Arbeiderpartiet og komiteens flertall mener de sivile gjøremålene i lensmannsetaten er viktige for å kunne opprettholde en desentralisert struktur. Mange små lensmannskontor har i dag et relativt begrenset tilfang av straffesaker, som alene ikke vil representere nok oppgaver til å opprettholde alle dagens distrikter. I små kommuner i Distrikts-Norge representerer lensmannen den eneste juridiske kompetansen for folk flest, og det ønsker Arbeiderpartiet å beholde. Lensmannen har her en framtredende veilederrolle som er viktig for et nærpoliti. Det har fra domstolsadministrasjonen og Samarbeidsutvalget for forliksråd og hovedstevnevitner, SFH, blitt uttrykt sterk motstand mot at lensmennene skal ha sekretariatsfunksjonen for forliksrådene. De mener det er problematisk i forhold til maktfordelingsprinsippet. Komiteen deler ikke denne bekymringen. Politi- og lensmannsetaten har historisk sett ivaretatt både politioppgaver og sivile oppgaver. Vi har en sterk lensmannstradisjon som vi mener det er viktig å videreføre i et land hvor befolkningen bor så spredt som i Norge. Skal vi greie å ha en effektiv sivil rettspleie, er det viktig å ha denne organisert på samme måten i hele landet. Det er dessuten ingen ny ting at lensmennene har sekretariatfunksjonen for forliksrådene. I dag har lensmannen denne funksjonen i over 100 kommuner i landet. Vi har ingen kjennskap til at dette har ført til manglende rettssikkerhet, tvert imot. Samtidig vil vi understreke at forliksrådene ikke behandler straffesaker, som er politiets hovedoppgave, og at forliksrådene vil være suverene i sin løsning av oppgaver. Det vil også være Justisdepartementet som fortsatt skal ha det direkte overordnede ansvaret for forliksrådene. I dag er namsapparatet svært ulikt organisert, fordelt på lensmenn, kommunale underfogder og avdelinger og underbyfogder og tingretter. Ordningen med lensmennene som blir namsmenn, blir videreført, men slik at de ordinære namsmenn som i dag er organisert på en annen måte, blir underlagt politiet. På denne måten får vi en enhetlig organisering av funksjonen. Namsmenn i de største byene er svære organisasjoner som det ikke på den samme måten som i distriktene er naturlig å knytte nærmere til det lokale politiet. Dessuten får de sekretariatsansvaret for forliksrådene. I Oslo er også forliksrådet en stor institusjon, med hele ni heltidsansatte dommere. Flertallet i komiteen går derfor inn for at namsmannen i de fire største byene ikke legges inn under politimesteren, men direkte inn under Politidirektoratet, og dermed gis en mer sjølstendig funksjon. Arbeiderpartiet støtter at de uimotsagte kravene skal gå til direkte tvangsinndrivelse hos namsmannen. Vi ser på dagens ordning, hvor disse må behandles i forliksrådet, som en unødvendig formalitet, som i tillegg påfører den skyldige ekstra kostnader. De uimotsagte kravene er krav der partene er enige om den faktiske situasjonen, og hvor det ikke er konflikt vedrørende riktigheten av kravet eller størrelsen på kravet. Vi mener at en direkte tvangsinndrivelse vil ivareta skyldneren på en bedre måte. Dette poengterer også gjeldsofferalliansen i sin høring, hvor de framhever det som en fordel at rettsgebyret til forliksrådet faller bort, og at en kan komme raskere i gang med lønnstrekk ved at man går til direkte tvangsinndrivelse hos namsmannen. I tillegg mener Arbeiderpartiet at den nye loven for direkte tvangsinndrivelse vil ivareta rettssikkerheten til skyldneren på en bedre måte enn i dag. For det første er det fordi utleggsbegjæringen skal gi noe mer utfyllende opplysninger om kravet siden begjæringen også skal oppfylle de krav som stilles til forliksklage. For det andre skal direkte tvangsfullbyrdelse bare finne sted i det distrikt der skyldneren bor. For det tredje skal skyldneren oppfordres til å ta standpunkt til kravet fra søkeren. Dessuten skal enhver innsigelse som er framsatt i rett tid mot kravet, føre til at det ikke kan tas utlegg før saken er behandlet i forliksrådet. Det foreligger også en prinsipiell fordel ved at kravet fra fordringshaveren ikke blir rettskraftig avgjort under direkte tvangsfullbyrdelse, men at saksøkte kan reise tvist om kravet i ettertid. Det gjør at faren for misbruk av ordningen blir mindre. Når det gjelder misbruk av ordningen, har det fra enkelte hold vært uttrykt fare for at urettmessige krav kan bli fremmet. Blant annet er det framhevet at det hender i dag at useriøse katalogselskaper fremmer urettmessige krav. For å unngå dette foreslår komiteen en endring i rettsgebyrloven som gjør at namsmannen kan kreve forskuddsinnbetaling av rettsgebyr i enkelte tilfeller. Vi har i dag over 800 særnamsmenn i Norge. I første rekke er dette kemnerne, skattefogdene, Statens Innkrevingssentral og Trygdeetatens Innkrevingssentral. Flertallet i komiteen mener det er behov for å ta en gjennomgang når det gjelder de mange som har namskompetanse, og ber derfor Regjeringen se på muligheten for å få en enklere og mer effektiv ordning. Det som likevel er det største problemet her, er at de mange namsmennene ikke samordner seg. Det innebærer at skyldnere kan få lønnstrekk fra flere namsmenn samtidig, noe som resulterer i at de betaler mer enn de evner. Vi ser at det er et stort behov for koordinering av lønnstrekk, og flertallet ber derfor departementet ta de nødvendige skritt for å samordne lønnstrekk via en felles koordineringsinstans. Helt avslutningsvis har jeg lyst til å gi honnør til sakens ordfører, som har gjort en formidabel innsats for å samle et flertall for at vi nå i dag får en reform av den sivile rettspleien som jeg mener at det er på høy tid at vi gjennomfører.