Monica Mæland (Høyre), 2015-02-05:
Forslaget som er framsatt, handler altså om å sette et maksimalt tak for lederlønnsnivået som ikke overstiger statsministerens samlede godtgjørelse, til ledere i selskaper med statlig eierandel og for ledere i offentlig forvaltning. Som meddelt næringskomiteen svarer jeg kun for det som hører inn under mitt ansvarsområde, som er selskaper med statlig eierskap – og dette registrerer jeg også at komiteen har lagt til grunn. Utgangspunktet må være at det er og skal være oppmerksomhet rundt lederlønn i selskaper med statlig eierskap. Lønnsnivået og lønnsveksten til lederne i disse selskapene vil ikke bare ha virkning for det enkelte selskap, men også indirekte for samfunnet. Staten har derfor siden 2001 hatt retningslinjer for lederlønn for selskaper med statlig eierandel. Retningslinjene skal formidle hvilke forhold staten som eier vil legge vekt på i sin stemmegivning når styrets retningslinjer for lederlønn behandles på selskapenes generalforsamlinger eller foretaksmøter. I eierskapsmeldingen ble det varslet at hovedprinsippene i statens holdning til lederlønn vil ligge fast: Fastsettelse av godtgjørelse til daglig leder skal være styrets ansvar, lederlønninger skal være konkurransedyktige, men ikke lønnsledende, og det skal legges vekt på moderasjon. Prinsippet om at det er styrets ansvar å fastsette godtgjørelse til daglig leder er også lovfestet i aksjeloven og allmennaksjeloven. Jeg registrerer at flertallet på Stortinget i behandlingen av eierskapsmeldingen mener dette fortsatt skal være et av hovedprinsippene for statens holdning til lederlønn. Så er det slik at regjeringen tar sikte på å legge fram nye retningslinjer for lederlønn i løpet av svært kort tid, og da snakker vi om uker heller enn måneder. Disse ble sist revidert i 2011, og det er viktig at regjeringen med jevne mellomrom gjennomgår retningslinjene for å påse at de er i takt med utviklingen. Representantforslaget fra Audun Lysbakken og Snorre Serigstad Valen innebærer i praksis at staten fratar styret og daglig leder nødvendig myndighet til og ansvar for å fastsette godtgjørelse til ledende ansatte. Forslaget bryter derfor med den rolledelingen som er fastsatt i selskapslovgivningen, og med statens prinsipper for god eierstyring som Stortinget nettopp har sluttet seg til under behandlingen av eierskapsmeldingen. Jeg oppfatter at det er bred politisk enighet om at det statlige eierskapet skal utøves profesjonelt og forutsigbart. Å utøve statens eierskap i tråd med selskapsrettslige prinsipper og allment aksepterte prinsipper for eierstyring og selskapsledelse er derfor viktig. Å gå bort fra det vil etter min vurdering skade den tillit offentligheten og investorer har til staten som profesjonell og forutsigbar eier. Det kan igjen skade våre selskaper. Jeg vil også påpeke at selskapene som omfattes av retningslinjene, er veldig ulike, både når det gjelder størrelse, bransje og virksomhetsområde, innenlands og utenlands. Hva som er konkurransedyktig godtgjørelsesnivå, er forskjellig mellom selskapene. Et tak tilsvarende statsministerens godtgjørelse, som ikke tar hensyn til disse ulikhetene, vil kunne svekke selskapenes evne til å tiltrekke seg og beholde gode ledere. For flere selskaper innebærer forslaget et vesentlig kutt i lederlønninger, noe som kan få betydelige konsekvenser for selskapenes evne til å tiltrekke seg og beholde gode ledere. Det sentrale hensynet i statens forretningsmessige eierskap er en høyest mulig avkastning over tid. I selskaper med sektorpolitiske mål skal målene for statens eierskap oppnås mest mulig effektivt. For at staten som eier skal kunne nå disse målene, er det avgjørende at selskapene også i framtiden skal kunne tiltrekke seg og beholde gode ledere. Derfor bør godtgjørelser til ledende ansatte også framover fastsettes slik at de er konkurransedyktige, men ikke lønnsledende, og i tråd med statens eierstyringsprinsipper.