trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2021-03-23:
Saksordføreren har redegjort godt for innholdet i innstillingen, så bare noen momenter fra min side. Det viktigste i denne saken er at den gir et nytt og bedre regelverk rundt verdipapirisering. Det har vært et instrument som har hatt et for dårlig regelverk tidligere, noe som bl.a. førte til en uforsvarlig og tilslørt utlånsvirksomhet i USA og således bidro til finanskrisen i 2008. Våre egne regler ble opphevet i 2016, for heller ikke de ble vurdert å være gode nok. En viktig del av det nye regelverket består derfor av regler som reduserer risiko for misbruk, og som skal gi en langt mer forsvarlig bruk av dette instrumentet. Nå pekes det i proposisjonen på at dette er et verktøy som neppe vil få stor betydning hos oss, fordi vi brukte erfaringene fra bankkrisen på 1990-tallet til å utvikle en solid finansnæring og god kontroll gjennom et styrket finanstilsyn. Dette nye regelverket er innført i EU fra 1. januar 2019. Det er en del av det omfattende regelverket som er utviklet i EU-landene etter finanskrisen for å styrke finansinstitusjonene, og ikke minst styrke regelverket, risikostyringen og kontrollen. Det siste er jo det viktigste også i dette nye regelverket for verdipapirisering. Selv om dette er et verktøy som neppe blir brukt i noe stort omfang i Norge, er det likevel viktig at norske banker har samme mulighet som utenlandske. Få næringer står i en så internasjonal konkurranse som finansnæringen. Det er et instrument som bidrar til å øke bankenes utlånskapasitet. Og selv om norske banker har rimelig god utlånskapasitet, står vi foran en gjenoppbygging etter pandemien og et grønt skifte som vil kreve nye investeringer. Da bør ikke utlånskapasitet være en flaskehals.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2021-03-23:
Innstillingen innebærer endringer i verdipapirhandelloven og regnskapsloven og sluttfører arbeidet med å sikre at norske bestemmelser er i overensstemmelse med reglene i regnskapsdirektivet fra 2013 og rapporteringsdirektivet fra 2014. Rapporteringsdirektivet er i hovedsak gjennomført i tidligere, i 2017, men det gjenstår noen justeringer i verdipapirhandelloven. Endringene øker gjennomsiktigheten i markedet. Reglene gir minstekrav til hvilken finansiell informasjon som er i års- og halvårsrapporter, minstekrav til offentliggjøring av endringer i eierforholdene i utstederselskapet og bestemmelser om investorers flaggplikt. Endringene vil harmonisere kravene til hvilke opplysninger utstedere og innehavere av omsettelige verdipapirer som er tatt opp til handel på et regulert marked, må offentliggjøre, og hvordan slike opplysninger skal offentliggjøres. Endringene innebærer enkelte fullharmoniserte regler. Muligheten til å gi strengere regler i hvert enkelt land blir altså mindre. Kravet om kvartalsrapportering fjernes. Det anses unødvendig byrdefullt, særlig for små og mellomstore bedrifter, for hyppig rapportering kan også medvirke til kortsiktighet i driften. Men mulighetene for å gi regler om kvartalsrapportering for finansinstitusjoner foreslås opprettholdt, noe komiteen støtter. Det foreslås også bestemmelser om hjem- og vertsstatsreguleringer og forskriftshjemler for å kunne gjennomføre varslede EU-regler om innføring av felles europeiske tilknytningspunkt for de nasjonale lagringsmekanismene for informasjonspliktige opplysninger. Det høres komplisert ut, men poenget er å gi investorer i hele EØS-området enkel tilgang til samme informasjonspliktige opplysninger. Det såkalte endringsdirektivet gir også regler om land-for-land-rapportering for virksomheter innen utvinningsindustrien – regler som i hovedsak allerede er gjennomført i norsk rett fra 2017. I regnskapsloven gjenstår noe, bl.a. en skjerpelse av kravene til store selskapers redegjørelse for samfunnsansvar i årsberetningen. Omfanget av opplysninger som er nødvendig for forståelsen av foretakets virksomhet, skjerpes når det gjelder spørsmål som gjelder miljø, sosiale forhold, arbeidsmiljø, likestilling, overholdelse av menneskerettigheter, bekjempelse av korrupsjon og bestikkelser. Det er liknende krav til rapportering i likestillings- og diskrimineringsloven § 26 a. Komiteen legger derfor til grunn at kravene i begge lovene kan oppfylles ved at opplysningene gjøres tilgjengelig i ett offentlig tilgjengelig dokument og med henvisninger til dette i årsberetningen. I S-innstillingen samtykkes det til å ta de to angjeldende direktivene inn i EØS-avtalen.
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2021-03-23:
SV vil slutte seg til innleggene som har vært holdt fra Arbeiderpartiet og Miljøpartiet De Grønne i denne saken. Jeg har lyst til å legge til, i tillegg til de gode poengene som de kom med, at det er litt synd for klimadebatten, når vi står overfor så store utfordringer som vi gjør, at det ikke er større nysgjerrighet når det gjelder hvilke typer virkemidler, hvilke typer mål vi kan sette for å klare å komme i havn her med det felles – stort sett, i hvert fall – ønsket om å nå klimamålene innen både 2030 og 2050 på en måte som også ivaretar og forsterker norsk økonomi. Det som er intensjonen bak forslagene her, er nettopp å klare å sammenflette målene som handler om både klimakutt og omstilling og økonomisk vekst. Da synes i alle fall jeg at det er noe utilstrekkelig å lese svarene og høre innleggene fra flertallspartiene her, som bare viser til dagens mål. Vi vet at de er utilstrekkelige. Vi vet at både under finanskrisen og under koronapandemien har klimagassutslippene gått ned. Isolert sett ville man jo anse det som positivt, men samtidig er det gode grunner til å forvente at også omstillingstakten har gått ned det siste året, og at man ikke har lyktes med å ivareta veksten innenfor ny teknologi innenfor nye næringer, som virkelig er det som sikrer den langvarige grønne omstillingen. Gjennom å få på plass disse nye målsettingene, disse nye måtene å måle karbonproduktiviteten på i økonomien, har vi større sjanse til å kunne følge med på nettopp omstillingstakten i norsk økonomi. Det skulle jeg ønske meg at det var en større nysgjerrighet om og vilje til å gjøre her i salen, framfor bare å avvise det og si at vi allerede har gode tall på CO 2 -utslipp og økonomisk vekst. Det bringer meg avslutningsvis over på skattesystemet. Også der må vi være villige til å tenke nytt. Det er åpenbart riktig og viktig å ha en høy pris på CO 2 . Det skal vi fortsette med, og vi skal øke den. Men det alene er jo ingen garantist for at vi lykkes med å omstille økonomien på en rask og effektiv måte. Det alene er jo ingen garanti for at vi nettopp øker omstillingstakten i norsk økonomi. Så også det å kunne ha en nysgjerrighet når det gjelder hvordan vi kan bruke skattesystemet til å belønne en omstillingsevne i industrien vår og næringslivet vårt i grønnere retning, på samme måte som vi har gjort det innenfor andre deler innen forskning og utvikling, mener jeg hadde vært interessant. Vi får bare konstatere at denne gangen ble det for komplisert å komme fram til et flertall her i denne retningen, men forhåpentligvis har det startet en diskusjon som vi får ta videre.
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2021-03-23:
Heller ikke jeg forstår bakgrunnen for at vi behandler denne saken i dag. Og det går egentlig ikke særlig godt fram av proposisjonen heller, det står tvert imot at kredittmarkedet fungerer godt, og at det i så måte ikke er behov for å tillate verdipapirisering i Norge. Men det er åpenbart at her har det vært et press fra finansnæringen, fra NHO, for å få dette lovverket igjennom. Jeg må gi uttrykk for både overraskelse og skuffelse over at Arbeiderpartiet er med på det. Det er grunn til å minne om at verdipapirisering var den utløsende faktoren bak finanskrisen. Det er tydelig, som jeg var inne på, at det ikke er behov for det i Norge, vi har et velfungerende kredittmarked, og det vil øke den systemiske risikoen i norske finansmarkeder i en tid der vi står i det mest alvorlige økonomiske tilbakeslaget siden annen verdenskrig. Og da er det for meg fullstendig uforståelig hvorfor dette blir dratt igjennom – ved helt uordinær praksis – i Stortinget. Her skal vi altså gjøre et lovvedtak uten at det foreligger noe utkast til beslutning i EØS-komiteen. Det i seg selv er utrolig uvanlig. Det er en kombinert lov- og samtykkeproposisjon, men der bare deler av regelverket er utkast til samtykkevedtak. I proposisjonen og i flertallsmerknadene ligger det tydelige føringer om at dette er implementering av EØS-regelverket, men det innebærer også at det i praksis vil være uaktuelt å gjøre særskilte tilpasninger i selve EØS-vedtaket. Da må loven opp til behandling igjen. Jeg klarer altså ikke å se den saklige begrunnelsen for at vi nå ikke kunne ha tatt oss bedre tid, som også Senterpartiet har vært inne på, behandlet dette grundigere. Dersom det har vært et sterkt press fra næringen for å få dette på plass, er det for så vidt en ærlig sak at man lytter til finansnæringen, men det forklarer ikke den helt uortodokse behandlingsmåten ved gjennomføringen av dette i Stortinget.
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2021-03-23:
Jeg tror ingen her i salen betviler at Høyre og finansministeren ønsker mest mulig felles regelverk med EU. Svarene som finansministeren ga til representanten Gjelsvik, er likevel ikke særlig tydelige på hva som er grunnen til at man her avviker fra tidligere praksis, at man går bort fra det man bruker å gjøre – at det først kommer en proposisjon, og deretter kan vi gjøre lovvedtak. Her er det motsatt, men det er ingen god forklaring på hvorfor man gjør det, og mitt spørsmål til finansministeren er: Hva er begrunnelsen for det, og er dette den nye rekkefølgen og den nye praksisen denne regjeringen har tenkt å legge seg på?
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2021-03-23:
Det er riktig at det er et flertall, men som mindretall forbeholder jeg meg retten til å påpeke at det er svært ekstraordinært, det som skjer her. Over til et spørsmål som knytter seg til forbrukervernet. Det som ligger i proposisjonen, er at kunden selv kun kan gi et passivt samtykke til at hans eller hennes lån blir verdipapirisert. Det har fra flere vært påpekt, bl.a. fra Forbrukerrådet, at dette burde være et aktivt samtykke, at du aktivt selv skal samtykke til at lånet ditt skal verdipapiriseres. Hva er bakgrunnen for at man har endt med at det ikke skal være aktivt, men passivt, samtykke? Ser man ikke her at man er i ferd med å svekke forbrukerrettighetene?
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2021-03-23:
Jeg synes nesten å merke en form for irritasjon her fra flertallet over at Senterpartiet og SV stiller spørsmål ved denne saken. Med respekt å melde: Det flertallet gjør her, er at man åpner for de samme produktene i Norge som var den utløsende faktoren til finanskrisen i 2008. Det krever faktisk god behandling, mye diskusjon og gode begrunnelser. Jeg sliter med å få tak på begrunnelsene her. Som representanten Gjelsvik sier, er de i hvert fall høyst varierende ut fra hvem som snakker. Hvis det kun er en henvisning til at vi trenger et felles regelverk med Europa og med EU, er det altså verdt å minne om at det vi gjør her nå, er en innstramning i EU, men en liberalisering i Norge. Vi har god praksis i Norge for å ha strengere regler når det gjelder regulering av finans og kreditt enn det man har i EU, på grunn av dyrekjøpte erfaringer vi har gjort oss her i Norge. Da er det i hvert fall gode grunner til å lese grundig i proposisjonen hva som er bakgrunnen for den liberaliseringen, men det får man heller ikke noen ordentlige gode svar på i proposisjonen. Der nevnes det bl.a. bedre kredittilbud, men samtidig påpekes det at kredittilbudet allerede er svært godt i Norge. Det påpekes også at høy gjeld og gjeldsvekst allerede utgjør en risiko for norsk økonomi. Spørsmålet er: Hvorfor, på hvilket grunnlag og med hvilken begrunnelse skal vi øke den risikoen i Norge, samtidig som vi er i en situasjon med enorm boligpris- og gjeldsvekst? Når det eneste svaret da er at enkelte land i Europa ikke har så gode kapitalmarkeder, og derfor vil det være store fordeler med å åpne for dette, som representanten Elvestuen sier, gir altså ikke det noen god begrunnelse for hvorfor vi i Norge skal liberalisere vårt regelverk på dette området. Når det gjelder hvorvidt dette handler om en generell uenighet om EØS-avtalen, er det fristende å stille spørsmålet tilbake, for flertallet her framstår mer som at de er så for EØS-avtalen at man ikke klarer å se det som er innholdet i det som blir lagt fram her, og i alle fall begrunne det ut fra saklige argumenter knyttet til sakens kjerne, framfor at det er viktig at vi har et felles regelverk med EU – og så punktum.
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2021-03-23:
For ordens skyld vil også SV understreke at i denne saken er innholdet langt mindre kontroversielt enn det som er tilfellet for proposisjonen som omhandler verdipapirisering. Vi ville nok støttet mange av de forslagene som ligger her, dersom de hadde kommet til behandling på ordinær måte, med en ordinær rekkefølge. Vi ser heller ikke her noen grunn til å endre praksis og sedvane i Stortinget i behandling av denne typen saker. Vi mener tvert imot det er svært synd at det blir praktisert på denne måten av regjeringen.
Hans Andreas Limi (Fremskrittspartiet), 2021-03-23:
Jeg har egentlig ikke sett noe behov for å ta ordet i denne saken, for det vi behandler og skal vedta i dag, er en helt naturlig oppfølging av det vi har behandlet og vedtatt tidligere. Men de to foregående talerne trigget meg til å si noen ord i sakens anledning. Verdipapirisering ble stoppet i Norge i 2016. Begrunnelsen for at det ble stoppet, var nettopp i påvente av felles europeiske regler. Det regelverket som gjaldt den gangen, var ikke tilstrekkelig, og det var et ønske om å få et felles regelverk som skulle gjelde for hele Europa. Det har vi nå fått, og det regelverket ble innført 1. januar 2019. Det betyr at for norske aktører i finansmarkedet er det om ikke veldig presserende å få tilgang til verdipapirisering, veldig viktig å være en del av det regelverket som gjelder for Europa for øvrig. Den gangen dette ble stoppet i Norge i 2016, var det hovedsakelig én aktør som benyttet seg fullt ut av verdipapirisering. Sannsynligvis kommer ikke dette til å bli veldig utbredt i Norge, men vi trenger et regelverk, og vi trenger et felles regelverk med Europa for øvrig. Det er helt riktig når det henvises til hva som utløste finanskrisen i USA – det var hemningsløs bruk av verdipapirisering, bl.a. Men det var ikke det som utløste finanskrisen i Europa, for i Europa har det vært benyttet i svært liten grad. Men det som lå bak det som skjedde i USA, var jo nettopp et mangelfullt regelverk. Nå får vi på plass et regelverk som er tilfredsstillende, i hvert fall etter Fremskrittspartiets oppfatning. Vi er også fornøyd med at det er Finanstilsynet som skal være tilsynsmyndighet, og vi ber regjeringen følge nøye med hvis dette skulle ta av i større grad enn det er grunn til å tro.
Anders Riise (Høyre), 2021-03-23:
Som alle har fått med seg, er ikkje dette den mest kontroversielle saka vi har til behandling i dag, men ho er likevel viktig nok. Høgre sluttar seg til tilrådingane frå komiteen – også IV. Det er kanskje ikkje det mest kontroversielle, men likevel ei viktig endring som kjem på plass her. Det vert betre rapportering, og det vert meir oversiktleg for det offentlege. Som saksordføraren var inne på og gjorde god greie for i sitt innlegg, gjev dette meir transparens, innsyn og harmonisering mellom dei ulike bedriftene, og i alle fall eg tenkjer det er veldig viktig at tilliten til både verdipapirlova og regnskapslova vert oppretthalden. Det er vi avhengige av, som også finansministeren var inne på i førre sak. Den tilliten er grunnleggjande for oss alle. Nokre av endringane er skjerpande, og nokre er også ei lette – spesielt for små og mellomstore bedrifter. Det likar vi i Høgre godt og håpar det kjem meir av det. Likevel er det noko som gjev ekstra skjerpa krav, men det er ikkje urimelege krav, og det er over tid ikkje noko som vil vere meir byråkratiserande eller vere ei stor belastning for bedriftene. Vi sluttar oss til tilrådinga slik ho står.
Kent Gudmundsen (Høyre), 2021-03-23:
Innen utdanning og forskning er det særlig viktig med frie institusjoner, og i en tid der akademia er under press fra politiske krefter mange steder i verden, er det særlig viktig at vi slår ring om den institusjonelle friheten, som er en forutsetning for reell akademisk frihet. Det kan være verd å merke seg at universitets- og høyskoleloven, som vi ikke for så lenge siden behandlet, slår fast at styret av en institusjon har ansvar for både å legge en strategi og å fastsette organisering, og ikke minst disponere ressurser. I det ligger det selvfølgelig en klar forventning om at styrene også er pliktig å vektlegge sitt regionale ansvar og legge til rette for desentralisert utdanning og regional utvikling – som også var ett av målene ved strukturreformen for høyere utdanning. I strukturmeldingen ble det også understreket at i framtiden skal det være opp til institusjonene selv og deres styre å vurdere hva som er en hensiktsmessig studiestedstruktur, og hva det innebærer. Og det var bred politisk enighet om grunnlinjene i strukturmeldingen da den ble behandlet av Stortinget. Regjeringspartiene og Fremskrittspartiet har også gjennom sine budsjetter styrket innsatsen og bidratt til flere fleksible utdanninger utenfor campus og fleksible videreutdanningstilbud. Målet har vært å legge til rette for at flere skal få tilgang til høyere utdanning uten at de trenger å studere fast ved et universitet eller en høyskolecampus. Dette vil følges videre opp i den varslede strategien for desentralisert høyere utdanning. Samtidig må vi respektere lovene vi vedtar, og passe oss for at vi ikke overtar ansvaret som styrene ved våre institusjoner forvalter. Det vil være en farlig vei å legge ut på. Jeg mener det viktigste vi kan gjøre nå, er løfte blikket og se framover. Man kan få inntrykk av at høyere utdanning er forsvunnet fra Helgeland, men jeg registrerer at Campus Helgeland på Mo i Rana, 7 mil fra Nesna, har om lag 600 studenter og har lagt ut tilbud som sikter mot 1 000 studenter allerede i år. De tilbyr den samme desentraliserte og samlingsbaserte lærerutdanningen og har en rekke andre utdanninger tilpasset behovet i samfunnet og næringslivet på Helgeland. I sum bidrar dette til en god og tilgjengelig utdanning og et variert tilbud til befolkningen på Helgeland. Spørsmålet må nå bli, når vi har kommet dit vi er: Hvordan blir framtiden ivaretatt om de rød-grønne politikerne skal begynne å endre strukturen fra stortingssalen? Jeg mener vi ikke må skape falske forhåpninger, slik jeg opplever at opposisjonen nå egentlig legger opp til i denne saken. Det er bedre at man støtter opp om det arbeidet som nå gjøres på Nesna for ny aktivitet i lokalsamfunnet. Behovet for gode utdanningsmuligheter og kompetansebygging er like viktig på Helgeland som i andre deler av landet. Jeg håper at man lokalt lykkes med å finne nye muligheter og modeller for det. Saken i dag og opposisjonens forslag bidrar til usikkerhet og uklarhet om hva som blir det endelige tilbudet på Helgeland, og det mener jeg innbyggerne i regionen bør merke seg.
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2021-03-23:
Det var interessant å høre statsråden gjøre sine vurderinger av de nye SSB-tallene som er kommet. Som statsråden vel egentlig sa: Tallene har endret seg litt, men den politikken som følger dem opp, forblir den samme, kanskje på begge sider. Jeg vil si at fra vår side handler det om det som ligger bak overskriften. Her tenker jeg at djevelen ligger litt i detaljene. Det høres ut som om regjeringspartiene bruker dette som en unnskyldning for rett og slett å ikke gjøre noen ting, ikke endre noe på kursen. Leder i Utdanningsforbundet, Steffen Handal, har, som en kommentar til begge statsrådenes kommentarer til tallene, kalt dette en lite ambisiøs tilnærming. Tidligere i debatten i dag sa statsrådens partikollega, stortingsrepresentant Schytz, at en nå kan avblåse lærermangelkrisen. Er statsråden enig med sin partikollega? Kan en nå avblåse lærermangelkrisen?
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2021-03-23:
Min framskriving om denne debatten i hvert fall er at jeg tror den kommer til fortsette i de samme sporene. Så er jeg glad for å høre at statsråden også, som Arbeiderpartiet, er opptatt av å rekruttere kvalifiserte lærere. Vi skal nok få en god debatt over lang tid om hva de kravene bør være. Arbeiderpartiet er opptatt av krav, men ikke de rigide og ensidige mattekravene som regjeringen har. Det er ikke bare framskrivinger som gir grunn til bekymring, det gjør ikke minst den nåsituasjonen en står i, med det jeg vil kalle en koronautmattelse, både i skoler og i barnehager. VG kunne presentere tall fra Utdanningsforbundet som viste at en stor andel lærere ønsker å søke seg vekk fra yrket fordi de er rett og slett utmattet. Jeg har tidligere utfordret statsråden på at disse lærerne og ansatte i både skoler og barnehager ikke har blitt kompensert for overtid og merarbeid. Sist vi snakket om det, ventet en på en dialog mellom partene. Det har ikke ført fram. Vil statsråden nå si om hun vil ta grep for å endre situasjonen?
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2021-03-23:
Jeg vil starte med å minne statsråden på hvor uenigheten om kravene til inntak til lærerutdanningen ligger, sånn at statsråden ikke diskuterer med en stråmann som ikke er til stede. Vi er helt enige om at det må stilles krav. Vi er uenige om fire i matematikk. Vi mener det vil være riktigere å stille målrettede krav til de fagene en skal undervise i, sånn at en unngår det som skjer nå, at flinke norsklærere og engelsklærere, med gode karakterer der, men ikke gode karakterer i matte, ikke får anledning til å bli lærer. Men først og fremst vil jeg gi statsråden en anledning til å utdype svaret sitt på det jeg prøvde å spørre om: den tidligere – og vanskelige – debatten om å kompensere lærerne for overtid og merarbeid. Diskusjonen mellom partene har altså stoppet opp. Det ser ikke ut til at det blir så gode løsninger som det burde blitt. Spørsmålet mitt til statsråden er hva hun, som en tredjepart i dette, vil gjøre. Vil regjeringen nå ta grep for å sikre at lærere som har hatt overtid og merarbeid, blir kompensert?
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2021-03-23:
Velferdstjenesteutvalget har for ikke så lenge siden levert sin innstilling og har gitt oss ny og sånn sett alvorlig kunnskap om utviklingen i barnehagesektoren. Siden 2010, og tallene går vel fram til 2018, har det vært en økning av såkalte kommersielle barnehager på 34 pst. og en nedgang på 71 pst. av de ideelle barnehagene. Innovasjonen som høyresida har snakket om, har blitt erstattet med oppkjøp. Mangfoldet er nå blitt erstattet av monopollignende tilstander, og for å referere til tidligere kunnskapsminister Jan Tore Sanner: En opererer med et utdatert regelverk som burde blitt skiftet ut for lenge siden. Eiendomsspekulasjon er et av smutthullene der det utdaterte regelverket rett og slett ikke er godt nok. La meg ta noen eksempler: 89 Norlandia barnehagebygg, solgt til et australsk oppkjøpsfond for 3 mrd. kr 17 Gnist barnehagebygg, solgt til et svensk oppkjøpsfond for 350 mill. kr 138 Læringsverkstedet barnehagebygg, solgt til et svensk oppkjøpsfond for 4,25 mrd. norske kroner Hovedargumentene til motstanderne er at det er så vanskelig, nesten umulig, å ramme dette inn i et lovverk – det er liksom vanskelig å gjøre noe med det. Den typen argumentasjon er nå avslørt. Velferdstjenesteutvalget har gitt oss en fasit og peker vei for hvordan lovverk, regelverk og forskrifter kan fungere for å gi et oppdatert regelverk og tette de smutthullene som er. Det alvorlige i dag er at regjeringa nok en gang abdiserer. Smutthullene skal ikke tettes. Det utdaterte regelverket er nå blitt godt nok. Den store taperen i dag er barnehagebarna, for denne regjeringa lar eierne stikke av – selge – med store summer, penger som var satt av og skulle vært satt av til å sikre bedre barnehager til barna. Sånn blir det ikke. Med det vil jeg ta opp de forslagene som Arbeiderpartiet står bak.
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2021-03-23:
Diskusjonen om barnehager fra regjeringspartienes side handler veldig ofte om unnskyldninger for hvorfor en ikke klarer å ta tak i og få på plass et mer oppdatert regelverk og tette de smutthullene som er. Stortinget har, som flere har vært inne på i debatten, i mange år ventet på en ny, helhetlig barnehagelov. Prosessen har pågått i godt over tre år. Det er tre ulike statsråder fra samme regjering som har hatt ansvar for dette. Sist det kom en omfattende utsettelse, var det statsråd Melby som sa at regjeringa har en plan om et mer omfattende lovforslag, men at en ikke rakk det våren 2020 på grunn av koronapandemien, og utsatte det til høsten 2020. Vi venter fortsatt. Vil denne regjeringa legge fram en ny, helhetlig lov, som lovet?
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2021-03-23:
Tida går, og klokka tikker for denne regjeringa. Det er ikke mange uker en har på seg hvis en har en ambisjon om å legge fram en ny, helhetlig barnehagelov. Det er det som er spørsmålet mitt til statsråden: Har denne regjeringa fortsatt den samme ambisjonen om å legge fram et helhetlig lovforslag? Ved siste utsettelse sa statsrådens egen statssekretær at kunnskapsgrunnlaget viser at det er behov for å utarbeide et mer tidsriktig regelverk, og en ønsker å bruke mer tid sånn at Stortinget får diskutert et helhetlig lovforslag. Jeg er fullt klar over de små endringene vi vedtok i fjor vår, men da presiserte statsråden at det var små saker, og at det skulle komme et helhetlig lovforslag. Kan statsråden svare tydelig på om det kommer et helhetlig lovforslag før sommeren og i denne stortingsperioden?
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2021-03-23:
Her er vi nok veldig uenige, for klokka tikker veldig for denne regjeringa når en ennå ikke har klart å legge fram et nytt lovforslag. Jeg hører i statsrådens svar at det ikke er en ambisjon for regjeringa. Kanskje kommer det noe etter valget og vi får nok en gang bekreftet at det blir en ny utsettelse for ny barnehagelov. Det er alvorlig, all den tid smutthullene i lovverket får lov til å fortsette å fungere, og det utdaterte regelverket fortsatt får lov til å være der. Jeg er interessert i å høre litt mer tydelig fra statsråden hva det er som hindrer et nytt lovforslag. Vi snakker om et lovforslag, ikke finansieringssystemet og alle de andre tingene. Våren 2020 sa statsråden at det var utredningen rundt egne rettssubjekt som var det vanskelige. Det har en nå hatt et år på seg til å jobbe med. Er det fortsatt egne rettssubjekt en jobber med å utrede? Er det andre problemer regjeringa nå har støtt på som gjør at dette tar så lang tid, eller er det viljen det står på?
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2021-03-23:
Dagens lærerkrise blir hjulpet av lavere fødetall. De nye framskrivingene fra SSB frikjenner likevel ikke regjeringen, tvert imot, Senterpartiet mener at regjeringens politikk forsterker problemet. Nå nærmer vi oss fullbyrdingen av avskiltingen av allmennlærere som er utdannet før 2014. Mange av dem er godt utdannet, med lang praktisk erfaring i skolen. Ifølge Grunnskolens informasjonssystem er det 22 673 grunnskolelærere som per i dag ikke oppfyller kravene til undervisningskompetanse i norsk, samisk, norsk tegnspråk, matematikk og engelsk, men som underviser i fagene. Kan statsråden garantere at alle disse vil få tilbud om videreutdanning i tide, og at de som ønsker å fortsette i skolen, kan det, eller er statsråden komfortabel med at avskiltede faglærte lærere erstattes av ufaglærte lærere i 2025?
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2021-03-23:
Jeg takker for svaret. Jeg tenker at i realiteten vil mange av dem fortsette å undervise, men de vil da per definisjon være «ufaglærte». Det er nettopp noe av det som er problemet med avskiltingen. Men jeg vil bytte tema, for jeg regner med at statsråden kjenner til den ferske rapporten om veiledning. Den slår fast gladnyheter, som at veiledning funker, og at finansierings- og tilskuddsordningen virker. Men å finne tid er fortsatt er den største utfordringen, mange av veilederne mangler formell veilederkompetanse, og lite tyder på at antallet som får veiledning, har økt veldig mye. Til gjengjeld er de som får det, fornøyd og vil fortsette å være lærere, som er noe av den største utfordringen å ta tak i. Da lurer jeg på: Hva tror statsråden det ville betydd for nyutdannede, nytilsatte lærere om veiledningen ble forskriftsfestet i dag?
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2021-03-23:
Først og fremst må vi nok konstatere at det fortsatt er lærermangel, og at det er veldig mange skoler og veldig mange elever som ikke har kvalifiserte lærere, også på lang sikt. Det er fristende også å spørre statsråden om nettopp etter- og videreutdanning av de 22 673 grunnskolelærerne som trenger påfyll for å være kvalifisert i 2025. Men jeg vil heller spørre om lærerstudentene, for de har gitt tilbakemeldinger om at studiene er lite praksisnære – de savner praksis. Da er rett og slett spørsmålet: Hva vil statsråden gjøre for at lærerstudentene skal oppleve studiene som mer arbeidsrettet, og hvordan tror han eventuelt veiledning spiller inn?
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2021-03-23:
Jeg takker for svaret. Noe av tilbakemeldingen er jo nettopp at masterutdanningen ikke er praksisnær nok, og at det ikke er rom for det i masterutdanningen. Jeg tenker at dette henger sammen med det statsråden tar opp i innlegget sitt, og engasjementet for å motvirke frafall. Årsak–virkning skal vi være varsomme med å konkludere om, og jeg tenker at hans engasjement for firerkrav i matematikk egentlig burde være delt med engasjementet som opposisjonen tar opp, med et snittkrav for å komme inn i utdanningene. Flere utdanningsinstitusjoner har jo ytret at de ønsker å fjerne firerkravet. Så jeg lurer på hvilket faglig grunnlag statsråden sitter på som eventuelt disse utdanningsinstitusjonene ikke har, ved at de da ønsker å fjerne firerkravet.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2021-03-23:
Det er viktig å anerkjenne håndverk og tradisjoner knyttet til håndverk. Skal vi kunne holde kulturarv og tradisjoner ved like, må kompetansen – og folk med kompetansen – bli prioritert. I dag bærer ildsjeler og enkeltskoler kulturarven vår. Skoler som tilbyr tradisjons- og håndverksfag, sikrer formidling av historisk kompetanse, fagkunnskap og ferdigheter. Forvaltningen av historiske bygg med interiør og eksteriør, historiske tekstiler og farkoster avhenger av at kompetanse om restaurering og tilvirking ikke svinner hen, men blir videreført og videreutviklet. Se for dere et Norge uten vikingskip eller uten stavkirker, bare med sagn om dem. Det hadde vært et mindre rikt Norge. Hjerleid handverksskole på Dovre, Østfold Møbelsnekkerskole i Mysen og Plus-skolen i Fredrikstad er private tradisjons- og håndverksskoler som over mange år har bygd opp en spisskompetanse innen ulike håndverksfag. Dermed har de også blitt bærere og formidlere av nasjonal kulturarv. De tre skolene har til sammen 208 elever, voksne som ungdommer, i skoleåret 2020/2021. Undervisningen og skoleplassene ved disse skolene er avgjørende for at Norge skal kunne innfri forpliktelsene vi har gjennom UNESCOs konvensjon om vern av den immaterielle kulturarven. Det har over mange år vært utfordrende å opprettholde et tilbud i de offentlige videregående skolene. Fylkeskommunene har lagt ned tilbud innen små, verneverdige håndverksfag på grunn av lav søkning. Samtidig er behovet for kompetanse stort, både innen forvaltningen av kulturminner og i håndverksbedrifter som tar på seg oppdrag der det er behov for denne kompetansen. Ofte er det voksne med eller uten formell håndverksutdanning som ønsker slike utdanninger som videreutdanning. Mange av disse er voksne uten rett til videregående opplæring, siden de enten har fagbrev eller studiekompetanse fra før. De gir lavere tilskudd enn ungdom med ungdomsrett. Det er heller ingen ekstra tilskudd til investering i utstyr ved oppstart av nye tilbud eller oppgradering av maskiner, utstyr og lokaler. Med små fagmiljø gir uforutsigbar økonomi uholdbare ansettelses- og arbeidsforhold for lærerne. Skolene er i stor grad avhengige av å få penger fra stiftelser, gaver og lignende til investeringer. Dette er uforutsigbart. Faktum er at eksisterende utdanningstilbud drives på dugnad. Legger vi sammen verdien av kompetansen med den politiske ambisjonen om livslang læring, bør kulturarvskolene være en prioritet. Med pågående revidering av læreplaner og ny stortingsmelding om videregående opplæring på vei er det også et selvstendig poeng å sikre tradisjons- og håndverksfagene vilkår for å bære kulturarven trygt og godt inn i framtiden.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2021-03-23:
Jeg må først takke statsråden for at hun deler engasjementet for saken, og det virker som om hun har satt seg inn i omfanget og hvor vanskelig det er, rett og slett, for mange av disse fagfeltene. Så er jo spørsmålet om vi klarer å samle oss om konkrete tiltak for å ivareta disse for framtiden, for dette er jo også et felt vi har pratet om i mange år. Statsråden varsler at stortingsmeldingen om videregående opplæring vil ta opp i seg problemstillingene i representantforslaget som vi har fremmet fra Senterpartiet. Da lurer jeg på om vi kan vente oss en løsning for tradisjonsfagene generelt, og for disse tre kulturarvskolene på Hjerleid, i Mysen og i Fredrikstad spesielt?
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2021-03-23:
Jeg takker for svaret. Senterpartiets engasjement i denne omgangen er jo basert på skolene, og det var også det jeg prøvde å spørre om. Det er klart at det er mange ting som berører tradisjonshåndverk og kulturarv som vi kunne diskutert, men i dag er det primært nettopp disse skolene og fagmiljøene rundt dem vi er opptatt av. Statsråden gir jo også i svarbrevet på forslaget til komiteen forventninger rundt et forprosjekt om kompetansesentre, og da lurer jeg rett og slett på når dette vil bli satt i gang.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2021-03-23:
Desentralisert høyere utdanning er i vinden, i alle fall i festtaler. Spørsmålet er hva som faktisk skjer rundt i landet. Blir det mer høyere utdanning nærmere folk? Ikke på Nesna. Nesna har blitt en symbolsak som viser hvor galt det kan gå når regjeringens politikk får virke. Vi ser det i sak etter sak. Regjeringen erklærer sykdommen for å være at man lider av å være for liten og for sårbar. Medisinen er så å slå sammen til større enheter, avvikle politisk ansvar, gi trange kår økonomisk og praktisk – og se hva som skjer. I regjeringens iver etter at større er bedre, mister vi fokus på hva som faktisk gir kvalitet framfor kvantitet. Strukturreformen var med og dannet grunnlaget for der vi er i dag. Institusjoner er slått sammen i hopetall, og universiteter og færre høyskoler er resultatet. Sannheten er at høyere utdanningsinstitusjoner i Norge aldri før har sett ut som de gjør i dag. Så gjenstår det store spørsmålet: Hva er egentlig regjeringens politikk for høyskolene og de mindre studiestedene? Senterpartiet frykter at flere vil lide samme skjebne som Nesna. Nettopp derfor er det også så ille når stortingsflertallet ikke vil være med og reetablere høyskolen på Nesna. Folkeaksjonen for høyere utdanning har det siste året arrangert fem utdanningspolitiske konferanser og samlet sentrale fagpersoner innenfor utdanning, forskning og samfunnsdebatt fra hele landet. De har også gitt ut boka «Kampen om campus Nesna». Lokalt ser de på Høgskolen i Nesna som bærer av et regionalt og distriktspolitisk ansvar for å rekruttere lærere og sykepleiere til regionen og distriktene rundt. Skal Nord-Norge også få den kompetansen folk her trenger, må det politisk handling til. I Nordland er situasjonen blitt forverret etter nedleggingen av Campus Nesna. For 2019 og 2020 gikk søkertallene til grunnskolelærerutdanningen 5.–10. trinn i fylket ned. Utdanningsforbundet er bekymret, fylkestinget er bekymret, regionrådet er bekymret, kommunene er bekymret – folk er bekymret. Ifølge KS trenger Nordland 141 utdannede lærere per år de neste ti årene. Regjeringen er opptatt av at sammenslåing av fagmiljøer styrker dem. Men for Nesna betyr det at fagmiljøet forlater Helgeland og enten må til Bodø eller Levanger. Dette innebærer regjeringens favorittøvelse, nemlig sentralisering. Skal høyere utdanning bli mer tilgjengelig for folk flest, det vil si nær folk i hele landet, må det politisk handlekraft til. Representanten fra Fremskrittspartiet etterspør Senterpartiets tiltak. Vel – vi vil endre finansieringssystemet, vurdere kvalitetsdrivere, vurdere arbeidsdeling og øke arbeidslivsrelevans, for å nevne noe.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2021-03-23:
Flere kommuner i distriktene sliter med å få tak i kvalifiserte lærere, og Utdanningsforbundet i Nordland ser at dette er i ferd med å bli enda vanskeligere for Nord-Norge generelt og Nordland spesielt. Summen av uteksaminerte lærerstudenter, kandidatmåltall og behovet for kvalifiserte lærere framstår som et regnestykke som ikke går opp. Verdien og egenarten til profesjonsutdanningene og høgskolene lider under regjeringens politikk. Statsråden har varslet en strategi for desentralisert høyere utdanning. Hvordan mener statsråden strategien og nedleggingen av studiestedet på Nesna – og i dag et nei til å gjenopprette høgskolen – tjener rekrutteringen av lærere og annen kompetanse på Helgeland, i Nordland og i Nord-Norge?
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2021-03-23:
Jeg takker for svaret, men å sette studiesteder opp mot studiesentre er – ja, hva skal en si – en spenstig sammenligning, for det er ingen tvil om at et studiested med fysiske studenter tilknyttet en institusjon med tilstedeværende professor og forskningsaktivitet er noe helt, helt annet. Det var flere studenter som hadde Nesna som førstevalg enn Levanger og Bodø etter fusjonen, slik jeg har forstått det, så dette med rekruttering av studenter er et sammensatt bilde. Men jeg har lyst til å ta opp så vidt at NIFU følger opp evalueringen av strukturreformen fram mot 2023, og foreløpige funn ble presentert på utdanningskonferansen med utspring i folkeaksjonen forrige uke. Der ser de at mål kan komme i konflikt, f.eks. internasjonalisering og regionalisering. Hva gjør at statsråden er overbevist om at strukturreformen gjør godt også for regionaliseringen?
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2021-03-23:
Det er heldigvis replikker igjen, så da kan jeg prøve å rette opp litt min forrige replikk. Noe av det NIFU trekker fram, er nettopp at geografi er utfordrende, all den tid faglig organisering er prioritert, og at nettopp dette med internasjonalisering og regionalisering kan komme i konflikt. Dette er selvsagt foreløpige funn, men det de også peker på, er at det er veldig vanskelig å si noe om dette gir bedre kvalitet, fordi strukturreformen samspiller med veldig mange andre utviklingstrekk. Men når vi har demografiutvalget og distriktsnæringslivsutvalget, som forteller oss noe om viktigheten av tilstedeværende høyere utdanning, hva tenker statsråden når han hører at NIFU peker på at geografi kan komme i andre rekke, og at regionalisering ikke kan bli prioritert når internasjonalisering står i første rekke?
Mona Fagerås (Sosialistisk Venstreparti), 2021-03-23:
Skal alle barn lære, lykkes og trives, er en av forutsetningene at de møter en kvalifisert lærer i klasserommet. Sånn er det dessverre ikke i dag. Den omfattende bruken av ansatte uten lærerutdanning er dramatisk. Bruken av ukvalifiserte i lærerstillinger har vært økende de siste ti årene. Statistisk sentralbyrå har tidligere publisert tall som viser at 15 pst. av lærerne i grunnskolen og 21 pst. av lærerne i videregående er uten godkjent lærerutdanning. Det verste av alt er at annethvert barn som har krav på spesialundervisning, får denne av en ufaglært – de ungene som trenger en pedagog aller, aller mest. Det er helt uforståelig for meg at regjeringspartiene og Fremskrittspartiet slår seg på brystet i denne saken når det er tusenvis av elever som hver dag går på skolen uten en ordentlig lærer til å undervise seg, det er bare folk som er ansatt i lærerstillinger. Mange av dem kommer rett fra videregående. Lærermangelen er et faktum. Det er ekstremt frustrerende å sitte og se på en regjering som stikker hodet i sanden og nekter for at lærermangelen er et problem. Elevene taper på at Erna Solbergs regjering ikke tar lærermangelen i Norge på alvor. Regjeringens og Høyres symbolpolitikk når det gjelder firerkravet i matematikk og avskiltingen av tusenvis av norske lærere, har gjort problemet større og større for hver dag med den borgerlige regjeringen. Jeg er særlig bekymret for distriktskommunenes mulighet til å få tak i kvalifiserte lærere. Det er svært kritisk for distriktene og et demografisk problem for landet vårt. Det er knyttet noe usikkerhet til framtidstall, men når man lager et regnestykke, må alle tallene være med. Hvis man har et overskudd på 6 000 lærere i 2030, kan disse bare erstatte en liten del av alle årsverkene med ufaglærte lærere vi har i dag. Så man må altså ha med seg hele regnestykket når man sender ut pressemeldinger til det ganske land. Norsk skole er inne i det jeg vil kalle ekstremsport, ikke bare Ekstremsportveko, men et ekstremsportår. Akkurat nå er lærere og skoleledere overarbeidet og underbetalt. Lærere har ikke fått overtidsbetaling i en tid da de har jobbet natt og dag. Det er helt krise mange steder. Det er tungt å stå i dette, og selvfølgelig tærer det på motivasjonen. Vi må bære hver eneste lærer og hver eneste skoleleder på gullstol og sørge for at vi gjør alt vi kan for at de ikke velger seg bort fra skolen. For lærermangelen fører til at mange elever får en dårligere opplæring enn de kunne og burde fått. Det skjer i dag, det skjer i morgen, og det skjer til neste år. Utdanning er bærebjelken i samfunnet vårt. Vi er nødt til å ta lærermangelen i Norge på alvor, for det å ikke få undervisning av en kvalifisert lærer har store konsekvenser for dem det gjelder. Derfor skal vi ha et taktskifte i arbeidet mot lærermangelen i skolen. Det er det de rød-grønne partiene har foreslått i dag. Jeg er utrolig glad for at Senterpartiet, Arbeiderpartiet og SV står sammen i denne saken, for det betyr at vi er sikret et helt annet fokus på lærermangelen i norsk skole enn det dagens regjering har klart å hoste opp, når vi får en ny regjering om et halvt års tid.
Mona Fagerås (Sosialistisk Venstreparti), 2021-03-23:
Hver dag går tusenvis av barn på skolen uten å få undervisning av en kvalifisert lærer. Ingen hadde akseptert at det ble ansatt leger og sykepleiere dersom de ikke var utdannet for jobben. Det er dessuten ulovlig – men ikke når det gjelder lærere. Her ansettes det over en lav sko, og personer rett fra videregående kan tilsettes for å undervise ungene våre. Altfor mange lærere forsvinner fra yrket. Til sammen var det rundt 8 100 lærere i skoleverket i 2008 som hadde en helt annen jobb ti år etterpå. Dette er tall fra SSB. Hvilke målrettede tiltak vil kunnskapsministeren iverksette for å få tilbake reservestyrken av lærere som jobber utenfor skoleverket?
Mona Fagerås (Sosialistisk Venstreparti), 2021-03-23:
Sist gang jeg traff ministeren, i Dagsnytt 18, for øvrig, var det et faktum jeg synes han slapp altfor lett unna. For i høst var det en kraftig nedgang i antallet søkere til lærerutdanningen, til tross for at vi hadde stor arbeidsledighet. Det er særlig på utdanningen 5.–10. det var en nedgang, men OsloMet opplevde en nedgang på 1.–7. på 5 pst. Jeg er svært bekymret, og det burde ministeren også være. Vi har behov for flere kvalifiserte lærere i norske klasserom. Hva har ministeren gjort for at søkertallene til høsten blir mer positive?
Mona Fagerås (Sosialistisk Venstreparti), 2021-03-23:
En altfor stor andel av dem som er ferdigutdannet lærer, velger seg over i andre yrker etter kun kort tid. Det er et samlet storting som har vært opptatt av at veiledning for nyutdannede lærere skulle være et viktig virkemiddel for å få flere til å bli i yrket. På fredag ble sluttrapporten Evaluering av veiledning av nyutdannede nytilsatte lærere publisert. Rapporten viser at veiledning virker. De som får veiledning, er mer positive til yrket og svarer i større grad at de tror de fortsatt kommer til å være i yrket om fem år. Finansieringen og tilskuddsordningen virker. Skoleledere som har mottatt tilskudd, får i større grad en systematisk veiledning. Å finne tid er fortsatt den største utfordringen for å få til veiledning i praksis. Mange veiledere mangler fortsatt formell veilederkompetanse, men lite tyder på at antallet som mottar veiledning, har økt vesentlig. I rapporten konkluderes det med: «Funnene fra de kvalitative intervjuene antyder at blant eiere og ledelse i barnehager og på skoler der veiledningstilbudet har kvalitetsmessige mangler, er det flere som omtaler veiledning som en nedprioritert oppgave fordi det ikke er lovpålagt. Selv om det i 2017 ble bestemt av Stortinget at alle nyutdannede skulle få tilbud om veiledning og det ble utformet en intensjonsavtale der flere parter er med, synes det altså som om enkelte aktører ser på prinsippene som førende mer enn forpliktende.» Dette funnet står i sterk kontrast til det som kommer fram i innstillingen fra komiteen, der flertallet konkluderer med: «Flertallet vil derfor fremheve nødvendigheten av god dialog med de relevante partene og å dra nytte av erfaringene fra den ovennevnte evalueringen som de viktigste grepene på både kort og lang sikt, og at det derfor ikke er hensiktsmessig å regulere veiledning av nyutdannede nytilsatte lærere gjennom lov eller forskrift.» Prinsippene og forpliktelsene, som partene undertegnet i 2018, går ut i sommer. Nå mener vi i SV at det haster med å få veiledningsordningen for nyutdannede lærere forskriftsfestet og utvidet, at det må forskes mer på tiltak for å sikre flere kvalifiserte lærere i skolen, og at de kan stå lenger i jobben.
Mona Fagerås (Sosialistisk Venstreparti), 2021-03-23:
Det er en samlet komité som er bekymret for ivaretakelsen av opplæringen i tradisjons- og håndverksfag. At vi da ikke kunne blitt enige om de forslagene som framkommer i denne saken, er meg en gåte. Kompetansen fagarbeiderne i disse fagene besitter, er svært viktig for å ivareta kulturminner og den kulturarven disse håndverkene er i seg selv. Undervisningstilbudet i disse fagene er i dag et viktig bidrag hvis Norge skal leve opp til forpliktelsene som vi har påtatt oss gjennom UNESCOs konvensjon om vern av den immaterielle kulturarven. Problemstillingene for små og verneverdige fag er sammensatte når det gjelder både innhold, struktur og organisering. Tradisjonshåndverksfagene har ulik egenart og er organisert på mange ulike måter, og aktørbildet er komplekst og til dels uoversiktlig. Det har over tid vist seg svært vanskelig å sikre disse fagene gjennom fylkeskommunenes ordinære videregående tilbud, og det er derfor private aktører som har påtatt seg en stor del av oppgaven med å videreføre disse utdanningstilbudene. Til tross for utfordringene som er løftet fram en rekke ganger, både politisk og av aktører innenfor utdanning, kulturminnevern og næringsliv, gjenstår det å finne varige løsninger for de små kultur- og tradisjonshåndverksfagene. Vi er bekymret for at dersom det ikke snarest etableres nye ordninger som ivaretar kulturarvfagene, vil disse tilbudene og fagpersonene som i dag holder utdanningene oppe, bli borte før det er etablert løsninger. En kulturnasjon som Norge må ha en ambisjon om at disse fagene skal få varige og robuste rammebetingelser, slik at nasjonen kan ivareta sine forpliktelser til å forvalte og videreføre den immaterielle kulturarven. Vi mener at det haster med å finne en løsning for å sikre de små håndverksfagene gjennom økt rekruttering, og sikre de skolene som tilbyr sånne utdanninger, en forutsigbar og bærekraftig økonomi. Jeg har til slutt lyst til å vise til høringsuttalelsen fra Forum for kunstfaglig utdanning, som jeg er veldig enig i. Forumet anbefaler at Stortinget bestiller en helhetlig utredning av hvordan skoler og utdanningstilbud innenfor det kunst-, kultur- og håndverksmessige fagområdet bør ivaretas på en best mulig måte. Forum for kunstfaglig utdanning viser til hvilke løsninger den svenske Riksdagen har gjort gjeldende i Sverige for tilsvarende samfunnsbehov. Vårt syn er at vi i Norge har mye å hente på å studere den svenske modellen, og jeg håper at ministeren har lyttet til dette innspillet.