trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2005-12-09:
Et godt budsjett er blitt enda bedre. Dette klassiske Jon Lilletun-sitatet kan meget vel brukes om budsjettprosessen i høst. Som flere har vært inne på, var utgangspunktet fra den avgåtte regjeringen når det gjelder budsjettet, slett ikke dårlig. Reduksjonen av den innsatsbaserte finansieringen fra 60 til 40 pst. var basert på at man erkjente en rekke uheldige utslag. Man fikk mer markedsorientering, man fikk vridninger og prioriteringer i retninger som Stortinget ikke hadde vedtatt. I det hele tatt hadde det konsekvenser som gav dårligere økonomistyring. Det taler til Ansgar Gabrielsens ære at han lot fagligheten og ikke overordnede ideologier styre finansieringen av sykehusene og reduserte innsatsbasert finansiering. Vi har også sett at den avgåtte regjeringen har hatt midler til opptrappingsplan, slik at den har vært fulgt opp når det gjaldt psykiatrien. Vi så, nokså overraskende vil jeg si, at en rekke av de egenandelsøkningene man hadde forventet, ikke kom, og at det ble innført frikort opp til tolv år for barn. Den rød-grønne regjeringen har likevel klart å styrke budsjettet ytterligere på viktige punkter, ikke minst når det gjelder rusmiddelavhengige. Der er det fortsatt en lang vei å gå. Vi er nødt til å øke den innsatsen gjennom fireårsperioden, for å ivareta en rekke grupper som faller ut. Jeg vil likevel trekke fram to punkter som jeg tror det er uhyre viktig å gå videre med. Vi ser at helseforetakene nå disponerer ca. 70 milliarder kr, og det er et uhorvelig beløp når man sammenlikner med andre budsjettposter. Det er et beløp som tilsier at man er helt avhengig av å ha bedre økonomistyring enn det man tradisjonelt har hatt gjennom årene når det gjelder sykehusene. Derfor blir det også viktig å se på virkemidler som bedrer denne økonomistyringen. Sosialistisk Venstreparti har i mange år vært opptatt av at vi skal innføre en nasjonal helseplan, nettopp som et styringsverktøy for å få overordnet kontroll både med ressursbruken og med hvordan man skal fordele spesialistkreftene. Vi håper at vi skal klare å få til en framdrift som gjør at man etter hvert får vedtatt det i Stortinget. Jeg registrerer at komiteen samlet har påpekt behovet for en bedre samordning mellom spesialist- og kommunehelsetjenesten. Wisløff-utvalget har på en rekke punkter påpekt mekanismer som kan bedre den samhandlingen. Jeg tror at bl.a. den konflikten vi nå ser i Finnmark, mellom de to sykehusene og Alta kommune, skyldes uavklarte forhold når det gjelder finansiering av spesialisttjenester. Så får man konflikter i kampen om knappe ressurser. Jeg tror at mange av de konfliktene vi ser rundt omkring i Helse-Norge i dag når det gjelder sykehusstrukturen, løses dersom man har forutsigbarhet og vet hva man har å forholde seg til i årene som kommer. Derfor er både finansieringen av halvannenlinjetjenesten og en overordnet plan for å beskrive hvordan ressursene skal brukes, viktige grep.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2005-12-09:
Jeg tok ordet til den betraktningen som Lønning hadde, for Lønning betrakter jo helseforetakenes styrer nærmest som om det er gitt hva de skal foreta seg, på oppdrag fra en statsråd. Men det som har vært mye av problemet til nå, og som gjør at man endrer det, er nettopp at det fattes beslutninger i styrene som på mange måter blir politiske beslutninger med konsekvenser for det enkelte fylket og for det enkelte helseforetaket – som også sier noe om strukturen knyttet til spesialisthelsetjenesten. Derfor må det jo være en styrke, hvis Lønning mener at styrene på selvstendig grunnlag skal kunne fatte en del beslutninger, at det er en folkevalgt forankring av de beslutningene som tas, og at de ikke tas helt på egen hånd, uten at man både i denne nasjonalforsamlingen og ellers er med på å beslutte hva de faktisk skal gjøre. Derfor må det da være en styrke at man øker den folkevalgte representasjonen også i styrene.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2005-04-25:
Jeg forstår det slik at det er ønske om å bli ferdig med denne debatten i formiddagsmøtet, så jeg skal ikke si så mye annet enn bare å uttrykke tilfredshet med representanten Eirin Faldets og nå sist også representanten May Hansens forsikring om at de ønsker å stemme for innstillingen. Jeg er som saksordfører litt lei for at vi fikk dette problemet, og at man i dag ikke fikk anledning til å stemme over disse partienes primærforslag, men må vente til Stortingets behandling senere. Men realiteten har vi vært enige om. Så slik sett blir det det riktige utfallet uansett, selv om det formelt kanskje ser litt rart ut. Jeg har til slutt bare lyst til å takke for debatten. Jeg synes det har kommet fram gode argumenter for de ulike standpunkter. Jeg tror også det er riktig å si at det ikke er noe lett spørsmål vi diskuterer – hvilken lovgivning disse internasjonale konvensjonene skal inkorporeres i for at vi skal få et best mulig utfall. Jeg tror ikke dette er et spørsmål som påkaller de store prinsipielle og følelsesmessige uttrykkene. Jeg tror vi alle gjør rett i å vurdere disse tingene i ro og mak framover. Nå har vi sett at vi er uenige, men vi kan være med og vurdere videre også en annen innlemming enn det som vi i første omgang vedtar. Jeg tror ikke noen har full oversikt over konsekvensene av den ene eller den andre løsningen, så det får vi ta oss litt tid til å se nærmere på, ikke minst etter at stortingsmeldingen om makt- og demokratiutredningen er behandlet her i huset. Vi ser derfor fram til neste runde.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2005-04-25:
Jeg mener at likestillingsarbeidet har stagnert på mange måter. Den dårlige kommuneøkonomien fører til at mange kvinner i omsorgsstillinger i helsevesenet blir oppsagt, og kvinnearbeidsplasser forsvinner. Det å ha et likestillingssenter som en pådriver i arbeidet med kvinners rettigheter mener jeg derfor er helt nødvendig. Jeg har lyst til å spørre statsråden: Mener statsråden at denne pådriverrollen blir ivaretatt ved å slå sammen pådriverrollen og håndhevingsrollen? For to år siden la Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti fram et forslag om at det skulle være 40 pst. kvinneandel i allmennaksjeselskaper, og at dette skulle tre i kraft fra 1. januar 2004. Regjeringen mente da, med statsråd Gabrielsen i spissen, at dette ikke var noe problem, og at det ikke var nødvendig å lovfeste dette. Det skulle gå av seg selv. Den gang var det 7 pst. kvinner i styrene, i dag er det 11 pst. Og da vil jeg spørre: Er statsråden fornøyd, eller er hun, i likhet med Arbeiderpartiet, svært utålmodig? Hva vil hun i så fall gjøre?
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2005-04-25:
Siden det var litt uklarhet omkring replikken min, skal jeg bare presisere hva jeg egentlig er bekymret for. Jeg viser da til det forslaget som Arbeiderpartiet og SV hadde om 40 pst. kvinneandel i allmennaksjeselskaper, og at det skulle tre i kraft fra 1. januar 2004. Det ble jo nedstemt, for det fikk vi ikke flertall for. Men det som er bekymringen min, er at andelen kvinner i styrer og utvalg i allmennaksjeselskaper i dag bare har økt med ca. 4 pst. Bekymringen blir da: Hva gjør egentlig statsråden i den overgangsperioden på to år som nå er vedtatt? Det var det jeg mente.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2005-04-25:
Andre menneskerettighetskonvensjoner er inkorporert i norsk lovverk gjennom menneskerettsloven. Regjeringen mener imidlertid at konvensjonen om kvinnenes rettigheter ikke skal innarbeides på samme måte. Dermed vil ikke denne få samme forrang i norsk lov som de andre menneskerettighetskonvensjonene. Hvorfor mener Regjeringen at kvinners rettigheter ikke er så viktige?
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2005-04-25:
Statsråd Dåvøy har ved flere anledninger understreket behovet for reell likestilling mellom kjønn. Det er bra, men når det kommer til handling, er jeg litt skuffet. FN opererer med seks hovedkonvensjoner. Tre av disse er gjort til norsk lov gjennom menneskerettighetsloven fra 1999: konvensjonene om sivile og politiske rettigheter, økonomiske, sosiale og kulturelle rettigheter og barnets rettigheter. De tre andre er konvensjonene om kvinnediskriminering og tortur. Arbeiderpartiet mener det er på tide å innarbeide disse konvensjonene i menneskerettsloven. Menneskerettsloven har en forrang som betyr at ved konflikter skal menneskerettighetene gå foran bestemmelser i annen lovgivning. Det vil bety at en gir kvinnekonvensjonen og rasediskrimineringskonvensjonen en tyngde i norsk lov. Likestillingsombudet har ved flere anledninger sagt at kvinnekonvensjonen hører hjemme i menneskerettsloven. Men det bryr tydeligvis ikke Regjeringen seg noe om. Hege Skjeie skriver i en artikkel i Dagbladet 23. april 2005 bl.a.: «Regjeringen Bondevik vil gjerne framstå som menneskerettighetenes fremste våpendrager. I øst og vest, samt sør – men fra nå av altså ikke i nord, der Regjeringen selv bor. Her gjelder andre regler. FN kan nok ha sine hovedkonvensjoner om menneskerettighetene, men på norsk skal vi fra nå av trekke våre egne skiller mellom disse. Da får vi på norsk noen «særlig sentrale» menneskerettighetskonvensjoner, og noen ikke-så-sentrale konvensjoner. Bare de «særlig sentrale» konvensjonene hører hjemme i menneskerettsloven. Først i rekken av ikke-så-sentrale konvensjoner står, slik Regjeringen ser det, de som verner mot kvinne- og rasediskriminering. De får heller innarbeides i andre lover, slike som ikke har samme rettslige tyngde som menneskerettsloven. «Ett sted må grensen gå!» pleier de å si i Justisdepartementets lovavdeling. Her går den altså. Rett foran kvinne- og rasediskrimineringskonvensjonene.» Jeg er enig i det som jeg nå har sitert. Vi kan ikke godta at kvinners rettigheter blir annenrangs. Hvorfor i all verden er det så stor motstand mot å innarbeide kvinnekonvensjonen i Menneskerettighetskonvensjonen? Det må faktisk statsråden forklare meg enda en gang.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2005-04-25:
Dette er nærmest en forklaring om hvordan vi skal stemme. Det ser ut til at Arbeiderpartiet blir nødt til å støtte det forslag som foreligger. Jeg forstår det slik at det ikke er politisk vilje til å inkorporere kvinnekonvensjonen i Menneskerettighetskonvensjonen akkurat nå. Forslaget fra Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet blir oversendt Stortinget. Arbeiderpartiet må derfor støtte forslaget om at kvinnekonvensjonen skal tas inn i norsk lov – bare. Jeg håper dette er en midlertidig lov, og at Stortingets flertall tar til vettet og sørger for at kvinnekonvensjonen inkorporeres i Menneskerettighetskonvensjonen. Det mener jeg faktisk at over halvparten av jordas befolkning og over halvparten av det norske folk, nemlig kvinnene, fortjener.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2005-04-25:
Som det fremgikk av den foregående debatt og i en rekke i andre saker vi har behandlet i denne salen, har Fremskrittspartiet et helt annet syn på likestillingspolitikken enn de andre partiene. Vi er grunnleggende motstandere av at det offentlige skal lage særtiltak, spesielle lover, kvoteringsordninger, ombud osv. for å særbehandle grupper av friske og arbeidsføre mennesker. Dette var jeg grundig inne på i innlegget mitt i foregående sak. Jeg har ikke tenkt å gjenta hele det innlegget. Jeg regner med at de fleste fikk med seg vårt syn i den saken. Så til det man skal behandle i denne saken. Når det gjelder inkorporeringen av rådsdirektivet og FN-konvensjonen, vil vi konkret bemerke at man har lagt seg på et greit nivå med hensyn til forbud mot gjengjeldelse og forbud mot trakassering på grunn av kjønn, selv om vi tolker det dit hen at det allerede er delvis dekket inn på en grei måte i arbeidsmiljøloven og andre lover. Med hensyn til erstatningsansvar mener vi imidlertid at man er på ville veier. Lovendringen åpner for at arbeidsgiveren kan få ansvar helt uten å ha noen faktisk skyld i det som skjer. Vi mener også at man er på ville veier når det gjelder bevisbyrde. Dette ble også omtalt under behandlingen av Ot.prp. nr. 33 for 2004–2005 i forrige uke. Det er i realiteten et helt nytt rettsprinsipp at man må bevise at man er uskyldig. Implikasjonene ved dette er rimelig oppsiktsvekkende. En arbeidsgiver kommer i en håpløs situasjon, for så fort noen roper diskriminering, må arbeidsgiveren bevise at han ikke har gjort noe galt, ellers vil han bli dømt. Når det gjelder FN-konvensjonen, mener Fremskrittspartiet at Norge har en folkerettslig forpliktelse til å følge konvensjonen, og at ytterligere presiseringer gjennom innlemming i lovverket derfor er unødvendig. Med dette vil jeg ta opp Fremskrittspartiets forslag, som er å finne i innstillingen.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-04-25:
Jeg vil ta tak i det siste jeg var inne på i mitt innlegg og påpeke at det er et stort misforhold i ombudets rolle mellom grunnlaget kjønn og etnisitet på den ene siden og seksuell orientering på den andre siden, og at det er uheldig at det nye ombudet kun vil få ansvar for seksuell orientering i arbeidslivet og på boligsektoren. Det betyr jo at hvis man har vært utsatt for diskriminering på alle andre felt og alle andre samfunnsområder, så har ikke ombudet noe mandat i forhold til diskriminering på grunnlag av seksuell orientering. Dette er ganske uryddig, og det er ganske vanskelig. Det kan altså i seg selv virke diskriminerende. Jeg lurer på hvilke tanker statsråden har når det gjelder dette problemområdet, og hva hun vil gjøre for å få dette skikkelig på plass.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-04-25:
Jeg må ta tak i det siste statsråden sier, fordi man diskriminerer barn som bor med én forelder, og som bor sammen med homofile foreldre. Enten Kristelig Folkeparti ønsker det eller ei, eller ikke vil ta det innover seg, er det slik i dette landet at det er mange lesbiske som får barn, det er mange homofile menn som får barn, og det er barn som bor sammen med homofile foreldre. Det som forundrer meg, er at man tar opp barns rettigheter. Disse barna har ikke rettigheter på lik linje med andre barn, ikke til arv og ikke til å bli adoptert av den forelder de bor sammen med. En har f.eks. ikke mulighet til å adoptere barn fra resten av familien hvis en selv er homofil. Dette er diskriminering av barn, og det vil jeg gjerne at statsråden skal si noe om. Her diskriminerer man barn av enslige forsørgere, fordi man sier at mor, far og barn er den ideelle ordningen.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-04-25:
Den siste tidas debatt om trossamfunnets forskjellsbehandling av kvinner og menn viser med all tydelighet at ulike menneskerettigheter kan komme på kollisjonskurs med hverandre. Til nå har religionsfriheten gått foran hensynet til likestilling, og det vil den fortsatt gjøre når man nå inkorporerer denne konvensjonen i likestillingsloven. Bevisst eller ubevisst har Regjeringa gitt likestilling mellom kjønnene automatisk vikeplikt for andre menneskerettigheter. FN-systemet etablerte en egen kvinnekonvensjon nettopp for å vise at kvinners menneskerettigheter ikke skulle forsvinne til fordel for andre hensyn. Dette har vært ute på høring, og av de 22 høringsinstansene som uttalte at konvensjonen burde inkorporeres, mente 21 at dette burde skje gjennom menneskerettsloven. Det er vanskelig å skjønne at man da har vurdert det slik man har gjort fra Regjeringas side. Har dette noe med religionsfrihet å gjøre?
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-04-25:
Jeg vil også komme med en stemmeforklaring. Forslagene våre blir jo ikke stemt over, de blir oversendt til Stortinget. Jeg sa i stad at hvis vårt forslag ikke får flertall, støtter vi subsidiært Regjeringas forslag, men nå er det klart at vi er helt nødt til å stemme for det forslaget som foreligger i dag, med inkorporering i likestillingsloven. Det er selvfølgelig bedre enn ingenting.
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2005-04-25:
Vi har jo hatt fleire rundar om det med kjønnskvotering i styre og det med manglande kvinnerepresentasjon i leiande stillingar. Vi hadde håpt at dette skulle verte frivillig, men den lova må tre i kraft i august 2005. Så vil eg inn på den fleirtalsmerknaden som fleire har vore innom når det gjeld dei to kvinneuniversiteta våre, og som går på at dei kan vere pådrivarar i høve til næringslivet på likestillingsområdet. Eg har stilt spørsmål til barne- og familieministeren – eller likestillingsministeren – om kva ho kan gjere for at vi skal nå dette målet i overgangsperioden på to år. Så spørsmålet mitt er: Ser statsråden her nokon moglegheiter for at desse to kvinneuniversiteta kan brukast som aktørar for å nå det som vi er opptekne av både når det gjeld styrerepresentasjon, og når det gjeld næringslivet?
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2005-04-25:
Eg har berre ein kort merknad. I innlegget mitt kom eg til å hevde at ombodet skal ha eige styre. Eg vil presisere at det som står i proposisjonen, er at føresetnadene er at det vert oppretta brukarutval og ikkje styre.
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2005-04-25:
Tidlegare har Stortinget behandla diskrimineringslova, Ot.prp. nr. 33 for 2004-2005. Før i dag behandla vi diskrimineringsombodslova. Dei to sakene og den lova som vi debatterer no, er uløyseleg knytte til kvarandre og omhandlar same viktige hovudsak, nemleg norsk lovgiving mot diskriminering. Før eg går nærmare inn på Senterpartiets standpunkt i forslaga til endring i likestillingslova, vil eg gjere kort greie for våre prinsipielle innvendingar i forhold til fleirtalet når det gjeld behandlinga av diskrimineringslova, der Senterpartiet står saman med Arbeidarpartiet og SV. Vi støttar at Noreg no styrkjer diskrimineringsvernet i forhold til etnisk diskriminering, fordi diskrimineringsvernet har vore for dårleg, og lovbestemmingane er i beste fall spreidde på enkeltområde, som arbeidslivet, bustadlovgivinga og straffelova. Så langt er vi einige med Regjeringa. Hovudankepunktet mot diskrimineringslova, slik ho ligg føre, er at ho ikkje er gjennomarbeidd og gjord til ei generell diskrimineringslov. Med dagens diskrimineringslov er det fleire grupper i samfunnet som ikkje får diskrimineringsvern, og som dermed har mangelfullt vern i lovverket. Vi meiner at det er behov for ei heilskapleg diskrimineringslov som omfattar fleire grupper enn dei som vert omfatta av det forslaget som ligg føre, i tråd med Den europeiske menneskerettskonvensjon artikkel 14 og FNs konvensjon om sivile og politiske rettar artikkel 26. Vi strekar samtidig under at det ikkje er meininga at ei generell diskrimineringslov skal erstatte allereie eksisterande spesialvern, som bl.a. finst i likestillingslova. Det er behov for ei generell diskrimineringslov som skal fungere som ein overbygning for det særvernet som i tillegg vil vere naudsynt. Det er leitt at regjeringspartia ikkje går inn for at FNs kvinnekonvensjon i Noreg skal innlemmast i menneskerettslova, men i likestillingslova. Dersom denne lova vart lagd inn i menneskerettslova, ville ho hatt forrang i forhold til anna lovgiving. Men – og det er viktig å streke under – det ville absolutt ikkje svekkje lovgiving på området som er lagt inn i andre lover, f.eks. likestillingslova. Det er berre der likestillingslova gir dårlegare rettsvern, at bestemmingar frå FNs kvinnekonvensjon ville ha fått forrang dersom ho hadde vorte innlemma i menneskerettslova. Eg trur ei slik lovgiving ville kunne utfordre f.eks. trussamfunns rett til å diskriminere kvinner. Menneskerettar skal gjelde like mykje for begge kjønn, og eg meiner at det er sjølvsagt at kvinnenes rettar må vere universelle, på linje med religionsfridom. Så til det alternative forslaget. Det er opplagt slik at forslaget frå mindretalet skal oversendast Stortinget. Det same gjeld forslaget frå Høgre og Kristeleg Folkeparti, som vi har sagt at vi vil støtte subsidiært. Då skal det ikkje realitetsbehandlast i Odelstinget. Samtidig ligg det inne eit forslag, nr. 3, som vi ønskjer å støtte subsidiært, når forslaget vårt har falle. Det skal behandlast i Odelstinget. Eg håper vi kan få ei utgreiing om korleis ein skal gå fram når ein skal votere over det.
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2005-04-25:
Eg har berre lyst til å understreke at vi her eigentleg føregrip hendingsgangen. Slik innstillinga ligg føre, er det umogleg, slik andre også har sagt, for partia å stemme for sine primære standpunkt. Det vil seie at neste gong vi behandlar denne saka, nemleg i Stortinget, vil vi stemme for forslag nr. 1, frå Arbeidarpartiet, SV og Senterpartiet, mens vi i realiteten har gått inn for ein ny § 1b. Så vil eg at statsråden tek med seg alt det positive som har vore sagt – både frå ho sjølv og frå andre – om den varsla stortingsmeldinga om makt- og demokratiutgreiinga, og at vi då skal få ein heilskapleg debatt. Eg synest vi skal leggje oss på minnet, vi som no er i mindretal, at både Høgre og Kristeleg Folkeparti har varsla at dei kanskje kan komme på andre tankar når vi har debattert makt- og demokratiutgreiinga. Så same kven som sit i regjering når denne saka kjem tilbake til Stortinget, vil eg utfordre på dette.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2005-04-25:
Til det første: Når det gjelder pådriverfunksjonen, som også vil bli en del av det nye ombudets oppgaver – slik Regjeringen har foreslått – er jeg overbevist om at dette er den riktige måten å organisere det på. Jeg tror det er klokt, som jeg også sa i mitt innlegg, og det vil gi en synergieffekt. Når man har lovhåndheverrollen og på denne måten kan bruke de saker som kommer inn, vil man til enhver tid vite hva som rører seg, og hva som er de store problemene på dette området. Dermed vil man også kunne ta seg av pådriverrollen på en god måte. Jeg har lyst til å ta et eksempel, og det gjelder Likestillingsombudet i dag. Eksemplet går på aktivitetsplikten, der vi i dag ser at ombudet faktisk har en pådriverrolle og en lovhåndheverrolle. Dette har vært utført på en svært positiv måte, og det er meget aktivt i pådriverarbeidet. Når det gjelder det siste, skjønner jeg egentlig ikke spørsmålet. Den saken er jo gjennomført i Stortinget etter den tidsplanen som har vært lagt fra Regjeringens side.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2005-04-25:
På noen områder vil seksuell orientering og diskriminering i den forbindelse være omfattet av det nye ombudets oppgaver. Det dreier seg om arbeidsmiljøloven og håndhevingen av den, og også om boligloven. Vi har nylig hatt et prosjekt gående når det gjelder oppfølgingen av handlingsplanen for homofile og lesbiske. I dette prosjektet viste det seg at den største delen av den diskrimineringen vi ser i dag, er knyttet til arbeidsmiljølovens bestemmelser – så det vil være ivaretatt. Etter det jeg vet, er også de organisasjonene som er talerør for homofile og lesbiske, svært fornøyd med dette. Vi har ikke foreslått en generell diskrimineringslov her, men vi legger i første omgang inn de lovene vi har på disse områdene. Jeg tror det er klokt at vi går litt forsiktig fram, og så får vi se og evaluere etter hvert om nye grunnlag skal komme inn.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2005-04-25:
Jeg har lyst til å henvise til side 45 i odelstingsproposisjonen der disse kvinneuniversitetene også står omtalt. De er i dag private stiftelser, kompetansesentre. Det er slik at Utdannings- og forskningsdepartementet gir grunntilskudd til Kvinneuniversitetet på Løten, og jeg antar at fylkeskommunen gir en del til Kvinneuniversitetet Nord. Ellers lever de av ulike oppdrag. Begge disse institusjonene er allerede gode samarbeidspartnere for oss, og de vil også være det framover. Vi trenger gode fagmiljø som kan være pådrivere. Det som vi også sier i proposisjonen, og som er viktig, tror jeg, er at en nærmere utforming av dette samarbeidet ønsker vi at det nye organet, det nye ombudet, skal være med og legge til rette for. Det er klart at vi trenger slike organer.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2005-04-25:
Denne statsråden er imot enhver form for diskriminering uansett hvilke grupper man snakker om. Det er riktig at Regjeringen ikke har lagt fram et forslag om en helhetlig diskrimineringslov i denne odelstingsproposisjonen. Det er noen årsaker til det. Det vi har sagt, er at det kanskje vil kunne gi et mindre klart diskrimineringsgrunnlag. Det er viktig at lovgrunnlaget vi her snakker om, er klart og lett forståelig. Jeg vil si det slik: Vi har begynt et svært viktig arbeid. Det er også slik at hva som er diskriminering, kan være og er ulikt på ulike områder. Det kan etter min mening være klokt å høste noen erfaringer før vi eventuelt går til det skritt å foreta ytterligere utredninger. Når det så gjelder retten til adopsjon og stebarnsadopsjon for homofile og lesbiske, føler jeg at vi snakker like mye om hvilke rettigheter det dreier seg om. Mitt og Kristelig Folkepartis anliggende i den sammenhengen har vært(presidenten klubber) barnets rett til en mor og en far, altså et helt annet utgangspunkt. (presidenten klubber)
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2005-04-25:
Unnskyld.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2005-04-25:
Dette blir en litt annen diskusjon enn diskusjonen om et nytt, felles ombud, men jeg skal selvsagt svare. Jeg har lyst til å påpeke at når det gjelder stebarnsadopsjon, er det innført en tid tilbake. Like fullt må jeg få lov til å si at mitt utgangspunkt er at barn generelt har rett til en mor og en far. Vi er opptatt av at barn i dag trenger både menn og kvinner som gode rollemodeller. De møter ofte svært få menn både i skole og i barnehage. Vi har vært opptatt av dette i andre politiske sammenhenger. Mitt utgangspunkt er fortsatt barnets rett til en mor og en far, mer enn voksnes rett til å ha barn.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2005-04-25:
Det var jo greit med en oppklaring. Jeg var kanskje litt – nei, jeg skal ikke skylde på meg selv. Det var litt uklart for meg hva representanten mente, så det var greit med en oppklaring. Svaret på det er at nå har Stortinget behandlet denne loven, og Stortinget har vedtatt at loven skal tre i kraft fra høsten av dersom man ikke har oppnådd 40 pst. kvinner i allmennaksjeselskapsstyrene. Det ser jo smått ut slik som det ligger an i dag. Når det gjelder staten, har vi allerede innført loven fra 1. januar 2004, og i statsselskapene har vi allerede oppnådd 40 pst. Det er ulike ting knyttet til det vi gjør. Vi har disse databasene våre, NHO og næringslivet selv har satt i gang en rekke tiltak. Blant annet har NHO hatt et stort prosjekt, «Female Future». Jeg har lyst til å berømme NHO for det. Det er et godt tiltak. Det er også satt i gang opplæring av kvinnelige styremedlemmer, og hundrevis av kvinner i dette landet har allerede gått på ulike styreseminarer. Noe av dette er også i regi av offentlige institusjoner og organer. Det vil være helt utenkelig for meg i alle fall å skulle endre spillereglene nå, men det er vel heller ikke det representanten spør om. Å innføre ytterligere sanksjoner utover det som allerede ligger i loven, og som Stortinget har vedtatt, vil være å endre spillereglene underveis, og det synes jeg ikke vi skal gjøre. Men sammen med næringslivet og separat skal vi etter hvert vurdere om det finnes ytterligere bevisstgjøringstiltak vi kan sette i gang. Jeg er stolt av den loven som denne regjeringen har fremmet, som næringslivet faktisk tar alvorlig, men ikke nok til at vi i år kanskje klarer å komme i havn med 40 pst. kvinner i allmennaksjeselskaper. Så har jeg lyst til – siden det er ett minutt igjen – å si at det er viktig at alle vi som diskuterer denne nye loven som eventuelt skal komme fra høsten av, presiserer at dette ikke dreier seg om aksjeselskaper, små familiebedrifter og andre vanlige aksjeselskaper. Det dreier seg altså bare om allmennaksjeselskapene våre, og det er nok en del i det offentlige rom som ikke er helt klar over det. Så jeg føler at vi alle sammen har et politisk ansvar for å klargjøre dette sterkt.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2005-04-25:
Kvinners rettigheter er viktige. Jeg vil vise til at utvalget som forberedte menneskerettsloven, som også representanten Lånke var inne på, sa at de tre generelle konvensjoner som nå er inkorporert, var de man burde inkorporere, og at man burde avgrense det til dette. Deres argumentasjon, som også jeg synes vi skal stoppe litt opp ved, er at jo flere konvensjoner man tar med, jo mer vil det ramme de konvensjoner som da ikke tas med. Man la også der vekt på at det kunne bli en uoversiktlig lov hvis svært mange konvensjoner var med. Så vil jeg vise til at den kanskje mest prinsipielle debatten som skal foregå i Stortinget når det gjelder makt- og demokratimeldingen, og som Stortinget ennå ikke har tatt, er at man ønsker å se nærmere på hva dette vil gjøre med lovverket. Man er bekymret for at man vil rettsliggjøre, og at man fratar lovgiver en del makt ved å gjøre dette. Og den debatten bør vi ta.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2005-04-25:
Utgangspunktet er ikke religionsfrihet, fordi religionsfrihet også i dag er nedfelt i menneskerettighetsloven. Når det gjelder det jeg også sa i innlegget mitt, er det slik at Regjeringen, og jeg håper også Stortinget, vil ha en god debatt om stortingsmeldingen om makt og demokrati. Og det jeg viste til, er den debatten som trekkes opp der, nemlig om den utviklingen som kan skje i retning av maktoverføring fra lovgivende til dømmende myndighet. Spesielt ser man på dette, heter det i meldingen, i lys av den dynamiske utviklingen av internasjonalt regelverk, til dels i retninger som var helt utenfor hva lovgiver på inkorporasjonstidspunktet med rimelighet kunne forvente. Det kan være klokt å ta den debatten først og bruke litt tid, og kanskje også se på erfaringene med lovene vi allerede har inkorporert.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2005-04-25:
Til representanten Eirin Faldet: Jeg har lyst til å si, og gjenta, at det vi gjør i dag, er faktisk å inkorporere kvinnekonvensjonen i vårt norske lovverk. Vi er et av de første land i verden som gjør dette, og det er jeg stolt av. Samtidig har vi sagt at vi ønsker en prinsipiell debatt om rettsliggjøring i forbindelse med makt- og demokratimeldingen, og den er jeg helt sikker på vil komme i den sammenheng. Jeg har lyst til å presisere overfor representanten Faldet at det gjelder ikke bare kvinnekonvensjonen, det gjelder selvsagt også andre konvensjoner som man eventuelt ville ønske å inkorporere. Jeg vil vise til forslag nr. 2, fra mindretallet, der man altså ber Regjeringen komme tilbake til dette på egnet måte etter behandlingen av makt- og demokratimeldingen. Så det kan jo hende at vi får en ny debatt om dette senere, men da i en mer helhetlig sammenheng enn det vi kan gjøre i dag.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2005-04-25:
Kamp mot diskriminering og kamp for likeverd, like muligheter og respekt er kanskje noen av de viktigste tingene vi kan jobbe med. Norges historie handler i stor grad om det – økt likeverd, økt respekt og integrering i samfunnet av ulike grupper. Vi har kommet et godt stykke på vei. Vi har integrert de ubemidlede som før ikke hadde stemmerett. Kvinner har kommet for fullt inn i samfunnet. Nå er det rundt de homofile kampen for likeverd og respekt står. Regjeringen går dessverre ikke inn for en generell antidiskrimineringslov, men samler dette i ulike lovverk og hjemler det på ulike måter. Vi vet også at statsråden og hennes parti fortsatt mener at homofile ikke skal behandles likeverdig i spørsmål om ekteskap, i forhold til stebarnsadopsjon, osv. Jeg vil gjerne be statsråden legge fram en uttømmende liste over på hvilke områder det fortsatt skal være tillatt å diskriminere homofile.
May Britt Vihovde (Venstre), 2005-04-25:
Å sikra eit best mogleg rettsleg grunnlag for likestilling er ein nødvendig del av lovverket i ein stat. Derfor er forslaget om å inkorporera FNs kvinnekonvensjon i norsk lovverk gledeleg. Sjølv om Noreg allereie i lang tid har vore folkerettsleg forplikta til å følgja konvensjonen, er dette eit viktig skritt vidare i likestillingsarbeidet. Å ha eit lovverk som effektivt motverkar kjønnsdiskriminering, er heilt sentralt i eit likestilt samfunn. Med inkorporeringa i likestillingslova vil denne lova få ei heilt ny tyngd og ein heilt ny status. Det er etter kvart blitt ei slags etablert form for sanning at dersom ein skal vera politisk progressiv, må ein gå offensivt inn for å inkorporera konvensjonar i menneskerettslova. Representanten Trond Giske gjorde grundig greie for det. Opposisjonen har brukt mykje energi på å hevda at inkorporering i likestillingslova hindrar vern mot diskriminering, særleg i trussamfunn. Men retten til ikkje å bli diskriminert er omfatta av dei allereie inkorporerte konvensjonane, slik også retten til religionsfridom er. Om likestillingskampen står og fell på trussamfunns syn på kvinner og menns moglegheit for posisjonar i trussamfunn, ja så er overforenklinga betydeleg, for det er ikkje slik at vi kan forby alt vi ikkje liker. Menneskerettslova er ikkje meint å omfatta alle menneskerettskonvensjonar. Grunnen til at ein avgrensar dette, er at jo fleire som blir tekne med, jo meir vil ein svekkja dei som ikkje blir tekne med. Der er eg og statsråden heilt einige – det var det ho svarte representanten Faldet i ei replikkordveksling. Det er også viktig å vera merksam på at land som Sverige, Danmark, Island og Storbritannia berre har inkorporert Den europeiske menneskerettskonvensjonen. Samtidig er det viktig at forrangsregelen blir reservert enkelte tilfelle. På den måten blir føreseielegheita og klarleiken i rettssystemet sikra, og, ikkje minst, ein kan medverka til å hindra ei forskyving av makt frå Stortinget til domstolane. Det er ei utvikling vi i Venstre ikkje ønskjer, fordi det til sjuande og sist handlar om demokratiet vårt, slik også maktutgreiinga har framheva. Det er svært viktig å sjå dette i eit heilskapleg perspektiv. Venstre vil derfor også stilla seg bak forslaget frå komiteens medlemmer frå Kristeleg Folkeparti og Høgre om å be Regjeringa komma tilbake på eigna måte etter behandlinga av stortingsmeldinga om maktutgreiinga med vurdering av ei eventuell inkorporering i menneskerettslova. Det er etter kvart påtrengjande å sjå inkorporeringa av internasjonale konvensjonar i eit heilskapleg lys.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2005-03-16:
Vi fikk en halvering av matmomsen 1. juli 2001, men denne reduksjonen er nå helt spist opp i form av høyere matvarepriser. Matvareprisene i Norge stiger mer enn den generelle prisutviklingen, mens matvareprisene i våre naboland går nedover. Vi fikk en budsjettavtale mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet i fjor høst der vi fikk igjennom en reduksjon av matmomsen på 1 pst. Men nå viser det seg at matvareprisene stiger, når vi skulle forventet en nedgang. For Fremskrittspartiet var det en forutsetning at dette hovedsakelig skulle komme forbrukerne til gode. Mener ikke statsråden og Regjeringen det samme? Hva vil statsråden gjøre for at forbrukerne skal få sin rett i form av lavere matvarepriser?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2005-03-16:
Jeg konstaterer at matvareprisene i Norge har økt med 1,1 pst. i januar og februar, mens vi skulle forvente en prisnedgang. I samband med budsjettavtalen i fjor, da vi fikk igjennom en reduksjon av matmomsen på 1 pst., gikk representanter for de fire store kjedene ut og garanterte skriftlig at dette skulle komme forbrukerne til gode. Det har ikke skjedd. La meg ta et eksempel: Eggprisene har økt med 2,5 pst. i januar og februar, til tross for at engrosprisen fra Prior har gått ned. Da må det være én eller flere kjeder som har økt sine marginer. Når får vi disse marginundersøkelsene, slik at vi kan få «røykt» ut revene fra hiene, eller få ut bandittene i dramaet, slik at forbrukerne kan straffe synderne?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2005-03-16:
Jeg har følgende spørsmål til landbruks- og matministeren: «Oppsiktsvekkende uttalelser fra statsråden kan slå negativt ut for Synnøve Findens omdømme. Eksempler på utsagn i mediene er "dette flåsete ostemerket", "ut fra egen erfaring virker det som om Finden er mer opptatt av myndigheter og medier enn å produsere ost", "dette er en samlet bransje ukulturer", og i Stortinget: "lager også mye politisk støy". Vil ikke påstandene ramme Synnøve Findens troverdighet og ødelegge for merkevarebyggingen?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2005-03-16:
Det er helt klart at i en opphetet debatt kan noen og hver komme til å si ting som ikke er så riktig plassert. Men jeg føler at dette har skjedd i så mange sammenhenger at det danner et mønster, og det er derfor jeg har reagert på det. Når statsråden uttaler at Synnøve Finden lager mye politisk støy, må jeg spørre om hva som i realiteten har skjedd. Først ble Synnøve Finden skviset ut av Rema uten å få noen forklaring. De var konkurransedyktige i alle de tre andre kjedene. Så kom Tine og det som holdt på å skje i ICA. Hadde Synnøve Finden blitt skviset ut av ICA også, ville selskapet vært konkurs. Er det da noe rart at de forsøker å bli hørt i de politiske miljøer? Det er jo en del av det demokratiske systemet å få gehør for sine synspunkter, slik at man kan overleve i konkurransen som er på det norske meierimarkedet. Er ikke dette fullt akseptabelt?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2005-03-16:
Jeg takker statsråden for tilleggssvaret. Jeg føler at han her begår en stor feil. Som landbruksminister skal man legge forholdene til rette slik at alle aktørene innenfor meierimarkedet kan konkurrere og fungere i det norske samfunnet. Man skal ikke gå inn og kritisere enkelte aktører på en slik måte at det virker som man kan ha mistanke om at det kan være et mønster i det. Ledelsen i Synnøve Finden har reagert meget sterkt og følt seg motarbeidet helt siden etableringen i 1997 – av myndighetene, selvfølgelig, ikke bare av Sponheim. Mener ikke statsråden at han først og fremst må prioritere samarbeid og dialog og få dette systemet til å fungere, fremfor å komme med sterke påstander og karakteristikker som kan virke ødeleggende for enkelte aktører i meierimarkedet?
Lars Sponheim (Venstre), 2005-03-16:
La meg først si at matmomsen ble redusert fra 1. januar 2001 – var det vel – og det fikk en ganske umiddelbar virkning. Den reduksjonen på 12 pst. gav en ganske umiddelbar virkning – prisreduksjonen ble på om lag 9 pst. De tallene jeg sitter med i dag, viser at det vesentlige av den reduksjonen har kommet oss forbrukere til gode, men ikke alt. Det er også bakgrunnen for at Landbruks- og matdepartementet bad om og bestilte en marginundersøkelse for å få oversikt over hvor i kjedene resten av denne reduksjonen har forsvunnet. Den marginundersøkelsen er bestilt hos Norsk institutt for landbruksøkonomisk forskning. Vi har ventet lenge på den. Det har vært vanskelig for Norsk institutt for landbruksøkonomisk forskning å få tilgang på nødvendig tallmateriale hos kjedene. Det har tatt måneder. De har ikke villet levere ut dette tallmaterialet. Det var faktisk over bordet i en debatt i NRKs Standpunkt at de overfor meg bøyde unna og sa at de var villige til å gi ut de nødvendige opplysningene, slik at myndighetene kan få innsyn i hvor marginene har gått. Det var Rema 1000 som var uvillig. Først i det TV-programmet var de villige til å si at Norsk institutt for landbruksøkonomisk forskning skal få tilgang til dette. Jeg regner med at vi i løpet av kort tid, noen uker, vil få dette tallmaterialet. Men fortsatt er det slik ifølge de opplysningene jeg har, at det vesentlige av disse reduksjonene har kommet forbrukerne til gode. Så fikk vi en ytterligere momsreduksjon på mat gjennom Regjeringens budsjettforhandlinger med Fremskrittspartiet – 1 pst. reduksjon. Når den marginundersøkelsen kommer, får vi se om den prosenten har kommet forbrukerne til gode på en god måte. På primærleddet er det 50 000 aktive bønder. De er for små til å påvirke prisene. Det er 1 500 – kanskje mer – dagligvareleverandører, og det er fire i toppen. Det er grunn til å tro at konkurransen er dårligst mellom de fire matvarekjedene. Det er det nødvendig å følge nøye.
Lars Sponheim (Venstre), 2005-03-16:
Ja, det er et år siden det skapte betydelig latter i stortingssalen. I dag er det slik at vi har for mye egg, etter hva jeg forstår. Derfor var det ikke grunnlag for å gjenta det spørsmålet fra representanten Hedstrøm. Men det er slik at den betydelige eggmengden vi har hatt gjennom denne vinteren, ikke har ført til den prisreduksjonen som en burde forvente. Jeg er glad for at representanten Hedstrøm her understreker at det ikke er primærleddet eller industrileddet som er årsaken, for prisen der har gått ned. Men det er – igjen tilbake til det – de fire store kjedene som ikke sørger for at konkurransen bidrar til at eggprisene, på dette området, faller. Og jeg er glad for at spørsmålsstilleren her understreker betydningen av at det er de fire store kjedene, hvor konkurransen kanskje ikke er god nok, som gjør at ikke vi får ut de reduksjonene som bondeleddet og industrileddet bidrar til skal være der. Men vi lever ikke i noe diktatur, vi er avhengige av virksom konkurranse for å få prisene ned, og det er helt tydelig at vi forbrukere og politikere – og offentligheten – må rette et mye skarpere søkelys mot disse kjedene. Og da undrer jeg meg veldig over at disse kjedene selv bidrar til at dette lyset skal gå nedover til primærleddet, når de burde sette lyset på seg selv.
Lars Sponheim (Venstre), 2005-03-16:
Det er jo kjent at det er få land – om noen – som bruker en så liten andel av kjøpekraften sin på mat, så slik sett er det vel knapt noen i verden som er i stand til å kjøpe mat og ha mer igjen i lommeboka enn det som er tilfellet i Norge. Men like fullt er det viktig at det ikke er noen som skal stikke av gårde med unødvendig fortjeneste eller unødvendige marginer. Det forhold at vi i dette landet, med en så høy velstand, har stelt oss slik at vi kan bruke en liten andel av økonomien vår på mat, bør ikke være noen unnskyldning for at de store kapitaleierne bak de store matvarekjedene skal stikke av gårde med unødvendig fortjeneste. Jeg er opptatt av at vi skal ha så billig mat at ingen stikker av gårde med unødvendig fortjeneste, og det er viktig å rette oppmerksomheten og søkelyset mot de fire kjedene og eierne av butikkene. Jeg synes det er mye som tyder på at konkurransen er for dårlig i dag. Jeg kunne godt tenke meg at Konkurransetilsynet hadde hatt større oppmerksomhet på konkurransen mellom de fire store kjedene, og jeg synes vinterens debatt om at de fire store kjedene selv gjerne vil rette oppmerksomheten lenger nedover i matvarekjeden, er urimelig.
Lars Sponheim (Venstre), 2005-03-16:
Jeg synes det er en underlig form for debatteknikk å gi uttrykk for at fordi man ikke er enig med Fremskrittspartiet eller er aktiv på andre områder som er viktige i denne verdikjeden for å få en effektiv og god matforsyning og nødvendig konkurranse, så er man passiv. Det er jeg uenig i. Og jeg godtar ikke det utgangspunktet. Men det er helt avgjørende at vi får et tydeligere skille mellom det som er landbrukspolitikkens oppgave, og det er gjort gjennom de regimeendringer denne regjering har foretatt, fram til en målpris vedtatt i jordbruksavtalesammenheng. Derfra og ut er det konkurransen som skal virke. Det gjør at vi har et organisatorisk og regnskapsmessig skille i Tine som er effektivt, og som gjør at konkurrentene fra den startstreken, vedtatt målpris, har en lik konkurranse. At noen gjerne skulle hatt noen fordeler i denne konkurransen som de ikke har i dette regimet, har de lov til å gi uttrykk for, og det har de lov til å delta i debatten om. Men jeg er uenig i at det her ikke er like konkurransevilkår. Landbrukspolitikken bestemmes i første ledd og gjennom jordbruksavtaleforhandlinger, og det er det bred tilslutning til i denne salen – men kanskje ikke hos Fremskrittspartiet.
Lars Sponheim (Venstre), 2005-03-16:
Hvis jeg skal ta noen viktige tall rett ut av hukommelsen, er det slik at det omsettes matvarer i norske dagligvarebutikker for litt over 50 milliarder kr – på landbruksdelen. Av de litt over 50 milliardene koster primærproduktene fra bondeleddet 14 milliarder. Resten deles ut på industriledd og på dagligvareledd. Vi vet også hvordan økonomien er hos primærprodusentene. Den er ikke slik at det er veldig mye marginer å knipe inn, utover det vi kan gjøre gjennom strukturendringer og mer rasjonell produksjon. Derfor er det viktig å holde oppmerksomheten på leddet etter de 14 milliardene, industrileddet, og på dagligvareleddet, som tar den største andelen av marginene. Det er det Konkurransetilsynets ansvar å gjøre. Jeg legger til grunn at Konkurransetilsynet gjør den jobben. Og det blir etter mitt skjønn galt å snakke om at det er konkurrranselovens begrensninger for det som gjelder landbrukspolitikken, som er problemet, det er nødvendigheten av å ha konkurranse på nivåene utover resten av primærleddet. Og det er Konkurransetilsynets jobb.
Lars Sponheim (Venstre), 2005-03-16:
Jeg kunne ha svart nei på det spørsmålet og gitt meg der. Jeg velger likevel å komme med noen kommentarer. For det første vil jeg si at jeg synes det er meningsløst å ta helt løsrevne sitater fra noe som er sagt i ulike debattsammenhenger. Det er slik at vi i begynnelsen av dette året har hatt en omfattende debatt om hvordan ulike ledd i matvarekjeden fungerer. Det har fort gått over i en generell landbrukspolitisk debatt, hvor mange har forfektet standpunkter som er ganske nær de standpunktene hr. Hedstrøm selv har forfektet i denne salen. Jeg synes det er et viktig prinsipp å få fram at et av de viktigste virkemidler i politisk debatt og i demokratiet er argumenter som møter motargumenter. Dette er løsrevne sitater fra debatter, f.eks. i NRKs Standpunkt, hvor representanter fra Synnøve Finden var til stede, og hvor hr. Hedstrøms partiformann var til stede, der man hadde de beste muligheter til å komme med motargumenter hvis man mente at det var nødvendig i den gitte sammenhengen. Det kom ikke. Jeg kan også få gi uttrykk for det jeg faktisk har gitt uttrykk for i den sammenhengen, nemlig en undring over at man når man har et godt varemerke som Synnøve Finden – jeg tror faktisk jeg i den samme Standpunkt-debatten sa at de lager en glimrende ost og har et godt varemerke – velger å knytte det varemerket så sterkt til et politisk engasjement som er veldig sammenfallende med Fremskrittspartiets, det kan vanskelig tjene de kommersielle interessene bak dette merket. Det ble heller ikke motsagt verken av Fremskrittspartiets formann eller av representanter for Synnøve Finden i den samme debatten. Det hadde kanskje vært naturlig. Utover det har jeg også lyst til å gi uttrykk for at når jeg har operert med begrepet at det er en ukultur i bransjen, er det fordi jeg synes det er et rett uttrykk. «Bransjen» i denne sammenhengen er en samlet matvarebransje som omsetter for over et hundretalls milliarder i Norge, og hvor det er flere tusen aktører i ulike ledd. Avsløringer i Dagens Næringsliv og andre medier har bl.a. vist at det her er en mangel på åpenhet og gjennomsiktighet når det gjelder hvordan prisene dannes, noe som gjør at jeg har valgt å bruke et så sterkt uttrykk som ukultur. Det har de fleste i bransjen på et vis akseptert. Men det er én aktør som hr. Hedstrøm ofte velger å representere, som har følt seg veldig fornærmet over dette. Jeg vet ikke hvorfor den aktøren, blant mange tusen aktører, skulle ha dårlig samvittighet eller ha grunn til å føle seg fornærmet over dette.
Lars Sponheim (Venstre), 2005-03-16:
Jeg er veldig sterk forsvarer av debatt, av retten til å komme med argumenter, retten til ytringsfrihet og retten til politisk engasjement. Jeg har heller ikke gitt uttrykk for noe annet. Men når jeg er invitert til debatter, forbeholder jeg meg også retten til å framføre mine synspunkter og gi uttrykk for mine resonnementer. Når de som representanten her mener er blitt forulempet på noe vis, også er til stede i debatten og har muligheter til å komme med motargumenter, men ikke gjør det, har jeg store problemer med å ta dette skikkelig på alvor. Så kommer representanten med påstander om at noen skal være skviset ut av bestemte butikker osv. Det jeg er kjent med, er at saken er til behandling i Konkurransetilsynet, og vi vil vel på et tidspunkt få høre – får jeg håpe og tro – hva som har skjedd, og om det har skjedd ting som ikke er akseptable. Jeg aksepterer alles rett til å arbeide for sine rammevilkår, men av og til kan det virke som man bruker så mye energi og krefter på å komme med påstander og bruke penger på å leie inn informasjonsrådgivere og hva det måtte være, at det går på bekostning av det å være konkurransedyktig på det man primært skal gjøre. I dette spørsmålet, og også i mange andre sammenhenger, har jeg registrert at det foreligger nøyaktig de samme papirer om et nært samarbeid mellom én av aktørene, Synnøve Finden, og representanten Hedstrøm, bl.a. påstander om embetsverket i Landbruksdepartementet, som jeg sterkt vil bestride kan være riktige.