trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-02-07:
Jeg har et spørsmål til landbruksministeren. Landbruksministeren står alene mot forbrukerne, mot dyrehelsemyndighetene og landbruket i spørsmålet om forbud mot import av storfe fra land med kugalskapssmitte. Han håper på støtte fra Høyre og Fremskrittspartiet, slik han fikk i saken om matsminke, og slik han fikk i spørsmålet om fortsatt bruk av antibiotika i dyrefôr i Norge. Vi hadde ikke hatt noen diskusjon om kugalskap i Norge hvis det ikke var fordi statsråden overprøver sine egne fagmyndigheter. I andre europeiske land har det blitt innført forbud mot import av dyr fra land med BSE-smitte i håp om å unngå smitte i eget land. Statsrådens holdning må skyldes at Arbeiderpartiet tidligere har åpnet for import av levende dyr på tross av entydige råd fra de samme fagmyndighetene og protester fra landbruket. Hvorfor skal ikke hensynet til dyrehelse og folkehelse være like avgjørende for den norske regjering som for myndighetene i EU-land, slik jeg nevnte?
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-02-07:
Det samme Veterinærinstituttet har bekreftet skriftlig – og muntlig til næringskomiteen – at å importere dyr fra slike land også innebærer en fare for at en importerer smitte. De har også sagt at de testene en har, ikke er sikre nok. I tillegg vet vi for lite om smitteveiene, sier de også. Dette dreier seg altså om en føre var-holdning. Det er den de har brukt i andre land som jeg henviste til. Når EU destruerer alle dyrene når det er ett dyr som har smitte i en besetning, er det fordi de ikke stoler på testene sine. Hvis ikke, hadde de testet de dyrene som ikke var smittet, og brukt dem til mat. Jeg antar at statsråden ikke sier at det nå destrueres dyr i EU for å regulere markedet. Jeg håper at det ikke er det som skjer. Da er det snakk om et enormt feilgrep. Veterinærinstituttet har bl.a. bekreftet at testene er mer usikre jo yngre dyrene er som slaktes, og det kan være smittet kjøtt som kommer ut som mat av den grunn. Mener statsråden at de norske testene er bedre enn de som brukes i andre land?
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-02-07:
Jeg skal få stille følgende spørsmål: «I henhold til Dagens Næringsliv 29. januar 2001 kan Norge i henhold til EØS-avtalen bli pålagt å avvikle ordningen med vrakpant på grunn av et varslet EU-direktiv. Direktivet legger opp til at bileieren betaler forsikring og årsavgift til bilen er vraket. Ordningen med vrakpant har fungert godt i Norge, noe som blir understreket av avdelingsdirektør Ellen Hambro i Miljøverndepartementet. Mener statsråden at det finnes faglige argumenter for å avvikle den norske ordningen med vrakpant?»
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-02-07:
Jeg vil takke for et grundig svar. Når en sak som dette kommer opp – og det kommer opp mange EØS-saker som til dels er særdeles detaljerte – kan en lure på hva en har kommet borti, for vi har en ordning som statsråden sier har gitt svært gode resultater, og så kan det se ut som om at vi ikke skal få lov til å beholde den. På mange områder når det gjelder innsamling av avfall, har vi ikke fått til ordninger som fungerer godt. Denne ordningen er kanskje det ene eksempelet vi har på at vi har fått til noe som fungerer godt. Så sitter det noen som mener at de skal overprøve dette. Jeg synes det er veldig vanskelig å se at dette har med regulering av konkurransesituasjonen å gjøre. Det kan ikke være noe problem for bilbransjen i Europa at vi beholder vår egen ordning. Er det kontrollert om vi er nødt til å gjennomføre dette direktivet, at det er såkalt EØS-relevant?
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-02-07:
Det er en viktig forskjell på de to ordningene. I dag er det slik at den som lar bilen sin stå ubrukt et år eller to og tar av skiltene, slipper å betale noe. Det vil en ikke få anledning til hvis dette direktivet blir implementert. Dette med detaljeringsgraden, det at næringslivet blir pålagt ting som er særdeles detaljert, og som er så detaljert at det er helt unødvendig, synes jeg er et problem som gjør at en skal være kritisk til hva en implementerer av EØS-direktiv. Et annet viktig prinsipp er prinsippet om at en nasjon selv skal kunne bestemme sine skatter og avgifter. Og så vidt jeg vet, er skatte- og avgiftspolitikken unntatt fra EU-avtalen. Om vi hadde blitt medlem, hadde vi kunnet sagt at skatter og avgifter skal unntas. Men når det f.eks. gjelder arbeidsgiveravgiften, den graderte arbeidsgiveravgiften, sier de at det ikke er skatt eller avgift; det er noe annet, det er støtte til bedrifter. Jeg synes at også ut fra det, som det må legge svekt på, må vi kunne si nei til dette. Det dreier seg om en avgift som vi selv skal kunne bestemme.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-02-07:
Stortinget var så vidt jeg husker, enstemmig enig i at man skulle ha en mer åpen og lik konkurranse på foredlingssiden når det gjaldt melk. Dette har vi ikke fått til, TINE har her over 99 pst. av omsetningen. Nå har vi fått en NILF-rapport. Man vurderer også tilskuddsordninger på et høyere nivå utenfor markedsordningen. Men det går jo an å vurdere andre ting, f.eks. kvoteordningen. I dag må all melk produseres innenfor kvoter. Vil statsråden vurdere å få til en liberalisering av dette regelverket som et alternativ? Vi har jo en forpliktelse overfor det norske folk. Melkesektoren koster ca. 6 milliarder kr i året. Det er den mest gjennomregulerte sektor, og det er ofte slik: mange reguleringer – høyere priser for skattebetalerne.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-02-07:
Jeg har et spørsmål til landbruksministeren: «Selv om Stortinget har stilt seg positiv til konkurranse innenfor meierisektoren, har TINE Norske Meierier fortsatt et tilnærmet melkemonopol. Det er få private aktører i meieribransjen, og de frittstående Q-meieriene har betydelige økonomiske problemer. Hvilke tiltak vil statsråden vurdere for å få fortgang i arbeidet med å skape konkurranse i melkemarkedet?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-02-07:
Jeg takker statsråden for svaret, som var tilfredsstillende så langt. Departementet jobber med dette, med den intensjonen å finne frem til løsninger. Det gjelder jo ikke bare disse ørsmå Q-meieriene, men det handler om at vi skal få til konkurranse på dette området i Norge, fordi Stortinget har sagt det, og fordi både forbrukere og produsenter sannsynligvis vil være tjent med det. Dette ble også luftet i spontanspørretimen, så jeg har for øvrig ingen oppfølgingsspørsmål.
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2001-02-07:
Jeg vil gjerne stille et spørsmål til statsråd Terje Moe Gustavsen. Luftfarten har fått stadig større betydning for utviklingen av næringslivet og for bosetting i distriktene. Siden lufthavnene ble etablert, har det vært en stadig vekst i trafikken av flypassasjerer helt frem til år 2000. For første gang har flytrafikken falt, og det med hele 4,5 pst. på årsbasis. Avgiftsbelastningen på flytrafikken i Norge har ført til at hele 30-80 pst. av billettprisene utgjøres av avgifter, noe som gjør at man får høyere flypriser og forverrede rammevilkår for flyselskapene og derved for Luftfartsverket. Hva vil statsråden gjøre for å forbedre rammevilkårene?
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2001-02-07:
Jeg takker for svaret, og vil gjerne fremme et tilleggsspørsmål. Innføring og øking av passasjeravgiften fører til dyrere flybilletter. Dette gir lavere trafikk, noe som igjen fører til reduserte inntekter for Luftfartsverket. I tillegg er Luftfartsverkets økonomiske situasjon preget av betydelige vedlikeholds- og investeringsbehov, samtidig som staten krever større avkastning. Den ytterligere avgiftsbelastningen som nå påføres luftfarten, vil ramme distriktene i urimelig grad, og sterkt bidra til å svekke næringslivets konkurransevilkår. Dette vil kunne føre til mer sentralisering av både bosetting og næringsaktivitet, en utvikling som går på tvers av uttalt ønske fra sittende storting og regjering. Hva vil statsråden gjøre for å bedre situasjonen?
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Luftfarten er svært viktig – og er etter hvert blitt svært viktig i vårt land ikke minst for næringslivet og hele Distrikts-Norge. Samtidig er luftfart den mest miljøbelastende transportform vi har, og det er også en svært kostbar transportform sett i forhold til infrastrukturen. Det må hele tiden være en avveining mellom disse hensynene – hensynet til den veldig sterke nytteverdien og de kostnader og belastninger den gir. Det er riktig at vi har sett et fall i trafikken relativt nylig. Vi og Luftfartsverket er usikre på om dette er en varig trend eller et midlertidig fenomen, ikke minst som følge av de strukturendringer som har vært i luftfarten i den senere tid. Det er først etter noen tid at vi kan se om dette er varig eller kun midlertidig. Når det gjelder Luftfartsverkets rammebetingelser, er de helt sentrale i forhold til å tilrettelegge for en sikker og god luftfart, og som representanten Stensaker er oppmerksom på, er dette til behandling akkurat nå i dette hus med basis i Regjeringens melding om Nasjonal transportplan. Vi legger opp til at Luftfartsverket må få en god basis for å ivareta sine oppgaver. Vi vil følge utviklingen nøye, også på avgiftsområdet, for å sikre dette. Men det regner jeg med at både dette hus og jeg selv også kan komme nærmere tilbake til under behandlingen av Nasjonal transportplan.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Som kjent er den avgiften som representanten Stensaker her fokuserer på, formelt sett finansministerens ansvarsområde, men – jeg hadde nær sagt – konsekvensene er mitt ansvarsområde, og derfor velger jeg å kommentere det likevel. De endringene i passasjeravgiften som ble vedtatt ved budsjettbehandlingen sist høst, vil føre til at man får passasjeravgift også i Sør-Norge, men jeg vil understreke at man ikke får passasjeravgift i de tre nordligste fylkene, dog unntatt Bodø og Tromsø. Videre får luftfarten nullsats på moms fra 1. juli i år. Det vil føre til en bedring. Hvorvidt dette gir reduksjoner i trafikken, gjenstår å se. Dette kan føre til behov for statlige kjøp av lufttrafikktjenester på enkelte flyplasser, slik vi har sett det på Røros. Jeg vil holde dette under løpende observasjon for å se om det er behov for å gå inn med statlige kjøp, og det er også klart at man over tid må vurdere hele avgiftssiden.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Jeg er enig med representanten Sahl i at flybilletter er kostbare, ikke minst på de lange strekningene. Når det gjelder prisregimet i forhold til det staten kjøper, så ble det tilrettelagt gjennom anbudsrunden som skjedde høsten 1999, og som ble iverksatt 1. april 2000. Med andre ord var det beslutninger som ble truffet av den da sittende regjering når det gjaldt prisnivå. Senere er disse maksimalprisene regulert i samsvar med prisstigningen. Når det gjelder spørsmålet om å utvide området for kjøp av tjenester, som i realiteten er det representanten Sahl spør om, vil det være et spørsmål som må vurderes i forbindelse med hver anbudsrunde, og som selvsagt må vurderes i forbindelse med anbudsrunden i 2003. Men det er klart at å gå inn på de store trafikkvolumene på en del av stamflyplassene og kjøpe tjenester der, vil bli voldsomt kostbart. Og det hører selvsagt med i denne vurderingen.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Først vil jeg understreke at det ikke er slik at Bratsbergbanen nedlegges. Årsaken til at NSB ikke selv trafikkerer banen nå, er ressurssituasjonen når det gjelder lokførere. Når det gjelder situasjonen rundt selskapet TIMEtoget, har jeg vært og er svært positiv til å få inn andre eiere, andre aktører, og jeg er den første til å beklage at aktører faller ut av dette. Jeg er også fortsatt positiv til at andre kommer inn på banen, om det skulle skje. Jeg har hatt en dialog med NSB om dette, også i forhold til mulige forhandlinger om overtakelse. Det er klart at NSB må vurdere dette på et forretningsmessig grunnlag, men NSB har forsikret meg om at de har gått inn i disse forhandlingene og fortsatt vil gå inn i eventuelle forhandlinger på et rimelig grunnlag. Men det er også slik at NSB – skal vi si bokstavelig talt – ikke kan gi bort eiendommer. Det er jeg også sikker på at representanten Rahm er enig med meg i. Jeg er fortsatt positiv til et salg. Jeg er innstilt på at det skal skje på en rimelig måte, dog slik at NSB må vurdere det forretningsmessige i det. Når det gjelder spørsmålet om å få i gang NSBs trafikk på Bratsbergbanen, må det vurderes i forhold til ressurssituasjonen på lokførersiden. Generelt sett vil lokførersituasjonen ifølge NSB bedre seg først i 2002, men det er likevel grunn til å følge utviklingen nøye i forhold til den enkelte strekning. Jeg viser bl.a. til at NSB har besluttet å gjenoppta trafikken på Arendalsbanen – så vidt jeg husker nå – i juni måned i år. Jeg er altså fortsatt positiv til salg av TIMEtoget, men hvis det ikke lykkes med et salg, må man sørge for å få i gang NSBs trafikk så fort som mulig.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Det er ofte sagt i denne sal at man undres på om statsråden lar seg styre av Lokomotivmannsforbundet eller av NSBs ledelse. Dermed forundrer det meg kanskje litt at man nå viser større tillit til Lokomotivmannsforbundets tillitsvalgte enn til ledelsen. Jeg for min del må naturligvis forholde meg til NSBs ledelse og til styret, som gir opplysninger rundt personellressursene til oss. Det akter jeg fortsatt å gjøre. I motsatt fall ville det rett og slett være en mistillit til selskapets ledelse. Vi har, som jeg sa i mitt hovedsvar, en løpende dialog med NSBs ledelse, og det vil vi fortsatt ha. Poenget er at de midlertidige driftsstoppene som har vært som følge av lokførermangelen, skal opphøre så snart det er råd, så snart det er forsvarlig. Slik skal det fortsatt være både i forhold til Bratsbergbanen og andre baner. Det er målsettingen, og den vil ligge der hele tiden. Det er klart at vi vil ta med oss all informasjon i denne dialogen, men jeg regner med at alle forstår at vi først og fremst må forholde oss til selskapets ledelse.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Når det gjelder verftsindustrien som representanten Kongshaug berørte innledningsvis, er nok mitt inntrykk at bildet er litt variabelt. Gjennomsnittlig er det slik som representanten Kongshaug refererte til, men det er også verft som har muligheter for å bidra på fergesiden i den nærmeste framtid. Også sysselsettingsaspektet er selvsagt viktig i så måte. Når det gjelder anleggsbransjen, er det noe problematisk klart å fastslå situasjonen der i forhold til arbeidskraft. Det skyldes at man har lange tradisjoner for å ha bygg og anlegg som én sektor, og da er det ikke helt enkelt å se splittet på den. Det er også gråsoner. Dermed er det altså nødvendig å operere med et spenn, for å si det slik, når det gjelder hvor mange som er ledige eller permitterte, og det er mye som tyder på at vi i denne bransjen har så vidt mye som 2 000-3 000 ledige eller permitterte p.t. Når det da gjelder situasjonen framover, så er det slik at aktiviteten vil øke i 2002 dersom man følger Regjeringens opplegg i Nasjonal transportplan. Regjeringen vil selvsagt også ha denne situasjonen med seg i vurderingen under budsjettbehandlingen for 2002. Når det gjelder vårt bidrag til fornying, pågår det omfattende prosesser innenfor mange av virksomhetene i samferdselssektoren; det kanskje mest synlige i det siste har vært prosesser for Statens vegvesen, der det legges opp til en betydelig effektivisering. Vi snakker altså ikke bare om hundretalls årsverk, men kanskje tusentalls årsverk, og samtidig en bedre og mer effektiv organisering. Så det er også absolutt et tema innenfor samferdselsvirksomheten.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Generelt sett er det viktig å innrette arbeidskraften slik at man får mest mulig ut av den, så også på dette området. Når det gjelder det konkrete spørsmålet om å nytte fergesubsidier, har vi en vurdering av dette i vårt framlegg til Nasjonal transportplan. Det er rimelig å anta at dette nå også er under vurdering i Stortingets avsluttende behandling av transportplanen, og jeg regner med at vi i den sammenheng også kommer tilbake til det. Generelt vil jeg si at det er gode grunner for å tenke på en slik måte, men vi må også ha med oss et helhetsbilde, og i det helhetsbildet hører både fergesubsidier og arbeidskraft hjemme, men det hører også hjemme her at man ofte avløser undersjøiske tunneler som har en svært høy driftskostnad. Og de kapitalkostnadene som en slik tunnel medfører, hører selvsagt også med. Det er i denne helheten man må finne gode løsninger, og det er det vi forsøker hele tiden, og vi er sikker på at det også ligger til grunn for Stortingets behandling.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
I Norge stiller vi de samme krav til importerte bruktbiler, uavhengig av om det er firma eller privatperson som importerer. Etter nylig kontakt med svenske myndigheter er det bekreftet at de gjør visse unntak fra de europeiske bestemmelsene om lysutstyr for biler som er fra før 1995, spesielt når det gjelder privatimport. Dette medfører at for enkelte biler har Norge noe strengere krav enn Sverige. Når det derimot gjelder såkalte flyttegodsbiler, blir disse teknisk godkjent i Norge etter motorvognforskriftene fra 1942, og det betyr i praksis at det er tilnærmet uproblematisk å ta med seg flyttegodsbiler fra USA til Norge. Det tyske TÜV, Technicher Überwachungsverein, har aldri hatt noen godkjenningsfullmakt i henhold til de norske kjøretøyforskriftene, men har vært og er fortsatt en instans som kan utstede dokumentasjon, dvs. bekrefte at et bestemt kjøretøy tilfredsstiller ulike standarder eller krav. Slike dokumentasjoner godtas fortsatt. Derimot er det ifølge de norske kjøretøyforskriftene bare fabrikanten av kjøretøyet som kan fastsette og garantere for kjøretøyets maksimale aksellast og totalvekt. Det vises i spørsmålet spesielt til vanskeligheter med å få godkjent lysutstyr på amerikanske biler som ikke er bygd for eksport til Europa. Det er et faktum at USA og Europa har forskjellige krav til lysutstyr på biler. Dette gjelder bl.a. krav til farge og lysbilde. På noen områder er det liten forskjell på kravene, men vi vet at europeiske krav bl.a. gir større sikkerhet mot blending fra møtende kjøretøyer. Vegdirektoratet gjennomfører for tiden en revisjon av de norske lysforskriftene, og det vil bl.a. ut fra trafikksikkerhetsmessige hensyn bli vurdert i hvilken grad Norge bør godkjenne lysutstyr som er konstruert etter amerikanske standarder.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Når det gjelder Sverige, er det, som jeg viste til i mitt hovedsvar, en forskjell mellom privatimport og firmaimport, og ser man på firmaimporten, er kravene på linje med dem man stiller i Norge. Det er derfor ikke slik at det generelt sett er annerledes i Sverige. Hele tiden vil vi her stå overfor en avveining mellom trafikksikkerhetsmessige forhold og forbrukerinteresser, og det er ganske åpenbart for meg at det er nettopp denne avveining som må gi føringer for hvorledes vi skal praktisere dette i framtiden. Vi skal åpne så mye som mulig, gjerne også for at folk skal få importere biler ment for det amerikanske markedet, men da må bilene tilfredsstille trafikksikkerhetsmessige krav som det er rimelig å sette i Norge, også ut fra et EU-regelverk. Det er tross alt ikke tilfeldig at vi over tid har kommet i en bedre – selv om vi mangler mye – trafikksikkerhetsmessig situasjon enn mange land rundt oss.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Jeg føler meg ikke kvalifisert til å gå inn i en detaljert diskusjon om lysbuer og spredningslys. Jeg føler meg imidlertid sikker på at man tar en seriøs og ordentlig gjennomgang av dette i den revisjonen som Vegdirektoratet holder på med. Jeg vil ikke hevde at andre lands krav setter menneskene i en farligere situasjon enn vi gjør i Norge. Jeg konstaterer bare at vi i de siste 30 årene som vi har drevet systematisk trafikksikkerhetsarbeid i Norge, faktisk har nådd lenger enn de fleste. Det har med krav til kjøretøy å gjøre, det har med atferd å gjøre, og det har med hele dette området som heter trafikksikkerhet, å gjøre. Vi skal holde det på et høyt nivå framover også, men vi skal avstemme det mot hva som er rimelig når det gjelder forbrukerinteresser, slik at vi ikke har rigide krav der det ikke er reelle behov og begrunnelser for det.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Det norske bilvraksystemet ble etablert i 1978. Systemet sikrer at om lag 85 pst. av bilvrakene samles inn. Om lag 75 pst. av materialene i vrakene går til gjenvinning etter fjerning av spesialavfall. De resterende 25 pst. er avfall som går til deponering. Dette er svært gode resultater sammenlignet med andre land. Vrakpantavgiften er ikke øremerket noe bestemt formål, men ordningen kan anses som selvfinansierende ved at inntektene fra vrakpantavgiften sammen med verdien i stålet fra vrakene over tid samsvarer med utbetaling av pant til bileier og tilskudd til innsamlings- og behandlingssystemet. EU vedtok i september 2000 et nytt direktiv om bilvrak. Direktivet er delvis begrunnet med miljøhensyn og delvis med hensyn til å sikre like konkurransebetingelser på området for bilbransjen i EØS-området. Direktivet stiller på en del punkter strengere miljøkrav enn dagens norske system gjør. Dette gjelder bl.a. krav til utfasing av helse- og miljøfarlige kjemikalier i kjøretøy, skjerpede krav til behandlingsanlegg og høyere krav til gjenvinning enn det dagens norske system oppnår. Videre legger direktivet opp til at produsenter og importører av biler på sikt skal ha hovedansvaret for å bekoste innsamling og gjenvinning. Et slikt produsentansvar er i samsvar med ordninger som allerede er innført i Norge for ulike avfallstyper, bl.a. avfall fra elektriske og elektroniske produkter, batterier, dekk og emballasje. For å sikre høy innlevering av bilvrak krever direktivet at det skal være gratis å levere biler til vraking, og at kjøretøy ikke skal kunne bli endelig avregistrert før det foreligger vrakingsattest. Det åpnes for bruk av midlertidig avregistrering. Ordningen med vrakingsattest legger til rette for at landene kan koble registrering av kjøretøy med løpende avgifter. Direktivet pålegger imidlertid ikke en slik kobling. Vi vurderer nå gjennomføring av direktivet i norsk rett. For meg er det helt på det rene at eventuelle tilpasningsordninger ikke skal føre til dårligere miljømessige resultater enn det vi har hatt i Norge i mer enn 20 år på dette feltet. Samtidig har direktivet strengere miljøkrav enn oss på enkelte områder, og produsentansvaret det legger opp til, er i tråd med norsk avfallspolitikk for øvrig. Videre vil en omlegging fra vårt offentlige system kunne bidra til en ryddigere og klarere ansvarsfordeling. Statens forurensningstilsyn, SFT, som i dag administrerer ordningen, har ulike roller knyttet til dette, både som økonomisk operatør ved inngåelse av kontrakter med fragmenteringsanlegg, som tilskuddsyter og som konsesjonsmyndighet og kontrollinstans. Etter min vurdering kan det altså være gode faglige argumenter for å justere dagens ordning, samtidig som det er avgjørende ikke å miste de sterke sidene ved denne ordningen. I denne sammenheng er det viktig å understreke at det etter vår vurdering av direktivet er opp til oss om vi vil videreføre pantesystemet i tillegg til å gå over til en produsentansvarsløsning, eventuelt om vi vil bruke avgifter i avregistreringsperioden, så lenge det ikke virker konkurransevridende.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Jeg er enig i at det var et forholdsvis langt og grundig svar. Derfor kan det være grunn til å gjenta én setning i svaret, nemlig at så vidt vi kan se så langt, kan vi beholde panteordningen. Det gav jeg altså uttrykk for i hovedsvaret. Jeg pekte også på at det kan være riktig å justere ordningen selv om den har fungert godt. Det er antakelig også mulig å få den til å fungere enda bedre, bl.a. i forhold til håndtering av spesialavfall. Men det er også viktig, og det er Miljøverndepartementets opplegg, at det skal skje uten at en mister de gode sidene ved ordningen. For å sikre dette er det lagt opp til en veldig grundig prosess med næringslivet og med berørte instanser i den nærmeste tid for at man skal ha et skikkelig grunnlag når man vurderer en eventuell implementering, som kan skje innen den fristen som jeg har fått opplyst, som er april neste år.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Jeg vil igjen litt tilbake til hovedsvaret når det gjelder dette med midlertidig avregistrering. Jeg sa i mitt hovedsvar at ordningen åpner for bruk av midlertidig avregistrering, slik det ligger i direktivet. Jeg er enig i at vi skal beholde de gode sidene, men jeg synes ikke vi må ta det utgangspunktet at vi anser den nåværende vrakpantordningen som helt åpenbart perfekt. Også gode ordninger kan ha et forbedringspotensial, og det må vi vurdere nøye. Jeg ser det slik at det er muligheter for forbedringer. Vi skal ta vare på de gode sidene ved ordningen. Det må være rettesnoren når vi skal vurdere en eventuell implementering, som nevnt innen april 2002.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Direktoratet for naturforvaltning sendte 19. oktober 2000 ut et forhåndsvarsel om felling av en til to familiegrupper av ulv dersom visse forutsetninger ble innfridd utover vinteren. En av disse forutsetningene var at bestanden av ulv i Skandinavia også etter en eventuell felling fortsatt kan sikres levedyktighet. Regjeringen har med utgangspunkt i målsettingen om minst åtte til ti familiegrupper av ulv nå fastsatt framtidige forvaltningsgrenser. Begge de to familiegruppene i Rendalen og Stor-Elvdal ligger utenfor den grensen som er fastsatt for etablering av par og familiegrupper. Direktoratet kunngjorde mandag 5. februar i år fellingsvedtak på en familiegruppe av ulv, Atndalsflokken, og et mulig revirmarkerende par, Imsdalsparet. Begge disse revirene ligger utenfor den forvaltningsgrensen som Regjeringen vedtok fredag 2. februar i år. Det er varslet at direktoratets vedtak vil bli påklaget til Miljøverndepartementet. Departementet vil ta endelig stilling til saken når klagene foreligger. Bestandsutviklingen for ulv tilsier en mer aktiv forvaltning i tiden som kommer. En god forvaltning vil innebære både aktiv felling og aktivt vern med utgangspunkt i den forvaltningsgrensen som nå er fastsatt. Felling blir et virkemiddel som vil bli brukt oftere, både for å regulere totalbestanden og for å ta ut enkeltindivider av ulv. Miljøvernministeren varslet også i stortingsmeldingen at det er aktuelt å åpne for lisensjakt på ulv utenfor forvaltningsgrensen. På den annen side vil det også bli lagt til rette for et strengt vern av et begrenset antall familiegrupper av ulv innenfor forvaltningsgrensen, dette for å bidra til å sikre en levedyktig bestand av ulv i Skandinavia.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Som representanten Bredvold sier, ligger det i direktoratets vedtak at familiegruppen av ulv på Koppangkjølen ikke skal felles nå. Det legges opp til fra direktoratets side at Rendalen kommune tildeles 8 mill. kr til forebyggende tiltak også for neste sesong, samt at Rendalen blir delegert myndighet til å fatte fellingsvedtak kommende beitesesong. Direktoratet begrunner sitt vedtak bl.a. med at det er nødvendig å beholde et visst handlingsrom med hensyn til uttak, både i forhold til konflikter på svensk side og i forhold til mulige konflikter andre steder i Norge på et senere tidspunkt. En klage på det vedtaket som direktoratet har fattet, vil da naturlig nok også bli behandlet i Miljøverndepartementet.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Vi har en dialog med Sverige om disse spørsmålene, bl.a. i forhold til ulvebestanden, men jeg vil sterkt understreke at rovdyrpolitikken som Regjeringen fører, har sin basis i meldingen om rovdyrene og i Regjeringens selvstendige og egne beslutninger. Det er naturligvis også slik at vi her står overfor klare interessemotsetninger. Det er viktig å få disse interessemotsetningene på bordet, og nettopp derfor er det viktig og riktig at man foretar en klagebehandling ut fra det regelverket vi har. Dermed vil det også være uriktig av meg å foreta en vurdering både av det vedtaket som er fattet av direktoratet, og av mulige klager over disse vedtakene.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2001-02-07:
Jeg vil gjerne følge opp spørsmålet med å rette det litt mer mot de høye flyprisene man får når man bor i Distrikts-Norge og må kombinere det regionale rutenettet med stamrutenettet. Vi har jo sett enorme utslag på prisene, særlig fra Finnmark, når man skal komme seg mellom ulike plasser i fylket, og når man skal komme seg fra Finnmark til Sør-Norge. Det jeg er litt interessert i å spørre ministeren om, går på om man i framtiden, når man skal kombinere det regionale rutenettet og stamrutenettet, også kan tenke seg – spesielt med tanke på stamrutenettet til og fra Nord-Norge – å vurdere kjøp av tjenester på stamrutenettet.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2001-02-07:
Jeg har et spørsmål til samferdselsministeren – stikkord er TIMEtoget, Bratsbergbanen i Telemark. Det har i den siste tid pågått forhandlinger mellom NSBs ledelse og det franske togselskapet Connex om at dette selskapet skal overta prosjektet TIMEtoget med tanke på drift på Bratsbergbanen. Dette har skapt optimisme med tanke på at trafikken kan komme tilbake på skinnene, og at man på den måten kan unngå de sterke negative virkningene som nedleggelsen av driften har fått både for Grenlandsområdet og Notodden-samfunnet. Så viser det seg i dag ifølge mediene i Telemark at Connex sier nei, angivelig begrunnet i at det har blitt for dyrt, NSB har priset materiellet sitt for høyt – det er i hvert fall slik det fremkommer. NSB vil selge dette materiellet så raskt som mulig, samtidig som det er andre aktører som muligens kan komme på banen. Det vil bety at en viktig pilar for TIMEtoget vil falle bort. Hva vil statsråden gjøre for å sikre at dette salget ikke finner sted for raskt?
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2001-02-07:
Jeg vil takke statsråden for svaret, og vil gjerne følge opp i forhold til det han sa om at årsaken til at det ikke er trafikk på Bratsbergbanen, er personellmangel, særlig mangel på lokførere. Det var et folkemøte på Notodden sist mandag som hadde ganske stor oppslutning, og hvor representanter for Lokomotivmannsforbundet var invitert. De sier følgende: Det finnes i dag ikke lokførermangel i NSB. Man har dekning, man har også materiell nok, og det er også lagt inn penger til drift på Bratsbergbanen. Økonomidirektør i NSB, Kjell Haukeli, bekrefter i dag gjennom telemarksavisene at lokførerproblemet er løst, og at man har personellmessig kapasitet til å kunne trafikkere Bratsbergbanen, men sparker samtidig ballen over til departementet, og sier at nå er det opp til departementet om det blir trafikk på denne strekningen eller ikke. Jeg stiller derfor følgende spørsmål til statsråden: Kan statsråden bidra til at det blir trafikk når lokførerne er på plass, materiellet er på plass, og pengene i budsjettet er på plass? Hvorfor går da ikke togene?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2001-02-07:
Det er interessant å lytte til svaret landbruksministeren gir representanten Morten Lund, hvor han sier at Veterinærinstituttet hevder at kjøtt fra importerte levende dyr er trygt å spise fordi det blir kontrollert. I Nationen 24. januar sier landbruksministeren at Veterinærinstituttet uttaler «at risikoen ved å spise dette, også er lav». Dette er et helt annet utsagn enn det landbruksministeren bruker i dag, der han sier at Veterinærinstituttet har sagt at det er trygt. Det er forskjell på at risikoen er lav, og at det er trygt å spise det. Dette utsagnet føyer seg inn i rekken av utsagn som landbruksministeren har gitt når han har håndtert spørsmålet. Han startet med å si at det ikke var noe poeng å innføre forbud mot import av beinmel. Det måtte landbruksministeren gå tilbake på. Dernest sa landbruksministeren at kjøtt fra levende importerte dyr var tryggere å spise enn kjøtt fra norske dyr. Det måtte også landbruksministeren gå tilbake på. Landbruksministeren prøver nå å skape tillit gjennom å få folk til å tro at usikre tester er sikre. Det er kun én måte å sikre seg mot spredning av smitte på, det er å stanse import av levende dyr, noe også en del EU-land har innsett. Når vil landbruksministeren innse det samme?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2001-02-07:
På et møte i regi av Nordisk Råd i København i går uttalte landbruksministeren seg positivt til at Ministerrådet nå skulle opprette det han kalte forbruker- eller matvaresikkerhetsministerråd, som i større grad skulle ivareta matvaresikkerheten i Norden. Og det er etter mitt skjønn en klok måte å organisere arbeidet på. Det jeg kunne tenke meg å utfordre statsråden på, er om ikke dette også er en klok måte å organisere arbeidet i Norge på. Den dype tillitskrisen som nå er mellom befolkningen og kjøttprodusenter særlig, gjør at man også fra politisk side må se hvilke svar man kan gi. I Tyskland har man nå valgt å opprette et eget forbrukerministerium, og fødevareministerium har vi fra før i Danmark. I Norge er den typen spørsmål fordelt på mange departementer, med uklart ansvarsforhold. Min utfordring til statsråden er: Kan han tenke seg å gå videre på det, slik at han selv kanskje ikke bare blir landbruksminister, men faktisk også forbrukerminister – hvilket han hele tiden har aspirert til og sagt at han ønsker å være – slik at man får større grad av politisk fokusering på det som er det store spørsmålet i europeisk politikk nå, nemlig matvaresikkerhet?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2001-02-07:
Jeg takker for svaret. Den siste biten av det var jo positiv. Nå har ikke jeg sagt at norske myndigheter nødvendigvis er i dyp tillitskrise. Men hvis vi ser på det som skjer i Europa, så halser politikerne etter forbrukerne, fallet i salg av storfekjøtt i Frankrike, Tyskland og Italia er på over 50 pst. Jeg er glad for at norske forbrukere fremdeles har større tillit til myndighetene enn de har mange andre plasser. Derfor er det altså viktig å ligge i forkant, og ikke bare halse etter, slik som man har sett i hele Europa. Det er utgangspunktet for mitt spørsmål. Når Nordisk Ministerråd nå ser behovet for å omorganisere seg, når den tyske regjeringen ser behov for å omorganisere seg, når danskene ser behov for å fokusere mer på forbrukerspørsmål og matvaresikkerhet, er jeg glad for de organisatoriske og politiske grep som Regjeringen her antyder. Men spørsmålet er om man ikke her faktisk bør gå videre. Jeg skjønner godt at statsråden ikke har myndighet til å si at dette synes vi er en god idé, at dette må diskuteres videre i Regjeringen. Men samtidig må jeg få lov til å oppfordre statsråd Hanssen til å ta spørsmålet opp til diskusjon i Regjeringen om ikke dette bør organiseres på en mer offensiv, forbrukerorientert måte.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2001-02-07:
Jeg ønsker å stille et spørsmål til samferdselsministeren. Som vi vet, foregår det en betydelig verdiskaping langs kysten, og det er store forventninger om økt verdiskaping i framtiden i kystrelaterte næringer. Verftsindustrien har i dag en ordremasse på 33 milliarder kr. Det er ca. tre års arbeid for verftene, og det er ikke noe akutt behov for at det her må bygges ferger for å holde sysselsettingen oppe. I anleggsbransjen derimot blir det sagt at to tredjedeler av kapasiteten er ledig, og bransjen er i ferd med å skrumpe inn. Samtidig er det mange uløste oppgaver som vi er helt avhengige av blir løst hvis vi skal få den forventede verdiskapingen som vi snakker om. I disse dager snakker vi også om fornying og modernisering av offentlig sektor og å få til mer målrettet tjenesteyting. Så jeg ønsker å spørre samferdselsministeren om følgende: Hva er samferdselsområdets bidrag i den nyere, moderne tankegangen? Og er det en moderne og god tanke f.eks. å la årlige subsidier til fergedrift inngå i finansieringen av fergeavløsningsprosjekt?
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2001-02-07:
Jeg takker for svaret på den første delen av spørsmålet mitt og vil gjerne gjenta den andre delen av det: Er det en moderne og god tanke f.eks. å la årlige subsidier til fergedrift inngå i finansieringen av fergeavløsningsprosjekt? Det vil jeg gjerne ha statsrådens signal på. På den annen side vet vi òg at mangel på arbeidskraft vil bli en hovedutfordring i årene som kommer, og der må vi alle være med og gi vårt bidrag – også fra politisk ståsted – for å prøve å bøte på det. Det snakkes faktisk om behov for arbeidsinnvandring på 10 000 personer pr. år. Er det ikke da fornuftig at den arbeidskraften som går til å drive ferger fram og tilbake mellom to punkt, blir frigjort/avløst ved faste forbindelser, og at den arbeidskraften da kan bli rettet inn mot en mer målrettet og effektiv produksjon?
Trond Helleland (Høyre), 2001-02-07:
Mitt spørsmål går til barne- og familieministeren. Den siste uken har vært preget av det grufulle drapet på Benjamin Hermansen, og i den forbindelse har partileder Thorbjørn Jagland skrevet sitt ukebrev om kampen mot rasisme. Tittelen på brevet er «Kampen mot rasisme begynner med forebygging», og han skriver her: «Men ingenting hjelper uten holdninger.» Om dette var skrevet før eller etter at han omtalte Gabons president Omar Bongo som «Bongo fra Kongo», skal være usagt. Men videre i brevet skriver Jagland: «Vi må sette fokus på barne- og ungdomspolitikken i landet. Eller mangel på sådan.» Er barne- og familieministeren enig med partileder Jagland i at Norge ikke har en barne- og ungdomspolitikk? Og hva vil hun gjøre for å imøtekomme partilederens krav om å skaffe landet en barne- og ungdomspolitikk? I tillegg kan det være interessant å høre hva Regjeringen nå gjør for å styrke det forebyggende arbeidet i kampen mot rasisme.
Trond Helleland (Høyre), 2001-02-07:
Jeg er veldig glad for ønsket om et tverrpolitisk samarbeid. Men jeg synes det er rart at partilederen benytter dette veiskillet til å gå til ensidig angrep på den politikken som blir ført i Oslo, og at han sprer direkte usannheter om situasjonen i Oslo. Det blir bl.a. skrevet i ukebrevet at man «på åttitallet begynte en systematisk nedleggelse av fritidsklubber og andre fritidstilbud for ungdom». I Oslo er det i dag 108 kommunale fritidsklubber og 69 private klubber. Disse får over 100 mill. kr i støtte. Det skrives videre i brevet at vedlikehold av skoler i Oslo har blitt neglisjert. Det er satset 6 milliarder kr over åtte år på dette vedlikeholdet. Føler barne- og familieministeren at partileder Jagland legger opp til å invitere til samarbeid over partigrensene, når han så systematisk skjeller ut de såkalte borgerlige partiene i kampen mot rasismen?
Trond Helleland (Høyre), 2001-02-07:
Jeg vil stille følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsminister Trond Giske: «Dersom Kreftplanen skal gjennomføres, vil det være stor etterspørsel etter bl.a. radiografer. Høgskolen i Buskerud, avdeling for helsefag i Drammen, ønsker å sette i gang radiografutdanning. De har inngått en intensjonsavtale med Radiumhospitalet om faglig og praksisrelatert samarbeid, og har full støtte av Helseregion Sør. Høgskolen i Buskerud søkte 18. desember 2000 departementet om etablering av grunnutdanning i radiografi. Denne saken haster. Vil statsråden bidra til et raskt og positivt svar?»
Trond Helleland (Høyre), 2001-02-07:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg skjønner at saken er sendt over til helseminister Tore Tønne, fra Drammen, så det skulle iallfall gi grunnlag for håp. Men da statsråden la fram sitt statsbudsjett på undervisningsområdet i høst, var han sikkert kjent med at Buskerud er det fylket som har færrest studieplasser når det gjelder høyere utdanning, i forhold til befolkningstallet. Denne søknaden fra Høgskolen i Buskerud omhandlet et fagområde hvor behovene vil være store i årene som kommer. Skal en klare å få gjennomført Kreftplanen, er det nødvendig å utdanne 400-500 nye radiografer, inkludert stråleterapeuter, i løpet av 2003-2004. Høgskolen i Buskerud og Radiumhospitalet har den 1. desember undertegnet en intensjonsavtale om samarbeid vedrørende radiografutdanningen. Dette gjør at høyskolen har tilgang på faglig veiledning, ekspertise og praksisplasser. Jeg ber derfor statsråden om en rask avklaring av dette spørsmålet, for for å gjennomføre Kreftplanen er det nødvendig å utdanne flere stråleterapeuter.
Trond Helleland (Høyre), 2001-02-07:
Jeg regner med at fra en trønder til en annen går det an å formidle et budskap selv om vedkommende er bosatt i Drammen. Det som er viktig her, er på en måte å få en klarhet i hvor raskt Helsedepartementet skal jobbe fram denne saken. Og når Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet da får berøring med den igjen, regner jeg med at avtalen mellom Radiumhospitalet og Høgskolen i Buskerud vil bli lagt vekt på. Jeg regner også med at det vil bli lagt vekt på at en enstemmig Helseregion Sør har gått inn for å etablere denne utdanningen i sin helseregion i Drammen. Jeg ber statsråden om å videreformidle dette til Tore Tønne, og at han selv også vurderer dette i den videre behandling av saken.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-02-07:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål: «I flere land, bl.a. Storbritannia, Tyskland, Polen og Sverige, ble 27. januar 2001 markert som en minnedag for holocaust. Vil statsministeren ta initiativ til at dette også kan bli en årlig markering og minnedag i Norge, som en jevnlig påminnelse om den historiske ugjerning og som ledd i arbeidet mot rasisme?»
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-02-07:
Det er bred enighet om det utenriksministeren nå sa, at vi trenger et jevnlig arbeid, både for å minnes ugjerningen og folkemordet mot jødene under krigen, holocaust, og for å fortsette arbeidet mot de kimer vi har til rasisme og nynazisme i vårt eget samfunn. Når jeg tror at 27. januar kan være en egnet dato for en årlig markerings- og minnedag – som ett av flere tiltak i dette arbeidet – er det fordi flere land har valgt den datoen. Det kan derfor bli en markering over større deler av Europa. Og for øvrig er det også et sammenfall, fordi det var natt til den 27. januar det tragiske og rasistisk motiverte drapet på Holmlia fant sted. Jeg mener at skoler, frivillige organisasjoner, Kirken og andre bør engasjeres i en slik årlig markering. I Storbritannia, som startet dette i år, har de utarbeidet et flott undervisningsopplegg for elevene i skolen. Jeg er glad for at Regjeringen vil gå videre på dette, og jeg vil spørre utenriksministeren om ikke nettopp 27. januar av disse grunner bør være den riktige dato.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-02-07:
Jeg oppfatter begge svarene som for så vidt positive. Den viktigste grunnen til 27. januar er selvsagt at dette er i ferd med å bli en internasjonal markeringsdag i forbindelse med befrielsen av Auschwitz. Mitt tilleggsspørsmål vil gå på ulike former for virkemidler en kan bruke for markering av en slik dag. Er utenriksministeren enig i at det å trekke dette inn i skolen, f.eks. i form av et skikkelig godt gjennomarbeidet undervisningsopplegg, vil være av tiltak som en vil drøfte med dem en skal drøfte dette med, også det å utfordre frivillige organisasjoner til folkelige markeringer i lokalmiljøet, og det å gå inn i et samarbeid med Kirken, som har vist seg som en viktig medspiller i dette arbeidet? Er dette blant tiltak som Regjeringen syns vil være riktig i forbindelse med en slik årlig markeringsdag, som jeg skjønner at Regjeringen er positiv til at vi skal få?
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Vi må gjøre vår innsats mot rasisme og intoleranse på mange områder. Én viktig oppgave er å holde historiske lærdommer levende, ikke minst for å gi nye generasjoner kunnskap og en dypere forståelse av gode og vonde krefter i vår egen historie, våre egne kulturer og vår egen samtid. Holocaust er europeisk historie. Derfor er det også en del av norsk historie. Før jul markerte vi en sluttstrek for oppgjøret i forbindelse med de eiendeler som ble fraranet norske jøder under den annen verdenskrig. Men det var samtidig en anledning til å minnes 26. november 1942, da 530 norske jøder ble hentet og stuet om bord i frakteskipet «Donau», som lå til kai i Oslo. Noen dager senere hadde 346 av dem endt sine liv i gasskamrene i Auschwitz. To og et halvt år senere var bare ni av de 530 i live. Det er vår plikt å gjøre alt hva vi kan for å forstå og forklare at fordi det faktisk kunne hende én gang, så kan det hende en gang til. Kimene til det som endte opp i holocaust, er ikke revet vekk. Kimene lever som en del av vår sivilisasjon og viser seg fram i nye ytringer. For mindre enn ti år siden måtte vi igjen forholde oss til begrepet etnisk rensing i Europa. Igjen og igjen har vi sett rasistiske ytringer og rasistisk motivert vold, som også har ledet til drap. Tragedien på Holmlia har med all tydelighet vist at Norge ikke lenger er forskånet for dette. Regjeringen legger vekt på å bidra til at vi i hele samfunnet driver holdningsskapende arbeid for å demme opp mot rasistiske, voldelige og autoritære strømninger. Dette arbeidet må komme til uttrykk på flere måter, med særlig fokusering på lokalsamfunnets egen evne til å møte utfordringene. I tillegg må vi sørge for at våre kunnskaper om historien holdes ved like. Regjeringen har derfor bestemt at det skal etableres et senter for studier av holocaust og livssynsminoriteters stilling i Norge. Dette senteret skal legges til Villa Grande, som under krigen ble benyttet som Vidkun Quislings residens. Det pågår nå et forberedende arbeid, bl.a. med deltakelse fra de mosaiske trossamfunn og Universitetet i Oslo, om hvordan Villa Grande kan rustes opp, og hvordan senteret kan passes inn. I arbeidet med å styrke holdningene mot rasisme og intoleranse kan årlige minnemarkeringer ha en positiv verdi. En del land har valgt 27. januar – datoen for frigjøringen av Auschwitz i 1945 – som utgangspunkt for en slik markering. Dette kan også være en egnet dato for en årlig norsk markering, men det kan også finnes andre datoer med den rette symbolvirkning. Jeg vil i denne sammenheng vise til at 21. mars er FNs internasjonale dag mot rasisme. Regjeringen vil, bl.a. i kontakt med organisasjoner engasjert i arbeid mot rasisme og i forbindelse med etableringen av et holocaustsenter på Villa Grande, ta opp spørsmålet om en årlig markering på en dato som kan gi det beste bidrag til mobilisering og ettertanke.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Som jeg sa i mitt svar, kan det være en riktig dato. Men Regjeringen syns det er viktig å ha dialog med alle dem som er engasjert i dette arbeidet, og se det i sammenheng med etableringen av holocaustsenteret i Villa Grande. Bondevik har nevnt et par momenter som må bringes inn i bildet for datoen 27. januar. Det er klart at vi bl.a. må ha kontakt med familien til Benjamin Hermansen før vi går videre med den datoen, siden det argumentet også har blitt brakt inn i den forbindelse. Regjeringen vil ha kontakt med mange for å undersøke hva som er den mest passende datoen her i landet, men vi er helt enig i at det er både riktig og nødvendig å ha en nasjonal markering en gang i året rundt dette.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Det vil jeg svare et ubetinget ja på. Når det gjelder skolen, har jo skolen en plikt til å drive løpende undervisning og informasjon om det som skjedde under den annen verdenskrig, men det er en ytterligere anledning til å gjøre det i forbindelse med en slik markering. Alle de ideer som Bondevik nå kommer med, tyder på at det vil være fornuftig å ha mange i tale her, for det kan være svært mange gode ideer til hvordan man kan foreta en slik markering.
Arvid Falch (Tverrpolitisk Folkevalgte (Kystpartiet)), 2001-02-07:
Jeg vil på vegne av Steinar Bastesen stille følgende spørsmål til forsvarsministeren: «I siste spørretime uttalte forsvarsministeren at kystovervåking er og vil forbli en sentral oppgave for Forsvaret. Samme kveld deltok jeg på et møte hvor sentrale personer fra Overkommandoen uttalte at dette ikke er en oppgave for Forsvaret. Det ble videre sagt at overvåking av territorialgrensen bør ivaretas av politiet, og at de sågar kunne få overta kystradarene. Dersom dette reflekterer holdningen i Forsvaret, hvordan blir kystovervåkingen, som statsråden selv har sagt er en sentral oppgave, egentlig ivaretatt?»