Erna Solberg (Høyre), 2003-01-13:
Foregående talers innlegg om fortreffeligheten ved Stoltenberg-regjeringen gjør at jeg også har lyst til å rose Stoltenberg-regjeringen. Jeg har lyst til å gi ros for brev sendt til Stortinget etter at Stortingets flertall vedtok at man skulle ha en opptrappingsplan med statlig finansiering for bygging av billige utleieboliger, studentboliger og lavinnskuddsboliger for førstegangsetablerere i statsbudsjettet for 2002, våren 2001. Da skrev Stoltenberg-regjeringen, i brev 10. september 2001, følgende til Stortinget,: «Regjeringen viser til at det i statsbudsjettet for 2001 er en markant satsing på utleieboliger og andre boligløsninger for unge og vanskeligstilte. Regjeringen vil i statsbudsjettet for 2002 følge opp denne satsingen. Boligtiltak må imidlertid ses i sammenheng og kommunene må i tråd med rollefordelingen i boligpolitikken og det kommunale selvstyret, selv få velge de lokale løsningene på etableringsproblemene i sin kommune. Regjeringen vil derfor ikke tilrå en særskilt opptrappingsplan for flere utleieboliger og lavinnskuddsboliger. Når det gjelder studentboliger vises det til Handlingsplanen for flere studentboliger som Regjeringen har lagt fram.» Jeg synes i og for seg det var klokt av Stoltenberg-regjeringen å si det. For det første fordi det viktigste møtepunktet for hva man vil, og hvilke endringer man skal ha i boligpolitikken, har man hver gang man behandler et budsjett. Da Arbeiderpartiets alternative budsjett ble fremlagt sist høst og de hadde sin første anledning til å følge opp sitt eget bolighandlingsprogram, klarte de ikke å følge det opp med de midlene de selv hadde lagt inn. Det var ikke, som jeg tidligere har hørt representanten Schjøtt-Pedersen si, fordi det teknisk ikke var mulig. Jeg kan garantere på vegne av et meget effektivt byråkrati i Husbanken og på andre områder, at de hadde klart å bruke pengene hvis man hadde fremskaffet dem, for å si det slik. Grunnen til at jeg sier dette, er at jeg tror det er viktig å være klar over at mesteparten av det som blir sagt i debatten vi har i dag om enkelte punkt og om enkelte områder, kan vi være enige om. Det er også derfor Regjeringen har gjennomført, enten i budsjettet eller på andre måter, flere av de tiltakene som var foreslått i den opprinnelige planen. Men først og fremst dreier dette seg om det tidspunktet hvor vi skal saldere og putte penger inn. Da må dette sees i sammenheng med alt det andre. Derfor er det ikke slik at det er helt forferdelig hvis noen i denne sal ikke støtter forslagene i dag. Det kan rett og slett være at man tenker gjennom dette, og at man må vurdere dette mot andre tiltak, også tiltak rettet mot vanskeligstilte grupper, som en del av en helhet i et statsbudsjett. Denne regjeringen har gjort mer for noen av de mest vanskeligstilte, i form av utvidelse av bostøtteordningen, enn noen annen regjering har gjort de siste fem–seks årene. Den har gjort det ved å øke bostøtten med nærmere 180 mill. kr, som ordinær økning i dette budsjettet. Vi har gjort det ved å prisjustere bostøtten for de absolutt fleste. Og vi har gjort det ved å fjerne finansieringskravet for barnefamilier ved kjøp av bolig. Dette var et viktig skritt i retning av en bedre bostøtteordning for de mest vanskeligstilte. Vi har ikke gjort det slik som det var lagt opp til i statsbudsjettet for i fjor, hvor vi alle, da vi leste statsbudsjettet, trodde bostøtteordningen var økt. Men så var den ikke det i 2001 fordi man hadde lagt inn nye endringer i regelverket. Det skulle finansieres ved at alle andre bostøttemottakere skulle være med på å finansiere det. Derfor er det ikke slik at vi bare kan se på markeringene, vi må også se på hvordan vi finansierer dem. Det er mange tiltak i den listen som jeg har, som er gode tiltak, og som er tiltak vi kommer til å gå gjennom og utrede grundig. Det er tiltak her som vi, som sagt, allerede har begynt på, og det er noen tiltak vi kommer til å gjennomføre før enn det som er foreslått. Fordi vi har fått et teknisk bedre system for å gjennomføre utbetaling av bostøtten i Norge, vil vi nå for annen termin 2003, altså fra 1. mai i år, innføre månedlige utbetalinger. Det lå inne i fjorårets budsjettopplegg. Regjeringen vår tok dette ut fordi det da kostet 12 mill. kr. Jeg har ikke noe ønske om å bruke 12 mill. kr på byråkrati og på å subsidiere norsk postverk. Men vi har altså funnet frem til billigere måter å gjennomføre utbetalingene på, og vi har fått prisen betydelig ned. Hvis gjennomføringen står i forhold til den prisen vi har fått, vil vi gjennomføre det som et godt og fornuftig tiltak. I tillegg kommer vi til å endre på enkelte andre ting i forhold til bostøtten i det tildelingsbrevet som går ut. Vi vil også foreslå å fjerne kvadratmetergrensen for kommunalt eide utleieboliger i de fire største byene. Det er ikke særlig kostnadskrevende, og vi har rammer for at vi kan klare å få det til innenfor det området vi har. Det vil være et spesielt tiltak rettet mot de bostedsløse, hvor vi ikke alltid finner gode nok pakker i kombinasjonen mellom sosiale hjelpetiltak og bostøtte/bolig innenfor en størrelse som passer til de mest sårbare i vårt samfunn. Vi jobber fortsatt aktivt med å ha høyest prioritet på bostedsløshetsspørsmålet. Det er ikke slik som Heikki Holmås sier i denne salen, at ingen ting er gjort siden 1998. Det er gjort noe fra alle de regjeringene som har sittet, når det gjelder å bedre boligtiltakene fra 1998 til i dag. Men det vi bad om i Stortinget for fire år siden, var en helhetlig gjennomgang av hvordan vi skulle få boligpolitikken til å fungere. Og det vi skal fremme til høsten, er en boligmelding med en helhetlig gjennomgang. Ikke minst vil et tema som ikke har vært berørt i denne debatten i det hele tatt, nemlig hele tilbudssiden når det gjelder kostnadssiden, også bli berørt. For det ser ut som at et av de virkelig store problemene vi har, er produktivitetsutviklingen i byggebransjen – den høynede kostnaden. Det er ikke bare priser som går opp i dette samfunnet fordi det er mangel på tilbud. Prisene går også opp fordi vi produserer særlig dyrt, og vi har en mindre produktivitetsutvikling i denne sektoren enn i andre sektorer. Jeg har derfor ikke lyst til å gå inn og argumentere mot eller for enkelte deler av dette forslaget. Jeg har lyst til å konstatere at når det er et bredt flertall i Stortinget som faktisk synes at det er viktig å gjøre mer på boligområdet, så er det positivt, for vi har behov for å gjøre mer på boligområdet. Men vi har behov for å gjøre det slik at vi vet at vi gjør det som er riktig. La meg f.eks. bruke det eksempelet som også representanten Gitmark nevnte, nemlig bostøtteordningen. Rundt juletider, i 1976/1977, slo vi sammen de to ordningene vi hadde tidligere, én i Sosialdepartementet og én i Kommunaldepartementet, knyttet til bostøtte for pensjonister og andre vanskeligstilte. Vi laget én ordning. Høyre stemte mot. Vi så på det som noe problematisk fordi utredningen og bakgrunnen for å fatte vedtaket var for dårlig når det gjaldt å vite hvilke styringsgrep vi hadde etterpå. At det nå er et forslag om å dele ordningen opp igjen, synes jeg kan være interessant. Det er ikke sikkert at de retningene for oppdeling av bostøtten som her er foreslått i ett av de forslagene som da ikke får flertall, ser det ut til, er den riktige måten å gjøre det på. Men vi skal legge frem et grunnlag for å fatte beslutninger ut fra de ulike delene som påvirkes her, nemlig bl.a. boligforhold, men også selvfølgelig at arbeidslinjen bør slå igjennom på alle deler av vår sosial- og boligpolitikk. Vi må ikke lage terskler i vårt samfunn slik at ikke folk kan delta i yrkesaktivt arbeid, eller at det ikke lønner seg å bli litt mer arbeidsaktiv. Men jeg har lyst til å minne om at slike omstillinger har tatt lang tid. Det var først i budsjettet for 2002 overgangsordningen fra den forrige sammenslåingen ble nullet ut. Vi har altså i fire år hatt spesialregler for å tilpasse denne overgangsordningen. Det er en grunn til at ting av og til tar litt tid. Det er heller ingen grunn til at man må vente i to år til for å få bedre tiltak på boligområdet, til tross for at boligmeldingen først kommer til høsten. Det er helt opp til enkeltrepresentanter eller til Regjeringen å fremme forslag som man har økonomisk ramme for i budsjettbehandlingene, på den samme måten som regjeringer har gjort det hvert eneste år. Det er hvert eneste år gjort endringer i boligtiltakene når et flertall på Stortinget har bedt om å få se boligpolitikken i en sammenheng. Men det er sannsynligvis ikke mulig å bruke så mye penger på kort tid som det Dokument nr. 8-forslaget her legger opp til. Det ville være uforenlig etter Regjeringens mening med det å holde et stramt budsjett. Det viser også de prioriteringer vi har gjort. La meg så si noe om bostedsløshetsbiten. Ved siden av det som har vært gjort tidligere år når det gjelder å prioritere de bostedsløse, så har Regjeringen lagt økt styrke på at hvis vi skal få til gode tiltak på området bostedsløshet, som bl.a. dreier seg om å flytte folk fra hospits – for de som i dag bor på hospits, er i dag definert som bostedsløse – over til mer permanent bolig, trengs det mer enn bare et boligtilbud. Det trengs et sosialt hjelpetilbud ved siden av det. Det er bl.a. en av de tingene som ligger i Sosialdepartementets budsjett for inneværende år for å styrke den siden i kommunene som er knyttet til å gi et bedre boligtilbud for de vanskeligstilte. Det er altså ikke slik at vi ikke gjør noe. Vi gjør mye, spesielt for dem som er mest vanskeligstilt. Og jeg er i og for seg glad for at denne debatten igjen har vist at det er der vi bør ha hovedkonsentrasjonen. Så kan vi sikkert være uenige om enkeltbiter, om hvor mye vi hvert år skal øke innsatsen på dette området. Men jeg har lyst til å minne om det som Trine Skei Grande sa til slutt i sitt innlegg, at kanskje en av de viktigste tingene vi gjør for å sørge for at flest mulig klarer seg selv, er å holde en lav rente og et stramt budsjett, og ikke minst at vi holder stabilitet rundt boligpolitikken, slik at ikke folk når de skal kjøpe sin bolig, frykter for at rammebetingelsene vil være totalt endret neste år.