Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-04-01:
Det finnes et mangfold av behandlings- og rehabiliteringstiltak for rusmiddelmisbrukere i Norge. Behandlingsmetoder og -ideologi varierer innenfor rammen av alle disse tiltakene. En del av tiltakene er offentlig eide, mens andre igjen er eid og drevet av stiftelser og frivillige organisasjoner. Noen baserer seg på rusfrihet som grunnprinsipp, andre involverer medikamentell behandling. Det finnes ingen enkle løsninger på rusmiddelmisbrukernes behandlings- og rehabiliteringsbehov. Det er derfor viktig å ivareta og videreutvikle varierte tilnærmingsmåter. Det arbeidet som nå foregår i forbindelse med rusreformene, går nettopp ut på å klargjøre ansvarsforholdene, knytte spesialiserte tilbud til helsetjenesten og redusere gråsoneproblematikk, ved at likeartede tiltak samles på samme forvaltningsnivå. En viktig behandlingstype i denne sammenheng er legemiddelassistert rehabilitering. Legemiddelassistert rehabilitering ble i sin tid innført som en permanent, landsdekkende ordning for at opiatavhengige misbrukere skulle bli tilgjengelige for behandling og få motivasjon til å ordne opp i problemene de har i sin tilværelse. Verken metadon eller buprenorfin løser problemene i seg selv. All dokumentasjon viser at behandling med legemidler alene ikke utgjør noen enkel løsning på sammensatte problemer. Jeg er derfor enig med flertallet i sosialkomiteen, som i Budsjett-innst. S. nr. 11 for 2002-2003 sier at «behandling med metadon eller buprenorfin bare gir mening når det settes inn som en del av en helhetlig behandling, som også inkluderer generell rehabilitering». Det kan synes som at intensjoner og praktisering av det foreliggende regelverk ikke på alle punkter stemmer overens. Rapportering fra sentrene/teamene innen legemiddelassistert rehabilitering avdekker at det er svært få misbrukere under 25 år som er inkludert i legemiddelassistert rehabilitering. Dette skyldes i alt vesentlig at sosialtjenesten i svært liten grad fremmer søknader på vegne av personer under 25 år. Det er derfor grunn til å understreke at aldersgrensen er satt som en hovedregel, som ikke alene skal legges til grunn for en eventuell inkludering i tiltaket. Det gis anledning til å fravike bl.a. alderskriteriet på 25 år, «dersom en samlet vurdering tilsier det». Jeg ønsker å tydeliggjøre dette. Derfor vil jeg komme med en presisering av regelverket allerede nå og fastslå at kriteriene må forstås ut fra et slikt helhetsperspektiv. Det vil om kort tid bli utarbeidet et rundskriv som presiserer visse punkter i gjeldende rundskriv nærmere. Jeg har merket meg at komiteen er opptatt av nettopp disse forholdene, og at det som representanten Bjarne Håkon Hanssen nevnte, var utgangspunktet for at saken ble reist. For øvrig vil jeg foreta en uavhengig, helhetlig evaluering av legemiddelassistert rehabilitering. Det er satt i gang et arbeid med å forberede dette, og vi har innhentet vurderinger fra Sosial- og helsedirektoratet. Evalueringen vil bl.a. fokusere på hvordan de helhetlige hjelpetiltakene rundt brukerne fungerer, med andre ord vil den gi svar på i hvilken grad de samlede, samtidige tiltak og tjenester brukerne tilbys, ivaretar behovene for rehabilitering. Vi vil også se på hvordan hele apparatet rundt rehabiliteringsopplegget fungerer. Evalueringen vil ikke direkte fokusere på effekten av bruk av legemidler – disse forholdene kjenner vi. Ytterligere tilpasninger i regelverket må ses i lys av nasjonale og internasjonale erfaringer med legemiddelassistert rehabilitering. Det samme peker komiteen på i sin innstilling. I tillegg må den helhetlige evalueringen, som nå blir satt i gang, kunne gi viktig informasjon om spørsmål og problemstillinger som er avgjørende for en eventuell videre og mer omfattende endring av regelverket for legemiddelassistert rehabilitering. Dette vil jeg følge opp, og jeg vil gi en nærmere redegjørelse for disse spørsmålene i forbindelse med revidert budsjett for 2003, slik jeg informerte komiteen om i mitt brev av 29. januar i år.