Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2015-06-15:
Det skrives at planen er utviklet med utgangspunkt i særnorske forhold og kunnskap om erfaringer i andre jernbaneland i Europa. Mulig det, men hvis målet er et bedre tilbud til kundene, ville en ha sett at oppsplitting, som dette faktisk er, konkurranseutsetting og privatisering ikke er løsningen, og at På rett spor fort kan bli til en avsporing. Hvis målet derimot er mer penger i lomma på utenlandske selskaper, vil en sikkert få gode resultater. Sannheten er at nå tvinges en viktig sak om framtidas jernbane og infrastruktur gjennom på kort tid, fordi det tydeligvis er andre hensyn enn kunnskap og erfaring som er viktig for flertallet i denne salen. Når de ikke engang vet at det er privatisering og oppsplitting man holder på med, er det mildt sagt bekymringsfullt. Dette handler om ideologi. Ideologi gir ikke bedre jernbane. Ideologi gir ikke flere tog. Ideologi gir ikke flere spor. Arbeiderpartiet er for endringer på jernbanen, men vi ønsker en samlet og sterk styring av virksomheten i offentlig regi. Vi vil at folkets skattepenger skal brukes på jernbane – ikke til å sikre multinasjonale selskaper overskudd. Reformen vil svekke kollektivtrafikken på skinner. Vi får ikke mer tog for pengene. Kundene får ikke flere valg. Det blir ikke billigere. Reformen vil svekke NSB og gi utenlandske selskaper monopol på å kjøre på togstrekninger i Norge. Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre har ikke tro på NSB, på at 150 års historie og kunnskap om jernbane har verdi. Det er trist og vitner om mangel på kunnskap om kompleksiteten i jernbanedrifta. Persontrafikken på norske skinner er ulønnsom. Togreiser her til lands er mulig takket være offentlig kjøp. Billettinntektene dekker omtrent halvparten av de reelle kostnadene for togtilbudet. Staten dekker resten ved at det offentlige kjøper tjenester direkte av NSB for 3 mrd. kr. Reformen åpner for konkurranse om offentlig støtte. Dette er penger private togselskaper selvfølgelig vil jakte på, og fordi selskapene i liten grad vil kunne påvirke inntektene, vil løsningen være å kutte kostnader for å maksimere utbyttet. Det vil føre til et massivt press på ansattes lønns- og arbeidsvilkår, og ikke minst på pensjonen for 10 000 jernbaneansatte. Hvordan Venstre skal klare å unngå det, har de fortsatt ikke klart å svare på. For å gjøre det helt klart: Vi vil ikke at utenlandske togselskap skal kunne ta utbytte på bekostning av de ansattes lønns- og arbeidsvilkår. NSB frakter årlig 60 millioner passasjerer. I Storbritannia omfatter et anbud på jernbanen i snitt 67 millioner passasjerer i året, altså mer enn det NSB har totalt. Skal anbudsregimet på jernbane drives igjennom, burde flertallet i det minste sikret seg at reformen var skikkelig utredet, ikke minst for sikkerheten og virkningen for jernbanen på lang sikt. Motviljen mot å utrede konsekvensene setter jernbanens framtid på spill. Tallgrunnlaget er svakt. Som representanten Myrli sa, inneholder kapitlet «Kvantitative effekter» ikke ett eneste tall. Man antar at konkurranse vil gi økonomiske gevinster. Det plukkes elementer fra forskjellige inspirasjonskilder uten en samlet analyse av virkninger for de ansatte, de reisende og samfunnet. Samordning mellom de som bevilger penger, de som bygger jernbane, de som kjører togene, publikums behov og økonomiske midler over tid er oppskriften på en jernbane for framtida. Regjeringa lover at drifta skal bli mer effektiv, og at kundene skal få bedre jernbane. Hovedargumentet for oppdelt jernbane baserer seg på forutsetninger om at konkurranse trengs for å bedre ytelsen. Forskning konkluderer med det motsatte. Land med den beste jernbanen har valgt en samlet, integrert modell. I et kost–nytte-perspektiv gir altså ikke oppsplitting mest jernbane for pengene. Dermed blir konklusjonen i meldinga å regne som en påstand, en tro. Vi vet at tog og skinner lager en god jernbane – ikke ideologi, ikke tro. Til slutt om saka med involvering av de ansatte. Statsråden sier at de ansatte hadde vært på to møter. Ja, det er vel ikke antall møter som er viktig her? Det er vel hva møtene faktisk har inneholdt. Og saksordføreren sa også i en replikk at han var fornøyd fordi de ansatte hadde blitt informert. Å være informert og involvert er to forskjellige ting. At Kristelig Folkeparti også tydeligvis synes at dette er en grei måte å håndtere denne type saker på, regner jeg med at flere ansatte merker seg.