Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2016-06-16:
Jeg vil begynne dette andre innlegget mitt med å si at jeg mener statsråden holdt et godt innlegg for Stortinget i denne saken. Hun svarte på alle de utfordringene som ligger i saken, på en relevant måte, slik hun har gjort hele tiden. Det har vært en diskusjon om hvordan nulltoleranse er å forstå. Det er noen av representantene som sier at det er problematisk fordi det ikke er definert nærmere. Det forstår jeg ikke noe av. Nulltoleranse er lett å forstå, politisk og moralsk. Det er at korrupsjon ikke skal finne sted, at man ikke skal delta i det. Og hvis man oppdager det, skal man si fra om det. Det kan da ikke være noe å diskutere. For vi er alle sammen i denne salen, på tvers av alle partiskiller – om alle hadde vært her – enige om at dette er noe som ikke skal skje. Det kan ikke være noe å diskutere. Nulltoleranse er nulltoleranse. Så til dette med eierskapspolitikken, som Gundersen og andre tar opp. Statsråden var også igjennom det. Jeg vil si: Eierskapspolitikken, slik den er definert i tidligere meldinger og i nåværende meldinger, ligger fast. Det er ingen av komiteens flertall – heller ikke representantene fra Arbeiderpartiet, for å være spesifikk på det – som stiller spørsmål ved eierskapspolitikken slik den er definert og vedtatt av Stortinget. Det jeg synes er forunderlig ved debatten, litt her i salen, men enda mer i den offentlige debatten, er at en lang rekke representanter for norsk næringsliv – framtredende sådanne, vil jeg si – påpeker at det faktum at vi har denne debatten i det norske parlamentet i dag, er et problem for eierskapsforståelsen. Det forstår jeg ingenting av. For det er ikke kontrollkomiteen som har foranledning i denne saken, og nå sier jeg gjennom presidenten henvendt til representanten Gundersen og representanten Tetzschner: Dette er jo forårsaket av det faktum at vi har med en av verdens største korrupsjonssaker å gjøre, og at Telenor, som et majoritetseid statlig selskap, har brutt intensjonen i eierskapspolitikken ved ikke å fortelle det de skulle fortelle. Det er det som er bruddet på eierskapspolitikken. Det er det som er faktum i denne saken. Hvis vi skulle fulgt det smale sporet, som representantene Tetzschner og Gundersen gjør seg til talsmenn for, skulle vi ha fremmet mistillitsforslag mot statsråden fordi hun i forrige omgang sa gale ting til Stortinget. Men fordi vi forfulgte saken, fordi vi ikke trodde på det, står vi fram her og frikjenner statsråden, slik hun fortjener. Det som er det besynderlige når vi opplever den diskusjonen vi nå opplever, er at det er representantene fra Høyre som driver og setter spørsmålstegn ved kontrollkomiteens gjøren og laden og håndtering, som har frikjent deres egen statsråd så entydig. Hvorfor i all verden driver de med det? Det forstår ikke jeg. Det må rett og slett være meget vanskelig for statsråden å sitte og høre på det, ettersom det er alle de andre partiene på Stortinget som sier at hun har håndtert det helt forbilledlig, som jeg sa i innlegget mitt. Men de skal ha en eller annen diskusjon om en eller annen juridisk forståelse som ligger utenfor det som er realitetene i saken. Kan de ikke innrømme det, og slutte å prøve å prate seg bort fra kjernen i spørsmålet? Det begynner rett og slett å bli politisk pinlig å høre på, slik som det etter hvert utvikler seg. Nå må det sies fra om dette, og det gjør jeg på den måten som jeg nå gjør. Det begynner å bli politisk pinlig, og jeg er overrasket over at Høyre stiller seg i en sånn situasjon. Representanten Tetzschner sier at det ikke kommer noe ut av dette, fordi vi er enige om at alt skal vedlegges protokollen. Ja, vi er enige om at det skal vedlegges protokollen. Det gjør vi fordi det ikke er grunnlag for noe annet. Ingen skal tvile på at vi hadde fremmet et annet forslag hvis det hadde vært grunnlag for det. Men det er jo fordi vi har funnet ut at eierskapsutøvelsen fra statsrådens side ikke foranlediget noe annet enn at det skal vedlegges protokollen. Da bør en ikke prate ned et slikt vedtak. Da burde jo representanten Tetzschner være glad for det og prate det opp, som det vedtaket som det er riktig å fatte ved en sånn anledning, og ikke forsøke å argumentere langs et spor som ikke kan ha noen annen hensikt enn å undergrave kontrollkomiteens autoritet. Det er nemlig det alvorlige i denne situasjonen – at det hele tiden blir stilt spørsmål ved hvordan vi håndterer dette. Det kan ikke føre til noe annet enn at vi undergraver kontrollkomiteens autoritet og dermed Stortingets autoritet. Det hadde jeg ikke ventet fra Høyre, som, ved siden av Arbeiderpartiet, er det regjeringsbærende partiet i Norge, for å si det rett ut. Det hadde jeg ikke ventet, hadde jeg ikke trodd. Men det er en argumentasjon som kommer fordi man er nødt til å forsøke å skape legitimitet for sin egen oppførsel i komiteen. Det er det som skjer. Så til slutt: I forlengelsen av dette er det en side ved det som jeg mener er nødvendig å ta nå og kanskje også senere i debatten, for jeg kommer ikke til å slippe det, og det er det faktum at også personer utenfor denne sal, med meget betydelig autoritet i det norske samfunn, har engasjert seg i dette spørsmålet. Det gjelder NHOs direktør, det gjelder direktøren for Finans Norge, og det gjelder ikke minst børsdirektøren, som faktisk mente at høringen ikke skulle finne sted, og at de som var bedt om å komme, ikke skulle komme. Det oppfatter jeg som meget alvorlig. Det er helt nødvendig å si fra denne talerstol, under denne debatten, at det er Stortinget som bestemmer i Norge. Og det har jo vist seg at det var helt nødvendig. Det er også det å si at dette er folk som i det offentlige rom har alliert seg med representanten Tetzschner, og han har alliert seg med dem. Men det er å bemerke i den forbindelse at f.eks. den tidligere børsdirektøren, Sven Arild Andersen, har sagt – ikke om kontrollkomiteen, men om statsråden – Høyres statsråd: Hennes oppførsel er et eksempel på hvordan man ikke skal oppføre seg. Hun viser følelser, drev mistenkeliggjøring, avsatte han – altså Aaser – uten å følge spillereglene. Politikere opptrer jo gjerne slik, og derfor blir det altså uryddig. Hvorfor er det bare jeg som skal ta oppgjør med sånne ting? Det burde vært Tetzschners oppgave, ved siden av meg, i stedet for å alliere seg med den type krefter i det norske samfunn som har til hensikt å sette den folkevalgte makten til side. Hva Aaser har sagt, har vi hørt, og jeg repeterer ikke det, men det er altså snakk om manglende impulskontroll. Jaha – det mener ikke jeg. Vi stiller oss bak statsrådens handlemåte når det gjelder hva som skjedde med Aaser. Jeg har ikke mye mer tid, men jeg vil bare ha sagt at når børsdirektøren sier at de ikke skal møte, under henvisning til kursen, børskursen: Det er ikke børsen som skal bestemme i Norge. Det er det vi som skal gjøre. Har jeg behov for å si mer om dette, skal jeg benytte min taletid til denne debatten er slutt. Det er sikkert.