trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2000-05-03:
Jeg vil gjerne få stille følgende spørsmål til fiskeriministeren, som svarer på vegne av miljøvernministeren: «Dagens minirenseanlegg for bolighus har en gjennomsnittlig renseeffekt på 95 pst.. På tross av høy renseeffekt stilles det strenge krav til resipienten for avløpsvannet. Ofte forlanger kommunene at resipienten er en bekk med en minimumsvannføring på 10 liter/sek. Mindre vannføring enn dette medfører ofte avslag på boligbyggesøknad. Med dagens kvalitet på minirenseanlegg kan de gjeldende krav for avløp synes overdrevne. Bør ikke kravene til resipient for minirenseanlegg lempes på for å styrke spredt boligbygging?»
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2000-05-03:
Jeg takker statsråden for svaret han kom med. Dagens renseteknologi for disse minirenseanleggene er når det gjelder private bolighus, etter min vurdering i praksis så god at det ikke burde kunne nektes å bygge boliger ut fra en begrunnelse om avløpsforholdene. Derfor burde disse minirenseanleggene i vesentlig grad kunne fremme spredt boligbygging. Altfor mange steder får man i dag avslag på boligbyggesøknader i grisgrendte strøk, nettopp ut fra avløpsforholdene. Når man har en renseeffekt på over 99 pst., er avløpsvannet som kommer ut, svært lite forurensende. Jeg mener derfor at det burde være nesten umulig å avslå en byggesøknad ut fra avløpsforholdene, dersom altså byggherren selv velger å benytte seg av slike minirenseanlegg. Dagens regelverk burde ikke kunne tolkes så fritt av kommunene at de kan avslå. Kravet om 10 liter/sek., som jeg viste til i spørsmålet, er høyst reelt, og på et slikt grunnlag er det faktisk gitt flere avslag.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2000-05-03:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg vil bare nok en gang bemerke at jeg selv har sett eksempler på at det stilles altfor strenge krav til resipienten bare for å kunne avslå en byggesøknad i spredt bebyggelse. Det har faktisk også vært en bakenforliggende tanke at man vil ha minst mulig spredt boligbygging, og at de som søker, skal inn i de kommunale byggefeltene. En slik måte å bruke dette på er jeg ikke for, og derfor mener jeg at det skulle vært en sentral forskrift som sier at kommunene ikke skulle ha den anledningen til selv å fastsette om det skal være 5 eller 10 liter vann som renner pr. sekund i en bekk eller krav til infiltrasjon i grunnen. Det skulle være en sentral bestemmelse som ikke gav kommunene et slikt spillerom, for de misbruker det rett og slett, slik som jeg har opplevd det som medlem av bygningsrådet.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Oslo havnevesen er en kommunal bedrift eiet av Oslo kommune. Oslo havnevesen er derfor ikke noen selvstendig grunneier. Den grunn Oslo havnevesen disponerer for havneformål, eies av Oslo kommune selv. Det gjelder også havnearealene i Bjørvika. Dette betyr imidlertid ikke at kommunen fritt kan disponere disse arealene. Ved at havnene opphørte som selvstendige rettssubjekter og i stedet ble kommunale etater da gjeldende havne- og farvannslov av 1984 trådte i kraft 1. januar 1985, overtok kommunene også eiendomsretten til de arealer havnene tidligere selv hadde eiet. Hensikten med denne overtakelsen var at kommunene skulle bruke disse arealene for å drive sin havnevirksomhet. For nettopp å sikre havnevirksomheten ble bestemmelsen i den gamle havneloven av 1933 om at havnekassens aktiva bare kunne brukes til havneformål, videreført i havne- og farvannsloven av 1984. Dersom havnekassens arealer blir tatt i bruk til annet enn havneformål, krever bestemmelsen at havnekassen tilføres kompensasjon etter markedspris for de angjeldende arealene. Ved behandlingen av St. meld. nr. 46 for 1996-97, Havner og infrastruktur for sjøtransport, uttalte samferdselskomiteen i Innst. S. nr. 254 for 1996-97 på side 15, første spalte, at denne regelen også må gjelde i framtiden. Stortinget sluttet seg til dette. Stortinget har sluttet seg til at Oslo havn skal være nasjonal havn, og staten har derfor en interesse av hvordan Oslo kommune forvalter sine havnearealer og driver sin havnevirksomhet. Den havnevirksomheten som må vike plassen for byutviklingen i Bjørvika, må flyttes til andre steder, og det er pekt på de muligheter som foreligger for å få opparbeidet erstatningsarealer andre steder i havnen. Utover dette er konflikten mellom byutviklingsinteressene og havneinteressene i Bjørvika en intern kommunal sak som Oslo kommune selv må løse innenfor lovens grenser. Dersom havnetrafikken skal flyttes, er det i prinsippet ikke noe i veien for at de eiendommer i Bjørvika som tilhører Oslo kommunes havnekasse, kan disponeres til byutviklingsformål. Loven krever imidlertid i dette tilfellet at Oslo kommunes havnekasse tilføres markedsverdien av disse eiendommer. Det beløp et eventuelt salg av disse eiendommene innbringer, kan derfor ikke brukes til finansiering av senketunnelen. Disse midlene må overføres havnekassen i overensstemmelse med bestemmelsene i havne- og farvannsloven.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Som jeg sa i mitt hovedsvar, er det min vurdering at det innenfor de fullmakter som gjelder, og gjeldende lover, ikke er anledning til det som er foreslått når det gjelder å bruke av havnekassens midler til formål som ikke har med havnas drift å gjøre. Jeg vil i den forbindelse gjøre oppmerksom på at havner i stor grad er finansiert ved avgifter fra brukerne av havna, og det som skjer hvis man foretar slike grep som foreslås, er at man kryssubsidierer fra én sektor til en annen – fra en gruppe brukere til andre formål i det samme området der disse brukerne opererer.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Regjeringen er selvsagt innstilt på at man skal ha en aktiv dialog med brukerne av Oslo havn. Men i tillegg til de problemene som oppstår i forbindelse med det representanten Dørum nevner, er det også slik at havnas behov heller ikke er blitt ivaretatt innenfor de muligheter man har vært i stand til å se til nå. Det er fortsatt slik at det fins formelle begrensninger i loven for hva disse midlene skal kunne brukes til, og det må vi velge å forholde oss til inntil videre.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Norge driver i dag og har tradisjonelt drevet selfangst i to ulike områder. Vi fanger klappmyss og grønlandssel i Vesterisen, og vi fanger grønlandssel i Østisen. I Østisen viser de nyeste estimatene for bestanden at det er rundt 2,2 millioner dyr, mens antall dyr i Vesterisen er estimert til 590 000 dyr. Beregninger foretatt av Fiskeriforskning, viser at de sel- og hvalbestandene vi har tall for, i et gjennomsnittsår til sammen spiser ca. 1,9 millioner tonn av kommersielle fiskeslag i Barentshavet. Det er omtrent like mye som vi fisker av de samme bestandene. Problemstillingen som representanten Harald T. Nesvik ønsker besvart, er knyttet til bestanden av grønlandssel i Østisen. Denne bestanden er russisk forvaltningsansvar. Det settes kvoter for uttak av bestanden etter internasjonale forvaltningsprinsipper gjennom behandling og rådgivning fra det internasjonale havforskningsrådet, ICES. På bakgrunn av bl.a. høy ungedødelighet i bestanden har forskerne tilrådd en kvote på 31 600 voksne dyr i år 2000. Gjennom forhandlinger med Russland i den blandede norsk-russiske fiskerikommisjonen har Norge i år fått tildelt en kvote på 5 000 voksne dyr. Norsk selfangst har derfor ut fra de rammebetingelsene som i dag foreligger, liten innvirkning på bestandsutviklingen av grønlandssel i Østisen. Norge har i år tatt sin kvote i Østisen. Det vil også i de kommende år bli lagt til rette og utformet virkemidler med sikte på at kvotene i Østisen skal tas, enten ved norsk fangst, russisk fangst eller ved en kombinasjon av norsk og russisk fangst, slik det er i dag. Fiskerimyndighetene har to målsettinger for selfangsten: økt lønnsomhet og økt fangst sett ut fra et flerbestandsperspektiv. For å bidra til å nå disse målsettingene har myndighetene iverksatt ulike typer virkemidler. Vi har siden 1991 gitt driftsstøtte til fartøyene som har drevet selfangst, og til mottaksanlegg for sel. Videre støtter vi ulike informasjonsprosjekter med sikte på å øke kunnskapen om norske prinsipper for flerbestandsforvaltning. Det gis også betydelig støtte til prosjekter hvor formålet er produktutvikling og markedsføring av selprodukter. Det arbeides for at selbestandene på sikt skal bli en verdifull ressurs som kan være med på å bidra til den betydelige verdiskapingen som i dag finner sted innenfor fiskerinæringen.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Jeg er enig med representanten Nesvik i at den store selbestanden er et betydelig problem for norsk fiskerinæring. Men også dette er et spørsmål som vi må løse innenfor rammen av de internasjonale regler som gjelder. Det er i vår interesse på både kort og lang sikt at vi bidrar til at internasjonale avtaler, internasjonalt samarbeid, er rammen for samarbeidet om ressursforvaltning. Vi fører ikke en passiv linje i denne saken. Vi har møter årlig i den norsk-russiske kommisjonen, vi skal ha et ekstra møte i sommer, og det er klart at de nye opplysningene som vi får om utviklingen i denne bestanden, blir tema for dette møtet.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Etter min oppfatning er det ingen grunn til at representanten Nesvik skal være bekymret for at man legger tilrådinger fra internasjonale forskere til grunn. De internasjonale forskerne konstaterer at man har med veldig høye bestander å gjøre. Det som imidlertid er et problem med utviklingen av denne næringen, er at det har vært vanskelig å skaffe et marked for disse produktene, fordi det i markedet nærmest har vært politisk motstand mot omsetningen av disse. Det er i hvert fall et problem for oss i Vesten. Hvert år tar vi opp spørsmålet om hvordan vi skal utvikle denne fangsten videre, og dette vil selvsagt bli meldt til Stortinget på behørig måte.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Det var godt å høre at representanten Bastesen og jeg har samme syn når det gjelder behovet for en differensiert fiskeflåte. Jeg tror ikke at vi kommer til å oppleve det som et problem om eierskapet til trålerrederiene eller industribedriftene endres. Poenget er at de vilkår som gjelder, de forutsetninger som har vært grunnlaget for tildeling av konsesjoner, ikke endres. Disse konsesjonene skal brukes til å sikre sysselsetting på land. Når det gjelder den faren man ser for konsentrasjon av eierskap i kystflåten, må man selvsagt følge med og se til at deltakerloven praktiseres etter sin bokstav. Jeg har ingen planer om å foreslå endringer i deltakerloven. Fiskeflåten skal i prinsipp og i praksis være eid av aktive fiskere. Hvis så ikke er tilfellet, må det tas tak i.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Jeg er enig med Steinar Bastesen i at det er bekymringsfullt hvis vi står foran en dramatisk forverret ressurssituasjon når det gjelder torsk. Jeg klarer imidlertid ikke å se at det er en logisk sammenheng mellom hvor de norske trålerne har levert sine kvoter, og bestandssituasjonen.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Jeg vil allerede innledningsvis presisere at lov om motorferdsel i utmark og vassdrag ikke hindrer transport av folk og forsyninger i en slik krisesituasjon som er beskrevet i spørsmålet. Lovens § 4 tillater nødvendig person- og godstransport til og fra faste bosteder. Bestemmelsen tar normalt sikte på å dekke transportbehovet for permanent vegløse bosteder, men også i en situasjon der bosteder blir uten vegforbindelse på grunn av ras eller rasfare antas den å gi nødvendig hjemmel for kjøring med snøscooter. Likeledes hjemler loven nødvendig kjøring i politi-, ambulanse- og redningstjeneste. Av kommunens eget saksframlegg i saken framgår at kommunen er klar over at det ikke er behov for særlige tillatelser eller løyper til slik kjøring som er nevnt. Når fylkesmannen har opphevet Balsfjord kommunes vedtak om å opprette en beredskapsløype, har det sin bakgrunn i at loven ikke gir hjemmel til å opprette løyper for dette formål. Dette bør likevel ikke være til hinder for at kommunen kan gjøre forberedelser i forkant av en mulig ras- eller rasfaresituasjon ved å ha utpekt en trasé som er egnet for å kunne gjennomføre den nødvendige transport på en sikker måte. Denne forberedelsen kan bl.a. bestå i å finne den beste traseen i samarbeid med grunneiere i området. Det kan heller ikke være noe i veien for at en slik trasé merkes i nødvendig utstrekning. Det må likevel være klart at en slik trasé ikke har noen juridisk status etter motorferdselloven, og bruken av en slik trasé må for øvrig skje i tråd med motorferdsellovens bestemmelser.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Jeg mener at det hovedsvar som er gitt, gir uttrykk for at det er anledning til å finne en praktisk løsning på det problemet som folk i Tamokdal har. Forskjellen mellom dette som rent formelt sett er en veg, og det som kan brukes til ferdsel, er at dette er en mulig forberedelse til å kunne ta i bruk en trasé hvis det skulle bli nødvendig. Jeg synes at dette er en rimelig praktisk tilnærming til dette.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
De siste synspunktene som representanten Tor Nymo har framsatt her om de faktiske forhold i Balsfjord, vil selvfølgelig bli notert og tatt med i den videre saksbehandling. Like fullt vil jeg hevde at her er angitt en praktisk løsning på hvordan dette kan være. Det å merke en løype på forhånd må kunne være et proaktivt tiltak for å forhindre at dette blir en enda vanskeligere situasjon ved neste korsvei, og dette har kommunen anledning til.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
I mitt hovedsvar gjorde jeg rede for at det allerede har vært nedlagt et betydelig arbeid for å forbedre de forholdene som er tatt opp. De søknadene som kommer fra disse institusjonene, vil selvfølgelig bli besvart, som jeg signaliserte i mitt hovedsvar. Når det gjelder dette med registrering av disse søknadene og prosessene på dette, vil de spørsmålene som representanten har stilt, bli brakt videre og gjort rede for. Jeg holder det imidlertid for å være relativt lite sannsynlig at det i to departementer skulle mangle en registrering av noe slikt som dette, men det vil selvsagt bli og er allerede blitt undersøkt.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
De søknadene som her er anmeldt, vil selvsagt bli behandlet når de kommer inn. Det er ikke mulig for meg å drive forhåndsvarsel om at disse søknadene vil bli behandlet på en spesiell måte når de kommer.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Kommunene har i dag myndighet til å gi utslippstillatelse for avløpsanlegg fra inntil sju bolig- eller hytteenheter etter forskrift om utslipp fra separate avløpsanlegg, separatforskriften, av 8. juli 1992. Forskriften stiller krav til type tekniske løsninger som kan benyttes for slike avløpsanlegg, og minirenseanlegg er en av fire hovedmetoder som kan brukes. Forskriften stiller ikke generelle krav til minimumsvannføring, men kommunene kan fastsette vilkår om dette ut fra hensynet til resipienten og tilhørende brukerinteresser. Det er i denne sammenheng viktig å merke seg at også mange små utslipp, som isolert sett har små forurensingsmessige ulemper, til sammen kan utgjøre et betydelig forurensingsproblem for noen resipienter. Miljøverndepartementet fastsatte den 12. april i år en ny forskrift om utslipp fra mindre avløpsanlegg, der kommunenes myndighet økes betydelig. Forskriften, som vil avløse separatforskriften fra 1. januar 2001, innebærer at kommunene vil kunne gi utslippstillatelse på inntil 1 000 personekvivalenter. I den nye forskriften stilles det ingen krav til tekniske løsninger, og det blir dermed opp til kommunene selv å stille rensekrav og velge tekniske løsninger. En viktig del av arbeidet med å gi kommunene økt myndighet innenfor avløpssektoren er at kommunene fastsetter miljømål for sine vannforekomster. Utarbeiding av miljømål vil gi kommunene et godt grunnlagsmateriale for helhetlige avgjørelser av søknader om utslippstillatelser ved at utslippets størrelse, andre brukerinteresser og resipientens faktiske tilstand kan vurderes samlet i forhold til målet for miljøtilstanden i vannforekomsten.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
I mitt hovedsvar gjorde jeg rede for at man gir kommunene større frihet til å fastsette utslippskrav basert på det som resipienten kan tåle. Jeg mener det må være riktig å ta hensyn til den totale belastningen på en resipient. Jeg forutsetter videre at hvis den faktiske renseeffekten på disse anleggene er så høy som 99 pst., vil det også være mulig å gjennomføre dette i de aller fleste tilfellene.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Jeg vil gjenta det som jeg sa både i hovedsvar og tilleggssvar. Jeg føler det er riktig at kommunene har ansvaret for miljøtilstanden i sine egne resipienter. Men de poengene som er framført av representanten, vil selvfølgelig bli tatt med i den videre saksbehandlingen i Miljøverndepartementet.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-05-03:
Jeg vil få lov til å stille følgende spørsmål til fiskeriministeren: «Selfangstskutene som nå kommer tilbake etter fangst i Østisen, rapporterer om enorme mengder av sel. Dette medfører at fiskebestandene som det kan fangstes på, blir mindre som følge av at selen spiser et betydelig antall kilo med fisk i døgnet. Hva vil statsråden nå foreta seg slik at bestanden av sel kan reduseres betydelig i årene som kommer?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-05-03:
Jeg takker statsråden for svaret, men jeg må si at det vitner om at Regjeringen legger seg på en meget passiv linje når det gjelder denne problemstillingen. Man snakker ut fra et flerbestandsvirkemiddel, man snakker ut fra hva internasjonale forskere driver på med, og hva de legger til grunn. Det som er årsaken til spørsmålet mitt, er selvfølgelig at når det er snakk om en kvote på 31 000 dyr av en bestand på 2,2 millioner dyr bare i Østisen, sier det seg selv at dette er et problem som vi i hvert fall ikke klarer å løse innenfor de kvotene som i dag settes. Spørsmålet mitt til statsråden blir: Hva vil denne regjeringen gjøre i forbindelse med forhandlinger med Russland? Vil man legge press på Russland for å få øke uttaket av antall dyr i Østisen? Hvordan vil man gripe dette an? For jeg regner med at også fiskeriministeren ser den høye selbestanden som et betydelig problem for norsk fiskerinæring.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-05-03:
Det er det at man skal legge så stor vekt på hva de internasjonale forskerne sier, som gjør meg veldig bekymret. Det har man gjort i forbindelse med hvalen, og jeg har vel knapt nok hørt en forsker innenfor disse områdene som godtar en økt beskatning av disse dyrene. Jeg må si at jeg håper i hvert fall at denne regjeringen legger mer vekt på å få redusert bestanden enn det tidligere regjeringer har gjort, for nå begynner dette problemet å bli enormt. Jeg tror ikke det tar lange tiden med den bestanden vi har nå, før selen begynner å komme innover finnmarkskysten og vider nedover kysten, og da skal vi virkelig få høre ramaskrikene nok en gang både når det gjelder sykdommer, ødelagte garnlenker og annet. Spørsmålet mitt til fiskeriministeren er: Vil fiskeriministeren komme tilbake til Stortinget med en melding som omhandler norsk selfangst og perspektiver for den i fremtiden, slik at vi nå virkelig kan få en giv i arbeidet for å få fjernet flest mulig av disse dyrene?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-05-03:
Jeg har følgende spørsmål til fiskeriministeren: «I de senere årene har vi opplevd at trålkonsesjonene er konsentrert på færre og færre hender. Vi ser også en tendens til at konsesjonene forsvinner ut fra Nord-Norge, og dette problemet forsterkes ytterligere ved at leveringsplikten ikke overholdes. Ser statsråden dette som et problem, og hvilke tiltak ser han for seg igangsatt for å stanse denne utviklingen?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-05-03:
Jeg takker statsråden for svaret, som var klargjørende på den måten at han deler mitt syn når det gjelder en differensiert flåtegruppe. Allikevel ser vi i dag at uthuling av deltakerloven med dispensasjoner gir en uønsket konsentrasjon av rettigheter på få hender. Ved utvidete dispensasjoner vet vi ikke ordet av det før trålerrederiene er på børs, og hvis det skjer, da er vi ille ute å kjøre. Min største bekymring er imidlertid det som skjer innenfor kystflåten, og de rettighetene som er tildelt båter som også konsentreres på færre ved omgåelse av regelverk. Hva har statsråden tenkt å gjøre med det?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-05-03:
Jeg takker igjen statsråden for svaret. Vi er enige også på det punktet. Her gjelder det å passe på, for det er en uønsket utvikling som har pågått i løpet av de siste ti årene. Jeg skal komme med en saksopplysning: Statsråden er sikkert kjent med den rapporten som nylig er kommet fra Finnmark, hvor det fremgår at 15 av 19 trålere bryter leveringsforpliktelsene som de har overfor anlegg i Finnmark. Det er bekymringsfullt. En annen ting, som kanskje er litt på sidelinjen: I bladet Fiskaren av 28. april står det at gytetorsken har blitt redusert med 70 pst. siste år. Her er visst rikelig å bli fattig av. Jeg håper statsråden er enig med meg når jeg anmoder om at her må drastiske tiltak iverksettes.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-05-03:
Jeg har følgende spørsmål til landbruksministeren: «Ifølge Brønnøysunds Avis 26. april 2000 foreslås jordskiftekontoret i Brønnøysund nedlagt og slått sammen med kontoret i Mosjøen. Nedleggelse av kontoret i Brønnøysund vil medføre en betydelig svekkelse av servicen overfor publikum. De fleste jordskiftesakene kommer fra kommunene Sømna og Brønnøy. Skal disse sakene behandles i Mosjøen, innebærer det en reiseavstand på 17 mil, for enkelte kommer ferje i tillegg. Er planene om nedleggelse i tråd med den organisering av jordskiftekontorene departementet ønsker?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-05-03:
Jeg takker statsråden for svaret, og jeg er klar over at det har vært nedsatt en prosjektgruppe. Jeg har den oppfatning at initiativet til sammenslåingen i sin tid kom fra fylkeslandbrukssjefen i Nordland. Helgeland er et stort distrikt. Vi har også interessene til ytterkommunene å ivareta, ikke minst Vega-området, som er på Sør-Helgeland. Nå er jeg ikke sikker på om Alstadhaug og Herøy også ligger på den sørlige delen eller om det er på den nordlige delen. Men det er betenkelig dersom kontoret blir flyttet inn til Mosjøen. Det er 17 mils reiseavstand, og for folk ute i ytterdistriktene som også har behov for behandling i jordskifteretten, er en slik sentralisering en veldig dårlig løsning.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-05-03:
Jeg takker statsråden for svaret, og jeg er glad for at han skal ta synspunktene mine med i den videre behandlingen når prosjektgruppen er ferdig. Service for publikum er viktig. Vi er samlet her i dette huset for å ivareta interessene til den vanlige norske velger. Den forrige regjering skiltet jo med at det var serviceerklæringer som skulle være svaret på de fleste problemene. Vi har ved flere anledninger fra denne talerstolen gitt uttrykk for at det er ikke det folk trenger; folk trenger en løsning på de sakene de har under utarbeidelse. Spørsmålet mitt blir da på nytt til landbruksministeren: Er det serviceerklæringer som skal være svaret på de fleste søknadene som skal behandles?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2000-05-03:
Jeg har følgende spørsmål til fiskeriministeren: «I en artikkel i avisa Nordlys 11. april 2000 fremgår det at Vervarslinga for Nord-Norge, Tromsø Satellittstasjon og Norsk Polarinstitutt har sendt en søknad om økonomisk støtte til et prosjekt for å lage en skikkelig isvarsling rundt Svalbard. Søknaden ble sendt høsten 1997 til Fiskeridepartementet og Miljøverndepartementet, og søkerne har etter to og et halvt år ennå ikke fått svar. Hvorfor har ikke statsråden gitt svar på søknaden?»
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2000-05-03:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg tror det er viktig at det gis svar på de henvendelsene som departementet får, for det går litt på tilliten mellom departement og folk flest, for å si det slik. Jeg tror også det med bakgrunn i denne saken er viktig at departementet ser på sine rutiner, spesielt når man, som i dette tilfelle, har en søknad der det er flere departementer innblandet. Jeg håper at statsråden ser på disse rutinene. Statsråden sa at denne søknaden ikke var registrert. Det fremgikk også av denne artikkelen at det har vært purret flere ganger på denne søknaden, ifølge sjefen for Vervarslinga for Nord-Norge, Helge Tangen. Hvorfor har man ikke svart på disse purringene?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2000-05-03:
Jeg takker statsråden for svaret. Som jeg sa i mitt første spørsmål, tror jeg det er svært viktig at departementet ser på sine rutiner når det gjelder å besvare de henvendelsene de får. For det er jo merkelig at både søknaden og purringen har forsvunnet i systemet. Dette er jo en veldig viktig sak. Den har med sikkerheten for de som driver næringsutøvelse i området, nemlig fiskerne, å gjøre, og det har selvfølgelig med liv å gjøre, og man tar i dette forskningsprogrammet nettopp høyde for å forbedre disse prognosene. Det er jo ikke de store beløpene det her søkes om. Det er i første omgang snakk om at man skal bruke ca. 4 mill. kr på et utviklingsprosjekt, og så er det snakk om driftsmidler på 1,5 mill. kr årlig. Så spørsmålet til statsråden blir altså: Vil statsråden ta et initiativ for at dette kommer på budsjettet for neste høst?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Som det framgår av spørsmålet fra representanten Øystein Hedstrøm, blir melkeprodusenter kjøpt ut av produksjon som et ledd i å redusere overproduksjonen på melk. I 1999-2000 har det blitt kjøpt opp melkekvoter på i alt 105,5 millioner liter. Midler til oppkjøp av melkekvoter bevilges over jordbruksavtalen. Melkeprodusenter som selger melkekvoten, skal gis mulighet til å utvikle alternative produksjoner med markedsmuligheter. Bygdeutviklingsmidlene har som formål å fremme lønnsom næringsutvikling på bygdene innen og i tilknytning til landbruket. Det kan gis både tilskudd og lån til utvikling og etablering av ny produksjon. Ved vurdering av søknader innen tradisjonell landbruksproduksjon skal det imidlertid tas hensyn til nasjonale markedsforhold, og det kan ikke gis støtte til etablering eller utvidelse av kraftfôrkrevende produksjoner som svin og fjørfe. Dette er hjemlet i forskrift om midler til bygdeutvikling gitt av Landbruksdepartementet den 22. desember 1999. Det er ingen spesifikk begrensning i støtte til grovfôrbasert kjøttproduksjon som sau og storfe, men ifølge generelle krav i forskriftene skal det tas hensyn til markedsforhold, og støtten skal bidra til lønnsom næringsutvikling. Det følger av spørsmålet fra representanten Hedstrøm at han mener det ikke kan være riktig å gi støtte til etablering av produksjon på områder med overproduksjon. Jeg er helt enig i det. Under behandlingen av St. prp. nr. 1 for 1999-2000 i desember 1999 ble det av Stortinget signalisert at bygdeutviklingsmidler ikke må brukes til å støtte etablering og utvidelse av produksjon på områder med overproduksjon. Dette er fulgt opp gjennom revidering av forskrifter. Bygdeutviklingsmidler til tradisjonelt landbruk og ny virksomhetsetablering administreres i dag av Statens nærings- og distriktsutviklingsfond. BU-midlene er en del av Landbrukets utviklingsfond, og rammene fastsettes hvert år som en del av jordbruksavtalen. SND har sammen med kommunene et ansvar for å følge opp dem som får støtte, og støtten kan kreves tilbakebetalt dersom det oppstår forhold som er i strid med forutsetningene. Landbruksdepartementet har nær kontakt med SND når det gjelder forvaltningen av BU-midlene og praktisering av regelverk. Jeg vil sørge for at det blir presisert overfor SND at regelverket på dette området må følges. Det skal ikke gis offentlig støtte til nyetablering eller utvidelse av kjøttproduksjon der det samlet sett er overproduksjon.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
La meg for ordens skyld understreke at min enighet med representanten Hedstrøm i landbrukspolitikken var veldig spesifikt knyttet til det spørsmålet som her ble tatt opp, og det må ikke legges noe mer i det enn som så. I forhold til hovedspørsmålet og hovedsvaret, vil jeg understreke at det altså vil være mulig å kunne få BU-midler til kjøttproduksjon, men ikke til en utvidelse av produksjonen. Så hvis man her står overfor en fornyelse av eksisterende driftsbygninger med tilsvarende produksjon som tidligere, kan man altså få BU-midler til det, men ikke til en produksjonsutvidelse. Når det gjelder det overskuddet som Hedstrøm helt korrekt påpeker er særlig i kjøttproduksjonen – vi har jo gjort noe med melk – er det bare å understreke at det er næringens eget ansvar å sørge for å bringe produksjonen i balanse med markedet, og jeg tror det er klokt at det fortsatt vil være slik.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Jeg tror at min innfallsvinkel til den problematikken som Hedstrøm her berører, vil være at hovedmålsettingen må være at prisen på norsk mat, altså norskprodusert jordbruksbasert mat, generelt bør ned. Det vil være en viktig jobb som Stortinget skal ta del i i forbindelse med behandlingen både av den landbruksmeldingen som snart skal behandles, og jordbruksoppgjøret i år. For hvis vi da greier å få prisen på norsk mat ned, iallfall på noen av de viktige produktene, tror jeg det vil føre til redusert grensehandel, som igjen vil føre til et økt nasjonalt marked, som vil begrense overproduksjonsproblemene. Det kombinert med at næringen selv tar et ansvar for totalproduksjonen, er antakeligvis ut, fra mitt ståsted, den beste veien å gå i forhold til den problembeskrivelsen som vi i og for seg er enige om.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Jordskifteretten i Sør-Helgeland er i dag plassert i Brønnøysund. Jordskiftesoknet dekker fem kommuner. Det har gjennomsnittlig kommet inn 9,5 saker i årene 1990–1998. Det har lenge vært problematisk å holde en stabil bemanning ved jordskifteretten ved at det er vanskelig å rekruttere nye medarbeidere, og man har opplevd at arbeidet har stoppet opp. Spørsmålet om sammenslåing av jordskifteretten i Sør-Helgeland med jordskifteretten i Nord-Helgeland har vært oversendt en egen prosjektgruppe som har vurdert jordskifterettenes organisering. Prosjektgruppen mener at «det ikke lar seg gjøre å opprettholde de 2 slagkraftige kontorenheter på Helgeland. Begge kontor ligger under det krav som(prosjektgruppa) har satt til minstebemanning. Kontoret i Mosjøen bør opprettholdes og styrkes». (prosjektgruppa) Prosjektgruppens utredning er nå sendt på høring, og høringsfristen går ut 5. mai i år. Når alle meningsberettigede har kommet til orde og høringsuttalelsene er vurdert, vil departementet ta standpunkt til eventuell endring av landets inndeling i jordskiftesokn. Jeg viser ellers til det svar landbruksminister Gjønnes gav den 12. mars 1999 på representanten Bastesens spørsmål til skriftlig besvarelse om samme sak.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Jeg mener vel at min viktigste oppgave her i dag er å lytte til det Bastesen har å si, og ta med meg det som sies, i de vurderingene som jeg vil måtte gjøre når tiden for det kommer. Og jeg kan love Bastesen at jeg skal ta med meg de betraktningene som er kommet, samtidig som jeg føler behov for å si at tross alt vil vel den viktigste oppgaven vi står overfor, være først og fremst å fokusere på å få en organisering av jordskifteretten som sikrer en god jordskifterett. I så måte bør vi selvfølgelig også satse på kontorer som har såpass mange saker at de gir grunnlag for en god nok faglig bemanning. Så er det selvfølgelig momenter oppi det hele som går på service overfor publikum, som Bastesen peker særlig på, og det har jeg merket meg.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Jeg føler vel at hovedspørsmålet som vi debatterer med ulike innfallsvinkler her nå, er hvordan vi skal få til en god jordskifterett. Service til publikum i så måte vil jeg tro også kan ha det som det viktigste svar. Jeg vil tro at folk som av ulike grunner melder saker for jordskifteretten, først og fremst er opptatt av å få en god faglig behandling av sin sak, og at det vil være den viktigste innfallsvinkelen til å gi publikum service i denne saken. Så trekker Bastesen i tillegg fram en del praktiske forhold knyttet til service. Nå er vel ikke det å møte for jordskifteretten akkurat noe man holder på med hele tiden, så det at man av og til må reise litt, er kanskje ikke det aller viktigste. Men dog erkjenner jeg at det er en del av det hele, og jeg skal som sagt ta det med meg.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Retten til gratis skoleskyss for elever i videregående skole gjelder bare for dem som bor mer enn 6 km fra skolen. Dette gjelder alle elever, enten de bor i sentrale eller mer grisgrendte strøk. Elever som har mindre reisevei enn 6 km til skolen, må som hovedregel selv dekke eventuelle reiseutgifter, uansett hvor i landet de bor. Prinsippet om lik rett til utdanning uavhengig av foreldres økonomi, bosted og geografi har stått sentralt i norsk utdanningspolitikk. Intensjonen om lik rett til utdanning omfatter også skoleskyss. Lov om velferd for elever og studenter ble endret i 1994, og det ble innført rett til fri skoleskyss for elever som bor i en viss avstand fra skolene. Departementet la da til grunn en minimums reisestrekning på 6 km, som var i samsvar med Kommunenes Sentralforbunds normalregler for skyss av elever i videregående skoler. Regelen ble videreført i opplæringsloven som Stortinget vedtok i juni 1998. Stortinget har derfor nylig vurdert og tatt stilling til at det skal være en viss avstand mellom hjem og skole for at elevene skal ha rett til fri skyss. Det er i dette tilfellet satt en klart definert grense for å få en rettighet. Jeg kan ikke se at det er mer urettferdig for elever som bor i distriktene enn for elever som bor i sentrale strøk, at de må bo mer enn 6 km fra skolen for å ha rett til fri skyss.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Det er klart at man alltid kan diskutere om grensen skal gå ved 5 km eller 6 km – eller 4 eller 7. Men hovedsaken er at Stortinget i 1994 fikk vedtatt at i hvert fall de som har lengre vei enn 6 km, har rett til fri skoleskyss. Det gjelder både i byene og i distriktene. Hvis representanten Bredvold får gjennomslag for sin politikk, nemlig at man skal ha fritt skolevalg også i de store byene, vil flere også i byene være avhengig av skoleskyss, og dermed vil også folk i byene være svært glad for at man har denne retten. Nå er det slik at jeg har jobbet med denne retten i svært mange år. Da jeg begynte i politikken, i AUF i Sør-Trøndelag i 1989, innførte Sør-Trøndelag fylkeskommune en egenandel på skoleskyss på 1 500 kr. pr elev. Det fikk vi kjempet tilbake, og til slutt fikk vi en lovfestet rett. Det er fritt fram for fylkene å gå lenger enn det loven gir rettighet til, men alle med over 6 km skolevei skal ha rett til fri skoleskyss. Det skulle vært interessant å høre Bredvolds mening om hvordan Fremskrittspartiets forslag om ikke å ha den retten, ville ha slått ut også for folk i grisgrendte strøk.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Det ligger ingen konkrete planer hos meg om å gå inn og se om vi skal redusere den grensen. Det er, som jeg sa, fritt fram for hver enkelt fylkeskommune å bestemme om man vil gi fri skoleskyss også til dem som bor f.eks. mellom 4 og 6 km fra skolen, men den lovfestede retten som gjelder for hele landet, gjelder for 6 km. Jeg tolker det spørsmålet jeg nå fikk fra Bredvold, dit hen at Fremskrittspartiet har snudd 180° i denne saken og nå er for fri skoleskyss for dem som bor 6 km fra skolestedet. Det synes jeg er en positiv utvikling. Det var en viktig reform. Da vi fikk rett til treårig videregående skole for alle, var det viktig å gjøre også denne retten reell. Fremskrittspartiet var mot begge deler. Nå har det tydeligvis foregått en snuoperasjon, og det er jeg glad for.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Jeg takker representanten Odd Einar Dørum for spørsmålet. Dette er en viktig sak. Få nye studentboliger og økte boligpriser har til sammen skapt en vanskelig situasjon for studenter som ønsker en midlertidig bolig. Bygging av studentboliger skal bidra til rimelige botilbud og på den måten gjøre det mulig å velge høyere utdanning, uavhengig av egen eller foreldres økonomi. Når det gjelder tilsagn til bygging av nye studentboliger, ble Oslo særlig prioritert i 1999, slik at det er håp om at flere studentboliger kan være tilgjengelig for studenter innen kort tid. Reglene for tildeling av tilsagn om tilskudd til bygging av studentboliger er i dag slik at tilskuddssatsen i pressområder som f.eks. Oslo kan utgjøre opp til 300 000 kr pr. studentboligenhet, dvs. at departementet kan godkjenne studentboligprosjekter med en enhetskostnad på 500 000 kr. Departementet har etter omlegging av tilskuddsordningen for studentboliger lagt opp til at det kan gis 60 pst. tilskudd til studentboligprosjekter med en kostnadsramme på inntil 350 000 kr pr. hybelenhet. Det leder til et statstilskudd på 210 000 kr. Departementet har likevel åpnet for at studentboligprosjekter i pressområder, der særskilte kostnader bidrar til at kostnadsrammen går utover 350 000 kr, kan godkjennes og tilkjennes statsstøtte på 60 pst. av forhåndsgodkjente byggekostnader. Særskilte kostnader kan være at boligene bygges i pressområder eller at de tilpasses funksjonshemmede. Øvre grense for godkjenning av byggekostnader for studentboliger dersom det eksempelvis bygges i pressområder, vil bli en skjønnsmessig vurdering av departementet. I denne vurderingen legges det spesiell vekt på at studentenes husleie ikke blir for høy. Dette ble formidlet til studentsamskipnader, godkjente studentboligstiftelser, universiteter og høgskoler i tildelingsbrev av 10. juni 1999. Departementet skriver der at vi i det enkelte tilfelle vil vurdere et eventuelt tillegg til kostnadsrammen ved studentboligprosjekter i pressområder. I mars i år godkjente departementet et studentboligprosjekt i Oslo med en enhetskostnad på 426 000 kr. Behandlingen av søknadene om tilsagn til bygging av nye studentboliger er i sluttfasen, og tildelingsbrev vil gå ut om kort tid.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Det er uansett en begrenset pott med penger som vi har til rådighet for studentboliger, så prosessen med søknad og behandling i departementet må vi uansett igjennom, så forutsigbarhet i forhold til at man helt sikkert får bevilgning til ethvert prosjekt, kommer man aldri fram til. Jeg kan i hvert fall slutte meg fullt ut til det representanten Dørum sier om at det er viktig å få bygd studentboliger også der kostnadene går utover standardreglene, og Stortinget understreket selv i behandlingen av budsjettet for 2000 at det var spesielt i Oslo, pluss en del andre steder, det var størst behov. Saken er jo at der det er pressområder, er det også vanskeligst for studentene å skaffe seg annet husvære, og derfor er også behovet for studentboliger størst der, men samtidig dyrest. Det er det vi har prøvd å løse ved å vise en sånn fleksibilitet.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Det er ikke lenge siden jeg var student i Oslo selv, og på samme måte som representanten Dørum en innflyttet sådan. Jeg vet både fra min egen og fra mine jevnaldrendes virkelighet hva slags boligsituasjon som er i Oslo. Nå er det ikke mot min vilje at man også i Oslo finner byggeprosjekter som ikke koster mer enn det som er standardrammen, men det er klart at vi må forvente at enkelte prosjekter i Oslo er dyrere, og vi er fullt ut innstilt på å vise den fleksibiliteten som gjør at de boligprosjektene som er mulig å få til på studentsiden i Oslo, skal kunne realiseres.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Retningslinjene for Opplysningsvesenets fonds finansplasseringer er nå nedfelt i Hovedinstruksen for forvaltningen av fondet, fastsatt av departementet 12. oktober 1999. Den etiske delen av retningslinjene lyder således: «Finansplasseringer skal skje etter en samlet vurdering av aktuelle selskaper og i forhold til sosiale, etiske og miljømessige forhold. Finansforvaltningen skal ta hensyn til Den norske kirkes verdigrunnlag. Det skal ikke erverves aksjer i selskaper som helt eller for en vesentlig del har sin virksomhet i porno-, rustnings-, tobakk- eller alkoholindustri.» Hoveddelen av aksjeporteføljen er satt bort til forvaltning til eksterne forvaltere som såkalt «aktiv forvaltning» hvor Opplysningsvesenets fond selv står som eier av det enkelte verdipapir, eller er plassert i aksjefond forvaltet av samme forvaltere. Porteføljene gås igjennom jevnlig i møter mellom representanter for departementet og vedkommende forvaltere. I disse møtene ses det bl.a. etter at retningslinjene for finansplasseringer er fulgt. De etiske retningslinjene er også inntatt i avtalene vi har med de eksterne forvalterne. Retningslinjene er utarbeidet i samråd med Kirkerådet, og finansforvaltningen skjer i samråd med det. Imidlertid vil det være vanskelig, for ikke å si umulig, enkelte ganger å unngå at selskaper fondet har aksjer i, ved oppkjøp eller fusjon kommer i en posisjon som gjør at de vil kunne støte an mot fondets etiske retningslinjer. Fondet har ved et par anledninger solgt aksjer i selskaper som ved planlagte fusjoner ville kunne komme i en stilling som kunne tenkes å støte an mot Kirkens verdigrunnlag etter en samlet vurdering, og ved et par anledninger har man blitt gjort oppmerksom på slike forhold av andre og har handlet i henhold til det. Også ellers vil det kunne hende at enkelte mindre vesentlige deler av et selskaps eller datterselskaps virksomhet isolert sett kan støte an mot retningslinjene, men da må en samlet vurdering av hele selskapets virksomhet legges til grunn ved vurderingen av om selskapet som sådant ikke er investeringsverdig for Opplysningsvesenets fond. Etter å ha vurdert saken mener jeg at departementets forvaltning så langt praktisk mulig er forvaltet i samsvar med gjeldende retningslinjer, men jeg vil selvfølgelig også vurdere innspill til praktisering av retningslinjene fra Kirkerådet i forbindelse med en eventuell ny organisering av forvaltningen av fondet.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Det er akkurat det vi ser på i departementet i disse tider, om Opplysningsvesenets fond skal få et eget styre som kan forvalte det, og kanskje også med eksterne representanter, f.eks. fra Kirken selv. Den prosessen er vi ikke ferdig med, så vi får ta det når prosessen er i havn. Men jeg har bare lyst til å føye til litt i forhold til problematikken rundt de etiske retningslinjene. Jeg tror at uansett hvem som skal sitte og forvalte dette fondet, vil komme opp i en del problemstillinger, som f.eks. den saken som var mest fokusert i media for en tid tilbake, da et av selskapene som fondet hadde investert i, viste seg å eie TV 1000, som jo sender programmer som kanskje ikke er helt i tråd med Kirkens etikk. Det viste seg at selskapet ikke eide den kanalen på det tidspunktet hvor fondet kjøpte aksjene, det var en ervervelse som var gjort i ettertid. Dette viser hvor vanskelig det er for dem som forvalter fondet, hele tiden å skulle følge med på alt som skjer. Men vi skal så langt som mulig rette opp de tingene vi oppdager, også når det er andre som oppdager dem for oss.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Jeg har ikke gjort noen konkrete vurderinger foreløpig av hvordan det styret skal sammensettes. Det som må være helt klart, er at det her er snakk om et fond som er statens eiendom, og at det er staten som sådan som bestemmer hvordan fondsstyret skal være sammensatt. Men hvor mange representanter, om det skal ha representanter fra Kirken, og om det skal være andre eksterne representanter, er noe vi får komme tilbake til når vi eventuelt omorganiserer forvaltningen av fondet.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Det er ikke helt presist som representanten Djupedal sier, at bare 5 pst. av landets skoler har tilfredsstillende innemiljø. Ifølge Asplan-utredningen Evaluering av forskrift om miljørettet helsevern i barnehager og skoler, som det refereres til, er det bare 5 pst. av kommunene som opplyser at arbeidet med å ferdigstille kravene forskriften stiller, er ferdig, men samtidig er hele 87 pst. av kommunene i prosess i den forstand at arbeidet er startet, men ikke ferdig. Cirka halvparten av de kommunene som ikke er ferdige, opplyser at de har ambisjoner og målsettinger om å ha virksomhetene ferdig utbedret i løpet av ett år, og innen to år. En tredjedel trenger imidlertid lengre tid enn dette, for de flestes del fra tre til fem år. Ifølge Asplan-utredningen er den viktigste enkeltårsaken til at bestemmelsene i forskriften av 1. desember 1995 nr. 928 om miljørettet helsevern i barnehager og skoler mv., ikke overholdes, manglende økonomi til å utbedre forholdene. I Asplan-utredningen sies det bl.a. følgende: «Implementeringen er nemlig godt i gang, og bestemmelsene blir tatt alvorlig, men det mangler en del konkrete og avgjørende virkemidler som muliggjør måloppnåelse. Disse er både knyttet til kostnader og til styringssystemene som skal sikre at forskriften virker slik den er tenkt. Her ligger det klare utfordringer, og evalueringen gir grunn til å rette disse utfordringene til de myndighetsutøvere som har ansvar etter forskriften.Det er derfor virkemidlene som leder fram til måloppnåelse man bør sette spørsmålstegn ved, og ikke forskriften som sådan.» Det betyr at regelverket i seg selv allerede i dag stiller klare krav til arbeidsmiljøet. Det er imidlertid nødvendig å vurdere bl.a. hvilke bestemmelser forskriften bør ha om brukermedvirkning og tilsynsordning. Dette vil bli gjort i samarbeid med Sosial- og helsedepartementet, som har ansvaret for forskriften om miljørettet helsevern i barnehager og skoler m.v., og Barne- og familiedepartementet, som er ansvarlig for barnehagene. Vi vil også vurdere om dagens regelverk bør forbedres og om elevene bør få enda sterkere arbeidsmiljølovgivning. Men det viktigste vil være å anspore skoleeierne til å utarbeide forpliktende planer med utgangspunkt i forskriftene og sette av midler til oppfølging av disse. Jeg vil følge nøye med i utviklingen, bl.a. gjennom tilstandsrapportene fra statens utdanningskontorer. Jeg vil i tillegg ta saken opp med Kommunenes Sentralforbund og drøfte hvordan vi i fellesskap kan bli enige om tiltak som kan bidra til å forbedre inneklima og arbeidsmiljø i skolen.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Ja, jeg vil vurdere om vi i framtiden også skal stramme inn på de reglene som gjelder for elevers arbeidsmiljø, og jeg vil også vurdere om elever enten bør inkluderes i arbeidsmiljøloven eller få en egen arbeidsmiljølov. Men hovedsaken er jo at forholdene utbedres, og man kan altså komme et stykke på vei ved å få tilsynsordninger og kontroller med den forskriften vi har i dag. Jeg tror også at den utviklingen som skjer innenfor etter- og videreutdanning med den store kompetansereformen, hvor voksne nå får lovfestet rett til videregående skole og også til grunnskole, kan bidra til å sette fart i arbeidsmiljøjobbingen. Det vil være et paradoks den dagen vi får til en skikkelig etter- og videreutdanning, hvor hele befolkningen, også de yrkesaktive, skal veksle mellom å være i arbeid og i skole, at man den ene dagen er i arbeidslivet og omfattes av en arbeidsmiljølov, mens man den neste dagen er på skolebenken og ikke har det samme vernet. Jeg tror at fagbevegelsen etter hvert vil være en av de fremste pådriverne for å få til gode arbeidsmiljøbestemmelser i skolen.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-05-03:
Jeg vil ikke varsle noen tidshorisont for når vi eventuelt vil si ja eller nei til å utvide arbeidsmiljølovgivningen for elever og studenter. Det jeg kan si, er at vi fra dag nr. 1 har jobbet og fortsatt vil jobbe med å bedre arbeidsmiljøforholdene for elevene. Kommuneøkonomien er selvsagt viktig. Det får vi, som representanten Djupedal også sa selv, komme tilbake til i hvert enkelt års budsjett. Men det er en positiv utvikling i de enkelte kommunene, hvor veldig mange har kommet i gang med å utbedre forholdene. Det er klart at situasjonen for enkelte elever er alvorlig. Dersom man har astmaproblemer, kan skolehverdagen faktisk være veldig vanskelig. Dette dreier seg om fundamentale prinsipper i vår velferdspolitikk: lik rett til utdanning også for dem som er plaget av dårlig inneklima. Jeg tror representanten Djupedal og jeg er helt på linje når det gjelder målsettingen om å skape et godt inneklima, og så får vi jobbe sammen for å få det til så fort som overhodet mulig.