Eigil Knutsen (Arbeiderpartiet), 2019-11-27:
I Norge er det små økonomiske forskjeller mellom folk. Det gjør oss i stand til å skape flere verdier og sørger for at vi har tillit til hverandre. Likevel har vi sett at de 30 pst. med lavest inntekt har fått dårligere råd i årene med Erna Solberg som statsminister. De rike blir samtidig enda rikere. Forskjellene øker nå i Norge, både i inntekt og i formue. Å redusere disse forskjellene gjennomsyrer alle politikkområder for Arbeiderpartiet. Velferden må styrkes, flere må inkluderes i arbeidslivet, skattesystemet må være omfordelende, og ikke minst må vi sørge for at sykehusene, kommunene og fylkene er i stand til å levere gode tjenester. For å ta de tre sistnevnte – sykehusene, kommunene og fylkene: Det er unektelig et paradoks at vi i Norge har en superrik stat og en stadig rikere overklasse. Bare i 2018 ble det 33 flere milliardærer i lille Norge. Samtidig som rikdommen hoper seg opp hos enkelte, forbereder sykehus, kommuner og fylker seg på kuttbudsjetter for 2020. Selv de lovpålagte tjenestene står i fare mange steder. For kommunenes del foreslår regjeringen det svakeste kommuneopplegget på 15 år. Med en vekst i frie inntekter på 0,3 pst. er man milevis unna å kunne forberede kommunene på de økte behovene vi vet kommer. Jeg vil derfor benytte anledningen til å lese opp et leserinnlegg publisert i Nationen på tirsdag. Det heter så mye som «Nødrop til regjeringa frå ein heilt vanleg kommune»: «Vi vil vera på grensa av lovbrot med ytterlegare nedskjeringar. Vi i Osterøy heradsstyre sit no og skal behandla budsjettet for 2020. Ein litt oppgitt, frustrert og fortvila rådmann legg fram budsjettet. År etter år har vi jobba godt og leverer gode tenester til innbyggjarane våre. Vi har snudd kvar krone og driv godt ut frå KS sine tal, og har dei siste åra greidd å halda budsjettet. Men i år ser det mørkare ut enn nokosinne. Grunna nye pålegg som til dømes den nye lærarnorma, auka bemanningsnorm i barnehagane, og uføresette utgifter innan helse og omsorg, ser det i år ut som me ikkje greier å saldera budsjettet og vi er svært nær å ikkje ein gong greia lovpålagde oppgåver. Med ytterlegare nedskjeringar vil vi vera på grensa av lovbrot i fleire sektorar. Vår rådmann har gjennom sine tillitsverv god kontakt med andre rådmenn både regionalt og nasjonalt og «trøysta» er at dette ikkje er spesielt for vår kommune, men noko veldig mange små og mellomstore kommunar slit med.(…) Frå sentralt hald får vi i kommunane høyra at kommunane aldri har hatt meir pengar enn no. Men kommunane har heller aldri hatt større oppgåver enn no. (…) Vi vil spesielt peika på dei lovpålagde, men uføresette utgiftene som kan ramme ein kommune innan helse og omsorg. For Osterøy sin del vart slike utgifter plutseleg 17,5 millionar kroner høgare for 2020. Her må noko gjerast frå statleg hald, anten ved at staten tek alle desse utgiftene, eller at det må skje ein utjamning mellom kommunane. Vi ber òg om at de ikkje vedtar reformer og andre gode tiltak som medfører større utgifter for kommunane utan at det følgjer nok statlege pengar med. Kva gjer det med lokaldemokratiet vårt når oppgåva til heradsstyret år etter år berre vert å handtera eit underskot på mange millionar som gjev kraftige kutt i tenestene til innbyggjarane våre? Korleis skal vi formidla dette til innbyggjarane, brukarane og dei tilsette? Til slutt, kva gjer det med motivasjonen til å engasjera seg i lokalpolitikken?» Dette var et nødrop til regjeringen fra Osterøy i Hordaland, og det var signert av et samlet kommunestyre, inkludert regjeringspartiene – Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti. Kommunene våre har store uløste oppgaver i dag, og i årene som kommer, blir det enda flere eldre. Derfor er det så viktig med en sterk og forutsigbar kommuneøkonomi, og derfor styrker Arbeiderpartiet kommunene med 2,5 mrd. kr i sitt budsjett. Det gjør vi fordi vi ønsker å utjevne forskjeller og gi innbyggerne trygghet for at kommunen står klar med et tilbud den dagen de trenger hjelp. Det statsbudsjettet som blir vedtatt her i dag, går i motsatt retning. Kommunene må kutte i velferden, noe som igjen vil øke forskjellene mellom folk og øke utryggheten. Om regjeringspartienes representanter ikke tror på meg, håper jeg i det minste at de lytter til sine egne lokalpolitikere, som denne uken altså så seg nødt til å sende et nødrop til sin egen regjering.