Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2010-10-04:
Den norske modellen er uløselig knyttet sammen med kommunal velferd. Vi har en stor og god offentlig sektor. Vi har gode tjenester, og vi har mye å være stolte av. Den rød-grønne regjeringen har, som ingen annen regjering tidligere, prioritert kommunesektoren gjennom en storstilt satsing og tilføring av penger til kommunene. Behovene er ikke dekket, og noen stiller det retoriske spørsmålet: Hvor er pengene blitt av? Pengene er brukt til det de skal brukes til. De har gått til tidenes barnehagesatsing slik at vi har tilnærmet full barnehagedekning, og de er bl.a. gått til flere ansatte i kommunene innenfor pleie og omsorg. Dette betyr allikevel ikke at det ikke finnes utfordringer. Noen av de utfordringene knytter seg til manglende vedlikehold av kommunal bygningsmasse, til økende gjeldsbelastning og nye tilbud til den stadig økende eldre befolkningen i landet. Ett av de store, framtidige løftene for kommunesektoren er tilbud til alle når de har behov for det, enten sykehjemsplass eller heldøgns bemannet omsorgsbolig. Det er en forbedring av velferdssamfunnet. Arbeiderpartiet vil sørge for at dette målet nås. Folk skal få reell valgfrihet til å være i eget hjem lengst mulig, i en omsorgsbolig eller få plass på et sykehjem ved behov. Vissheten om at det er tilgjengelige plasser ved behov, vil gi økt trygghet for den enkelte og slik sett økt livskvalitet. Velferdssamfunnets lakmustest er knyttet til om innbyggerne føler trygghet, ikke bare for dagen i dag, men også hvis livssituasjonen endres og behov for hjelp fra andre er til stede. Fra statens side vil det bli sørget for en god finansiering av dette, som gjør det mulig å oppnå målet. Finansieringen skal være god, ubyråkratisk, og vurdering av behovet for plasser ligger uavkortet hos kommunene. Kommunenes søknader skal ikke vurderes eller overprøves av fylkesmannen. Men målet om full sykehjemsdekning og heldøgns omsorgsplasser kan ikke nås om ikke kommunene gjennomfører utbyggingen. Dette er dugnadsarbeid hvor stat og kommune er gjensidig avhengige av hverandre. Dette må vi gjøre alle sammen uavhengig av politisk ståsted for å gi gode nok tilbud til alle i denne gruppen som trenger det. Dugnadsarbeid er som regel gratis innsats. Det er ikke dette. Staten skal bidra til gode finansieringsordninger som ikke tynger kommunene slik at andre tjenester må nedbygges. Vi kan ikke bygge opp en sektor på bekostning av andre lovpålagte tjenester. Fortsatt skal vi ha full barnehagedekning, gode skoler, kulturtilbud og en tilfredsstillende teknisk sektor. Vi ser at det er forskjeller mellom kommunene i prioritering på dette området. Siden 2003 har arbeiderpartistyrte Trondheim økt antall sykehjemsplasser med 200, mens i Høyre- og Fremskrittspartistyrte Oslo har tallet gått ned med 430 plasser i samme tidsrom. Arbeiderpartiet kommer ikke til å vurdere et eneste skattekutt før denne utbyggingen er gjennomført. Vi har en høyreside som vil fjerne formuesskatten og omfordele midlene til dem som i utgangspunktet har mest. Formuesskatten utgjør drift av 15 000 sykehjemsplasser. Dette eksemplet viser hvor viktig skatt er for å finansiere velferdsgodene våre. Enda viktigere enn gode finansieringsløsninger er det framtidige behovet for kompetente ansatte innenfor pleie- og omsorgssektoren. Det må skaffes flere hender innen denne sektoren. Det blir utfordrende for kommunene, og også på dette området må stat og kommune løfte i lag: flere studiesteder, etterutdanning og videreutdanning, oppgradering av realkompetanse og statusheving innenfor dette viktige arbeidet. Helsearbeidere er en viktig del av velferdssamfunnets tause helter som storting og regjering er avhengig av for å få gjennomført nye, store løft innen helsetjenesten. Vi kan bare forbedre velferdsstaten dersom alle bidrar til det!