trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2019-02-13:
Jeg takker for svaret, men virkelighetsbeskrivelsen er ikke nødvendigvis så ensrettet som statsråden her gir inntrykk av. Hvis kommunene i Helgeland har utfordringer med å tiltrekke seg kompetanse – og det har de for så vidt – kan det relateres til det tilbudet som Nord universitet har, og som statsråd Nybø har ansvaret for, og at man har utfordringer med f.eks. å få rekruttert nok sykepleiere. Så regjeringen kan jo starte med å føre en helhetlig politikk for å sørge for kompetansetilgang i distriktene. Jeg vil advare mot å si at det ikke finnes flinke folk også på steder hvor det ikke bor så mange, og at ikke også flinke folk ønsker å bosette seg i distriktene. Vi ser en regjering som tilpasser argumentasjonen sin. Når politiet samarbeider og samhandler med flere kommuner, er det altså en nærpolitireform. Men når kommuner velger å gjøre det samme, har det plutselig blitt et problem. Vi har et stort samarbeid mellom norske bedrifter, forskning, osv., som regjeringen heier på, men hvorfor har det blitt et problem at norske kommuner samarbeider, når det ikke er et problem at alle andre offentlige etater gjør det samme?
Monica Mæland (Høyre), 2019-02-13:
Først må jeg takke for å få et spørsmål i dagens spørretime, det setter jeg stor pris på. Jeg er også veldig glad for at spørsmålet er knyttet til kommunestruktur. Takket være det kommunereformarbeidet som ble satt i gang da vi kom i regjering i 2013, gjøres det nå noe mer med kommuneinnretning enn det har blitt gjort de siste 50 årene. Jeg tror både representanten og jeg er helt enige om at Norge har endret seg dramatisk gjennom de siste 50 år. Men fortsatt er det slik at selve kommunestrukturen ligger fast. Vi går fra 422 kommuner i år til 356 fra 1. januar neste år – 356 kommuner i et land med 5 millioner innbyggere. Det er 356 kommuner som har akkurat det samme ansvaret, det samme ansvaret fra livets begynnelse til livets slutt, for å sørge for gode tjenester til alle innbyggere i alle deler av landet. Jeg kan forsikre representanten om at jeg er veldig opptatt av at vi har bosetting i hele landet. Derfor reiser jeg nå rundt og inviterer til innspill knyttet til det arbeidet vi gjør med å lage en distriktsmelding. Jeg er veldig bekymret, og hvis jeg var litt bekymret da jeg begynte i denne jobben, er jeg veldig bekymret nå. Jeg kan godt fortelle representanten hva som er utfordringen: Jeg var på Helgeland i forrige uke. Da sa ordførere og rådmenn, og rådmennene var tydeligere enn ordførerne: Vi greier ikke å gi innbyggerne våre de tjenestene vi skal, vi greier ikke å tiltrekke oss kompetanse. For å si det sånn: Det løser ikke et kommuneopplegg, uansett hvor godt det er. Vi må sørge for at kommunene har kompetanse, at de tiltrekker seg arbeidskraft. Unge mennesker vil jobbe med andre unge mennesker. Flinke mennesker vil jobbe med andre flinke mennesker. Da må man tiltrekke seg de menneskene. Det vi ser, er at andelen yrkesaktive kommer til å gå ned alle andre steder enn rundt de store byene. Vi har altså en struktur som ikke er egnet til å gi trygge nok omsorgstjenester til alle i alle deler av landet. Derfor er kommunereformen viktig, og derfor håper jeg at det arbeidet fortsetter.
Monica Mæland (Høyre), 2019-02-13:
Jeg må bare understreke at det selvsagt jobber flinke folk i hele landet. Men jeg må også invitere til å gå inn og se på det vi vet. Vi vet at altfor mange kommuner har én til tre ansatte i barnevernstjenesten. Det er en sårbar tjeneste. Vi vet at én av tre kommuner ikke har jurist. Det er ikke et problem for juristene, men det er et problem for innbyggerne, som skal være trygge på at de vedtak som fattes, gir den rettssikkerheten som de har krav på. Vi har jo sett eksempler gjennom de siste månedene på hvordan det kan gå når man ikke har rettssikkerhet. Vi vet at man ikke har ansatt folk med planfaglig kompetanse, og hvordan i all verden skal man planlegge for sysselsetting, verdiskaping, investering og bosetting hvis man ikke har folk i kommunene som kan jobbe med det? Vi har interkommunale samarbeid. Det er nest best, for man flytter beslutninger ut av folkevalgte organ og inn i konstellasjoner som ikke har den samme representasjonen, det samme innsynet og den samme folkevalgte kontrollen.
Monica Mæland (Høyre), 2019-02-13:
Først må jeg si: Jo, det er mangel på flinke folk. Det er svaret vi får overalt. Om jeg reiser til Innlandet, Sørlandet eller Nord-Norge, er det mangel på flinke folk. Det er et desperat behov for folk med rett kompetanse. Det sier næringslivet, det sier kommunene – det sier alle vi snakker med. Det er problemet: mangel på flinke folk. Det betyr ikke at det ikke bor folk som er flinke der; det betyr at vi mangler flinke folk. Hvis man er nyutdannet og sitter i Stavanger, Kristiansand eller et annet sted, drømmer man da om å jobbe et sted hvor man er den eneste på jobb, hvor man ikke har noen å dele erfaringer med, hvor man ikke kan være syk en eneste dag, for det er ingen som kan erstatte deg? Drømmer man om det som nyutdannet barnevernspedagog, eller som nyutdannet med planfaglig kompetanse? Er det det man drømmer om? Det er det som er problemet: Vi kommer til å konkurrere om stadig færre hoder og hender i dette landet, og da betyr størrelse noe. Da tror jeg at man heller drømmer om å være et sted med fire ansatte enn med én.
Monica Mæland (Høyre), 2019-02-13:
Med all respekt: Når anklagen om å snakke distriktene ned kommer fra en ekspert på området, som benytter all sin tid til det, blir det veldig spesielt. Jeg heier på distriktene. Det går veldig bra i distriktene. Arbeidsledigheten er lav, det går bra med reiselivet og industrien, og det går bra med naturressursene. Men kommunene melder om at de mangler folk med kompetanse, og det er det jeg har svart ut fra i dag. Man kan godt tro at jeg ikke vet hva jeg snakker om, men da får man snakke med kommunene der ute. De mangler folk. Ja, vi har store arealer i dette landet, men det er ikke arealene som utøver barnevernstjenestene, det er ikke arealene som driver med planlegging av bosetting og næringsliv, det er ikke arealene som jobber på sykehjem – det er det mennesker som gjør. Da må man rett og slett ha kompetanseenheter som er store nok. To pluss to blir fire. Det blir et dobbelt så stort kompetansemiljø, og det tror jeg er bra. Vi har desentraliserte tjenester. Vi har f.eks. ikke 422 brannvesen. Det er de som er først på stedet.
Monica Mæland (Høyre), 2019-02-13:
Det er opp til både de nåværende kommunestyrene og de som kommer etter valget, å bestemme om de skal snakke med naboen eller ikke. Men det må være en grunnleggende misforståelse å tro at det å få nye kommunale administrative enheter betyr at vi endrer steder og identiteter. Vi har massive samarbeid i hele landet. Det rare – og det representanten egentlig ikke forstår – er at det vi snakker om, er å samarbeide om en rådmann, et rådhus og en ordfører. Men det er jo ikke dit vi går for å få tjenestene våre, vi går til tjenestestedene, og de kommer fortsatt til å være desentralisert. Brannvernet er desentralisert. De kommer når det brenner, men vi har ikke 422 av dem. Man kan altså samarbeide om alt i dette landet, bortsett fra et rådhus, en rådmann og en ordfører. Det synes jeg er beklagelig, og det synes jeg man skal gjøre noe med for å bedre tjenestene og for å tiltrekke seg enda mer kompetanse, for det kommer vi til å trenge.
Monica Mæland (Høyre), 2019-02-13:
Jeg er glad for at vi, langt på vei i hvert fall, deler utfordringsbildet, og jeg vil nok stå fast på at enkelte steder er det et desperat behov for folk med kompetanse. Men la nå det ligge. Vi jobber nå med å lage en distriktsmelding – i erkjennelsen av at vi ikke kan vedta hvor folk skal bo, eller hvor folk skal flytte, eller flytte fra og til; det kan vi ikke vedta. Vi er nødt til å sørge for at det er attraktivt å bo og jobbe i hele landet, og jeg tror nettopp ordet «jobb» er helt vesentlig. Jeg kommer selv fra en by som ikke er så veldig liten – det er 40 000 innbyggere i Arendal. Da vi dro fra den byen, var det for å studere eller å ta utdanning. Veldig mange ønsket å reise tilbake, men man gjorde det ikke fordi man ikke fikk jobb, og i hvert fall ikke om man var to. Så jeg tror jobbskaping er kjempeviktig. Når jeg likevel er så opptatt av kommunestruktur, er det fordi jeg tror at det å skape større enheter tiltrekker seg økt kompetanse. Jeg tror det er mer attraktivt for bl.a. nyutdannede å flytte til et sted hvor man har større enheter – ikke fordi de er sentralisert, men rett og slett fordi man har større enheter å lene seg på og jobbe sammen med. Vi ser også hvordan det er lettere for store kommuner i store byer å tiltrekke seg kompetanse enn i mindre. Men vi leter altså etter gode svar. Vi reiser rundt i innlandet, på kysten, i nord og sør for å få innspill til hvilke rammebetingelser vi skal legge til rette for for å ha bosetting i hele landet, for å ha kommuner som kan yte de samme tjenestene, gitt at vi skal ha et generalistkommuneprinsipp, og det mener jeg at vi skal. Så tror jeg også at de nye regionene, med de verktøyene de nå får på kompetanse, nettopp kan gjøre en jobb. Norge er veldig forskjellig. Nord-Norge har andre utfordringer enn innlandet og Sørlandet. Og det er klart at regioner som har ansvaret for videregående opplæring, kan ta – hvis noen nå gjør det – et større ansvar for samarbeid med Nav, med høyskoler, med fagskoler og om lærlinger – nettopp for å møte de behov næringslivet der har.
Monica Mæland (Høyre), 2019-02-13:
Først og fremst vil statsråden invitere Stortinget til en debatt om meldingen når den er ferdig – den er vi altså midt oppe i. Når det gjelder dimensjonering av utdanning, kan vel det spørsmålet heller rettes til statsråden for forskning og høyere utdanning. Men det er helt åpenbart at utdanning er av betydning. Så synes jeg vel man forenkler bildet litt hvis man tror at en kommune bare driver med skole og sykehjem. Det gjør man jo ikke. Man driver med veldig mye annet, og det er noe av det som er utfordringen. Man har behov for å digitalisere og modernisere, man har ansvar for infrastruktur, tekniske tjenester – en lang rekke tjenester. Så det at man har én skole og ett sykehjem, ja vel, det betyr ikke at man ikke bør snakke med naboen sin. Jeg kjenner ikke konkret denne kommunens samarbeidsavtale, men antakeligvis har man samarbeidet på en lang rekke områder, men altså ikke knyttet til det å ha en annen administrasjon i form av et rådhus og en rådmann.
Monica Mæland (Høyre), 2019-02-13:
La meg ta dette i rekkefølge: Det var representanten som brukte et eksempel på en kommune som drev med en skole og ett sykehjem, og hvor det ikke var rom for noen effektivisering – det var ikke min påstand, det var representantens. Mitt svar var altså at en kommune er veldig mye mer enn det, og jeg er glad for at vi er enige om det. Så er det slik at selv om vi har en kommunereform som vil føre til færre kommuner 1. januar 2020, vil halvparten fortsatt ha under 5 000 innbyggere. 120 kommuner vil ha under 3 000 innbyggere. Da er fortsatt kommunereform viktig. Da er fortsatt det et svar på å tiltrekke seg kompetanse. Skal man tiltrekke seg investering og næringsutvikling, må man ha noen i en kommune som kan jobbe med det. Det er en utfordring i dag. Så her handler det om ganske mange områder, men hvor kommunen fortsatt er vesentlig. Så skal jeg komme tilbake med en distriktsmelding hvor vi forhåpentligvis i bredden skal kunne diskutere mange ulike tiltak som gjør at vi fortsatt har bosetting i dette landet også framover, for det er veldig viktig. Da må vi ta fatt i det nå, og det er det vi har gjort.
Monica Mæland (Høyre), 2019-02-13:
For å svare på de to siste spørsmålene først: Inntektssystemet som ble innført i 2017, planlegger vi ikke å endre. Det gjør man ikke veldig ofte. Det må få satt seg, og vi må se effektene av det. Jeg tror at det er et godt inntektssystem både for de store og de små, både for sentrale kommuner og distriktskommuner. Når det så gjelder desentraliserte tjenester, er svaret på det at vi vet hvordan dette har gått i kommuner som har slått seg sammen. Tjenestetilbudet er desentralisert, og det skulle bare mangle. Hjemmesykepleien må jo være der folk bor. Hjemmesykepleieren går jo hjem til folk. Vi må ha et tjenestetilbud som er der folk bor. Vi må ha et brannvesen som rykker ut når det brenner. Så det er ikke det vi snakker om. Vi snakker om administrative enheter, hvor man forener, og hvor man samler krefter innenfor ulike områder. Det kan man gjøre i ulike deler av kommunen. Dette har vi også gode erfaringer med i kommuner som har slått seg sammen. Jeg håper at flere vil se at det er viktig, og det hører jeg også ute.
Monica Mæland (Høyre), 2019-02-13:
På Dagsavisens førsteside den 7. januar ble det hevdet at arealnormen for kontorer i nye statlige byggeprosjekter bryter med arbeidsmiljøloven. En uke senere i samme avis presiserer Arbeidstilsynets direktør at de ikke mener at arealnormen er ulovlig. Det er altså ikke noe tvil om dette spørsmålet. Normen som sådan bryter ikke med arbeidsmiljølovens krav. Arbeidstilsynet sier at de gjør en konkret vurdering i hvert enkelt tilfelle om arbeidsmiljøloven er oppfylt. De vurderer da f.eks. lys, støy, inneklima og areal opp mot hvilke arbeidsoppgaver som skal utføres i lokalene. Ulike arbeidsplasser vil ha ulike behov. Det er nettopp det som er poenget med en egen instruks om bygge- og leiesaker. Den sier at det i hvert enkelt byggeprosjekt skal utredes hvordan lokalene skal utformes for å møte de funksjoner og formål de skal fylle. Hvis arealbehovet er større enn normen, gis det adgang til å fravike den. Alle prosjekter er ulike, og derfor er arealnormen fleksibel. Representanten Tajik mener at normen ikke tar hensyn til at statsansatte har spesifikke arbeidsoppgaver. Arealnormen sier noe om størrelsen på byggene som skal planlegges. Hvordan byggene utformes og tilpasses de ulike arbeidsoppgavene og funksjonene den enkelte virksomhet har, skal utredes i hvert enkelt prosjekt. En arealnorm vil ikke frata statlige virksomheter ansvaret for å utrede hvordan de enkelte arbeidsplassene skal utformes. For meg er det helt selvsagt at norske lover og regler skal følges i statlige byggeprosjekter, som i alle andre byggeprosjekter. Normen bryter ingen regler, men er et signal om at lokaler er en ressurs som vi ikke skal sløse med. Staten, som bygger for fellesskapets midler, må bygge nøkternt med utgangspunkt i de oppgaver som skal utføres i lokalene. Dagens arbeidsformer og kommunikasjon har gått fra papir til digitale formater. Det har endret forutsetningene for hva en kontorplass må inneholde. Når vi bygger for framtiden, må vi ta hensyn til nettopp disse endringene.
Monica Mæland (Høyre), 2019-02-13:
Staten er en stor virksomhet. Vi eier mange lokaler, og vi leier mange lokaler. Jeg tror det er veldig hensiktsmessig at staten har noen normer, noen regler, noen anbefalinger knyttet til hva vi bygger, hvor vi skal leie, og hvor mye vi skal leie. Jeg kan fortelle representanten at jeg nokså nylig så en oversikt over leielokaler rundt om i landet, og svaret er rett og slett at staten leier mye større og mye dyrere enn det private gjør. Det er ikke bra. Vi må ikke sløse med fellesskapets midler, vi må være nøkterne. Men vi skal selvfølgelig ta høyde for at ulike virksomheter har ulike behov, og det er derfor denne normen er en norm, det er en anbefaling. Det er på bakgrunn av de erfaringer man har. Man har også erfaringer fra utlandet, fra privat næringsliv, så man har faktisk et ganske godt faglig grunnlag for å gjøre denne vurderingen.
Monica Mæland (Høyre), 2019-02-13:
Jeg er litt usikker på om det er normen eller om det er måten en arbeidsplass er innrettet på, representanten spør etter. For normen forteller noe om størrelsen, volumet – et gjennomsnittsvolum. Så er det slik at hver virksomhet kan innrette seg på ulike måter, med aktivitetsbaserte arbeidsplasser, med cellekontor, med stillerom – på den måten de mener er best. Jeg mener vi svarte Brennpunkt grundig på spørsmålene om det arbeidet som har vært gjort knyttet til regjeringskvartalet. Representanten spør generelt, derfor har mitt svar også vært generelt. Det er gjort en rekke gjennomganger, og vi har lang erfaring. Vi er en stor både huseier, byggherre og leietaker rundt om i det ganske land. Vi har derfor mye erfaring å bygge på når vi falt ned på 23 m 2 . Så vil jeg gjerne si at dette ikke er eksakt vitenskap. Det kunne vært 22, det kunne vært 25. Men dette er det gjennomsnittet vi anbefaler når vi skal ut i markedet.
Monica Mæland (Høyre), 2019-02-13:
Representanten Andersen framstiller det som om Kommunal- og moderniseringsdepartementet har overkjørt Porsgrunn kommune i saken om et mulig deponi for behandlet uorganisk farlig avfall i Dalen gruver i Brevik, og at lov og forskrift ikke har blitt fulgt. Det er i så fall en framstilling jeg ikke er enig i. Med hjemmel i plan- og bygningslovens forskrift om konsekvensutredninger vedtok Kommunal- og moderniseringsdepartementet i januar 2017 å oppnevne Klima- og miljødepartementet som ansvarlig myndighet til å fastsette planprogrammet for Dalen gruver. Beslutningen ble tatt etter anmodning fra Klima- og miljødepartementet, etter at Porsgrunn kommune i 2015 vedtok ikke å fastsette planprogrammet. Bakgrunnen for departementets beslutning var behovet for å få fram et nødvendig kunnskapsgrunnlag i saken. Et fastsatt planprogram var en forutsetning for å få utarbeidet en konsekvensutredning som skulle utrede om Dalen gruver er egnet til deponi for å oppbevare uorganisk farlig avfall. Beslutningen innebar altså ikke å sette i gang et arbeid med en reguleringsplan, og den endret heller ikke det faktum at kommunen er planmyndighet. En beslutning om å oppnevne en annen myndighet enn kommunen til å fastsette planprogram forutsetter ikke samtykke fra kommunen eller andre berørte myndigheter. Klima- og miljødepartementet og Kommunal- og moderniseringsdepartementet var i forkant av beslutningen i januar 2017 godt kjent med Porsgrunn kommunes syn i saken. Departementet har derfor avvist at det ble gjort saksbehandlingsfeil ved at kommunen ikke ble hørt. I denne saken er det ikke tatt noen annen beslutning om et mulig deponi i Dalen gruver enn at Klima- og miljødepartementet ble oppnevnt som ansvarlig myndighet, slik at deponialternativet i Brevik kunne konsekvensutredes. For eksempel er det ikke tatt noen beslutning om å bruke statlig reguleringsplan. Dersom det skulle bli en aktuell problemstilling med en statlig planprosess i Brevik, vil jeg selvsagt forholde meg til de regler som gjelder for medvirkning og involvering, også av Porsgrunn kommune.
Monica Mæland (Høyre), 2019-02-13:
Det å stå og fortolke jus fra talerstolen i Stortinget skal jeg være litt forsiktig med, men det er ikke slik at planmyndighet er flyttet fra Porsgrunn kommune. Det er slik at myndigheten til å fastsette et planprogram er flyttet til Klima- og miljødepartementet. Den forskriften gir departementet anledning til det, i samråd med andre berørte myndigheter, altså bl.a. Klima- og miljødepartementet. Når det gjelder Porsgrunn kommune som berørt myndighet, er det slik at de har vedtatt ikke å vedta dette planprogrammet. De var også kontaktet av Klima- og miljødepartementet, som sa at det var behov for å lage denne typen planprogram. Man var godt kjent med Porsgrunn kommunes holdning til dette, men man vedtok altså å gi Klima- og miljødepartementet – i henhold til loven – mulighet til å lage dette planprogrammet. Det er det dette handler om, ikke noe mer. Porsgrunn kommune er og skal være planmyndighet.
Monica Mæland (Høyre), 2019-02-13:
Det er riktig at Sivilombudsmannen har sagt at dette var for lang behandlingstid. Det var det, og det skal vi selvfølgelig ikke ha. Vi skal behandle det i henhold til forvaltningslovens regler. Når det er sagt, sa ikke Sivilombudsmannen noe om innholdet i vedtak, og det er slik at Porsgrunn kommune både helt og delvis har fått innsyn i saken, de har fått en begrunnelse i saken. Så er det noen dokumenter som er unntatt, og de unntas etter de lover og regler som gjelder. Vi har altså fulgt boka, men det har tatt for lang tid, og det må vi ta selvkritikk på.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2019-02-13:
Som folkevalgt fra Helgeland vet jeg at det bor veldig mange flinke mennesker der. Det er ikke mangel på flinke mennesker der. Der er det både industri, som skaper store eksportinntekter, og mange kompetente og dyktige medarbeidere som jobber i både kommuner og statlige virksomheter, og som yter viktige velferdstjenester hver eneste dag. I forbindelse med den utfordringen som statsråden nettopp fikk, trakk hun fram bekymringene hun har for hvordan man skal yte tjenester med den kompetansen kommunene har. Så kom det en virkelighetsbeskrivelse, men det var veldig få svar utover det som har med endringer i kommunestrukturen å gjøre. Da blir spørsmålet mitt til statsråden: På hvilken måte vil endringer i kommunestrukturen sørge for at det blir enklere å rekruttere for kommunene? Tjenestene i barnehagen, i skolen og på sykehjemmet skal jo fortsatt ytes på samme sted, og menneskene som bor i kommunene, og som trenger tjenestene, vil fortsatt bo på samme sted, uavhengig av hvor man trekker kommunegrensene.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2019-02-13:
La meg få lov å bidra til å gjøre kommunalministerens dag enda bedre med også å stille et spørsmål til henne, og det er for så vidt en oppfølging av det vi nettopp har debattert, både i forrige spørsmål og også i spørsmålet til statsråd Nybø. Kommunereformen som har vært gjennomført, har vært begrunnet i at kommunene skulle få nye oppgaver. Det hersker jo litt tvil om de store oppgavene kom, hvis man ser bort fra ordførerens rett til å vie folk. Det står i Granavolden-erklæringen at kommunereformen skal videreføres. Samtidig leser vi i media og hører statsråden i dag fortelle om store utfordringer i kommunesektoren. Jeg deler langt på vei beskrivelsen om at det er behov for – og et økende behov for – mer kompetanse, det være seg innenfor helse, som vi hørte tidligere her i dag, det være seg innenfor planlegging i kommunesektoren, det være seg innenfor vann og avløp, eller det være seg i barnehager, der vi har vedtatt en pedagognorm. Så langt på vei er vi enige om de utfordringene vi står overfor. Statsråden brukte endatil ordet «desperat behov». Jeg vil ikke bruke et så sterkt begrep, men at det er et stort og økende behov, det er jeg enig i. Da blir spørsmålet: Hva vil statsråden gjøre for å gi kommunene bedre muligheter til å rekruttere, bortsett fra å gjennomføre enda flere frivillige sammenslåinger og tvangssammenslåinger i kommunesektoren?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2019-02-13:
Jeg har fått med meg at statsråden mener at strukturendringer er et bidrag til å bedre rekrutteringen, enten med tvang eller gjennom frivillighet. Men jeg må si at jeg langt på vei også er enig med representanten Arnstad, som sier at det kan ikke være det eneste svaret. I Moskenes kommune i Nordland har de én skole og ett sykehjem. Det er ikke mulig å effektivisere strukturen der. Et ytterligere samarbeid betyr at man enten må flytte tjenesten fra nabokommunen man eventuelt slår seg sammen med, eller flytte den fra sitt eget kommunesenter til den kommunen. Mitt spørsmål i sted gikk på: Utover strukturendringene, hva vil statsråden gjøre? Hvordan vil statsråden følge opp det som står i Granavolden-erklæringen om dimensjonering av utdanningene, som i større grad skulle gjenspeile behovet i kommunesektoren? Hva vil statsråden gjøre for å bidra til økt rekruttering av kritisk kompetanse til kommunene, som det også står i regjeringserklæringen? Hva vil statsråden gjøre utover å skrive en melding og gjøre ytterligere en utredning?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2019-02-13:
Med #heierna respekt å melde: Verken jeg eller noen andre i dag har påstått at kommunene bare driver på med helsetjenester, sykehjem og skoler. Vi vet alle at kommunene yter et bredt spekter av grunnleggende og fundamentale tjenester for alle innbyggere i landet hver eneste dag, f.eks. vannforsyning. Men mitt spørsmål – igjen – var: Hva vil statsråden gjøre? Det får jeg altså ikke svar på, og det har langt på vei preget hele spørretimen i dag. Hva vil man gjøre? Man har begrunnet kommunereformen som man har holdt på med – et prestisjeprosjekt – i fem år bl.a. med behovet for kompetanse. Nå beskriver statsråden behovet som «desperat», men fortsatt kommer det ikke opp noen andre tiltak enn at man vil skrive en melding som man vil invitere Stortinget til å delta i en debatt om. Det er jeg glad for. Men hva er statsrådens tiltak? Hva står høyest på prioriteringslisten nå for å løse det desperate behovet som statsråden ser?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2019-02-13:
Dette er langt fra svart-hvitt. I min kommune i Trøndelag med 2 000 innbyggere var det oppslag i lokalavisen om en veldig god søknad når det gjaldt tilfang av sykepleiere. Trondheim kommune har oppslag om det stikk motsatte. Så dette er veldig individuelt. Men til det statsråden nå sier: Tjenestene skal ikke sentraliseres selv om kommunene slår seg sammen. Det vil ikke bli konsekvensen f.eks. i Namsskogan, var svaret. Så er det «et desperat behov» for kompetanse, og for å trekke til seg kompetanse skal en ha større fagmiljøer. Kan statsråden forklare meg hvordan man skal klare å få større fagmiljøer blant sykepleiere i Namdalen uten at man faktisk får større avstand til tjenestene? Det er det første. Det andre som jeg gjerne vil ha svar på, og som statsråden ikke vil svare på, er: Vil statsråden da respektere Stortingets vedtak om at kommunesammenslåing kun skal skje ved frivillighet, og at inntektssystemet ikke skal brukes for å tvinge igjennom kommunesammenslåing?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2019-02-13:
«Arrangørene og de som jobber som frivillige på tidsavgrensede arrangement som er kommersielle, vil nå komme i en svært vanskelig situasjon, da regjeringspartiene stemte ned et forslag fra opposisjonen om å likebehandle frivillige på tidsavgrensede arrangement med frivillige i ideelle lag og organisasjoner og stiftelser. Kan statsråden begrunne hvorfor?»
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2019-02-13:
Statsråden kan velge å snakke seg bort og skylde på andre, men det er altså statsråden og denne regjeringen som er ansvarlig for regelverket slik det foreligger, og det er denne regjeringen som også har presisert og gjort det klinkende klart at frivillige skal skatte av f.eks. fribilletter når de jobber gratis på festivaler. Dette står i veldig sterk kontrast til det ønsket vi har om å legge til rette for frivillig arbeid, og Festival-Norge går ikke rundt uten frivilligheten. Det er heller ikke slik at festivaler som også er AS-er, er som store foretak å regne. Om man tror det, kjenner man ikke Festival-Norge. Dette er ildsjeler, det er frivilligdrevne festivaler som knapt går rundt, det er ikke store pengemaskiner. Arbeiderpartiet ba regjeringen rydde opp i dette allerede i romjulen. Jeg synes statsråden var uklar også i denne runden i Stortinget, så jeg spør igjen: Vil finansministeren rydde opp i dette?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2019-02-13:
Det er det som blir så – unnskyld uttrykket – meningsløst, fordi regjeringen har alle disse ambisjonene på papiret om å legge til rette for å gjøre det enklere for frivilligheten. Samtidig opplever frivilligheten selv at det stadig blir stukket kjepper i hjulene for deres virksomhet ved at det nå f.eks. har blitt tydelig og klart at de frivillige som stiller opp på festival, skal skatte av de godene de får. I denne debatten, der vi fra opposisjonen helt siden jul har forsøkt å få et klart svar fra regjeringen, har det blitt sagt ulike ting fra ulike statsråder og ulike representanter fra posisjonspartiene i Stortinget. Finansministeren sier nå at hun skal se på regelverket i forbindelse med statsbudsjettet. Det er greit nok, men hva skal Festival-Norge og de frivillige gjøre til det skjer? Kommer festivalene nå til å bli sanksjonert for overtredelse av regelverket fram til statsråden får sett på dette?
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2019-02-13:
«Regjeringen legger ned pelsdyrnæringen, og det er foreslått 365 mill. kroner i kompensasjon. Oslo Economics og Samfunnsøkonomisk analyse beregner en minimumskostnad på 2,3 mrd. kroner. Regjeringen vil altså gi hver bonde i snitt ca. 1,5 mill. kroner, men flere har investert langt mer enn dette og har mange millioner kroner i gjeld. Dette er en katastrofe for berørte familier, og næringen frykter en rekke konkurser blant våre rundt 200 pelsdyroppdrettere. Hvor mange konkurser kan den nye statsråden leve med på sin vakt?»
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2019-02-13:
Næringen er helt fortvilet. Det er ikke veldig vanskelig å finne en pelsdyrbonde som frykter at vedkommende må gå fra gård og grunn, som ikke ser lyst på framtiden eller livet i det hele tatt, fordi man får et næringsforbud som gjør det umulig å fortsette å bo på gården og betale regningene sine. Pelsdyrnæringen har vært ute og sagt at de frykter en rekke konkurser. Når statsråden kommer med sitt svar, er jeg takknemlig for det, men det virker ikke som hun tar bekymringen på alvor i det hele tatt. Her har vi en næring som blir rammet av et næringsforbud. De opplever ikke at de blir møtt med tilstrekkelige kompensasjonsordninger, og de frykter konkurser. Deler statsråden den bekymringen næringen selv har for dette, eller kan statsråden garantere at det ikke vil bli en eneste konkurs på grunn av det næringsforbudet regjeringen nå innfører?
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2019-02-13:
Det er bra at statsråden legger opp til en individuell vurdering, men statsråden har fortsatt – til tross for alle bekymringene hun har – gått inn for et forbud mot hele næringen, som kommer til å ramme bøndene, uavhengig av om de nylig har tatt opp gjeld, eller om de har gjort det for lenge siden. Det var, som statsråden selv sa, ganske nylig et vedtak i Stortinget som gikk inn for en bærekraftig utvikling av pelsdyrnæringen. Allikevel har pelsdyrnæringen blitt ofret på regjeringens alter i regjeringsforhandlingene. Det er utrolig trist og fortvilende for næringen. NHO mener at forslaget undergraver langsiktighet og forutsigbarhet for små og mellomstore bedrifter. Regelrådet, som regjeringen opprettet i 2015, slo fast at utredningen av konsekvenser for dagens pelsdyroppdrettere er mangelfull. Nå står statsråden og sier at mer eller mindre alt vil ordne seg, så da kan jeg utfordre helt konkret: Hvis det f.eks. viser seg at det vil koste 2,3 mrd. kr for regjeringen å kompensere alle pelsdyrbøndene fullt ut, vil statsråden da gjøre det?
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2019-02-13:
Regjeringen har hatt et forslag til lov om forbud mot hold av pelsdyr og forslag om en ordning for økonomisk kompensasjon til pelsdyroppdretterne på høring. Når det gjelder forslaget om kompensasjonsordning, vil jeg først rette opp i det som må være en misforståelse. Spørsmålet synes å bygge på at det er foreslått en konkret sum for den samlede kompensasjonen, men det er ikke tilfellet. Regjeringen har foreslått en individuell kompensasjon basert på en beregnet verdi av ikke-realiserbar kapitalbeholdning som er brukt i pelsdyrvirksomheten. Beregningen skal ta utgangspunkt i bokførte verdier ved utgangen av 2017, og det er ikke satt noen øvre grense for hvor mye det kan utgjøre i utgangspunktet. Det er riktig at det er gjort et anslag for hvor mye ordningen vil kunne koste, men det er noe annet enn å sette en øvre grense. I tillegg til kompensasjonen av kapitalverdiene er det foreslått en standardisert kompensasjon for kostnader til avvikling og opprydding innenfor en ramme på 50 mill. kr og en omstillingspakke på 50 mill. kr. Representanten holder en beregning fra Samfunnsøkonomisk analyse opp mot et beregnet gjennomsnitt, der de anslåtte kostnadene ved høringsforslaget er fordelt likt på alle pelsdyrbønder. Jeg minner da om at kompensasjonen av kapitalbeholdningen vil være individuell, og at også de øvrige delene av ordningen vil være avhengig av forhold hos den enkelte pelsdyrbonde. En gjennomsnittsberegning er dermed ikke nødvendigvis så klargjørende som representanten sier. Når det gjelder tallet fra Samfunnsøkonomisk analyse som representanten viser til, er dette uansett svært mye høyere enn de anslåtte kostnadene i beregningene som regjeringen har gjort. Det skyldes i første omgang at Samfunnsøkonomisk analyse har tatt med en kompensasjon av tapt framtidig næringsinntekt helt fram til pensjonsalder. Dette er et element som ikke er med i høringsforslaget. Departementet har mottatt over 300 høringssvar. Jeg går nå igjennom hvert enkelt av disse sammen med departementet, og jeg vil vurdere om det bør gjøres endringer i den foreslåtte kompensasjonsordningen. Det er også sånn at akkurat nå er skinnprisene svært lave, og det har de vært de siste årene. Dette vil også bidra til dårlig økonomi for veldig mange pelsdyrbønder akkurat nå. Min intensjon er å få på plass en kompensasjonsordning som skal ivareta pelsdyrbøndene som er rammet av dette forbudet.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2019-02-13:
Jeg har lyst til å begynne med å si at jeg virkelig skjønner bekymringen hos veldig mange av pelsdyrbøndene. De har investert i en tro på vedtak som er gjort i dette hus. Mange har også investert ut fra svingende priser i markedet, men de har kunnet sette av og fått hjelp av bankene med likviditeten i tider med dårligere priser. Nå sitter de i en situasjon hvor de får et forbud. Jeg er ekstremt opptatt av at den kompensasjonsordningen som kommer, skal ivareta pelsdyrbøndene. Derfor mener jeg det er viktig, det som ligger der om individuell vurdering. Det betyr alt, for de er ulike, pelsdyrbøndene der ute. Noen har nedbetalt mye, andre har ikke. Noen har drevet i mange år, noen har ikke. Derfor tenker jeg at den individuelle vurderingen vil være helt avgjørende for om dette skal oppleves greit.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2019-02-13:
Jeg vil ta utgangspunkt i det som ligger innenfor rammene i høringen, og at de som er innenfor rammene av høringen, er dem dette gjelder for. Det vil være utgangspunktet for den individuelle vurderingen, og det skulle bare mangle. Jeg skjønner det når NHO snakker om forutsigbarhet. Representanten vet godt at også Kristelig Folkeparti har hatt en utfordring med dette, men både mitt parti og representantens parti har en utfordring fordi vi har gått inn i et samarbeid. Jeg vet at også samarbeidet på den andre siden er utfordrende med hensyn til å redde pelsdyrnæringen, som har levd på en knivsegg i veldig mange år, og det har vært stor uenighet politisk. Jeg er nå opptatt av å få til en ordning som gjør at det oppleves slik at den enkelte blir ivaretatt. Rammen for det kan ikke jeg stå og si i stortingssalen, for det vil være ut fra de vurderingene vi gjør på bakgrunn av høringssvarene som har kommet inn.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2019-02-13:
Som jeg nettopp sa i et tidligere svar, har jeg mottatt godt over 300 høringssvar fra folk som er rammet av forbudet, eller som har en mening om dette forbudet for pelsdyrnæringen. Jeg gjennomgår dem akkurat i disse dager, og jeg skal også ha et møte med Pelsdyralslaget denne uken. Det er viktig for meg fordi jeg vil ha en best mulig oversikt over konsekvensene som dette egentlig har for oppdretterne. De er mange, og de er forskjellige. Jeg vil også understreke at i denne saken er det viktig at hver sak blir vurdert individuelt. De blir behandlet individuelt fordi hver enkelt pelsdyrbonde har sine utfordringer. Så har jeg også sagt tidligere i dag at akkurat nå, og de siste årene, har skinnprisene bidratt til en ekstra anstrengt økonomi for veldig mange av pelsdyrbøndene. Situasjonen blir jo ikke bedre hvis de lave prisene vedvarer. Min intensjon har hele tiden vært å få på plass en erstatningsordning som ivaretar pelsdyrnæringen.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2019-02-13:
Jeg har nå prøvd å si det som jeg svarte på et tidligere spørsmål, til representanten Pollestad. Jeg går gjennom høringssvarene, og jeg vil se på kompensasjonsordningen for å ivareta den enkelte. Samtidig er det mange andre ting som virker inn på pelsdyrnæringen akkurat nå, før forbudet er iverksatt, som også har konsekvenser for pelsdyrnæringen. Jeg må ta ansvar for den høringen som har vært. Jeg må ta ansvar for å ivareta kompensasjonsordningen på en måte som ivaretar enkeltbrukeren og enkeltbonden. Det skal jeg gjøre etter beste evne.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2019-02-13:
Statsråden har faktisk svart. Statsråden har sagt at hun vil ta de høringssvar som foreligger, og vil gi den enkelte en vurdering. Kompensasjonsordningen skal innrettes etter den enkelte bonde, innenfor rammene for høringen. Det betyr at den enkelte skal bli vurdert. Så må jeg få lov til å si at i denne salen ble det gitt gratulasjoner etter Jeløya-plattformen fra partier på den andre siden, som også var med på det vedtaket som ble gjort i 2017. Så det er ulikheter selv om vi har et vedtak som jeg er helt enig i.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2019-02-13:
Spørsmålet fra representanten er knyttet til lovforslaget om endring av reglene om nydyrking, Prop. 39 L for 2018–2019, Endringer i jordlova mv. Lovproposisjonen ble sendt til Stortinget før jul og er en oppfølging av bl.a. klimaforliket i Stortinget i 2012 og Stortingets budsjettvedtak i 2017. Stortinget har i sitt vedtak bedt regjeringen fremme forslag om forbud mot nydyrking av myr. Regjeringen har fulgt opp Stortingets vedtak og utformet høringsnotat og lovproposisjon på bakgrunn av dette mandatet. Forslaget om lovendring innebærer en utvidelse av hjemmelsgrunnlaget i jordloven, slik at det kan fastsettes regler i nydyrkingsforskriften som begrunnes ut fra behovet for redusert utslipp av klimagasser. Forslaget om endring av nydyrkingsforskriften går i hovedsak ut på å innføre et forbud mot nydyrking av myr, som Stortinget har bedt om. Forskriften vil også gi kommunene en mulighet til å gi dispensasjon. Spørsmålet om restriksjoner vedrørende nydyrking av myr har vært et tema i mange år. Allerede i 2010 sendte daværende landbruksminister Lars Peder Brekk på høring et forslag om å forby nydyrking av myr. Når denne saken nå fremmes på nytt, bygger den på et faglig arbeid som er gjort av NIBIO. Jeg vil legge til at det fortsatt pågår forskning og kunnskapsutvikling på dette området, som kan påvirke framtidig utforming av nydyrkingsforskriften. Denne saken har fått oppmerksomhet i media. Jeg registrerer at det er delte meninger om innføring av et forbud mot nydyrking. Mange har stilt spørsmål ved om et forbud bør gjennomføres, sett i lys av restriksjonene det medfører for enkelte driftsenheter – særlig i områdene som representanten nevner. Konsekvensene ved innføring av restriksjoner ved nydyrking av myr er utredet av NIBIO og framgår av både høringsnotatet og lovproposisjonen. Representanten viser til at nydyrking ved såkalt omgraving kan føre til «en netto binding av karbon i den jorda som legges over myrlaget». Jeg legger til grunn at denne nydyrkingsmetoden kan innebære redusert klimagassutslipp sammenlignet med ordinære dyrkingsmetoder, men at dette foreløpig ikke er dokumentert. Jeg viser til at lovforslaget nå er til behandling i Stortinget, og at en eventuell endring av nydyrkingsforskriften er betinget av at Stortinget først vedtar lovforslaget.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2019-02-13:
Det kan godt være jeg misforstår, men jeg opplever at representanten er ærlig opptatt av at det finnes områder hvor en faktisk nesten ikke har andre muligheter innenfor landbruket enn å bruke eksisterende områder som er våtområder eller myrområder. Jeg skjønner den utfordringen, og derfor ligger det også i ordningen dispensasjonsmuligheter for kommunene. Men i utgangspunktet har jeg lyst til å si at det er mulig å gjøre grunnlaget på eksisterende gressområder bedre. Det vet vi. Vi vet at det faktisk er overskudd på gressarealer. Da er spørsmålet om en kan bedre økonomien ved å få mer ut av det som er, før en går til nydyrket myr. Det er et annet spørsmål jeg tenker vi må vurdere.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2019-02-13:
Først har jeg lyst til å svare på et spørsmål som kom midt i spørrerunden, og som var om jeg ville demme ned landbruksjord: Nei. Neste spørsmål var hvorfor det lå som det lå i plattformen. Det kunne godt ha ligget på begge plasser, men da vi la det under «biologisk mangfold», handlet det nettopp om at det var en viktig del av biologisk mangfold. Det kunne også ha ligget under «klima». Det er det ingen som sier at det ikke kunne gjort.
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2019-02-13:
«Myr utgjør ifølge fylkesmannen i Nordland 45,5 pst. av de dyrkbare ressursene i fylket. I gode landbruksregioner som Lofoten, Vesterålen og Ytre Helgeland er myr eneste tilgjengelige reserve for nydyrking, så det blir mange gårder som ikke får utvidet arealgrunnlaget. Det blir mer "dekk og diesel", samtidig som myrdyrkingsforbudet ikke er faglig forankret. Norsk institutt for bioøkonomi skriver at det er mulig at det kan skje en netto binding av karbon i den jorda som legges over myrlaget. Hvordan stiller statsråden seg til det foreslåtte myrdyrkingsforbudet?»
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2019-02-13:
Tidligere landbruksminister Brekk la heldigvis dette forslaget innerst i en skuff og lot det ligge der. Jeg hørte ikke statsråden si hvordan hun stiller seg til forslaget. Vi vet ikke om et forbud mot myrdyrking vil gi mindre CO 2 -utslipp. Det vet vi ikke. Men vi vet at mange enkeltbønder og mange landbruksområder, f.eks. i Vestvågøy, i Bø i Vesterålen, på Lurøy og på Smøla, vil bli hardt rammet av et forbud. Er det klokt å innføre større usikkerhet i landbruket? Er det klokt å innføre mer byråkrati i landbruket når bønder allerede i dag må søke å rettferdiggjøre behovet for oppdyrking? Er det klokt med et myrforbud når fagfolk sier at det er stor usikkerhet, og at forbudet kan være en stor tabbe, jf. Nationen i dag?
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2019-02-13:
Jeg er opptatt av fotosyntesen. I klimaregnskapet blir CO 2 -fangst i skog regnet som positivt. Men varig CO 2 -fangst på utmarksbeite og dyrket mark blir ikke tatt med i regnestykket selv om 1 dekar gress samler om lag 1 tonn CO 2 per år, og vi trenger mer dyrket mark for å sørge for matberedskap i dette landet. Restaurering av myr er også en sak regjeringen har i plattformen sin. Jeg spør meg: Blir neste skritt nå å pålegge bønder å demme ned dyrket mark for å få tilbake myrer? Men spørsmålet – siden statsråden snakket veldig mye om CO 2 -fangst, selv om vi ikke vet at det vil bli det – er: Hvorfor ligger myrdyrkingsforbudet under overskriften «biologisk mangfold» i regjeringsplattformen og ikke under overskriften «klima»?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2019-02-13:
Det er et viktig tema representanten tar opp. For meg er det viktig å slå fast at for regjeringen er hovedmålet å utvikle skolen slik at alle elever får oppleve mestring og læring. Mye går rett vei – elevene lærer mer, flere fullfører, og vi ser en nedgang i mobbingen. Men fremdeles vet vi at f.eks. bakgrunn og kjønn betyr for mye for elevenes sjanse til å lykkes i skolen. Vi trenger en skole som ser og løfter hver eneste elev. Dyktige lærere og skoleledere er nøkkelen til dette. Derfor må vi sørge for at de får tid til å gjøre kjerneoppgavene, som er god undervisning og skoleledelse. Når arbeidsmåter eller krav til rapportering ikke hever kvaliteten på opplæringen og stjeler viktig tid, er det riktig å kalle dem for tidstyver, og tidstyver må vi fjerne. Regjeringen har satt ned en arbeidsgruppe med representanter for de viktigste gruppene i skolen. Arbeidet skal ikke være et avgrenset prosjekt. Arbeidsgruppen skal jobbe kontinuerlig mot tidstyver i skolen. Jeg er opptatt av at gruppen ikke skal bli en tidstyv i seg selv. Dette er en arbeidsgruppe der medlemmene skal diskutere konkrete problemer. Arbeidsgruppen skal årlig presentere funn og anbefalinger for lederne for organisasjonene sine og for Kunnskapsdepartementet. For å lykkes med arbeidet mot tidstyver må vi som politikere lytte til dem som skal gjennomføre politikken. Derfor representerer medlemmene i arbeidsgruppen bredden i skolen. Vi har med både lærere, skoleledere, skoleeiere og elever. Alle disse skal bli hørt. Vi må også tenke helhetlig og langsiktig. I motsetning til tidligere prosesser, som f.eks. med Grindheim-utvalget, skal denne arbeidsgruppen jobbe kontinuerlig med temaet og ikke begrense seg til krav fra skolesektoren. Dette kan øke forståelsen for det totale omfanget av krav til skoleledere og lærere i dag. I tillegg skal arbeidsgruppen vurdere hvordan nye tiltak eller foreslåtte endringer kan påvirke tidsbruken i skolen. Regjeringen har store ambisjoner for norsk skole. I skolen skal alle elever oppleve læring og mestring. Dette er viktig for den enkelte og for samfunnets bærekraft. Disse ambisjonene finner vi igjen i Granavolden-plattformen, der vi har mange tiltak som skal bidra til å forbedre skolen. Ett av disse tiltakene er nettopp å redusere skolebyråkratiet ved å fjerne tidstyver. I den sammenhengen er arbeidsgruppen et viktig verktøy for å lykkes.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2019-02-13:
Representanten peker på et dilemma som jeg tror alle vil kjenne seg igjen i – også Stortinget. Det hender at jeg er i debatter i Stortinget hvor man den ene timen snakker om tillit og den andre timen om behovet for mer rapportering og kontroll. Nettopp derfor er det viktig at vi har et kontinuerlig arbeid der noen kikker oss i kortene. Når det gjelder vurdering og kartlegging, er hele poenget at det skal bidra til å løfte elevene. Jeg har aldri møtt en elev som sier at vedkommende er blitt oppdaget for tidlig, men jeg har møtt mange som sier at det er blitt oppdaget for sent at de ikke kan skrive, lese eller regne. Hele poenget med kartleggingsprøver er nettopp at læreren skal ha et verktøy, slik at man kan løfte de elevene som blir hengende etter. Også som skoleeiere trenger vi kunnskap om skolen, slik at vi kan heve kvaliteten i skolen.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2019-02-13:
Da må jeg nok konstatere at vi er uenige, for rapportering er nødvendig når det handler om kvalitet i skolen og hvordan vi kan løfte hver enkelt elev. Det ligger ikke i de formuleringene som representanten viser til, at man skal ha mer testing eller mer kartlegging. Det handler om å videreføre. Og det er helt nødvendig for å sikre at elever som blir hengende etter, får nødvendig hjelp og støtte. Det er også helt nødvendig med åpenhet rundt skolens resultater for å få satt flombelysning på de skolene som ikke fungerer godt nok. Det er elevene som lider under dårlig skoleledelse og hvis de ikke får god nok hjelp tidlig nok. Det er helt nødvendig at man har et system som gjør at de skolene som vedvarende har utfordringer, også får tett oppfølging. Så skolekvalitet, hjelp til elevene, er vi nødt til å følge tett opp, og så må vi fjerne det skolebyråkratiet som ikke fører til bedre kvalitet.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2019-02-13:
«Posten Norge har avgjort at postkassane i bygda Devik i Gloppen kommune skal flyttast om lag to kilometer bort frå husstandane. Dette gir innbyggjarane vesentleg dårlegare posttenester. Meiner statsråden at Posten Norge har høve til å flytte postkassane fleire kilometer bort frå husstandane i Devik, og vil det same skje i andre grender som ligg nokre kilometer frå hovudvegen?»
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2019-02-13:
Dette viser at regjeringa stadig yter oss i retning av 90 pst.-samfunnet, der det ligg nokre prosent menneske som ikkje skal få tilbod som dei andre får. I dag kunne me høyre på NRK at i Reinfjorden i Troms må innbyggjarane frå 1. april reise til Burfjord for å hente brev, rekningar og medisin. Det tek inntil tolv timar. Rita Isaksen, som driv butikk på øya Spildra, må stengje butikken ein heil dag for å hente post. Det går hurtigbåt til Spildra to gonger i veka, men Posten har ikkje funne det mogleg – dei seier at det er så kostnadskrevjande, det er fleire hundre tusen kroner kvart år. Kvar har det vorte av samfunnsoppdraget til Posten? Finansministeren stod her i dag og skrytte av at det var gitt over 20 mrd. kr i skattelette og avgiftslette. Neppe så veldig mykje av det har gått til innbyggjarane i Reinfjorden. Vil statsråden syte for det som eigentleg er småpengar, for å få på plass tenlege avtalar med f.eks. folk i Reinfjorden, og at det vert gjennomført av Posten at dei tek samfunnsansvaret sitt?