Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2012-11-20:
Det stunder mot jul, og i landets skoler planlegges nå hvordan den forestående høytiden skal kunne markeres. Av erfaring vet vi at det i Skole-Norge knytter seg noe usikkerhet til hvordan dette kan gjøres uten at man kommer i konflikt med ønsket om en inkluderende skole som tar hensyn til elever med tilknytning til ulike tros- og livssynssamfunn. La meg skru klokken fire år tilbake, nærmere bestemt til 5. desember 2008, og debatten i Odelstinget om ny formålsparagraf for skolen. Daværende komitéleder Ine Marie Eriksen Søreide var saksordfører og presenterte et forslag til ny formålsparagraf alle partier kunne stille seg fullt og helt bak, som saksordføreren uttrykte det. Jeg tillater meg å sitere litt fra innlegget til Eriksen Søreide den gang: «I den nye formålsparagrafen er verdier som respekt for menneskeverdet og naturen, åndsfrihet, nestekjærlighet, tilgivelse, likeverd og solidaritet sentrale. Det presiseres i den formålsparagrafen vi skal vedta i dag, at undervisningen i skolen skal bygge på verdier i kristen arv og tradisjon og humanistisk arv og tradisjon. Disse verdiene kommer også til uttrykk i ulike religioner og livssyn og i menneskerettighetene. Vi legger i formålsparagrafen vekt på det som forener oss som samfunn. Formålsparagrafen skal ikke bare gi et øyeblikksbilde av dagens samfunn. Det er viktig å kjenne sin historie og sin kultur for å vite hvem man er. Jo tryggere man er på sin egen forankring, jo åpnere er man i møte med det som er nytt, annerledes og kanskje også av og til utfordrende for en selv.» Saksordføreren la den gang videre vekt på at den nye formålsparagrafen Stortinget vedtok, var solid, og at den ville være relevant og praktikabel i skolens arbeid. Komiteen var dessuten enig om en tydeligere vektlegging av samarbeidet mellom hjem og skole og ønsket å synliggjøre foreldrene som en viktig aktør, en verdifull og nær samarbeidspartner til skolen. I debatten i 2008 var Høyre opptatt av at kulturarven ikke er noen statisk størrelse. Den utvikles og forandres. Men en levende kulturarv er avhengig av å bygge på noe, bygge på de forestillinger, tanker og røtter som har formet den. Hvis ikke gir det ikke mening å snakke om kulturarv. Samtidig er det viktig at formålsparagrafen angir verdier som ikke er datostemplet, og som skal kunne stå seg like godt i nåtid som i fremtid. I debatten om ny formålsparagraf understreket Høyre også viktigheten av å ta vare på den nasjonale kulturarven. En formålsparagraf må i dagens samfunn både ivareta behovet for en trygg verdiforankring for elevene og vektlegge de mulighetene og utfordringene vi har når det gjelder mangfold og pluralisme. Det økte mangfoldet i samfunnet stiller nye krav til å leve i gjensidig respekt og toleranse. Det er nettopp i en sånn sammenheng det er viktig å kjenne sin historie. Det er misforstått toleranse dersom man hele tiden arbeider for å nedtone sin kulturarv. Det skaper bare økt verdiforvirring i samfunnet. I et pluralistisk samfunn er det viktig å kjenne sin egen identitet og tilhørighet, fordi man da har langt bedre forutsetninger for å forholde seg til det nye. Like sikkert som at det går mot jul, hører vi om skoler som er usikre på om det er forenlig med formålsparagrafen og en mangfoldig og flerkulturell elevflokk å videreføre tradisjonen med julegudstjeneste. Vi har sågar hørt om skoler som har byttet ut kirkebesøk og Jesus med nissefest og julenissen for å unngå å tråkke i salaten. Det kan tyde på at det er et behov for å skape større trygghet og bevissthet rundt hva den nye formålsparagrafen faktisk gir rom for, men også for å tydeliggjøre grensene for hva undervisningen i RLE-faget kan inneholde og ikke. Jeg har med stor tilfredshet merket meg at Utdanningsdirektoratet på sine nettsider nå nylig har lagt ut informasjon som sier at skolen kan gjennomføre gudstjenester som en del av sin generelle kultur- og tradisjonsformidling, samtidig som det presiseres at dette ikke kan være en del av RLE-faget. Videre understrekes det at skoler som ønsker å arrangere eller delta på gudstjeneste, bør forankre dette hos foreldrene. Arrangementet må varsles, og skolen må tilby ikke-diskriminerende fritaksordninger gjennom likeverdige alternative tilbud. Det er positivt at direktoratet er i forkant med informasjon. Behovet for slik informasjon er likevel et symptom på at den nye formålsparagrafen ikke er godt nok under huden på norsk skole. Jeg har prøvd å undersøke hva slags informasjon om den nye formålsparagrafen som er sendt ut til skolen, uten å finne noe særlig. Den generelle delen av læreplanen legger vekt på at skolen skal utdanne til gangs mennesker. Høyre mener verdiformidling er en sentral del av dette oppdraget. Betydningen av verdiformidling basert på de grunntanker og verdier som samler oss som samfunn, handler om hvordan vi skal ruste nye generasjoner til å gi et trygt og bevisst fundament for sitt liv og for sin rolle som medmenneske og samfunnsborger i Norge. En skole som er utrygg i sin verdiformidling, og som i varsomhetens ånd legger bånd på seg, kan bli et uønsket hinder for at elevene utfordres og opplyses også om det religiøse og livssynsmessige mangfoldet i Norge. Dessverre opplever vi i Norge tendenser til rasisme, trakassering og stigmatisering av mennesker på bakgrunn av religion. Vi får stadig nye eksempler på hvordan dette kommer til uttrykk når det gjelder jøder og muslimer. Dette er uakseptabelt og krever at vi som samfunn står opp og tar avstand. Undersøkelser i Norge har avdekket antisemittiske holdninger det kan være vanskelig å forestille seg, og derfor er det treårige prosjektet som er igangsatt for å bekjempe antisemittisme og rasisme, svært viktig. Vi må ta klart avstand fra holdninger og handlinger som rammer enkeltindivider og religiøse grupperinger i vårt land. Men prosjekter er prosjekter. Derfor er det så viktig at det daglige arbeidet i skolen er trygt fundamentert på de verdiene den nye formålsparagrafen bygger på. Som fellesarena er skolen et viktig sted for brobygging og for å forebygge intoleranse som ofte kan forklares med manglende kjennskap til hverandres religioner, livssyn og kulturell bakgrunn. Dette er bakgrunnen for at Høyre mener skoleeiere, skoleledere og lærere må bli enda mer bevisst på den rollen skolen kan og bør spille for å skape innsikt, respekt og forståelse for hvordan ulike religioner og livssyn praktiseres i vårt samfunn. Slik kan skolen bidra til å legge grunnlaget for den enkelte elevs danning og ruste elevene med et positivt verdisett for livet. I komitéinnstillingen fra 2008, da skolens nye formålsparagraf ble vedtatt, slo en samlet komité på den ene siden fast behovet for en trygg verdiforankring for elevene og på den andre siden utfordringene og mulighetene i dagens flerkulturelle samfunn. Samtidig understreket den daværende utdanningskomiteen viktigheten av at formålsparagrafen uttrykker et sett av verdier som flest mulig skal kunne slutte opp om, uavhengig av religiøs, kulturell eller nasjonal tilknytning. Høyre anklager ikke skolen, men vi ønsker en bedre oppfølging av skolen på dette punkt. Vi tror at en mer kompetent skole, som tydeligere evner å identifisere verdier man kan slutte opp om, uavhengig av religiøs, kulturell eller nasjonal opprinnelse, vil bli en bedre skole for alle elever. Høyre mener den nye formålsparagrafen for skolen er godt tilpasset et mer mangfoldig og flerkulturelt Norge. Skolen skal, slik Høyre ser det, også ha mulighet til å videreføre kristne tradisjoner i det norske samfunnet. Men da er det samtidig viktig å understreke at det betyr at den inkluderende skolen plikter å vie andre tros- og livssynshøytider og -merkedager lignende oppmerksomhet, når det faller naturlig. Det kan ikke være tvil om Stortingets ambisjoner for den nye formålsparagrafen, og at det var en krevende vei den norske skolen skulle gå opp. Derfor er det også viktig at vi interesserer oss for om praksis i skolen er blitt slik som Stortinget har forutsatt, og vi må spørre om skolen har fått den nødvendige veiledning for å leve opp til Stortingets forventninger. Høyre mener det er grunnlag for å si at skolen kan bli tryggere i sin praktisering av formålsparagrafen. På en rekke områder er det utarbeidet nyttige veiledere til støtte for lærere og skoleledere. Jeg vil derfor spørre statsråden om hun vil vurdere å utstyre norsk skole med en veileder for hvordan den moderniserte formålsparagrafen kan oppfylles og praktiseres på en best mulig måte.