Gunnar Kvassheim (Venstre), 2007-05-08:
Jeg har hatt store forventinger til dagens debatt, for landsmøtene i Senterpartiet, SV, Høyre og Venstre har pekt ut en ny kurs, en ny politikk, på dette området. Jeg hadde håpet at det hadde blitt kvittert ut av statsråden, som har gitt tydelig beskjed om at det skulle bli en ny kurs, en ny politikk, på dette området. Det er det som er bestilt. Det som i stedet kom fra statsråden, er i realiteten et varmt forsvar for dagens forskrift og langt på vei for dagens praksis. Han kom ikke med noen nye styringssignaler som vil endre den praksis som i dag følger av forskriften, nemlig at det i tilnærmet alle prosjekt velges luftspenn. Statsråden sa at man skulle bruke mer tid og flere ressurser på å foreta utredninger. Vi trenger ikke flere ressurskrevende utredninger. Vi trenger en ny politikk på et område der miljøomkostningene må med i regnskapet på en helt annen måte enn det man har sett tidligere. Flere av de omdiskuterte og omstridte linjene er et resultat av et ønske om å elektrifisere offshore-installasjoner. Å få redusert utslippene som er offshore, er igjen en del av klimautfordringene. Det er snakk om linjeframføringer i forbindelse med forsyninger til industri- og petroleumsanlegg, som er store pengemaskiner for fellesskapet. Det er også snakk om nye kabler som skal være med og optimalisere handel med kraft med utlandet, for å få økt profitt ut av vannkraftressursene våre. Det skapes altså store verdier, mens man kan risikere at det man står igjen med, er at lokalsamfunnene må ta bekostningene gjennom store inngrep i naturen. Jeg mener det er viktig at det nå slås tydelig fast at det skal bli en annen vektlegging av miljøet enn før, og at det er storsamfunnet som må ta regningen som følger av denne nyorienteringen. Det er viktig å øke kraftproduksjonen. Det demper selvfølgelig behovet for overføringslinjer. Det er jo svært beklagelig at Norge nå har et av de dårligste støttesystemene i Europa, f.eks. knyttet til vindkraft. Det er helt meningsløst å sammenligne Regjeringens nye støttesystem med det som har vært gjeldende fram til i dag. Det det må sammenlignes med, er de grønne sertifikatene som skulle ha vært gjeldende fra nå og framover. De ville ha representert en dobbelt så stor stimulans i forhold til fornybar energi som det Regjeringens opplegg representerer. Jeg har lyst til å peke på at i noen av de prosjektene som har ført til debatten i dag, er konfliktene så åpenbare at det må være mulig å konkludere slik partiene har gjort, f.eks. i Hordaland. Der har det blitt slått fast at ledningen som skal føres fra Eidfjord til Samnanger, bør gå i sjøen i Hardangerfjorden. Det må være mulig å komme til en tilsvarende konklusjon når det gjelder deler av strekningen fra Fardal i Sogn til Ørskog på Sunnmøre, at man må velge alternativ til luftspenn. Det samme framstår som naturlig i Setesdal, der inngrep i naturen er betydelige. Jeg har lyst til å gi ros til de mange grupperinger som er aktive når det gjelder å utfordre etablert politikk på dette området. Vi former miljøpolitikken vår ved stadig å fornye den i lys av nye utfordringer. En slik fornyelse er påkrevd på det området vi her står overfor. Det som er oppløftende, er at det på områder der Regjeringen sier et bestemt nei til gode miljøløsninger, er det likevel mulig å nå fram. Statsministeren stod på talerstolen i Hordaland Arbeiderparti og sa at ubåten på Fedje skulle bli liggende tildekt – nå har Regjeringen endret oppfatning og vurderer heving. Statsministeren hadde ikke sans for at man skulle ha klare mål for klimareduksjoner – nå framstod han med noe som til forveksling lignet entusiasme på Arbeiderpartiets landsmøte og talte for det. Jeg tror at det kommer til å skje også på dette området. Det er ikke mulig å forsvare framføring av luftspenn i de områdene som vi snakker om her, for miljøkostnadene er for store. Luftspenn vil i framtiden også være det mest brukte alternativet, men vi må gi tydelig beskjed om at det i større grad skal brukes alternativer når konfliktene er betydelige.