Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2013-03-22:
Som det står i interpellasjonen, har Nordisk råd lenge diskutert utfordringer og utvikling av nordisk transportinfrastruktur, og saken opptar også mange andre. I min tid i transport- og kommunikasjonskomiteen og i Nordisk råd har jeg fått mange henvendelser fra lokalpolitikere, næringsliv, foreninger og enkeltpersoner som er opptatt av person- og godstrafikk over landegrensene. Det handler også om å binde sammen landene i et større felles arbeidsmarked, som igjen kan gi hele Norden en konkurransefordel. I dette bildet er det mange som ønsker seg en nordisk transportplan. Spesielt gjelder dette dem som bor i eller driver næringsvirksomhet i grenseområdene. Det er et problem at de nasjonale planene stopper ved grensene. Eller sagt på en annen måte: Norge har bra planer for Norge, men når en ser på kartet, så er Sverige helt hvitt. Og det samme gjelder andre veien: Det er fine planer i Sverige, men ser vi på kartet, så er Norge i hvitt. Vi i transportkomiteen har nettopp vært på reise til Sverige og Danmark, og på mange av møtene våre var dette et tema. For ikke lenge siden hadde vi besøk av politikere fra Jämtland som var opptatt av opprustning av Meråkerbanen og raskere forbindelse mellom Østersund og Trondheim, og vi er godt kjent med samarbeidet mellom Jämtland og trøndelagsfylkene for å utvikle den regionen. Det samme gjelder samarbeidet mellom Østfold og Värmland på vei og bane for utvikling av den regionen, og ekstra gledelig er det at vi i dag har besøk av svenske riksdagsmedlemmer som er spesielt opptatt av dette, og som følger debatten vår. Jeg vil også nevne min egen region og samarbeidet mellom Hedmark og Värmland. Først til tog og strekningen Oslo–Stockholm over Karlstad: For noen år siden kunne man kjøre denne strekningen på ca. fire og en halv time. I dag tar det i overkant av seks. Dette er noe vi burde gjøre noe med. For eksempel vil et krysningsspor på Kongsvingerbanen være et viktig bidrag. Det ville også løse mye av utfordringene med godstrafikk, spesielt når det gjelder tømmer. Et slikt krysningsspor ville kunne redusere tømmertransport langs veiene med 30 pst. Vi har også hørt mye om «Skandinavia-krysset», hvor transportveien gjennom Kongsvinger fra Stockholm, Gøteborg og videre til Trondheim og Oslo er viktig. Jeg har nevnt jernbane, men veien E16, tidligere rv. 2, er også er en del av dette. Denne veien er allerede den nest mest trafikkerte grenseveien mellom Norge og Sverige. Bare Svinesund har mer trafikk. Det pågår også en storstilt utbygging i dette grenseområdet, som vil føre til ytterligere belastninger på dette veinettet. Store deler av Värmlands 273 000 innbyggere har dessuten Gardermoen som nærmeste hovedflyplass. Det bygges nå fra Kongsvinger til Slomarka, og det er svært viktig at vi nå ikke får en stopp i denne utbyggingen, men at de tre milene som gjenstår mellom Oslo og Kongsvinger, blir bygget. Trysil og Sælen har et godt og nært samarbeid på å utvikle turistnæringen og er opptatt av en flyplass. Lenger nord er det stort fokus på transport i forbindelse med hele nordområdesatsingen. Et eksempel er malmtransporten mellom Skibotn og Tromsø. Ofotbanen er også viktig, spesielt for de nordligste delene av Skandinavia. Den har et stort potensial som råvareleverandør til det europeiske markedet. Banen går som kjent fra Narvik og østover til Kiruna og nordover mot og innover i Finland. Men banen bør også vurderes med henvisning til Nordøstpassasjen, og av den grunn kan den også bli relevant for islandske og grønlandske interesser. Derfor var det en god nyhet da regjeringen i forrige uke fortalte at man fra norsk side vil investere 1,6 mrd. kr til forlengelse og bygging av krysningsspor og tiltak for å øke kapasiteten i banestrømforsyningen. Det betyr en økning fra 18 til 27 tog i hver retning. I tillegg er det bra at Samferdselsdepartementet har tatt initiativ til et samarbeid med svenske myndigheter for videre utvikling av denne banen på lang sikt. Foreningen Norden har engasjert seg i saken om nordisk infrastruktur. De har fokus på det som kalles «8-millionersbyen», dvs. strekningen Oslo–Gøteborg–København. De ønsker seg et høyhastighetstog som skal kjøre strekningen på to og en halv time. De eksemplene jeg har nevnt, viser viktigheten av denne saken og ikke minst det brede engasjementet. I Norden har vi også felles interesser både i luftrommet og sjøveien, som mange mener – med rette – vi burde ha utnyttet mye bedre. Vi er vel alle enige om at gode transportkorridorer er viktig, ikke bare mellom de nordiske land, men også videre ut i Europa. Sånn sett hadde det vært en fordel med en felles plan i forhold til de store og viktige transportårene, og jeg håper vi en dag kommer dit. For å få det til tror jeg det er nødvendig å gjenopprette det nordiske ministerrådet for transport som dessverre ble lagt ned for noen år siden. Jeg er klar over at vi har flere samarbeidsarenaer, som f.eks. det nordisk-baltiske transportsamarbeidet, som er et nyttig forum for informasjonsutveksling, men det er uformelt og uforpliktende. Men vi har noe å støtte oss på, bl.a. Helsingforsavtalen, hvor vi kan lese: «Avtalepartene skal arbeide for å befeste det samarbeid som tidligere er innledet på samferdselens område, og søke å utvikle dette samarbeidet for å lette forbindelsene og varebyttet mellom landene og oppnå hensiktsmessige løsninger på de problemer som måtte forekomme på dette område. Bygging av samferdselsforbindelser som berører to eller flere avtaleparters område, skal skje i samråd mellom de berørte parter. Avtalepartene skal samordne arbeidet for øket trafikksikkerhet.» Et annet viktig steg på veien mot en plan er de enstemmige vedtakene som ble fattet på Nordisk råd i sin sesjon i Helsinki i november i fjor, hvor de nordiske lands regjeringer ble oppfordret til å utarbeide en felles nordisk strategi for arbeidet med utvikling og investeringer i transportinfrastruktur på sjø og land av felles nordisk interesse å utarbeide en felles plan for forbedring av forbindelsene mellom de mest folkerike deler av Norden, et område hvor ca. to tredjedeler av Nordens 25 millioner innbyggere bor og arbeider, dvs. Oslo–Stockholm, Oslo–Gøteborg–Malmø–København samt omliggende områder, og forbindelsen Helsingborg–Helsingør å utarbeide en felles plan for utbygning og drift av jernbanen i den nordligste delen av Skandinavia fra Narvik og østover til Kiruna, og nordover mot og innover i Finland å undersøke ulike muligheter for å utbygge og finansiere de foreslåtte prosjekter hvor de involverte stater inngår som partnere Videre ble Nordisk ministerråd oppfordret til å gi relevante nordiske institusjoner i oppdrag å utarbeide en langsiktig felles nordisk satsing på forskning og innovasjon innenfor transportområdet. Det er disse vedtakene som er min hovedgrunn til denne interpellasjonen, og jeg vil derfor redegjøre noe nærmere for begrunnelsen som Nordisk råd ga i denne saken. Transport har en grunnleggende betydning for langsiktig og bærekraftig økonomisk vekst, konkurransekraft og sysselsetting i Norden. Innretningen av transportpolitikken har konsekvenser for regional utvikling, utslipp av klimagasser og miljø for øvrig. Selv om de nordiske land ikke har et formelt samarbeid om transportpolitikk, vil det være en fordel å samle felles nordiske synspunkter i én strategi, en strategi som skal gjøre det mulig for de respektive land å finne en felles plattform, samordne synspunkter i den bredere europeiske dialog og forbedre forutsetningene for finansiering. Den skal ikke overlappe eller motvirke øvrig samarbeid om transport innenfor Den nordlige dimensjon, EU og grenseregionale organisasjoner, men målet er å gjøre det lettere for de enkelte land å utforme sine nasjonale transportplaner så de i større grad tar hensyn til forbindelser over grensene. Infrastrukturinvesteringer som bidrar til å redusere transportsektorenes negative innvirkning på miljøet og redusere utslipp av klimagasser, bør stå i fokus. Vedtaket om en felles nordisk transportrelevant forskning som søker effektive, sikre og klimavennlige løsninger på Nordens transportutfordringer, er også viktig. Spesielt gjelder dette nye energiteknologier under nordiske forhold, og løsninger på f.eks. trengselsproblemer, som mange av de store norske byene sliter med. Når det gjelder finansiering, mente rådet at det må adresseres i et nordisk perspektiv, og man bør søke å finne felles løsninger hvor det er mulig, Dette var i hovedsak det Nordisk råd debatterte i november, men det er mange flere transportsaker som til enhver tid blir tatt opp og diskutert med oss både i nordisk sammenheng, nasjonal sammenheng og i møter mellom landene, og jeg har gitt noen eksempler på det. Jeg ser fram til svaret fra statsråden og til debatten.