Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2008-06-12:
Statsregnskapet er etter mitt syn et langt viktigere dokument enn det det er tradisjon for å debattere her i salen. Statsregnskapet står i en rekkefølge, med statsbudsjettet, revidert budsjett og nå regnskapet. Formålet er sjølsagt at vi kan bruke regnskapet til å drøfte hvordan det gikk, og vi kan bruke regnskapet til å drøfte hva vi lærer av det som skjedde - altså bruke statsregnskapet som grunnlag for de kommende budsjettene. Det blir sjølsagt gjort, men debatten her i salen er beskjeden på det punktet. Gjennom den drøftinga får vi jo en mulighet til å diskutere prioriteringer av hva vi skal bruke landets enorme ressurser til, hvordan vi skal fordele ressursene på forbruk og investering, hvordan vi skal bruke ressursene i forhold til framtidig næringsutvikling og fordelingspolitikk, enten det gjelder grupper av mennesker, geografi eller over generasjoner. Gjennom den diskusjonen kan vi også få en mulighet til å diskutere nødvendige endringer av driftsmåten i vårt næringsliv, hvor vi står overfor et behov for kraftig reduksjon av vår oljeavhengighet. Vi står overfor enorme endringer, som vil koste svært mye for å kunne omstille det norske samfunnet til det som trengs i framtida. Enhver næringsdrivende, enhver forbruker erfarer nå etter hvert konsekvensene av de økte energiprisene og hvordan man må tilpasse seg på nytt. Jeg tror få egentlig har tatt inn over seg summen av de investeringer vi står overfor. Det som er spesielt oppsiktsvekkende i det som i dag er lagt fram, er at avstanden mellom saldert budsjett og regnskapet er oppsiktsvekkende stor. Samtidig er et svært sentralt faktum, som i altfor liten grad har kommet fram i det offentlige ordskiftet blant folk flest i bygd og by, at det som var budsjettert med oljeproduksjon fra norsk sokkel, er, når regnskapet kommer, langt lavere enn det som det ble budsjettert med. Reduksjonen i produksjon av olje fra norsk sokkel går så raskt ned at etter min vurdering har ikke befolkninga tatt inn over seg konsekvensene av de endringene som her må skje, fordi det tappes ut i et omfang som er langt større enn det som våre beste myndigheter trodde da en gikk inn i året. Det er nok et argument for å tenke annerledes når det gjelder næringslivsutviklinga, at vi må bruke den situasjonen vi nå er i for å forberede oss på en annen situasjon. I et historisk perspektiv er oljeepoken i Norge svært kort. Det er også et stort tankekors om vi i vår økonomiske debatt forstår økonomiens sammenhenger godt nok. Når vi nå har en reduksjon i det oljekorrigerte underskuddet på 51,3 milliarder kr i forhold til saldert budsjett, må flere enn Fremskrittspartiet stoppe opp og gjøre seg noen tanker om vi forstår økonomiens virkemåte. Jeg vil appellere til at vi får en grundigere analyse av denne situasjonen, og at Finansdepartementet, Statistisk sentralbyrå og Norges Bank også inviterer alternative økonomiske miljøer, hvor enn de er i verden, for å få alternative synspunkter og brytninger for kanskje å komme lenger i sin erkjennelse av at det er noe vi ikke forstår. Ja, vi forstår det så dårlig at vi har en avstand i forhold til det vi gikk inn med, som er spesielt stor. Når det gjelder Fremskrittspartiets virkelighetsforståelse, skal jeg ikke si så mye om det. Men når det fra denne talerstolen fra Fremskrittspartiets side nevnes ord som Regjeringens eller Arbeiderpartiets planøkonomi, eller det nevnes uttrykk som sosialismens likhetssamfunn, tror jeg man bør korrigere slike uttalelser i forhold til hva som er den faktiske utvikling og den faktiske politikk i dag. Det er en ganske annerledes situasjon enn det å bruke en slik gammeldags retorikk. Jeg synes Fremskrittspartiet i større grad skulle invitere de andre partiene til å diskutere: Hva er prosjektet? Hva er det vi vil med Norge? Hva er de største utfordringene? Dette for å få fram hva som er prioriteringene, hva som er dilemmaene, for vi kan ikke oppfylle alt på samme tid. Man må prioritere det som er mest sentralt, og det er ulike holdninger blant partiene om hva som er mest sentralt. Det er svært realt, men å få et slikt ordskifte vil også inspirere andre miljøer til å delta i debatten i langt større grad enn ved den overbudspolitikk og den gammeldagse retorikk som jeg synes for mange er opptatt av i dag.