trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Leif Frode Onarheim (Høyre), 2003-12-08:
I motsetning til Fremskrittspartiet har vi holdt en veldig ren linje i denne saken. Vi ønsket å se konsekvensvurderingen og finne ut hvilke faremomenter det var med hensyn til å åpne nordområdene for olje- og gassutvinning. Nå er man i en regjering hvor det er tre partier, og hvor det er noe ulik holdning til disse spørsmålene. Det må vi akseptere. På den annen side er det slik at inntil vi har fått et forslag fra Regjeringen, er Høyres prinsipielle standpunkt at vi tror det er mulig å åpne store deler av nordområdene, og hvis man skulle stenge Lofoten, må det i hvert fall være mulig å få åpnet relativt store områder i Barentshavet, slik at man kan starte leting og på den måten forhåpentligvis finne frem til nye store olje- og gassfunn.
Leif Frode Onarheim (Høyre), 2003-12-08:
Som representanten Langeland vet, er det enkelte områder som er styrket, og enkelte områder som er kuttet. Det er den harde realitet når man skal forhandle om å få til noe, hvor Arbeiderpartiet ønsker å prioritere noe, og vi ønsker å prioritere noe. Det er livets realiteter! Men la meg bare si at det som er forskjellen mellom representanten Langeland og miljøorganisasjonene og meg og Høyre, er at vi er villige til å vurdere hva som kommer ut av en konsekvensvurdering. Representanten Langeland og miljøorganisasjonene har bestemt seg på forhånd, at det skal bli nei uansett. Det er klart at da nytter det jo ikke hvis man aldri vil akseptere det som kommer ut av en vurdering, men bare sier nei allikevel. Så utreder vi litt mer, og så blir det nei likevel. Da kommer vi ikke videre. Derfor ønsker jeg at vi skal ta hensyn til det som har kommet frem, og ta beslutning på basis av det.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2003-12-08:
Representanten Onarheim og Høgre ønskjer å ta naturgassen i bruk innanlands. Det er bra. Men i samband med behandlinga av gassmeldinga tidlegare valde Høgre altså eit samarbeid med Sosialistisk Venstreparti, som eigentleg er imot bruk av gass innanlands. I budsjettavtala mellom regjeringspartia og Arbeidarpartiet fekk me også inn eit punkt som bidreg til å forsere utviklinga av ny og miljøvenleg teknologi for bruk av gass. Eg registrerte at Onarheim starta innlegget sitt med å hylle den avtala ein har kome fram til, og han sa at alle forslaga som låg i avtala, var fornuftige forslag. Mitt spørsmål blir da: Er dette eit signal om at Høgre og Regjeringa no ønskjer å vere meir offensive og samarbeide med Arbeidarpartiet framover om bl.a. innanlands bruk av gass?
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-08:
Representanten Vaksdal utviser en rørende omsorg for norsk petroleumsvirksomhet og etterlyser flere statlige kroner. Jeg vil utfordre Fremskrittspartiet i forhold til å bevare arbeidsplasser i Fastlands-Norge. Norges største punktutslipp av kvikksølv kommer fra skrapjernsbedriften Fundia i Mo i Rana, og et renseanlegg er beregnet å koste 50 mill.–100 mill. kr – kostnader som bedriften selv sier at den ikke kan bære alene, og at et spleiselag derfor er nødvendig. Samtidig vet vi at smelteprosessen i Fundia forårsaker flimmer i nettet, helt ned til Trøndelag. Den nye renseteknologien som Fundia har utviklet, ville løst begge disse problemene. Men noe av problemet er at problemet faller mellom flere statsrådstoler. Begge statsrådene befinner seg nå her i salen i dag, og ved hjelp av en samlet opposisjon hadde vi kunnet hjelpe statsrådene til å finne sammen i dette spørsmålet om Fundia, men her savner jeg altså Fremskrittspartiets støtte. Jeg vil derfor utfordre representanten Vaksdal på å fortelle meg hvordan Fremskrittspartiet har tenkt å håndtere Norges største punktutslipp av kvikksølv. Og hvordan har Fremskrittspartiet tenkt at man skal løse problemet med flimmer i nettet?
Ingmar Ljones (Kristelig Folkeparti), 2003-12-08:
Det er interessant å merka seg at i innlegget frå representanten Vaksdal blei det hevda at eit ekstremt tørrår var Regjeringa sin feil, men når vi har normalår med nedbør, er det flaks. Elles hevda Framstegspartiet med styrke at dei ikkje vil subsidiera noka bestemt energiform, jf. merknadene på side 24 i innstillinga. Samstundes har Framstegspartiet ei rekkje gonger sagt at Regjeringa må setja seg ned med selskapa for å finna ut kva som skal til for at gasskraftverk blir bygde. Eg kan ikkje forstå anna enn at denne samtalen må dreia seg om statlege subsidiar, tilskot, støtte, eller kva namn Framstegspartiet vil gi det. For meg er dette minst to motstridande meiningar frå det same partiet. Spørsmålet blir då: Skal staten gå inn med tilskot, subsidiar, eller er det rett at Framstegspartiet ikkje vil bruka statlege midlar til støtte til gasskraftverk? For Kristeleg Folkeparti er det klart: Vi vil gi støtte til gasskraftverk med CO2-handtering.
Siri A. Meling (Høyre), 2003-12-08:
Sosialistisk Venstreparti sier i sine hovedprioriteringer under Olje- og energidepartementets budsjett at de mener 2004 bør være innledningen til «en ny retning for norsk energipolitikk», og nevner at de ønsker en reduksjon i utgiftene til leting etter olje- og gassfelt som ett av tiltakene. Dette føyer seg inn i rekken av partiets holdning i disse spørsmålene, hvor de har stemt imot de fleste største utviklingsprosjekter i petroleumssektoren de siste 10–15 årene. SV er kanskje den sterkeste forsvareren av den norske velferdsstaten, med høye og stigende offentlige utgifter. Samtidig har SV en næringsfiendtlig politikk, med høye skatter og mye regulering. I Høyre har vi en erkjennelse av at verdier må skapes før de kan deles, og at den beste garantisten for å kunne utvikle en velferd ligger i utviklingen av verdiskapingen. Petroleumsnæringen er vår viktigste bidragsyter til å opprettholde velferdsnivået. Hvordan får SV sitt regnestykke til å gå opp i den virkelige verden? Er ikke deres negative holdning til utviklingen av petroleumsindustrien en alvorlig trussel mot velferdsstaten?
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2003-12-08:
Det er helt riktig som representanten Klungland sier, at Senterpartiet er svært opptatt av miljø. Når det gjelder videre kraftutbygging, er det svært mye å hente når det gjelder mikro- og minikraftverk og småkraftverk. Som jeg nevnte i stad, så var det 4 200 etter krigen, og nå er det bare 800 igjen, så her har vi mye ressurser å ta fram som vi faktisk har lagt litt øde. Jeg mener at vi har store muligheter innenfor dette området. Dessuten er det viktig at andre fornybare råstoffer også får forutsigbare rammebetingelser, slik at folk kan tørre å satse. Det har vært vanskelig for mange å satse på bioenergi, fordi man ikke vet noe om framtida – det er en av grunnene. Dessuten er det også sikkert riktig for mange å satse på vind. Men summa summarum mener jeg at ved å spare, ved enøktiltak og de tingene vi foreslår, så er dette i orden.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2003-12-08:
Jeg fant ikke fram til side 26 akkurat nå, men jeg er nok enig i at det er beklagelig at det er kutt på en del infrastruktur. Vi trenger penger både til infrastruktur og forskning. Når det gjelder hva Senterpartiet innad mener, er det ikke alltid man har tid til å diskutere alle detaljer, så det kan sikkert ha vært slik denne gangen også, det innrømmer jeg gjerne – det går fort i svingene i budsjettsammenheng. Men jeg tror nok at vi skal klare å forsvare det. Jeg beklager hvis Vaksdal syns det er sjenerende at Senterpartiet ikke tar alle sine debatter innad. Det kan være greit at det er så pass åpenhet om ting at en også kan tørre å ta ting utad!
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2003-12-08:
Til allemannsretten: Senterpartiet mener at allemannsretten står sterkt i det norske folk. Det er forresten noe som er spesielt for Norge, man opplever ikke det samme i andre land. Det er veldig viktig at den står sterkt, og vi mener absolutt at den skal opprettholdes. Så når Langeland tar den vinklingen han gjør nå, kjenner ikke jeg meg helt igjen. Det som er klart, og det er vel det Langeland vil fram til, er at privat eiendomsrett også står sterkt i vårt parti. Men f.eks. når det gjelder strandsoner og oppkjøp av statlige bygninger og statlige områder, har vi alltid støttet fullt opp om det. Vi mener også det kan være spesielt viktig med noen spesielle retningslinjer i områder som er sterkt befolket. Men vi skal være klar over at mange steder vil en bli glad hvis det blir noe mer trafikk enn det er nå!
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2003-12-08:
Jeg vil knytte min replikk til fornybare ressurser. Det er et politisk mål at en skal ha nye fornybare ressurser på 10 TWh innen 2010, og målet er satsing på mer alternativ energi i tillegg til enøksparing. Det er viktig nå at strømoppvarmingen går over til alternative energiformer. I Norge har vi et samlet oppvarmingsmarked på 53 TWh, og av det utgjør 66 pst. panelovner. Norges årlige forbruk av bioenergi er i dag ca. 15 TWh, eller 6 pst. av samlet energibruk. I Sverige er det mye mer. Det er klart at her er det også muligheter for oss hvis vi er flinke. Forslag om elavgift er fint for næringslivet, men det er et eksempel på at rammebetingelsene ikke er forutsigbare for denne bioenergien. Det er nødvendig å få tydelige signaler. Spørsmålet mitt til Steensnæs blir: Ser statsråden for seg at det er viktig å få fram en tydeligere nasjonal strategi på dette viktige området?
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2003-12-08:
Det er rett som statsråden sa, at det var denne siste regjeringa som opprettet Kulturminnefondet. Det er fint. Men å være fornøyd med avkastningen, er noe annet. 13 mill. kr til dette store formålet er ikke mye. Litt mer når det gjelder kulturminner. Det er viktig å ta vare på dem. Hus, og ikke minst fartøy, blir ødelagt hvert år. Det er for få midler. En artig kombinasjon her er at i tillegg til at fartøy ruster ned og blir ødelagt, er det stor arbeidsledighet for verftsansatte. Her har man en god mulighet til å kombinere. Teknologibedriftenes Landsforening, Fellesforbundet og Norsk Forening for Fartøyvern har gått sammen for å kombinere tiltak mot arbeidsledighet og også for å verne og bevare disse jern- og stålfartøyene. Hva mener statsråden om denne gode kombinasjonen? Kan statsråden tenke seg å gå videre i den retningen?
May Britt Vihovde (Venstre), 2003-12-08:
Venstre har gjennom heile si historie vore villig til å ta ansvar, vore opptatt av å få fram resultat og få gjennomført sin politikk. Same kor mange representantar vi er i denne salen, er det faktisk det vi gjer. Vi er med og tek ansvar, vi er med og viser samarbeidsvilje og kompromissar for å få fram dei gode løysingane og for å få gjennomført Venstre sin politikk. Det trur eg faktisk at Venstre sine veljarar er ganske godt nøgde med. No ligg denne saka i Regjeringa, dei jobbar med ho. Kva som vil koma ut av det, får vi venta og sjå i neste veke når konsesjonstildelinga skal skje, og også når oljemeldinga kjem til våren. Då vil ein få sjå kva Venstre har fått gjennomført av sin politikk, og kva Kristeleg Folkeparti og Høgre har fått gjennomført av sin politikk.
May Britt Vihovde (Venstre), 2003-12-08:
Som eg avslutta mitt innlegg med, var Venstre veldig godt nøgd med det statsbudsjettet som Regjeringa la fram. Det er faktisk ei historisk miljøsatsing i budsjettet, både på kollektivtrafikk, forsking, alternative energikjelder, arealvern og bistand. Det er ikkje blitt vesentleg svekt ved denne budsjettavtalen som vi har fått på plass, når ein ser på totaliteten. Eg vil gjerne gjenta det som eg sa til representanten Klungland. Venstre tek ansvar, Venstre vil ha resultat, Venstre kompromissar. Venstre og Sosialistisk Venstreparti kan faktisk vera einige om miljøpolitikken, men forskjellen er at mens Sosialistisk Venstreparti sit og skriv resolusjonar og prøver å marknadsføra dei, leverer Venstre resultat ved å ta ansvar i regjering og ved å finna fram til gode kompromiss til beste for miljøet. På lang sikt trur eg at miljøet tener best på Venstre sin politikk.
May Britt Vihovde (Venstre), 2003-12-08:
Når representanten Klungland snakkar om at ein må venta til våren for å sjå kva Kristeleg Folkeparti, Venstre og Høgre eigentleg meiner, kjem det iallfall klart fram at representanten Klungland kjem frå eit parti som aldri har vore vant til å samarbeida, men som kan fremja sitt og seia sitt her og no, medan andre set seg ned og diskuterer og har ein god dialog. Eg håpar verkeleg at Sosialistisk Venstreparti lytta på det litt arrogante i det som kom fram. Vi er opptatt av å leggja fram ei oljemelding, vise fram ein heilskapleg politikk, og ikkje levera han stykkevis og delt. Eg svarte representanten Klungland slik at det er faktisk ikkje matematikk som avgjer om ein er villig til å ta ansvar, det er om ein er villig til å kompromissa, og om ein er villig til å samarbeida. Det resultatet skal representanten Klungland få sjå når Regjeringa legg fram si melding.
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2003-12-08:
En replikk til en statsråd kan brukes til to ting, enten til å angripe Regjeringa – og det kan ofte være viktig nok for den politiske debatten – eller replikken kan tas i håp om å få et mest mulig positivt svar. Jeg vil i dag gjøre det siste, og jeg vil gjøre det i forhold til Kartverket. Regjeringspartiene og Arbeiderpartiet har i innstillinga på side 65 en felles merknad om Kartverket. Vi viser her til et svarbrev fra Børge Brende, der det heter at reduksjonen til Kartverket vil innebære ytterligere krav til skarpstilling og effektivisering, samt at etablering av digitale landkartdata vil ta noe lengre tid. Så skriver flertallet at «dersom det blir endring i forhold til dette, vil en be Regjeringen komme tilbake til dette i revidert budsjett». Med de omstillinger som Kartverket nå står overfor, vil Kartverket måtte bruke store midler til etterlønn og ventelønn. Vil statsråden, dersom disse omstillingskostnadene fører til innstramminger utover det vi nå kjenner til, vurdere å komme tilbake med omstillingsmidler i revidert?
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2003-12-08:
I alle disse viktige spørsmålene har Regjeringen lagt betydelig vekt på maksimal åpenhet. Det gjelder ikke minst ULB, hvor til og med mine e-postmeldinger og alt som har vært av korrespondanse, har blitt stilt åpent. Alle høringsuttalelser til ULB ligger på Olje- og energidepartementets hjemmeside og kan studeres der. Når det gjelder 18. konsesjonsrunde, er det en rekke forhold både når det gjelder Regjeringens behandling og ryddighet i den forbindelse, som er viktig å iaktta, samtidig er det også viktig å iaktta behovet for at alle selskapene behandles likt, dvs. at det er én utlysningsfrist som gjelder. Det er dette Regjeringen har forsøkt å ivareta. Kristin Halvorsen har bedt om statsministerens svar på dette, og det vil selvfølgelig bli besvart. Men jeg kan si det slik at denne regjeringen følger den praksis som også flere arbeiderpartiregjeringer har fulgt i disse spørsmål, nemlig ikke å offentliggjøre detaljene i disse uttalelsene på et for tidlig tidspunkt.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2003-12-08:
Regjeringen er forberedt på å komme med de tilbakemeldingene som den hele tiden har forpliktet seg på. Det gjelder alt fra Sem-erklæringen ble skrevet, med de utredninger som de samarbeidende partier ble enige om, og til utlysning av 18. konsesjonsrunde, som jeg har lovt skal komme før jul. Det gjelder også den viktige konsekvensutredningen for helårig petroleumsvirksomhet i området fra Lofoten til Barentshavet, som også Regjeringen skal ta stilling til før jul, og hvor hovedspørsmålene vil bli avklart fra Regjeringens side. Når det gjelder detaljene i dette, og oppfølgingen for øvrig, vil det bli lagt inn i den varslede oljemeldingen som vil komme før påske neste år, og da vil også Stortinget få anledning til å ta stilling til alle viktige spørsmål i den sammenhengen.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2003-12-08:
Påstanden fra Hallgeir H. Langeland om at Regjeringen ikke vil satse for å få økt utvinning, er feil. Det viser budsjettet for 2004, hvor petroleumsforskningen øker med 25 pst., og hvor en suksessivt gjennom de budsjettene jeg har hatt ansvaret for, har økt petroleumsforskningen betydelig. Det er faktisk petroleumsforskningen som står igjen som en klar profil og et vitnesbyrd om at Regjeringen ser verdien av å satse. Men vi må gjøre begge deler. Vi må få mer ut av de feltene som allerede er under produksjon, samtidig som vi må tilstille nye prospektive arealer. Regjeringen akter å gjøre begge deler. Når det så gjelder 18. konsesjonsrunde og åpenhet, vil jeg si at denne Regjeringen legger maksimal vekt på åpenhet. Vi har ingenting å skjule. Men vi må også ha ryddighet i forhold til oljeselskapene og kommersielle interesser. Det er det vi forsøker å ivareta. Men vi skal selvsagt gå inn i alle de spørsmålene som er stilt til statsministeren, og komme tilbake til Stortinget på en ryddig måte og svare på alle de spørsmålene.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2003-12-08:
Jeg samarbeider gjerne både med Senterpartiet og med Stortinget for øvrig for å kunne være enda tydeligere på vår strategi når det gjelder fornybare energiressurser. Men det tydeligste signalet ligger i å faktisk gjøre noe i forhold til budsjett og rammer, og det har denne Regjeringen gjort. Vi har ikke bare fulgt opp det som Stortinget har forlangt av Regjeringen at vi skal følge opp, vi har til og med også økt ressursene. Etter budsjettbehandlingen her i Stortinget vil tilskuddet til Enova ha økt med ca. 20 pst. Det er en betydelig økning. Det gir oss nye muligheter. Og jeg mener at det også er et tydelig signal ut. Når det gjelder vannbåren varme, vil jeg komme tilbake til dette når stortingsmeldingen om forsyningssikkerhet foreligger, og også den vil bli presentert før jul.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2003-12-08:
Nå kjenner jeg ikke til hvorfra representanten Rolf Terje Klungland har opplysningen om at det ikke foregår leteaktivitet på norsk sokkel. Det må være en misforståelse. Det kom bekymringsfulle meldinger om at tallene for riggaktiviteten og boringene var betydelig lavere enn det de har vært tidligere år, men det har vist seg at disse tallene har blitt justert opp, og er noe bedre. Når det så gjelder Skagerrak, må jeg nok for min del si at det er ikke det området som Regjeringen først og fremst ser på. Det skyldes ganske enkelt at vi her er i områder som har betydning for både fiskeri og miljø, og det kjenner representanten Klungland selvfølgelig godt til. Men i tillegg er det også områder som vil ligge veldig nær land, og hvor risikoen for skadeomfang som er betydelig ved en eventuell ulykke, er noe som Regjeringen vil rette oppmerksomhet mot. Derimot har vi oppmerksomheten konsentrert om de nordlige havområdene og prøver å finne en god løsning der.
Børge Brende (Høyre), 2003-12-08:
Det er ingen tvil om at Regjeringen i utformingen av neste års statsbudsjett står overfor vanskelige prioriteringer. Økt satsing på helse og omsorg, på skoler og barnehager, medfører også at vi må foreta budsjettmessige prioriteringer og omlegginger. Og én av de prioriteringene som Regjeringen gjorde, var å kreve økt effektivisering og skarpstilling i forhold til det statsoppdraget som vi har overfor Statens kartverk. Derfor la Regjeringen opp til en reduksjon i bevilgningene til Statens kartverk, som er omtalt i budsjettproposisjonen, på 18 mill. kr. I budsjettforhandlingene med Arbeiderpartiet ble denne reduksjonen økt med 10 mill. kr, og jeg understreker at et slikt ytterligere krav til skarpstilling og effektivisering i Kartverket vil kunne føre til at digitale landkartdata vil måtte utsettes noe. Det er også slik at disse reduksjonene vil kunne føre til etterlønn og ventelønn, og det må dekkes innenfor den budsjettmessige ramme som er fastsatt av Stortinget til Kartverket.
Børge Brende (Høyre), 2003-12-08:
Som det er redegjort for både av statsråd Steensnæs og faktisk av flere representanter her, er det kommet ulike innspill i forbindelse med den ULB som er presentert og sendt ut på høring. Disse innspillene vil Regjeringen ta med i den videre prosessen. Når det gjelder innspill fra ulike miljødirektorater, har f.eks. Statens forurensningstilsyn ved sin direktør fastslått at man ikke avviser en åpning av f.eks. Barentshavet, forutsatt at man da forholder seg til de strenge miljøkrav som er fastsatt og vil bli fastsatt. Når Regjeringen skal ta stilling til dette, blir det en helhetsvurdering. Den har jeg merket meg at Stortinget ser frem til, og det tar jeg til etterretning.
Børge Brende (Høyre), 2003-12-08:
Det er langt fra Steinvikholm til Barentshavet. I tilknytning til ULB-en har direktøren i SFT sagt at SFT ikke prinsipielt er imot petroleumsvirksomhet i Lofoten og Barentshavet. Det kan være forsvarlig å sette i gang i enkelte områder i løpet av kort tid. Men det avhenger av hvilke miljøkrav som stilles. Jeg tror ikke man da skal forvente, og det tror jeg ikke representanten Langeland egentlig gjør, at jeg skal forskuttere en viktig regjeringsbehandling fra Stortingets talerstol. Regjeringen vil presentere et helhetlig og skikkelig opplegg for Stortinget. Når det gjelder den såkalte etablerte praksis i forbindelse med SFTs høringsuttalelser knyttet til konsesjonsrunder, er det et interessant innspill. Men ved flere tidligere anledninger er SFTs høringsuttalelser knyttet til konsesjonsrunder ikke offentliggjort. Men SFTs innspill knyttet til ULB-en er selvsagt offentliggjort.
Børge Brende (Høyre), 2003-12-08:
Jeg synes faktisk det er en god kombinasjon, og setter også derfor av 20 mill. kr til fartøyvern til neste år, i tillegg til at kystkultur har fått et eget kapittel og en egen post i budsjettet. Når det gjelder Kulturminnefondet og at avkastningen på 13 mill. kr er for liten, hadde det selvsagt vært fritt opp til Stortinget å øke kapitalen i Kulturminnefondet. Jeg har registrert at det ikke skjer til neste år, men det jeg også har registrert, er at da Senterpartiet satt i regjering, skjedde det fint lite med Kulturminnefondet. Da var også kravet der om at det skulle opprettes et kulturminnefond, og at det hastet. Som jeg nevnte i mitt innlegg, har dette vært et krav i 30 år. For halvannet år siden opprettet denne regjeringen Kulturminnefondet i revidert nasjonalbudsjett, med en kapital på 200 mill. kr. Nå synes jeg Kulturminnefondets styre må få jobbe i noen tid, og så kan vi alltids komme tilbake til Stortinget med en sak når vi kan prioritere en ytterligere økning.
Børge Brende (Høyre), 2003-12-08:
Det er klart at jeg følger fortløpende med på hva som skjer både på kartsiden og på kalkingssiden. Men det er faktisk slik at når man i et budsjettforlik har kuttet på bevilgningene til kalk og økt et kutt fra 18 til 28 mill. kr. på Statens kartverk, får det selvsagt konsekvenser, det at man kutter. Jeg kan derfor ikke garantere at jeg skal rapportere tilbake til Stortinget at kuttene får konsekvenser. Det har vi vært klar over hele tiden. Når det gjelder kart, kan jeg stå inne for den omprioriteringen vi har foretatt, som jeg nevnte, til eldre, helse og barnehager. Den sure nedbøren i Norge er redusert med 65 pst. de siste ti årene! Det er også slik at areal som er påvirket, er redusert fra 100 000 km2 til 43 000 km2. Direktoratet for naturforvaltning sier at det er forsvarlig å kutte 5 pst. i eksisterende prosjekter. Det er bakgrunnen for dette kuttet vi er blitt enige om.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-11:
Med denne saken beveger vi oss videre på veien mot likestilling av arbeidstakere og studenter i forhold til kravet om et skikkelig og bra arbeidsmiljø. Dette er en oppfølging av et tidligere vedtak i Stortinget om å etablere et tilsynssystem. La meg uttrykke glede over at departementet nå fremmer forslag om at Arbeidstilsynet skal bruke de etablerte tilsynsapparatene også inn mot studenter. Jeg tror at det er den beste ordningen, nettopp fordi Arbeidstilsynet har erfaring og kunnskap når det gjelder å føre tilsyn. Arbeidstilsynet har kanskje ikke kapasitet til å følge opp alt, men vi håper at det kan få bygd ut sin kapasitet slik at det kan ta på seg oppgaven med å gjøre et skikkelig arbeid også i forhold til studenter. Jeg er også glad for at Regjeringen går inn for å bygge bro mellom læringsmiljøutvalgene og Arbeidstilsynet, ved at de nyetablerte læringsmiljøutvalgene rundt omkring på institusjonene våre skal ha nær kontakt med Arbeidstilsynet. Det er viktig for et godt læringsmiljø, og det har også noe med selve arbeidsplassen og selve måten å organisere arbeidet på, å gjøre. Derfor er det viktig at vi har denne kontakten, og at det blir bygd bro mellom disse ulike miljøene. Vi synes at dette er bra. Vi fullfører det arbeidet vi har startet på. Så håper jeg at studentene har fått et viktig og godt redskap i sitt arbeid for å skape et godt og skikkelig arbeidsmiljø rundt omkring i våre institusjoner. Jeg tar opp SV og Senterpartiets alternative forslag til endring av § 14 nr. 2. Det går på sammensetningen av NOKUT. Vi foreslår at studentene skal ha to representanter i dette organet.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2003-06-11:
Lovendringen kommer som følge av tidligere vedtak som er fattet her i Stortinget. Fremskrittspartiet har vært med på å danne flertall for disse vedtakene. Det betyr at vi er fornøyde med det fremlagte resultat av komiteens arbeid når det gjelder studentenes arbeidsmiljø. Nå er det enstemmighet om at Arbeidstilsynet får ansvaret for å utføre det løpende tilsyn i forhold knyttet til studentenes fysiske og psykiske arbeidsmiljø, med sanksjonsmuligheter som er kjente og aksepterte i arbeidslivet. Og da er Fremskrittspartiet tilfreds. Det eneste punkt hvor vi skiller oss fra de andre partiene, er knyttet til akkrediterings- og evalueringsorganet NOKUT. NOKUT var tenkt å være et uavhengig organ som i kraft av sin kunnskap og høye integritet skulle medvirke til å sikre høy internasjonal standard og kvalitet ved våre utdanningsinstitusjoner. Fremskrittspartiet vil ikke hevde at NOKUT, slik det fremstår i dag, oppfyller disse kriteriene, og det oppfatter vi som trist og leit, fordi dette vil få konsekvenser over tid. Vårt synspunkt fra behandlingen av Mjøs-utvalgets innstilling og universitets- og høgskoleloven står derfor fortsatt ved lag. Men så lenge vi har et kvalitetsorgan for høyere utdanning og fagskolene, er Fremskrittspartiet av den oppfatning at dette organet må og bør ha ansvaret for kvaliteten i hele utdanningskjeden, uavhengig av nivå eller eierskap knyttet til den enkelte institusjon, ut fra prinsippet at lite er bedre enn ingenting. Vi fremmer derfor et forslag i tråd med dette.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-06-11:
Ein samla komite er einig med departementet i at styret i Nasjonalt organ for kvalitet i utdanninga, NOKUT, skal utvidast på bakgrunn av organets nye oppgåver. Komiteen bed vidare departementet i samband med utvidinga å vurdera å oppnemna personar med bakgrunn i fagmiljø som i dag ikkje er representerte i styret, og nemner høgskulesektoren og fagskuleutdanningssektoren som aktuelle miljø. Når NOKUT får utvida ansvarsområde, er det viktig at styret si samansetjing avspeglar det arbeidet organet skal fatta avgjerdsler om. Difor støttar Senterpartiet utvidinga. Men Senterpartiet vil gå eit skritt vidare. I dag er studentane representerte med eitt medlem i styret. På bakgrunn av at NOKUT skal vera representativt for dei miljøa det fattast avgjerdsler om, er det viktig at òg studentar frå forskjellige miljø blir representerte i styret. Difor føreslår SV og Senterpartiet at talet på studentar i styret bør utvidast frå eitt til to medlemer. Dette inneber, slik forslaget i innstillinga viser, ei utviding av styret på til saman tre personar, frå fem til åtte, der to representantar i styret er studentar. Det er i tråd med utsegner til høyringsforslaget frå både Norsk Studentunion og Studentenes Landsforbund. Dette har Senterpartiet lagt vekt på i vår vurdering av å utvida styret med tre og ikkje to representantar, som departementet føreslo. Når det gjeld det andre området proposisjonen tek opp, meiner Senterpartiet det er bra at Arbeidstilsynet skal givast tilsynsansvar for studentane sitt læringsmiljø. Vidare vil eg understreka at vi er fornøgde med at forslaget styrkjer Læringsmiljøutvalets stilling og dermed òg sikrar studentane medråderett i saker som angår læringsmiljøet. Så får Arbeidstilsynet utvida ansvarsområde. Det må òg bety at det blir tilført resurssar til Arbeidstilsynet som gjer at det kan utføra dei oppgåvene det no får ansvar for. Dette må Regjeringa koma tilbake til i samband med statsbudsjettet for 2004. Så er det slik at budsjettet for Arbeidstilsynet ligg i ein annan komite. Det er difor viktig at det her er kontakt mellom utdanningskomiteen og kommunalkomiteen når så langt lir, for å sjå til at departementet gjer det det i dag får beskjed om.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2003-06-11:
Jeg stemte feil. Jeg skulle ha stemt mot forslaget.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2003-04-11:
På vegne av representantene Olav Akselsen, Sylvia Brustad, Bjarne Håkon Hanssen, Sigrun Eng og meg selv vil jeg legge fram forslag om tiltak for å få større andel av tømmer og trelastprodukter transportert på jernbane.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2003-04-11:
På vegne av Lena Jensen, Heikki Holmås og meg selv vil jeg framsette forslag om å fornye dagens eksamensordning og vurderingsformer i grunnskolen og den videregående opplæringen.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2003-04-11:
På vegne av Sigbjørn Molvik, Inga Marte Thorkildsen og meg selv vil jeg fremme et forslag om tiltak for de bostedsløse.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-04-11:
Eg vil føreslå Marit Arnstad.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2003-04-11:
Det er gledelig at det foreligger en enstemmig komiteinnstilling, og at SV nå vil stemme for utvidelsen av NATO, i motsetning til forrige gang. Men for å få det helt klart hva det er SV går inn for – og uten å forstyrre denne enigheten, men det kan være greit å vite for framtiden også hva det er SV egentlig mener – er jeg nødt til å spørre om følgende: I SVs arbeidsprogram for inneværende periode er det en tekst om NATO, og så er det noen operative punkter. I disse operative punktene heter det bl.a. at SV vil i perioden «– arbeide mot at NATO blir utvidet med flere nye medlemsland.…– foreslå norsk utmelding av NATO». Hva er SVs syn på NATO? Mener SV at den utvidelsen som vi nå står foran, vil bidra til det som komiteens flertall har uttrykt, å øke stabiliteten og sikkerheten i Europa? Eller ønsker SV fortsatt at man skal gå tilbake til hvert sitt nasjonale forsvar i Europa? For hvis Norge skal kunne gjøre det, slik SV mener, vil jo alle de andre landene også kunne gjøre det samme, nemlig ha sitt eget nasjonale forsvar uten å være integrert i et sikkerhetsfellesskap. Som sagt: Det er fint at SV vil stemme for, men vi må få klarlagt hva det er SV egentlig mener.
Inge Lønning (Høyre), 2003-04-11:
Man pleier av og til i en helt annen debatt å karakterisere et litt overraskende standpunkt på følgende måte: Man er imot prester, men tilhenger av kvinnelige prester. SVs holdning er, hvis jeg forstod Jacobsen rett, at man er imot NATO og alt dets vesen og imot norsk medlemskap i NATO, men man er for utvidelsen av NATO, og det med den litt overraskende begrunnelse at Russland ikke går imot den. Hvis man skal ta dette på alvor, må det jo bety at den selvstendige norske utenrikspolitikk som SV etterlyser i tide og utide i denne salen, og kravet om at man ikke skal interessere seg for hva stormakter eller supermakter måtte mene, i realiteten koker ned til at det er en meningsmåling i Moskva som til enhver tid avgjør SVs standpunkt. Riktignok sier man at man ikke ønsker å overprøve andre lands ønske om NATO-medlemskap, men med det avgjørende forbehold: Det er SV som skal vurdere hvorledes Moskva til enhver tid oppfatter dette, og hvis Moskva skulle være negativ, vil SV overprøve allikevel, hvis jeg oppfattet det riktig. Det er i og for seg gledelig at Jacobsen har et liberalt forhold til sitt eget partiprogram – kanskje man til og med kan kalle det et udogmatisk forhold til partiprogrammet. Men det går jo vel langt når han ikke engang forsøkte å besvare Thorbjørn Jaglands spørsmål om hvorvidt SV fremdeles er forpliktet på sitt eget partiprogram. Hvis SV selv tar partiprogrammet så lite på alvor, kan det vel ikke være noen grunn til at velgerne eller andre partier skal ta seg bryet med å lese partiprogrammet?
Inge Lønning (Høyre), 2003-04-11:
Det som fikk meg til å be om ordet, var den interessante midtdelen av Åslaug Hagas innlegg, hvor hun reflekterte over NATOs videre vei i lys av de påkjenningene man har vært igjennom i tilknytning til Irak-krisen. Det er ikke vanskelig å dele Åslaug Hagas ønske om at de problemene måtte være tilbakelagt i løpet av den nærmeste fremtid. Derimot er det litt vanskelig å unngå å stille spørsmål ved Åslaug Hagas resonnement i denne sammenheng, fordi Åslaug Haga og Senterpartiet har gått svært høyt på banen i sin støtte til den fransk-tyske linjen – til og med periodevis høyere enn Frankrike og Tyskland selv ved å omfavne forslag og planer som viste seg ikke å eksistere. Man må vel i etterkant kunne konstatere at i den utstrekning det overordnede formål for Frankrike og Tyskland var å hindre krigen, har de mislyktes – beklageligvis. Det må vel også være mulig å konstatere at det man derimot har oppnådd, er å yte et meget effektivt bidrag til å styrke de unilateralistiske tendensene i Washington. De tendensene er Åslaug Haga ikke glad for, sa hun, og det er ikke vanskelig å erklære seg enig med henne i så måte. Men er Åslaug Haga enig i min vurdering av hva som faktisk har kommet ut av dette, og deler hun kanskje også den oppfatning at hun selv har kommet i skade for å medvirke til å styrke de unilateralistiske tendensene i USA?
Inge Lønning (Høyre), 2003-04-11:
Det er vel av de sidespor som fremdeles har en forbindelse med hovedsporet – forhåpentligvis. Åslaug Hagas historieskriving når det gjelder prosessen i FNs sikkerhetsråd, var meget forenklet, for å si det forsiktig. Jeg forsøkte å invitere henne til å gi en vurdering av hva som ble oppnådd gjennom den linjen som Åslaug Haga selv anbefalte, nemlig at den norske regjering så vidt mulig skulle ha gått ut, i likhet med den tyske, i lang tid på forhånd og erklært hva man under ingen omstendighet ville være med på, eventuelt, som den franske, å true med å bruke en vetorett som man strengt tatt ikke skulle hatt hvis FN hadde vært konstruert ut fra dagens verden. Begge disse holdninger anbefalte Åslaug Haga på det varmeste. Jeg konstaterte at den linjen ikke førte til det ønskede resultat. Og det må vi vel kunne være enige om at den ikke gjorde. Nå kommer vi aldri til å få vite hvorvidt en annen opptreden og et ønske om å finne frem til kompromiss i FNs sikkerhetsråd i oppfølgingen av den enstemmige resolusjon 1441 ville ha ført til at man kunne ha unngått krigen. Det kommer vi aldri til å få noe svar på. Men man ville i hvert fall med det hatt større utsikter til å unngå krigen enn med den linjen man faktisk valgte, og som Åslaug Haga på det varmeste anbefalte.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2003-04-11:
Saksordføreren redegjorde på en utmerket måte for NATOs rolle, ikke minst historisk, og viktigheten av en utvidelse. Representanten Lønning tok for seg SVs holdning i denne saken. Jeg skal ikke kommentere den ytterligere, bare slutte meg til de bemerkninger som representanten Lønning kom med i så måte. Utvidelsen støttes av Fremskrittspartiet. For oss er NATO selve bærebjelken i vårt forsvar og vår sikkerhetspolitiske forankring. Vi vil også gi NATO-medlemskapet mye av æren for vår trygghet og frihet etter annen verdenskrig. På den bakgrunn er det ikke unaturlig at også andre land søker den samme tryggheten som vi, land som i aller høyeste grad har opplevd hva det vil si både å være okkupert og fratatt sin frihet under sovjetdiktaturets tid. NATOs styrke har i tillegg til samholdet vært at man har hatt en militær kapasitet som har vært avskrekkende. Organisasjonen er langt fra kun en politisk organisasjon. Den militære delen har vært fundamentet. Vi håper utvidelsen ikke vil endre dette. Og vi håper at de nye medlemslandene i så måte vil bidra til at NATOs militære kapasitet snarere økes enn reduseres. I den senere tid har det vært uro ikke bare i FNs sikkerhetsråd, men også i NATO. Tyskland og særlig Frankrike har ønsket å demonstrere en uenighet med USA og Storbritannia i viktige sikkerhetspolitiske spørsmål. Dette gir grunn til bekymring og uro. Selv om flertallet av NATOs medlemsland har støttet både krigen i Irak og rask bistand til Tyrkia, er det allikevel illevarslende å registrere at alliansen preges av en indre uro. Men de nye medlemslandene har her heldigvis vært svært klare i sin støtte til USA og Storbritannia og således i sterkere grad vært med å isolere nettopp Tyskland og Frankrike. Dermed mener vi at utvidelsen kan bli en lykke på dette området, for vi trenger et sterkt NATO, og vi vil ikke ha noen splittelse over Atlanteren. Det føler vi at de nye medlemslandene forstår – kanskje bedre enn veldig mange andre. For oss handler dette også om hvilken rolle EU skal spille, ikke minst på det europeiske kontinent nå fremover når det gjelder sikkerhets- og forsvarspolitikk – til dels også utenrikspolitikk. Vi forstår det slik at de nye medlemslandene ønsker å være med og sørge for at NATOs rolle ikke utvannes til fordel for EU. Dermed kan vi dempe f.eks. Frankrikes ambisjoner om en sterk EU-organisert militær styrke og heller bygge på det vi har i NATO, og jobbe for at amerikanerne forblir i Europa. Tidspunktet for utvidelsen av NATO er dermed riktig, og fra vår side er det med stor forventning vi ønsker de nye landene velkommen.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-04-11:
Vi debatterer i dag omfanget av NATO. Innhaldet i NATO kjem vi tilbake til når årsmeldinga kjem opp seinare på våren. For SV har det alltid vore viktig at den europeiske tryggleiksordninga har teke omsyn til og stilling til Russland. Førre gongen Stortinget skulle ratifisere utvidinga av NATO, var i 1998. Då gjekk SV mot på grunn av reaksjonane utvidinga vekte i Russland. Også denne gongen har det vore motstand frå russisk side. Sjølv etter utvidinga vil ein på ein måte halde ved like skiljeliner frå den kalde krigen. Våren 2002 fekk ein samarbeidsavtalen mellom NATO og Russland, som rett nok berre omfattar eit politisk samarbeid om aktuelle politiske saker og ikkje er ein militær samarbeidsarena. Likevel er denne avtalen eit bidrag til avspenning i Europa, sjølv om det enno gjenstår å sjå kva for konkrete konsekvensar han vil føre med seg. Når så no dei nye søkjerlanda oppfyller kriteria for å bli med, og det ikkje tilspissar forholdet mellom NATO og Russland, er det mi og SV si meining at det ikkje er Noregs rolle å overprøve deira vurdering, at dei vil bli medlemmer. Sjølve utvidinga skapar etter SV si meining ingen ny usikker situasjon, fordi forholdet til Russland sakte, men sikkert er blitt meir avklart. Vi vil stemme for ratifiseringa av utvidinga, samtidig som vi ser at utvidinga ikkje betrar dei sidene av NATO som SV er svært kritisk til, og som vi er prinsipielt imot. Ser vi på det som skjer i NATO i dag, er det uavklart. Vi veit at USA i forhold til Tysklands reaksjon, i forhold til artikkel 4-bruk i Tyrkia, osv. har rasla med tanken om å flytte f.eks. dei styrkane som står i Tyskland, litt lenger austover. Dette vil kunne provosere Russland unødig. Også då vi diskuterte utvidinga her i salen i 1997 – eg var ikkje med då, men fleire av dykk var med – kom det heilt klart fram at sentrale folk både i Høgre og i Arbeidarpartiet var imot utvidinga. Også militære krefter var imot, og også forskingsmiljø var skeptiske til ei utviding. No har det sakte, men sikkert gått vidare. Vi opplever at ein har fått ein meir avklart situasjon i forhold til Russland. Dette bør vi sakte, men sikkert prøve å utvikle. Så vil vi når årsmeldinga kjem opp, få lov til å komme tilbake til nye strategiar i NATO som førebyggjande angrep, «out of area»-strategien, atomvåpenstrategien, osv. Der ligg etter SVs meining hovudproblemet i NATO framleis.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-04-11:
På det siste, ei eventuell renasjonalisering av Europa, fekk Thorbjørn Jagland eit veldig godt svar av Erik Solheim allereie i 1997. Eg står for så vidt på det same, at det er klart at det er eit problem dersom det skulle føre til ei renasjonalisering. Hovudgrunnen vår for å gå inn for utvidinga er at vi ikkje kan setje oss som overdommar over dei landa som sjølve vil søkje. Men det er eit problem at vi må få til ei alleuropeisk sikkerheitsordning som også i størst mogleg grad omfattar Russland. Vi ser at Russland kan oppfatte dette som ein trussel. Vi veit, som Erik Solheim også sa i 1997, at denne utvidinga fører med seg at NATOs grense faktisk går ca. 8 mil frå St. Petersburg, ved ein by som tidlegare var ein forstad til St. Petersburg. Så vi må forhalde oss til Russland. Det er det Finland, først og fremst med Kekkonen-linja, har vore veldig flink til opp gjennom historia. Vi ser det i SV som lite føremålstenleg å krevje at Noreg som medlem av NATO skal leggje ned veto mot NATO-utvidinga. Vi vil heller styrkje samarbeidet med parti og organisasjonar som arbeider mot NATO og NATOs noverande strategi ut frå same grunnlag som oss, og dei gamle og eventuelle nye NATO-landa.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-04-11:
Først til meiningsmåling i Moskva. Sjølvsagt er det ikkje det som er grunnlaget vårt. Men Inge Lønning veit også godt at alt europeisk sikkerheitssamarbeid, all europeisk sikkerheitspolitikk, må forhalde seg til Russland. Det er Russland som sit på dei største arsenala av både kjernevåpen og andre våpen i Europa. Eg gjentek at hovudgrunngjevinga vår er at vi ikkje vil sitje som overdommar over dei nye søkjarlanda. Det finn vi ikkje rett, ikkje minst ut frå eit sjølvråderettsprinsipp. Når det gjeld forholdet til partiprogrammet, er det ingen tvil om at vi har vurdert det som lite tenleg å gå imot utvidinga, ut frå det demokratiprinsippet som eg nemnde. Det har vi for så vidt hatt ein rimeleg brei prosess på i partiet, og sjølv om det står i programmet vårt at vi skal leggje inn forslag om utmelding av NATO, finn vi det ikkje naturleg å gjere det i samband med denne utvidingsdebatten. Vi opplever jo at når vi f.eks. går imot «Enduring Freedom», som delvis er ein NATO-operasjon i Afghanistan, er det også i praksis å gje uttrykk for det partiprogrammet vårt seier, at vi skal ut av NATO, og at vi er imot NATO.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-04-11:
Først til det siste om Russland. Vi har felles grense med Russland, vi har alltid måtta forhalde oss til – kall det gjerne – den russiske bjørn. Vår viktigaste oppgåve sikkerheitspolitisk er å bringe Russland inn i folden, bidra til russisk demokrati. Kanskje har vi forsømt oss der. Tidlegare, under den kalde krigen, var Sovjetunionen mykje oppe som diskusjonstema, kva vi måtte gjere der, kva vi måtte bidra med. Kanskje har vi forsømt oss her med at vi har gjort for lite etterpå? Det er mi hovudgrunngjeving der. Vi må forhalde oss til Russland, og vi må få Russland til å spele på lag. Dette skjer jo sakte, men sikkert. Derfor er det vi også i dag vurderer det slik at utvidinga kan vere mogleg, fordi ein trass i alt har komme fram til samarbeidsavtalar som viser at ein sakte, men sikkert er på veg. Så veit vi også at sjølv i Atlanterhavstraktaten står det heilt klart at ein skal forhalde seg til FN, til Tryggingsrådet, som dei som skal ha hovudopplegget i forhold til internasjonal fred og sikkerheit. Der er Russland òg med. Vi må få til ei overbygging i Europa som også kan avspegle seg internasjonalt.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2003-04-11:
Eg vil fyrst gje ros for to ting. Det eine er at ein går for utvidinga, ut frå at dei sju søkjarlanda bør ha rett til sjølve å avgjere spørsmålet om medlemskap eller ikkje. Eg vil òg gje ros for å innrømme dei dilemma som ligg i dette, òg i forhold til det programpunktet som SV har, og eg føler at ein faktisk leiter, sjølv om eg synest det trengst mykje arbeid med partiprogrammet før ein har funne. Men det er bra at ein leiter. Men det var to typar inkonsekvensar eg hadde lyst til å peike på. Det eine er at representanten Jacobsen seier at med utvidinga og grensene som kjem då, vil ein i stor grad vere tilbake til situasjonen under den kalde krigen. Det som kjenneteikna den kalde krigen, var jo at Russland, dåverande Sovjet, hadde annektert stort sett alle dei landa som no søkjer medlemskap, pluss dei landa som kom inn som medlemer sist. Og det er jo ein dramatisk forskjell. Det var jo det som skapte den store frykta både i Noreg og i andre land, at det same skulle verte situasjonen for oss. Så det kan då umogleg verte å gå tilbake til den same typen situasjon. Eg ber om Jacobsens vurdering av om det verkeleg var ei presis formulering han hadde der. Så er det det med Russland. Sjølv om ein ikkje bruker meiningsmåling i Russland, ser ikkje Jacobsen at det kan verte ganske inkonsekvent at SV til dei grader kritiserer at fleirtalet på Stortinget synest det er viktig å halde oppe eit nært og godt forhold til USA – sjølv om ein nokre gonger, som no, har valt ein annan veg – mens SV her faktisk bruker Russland som hovudretningsvisar for det utanrikspolitiske standpunktet ein sjølv skal ta? Kan det vere uavhengig og sjølvstendig?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2003-04-11:
Jeg skulle ønske at vi først og fremst kunne bli enige om at enhver krig er et nederlag. Hvis vi ender opp med en krig, er det noe som har gått galt underveis. Det er det vi bør prøve å gripe fatt i. Når det gjelder amerikansk alenegang, og om vår holdning i prosessen knyttet til Irak har bidratt til det, må jeg få minne representanten Lønning om utgangspunktet. Utgangspunktet var en situasjon hvor amerikanerne sa: Vi skal bringe dette spørsmålet inn for FN. Men utgangspunktet var også at uansett hva FN måtte velge, så gjorde amerikanerne det klart at de ville gå til et militært angrep på Irak. Det var det den regjeringa som vi har her i landet, ikke greide å forstå på et tidlig nok tidspunkt. Jeg opplevde at amerikanerne var klare. De sa: Hvis vi får viljen vår i FN, er det flott. Det vil styrke oss. Får vi ikke viljen vår, velger vi å gå til et militært angrep uansett. Det hadde vært svært klokt om den norske regjering hadde sett det bildet tidligere. Da kunne man også spilt mye mer konstruktivt inn mot de prosessene som har foregått.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2003-04-11:
Jeg må få returnere spørsmålet til representanten Lønning om hvorvidt vi endte med et godt resultat når det gjelder Irak. Er det sånn at Høyre har fått det ønskede resultat i forhold til Irak? Jeg håper svaret på det spørsmålet er gitt. Jeg er av dem som helt fundamentalt mener at det var usedvanlig viktig at Tyskland og Frankrike, til dels Belgia og Russland, stod opp mot amerikanernes håndtering i Sikkerhetsrådet. Det aller verst tenkelige utfallet på konflikten i Irak ville vært om FN hadde sagt ja til en krig som det fortsatt kunne vært mulig å unngå. Og det var det som var situasjonen. Vi var i en situasjon hvor våpeninspektørene jobbet, hvor våpeninspeksjonene virket, og hvor det ble destruert våpen i Irak. Det verst tenkelige utfallet ville vært om verdenssamfunnet hadde sagt ja til denne krigen, som vi muligens kunne ha unngått. Jeg er sikker på at verdenssamfunnet ikke hadde kommet til den konklusjonen om det ikke hadde vært for at noen land faktisk torde gå i front og ta de innledende fektningene med amerikanerne.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2003-11-25:
Jeg foreslår Anne Berit Andersen og Øyvind Halleraker.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2003-11-25:
Representanten Konglevoll spør meg om hva som er viktigst. Det viktigste for Høyre er at vi får vernet skog i et slikt omfang som evalueringsrapporten og andre faglige instanser mener er viktig. Vi mener det viktigste i denne prosessen er å legge faglighet til grunn. Og det gledelige er at vi har fått et nært og godt samarbeid mellom myndigheter og skogeierforeningene, som jeg er overbevist om kommer til å lede fram til akkurat like gode resultater som om vi hadde neglisjert denne positive holdning som vi ser fra Skogeierforbundet. Den prosessen vi nå har lagt opp til, at man skal utpeke områder i et samarbeid mellom myndigheter og næringssiden, er jeg overbevist om vil lykkes. Det skal bli spennende å følge også Arbeiderpartiets retorikk i dette framover, om man fortsatt nærmest vil ta til orde for tvang som alternativ. Vi har også presisert at det endelige ordet selvfølgelig må ligge hos myndighetene.