Odd Einar Dørum (Venstre), 2001-02-09:
På vegne av Venstre er jeg svært glad for bredden og tyngden som ligger i innstillingen. Det ligger klart forankret slik som komiteen har uttrykt det, men det er også helt klart i forlengelsen av det som bl.a. jeg selv i en rolle i en tidligere regjering var aktivt opptatt av. Det trykk som ligger i denne innstillingen, er svært positivt. For min del vil jeg knytte kommentarer til bare noen få av punktene: Når det gjelder erstatningsordningen, er det selvfølgelig svært positivt at den blir lovfestet, og at det kommer klare spilleregler for denne. Jeg finner imidlertid grunn til å fremme et forslag, som er omdelt, og som jeg vil referere. Jeg antar det senere vil bli behandlet på behørig vis i Stortinget. Forslaget lyder slik: «Stortinget ber Regjeringen evaluere ordningen med voldsoffererstatning etter fire år, for å sikre et best mulig grunnlag for at erstatningsordningen yter voldsofre rettferdighet.» Jeg fremmer det fordi jeg generelt i en årrekke har ment – og jeg ble i grunnen ikke avsvekket i det i en rolle jeg hadde for en tid tilbake – at vi i Norge for sent undersøker effekten av de lover som vi er med på å vedta. Stortinget har nå i noen viktige sammenhenger vedtatt at vi skal evaluere. Stortinget har gjort det i forbindelse med bestemmelsen om ekstraordinære etterforskningsmetoder, Stortinget har gjort det i forbindelse med den såkalte tut og kjør-regelen knyttet til Schengen-bestemmelsene i politiloven, Stortinget har også gjort det, så vidt jeg husker, i forbindelse med bestemmelsen om anonyme vitner, en sak som den nåværende regjering fremmet, og Stortinget har også gjort det i forbindelse med loven om midlertidig mulighet til å foreta ransaking etter våpen. Jeg er overbevist om at det er svært viktig å se hvordan ofrene i praksis ivaretas, fordi jeg tror at jo bedre vi blir til å sikre ofrene rettferdighet som ofre, jo mer slipper vi unna det kappløpet som ikke noen av oss til sjuende og sist ønsker, at vi får et stadig tøffere og tøffere krav om å skjerpe straffenivået. Jeg tror at den eneste måten å unngå det på, er at ofrene vises den oppmerksomhet som jeg føler er bredt uttrykt ikke bare i framlegget fra departementet, men også i denne innstillingen fra komiteen. Det at vi evaluerer, er en måte å si fra til menneskene der ute på om at vi gjør vårt beste, men at vi er beredt til å lære dersom vi ser at det er noe vi skal skjerpe oss på. Det andre forholdet som jeg vil kommentere, er det som er sagt om folketrygdens ytelser. Det er selvfølgelig rett at det finnes en rekke forhold som folketrygden ikke dekker, og som må dekkes gjennom erstatning. Men det er ett forhold som er avgjørende, og det er at før man kommer til en erstatningssituasjon, kan et voldsoffer ha vært utsatt for en så sammensatt virkelighet etter å ha vært utsatt for vold, at man må gjøre noe spesielt. Og det konstaterer jeg at det er vilje til å gjøre når man ser på spørsmålet om spesielle regler for yrkesrettet attføring. Det finner jeg helt rett. Men jeg vil be statsråden vurdere et annet forhold som jeg ikke synes er godt nok belyst, verken i innstillingen eller i framlegget til Stortinget, og det er når et voldsoffer har fått en så sammensatt medisinsk diagnose at vedkommende ut fra sin medisinske situasjonen faktisk faller mellom ulike stoler. Jeg tillater meg å dra en parallell. Vi vet at kvinner som lider av den sykdommen som heter fibromyalgi, i mange år slet med å bli akseptert av helsevesenet, inntil en klok lege fant ut at dette var noe eksakt. Da fikk man plutselig plass i systemet. Mange som har vært utsatt for vold, sliter ofte med så sammensatte virkninger av dette at de ikke får den medisinske hjelpen de skal ha, på det rette tidspunkt. Dette er et annet forhold enn det som her positivt er tatt opp, og som er knyttet til spørsmålet om yrkesmessig attføring og spesielle regler for dette. Så vil jeg selvfølgelig berøre punktet om et fond. Jeg er uten videre enig i at vi ikke kan ha et fond i den form som er avvist av et bredt flertall i komiteen, nemlig et fond som forutsetter at vi skal legge en avgift på absolutt alle som møter ved norske domstoler. Det ville være en krenkelse av den alminnelige rettsbevissthet. Jeg konstaterer at komiteen nå har funnet ut at hvis man gjør det veldig strengt og snevert, ender man opp med et lite beløp. På vegne av Venstre vil jeg for min egen del forbeholde meg retten til å komme tilbake til et fond som skal være lite, som skal være knyttet til voldskriminalitet, og som eventuelt – hvis det er lite, men noe større enn det som man har drøftet i komiteen – kan brukes for å sikre frivillige organisasjoner som støtter opp under voldsofre og forskning knyttet til dette. Jeg har ikke nå noe grunnlag for å forfølge det, men forbeholder meg retten til å komme tilbake til det. Når det gjelder de andre forhold som er tatt opp her, vil jeg bare understreke viktigheten av å få fortgang i det arbeidet som skjer med hensyn til å ha en voldsalarm som man kan ta med seg også utenfor hjemmet, og arbeidet med det som statsråden tidligere har svart meg positivt på, nemlig at man skal få resultatet fra en arbeidsgruppe pr. 31. mars som har behandlet spørsmålet om muligheten til å endre personnummer, som jeg oppfatter som svært viktig både for voldsofferet og mange andre som utsettes for trusler og trakasseringer i rettsapparatet. Jeg har tatt opp forslaget, men gjør det for ordens skyld også til slutt.