Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2009-06-10:
Først av alt vil jeg si at saksordføreren på en god måte redegjorde for de forskjellige innfallsvinklene i denne saken og de forskjellige standpunktene som er tatt. Videre vil jeg for min egen og Fremskrittspartiets del si at også representanten fra Arbeiderpartiet, Dag Ole Teigen, på en god måte redegjorde for noen av de standpunktene som Fremskrittspartiet deler med regjeringspartiene. Jeg vil derfor prøve å konsentrere meg om noen få kjernepunkt, som jeg mener har vært viktige, og ikke minst om hvorfor Fremskrittspartiet har endt opp slik vi har gjort i innstillingen. Jeg skal prøve å gå gjennom det på en enkel og grei måte. Det som var lagt fram fra Regjeringens side opprinnelig, i denne odelstingsproposisjonen, var for Fremskrittspartiet ikke godt nok. Vi ønsket en endring, fordi vi mente at man med det som lå i proposisjonen, ønsket å speilvende det som i dag har blitt resultatet, altså at man istedenfor at man skulle få et uttrykkelig samtykke, skulle ha mulighet til å reservere seg. Det er to vidt forskjellige ting det å kunne reservere seg og det å skulle gi et uttrykkelig samtykke når man har fått informasjon om hva man skal samtykke til. For det er stor forskjell på den informasjonen du skal utarbeide for pasientene, den informasjonsportalen en har, kontra det å innføre en reservasjonsrett. Så vi mente det var viktig at vi gjennom dette også signaliserte at pasienten selv må få mye større innflytelse på sine egne helseopplysninger, slik at de kan foreta disse valgene. Men da er det også viktig at du, når du velger ikke å gjøre deg nytte av dette, og vil reservere deg mot det, skal kjenne til konsekvensene av det. Der kommer samtykkebiten inn i bildet, for da skal du ha informasjon om hva det vil innebære hvis du sier ja til at denne informasjonen skal kunne registreres her, og skal kunne hentes ut. Og så skal du også kunne vite at hvis du velger ut fra din egen overbevisning ikke å gjøre det, skal det ligge et system i bunnen hvor informasjonen vil bli tatt vare på. Det opprinnelige systemet, altså dagens system, vil gå videre i en slik sammenheng, og da med elektronisk utveksling av informasjon. Jeg føler på mange måter at debatten som har vært ute i samfunnet, har vært relativt unyansert, det må jeg få lov til å si. Jeg vil referere fra Romsdals Budstikke i går, der en stortingsrepresentant fra Venstre, en representant fra Møre og Romsdal, i en artikkel sier at han er imot vidåpne journaler, som denne helseregisterloven vil innebære. Det er, med respekt å melde, en fullstendig avsporing av debatten og direkte feil, og det er jo problematisk at personer fra denne salen sprer den typen usannheter i avisartikler, for det er jo ikke det det er snakk om. Så har jeg også sett i media, ja det var også faktisk framhevet i Tabloid i en debatt som jeg selv var deltaker i, at 200 000 mennesker nå vil få tilgang på journalen din på grunn av denne loven. Det er, med respekt å melde, direkte feil. For det er faktisk et lokalt og regionalt register vi snakker om her. Det er jo ikke sentralt, og det er ikke snakk om at alt helsepersonell i hele Norge nå skal få tilgang til dette. Det er viktig. Vi har et ansvar vi også som stortingsrepresentanter og som helsepolitikere for å være med og bidra til at den informasjonen som blir gitt, er den korrekte informasjonen, slik at vi ikke skaper en utrygghet der ute som ikke er i tråd med det vi faktisk er i ferd med å vedta. Det har også vært henvist til både Datatilsynet, Helsetilsynet og Helsedirektoratet. Jeg vil i den sammenheng påpeke at deres høringsuttalelser har vært til det opprinnelige lovutkastet. Det gjelder også FFO. Jeg tok med meg noen brev og mail vi har fått – de aller fleste i komiteen har fått det. Det ene er knyttet til Legevakten i Oslo, undertegnet av en seksjonsoverlege/rådgiver, som ber oss om å vedta denne loven. Han viser til en del eksempler på hvor viktig det faktisk er å ha denne informasjonsflyten. Jeg har videre fått brev fra Terje Kili, regiondirektør i Forbrukerrådet, fagansvarlig for offentlig sektor og helse og medlem av Pasientskadenemnda. Han skriver følgende: «Helse- og omsorgskomiteen har i disse dager til behandling regjeringens forslag om endringer i helseregisterloven. Formålet med endringene er å sikre at den lege som behandler en pasient, ved behov, skal kunne få elektronisk tilgang til helsepersonellopplysninger hos en annen lege, eller helsepersonell. Forbrukerrådet støtter regjeringens forslag.» Vi har også fått et skriv undertegnet av administrerende direktør ved Ullevål Universitetssykehus, overlege/medisinsk faglig IKT-rådgiver ved Nord-Norge HF, viseadministrerende direktør ved Helse Sør-Øst, Prosjektleder EPJ ved Stavanger Universitetssykehus, IKT-Norge – altså en rekke forskjellige aktører i helsevesenet – der alle sammen nettopp støtter at vi trenger et nytt verktøy. Men jeg har også full forståelse for den debatten som er reist knyttet til personvernet. Det er viktig at vi har den type debatter fordi personvernet kommer under press fra veldig mange kanter i disse dager. Vi ser det på stadig flere områder, enten i form av direktiv, som man nå jobber med i EU, eller det som vi gjør selv, gjennom elektronisk overvåking, fotobokser, bankkort – gjennom en rekke forskjellige ting. Fremskrittspartiet er godt fornøyd med det vi har fått til gjennom de møtene vi har hatt med statsråden og med regjeringspartiene. Det har vært viktig for Fremskrittspartiet å få slått fast at det er pasienten, sammen med den legen man er til behandling hos, som skal ha overoppsynet og ta beslutningen knyttet til sin egen journal. Det kan da ikke være å true personvernet at pasienten selv skal få lov til å bestemme over sine egne helseopplysninger. Det blir veldig underlig. Hvem er det da som skal bestemme hva som er personvern, hvis det ikke er personen selv? Når det gjelder personvern, er det viktig at det er personen selv vi hører på. I tillegg er det jo lagt inn i loven at det skal gis et uttrykkelig samtykke. Det er imidlertid ikke bare uttrykkelig samtykke som er tatt inn i loven, men at det skal være informert. Man skal ha informasjon som er relevant for å kunne ta beslutningen om samtykke. Videre er også det som har med loggføring og tilgang på logg å gjøre, tatt inn i loven. Det er heller ikke slik at hvem som helst skal kunne gå inn og sjekke i disse journalene eller i dette registeret. Det skal føres en streng tilgangskontroll. Taushetsplikten skal være akkurat den samme som i dag. Det er ikke noen endring i taushetspliktsbestemmelsene. De skal være like strenge. Så har jeg stor forståelse for en del av betraktningene som bl.a. Legeforeningen har kommet med, angående det som har med journaler å gjøre. Men det er jo klart at man vil være litt skeptisk til akkurat den biten siden ett av kravene nettopp er at journalene må struktureres på en annen måte enn i dag, at man må ta seg litt bedre tid, gjøre et litt grundigere arbeid, muligens bygge opp en modulbasert pasientjournal, slik at det er den relevante informasjonen som skal kunne hentes ut, uten å måtte etterspørre hele journalen. Grunnen til at man må etterspørre hele journalen, er jo at den i dag nærmest er samlet i ett og samme dokument. Det er det som på mange måter skaper en del av disse problemene og en del av den diskusjonen som pågår der ute. Jeg tror svært mange faktisk er glade for at journalene skal struktureres og bygges opp på en litt annen måte. Men det jeg tror befolkningen er mest glad for, er at vi får et bedre system, som gjør at når vi i dag kommer inn som pasient på et sykehus, så vil sykehuset, uten ugrunnet opphold, kunne få tilgang til informasjon som gjelder oss som pasienter, og at vi som pasienter kan si at vi vil at vår informasjon skal komme dit, slik at vi får den hjelpen vi skal ha, ut fra de beste forutsetningene, og ut fra vår egen sykehistorie. Den vurderingen skal tas av oss som pasienter der og da. Vi gir vårt samtykke, og den legen som skal behandle oss, er den rette til å etterspørre hvilken informasjon han da må ha, ikke fastlegen, som sitter på kontoret sitt og sier at han skal få det, men ikke det. Det kan jo ikke fungere slik. Personvernet blir som sagt ivaretatt gjennom at det er pasienten som skal gi sitt uttrykkelige samtykke. Det kan altså ikke gi dårligere personvern. Jeg ser fram til at det skal bli bedre, at vi skal få et lettere og mer oversiktlig system, at vi skal få bedre flyt av informasjon. Jeg har også stor respekt for dem som har et annet syn enn meg når det gjelder det som har med selve saken å gjøre. Jeg respekterer det. Men jeg synes at man da også fra den kanten skal prøve å respektere den andre siden. For det er ikke riktig at vi som har det synet vi har, prøver å rive i stykker personvernet, at alt skal ligge og flyte åpent på sykehusavdelinger. Nei, jeg er overbevist om at det som vi i dag kommer til å vedta, kommer til å styrke personvernet og medføre mer strukturerte pasientjournaler, som på sikt gjør det lettere også å kunne bygge opp et system med internjournaler. Da kommer vi videre, og jeg håper at dette blir gjort på en skikkelig måte. Så er det også viktig at vi har full kontroll med det som har med tilgang å gjøre, at vi har kontroll på, sjekkpunkt for og oversikt over nettopp det som har med måten disse dataene blir behandlet på i sykehusene og andre steder. Én ting som imidlertid har overrasket meg, er – som også saksordføreren sa – at man innenfor et arbeidsfellesskap på et legekontor er mer liberale. Jeg vil utfordre Venstre, når de skal opp og ta ordet etterpå, på følgende: Hvis 25 leger går sammen i ett helsesenter, så har man én paraply, en eierorganisasjon, på toppen. Da er man en del av et arbeidsfellesskap. Det vil si at alle disse, hver enkelt fastlege, faktisk er egne juridiske enheter, men fordi man er en del av et arbeidsfellesskap, så skal alle disse legene ha tilgang til samtlige journaler som ligger på det legekontoret. Mener Venstre det, når vi snakker om personvern? Da ligger jo alt åpent og fritt, uten at pasienten selv har måttet gi sitt samtykke til at det skal være slik. Slik har i hvert fall ikke jeg lest dette med åpne journaler i representanten Kongshaugs innlegg i Romsdals Budstikke. Jeg ser fram til at representanten fra Venstre skal si om dette er Venstres syn når det gjelder personvern, for her legger man alt åpent for alle disse legene. Selv i de situasjonene der familiemedlemmer velger lege fra samme legekontor, er det kanskje noen som ikke ønsker at alle i familien skal vite alt som skjer med en. Men der er det altså helt greit at alt skal ligge og flyte.