trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Odd Einar Dørum (Venstre), 2005-12-14:
Statsråden har et fundert syn på statskirken. Da synes jeg ikke han skulle benyttet sjansen til å drive litt småpolemikk omkring øremerkinger, fordi vi har en statskirke som i praksis også har blitt en kommunal kirke når det gjelder finansiering. Det tilskuddet som går til de kirkelige fellesrådene, har vært noen av de små, men viktige midlene som har skapt forutsigbarhet – ikke i stedet for de midlene man slåss for lokalt, men som har skapt forutsigbarhet. Så jeg synes nok at statsråden i og med den linje han nå står for – at vi skal ha en klok prosess om statskirken og om folkekirken – burde vurdert denne ordningen i et slikt perspektiv. Jeg oppfordrer til det. Når det gjelder situasjonen i Oslo, er jeg selvfølgelig som representant for Venstre glad for et tverrpolitisk heiarop til budsjettforliket som er inngått mellom Venstre, Kristelig Folkeparti, Høyre og Fremskrittspartiet. Det rettet opp noe som ikke var mulig for Kirken i Oslo, og det er jeg glad for. Jeg vil til slutt gi statsråden ros, som jeg tidligere har gjort, for at vi kan få en reflektert debatt om statskirken. Venstre er for et skille, men vi ønsker en reflektert debatt, og vi ønsker at folkevalgte skal ta ansvaret. Jeg tror, og Venstre tror, at en folkeavstemning vil virke uheldig og svært polariserende.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2005-12-14:
Var det slik at statsråd Djupedal fikk ny informasjon om den utviklingen som skjedde når det gjelder frie skoler, mellom 25. november og 13. desember? Eller fikk han ny informasjon mellom avgivelsestidspunktet i komiteen, den 7. desember, og 13. desember? Var denne utviklingen ukjent for de røde partiene som gikk til valg? Kom det som lyn fra klar himmel? Jeg spør direkte: Kom det ny informasjon om utviklingen? Var det slik at de antatte utgifter i 2006 for de 40 skolene som var godkjent etter kjente prosedyrer, men som ikke hadde rukket å starte opp, var en del av budsjettet i tilleggsproposisjonen for 2006? Hvis de var det, er det interessant å få svar på det, for vi har jo spurt om det er noe av det som vedrører de private skolene, som skulle vedrøre budsjettet. Vi har fått til svar at dette er rene – skal vi si – tallmessige anslagsendringer basert på den faktiske utvikling. Da vil de fleste av oss anta at det handler om spilleregler som er kjent, som folk har forholdt seg til, og det er da et saklig og rolig svar. Men vi må kunne forvente, som medlemmer av en stortingskomite, å få svar på disse spørsmålene. Så vil jeg gjerne tilføye: ja, vi har en flertallsregjering, og det er 20 år siden vi sist hadde det, og ja, det er lov å bruke politisk makt, men det fritar ikke fra et minimum når det gjelder hvordan man skal opptre når man forholder seg til Stortinget. Og det minimum er slik at hvis ikke jeg som opposisjonsmedlem hadde stilt disse spørsmålene nå, hadde jeg ikke hatt noe her å gjøre. På samme måte må en regjering, samme hvor mye makt den har, forholde seg til et slikt minimum. Den bør i hvert fall gjøre det siden den har fløyet så høyt ut fra hoppet med statsministeren som – jeg holdt på å si – skiflyver nr. 1. Man skal etablere et ryddig, vennlig og korrekt forhold. Eller på folkelig norsk: Det kan gjerne være tøft i saklige spørsmål hvor en er uenige, men en skal ha et vennlig og ryddig forhold til Stortinget. Alle disse markeringene, både den som kom fra statsministeren i sin tid, og det som er kommet fra en rekke statsråder, også kunnskapsministeren, tilsier at de som nå stiller spørsmål, enten det gjelder komiteens leder eller meg, får svar. Hva skjedde som gav ny virkelighetserkjennelse i Norge mellom den 25. november og den 13. desember – enn si mellom den 6. desember og den 13. desember? Og hvordan var det med de 40 skolene som var godkjent og som hadde grunn til å tro at de skulle starte? Det er viktig for oss som hører til i denne stortingssalen, og i respekt for denne salen, at vi får svar på dette.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2005-12-14:
Siden representanten Huitfeldt benyttet sjansen til å oppsummere – og sikkert har lyttet godt på sine vandringer utenfor salen – skal også jeg benytte sjansen til en kort oppsummering. Regjeringen har arvegods på forskningssiden – det skal den prise seg lykkelig for når det gjelder Forskningsfondet. Den har arvegods på kunnskapsløpet. Det skal den også prise seg lykkelig for. Så til saken – etter at representanten Huitfeldt skulle være lynavleder for statsråden: Er det så at denne regjeringen plutselig fikk oversikt over utviklingen for friskolene rundt den 10., 11. desember, og deretter hadde en hasterunde som førte til en regjeringskonferanse den 12.? Da må man lure på hvordan Regjeringen prioriterer sin tid i forhold til noe som er en hjertesak for den. Det skaper et forunderlig forhold, spesielt når man lager en regelendring – man definerer det nå selv som en regelendring – som slår inn i et budsjett, og som gir noe tilbakevirkende kraft. Alternativet er selvfølgelig at vi må anta at statsråden hadde oversikt den 6. desember, da han svarte Fremskrittspartiet, og da er det to muligheter. Enten hadde han oversikt og ville ikke svare fordi det ikke passet ham på grunn av flertallsposisjonen, eller så måtte man handle i panikk fordi man plutselig fikk oversikt i noe som var en hjertesak.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2005-12-14:
Vi har i den siste tiden opplevd en ganske eksplosiv økning i antall private kommersielle skoler. Jeg har i den forbindelse lyst til å sitere fylkesordføreren i Aust-Agder, som er partifelle av representanten Lånke. Sitatet er hentet fra Agderposten 4. mars i år, og omhandler John Bauer Norge AS, som søkte om å få etablere en privat videregående skole med 525 elever i Arendal: «Både KrF og jeg selv er generelt for privatskoler, men det betyr ikke at man behøver å støtte alle. Det er lov å bruke «haue», sier Skaiaa.» Er representanten Lånke enig med sin partifelle Skaiaa, eller har Kristelig Folkeparti forlatt sin tidligere skolepolitikk, hvor de ikke ønsket private kommersielle skoler? Et annet eksempel er representanten Lånkes hjemkommune, Trondheim. Hvis ikke den privatiseringen som det ble lagt opp til nå, hadde blitt stoppet, hadde 60 pst. av elevplassene i den videregående skole på allmennfag blitt private. Er det det Kristelig Folkeparti og representanten Lånke kaller et supplement?
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2005-12-14:
Representanten Lånke sa at han var preget av frustrasjon, men jeg vil nå legge til at det bare var deler av innlegget som var det, for jeg merka meg at representanten Lånke var godt fornøyd med bl.a. videreføring av Kunnskapsløftet, noe som jo også betinger god kommuneøkonomi. I dette budsjettet har kommunene fått et skikkelig løft – og det er bare første del i en opptrappingsplan – spesielt når en tenker på kjerneområder som eldreomsorg, skole og gjerne kirke. Jeg mener derfor at dette budsjettet er mer i tråd med det den tidligere sentrumsregjeringen stod for, enn det opplegget som Kristelig Folkeparti har vært med på nå i de fire siste åra. Det kunne vært interessant å høre Lånkes vurdering av situasjonen. Hva har egentlig god kommuneøkonomi å bety?
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2005-12-14:
Jeg takker for spørsmålet fra representanten fra Fremskrittspartiet. Nå fikk vi på en måte synliggjort at det er forskjellig politisk grunnsyn her. Representanten fra Fremskrittspartiet ønsker statlige midler direkte overført. Vi mener at det er kommunene som best kan bruke disse midlene. Vi er for lokalt sjølstyre, noe det kommer tydelig fram av denne replikken at Fremskrittspartiet faktisk er imot, slik jeg oppfattet den. Bakgrunnen for Anundsens spørsmål var at han mente at elever i distriktene skulle ha et like godt skoletilbud som overalt ellers. Det syns jeg er underlig. Jeg har hørt om mange dårligere tilbud i byer, så det er ikke nødvendigvis slik at kommuneøkonomien er dårligst i distriktene. At midlene brukes feil, vil jeg på det sterkeste avvise. Noen kommuner må bruke dem på skole, andre på eldreomsorg.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2005-12-14:
Jeg forstår godt at Gundersen er opptatt av privatskoler. Nå er det kjent at vi har fått en midlertidig frysordning. Det er vel kjent at Senterpartiet, i likhet med de andre partiene i Regjeringa, ønsker innstramming på dette området. Det var helt nødvendig at det kom en frysordning nå, fordi dagens ordning ville ført til et omfattende frislipp og gjort det vanskeligere for den offentlige skolen. Det er kanskje bakgrunnen for at det også blir grendeskoler i Gundersens område. Vi mener det er viktig å bruke lang tid på den nye loven, og derfor har denne midlertidige frysordningen kommet. Når det gjelder grendeskolene, kan ikke jeg komme med direkte eksempler, men representanten mente at Senterpartiet måtte ha hatt noe innflytelse for å få dette til. Det er helt riktig. Vi sitter i regjering.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2005-12-14:
Det var en rekke spørsmål representanten Lånke stilte meg, men jeg skal prøve å svare så godt jeg kan i løpet av kort tid. For det første var det spørsmålet om det føltes greit for Senterpartiet å være i regjering sammen med SV og Arbeiderpartiet. Det er jo veldig interessant. Hvis jeg kunne, skulle jeg gjerne sendt spørsmålet tilbake: Hvordan var det å være sammen med Høyre og Venstre i forrige regjering? Vi tilhører begge sentrumspartier og har sikkert en del å snakke om i den forbindelse. Jeg må si at dette fungerer veldig bra, for de tre nåværende regjeringspartiene står sammen om sentrale verdier, bl.a. når det gjelder en god offentlig skole. Når det gjelder private høgskoler, passer det selvfølgelig godt å ta oss hardt for det. Men vi prøvde altså å omprioritere slik at det ville komme distriktene til gode. Det var ikke den forrige regjeringa så opptatt av. Jeg vil likevel tro at Kristelig Folkeparti ikke vil kalle seg distriktsfiendtlig av den grunn.
Gerd Janne Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2005-12-14:
Representanten Dørum har stor omsorg for de private skolene. Tidligere har Venstre stått sammen med Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet om en god offentlig skole med plass til alle, uansett sosial og kulturell bakgrunn. I de siste årene har den offentlige skolen vært under stort press ved at kommunene har skåret ned på alle budsjetter, også skolenes. Det har ført til stor frustrasjon og oppgitthet over hvordan denne viktige også sosiale læringsarenaen har hatt mulighet til å utvikle seg. Nå kommer det stadig tilbakemeldinger om at i det økonomiske opplegget til kommunene for neste år prioriterer kommunepolitikerne skolen. Er ikke Venstre og representanten Dørum like opptatt av den offentlige skolen lenger? Og i tilfelle de er det: Hvorfor støtter de ikke den rød-grønne regjeringens økonomiske opplegg for kommunene?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-12-14:
La meg først korrigere replikanten: Det er ikke noe kutt på privatskoler i det foreslåtte budsjettet. Det er en anslagsendring på bakgrunn av en telling av elever pr. 1. oktober som gjør at det er et mindreforbruk, knyttet til at det er startet færre skoler, og det er dermed færre elever. Det er altså ikke noe kutt på privatskoler i det budsjettforslaget Stortinget i dag har til behandling. Når det gjelder den endringen vi la fram i går, vil det være en lov som Stortinget vil få til behandling i februar, etter en høringsrunde. Det er riktig at vi fryser dagens situasjon i påvente av en permanent lov. Det gjør vi for å hindre en ukontrollert vekst i privatskolene, som ville ha undergravd den offentlige skolen og muligheter for langsiktig planlegging, ikke minst for fylkeskommunen. Vi ser en betydelig økning i antall søknader i de store byene når det gjelder allmennfag, fra vanlige, kommersielle aktører – ikke som et alternativ, verken pedagogisk eller religiøst. Det har vært nødvendig å gjøre noen grep. Jeg registrerer med tilfredshet at lokalpolitikere fra nesten alle politiske farger sier at det er klokt å ta en pause. Vi vil komme tilbake med en permanent lov. Men dette er gjort ut fra det hensynet, og ikke ut fra økonomiske hensyn, som replikanten vel antydet.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-12-14:
Den anslagsendring som er omtalt i budsjettproposisjonen, knyttes til en elevtelling pr. 1. oktober, og har ingen ting med den sittende regjerings politikk på dette området å gjøre. Vi har varslet i Soria Moria-erklæringen, som vi varslet i valgkampen, og for øvrig også i innstillingen den gang friskoleloven ble vedtatt, at vi har et annet syn på dette. Det synet er reflektert i at velgerne gav oss mandatet gjennom valg til å gjøre endringer. Så har det vist seg at disse endringene krever mer omfattende forberedelse enn vi i utgangspunktet så for oss. La meg bare vise til ett eksempel: I de nye læreplanene for høsten er det i større grad en metodefrihet i pedagogikken. Det er altså ikke lenger én pedagogikk, som den skolepedagogikk vi alle hadde den gangen jeg gikk på skolen. Det betyr at å definere et pedagogisk alternativ når man har en metodefrihet, vil kreve noe lengre tid for å finne ut hvordan man skal gjøre det. Men vi er selvfølgelig tydelige på at vi skal ha alternativer, både pedagogisk og religiøst, i den nye loven vi vil fremme for Stortinget våren 2006.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-12-14:
Som jeg sa i mitt foregående svar knyttet til hva som er pedagogisk alternativ, vil det være nødvendig på bakgrunn av de nye læreplanene å definere hvordan man kan ha et alternativ når man har metodefrihet i den offentlige skolen. Det vil ta noe lengre tid. Men vi er veldig klare på at det skal eksistere pedagogiske alternativer. Vi er like klare på at det skal eksistere religiøse alternativer. Jeg ser ikke at det i samme grad er behov for noen nye definisjoner av «religiøst alternativ». Det er enklere å definere. Jeg tror at det vil være en lettere prosess. Jeg antar – uten at jeg har gått veldig nøye inn i det – at den definisjonen som var i den gamle privatskoleloven, også kan være hensiktsmessig i den nye loven. Det som først og fremst vil være utfordringen, etter mine begreper, og det som vil ta lengre tid, knyttes til pedagogisk alternativ i skolen. Men jeg er helt sikker på at både Steiner-pedagogikk og Montessori-pedagogikk uten videre vil kunne defineres utenfor skolens pedagogikk. Det betyr at når vi får den permanente loven til behandling, kan disse skolene ha forutsigbarhet i sin langsiktige planlegging. Disse skolene har lang tradisjon for å representere alternativer, og vi har ikke noe ønske om å endre på det. Så fins det mange nye pedagogiske retninger som vi selvfølgelig også må ha anledning til å se på.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-12-14:
Vi har hatt et ønske om å gi et veldig klart signal og gi Stortinget mulighet til å behandle denne saken så fort det praktisk har latt seg gjøre. Det henger også sammen med søknadsfristen for den videregående skolen, slik at elever, lærere og foreldre er forberedt på hvordan dette skal kunne skje fra den nye regjeringen. Vi har ikke tatt økonomiske hensyn eller hatt slike betraktninger rundt det vi nå gjør. I videreføringen av det vi har sagt i Soria Moria-erklæringen, denne prosessen med den permanente loven, har vi, med bakgrunn i det jeg har sagt i tidligere replikkordskifter, bruk for noe lengre tid. Derfor er det nødvendig at man får en stillstand, for å hindre den ukontrollerte veksten av friskoler som vi har sett. Det ville medført nær en dobling av antallet elever hvis alle disse hadde blitt godkjent, eller startet opp, og for enkelte byer og enkelte regioner i Norge ville det ført til betydelige utfordringer for de lokale utdanningsmyndigheter og lokalpolitikere i dimensjonering av utdanning, ikke minst knyttet til at man vil få en veldig sentralisering og ikke klarer å opprettholde det desentraliserte utdanningstilbudet – og et samlet storting, vil jeg tro, er opptatt av at man skal ha videregående skoler av ulik retning i Distrikts-Norge. Denne sentraliseringen er det vi stopper ved å lage en «fryslov» som vi vil legge fram for Stortinget i løpet av februar.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-12-14:
En offentlig, mangfoldig fellesskole er en genuin kvalitet i vårt samfunn, det å gi alle de samme muligheter til utdanning, uavhengig av hvilken bakgrunn man har, og uavhengig av lommebok. En av de fremste kvalitetene ved de nordiske velferdsmodellene er nemlig at alle har mulighet til å realisere sine evner, til gagn for seg selv og til gagn for fellesskapet. Det er det som reflekteres i vår regjerings politikk og syn på Skole-Norge i sin alminnelighet. Så vedkjenner jeg meg overhodet ikke det som representanten her gav uttrykk for. Vi aksepterer og respekterer selvfølgelig fullt ut at det skal finnes alternativer til den offentlige skolen. Men mange av de søknadene som nå er inne, representerer ikke noe alternativ, verken pedagogisk eller religiøst. De representerer etter mitt skjønn heller ikke en berikelse for Utdannings-Norge. Det betyr at vår regjering vil ha i hovedfokus det å gjøre den offentlige fellesfinansierte skolen best mulig, for å gi alle innbyggere i vårt land mulighet til å få et fundament for å realisere sine drømmer og realisere sine liv slik som de selv finner best. Derfor er denne kursomleggingen varslet. Det betyr at vi gikk til valg på og velgerne har gitt oss mandat til dette. Og det står i Soria Moria-erklæringen at det kom til å bli endringer på dette feltet. De endringene er det vi nå legger fram, i første runde i en høring, senere for Stortinget, når høringsprosessen er ferdig.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-12-14:
I det som er forelagt Stortinget, ligger at Stortinget skal få en sak i løpet av våren om endringer i friskoleloven. Det står i tilleggsproposisjonen, det står i sammendraget, og det er også kvittert ut fra opposisjonen ved at de har merket seg dette. Det er det vi vil gjøre. Denne sendes da på høring, som vil komme til Stortinget i februar. Det betyr at elever, skoler og lærere har forutsigbarhet knyttet til hvordan det vil bli fra neste høst. I det budsjettdokumentet som ligger fore, er det foreslått en vekst i bevilgninger på 8,1 pst. fra 2005 til 2006. Dette er basert på gjennomsnittlig vekst de siste årene. Det er noe lavere enn det Bondevik-regjeringen la fram, og denne anslagsendringen som også ligger der, er basert på de samme forutsetningene, nemlig en elevtelling 1.10. 2005. Det er bestandig vanskelig å vite hvor mange skoler som starter, selv om de har fått godkjenning. I det året vi snart har bak oss, er det flere skoler som har godkjenning som allikevel ikke har startet. Mange av disse var det lagt inn forslag om bevilgning til av den foregående regjering. Man antok at flere skoler kom til å starte opp ved skolestart enn det som faktisk viste seg å være realiteten. Den foreslåtte bevilgningsendring her er ut fra den samme forutsetning som den tidligere regjeringens, at vi ikke vet. Det betyr at det vil være et anslag, og så vil det korrigeres i framtidige budsjettdokumenter hvis det viser seg at anslaget ikke stemmer. La meg også si at av de skoler som berøres av denne frysen, så er den store tyngden skoler som har de samme læreplaner som den offentlige skolen. Når det gjelder videregående skole, er det snakk om 27 skoler. Av disse har hele 25 læreplaner som de offentlige, kun én utgjør et pedagogisk alternativ, og én er uten parallell i offentlige skoler. For grunnskolen er det noe av det samme bildet. Fem er tilsvarende med paralleller, mens tre er basert på livssyn og tre er pedagogiske alternativer. Det vi har gjort, har vi selvfølgelig gjort fordi vi har sett en stor vekst i antall friskoler, i antall elever. Vi varslet våre velgere både under valget og i Soria Moria-erklæringen om at vi ville komme tilbake til dette, og det er omtalt i tilleggsproposisjonen, som opposisjonen også har merket seg og kvittert ut. Så er jo dette også et spørsmål om politikk. Det er selvfølgelig det det dypest sett dreier seg om. Det at vår regjering har varslet endringer for velgerne, er åpenbart, i første omgang i form av et lovforslag som nå sendes på høring, og som vil bli lagt fram for Stortinget i februar. Stortinget vil selvfølgelig på vanlig måte få behandle dette lovforslaget når det blir forelagt denne sal.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-12-14:
Bevilgningsforslag som gjelder privatskoler er som mange andre bevilgningsforslag i statsbudsjettet anslag basert på utviklingstrekk, og basert på den kunnskap man til enhver tid har. Det betyr at anslaget for økonomien når det gjelder denne posten, er 8,1 pst. høyere, men det er basert på elevtelling pr. 1. oktober og et stipulert anslag over hvor mange skoler som starter opp neste høst. Dette er gjort på akkurat samme måten i år som det er gjort tidligere, og i så måte representerer det ikke noe annet enn at vi har justert ned det tallet, simpelthen fordi vi trodde at det var færre elever som kom til å starte, og færre skoler som kom til å starte, slik som det også var i høst. Derfor er denne summen på 350 mill. kr, som er en lavere anslagsendring, et resultat av akkurat det samme, nemlig en elevtelling, og ingen regelendring. Det vi har sendt på høring, er overhodet ikke regelendringer. Vi skal nå på fredag sende på høring en lov som har det i seg at man fryser eksisterende søknader og ikke saksbehandler nye. Dette er en rettighetslov som betyr at de skoler som har anledning til å drive, selvfølgelig får tilskudd på vanlig måte. Så vil vi komme med en full gjennomgang av loven neste vår. Vi tar sikte på at den skal sendes til høring på høsten. Den vil være bredt forankret i alle miljøer som er opptatt av dette, og grunnen til det er selvfølgelig at vi ønsker en ordentlig behandling. Det viste seg gjennom prosessen i høst at det å legge fram en så omfattende lov til våren, ville innebåret uforsvarlig kort saksbehandling. Det ville simpelthen ha blitt for kort tid. Vi har hatt et ønske om en bred, inkluderende debatt rundt en ny friskolelov på basis av Soria Moria-erklæringen, som gir uttrykk for Regjeringens politikk på dette feltet. Det er utgangspunktet. Når det gjelder disse 40 skolene som er godkjent, som ikke har elever i øyeblikket – dette gjelder for neste høst – ville antall elever utgjort ca. 10 000. Det er et såpass høyt tall at vi har funnet grunn til å bruke våre ressurser på den offentlige fellesskolen, og det er bakgrunnen for de endringer vi nå gjør. Det er prosessen fram som har vist at det var nødvendig å gå i to trinn. Derfor har vi også gjort det. Regjeringens beslutning om å velge to trinn skjedde på mandag, altså dagen før jeg presenterte det for offentligheten. Det betyr at Regjeringen som sådan ikke har brukt mye tid på dette, etter at vi kom fram til at en forsvarlig saksbehandling ville kreve to trinn. Både storting og offentlighet ble dermed informert så fort som det overhodet praktisk lot seg gjøre i forhold til den saksbehandlingen Regjeringen har hatt når det gjelder dette spørsmålet.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-12-14:
Så vidt jeg husker, var det 18 av 19 fylkeskommuner som advarte mot den friskoleloven som ble vedtatt. Det innbefattet selvfølgelig politikere fra mange ulike partier, men mange fylkespolitikere så akkurat det som var i ferd med å skje. Det var også grunnen til at noen advarte, og blant dem var det selvfølgelig også sentrale Kristelig Folkeparti-politikere – dette som et svar på Høybråtens innlegg. Så må jeg si at jeg er litt overrasket over denne debatten. Det anslaget vi gjør, er bygd på de samme forutsetninger som andre regjeringer har hatt, nemlig elevtelling og et best mulig anslag over hvor mange skoler og elever som starter neste høst. Det er det samme vi har gjort, som tidligere regjeringer har gjort. Jeg er litt overrasket over at dette skal oppleves som en stor sak. Til spørsmålet om den faglige vurderingen, som representanten Sanner stilte, er realiteten i prosedyren i dette følgende: Man søker til Utdanningsdirektoratet. Utdanningsdirektoratet under den forrige regjeringen gav et mye lavere antall elevplasser til de fleste skoler som søkte, enn det det var søkt om. Det var den faglige vurderingen i direktoratet. Så var mange skoler misfornøyd med det og anket til utdanningsminister Clemet. Hun gav dem fullt medhold. Det var altså en politisk overstyring av et faglig råd fra direktoratet. Når det da spørres om hvilket faglig grunnlag vi har, bygger vi på det grunnlaget vår regjering har. I disse spørsmålene er det også et spørsmål om politikk. Det betyr at da Clemet selvfølgelig brukte loven på den måten hun gjorde, ved at hun overstyrte de faglige råd og sa ja til det antall elevplasser det var søkt om, var det ikke basert på faglig skjønn, men bygd på en politisk overbevisning. Det vi har sagt – jeg tror nesten jeg ikke behøver å gjenta det, men la meg likevel si det – er at alle de skoler som er i gang, skal fortsatt være i gang. De vil fortsatt ha rettighetene i loven, med statsstøtte. Vi vil legge fram for Stortinget neste vår en mer omfattende endring, der vi ønsker en bred og langsiktig prosess for hvordan denne nye loven skal se ut. Den vil ta utgangspunkt i det som velgerne har gitt vår regjering mandat til, nemlig en endring, der vi skal begrense antall friskoler, men åpne for religiøse og pedagogiske alternativ, som det står i Soria Moria-erklæringen. Ingen i denne salen kan være spesielt overrasket over at en regjering følger opp sin egen politikk. Jeg må nok si at mye av det som her kommer, oppfatter jeg mer som litt sprikende usikkerhet om hvordan man skal angripe dette. For jeg forstår godt at ikke alle i denne salen er enig i Regjeringens politikk når det gjelder friskoler. Det anerkjenner jeg fullt ut – men det er en del av demokratiet, og det er en del av det velgerne faktisk stemte for på valgdagen i september. Ved vår regjering er det blitt flertall for å endre i friskolepolitikken, som vi nå følger opp. Det betyr at ingen bør være overrasket over akkurat det.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-12-14:
La meg først replisere til Lilletun: Det anslaget vi har gitt over friskoler eller antall bevilgninger, er det beste anslaget vi kan ha. Det er to forhold som gjør at det er det beste vi har. Det ene er at vi ikke vet hvor mange skoler som ville ha startet opp. De 40 som det her er snakk om, har hatt tillatelse til å starte i høst. De har ikke startet. Det lå inne i anslaget at noen av disse kom til å starte. Hvor mange av disse som eventuelt ville ha startet neste høst under den gamle loven, vil det være helt umulig å vite, simpelthen fordi de har hatt tillatelse i år. Den er ikke benyttet, og vi vet ikke hvor mange som ville ha startet til neste år. I tillegg har vi når det gjelder den loven som vi sender ut på høring, åpnet for at eksisterende skoler kan få mulighet til å utvide elevgrunnlaget. Det betyr at vi ikke vet hvor mange av de skolene som er i gang, som vil søke om utvidelse. Det gis en åpning for det, og det vil bety flere elever i eksisterende skoler. Det betyr at det grunnlaget vi har gått til Stortinget med når det gjelder hvilket anslag man har for neste år, er det beste anslaget vi har. Hvis det viser seg at det anslaget ikke er riktig, verken pluss eller minus, vil man på vanlig måte komme tilbake til Stortinget – på den måten man kom tilbake i tilleggsproposisjonen, der det viste seg at det var en for høy bevilgning i tidligere vedtatte budsjetter i Stortinget. Så til Jan Tore Sanners siste innlegg. Det er slik at det faglige skjønnet som utøves i departementet, er et politisk skjønn knyttet til disse spørsmålene – på samme måte som da Clemet overstyrte direktoratet i ankesaken og altså gav fullt medhold til de fleste av disse skolene. Det var ut fra hennes politiske skjønn, slik ønsket hun at det skulle være. Det er en mulighet som en statsråd har. Derfor går det først til direktoratet, så til departementet. Denne muligheten finnes. Det finnes ikke noen objektiv faglighet i denne typen spørsmål. Det er kriterier for godkjenning, det er riktig. Hvor mange elevplasser man rent faktisk ønsker, er ut fra et litt større totalbilde av dette. Slik har loven vært praktisert av ulike statsråder, og slik vil den også bli praktisert i framtiden.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2005-12-14:
La meg først si at det er en rørende omsorg for en øremerket tilskuddsordning fra et parti som har fjernet øremerkede tilskuddsordninger på andre områder, f.eks. skolefritidsordning, kulturskoler osv. Det må jo ses i sammenheng med hvilke rammer kommunene faktisk har. I fremskrittspartistyrte Oslo foreslo byrådspartiene Høyre og Fremskrittspartiet et kutt i den kirkelige økonomien på 16 mill. kr. De foreslo altså et større kutt bare i Oslo enn de 10 mill. kr vi kutter på landsplan. Men etter at man fikk en rød-grønn regjering, viser det seg at man i Oslo, takket være kommuneøkonomien, får en dramatisk større ramme å fordele. Resultatet etter budsjettbehandlingen i Oslo ble at det ikke ble gjennomført et slikt stort kutt. Så bare i Oslo har altså rammene i kommuneøkonomien fått en mer positiv betydning for kirkeøkonomien enn det samlede kuttet som vi har gjort på den øremerkede ordningen til Kirkelig fellesråd.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2005-12-14:
Jeg kan ikke gi noe annet svar enn det jeg gav i stad. Men sammenliknet med Fremskrittspartiet er jo egentlig Høyres holdning enda mer forunderlig, for Fremskrittspartiet står jo ganske ofte for sterke, statlige, øremerkede ordninger. Høyre har som prinsipp å fjerne disse øremerkede tilskuddsordningene og gi pengene ut. Særlig på skoleområdet skal nesten alle øremerkede tilskudd bort og gis som frie rammer til kommunene. Det er jo nøyaktig det samme som skjer i forhold til de kirkelige fellesrådene. Hvis man får 6 milliarder kr mer i kommunerammer og mister 10 mill. kr til Kirkelig fellesråd, blir det altså 5,990 milliarder kr i overskudd, og det tror jeg de fleste ordførere er ganske fornøyd med. Men så til dette med folkeavstemning og statskirken. Jeg er glad for at også representanten fra Høyre signaliserer vilje til å finne en bred løsning, for her må vi finne en løsning som så å si hele befolkningen kan samle seg om. Det er betydningsfullt for oss at vi har en folkekirke som fungerer for folk flest, samtidig som vi respekterer de ulike minoritetene i et samfunn. Da må vi stå sammen om å finne brede løsninger.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2005-12-14:
Jeg er helt enig med representanten Lånke. I den grad man skal lykkes i et reformarbeid, må man også være villig til å investere. På skolesiden har man kanskje sett at en del av reformene faktisk blir bremset av at økonomien blir så trang at lærere og rektorer i Skole-Norge blir konservative fordi de ønsker å bevare det de har. På samme måte er det med Kirken. Man må bruke litt ressurser hvis man skal få reformer til å fungere, og styrke bl.a. de administrative ressursene rundt prosteembetet, slik at det kan bli reelle ledere i et prosti. Det er også signaler om at den ulike prest, i den grad de blir strippet for de administrative ressursene han eller hun har, kan bli litt ensomme – som satellitter – og miste det miljøet de har. Her må vi egentlig prøve og feile litt, tror jeg, prøve å lykkes og så lære av det som går bra, og så få det til. Det kan også være noen besparelser. Vi ser at man i enkelte kommuner lager temakirker. Bergen er langt på vei med å lage en egen ungdomsmenighet, en egen menighet med forskjellige tema. Det viser seg at tilstrømningen til Kirken øker, og at ressursene brukes bedre, så der kan det også være en god del å lære.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2005-12-14:
Når det gjelder de 10 mill. kr til Kirkelig fellesråd, vil jeg først unnskylde meg med å si at det ikke var jeg som begynte polemikken. Jeg svarte på et angrep, men jeg mener at man må kunne legge de samme prinsipielle vurderingene til grunn for øremerking/ikke øremerking her som på andre områder. Det er faktisk slik at den gangen det statlige tilskuddet til Kirkelig fellesråd ble innført, var det ment som en overgangsordning, fordi statens ansvar for økonomien i Kirken først og fremst går på preste- og prostelønninger, ikke på lokalt menighetsarbeid og Felleskirkelig råd. Når det gjelder statskirken, så la meg, siden jeg har litt ekstra tid, si – for her bør vi debattere og komme i gang så fort som mulig – at inkludert i et slikt arbeid må det ikke bare være om statskirken skal være fundert i Grunnloven, i en kirkelov eller i en lov om trossamfunn, men det må også bli et spørsmål om hvordan styringsstrukturen i den kirken vi eventuelt flytter fra en lov til en annen, skal være, hvordan grunnlovsparagrafen som gjelder regjeringssammensetning osv., skal være, og hvordan formålsparagrafen i skole og andre ting skal være, som en konsekvens av alle de store endringene vi gjør. Vi trenger en helhetlig debatt som er fundert på prinsipper og gode praktiske løsninger for folks hverdagsliv.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2005-12-14:
Jeg tror ikke representanten fulgte helt med til slutten av innlegget mitt. Poenget mitt var at det i Oslo var et forslag om kutt på 16 mill. kr, men historien endte lykkelig, takket være at det kom til et forlik i bystyret som stoppet det kuttet. Men hvordan kunne man stoppe dette kuttet? Jo, fordi man fikk mange millioner ekstra fra den rød-grønne regjeringen. Hadde vi ikke fått et regjeringsskifte, hadde man veldig fort sittet igjen med det kuttet. Men takket være økte rammeoverføringer fikk man også i Høyre- og fremskrittspartistyrte Oslo mer penger til skole, mer penger til kirke, mer penger til eldreomsorg enn man ellers ville ha fått. Det er jo disse store pengene som teller. De små øremerkede tilskuddene til Kirkelig fellesråd, som egentlig er imot prinsippet om utgiftsdelingen mellom stat og kommune, betyr i så måte veldig lite i forhold til kommunerammene. Det samme gjelder skole. Det hjelper ikke å snakke om kvalitet i skolen, hvis kommunene rundt omkring i Norge ikke har penger til å gjennomføre det. Menighetene, kirkeopprustningen, det å ha varme i kirkene om vinteren, og det å ha ungdomsarbeid eller diakoni er først og fremst avhengig av kommuneøkonomien.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2005-12-14:
Jeg konstaterer at kirkebudsjettet kommer til å bli vedtatt. Det har ikke vært den store diskusjonen, bortsett fra på et par punkter, og det er jeg glad for. Jeg er også glad for de signalene jeg får fra opposisjonspartiene om støtte for en bred prosess rundt statskirkespørsmålet og også vilje til å finne brede løsninger. Når jeg likevel tok ordet midt oppi denne rørende enigheten, skyldtes det innlegget fra Kristelig Folkepartis parlamentariske leder om foreldreretten, for det berører også f.eks. tros- og religionsfrihet i forhold til barns skolegang. Det er riktig at vi har undertegnet internasjonale erklæringer som gir foreldre rett til å bestemme over sine egne barns undervisning. Det er faktisk sånn at det ikke er noen plikt til å gå på skole engang, men det er en plikt til å sørge for at barn får undervisning. Så langt, så godt. Vi har til og med lagt til rette for statlig støtte til ulike skoler med religiøst alternativ nettopp for å bygge opp under disse foreldrene. Men det fins ikke en eneste internasjonal erklæring som forplikter staten til å betale enhver privat skole i Norge. Det er ikke sånn at Sonans og John Bauer kan komme med menneskerettighetserklæringer i hånden og si at de skal ha betalt regningen for driften sin. Det er mange land i verden som knapt nok bruker penger på å betale skolegangen til barn og unge. Så å dra dette med foreldreretten over i en plikt for staten til å ta regningen for enhver privat skole, blir et forholdsvis langt stykke. Det er riktig at KrF-erne rundt omkring i fylkene har gjort sitt ved å si sin mening om disse private skolene. Problemet var at Kristelig Folkeparti og den forrige regjeringen ikke ville høre på dem. Blant annet i representanten Høybråtens eget fylke, Rogaland, protesterer KrF-ere mot etableringen av private skoler som kan rasere den offentlige videregående skole. Men representanten Høybråten fra Rogaland bryr seg ikke om dem. Heldigvis fikk vi et regjeringsskifte som betyr at en bryr seg om hva KrF-erne i Rogaland og i mange andre fylker faktisk mener. Så må jeg bare si – og nå snakker jeg som gammel utdanningsminister, ikke som kirkeminister – at måten overslagene for private skoler gjøres på under Djupedal, er nøyaktig samme måte som under Clemet, under meg, under Lilletun og Hernes, for det er overslagsbevilgninger. Den kritikken som opposisjonen nå fremmer fordi den og den skolen ikke er tatt med, blir like meningsløs som å si at arbeidsløshetstallene er blitt feil fordi det ikke er regnet med at den og den bedriften blir lagt ned. Det er overslagsbevilgninger, og hvis en virkelig skulle ha gått inn i regelendringer og sagt at det har gitt utslag, burde jo opposisjonen kanskje hatt mange flere hundre millioner kroner på den posten, så slik sett hadde de jo kommet i et budsjettmessig uføre. Men det er altså overslagsbevilgninger. At opposisjonen i tillegg krever å få være med på regjeringskonferansene før Regjeringen har tatt sitt standpunkt og kan presentere hva man skal sende på høring, er også ganske oppsiktsvekkende.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2005-12-14:
Bare for å svare på det Høybråten sier om plikten til å betale for private alternativer – jeg vil igjen understreke at jeg holder meg kun til det som skjedde fra 2001 og bakover: Her håndterer Djupedal glimrende svarene på disse overslagsbevilgningene. Jeg må bare si det, for det er så fristende: Vi la fram et forskningsbudsjett på 1,3 milliarder kr. Da kom det fra opposisjonsrepresentanten Dørum at det var alt for lite. Året etter halverte den nye regjeringen forskningsveksten. Så man får gå litt i arkivene sine før man går på talerstolen her og flotter sg med forskningsbevilgningene sine. Vi har egentlig i 35 år hatt et bredt utdanningspolitisk forlik i Norge mellom sentrum og venstresiden, og til dels faktisk også høyresiden. Man har sagt at man skal slå ring rundt den offentlige fellesskolen, og så skal det være mulighet for støtte for religiøse og pedagogiske alternativ. Det var to lover som gjaldt. Enten kunne man få støtte etter loven – hvor man fikk støtte – eller så var det mye videre rammer for å starte private skoler uten offentlig støtte. Der var det nesten bare å sørge for at man fikk et minimum av opplæring, så kunne hvem som helst starte, når som helst og med hvilke som helst elever. Men skal man ha offentlig støtte, er det litt strengere krav. Det brede forliket på begynnelsen av 1970-tallet, som Kjell Bondevik skal ha mye av æren for, har vekslende regjeringer fulgt hele veien. Den eneste store kontroversen vi hadde, var mellom Lilletun og meg rundt ACE-skolene, men det er en mikroskopisk sak i forhold til det brede forliket. Det gav stabilitet, det gav forutsigbarhet, og det gav trygghet både for offentlige fellesskoler, for kommunene og for de private alternativene. Det brede forliket ble brutt da Kristelig Folkeparti gikk bort fra det og støttet Høyre og Fremskrittspartiet på noe som Venstre og Kristelig Folkeparti aldri har støttet Høyre og Fremskrittspartiet på, nemlig å gi fullt frislipp til kommersielle private skoler med rett til statsstøtte, på tvers av lokale ønsker. Det fins da ikke noen religiøs bevegelse som heter John Bauer-bevegelsen, eller Sonans-bevegelsen, som krever av respekt for sin trosfrihet å få offentlig støtte til å starte skoler som raderer ut de offentlige videregående skolene? Jeg lurer på hva Lånke skal si til representantene hjemme i Sør-Trøndelag når Meldal videregående skole legges ned, når Hitra videregående skole legges ned eller når Rissa videregående skole legges ned, eller hva Odd Einar Dørum skal si når hans og min skole, Trondheim Katedralskole, blir nedlagt – på grunn av at 1 300 plasser skal opprettes i private skoler! Det vi prøvde i 2001, var å holde fast på det brede forliket som gav den forutsigbarheten. Det var det Kristelig Folkeparti og Venstre som brøt, og det er det som nå skaper den store usikkerheten som man mener er oppstått. Men at politiske valg får konsekvenser, når man selv har begitt seg ut i et landskap man aldri før har vært i, må være en selvfølge.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2005-12-14:
Jeg har med glede merket meg at flertallet i komiteen har sluttet seg til Fremskrittspartiets innspill om å be Regjeringen se nærmere på studietilbudet ved Høgskolen i Akershus. Dette er en merknad som vil bli tatt godt imot ved Høgskolen i Akershus og på hele Romerike. Høgskolen i Akershus har lange tradisjoner, men ble i 2003 etablert på Kjeller i Skedsmo kommune. Her ble høyskolen lagt i et av de raskest voksende områdene i landet, fordi veksten både i Skedsmo kommune og på Romerike som helhet, vokser raskt. Dette er en vekst som vil fortsette på grunn av dette områdets sentrale og unike beliggenhet. Komiteflertallet påpeker i sin merknad den unike beliggenheten Høgskolen i Akershus har, og at dette må utnyttes til det beste for studentene og for lokalområdet. Høyskolen er etablert midt i et av de mest kompetente kunnskapsmiljøene i landet, ved at flere av landets fremste forskningsmiljøer ligger i umiddelbar nærhet til høyskolen. Institusjoner som Forsvarets forskningsinstitutt, Institutt for energiteknikk og Norsk institutt for luftforskning er etablert på Kjeller og er noen av de meste solide instituttene vi har her i landet. Dette er institutter som rår over en enorm kunnskapskapital. I tillegg er Forsvarets logistikkorganisasjon, Scandpower-gruppen og deler av Kongsberg Gruppen etablert i samme område. Derfor er det svært merkelig at Høgskolen i Akershus ikke tilbyr studier som knytter seg direkte til de fagområder som disse forskningsinstitusjonene arbeider med. I dag tilbyr høyskolen fag innen produktdesign, vernepleie, sykepleie, samfunnsernæring og IKT. Dette er nyttige og viktige studier. Men det ville være mulig å ta ut betydelige samfunnsmessige gevinster ved å koble en høyskole som denne og fremstående forskningsmiljøer sammen for å kunne skape et unikt studietilbud, ikke bare nasjonalt, men et studietilbud som vil kunne være av internasjonal klasse. Jeg vet at både Høgskolen i Akershus og forskningsinstitusjonene har mange gode tanker om mulighetene for å få dette til. Det som nå trengs, er politisk vilje, evne og fokus for å få til en bedre samhandling. Med denne flertallsmerknaden som nå er vedtatt i budsjettinnstillingen, forventes det at Regjeringen følger dette opp, slik at samarbeid kan etableres raskt. Et land som liker å betegne seg selv som en kunnskapsnasjon, kan ikke organisere seg på en måte som ikke utnytter den kunnskapen som det har, til det beste for både studenter og landet. La oss ikke måtte holde tilsvarende innlegg om ett år, men håpe at vi i det kommende året kan få noe til å skje, at prosessene nå kommer i gang.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2005-12-14:
Regjeringen Bondevik framhevet ofte sin innsats for å få satt nordområdene på dagsordenen. Med bakgrunn i dette er det mange som er forbauset over at den samme regjeringen i sitt budsjettforslag foreslo å kutte i viktig maritim utdanning i nord. Jeg viser til forslaget om å kutte ut nautikkutdanningen ved Høgskolen i Tromsø – den eneste i sitt slag i Nord Norge. Denne skolen har investert mye for å kunne gi god opplæring i faget, og ingen forstår at dette faget ble foreslått nedlagt i en tid med så mye fokusering på nordområdene og behovet for god maritim kompetanse. Jeg er glad for at flertallet i innstillingen har rettet dette opp igjen. Jeg merket meg også at de bebudede bevilgningene til den berømte forskningsstasjonen MIT-FabLab Norway i Lyngen i Troms heller ikke ble tatt med av regjeringen Bondevik. Jeg var selv med på åpningen av denne fantastiske stasjonen i august i år. Ved åpningen var det allerede på plass forskere og studenter fra mer enn 30 nasjoner. Jeg er veldig glad for at stortingsflertallet også i denne saken fant en god løsning, og at stasjonen nå sikres drift i det viktige oppstartigsåret de nå går inn i. Jeg håper at det snarest settes i gang et arbeid med å finne varige løsninger for dette viktige tiltaket, slik at det kan utvikles i tråd med planene. Komiteen tar til orde for samarbeidsløsninger mellom Universitetet i Tromsø og Høgskolen i Agder om luftfartsutdanningen. Flyskolen på Bardufoss ble opprettet i 1992 og har fra faglig hold blitt omtalt som verdens beste flyskole. Hele tiden har det vært jobbet for en mer forutsigbar drift, men fortsatt pågår det utredninger. Jeg frykter for at dette viktige utdanningstilbudet nå står i fare dersom ikke avklaringer kommer ganske raskt. Derfor må utredningsarbeidet forseres, og jeg mener at avklaringen må komme i god tid før revidert nasjonalbudsjett 2006, slik at tilbudet skal kunne videreføres uten problemer.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2005-12-14:
Denne hausten har dei raud-grøne sendt mange verbale samarbeidsinvittar, særleg til Kristeleg Folkeparti. Praktisk-politisk vert ikkje dette følgt opp. Tvert imot – det kjem sterke provokasjonar på område som betyr veldig mykje for Kristeleg Folkeparti, m.a. på friskuleområdet. Det siste var bråstoppen som vart kunngjord i går, der realiseringa av vedtekne friskular vart stoppa. I det budsjettet me behandlar i dag, er det særleg NLA, lærarhøgskulen i Bergen, som får gjennomgå. Først kom eit raud-grønt kutt på 1,5 mill. kr frå Regjeringa. Så, i komitebehandlinga, kom det ytterlegare eit kutt på 2 mill. kr frå dei med same partifargar. Det er ikkje ostehøvelkutt, nei det er målretta kutt mot ein høgkompetent og veldriven privat høgskule som dei raud-grøne tydelegvis har problem med å unna livets rett. Det er ikkje rart at dei tilsette i eit ope brev av den 12. denne månaden skriv: «(…) vi får ei kjensle av at vi ikkje er verdsette, ja, at vi er uønskte mellom folk med makt og pengesekk.» (…) Vidare skriv dei: «Det kan henda at somme trur at vi driv ein form for avansert sundagsskule her i Bergen. Men vi er ein utdanningsinstitusjon med offentleg godkjende planar, som kvart år uteksaminerer i underkant av 100 almennlærarar og 50 førskulelærarar, samt gir vidareutdanning.» Mot slutten av brevet skriv dei tilsette: «(…) vi skulle ønskja at sentrale politikarar, og lokale, ville ta imot invitasjonen til å koma og helsa på oss og sjå korleis vi driv utdanninga vår.» (…) Eg håpar at raud-grøne representantar, både i storting og regjering, takkar ja til denne opne invitasjonen. Kuttet på 3,5 mill. kr utgjer 15 pst. av skulen sitt samla basistilskot. Me treng ikkje særleg skulefagleg kunnskap for å forstå rektor sitt hjartesukk om at dette inneber uttrykk som både «dramatisk» og «fortvilande». No følgjer mange spent med på ei raud-grøn avklaring: Vil dette øydeleggjande kuttet for NLA, lærarhøgskulen, verta retta opp seinast i revidert nasjonalbudsjett, eller er dette verkeleg eit eksempel på kutt for å avvikla ein uønskt privat høgskule?