Emilie Mehl (Senterpartiet), 2018-04-05:
Forslaget handlet opprinnelig om å avvikle ordningen med leie av fengselsplasser i Nederland. Det har heldigvis blitt overflødig å vedta fordi regjeringen selv har gått inn for å si opp leieavtalen, etter sterkt press fra opposisjonen, også oss i Senterpartiet. Likevel er representantforslaget viktig, fordi det legger føringer for at en slik leie av fengselsplasser i utlandet ikke må forekomme i framtida. Praksisen med å sende norske fanger til soning i utlandet har vært problematisk, både på grunn av økonomi og på grunn av grunnleggende prinsipper. Kriminalomsorgen i Norge har blitt tynt til bristepunktet med budsjettkutt over flere år gjennom avbyråkratiserings- og effektiviseringsreformen, som har gått direkte ut over førstelinja og tjenesteproduksjonen i norske fengsler. Kriminalomsorgsdirektoratet har slått alarm om at budsjettsituasjonen for 2018 er tilnærmet uhåndterlig. Samtidig har regjeringen opprettholdt leie av 242 fengselsplasser i utlandet til en kostnad som til slutt nådde over 300 mill. kr årlig. Disse pengene burde vært brukt til å bygge opp fengselskapasitet i Norge, til å styrke bemanningen og til å bedre situasjonen og rehabiliteringen i norske fengsler istedenfor å bli sendt ut og finansiere utenlandske arbeidsplasser. Så er det prinsippene. Det er prinsipielt problematisk å sende norske straffedømte til soning i utlandet, og først og fremst når det er snakk om norske statsborgere – og norske statsborgere som blir sendt dit mot sin vilje. Frihetsberøvelse gjennom fengselsstraff er en alvorlig inngripen i et liv. Det er en av de mest alvorlige sanksjonene som staten kan ilegge et menneske, en innbygger, og den sanksjonen blir forsterket når den innsatte sendes til soning i en stat som vedkommende ikke har tilknytning til. Det vanskeliggjør besøk fra familie og venner betydelig, det gir dårligere rehabilitering, det gir språkutfordringer, det gir dårligere utdanningstilbud og for dårlig tilgang til helsehjelp og norsk spesialisthelsetjeneste. Det har vi sett mange eksempler på under leieavtalen med Nederland. Sivilombudsmannen har kommet med mange kritiske påpekninger om soningsforholdene i Norgerhaven. Det går bl.a. på at norske myndigheter har fraskrevet seg rett til å etterforske straffbare handlinger overfor norske innsatte. Norske myndigheter har med andre ord ikke autoritet til å undersøke om det i Norgerhaven foregår brudd på forbudet mot tortur eller umenneskelig behandling. Nederlandske myndigheter har også fått adgang til å benytte tvangsmidler mot innsatte i akutte situasjoner, og nederlandske fengselsbetjenter har ansvar for å gjennomføre og håndheve norsk straffegjennomføringslov. Nærhetsprinsippet i straffegjennomføringsloven er et veldig sentralt prinsipp når det er snakk om straffegjennomføring. Det går ut på at innsatte skal sone i nærheten av sitt hjemsted så langt det er praktisk mulig og formålstjenlig. Norsk straffegjennomføringslov gjelder også innsatte som henvises til Nederland eller en annen stat, og det er grunn til å stille spørsmål ved om praksisen med soning i utlandet er forenlig med nærhetsprinsippet. Dette er problemstillinger vi har erfaringer med fra Nederland, men det er også problemstillinger som kommer til å oppstå hvis vi i framtida sender norske fanger til soning i andre stater. Straffegjennomføring er et av de helt grunnleggende ansvarene Norge har som en rettsstat. Senterpartiet mener at det å sende norske fanger til soning i fremmede stater er uforenlig med flere grunnleggende prinsipper som det er viktig at vi som rettsstaten Norge må verne om. Derfor kommer vi til å støtte forslaget om at det i framtida ikke skal inngås leieavtaler om soningsplasser i utlandet for norske statsborgere.