Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2010-03-26:
Utenriksminister Gahr Støre holdt en god redegjørelse som var preget av de krisene verden har vært rammet av de siste årene. Et av flere viktige element for Gahr Støre var utviklingen i EU og de krevende valg europeiske ledere nå står overfor. Mitt og Senterpartiets utgangspunkt er at alle europeiske nasjoners mål burde være å utvikle et sammensatt næringsliv å opprette eller opprettholde gode velferdsstater å sikre at forskjellene mellom folk blir mindre at privat gjeld ikke vokser folk over hodet Med euro og Lisboa-strategien som verktøy er veien dit tung. Felles valuta betyr også felles pengepolitikk. Det er utfordrende for land med ulike naturgrunnlag, produksjonsliv og svært ulike velferdsstater. I praksis vil de store landene bli retningsgivende i systemet. Tyskland har ved å holde lønninger og offentlige utgifter nede kunnet nyttiggjøre seg arbeidsledigheten i øst til å opprettholde sin produksjon og sitt handelsoverskudd. Hellas har ikke hatt samme muskler og dessuten brukt veksten til å bedre lønninger og pensjoner i det som var en av Europas fattige utkanter. Men også EUs største økonomi sliter med sin utvikling i BNP, budsjettunderskudd og gjeld. Og 11. mars roper The Economist på en modig strukturreform i Tyskland. Tyskland må øke globaliseringen, heter det. Reguleringene er, ifølge magasinet, begrensende, jobbeskyttelsen er for rigid, helse-, velferds- og utdanningssektoren trenger store endringer, og servicesektoren er underutviklet. Du trenger ikke å være en frimarkedsfantast for å mene at det er vanskelig å starte og drive business i Tyskland, eller for å bekymre deg for at store helse- og velferdsskatter gir færre lavtlønnede servicejobber, skriver magasinet. Resepten som blir beskrevet, er sosial dumping satt i system, mindre skatteforpliktelser for næringslivet, og, som vi nå ser i Hellas, kutt i lønninger, pensjoner, fellesskapsutgifter, økt skatt for vanlige folk og svakere sosiale sikkerhetsnett. Britene reagerer nå på pålegg fra EU-kommisjonen om innstramminger. Statssekretæren i finansdepartementet der beskriver forslagene som aggressive og egnet til å gjøre uopprettelig skade på det offentlige tjenestetilbudet. I verdens fjerde rikeste land lever rundt 1,3 millioner barn i den ytterste fattigdom – ett av seks barn i London. I Spania har nesten annenhver ungdom du har møtt på gata i vinter, vært arbeidsledig. I Latvia har lønna til offentlig ansatte sunket med 25 pst. The Economist tar feil. Du må være nettopp en frimarkedsfantast for å godta at fri flyt og konkurransepolitikk skal overskygge alle hensyn til den jevne mann og kvinne. Det blir en nedadgående spiral der du stadig må underby den andre for å overleve. Det var den private gjelda og boligboblene drevet av aggressiv utlånsvirksomhet som skapte finanskrisen som nå er slått inn for fullt i realøkonomiene. Men i stabilitetspakten er det kun offentlig gjeld som vektlegges. Det ensidige inflasjonsmålet legger strenge begrensninger på muligheten til å drive motkonjunkturpolitikk og å beskytte reallønningene i de landene der det er nødvendig. Franske og tyske initiativ for å hindre nye kriser ved å begrense finansnæringens mulighet til å tilby fikse låneordninger har så langt ikke fått gjennomslag. Felles valuta fungerer ikke i krisetider når en ikke har en felles økonomisk politikk. Det finnes ikke en statskasse å ta krisepakker fra. I EU snekres det derfor nå på forslag både i forhold til skatt og pengefond som ved felles innbetalinger og regler for styring kan sikre unionen et strammere grep om landenes budsjettpolitikk. Forskjellen mellom innlemmelse i EU, som ville gitt oss euroen på kjøpet, og selvråderetten utenfor unionen er i dag større enn den noensinne har vært. I forrige uke sendte NRK Spekter et intervju med Thorvald Stoltenberg og Anne Enger om EU-kampen, der Anne spurte Thorvald om hvorfor han i 1994 ikke ville diskutere euroen. Han svarte at det skyldtes at euroen og Den europeiske sentralbank da ennå ikke var en realitet, og at det var nok av realiteter å diskutere. Jeg tror vi nå gjør klokt i å diskutere mulige framtidsutsikter for EUs utvikling og gi vår historiske erfaring tyngde i vurderingene av hva som er realistisk og ikke.