Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-23:
Først en kommentar til den uenigheten som vi har i saken her, konklusjonsmessig: Etter vår mening er det nettopp ved å markere den dagen, sammen med land for øvrig i verden, at vi viser til det vi har opplevd å være med på her til lands, og det må settes inn i en større sammenheng for å forstå nettopp det som i sin tid skjedde og for å understreke hvordan vi sammen med andre land og andre folk skal jobbe med dette videre framover. Men når det er sagt, vil jeg si at alle vi som er glad i mangfold – som er glad i etnisk, kulturell, religiøs og livsmessig mangfold i et samfunn – sjølsagt er glad for å få slike debatter som i dag, fordi det gir oss en mulighet til å understreke hvor positivt det er med mangfold – at det er en styrke for et samfunn. Og godt er jo det, i og med at mangfold i stadig større grad blir den normale tilstanden bl.a. i det norske samfunnet. Gode debatter om dette temaet må ha med seg refleksjoner som går på hvordan vi skal styrke dette mangfoldet. Samtidig må vi også ta med hva som vil bidra til å hemme dette mangfoldet. I dette representantforslaget løftes det fram noe som absolutt hemmer: at vi for det første kanskje er i ferd med å glemme det fryktelige, det motbydelige – de rasistiske handlingene som skjedde hos oss mot en folkegruppe – og at vi for det andre faktisk er i en situasjon i dag der vi fortsatt driver med rasistisk oppførsel mot den samme folkegruppen. Det er særlig gledelig, synes jeg, at det nettopp er Fremskrittspartiet som velger å stå opp mot rasisme, som de gjør her. Og jeg velger da, i hvert fall til dels, å overse at Fremskrittspartiet heller ikke denne gangen samtidig klarer å unngå å melde noe negativt til muslimer. Da regjeringa i fjor prisverdig satte antisemittisme særlig synlig på kartet, gjorde de det ved nærmest å levere en bestilling til et utvalg som allerede har blitt nevnt, Inge Eidsvåg-utvalget. Da opererte de med likeverdighet mellom begrepene «antisemittisme» og «rasisme». Utvalget sjøl, da de leverte rapporten sin, trakk også inn begrepet «diskriminering» for nettopp å vise at antisemittisme ikke kan diskuteres uavhengig av at man setter det inn i en helhetlig rasismediskusjon. Det er nettopp det Eidsvåg-rapporten er så god på, både å gi antisemittisme en særlig oppmerksomhet – det var noe av hovedpoenget her – og samtidig understreke det universelle ved alle former for diskriminering og rasisme. Alle former har sin særegne historie, samtidig som de grunnleggende mekanismene er de samme. Når vi nå ønsker å gi jødenes skjebne en særlig oppmerksomhet – eller minne oss om at det er viktig å gi den en oppmerksomhet – setter jeg pris på at dette blir satt inn i en større sammenheng. Det er nettopp da denne markeringen fra vår side blir så troverdig og så sterk. Litt tilbake til Inge Eidsvåg-rapporten: I og med at det – på godt og vondt – kanskje er islamdebatt vi har mest av her i samfunnet, synes jeg rapporten på en prisverdig måte tar opp det de kaller antisemittisme, og det de kaller islamfobi. Da synes jeg vi alle skal legge merke til, og jeg må si ikke minst representanten fra Fremskrittspartiet, at det f.eks. på side 29 står, jf. formuleringen i representantforslaget, veldig klart at innenfor islam eller den muslimske verden er det ingen tradisjon for at man er negative til jøder eller at man har et jødehat. Tvert imot står det – og her er det vist til forskning – at dette er en holdning som muslimske land har importert fra oss – som er importert fra Europa – og som ikke minst utviklet seg i forbindelse med opprettelsen av staten Israel. Så er vi de første til å understreke – det er noe av det som er hovedproblemstillingen her – at det er viktig å skille mellom det staten Israel har gjort og gjør, og hva slags holdninger vi skal ha til jødene. Vi skal sjølsagt ikke la det vi mener er forbrytelser fra staten Israels side, gå ut over jødene. Men det er viktig å minne oss om at de litt vonde bemerkningene vi sender til islam og den muslimske verden her, på mange måter er importert, som jeg sa, og som vist til i rapporten, fra den europeiske verden – fra vår egen kultur.