Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 2004-06-07:
Riksrevisjonen har på en svært omfattende måte undersøkt effektiviteten i norsk bistand til et av våre hovedsamarbeidsland, Mosambik. Ulike tiltak, som til sammen utgjorde 75 pst. av den samlede bilaterale bistanden i 2000 og 80 pst. av bistanden i 2001, er med i Riksrevisjonens undersøkelser. Når vi vet at denne bistanden utgjør ca. 300 mill. kr pr. år, ser vi hvor omfattende denne undersøkelsen er. Riksrevisjonen har undersøkt hvilke resultater som er oppnådd, og om disse resultatene står i forhold til de planlagte resultater. Spesielt så man på om målet om fattigdomsreduksjon preget tiltakene, og også på hvilken risikovurdering som gjøres fra norske myndigheters side, og dette kanskje særlig knyttet til de områder som omfatter direkte støtte inn i landets statsbudsjett. Riksrevisjonen fant både mangler og svakheter ved måloppnåelse, ved risikovurderingene og også i forhold til fattigdomsorienteringen, som i vesentlig grad styrer norsk tenkning i dette arbeidet. Norge er en betydelig bidragsyter i arbeidet med å redusere fattigdom i verden. Hvis vi ser på vår deltakelse i forhold til folketallet i Norge, er vi blant de aller, aller største. Det er en nesten samstemt politisk støtte bak dette arbeidet og denne deltakelsen. Det er også generelt sett bred tilslutning i befolkningen når det gjelder vår bistandspolitikk og måten bistanden blir gitt på. Spørsmålet som stilles når det dreier seg om å bruke milliarder av kroner på å bedre levekårene og redusere fattigdommen i den fattige delen av verden, er ikke om vi har råd til dette. Det er ikke et spørsmål som det norske folk stiller. Spørsmålet de stiller, er bl.a.: Når disse pengene fram til dem de er ment å nå fram til? De stiller spørsmål om bistanden gjør livet bedre i disse landene, om den gir en framtidsutsikt for barn og unge i disse landene, om den gir bedre helse, om den gir bedre utdannelse, osv. Det er spørsmålene som stilles. Nå ser komiteen at å bistå de fattige deler av verden med å komme seg ut av fattigdommen er et omfattende og svært komplisert arbeid, et arbeid hvor mange faktorer og komponenter spiller inn. Det er et arbeid hvor resultatene ikke er lette å registrere etter kort tid. Vi må også lære oss å se forskjellen mellom nødhjelp – kortsiktige aksjoner rettet mot en akutt situasjon – og den langsiktige og systematiske forbedringen i et land. La meg sitere en enstemmig komite, som sier: «Skal fattigdommen kunne bekjempes, er det helt avgjørende å sikre grunnlag for en god fordelingspolitikk, for investeringer i infrastruktur, i helse og utdanning og i forsvarlig forvaltning av naturressurser. Bare ved å legge grunnlag for stabil vekst og utvikling vil fattigdomsproblemene kunne finne en varig løsning.» Dette sier komiteen. Det betyr da også at vi står overfor et omfattende og vanskelig arbeid, og et arbeid hvor man altså ikke uten videre kan lese ut resultatene raskt. Vi erkjenner denne kompleksiteten og bistandsarbeidets omfang og langsiktighet, men må samtidig peke på det behovet Stortinget har for å kunne vurdere om de forutsetningene som ligger til grunn for Stortingets bevilgninger, oppfylles. Og dette er svært viktig. Når Stortinget bevilger milliarder av kroner, må det på en eller annen måte være slik at Stortinget for sin del systematisk kan se om vi gjennom disse pengene faktisk når de målene vi setter oss for slike bevilgninger. Det er derfor svært viktig at Regjeringen skaper et solid grunnlag for dette gjennom å definere kriterier, og gjennom måten rapporteringen skjer på. Vi har forstått, ikke minst gjennom St.meld. nr. 35 for 2003-2004, som nå er her i huset, at Regjeringen vil gi dette arbeidet meget høy prioritet. Vi kan registrere at departementet i sine svar til Riksrevisjonen ser muligheten for forbedringer når det gjelder å tydeliggjøre mål, tydeliggjøre utfordringene, og den risiko som ligger i de investeringene man foretar. Jeg tror jeg kan si at komiteen var særlig fornøyd med at departementet i forbindelse med de nye retningslinjer for budsjettstøtte vil styrke risikovurderingene. Det tror jeg er svært viktig for Stortinget. Riksrevisjonen har pekt på områder i vårt bistandsarbeid som må styrkes, og Stortinget vil – går jeg ut fra – forvente at dette følges opp av Regjeringen på alle punkt. Og vi ser at denne undersøkelsen som Riksrevisjonen har foretatt, har vært svært viktig. Den vil også bidra til en større forståelse av dette arbeidet i et bredere perspektiv. Jeg forstår at Regjeringen for sin del tar disse erfaringene og de funn som Riksrevisjonen har gjort, meget alvorlig, og St.meld. nr. 35, som nå ligger, som jeg sa, til behandling her i huset, tyder på at det vil skje.