Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-06-18:
Jeg har fulgt Mongstad-saken siden den ble lansert for Stortinget for fire år siden. Det var en sak som skulle handle om månelanding, istedenfor en sak som ender opp med at det blir månelyst. Det er en sak hvor regjeringens prestisje og symbolske datoer tok kontroll over god prosjektstyring og respekt for landets nasjonalforsamling. Resultatet er et sterkt splittet storting, hvor flertallet er såre fornøyd med status quo, mens opposisjonen fremmer mistillit mot statsråden. Posisjonen mener alt er håndtert korrekt i saken. Stortinget har fått nødvendig informasjon til riktig tid, utsettelsene er uproblematiske. Det samme er kostnadsoverskridelsene. Opposisjonens kritikk omtales som teater og spill. I dagens Dagbladet sier parlamentarisk leder i Arbeiderpartiet at Riis-Johansen ikke kunne gjort noe annerledes. Det er min vurdering som saksordfører at posisjonen får utrede sitt standpunkt videre i debatten. En samlet opposisjon har derimot et annet syn, og jeg vil herved være opposisjonspolitiker i resten av min tale. Saken handler ikke om å være for eller imot prosjektet, selv om posisjonen forøker å gi det inntrykket. Det handler om kritikk av håndteringen av et prosjekt med betydelige kostnadsoverskridelser, forsinkelser og ikke minst brudd på informasjonsplikten. Regjeringen lovet fullskala CO2-rensing i 2014. Den slo det fast i utslippstillatelsen, og mente inntil 1. mai at dette var realistisk. Da dukket det plutselig opp behov for mer tid på grunn av såkalt nye rapporter. Sannheten er vel heller at regjeringen la om politikken sin på dette tidspunktet. Det innrømmet sågar statsråd Riis-Johansen i høringen. Han sa at 30. april 2010 var den datoen regjeringen valgte ny strategi. Fram til den datoen har regjeringen hatt den tilnærming at man skulle bygge fullskala rensing innen 2014, uavhengig av om man fikk mye eller lite erfaring fra testanlegget. Etter 30. april skal en vente på testsenteret for å få et bedre fullskala anlegg. Det er greit å endre politisk tilnærming, og i dette tilfellet støtter jeg regjeringens valg, fordi det er det samme Fremskrittspartiet har tatt til orde for i fire år. Men det er ugreit når en nekter å innrømme at man snur politisk, og i stedet framstiller saken som om det har kommet ny informasjon og at situasjonen endres på grunn av ting utenfor ens kontroll. Dette handler om politikkendring, ikke om at det har kommet ny informasjon. I dagens Aftenposten bekreftes denne snuoperasjonen. Gassnova skriver i et leserbrev at de den 22. mars ber om å få mer tid til å planlegge og kjøre testanlegget. Det imøtekommer åpenbart regjeringen. Det er bra, men det er utvilsomt en ny politisk tilnærming fra regjeringen når det gjelder rollen testanlegget skal ha. Mer ydmykhet fra regjeringens side fordi det er de som endrer politikk, hadde spart dem for mye trøbbel. Dette er en sak med lang historie. Det begynte for tre statsråder siden i Olje- og energidepartementet. I 2006 var det behov for et gasskraftverk på Mongstad. Det ble en trøblete politisk debatt i regjeringspartiene, fordi regjeringen i utgangspunktet krevde rensing ved oppstart. Vi skal huske at regjeringen sa at det var mulig å rense Kårstø i 2009 – det har de slått fast i Soria Moria-erklæringen – og da burde rensing av Mongstad i 2010 være uproblematisk, hvis de trodde på sine egne løfter. Når de ikke trodde på løftene, får man den debatten man får. Du kan ikke ha rensing fra dag én, fordi du vet det er urealistisk, selv om de krever det andre steder. Debatten i SV ble veldig het. Kompromisset som kom ut, var: bygg gasskraftverk nå, utsett rensing til 2014. 2014 ligger altså i utslippstillatelsen. Det er dermed ikke bare en ambisjon regjeringen har hatt, men det er et krav. Miljøvernminister Solheim unnskylder seg nå med at vi ikke kan vedta framtiden. Men det var nettopp det regjeringen gjorde i 2006 i denne saken. Men vedtak for framtiden er ikke lett når det gjelder teknologiutvikling. Regjeringen hadde altså ikke et månelandingsprosjekt som sådant fra Soria Moria-erklæringen. Det ble en nødvendighet av et politisk kompromiss. Derfor taler statsministeren usant når han så sent som i Politisk kvarter i dag, hevder at Fremskrittspartiet og Høyre har vært imot prosjektet fra starten av på grunn av at vi fremmet et forslag i 2006 om å tillate gasskraftverk med samme regler som i EU. Faktum er at da dette forslaget fra Høyre og Fremskrittspartiet ble fremmet, eksisterte det ikke et teknologiprosjekt på Mongstad. I 2007 var det et enstemmig storting som støttet prosjektet – enstemmig – både når det gjaldt bygging av testsenter og ambisjonene om rensing i 2014. Uenigheten var ikke om å ha ambisjonene. Uenigheten var om en skulle stille krav allerede i 2007 om fullskala rensing i 2014. Det gjorde regjeringen, og det har skapt dagens problem. I 2009 ble det vedtak om testsenter den 7. mai her i Stortinget. Prislappen skulle være på 5,3 mrd. kr. Statsråd Riis-Johansen sa i debatten at man skulle bruke erfaringer fra testsenteret til fullskala investering, men samtidig fastholdt regjeringspartiene at rensing skulle skje i 2014. De rød-grønne slo det uttrykkelig fast i alle innlegg de holdt. Det var uaktuelt å utsette rensing, sa representanten Thorkildsen fra SV. Det var uaktuelt å utsette rensing, sa representanten Nordtun fra Arbeiderpartiet. Det samme sa representanten Sande fra Senterpartiet. Men bare noen få uker senere fastslo Gassnova i en rapport av 27. mai at en ikke ville få driftserfaring fra testanlegget med den framdriftsplanen som regjeringen la opp til. Dette informerte regjeringen dog aldri Stortinget om i ettertid. Men det var altså en forutsetning som statsråd Terje Riis-Johansen la til grunn i debatten. Så får han altså den 1. mai informasjon om at prosjektet utsettes til 2018 eller senere. På statsministerens blogg kan man se at prislappen nå har blitt på 10 mrd. kr. Det skal brukes 4 mrd. kr til prosjektering av et fullskala anlegg som ingen vet hva vil bestå av. Det er mange konsulenter som skal jobbe uten kunnskap om den endelige løsningen. Begrunnelsen som regjeringen gir, er at det har kommet nye rapporter med nye tekniske utfordringer. I utgangspunktet er det en tilforlatelig forklaring, men noe skurrer for oss som har fulgt prosjektet i fire år. Hvilke nye rapporter er det snakk om? Hvilke nye tekniske utfordringer? Statsministerens forklaringer i Stortingets spørretime 5. mai var ikke avklarende. Vi har senere fått spesifisert hvilke rapporter han henviste til. Det er Mongstad masterplan og Gassnova-rapportene. Problemet for regjeringen er at disse rapportene ikke er nye. Masterplan Mongstad er fra 12. februar 2009. Da den ble fremmet, brukte regjeringen planen som en støtte for prosjektet. I Dagsnytt 18 samme kveld som den ble framlagt, var jeg i debatt med miljøvernminister Solheim. Han avviste utsettelse som følge av denne rapporten. Prisen på 25 mrd. kr var ikke avskrekkende, og med tanke på klodens framtid kunne vi ikke utsette prosjektet. I spørretimen 11. mars 2009 brukte energiministeren rapporten som bevis på at teknologien er tilgjenglig, vi har ingen tid å miste. Nå derimot brukes den samme rapporten som bevis på at prosjektet må utsettes. Det er lite troverdig holdning til en rapport. Statsministeren og parlamentarisk leder i Arbeiderpartiet, Helga Pedersen, sier at Masterplan Mongstad viser at prosjektet er krevende. Ja, skal en først bruke masterplanen i denne debatten, bør en ta for seg alt som står der. På side 109 står det at med det opplegget som er, er 2018 den realistiske tidsplanen. Det er ikke bare krevende. De forutsetter en utsettelse. En kan ikke bare sitere de linjene en liker fra en sånn rapport. En må ta med helheten. Men utsettelsen benektet altså regjeringen iherdig. 2014 ble fastholdt da Stortinget diskuterte dette ved samtlige anledninger, også etter at masterplanen ble framholdt. De har altså sett rapporten, men ikke tatt den inn over seg. De tekniske nye utfordringene snakket statsministeren om. I VG fikk vi en oversikt. Argument 1: Det har aldri blitt bygd anlegg i en slik skala. Argument 2: Det skal bygges inne på et raffineri som har produksjon. Argument 3: Aminteknologi har helsemessige effekter, f.eks. kreftrisiko. Men er dette nye argumenter? Nei, alt dette visste vi da Stortinget vedtok testsenteret i 2009. Det har vært åpenbart for alle at prosjektet er krevende, men dette har ikke vært en faktor som regjeringen har lagt til grunn for at prosjektet måtte utsettes – ikke før nå, plutselig. Men faktorene har vært til stede, det er bare regjeringen som nå endrer konklusjon. Masterplan Mongstad ble av regjeringen ikke tolket som en «showstopper» før de plutselig trengte et argument for å utsette prosjektet. Da blir neste spørsmål: Har Gassnova kommet med nye rapporter som sier ting som er annerledes enn det som står i masterplanen? Vi har prøvd å grave i disse rapportene. Vi vet nå at det sannsynligvis finnes minst fem stykker. Alle var stemplet hemmelig av regjeringen. Hvorfor det? Regjeringen påstår at det er av forretningsmessige årsaker. Jeg mener at en betydelig andel av det handler om politisk bekvemmelighet. Eirin Kristin Sund hevdet i Politisk kvarter den 1. juni at alle rapportene er tilgjengelige. Det er positivt feil. De er inntil nylig unntatt offentligheten og unntatt opposisjonen. Marianne Marthinsen hevdet i Dagsnytt 18 den 4. juni at rapportene fra Gassnova kom fortløpende, ergo kunne vi bli orientert fortløpende hvis vi bare gadd å lese dem. Hun sier altså ikke at de ikke var tilgjengelige for Stortinget. Men jeg stolte på at regjeringen videreformidlet innholdet som var av politisk interesse. Det vet vi nå at den ikke har gjort. Komiteen har fått tak i tre av de fem rapportene. Det gjelder rapporten fra 15. april, 27. mai og 2. oktober. De er til dels sterkt sladdet, slik at det er litt usikkert hva slags informasjon som er der. Men det går an her å se at det f.eks. den 2. oktober står om oppstart trinn 1 fullskala rensing tredje kvartal 2015. Det visste en altså den 2. oktober. Rapporten fra januar 2009 får vi ikke tilgang til. Det har regjeringen bekreftet. Rapporten fra 22. mars 2010, som altså er beslutningsgrunnlaget, får vi heller ikke tilgang til. I gårsdagens Dagsrevyen hevdet dog Helga Pedersen at opposisjonen hadde fått innsyn i beslutningsdokumentene fra mars 2010. Det er positivt feil. Gassnova har siden 2007 advart mot å ha to CO2-renseprosjekter samtidig, ergo anbefaler de å skrinlegge Kårstø eller skrinlegge Mongstad. Det har Stortinget aldri blitt informert om. Det har ikke stått i noe dokument, men Gassnova skriver i rapporten fra oktober at dette har de informert regjeringen om. Stortinget har altså bevilget penger til et Kårstø-prosjekt som Gassnova mener en ikke burde gjennomføre på dette tidspunkt. Vi har brukt over 500 mill. kr på det prosjektet, som foreløpig ligger på is, men som ikke er blitt skrinlagt. Gassnova har siden april 2009 bekreftet advarslene fra Masterplan Mongstad, som utsetter fullskala rensing med 1–5 år. Gassnova må innrømme at dette ikke bare er et krevende prosjekt, men det er et prosjekt som ikke vil holde tidsfristen. I 15. april-rapporten er det en tidslinje som antyder tredje kvartal 2015 som oppstart for rensing. Når det gjelder de tre ulike scenarioene en har for rensing på kort tid, slår en fast at ingen av dem vil kunne innfri utslippstillatelsen. Dette burde statsråden vært kjent med da Stortinget tok beslutning om testsenteret den 7. mai 2009, men denne usikkerheten ble ikke kommunisert, tvert imot: De rød-grønne var skråsikre på at de var garantister for rensing i 2014. Når Bergens Tidende fem dager tidligere hadde hatt en førsteside hvor det sto at rensing kan utsettes til 2018, benektet de rød-grønne veldig sterkt at det kunne være tilfellet. Ergo: De har gitt garantier som i dag ikke kan innfris. I 27. mai-rapporten, som altså er en anbefalingsrapport fra Gassnova – det står «anbefaling» på forsiden – anbefales det trinnvis rensing, ergo ikke fullskala fra dag én. De bryter tidsfristen i utslippstillatelsen, og det er antydet store kostnadsøkninger. Regjeringen fikk denne kunnskapen i juni. Det var god tid til å ta dette med i budsjettet, og god tid til å informere Stortinget eksplisitt før det, med tanke på at man hadde gjort et vedtak den 7. mai. Men det ble ikke gjort. Det eneste vi kan lese i Prop. 1 S, som kom i oktober 2009, er at Gassnova bl.a. vurderer trinnvis rensing. Det gis ingen hint om at en er på kollisjonskurs med tidsfrister og på kollisjonskurs med utslippstillatelse, og at det er betydelige kostnadsøkninger. All informasjon som ble gitt, ble gitt under skinn av at alt er under kontroll, det er krevende, ja, men ingenting tyder på at ting ble brutt. Den 2. oktober – fortsatt før statsbudsjettet ble fremlagt – kom det en ny Gassnova-rapport. Der står det veldig klart, som jeg allerede har nevnt, at rensing først er mulig i tredje kvartal 2015. Regjeringen fremmet faktisk en ny tilleggsproposisjon fra Olje- og energidepartementet i midten av november. Mongstad nevnes, men denne informasjonen tas ikke med, til tross for at den åpenbart er kommet regjeringen i hende. Derimot er det journalister som kan informere om dette i media. Dagens Næringsliv har den 19. oktober 2009 et intervju med statsråd Terje Riis-Johansen og Bjørn-Erik Haugan fra Gassnova. Haugan kommuniserer tydelig en advarsel om en utsettelse av prosjektet til 2015–2016. Undertegnede utfordret energiministeren på nettopp dette i et skriftlig spørsmål den 23. desember 2009. Svaret fra statsråden, som kom den 8. januar 2010, nevner ingen utfordringer verken når det gjelder forsinkelser, eller når det gjelder kostnadsoverskridelser. Min påstand er derfor at regjeringen har fått klare advarsler om forsinkelser og kostnadsøkninger, men den har holdt det tilbake for Stortinget. Derfor kan vi konkludere med at regjeringen har brutt sin informasjonsplikt overfor Stortinget, og det er grunnlaget for mistillitsforslaget. Det dreier seg ikke om å være for eller imot Mongstad-prosjektet, men om hvilken informasjon Stortinget har fått i denne saken. Jeg respekterer at regjeringen trenger tid for å finne kompromissløsninger internt. En vet at avstanden mellom Arbeiderpartiet og SV i denne typen saker er mye større enn den er mellom andre partier i Stortinget. Jeg respekterer at de trenger tid. Men det at en trenger tid for å ta de strategiske beslutningene en tar, er ingen unnskyldning for å holde tilbake informasjon fra resten av Stortinget. Stortinget har krav på den informasjonen som er relevant, når den foreligger i en klar form. Det gjorde den i disse rapportene. Det at regjeringen trenger å bruke tid på å stokke bena internt, er deres problem. Det bør ikke være Stortingets problem, men det har det nå blitt – og derfor dette mistillitsforslaget. Jeg anser grunnen til at informasjon ble holdt tilbake, rett og slett for å være at regjeringen ikke kunne tolerere en månelandingsdebatt i valgkampen, eller rett etter valget, da en satt i regjeringsforhandlinger. Intern borgfred i regjeringen, spesielt med hensyn til at denne saken er problematisk for SV, er dermed viktigere enn å informere Stortinget korrekt. Det har vi fått bevist i de rapportene som foreligger. Regjeringen hevder hardnakket at vi har fått rett informasjon til rett tid. Da forholder en seg ikke til den dokumentasjonen som foreligger. Det blir papegøyeprat for å prøve å holde opposisjonens kritikk på avstand, men den er uten substans. Posisjonen hevder at komiteens høring avklarte alle spørsmål. Det er også fullstendig feil. Det er flere spørsmål nå enn det var før høringen fant sted.