Elin Rodum Agdestein (Høyre), 2016-01-19:
Innledningsvis vil jeg takke komiteen for et godt samarbeid under arbeidet med denne stortingsmeldingen, og statsråden for tett og god dialog underveis i prosessen. Stortingsmeldingen om globalisering og handel, muligheter og utfordringer for Norge i handelspolitikken ble lagt fram i mai i fjor som den første rene handelsmeldingen på om lag 30 år. Komiteen innledet sitt arbeid med en omfattende høring den 1. oktober, der rundt 20 nærings- og interesseorganisasjoner deltok. Næringskomiteen har også hatt saken til uttalelse før komiteen avga endelig innstilling 2. desember i fjor. Komiteens flertall slutter seg til regjeringens beskrivelse av de muligheter og utfordringer som ligger i norsk handelspolitikk, de viktigste veivalgene og behovet for tilpasninger av norske posisjoner som følge av grunnleggende endringer og raskt skiftende premisser i et globalisert marked, 20 år etter opprettelsen av WTO. Som det framgår av innstillingen, er det også en del særmerknader og mindretallsmerknader som jeg antar de respektive partiene selv vil redegjøre for. Det er ikke fremmet forslag i tilknytning til innstillingen. Norge er en handelsnasjon. Import, eksport og grensekryssende investeringer bidrar til å øke levestandarden vår, påvirker næringsstrukturen og skaper arbeidsplasser. Derfor er Norge avhengig av handel, men også av en aktiv, strategisk handelspolitikk som vektlegger norske interesser. I forbindelse med stortingsmeldingen om globalisering og handel har en samlet komité pekt på at få land er mer avhengig av handel enn Norge. Vi er et lite land med en åpen økonomi, og er trolig ett av de landene i OECD-området som har tjent mest på den globale liberaliseringen av verdenshandelen. Frihandel er definitivt ikke et mål i seg selv. Norsk handelspolitikk er primært et virkemiddel for å sikre verdiskaping og sysselsetting i Norge, som er selve grunnlaget for velferden og tryggheten til innbyggerne. Samtidig viser meldingen at internasjonal handel også kan bidra til å nå utenrikspolitiske og utviklingspolitiske mål som fredelig samarbeid mellom land og bedre muligheter for inkluderende bærekraftig utvikling for alle. Derfor er det avgjørende og av stor betydning at regjeringen arbeider for en friere handel, og at den fører en offensiv handelspolitikk som vektlegger Norges interesser. Det innebærer å bidra til å sikre like og rettferdige spilleregler i dagens åpne, globale økonomi. Det er helt nødvendig at regjeringen har en aktiv holdning til WTO, til TTIP og til TISA-forhandlingene. Bevaring og styrking av det multilaterale handelssystemet er Norges primære handelspolitiske interesse. I tillegg er samarbeidet med EU avgjørende for å ivareta norske interesser. EØS-avtalen er Norges viktigste frihandelsavtale og selve bunnplanken i dette samarbeidet, og er av fundamental interesse for Norge. 80 pst. av vår eksport går til markedene i EU, og Norge har nå passert Russland som største leverandør av gass til EU-markedet. De siste tiårene har vært en gullalder for norsk økonomi. Høy oljepris og høy aktivitet i petroleumssektoren har bidratt til vekst og velstand. Fallet i oljeprisen tilsier at oljenæringen ikke lenger vil trekke opp veksten i fastlandsøkonomien og finansiere velferden slik vi har vært vant til gjennom de siste tiårene. Det vil kreve vesentlige omstillinger for bedrifter og arbeidstakere framover. De nye arbeidsplassene og den nye verdiskapingen må komme i andre og nye næringer. Samtidig er vi veldig avhengige av den internasjonale utviklingen. Handelens betydning for norsk verdiskaping og vekst er blitt mer aktuell med TTIP-forhandlingene om en mulig frihandelsavtale mellom EU og USA. Den avtalen vil kunne skape utfordringer for norsk næringsliv ved at handelen vris fra Norge og til avtalepartene. Hvordan Norge eventuelt skal tilpasse seg en slik avtale, blir av stor betydning. Bedrifter, organisasjoner og politikere har etterlyst informasjon om hva en handelsavtale mellom EU og USA vil bety for Norge. Derfor har regjeringen bedt om en uavhengig rapport om hvilke konsekvenser disse forhandlingene kan få. Dette er avgjørende for å holde debatten åpen og ikke minst faktabasert. Eksport av sjømat utgjør en betydelig andel av fastlandseksporten. Målt i verdi er Norge nå verdens nest største sjømateksportør, etter Kina. Og fiskens betydning er ikke noe nytt i norsk historie: Markedsadgang for fisk har vært hovedtema eller motiv siden de første handelsavtalene ble inngått med England på 1200-tallet. Dette er en næring i sterk vekst, med 7 pst. økning fra i fjor. Markedsadgangen for norsk sjømateksport er ikke basert på EØS-avtalen, men et lappeteppe av avtaler og tidsbegrensede kvoter. For sjømatnæringen er det av stor betydning med økt markedsadgang for fisk. Om TTIP-avtalen realiseres, blir dette enda viktigere. Norsk sjømat belastes i dag med om lag 2 mrd. kr i toll, hvorav litt under halvparten i EU. Derfor er det viktig at regjeringen prioriterer nye initiativ som kan føre til økt markedsadgang, og trapper opp arbeidet for å sikre frihandel for sjømat til EU-markedet. De inntektene vi har fra eksport av tjenester, er økende og utgjør om lag 400 mrd. kr, dvs. ca. 25 pst. av samlet eksport. Derfor er det bra at verden nærmer seg en moderne internasjonal avtale om handel med tjenester – TISA. Da får tjenestemarkedene samme forutsigbarhet i rammebetingelsene som varemarkedene har hatt i flere tiår, og norske bedrifter kan dermed konkurrere ute på samme vilkår som utenlandske aktører i dag kan i Norge. Norge har betydelige interesser innen kunnskapsintensive næringer, og en slik avtale vil gi disse næringene langt bedre forutsigbarhet knyttet til internasjonale muligheter. Enkelte kritiske røster har hevdet at TISA-forhandlingene er lukkede og preget av hemmelighold. Det stemmer ikke. Regjeringens åpningstilbud i TISA-forhandlingene ligger fullt tilgjengelig på regjeringen.no. Stortinget holdes informert på ordinært vis og når behov oppstår. Regjeringen har hyppig dialog med organisasjoner, næringsliv og sivilsamfunn. Samtidig må vi respektere forhandlingspartnernes krav til konfidensialitet. Det er avgjørende med tillit i forhandlinger skal vi ivareta våre nasjonale interesser best mulig. Med en global økonomi i endring gjør meldingen rede for norske prioriteringer i handelspolitikken. For å sikre verdiskaping er det nødvendig aktivt å utnytte de mulighetene som ligger i eksisterende rammeverk, samt å forhandle flere og bedre avtaler langs flere spor, med en solid forankring i det multilaterale handelssystemet. Stortingsmeldingen påpeker at det er utfordrende for Norge når regionale initiativ og forhandlinger den siste tiden har blitt mer framtredende, bl.a. som respons på manglende framgang i WTO. Norge står på utsiden av omfattende forhandlingsprosesser på tvers av verdenshavene, mellom USA og EU, og blant stillehavslandene som i TPP, og med begrenset mulighet til å påvirke utviklingen. Norge står uten frihandelsavtale med seks av verdens ti største økonomier, blant dem USA, Kina, Japan og India. Det er avgjørende for Norge at forhandlinger med viktige handelspartnere vi ikke har avtale med, kommer i gang. På WTO-konferansen i Nairobi i desember var forhandlinger om redusert bruk av eksportstøtte for landbruksprodukter et viktig tema. Helt siden ministermøtet i Hongkong i 2005 har det vært klart at eksportsubsidiene skulle fjernes. I 2005 var det lagt opp til en utfasing innen 2013, og at landbruket i tillegg måtte omstille seg for å håndtere betydelige tollkutt og reduksjon av den generelle landbruksstøtten. Med andre ord er det en langt enklere omstilling nå enn det var snakk om i 2005, og utfasing av eksportsubsidier kan ikke komme som noen overraskelse på noen, tvert om. I globaliseringsmeldingen er det satt av tid til utgangen av 2019 til omstilling. Det klargjøres at utfasingen skal gjennomføres på en måte som sikrer mulighet for gradvis tilpasning til ny konkurransesituasjon og gjennom at avbøtende tiltak skal vurderes. Signalene om utfasing av eksportsubsidier har hatt en viktig effekt i WTO-forhandlingene, nemlig å bidra til å legge press på de få andre rike landene som fortsatt bruker denne typen subsidier. Landbruksnæringen er viktig for sysselsetting og verdiskaping i Norge. Høyre er opptatt av forutsigbarhet for landbruket, av økt matproduksjon og av matsikkerhet og -trygghet. Samtidig har vi tro på at det finnes større markeder ute også for norsk kvalitetsmat. Norsk landbruk har en rekke fortrinn, der god mattrygghet, et kjøpesterkt hjemmemarked og en rekke produkter av høy internasjonal kvalitet vil kunne bidra til å gjøre landbruket i stand til å tåle omstilling og endrede handelspolitiske vilkår. Landbrukspolitikken og handelspolitikken må gjøre norsk landbruk best mulig rustet til å møte framtidens rammevilkår. Landbruksinteressene skal i seg selv ikke være grunn til å hindre igangsetting av forhandlinger. Men regjeringen er samtidig tydelig på at den i framtidige forhandlinger fortsatt vil vektlegge norsk landbruks beskyttelsesbehov. Jeg mener regjeringen fortjener honnør for å ha lagt fram denne meldingen om globalisering og handel, og for å legge til rette for en framtidsrettet handels- og landbrukspolitikk. Meldingen har igjen satt handelspolitikk på dagsordenen. Det betyr mye for næringslivet, for bedriftene og for arbeidsplassene i en krevende omstillingstid i norsk økonomi.