Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-13:
Regjeringen har på et vis møtt EU i porten lenge. De har gjort alt klart og vært flinkest i klassen til å ta imot jernbanepakke 4. De har innført det som kalles jernbanereformen – å konkurranseutsette norsk jernbane. Nå blir det ikke lenger valgfritt. Om regjeringen ikke skiftes ut – eller Kristelig Folkeparti blir med på rett lag – blir det obligatorisk. Jeg kunne sagt mye om privatisering av jernbanedriften – det er gjort mange ganger før her i salen – men veldig kort: Målet med jernbanepakke IV, sånn som SV ser det, er å gjøre det enklere for privat næringsliv å tjene penger på offentlige midler brukt til jernbane. Dette er akkurat det samme som vi ser høyrekreftene ønsker innen privat helsevesen – ganske mange paralleller. Det viktigste i denne sammenhengen i debatten i dag er avgivelse av eget herredømme over viktig infrastruktur til Brussel. Hvis jernbanepakke IV blir vedtatt, vil Norge uomtvistelig avgi myndighet til EU, både over hvordan den norske jernbanen skal organiseres, og med hensyn til sikkerhet. Jeg kan ikke se annet enn at når regjeringen foreslår en myndighetsoverføring av sikkerhetsansvar på norsk jernbane til EU-organet ERA, må dette behandles etter Grunnloven § 115. Myndighetsoverføring direkte til EU-organet ERA betyr at tvistespørsmål og klagesaker som ikke blir løst av ERA, vil bli henvist til EU-domstolen – der er vi ikke medlem – og ikke bli overført til EFTA-domstolen, som skal ivareta EØS-uavhengigheten til EFTA-landene. Der er vi som kjent medlem. Regjeringen påberoper seg at myndighetsoverføringen til ERA er lite inngripende, og hevder at det er tilstrekkelig at Stortinget behandler saken med alminnelig flertall etter Grunnloven § 26 annet ledd. SV mener altså ikke dette og synes det er viktig at også Kristelig Folkeparti merker seg dette. Det er snakk om en klar overnasjonalitet, sånn som vi ser det. Samferdselsminister Dale skriver i et svarinnlegg i en debatt med Lokomotivmannsforbundets leder at i tvister om stans i togdrift, f.eks., som utgjør en sikkerhetsrisiko, er det bare norske domstoler som kan ta avgjørelser, og ingen EU-organ kan overprøve dem. Denne påstanden kan ikke stemme. Hvis Jernbanetilsynet stanser driften og inndrar sikkerhetssertifikatet til et togselskap, vil inndragningen være av midlertid karakter, og forholdet skal straks rapporteres til ERA. Togselskapet kan påklage avgjørelsen til ERAs egen klagenemnd, som enten kan gi klageren medhold eller foreslå en voldgiftsløsning. Og typisk nok: Dersom det ikke oppnås enighet, vil saken i siste instans bringes inn for EU-domstolen, som får siste ord. Når man først har godtatt et direktiv som gir ERA internrettslig kompetanse, vil ingen norsk domstol overprøve det. EØS-loven har som kjent forrang foran andre norske lover. Så til arbeidsfeltet. Den norske modellen i form av trepartssamarbeidet mellom fagbevegelsen, arbeidsgiveren og staten har bidratt til å gi oss et trygt og anstendig arbeidsliv. Men nå er denne modellen truet. Useriøse aktører bidrar til at svart arbeid vokser fram, andelen fagorganiserte synker, og EØS-avtalen begrenser arbeidstakernes makt og rettigheter i Norge. Det er viktig at vi skal få bestemme selv hva slags arbeidsliv vi vil ha. Vi vil ikke akseptere at norske lønns- og arbeidsvilkår bestemmes av et overnasjonalt byråkrati i Brussel. Den siste tiden har det kommet en rekke eksempler på at EU-basert jus legger føringer for hvordan vi skal organisere landet vårt. EØS-avtalen er udemokratisk. Norge overtar direktiver fra EU uten at vi har innflytelse på dem. Det er kjent nok her i salen at SV vil erstatte EØS-avtalen med en balansert tosidig handelsavtale, lik den EU har inngått med mange andre land rundt omkring i verden. Vi er bekymret for hva byrået European Labour Authority, ELA, vil kunne innebære – det er mye som er uklart rundt ELA. Men vi frykter, i likhet med arbeidernes parter i Sverige og Danmark, at dette betyr en ny form for overnasjonal styring og kontroll over nasjonalt arbeidsliv fra Brussel. Allmenngjøring er en ordning som ble opprettet for å forhindre sosial dumping som følge av import av billig arbeidskraft, og den norske tariffnemnda har fjernet arbeidsgivers plikt til å betale reiser for utenlandske verftsarbeidere, som vi kjenner til, fordi det kan være i strid med EØS-avtalen. Det er flere sånne eksempler, og jeg er veldig i tvil om norsk arbeidsliv er tjent med den utviklingen som vi er vitne til.