Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2001-05-31:
Da NOVA-rapporten om homofiles livssituasjon kom for to år siden, sendte den sjokkbølger inn i de politiske miljøer. Selv om noe var kjent også fra før, avdekket rapporten en serie alarmerende forhold som gjorde det nødvendig å ta et langt mer helhetlig grep fra myndighetenes side. Ikke minst gjorde det et sterkt inntrykk å høre at en av fire homofile under 24 år har forsøkt å ta sitt eget liv. Det mest alvorlige funnet var at selvmordstanker og selvmordsforsøk er mer utbredt hos lesbiske og homofile enn hos andre. Rapporten viste også at lesbiske og homofile har dårligere helse, oftere angst og depresjoner og hyppigere bruk av alkohol og narkotiske stoffer enn tilfellet er i den øvrige befolkningen. Samtidig viser rapporten at lesbiske og homofile ikke er en ensartet, svak gruppe. Det gjennomsnittlige utdanningsnivå for dem som var med i undersøkelsen, er høyere enn det generelle i befolkningen, og de har gode vennskapsnettverk. Vi har et generelt samfunnsmessig problem når holdninger overfor medmennesker får de konsekvenser som NOVA-rapporten viste til. Følelse av isolasjon og ensomhet, ønske om å komme vekk fra en uutholdelig situasjon, avmakt i forhold til framtiden og problemer med å akseptere seg selv som lesbisk/homofil var de fire vanskeligste motivene som ble oppgitt for selvmordsforsøket. Dette er bakteppet for St.meld. nr. 25 om levekår og livsvilkår for lesbiske og homofile, som nå er til behandling. Kristelig Folkeparti støtter i hovedsak den handlingsrettede strategien som Regjeringen har lagt opp til i meldingen. Hvis dette oppfattes som en gladmelding av dem som er mest berørt av den, håper jeg vi kan glede oss sammen. Disse tiltakene er ment å skulle avhjelpe den situasjonen som rapporten avdekket. Jeg viser til at Kristelig Folkepartis sentralstyre i en uttalelse fra sitt møte 26. februar i år bl.a. uttaler at Kristelig Folkeparti i forbindelse med behandlingen av stortingsmeldingen vil prioritere tiltak som bidrar til bedre livskvalitet og helse og økt selvrespekt blant lesbiske og homofile. Videre ser Kristelig Folkeparti tiltak overfor unge lesbiske og homofile som en særlig prioritert utfordring og viser til at menneskeverdet og respekt for det enkelte menneske står sentralt i Kristelig Folkepartis politikk. Kristelig Folkeparti mener at alle mennesker har krav på å bli møtt med respekt. God livskvalitet, helse, selvrespekt, medmenneskelig trygghet og sosial anerkjennelse er fundamentale verdier i alle menneskers livssituasjon. I tråd med dette legger Kristelig Folkeparti i sine merknader i innstillingen vekt på økt samarbeid mellom det offentlige og de frivillige organisasjoner som arbeider blant homofile, for å iverksette tiltak i forhold til styrking av helse og forebygging av selvmord, styrke sosiale nettverk samt forebygging av rus. Det offentlige er avhengig av å spille på de ressurser og den kompetansen som frivillige organisasjoner har, for at tiltakene skal ha størst mulig effekt. Kristelig Folkeparti ønsker å styrke frivillige organisasjoner, herunder LLH, som arbeider for å bedre lesbiske og homofiles levekår og livskvalitet. Særlig gjelder dette det frivillige arbeidet blant unge. Vi vil også understreke betydningen av informasjonstiltak i skolen som kan bidra til selvrespekt blant elevene og samtidig motvirke diskriminerende holdninger. Informasjon og tiltak overfor lesbiske og homofile må ta hensyn til at dette ikke er en ensartet gruppe. Og det er ikke minst viktig å styrke Rådgivningstjenesten for homofile og lesbiske. Jeg er glad for at det er et bredt flertall for de fleste viktige tiltak for å bedre den sosiale respekt og trygghet for homofile og lesbiske. Dette omfatter alt fra endring av straffeloven for bedre å sikre homofile mot voldshandlinger, fremme av spesielle tiltak overfor homofile med minoritetsbakgrunn og målrettet styrking av det forebyggende helsearbeidet, til arbeid for mer åpne og aksepterende holdninger til homofile og lesbiske i arbeidslivet. Når jeg uttrykte at Kristelig Folkeparti i hovedsak støtter den handlingsrettede strategien i meldingen, betyr det ikke at vi stiller oss bak alt som sies i meldingen, og heller ikke på tiltakssiden. Kristelig Folkeparti går imot Regjeringens forslag om å endre § 55 A i arbeidsmiljøloven, som gir trossamfunn rett til å stille spesielle krav til arbeidstakere når dette er begrunnet i stillingens karakter. Vi er glad for det initiativ Høyres representant Trond Helleland tok, som førte til at et flertall i komiteen har gått imot Regjeringens forslag på dette punkt. Kristelig Folkeparti ser det som viktig at Stortinget her klart bekrefter at Den norske kirke er et trossamfunn på linje med andre, og respekterer dets rett til selv å avgjøre om personer som lever i homofilt samliv, kan tilsettes i vigslede stillinger. Vi viser til at tilsvarende bestemmelser også finnes i internasjonale konvensjoner, der det gis unntak fra det generelle krav om likebehandling i arbeidslivet i forbindelse med kirker og organisasjoner basert på tro og livssyn. Jeg vil også vise til brev fra Kirkerådet til Stortinget, datert 23. mai i år, der rådet tilbakeviser en påstand i stortingsmeldingen om at Kirken i sin tilsettingspraksis angivelig diskriminerer ut fra seksuell orientering, jf. ordlyden i meldingen, der det heter: «Seksuell orientering skal ikkje vere til hinder for tilsetjingar i Den norske kyrkja.» Kirkerådet presiserer i sitt brev at «seksuell orientering ikke er til hinder for tilsetting i Den norske kirke. Det Kirkemøtets vedtak fra 1997 sier, er at personer som lever i homofilt samliv, ikke kan tilsettes i vigslede stillinger i kirken. Dette er begrunnet med forholdet til kristen etikk.» Det er etter Kristelig Folkepartis mening viktig at avgjørelsesmyndighet i dette spørsmålet overlates til Kirkens egne organer, som i andre trossamfunn. Som kjent pågår det en løpende debatt om dette også innad i Kirken. Et lovpålegg fra myndighetenes side ville også kunne virke negativt inn på denne debatten. Her viser Regjeringen og Arbeiderpartiet et usedvanlig dårlig skjønn. Så er det en gjenganger i flere av kapitlene at vi fortsatt mangler forskningsbasert kunnskap for å kunne målrette tiltakene og bøte på de negative forhold som er avdekket gjennom NOVA-rapporten. Dette er KrF helt enig i, og vi har sluttet oss til at slik forskning iverksettes. Et forhold som har vakt en viss diskusjon i media, er om dette også bør omfatte årsaksproblematikken. Regjeringen har i meldingen skrevet et langt kapittel om dette, og understreker at dette ikke har funnet noen endelig avklaring. Årsakene til at noen er homofile og andre ikke er det, er med andre ord fortsatt ukjente, og Kristelig Folkeparti har ut fra dette føyd til en kort merknad om at forskningen også burde omfatte dette. I meldingen er det imidlertid pekt på at fokus i forskningen de senere årene er flyttet fra forklaringsaspektet over til «måtar å vere homoseksuell på», mens forsøket på å finne en forklaring av mange blir sett på som «uinteressant, og i verste fall som uttrykk for ei diskriminerande haldning». Det er vanskelig å forstå at fortsatt forskning på årsaksforholdene i denne sammenheng overhodet kan oppleves som diskriminerende. Forskningsbasert kunnskap har jeg aldri sett på som truende. En merknad fra flertallet i komiteen tar også til orde for mer forskning på biseksualitet. Det virker derfor nokså underlig at forskning på årsaksforholdene når det gjelder homofili, skal være uttrykk for en diskriminerende holdning. Tvert imot mener vi det kunne være å imøtekomme noen av dem som sliter med disse vanskelige spørsmålene. Det vi søker, er jo bare mer kunnskap. Jeg trodde ærlig talt ikke det skulle være nødvendig å oppleve dette diskriminerende. Bortsett fra de forholdene jeg her har nevnt, slutter Kristelig Folkeparti opp om de fleste tiltakene i meldingen. Når det gjelder en del av det som sies i ulike drøftingskapitler, har vi nok en del reservasjoner. Det vil imidlertid føre for langt her å gå inn på de enkelte elementer. Jeg vil bare i stikkords form nevne det som bl.a. sies om biseksualitet, om forsøk på endring av seksuell legning, mv. Til det første viser jeg til våre merknader. Til det siste vil jeg tilføye at Kristelig Folkeparti som politisk parti ikke har noe standpunkt til helbredelse. Politiske partier bør ikke gå inn på teologiske spørsmål som dette, og vi mener flertallet her har gått for langt. Det skal heller ikke skjules at mye av uenigheten nok skyldes at Kristelig Folkeparti har et annet syn på partnerskapsloven. Jeg ønsker at vi kan respektere hverandre selv om vi har forskjellige ståsteder. Den opplevelse av å «skulle tas» for å ha tråkket på, diskriminert eller på noen måte krenket mennesker på grunn av seksuell orientering, som vi av og til har merket i mediedebatter, er uforståelig. Jeg håper det lar seg gjøre i fortsettelsen å føre diskusjonen på et saklig og prinsipielt plan, der den hører hjemme. Dersom Kristelig Folkeparti har blitt beskyldt for å ha en fordømmende holdning overfor homofile, så beklager jeg det. Det er vanskelig å kjenne seg igjen i det bildet en del tegner av Kristelig Folkeparti på dette området. Jeg vil spørre: Er det et stort behov for syndebukker? Vi bør vel alle ta et ansvar for de nedverdigende og negative holdningene mange homofile har blitt møtt med. De fleste av oss har en tendens til å ta avstand fra, flykte fra det ukjente og det som er annerledes. Homofile er en minoritetsgruppe, men det gir oss ingen unnskyldning for ikke å vise sann respekt. Selv om vi ikke har kommet unna å berøre enkelte av disse prinsipielt vanskelige spørsmålene, har vi i forbindelse med meldingen først og fremst ønsket, som jeg sier, å legge vekten på tiltakssiden når det gjelder å bedre levekår og livskvalitet for lesbiske og homofile. Jeg håper vi kan bli trodd når vi understreker at vi ønsker å stå sammen med alle gode krefter som vil kjempe for at homofile og lesbiske skal få bedre livskvalitet, at vi kan bli trodd når vi sier at vi ønsker å møte hvert menneske med respekt på bakgrunn av dets menneskeverd og ikke ut fra seksuell legning, og at vi kan oppleve det uten at vi blir presset til å gå på akkord med våre prinsipielle tilnærminger. Avslutningsvis vil jeg si at det er viktig at alle, også lesbiske og homofile, blir møtt med en inkluderende holdning og med respekt. Oppmerksomhet og anerkjennelse er livsviktig for å kunne utvikle seg som menneske. Dette gjelder – ikke minst – også for unge lesbiske og homofile.