Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-03-24:
Ofte merker jeg at kritikk av den avhengigheten av olje og gass som Norge har, framstilles som virkelighetsfjern og bakstreversk. Men vi skal f.eks. være veldig glad for den vridninga som har skjedd på forskningsområdet, og som bl.a. er et resultat av det klimaforliket som vi har inngått i Stortinget. Det har vært en vridning av innsatsen over på forskning på ny fornybar energi og på CO2-fangst og -lagring. Det er veldig framtidsrettet. Det betyr noe klimamessig, men det betyr også at vi kan legge grunnlaget for en omstilling som Norge kommer til å stå overfor i framtida, og som er helt nødvendig. Det betyr mye næringspolitisk også for Norge. Dette handler ikke om at vi skal bringe Norge inn i en framtid hvor vi plutselig ikke skal ha noe å leve av lenger. Tvert imot handler en klar politisk holdning til dette om at vi skal legge grunnlaget for de næringene som vi skal leve av og som kommende generasjoner kommer til å jobbe innenfor. Da merker jeg meg at det ofte framstilles sånn at vi både kan ha en massiv satsing på petroleumsnæringa og få til en massiv satsing på ny fornybar energi og på CO2-fangst og -lagring. Det tror jeg ikke er tilfellet. Vi kan lene oss på ganske mange forskningsrapporter også og på miljøer som ser på nettopp hvordan Norge skal få til denne omstillinga til en lavutslippsøkonomi, for å underbygge hvorfor det ikke er tilfellet at vi kan få til en massiv satsing på begge deler. Vi er nødt til å ta noen valg. For eksempel har vi mottatt en rapport, som er veldig interessant, fra Teknologirådet, som heter Plan B – verdiskaping for lavutslippsøkonomien. De går gjennom, felt for felt, hvordan Norge kan bruke nettopp våre komparative fortrinn og den kunnskapen som vi har bygd opp innenfor petroleumsnæringa, til å få opp nye næringer som ikke bidrar til å sette klimaet på jorda på spill eller næringer i andre sektorer på spill, som f.eks. fiskeri og reiseliv, som jo er høyaktuelle i forbindelse med debatten om Lofoten, Vesterålen og Senja, og i hvilken grad vi skal la petroleumssektoren gå inn i de mest sårbare områdene våre, med de konsekvensene det kan ha. Utgangspunktet for Plan B og Teknologirådets rapport er «den vedvarende økningen i utslipp av klimagasser, både i Norge og globalt. I følge Global Carbon Project har de menneskeskapte CO2-utslippene vokst fire ganger så raskt fra og med år 2000 som i perioden 1990–1999. Utslippene er nå over det mest dramatiske av scenariene til FNs klimapanel». Da er det med forundring jeg sitter og hører på deler av de debattene som har gått hittil i dag. Det kan virke som om vi ikke skal ta vårt ansvar i det globale bildet, hvor utslippene faktisk øker. Sjøl om norsk petroleumsnæring er en av de mest miljøvennlige i verden – og det er et resultat av miljøkrav som er blitt stilt av tøffe politikere før oss – er det likevel sånn at den oljen og gassen vi tar opp, brennes av et sted. Da fører det til store utslipp, som igjen fører til at vi har et klimaproblem. Det er også noe av grunnen til at vår regjering nå vrir ressursene over på forskning på ny fornybar energi og har den voldsomme satsingen på CO2-fangst og -lagring. Men jeg vil bare minne om at det er på grunn av SVs regjeringsdeltakelse og at vi har jobbet beinhardt i en allianse med brede folkelige miljøer i Norge som satte foten ned for at vi skulle satse på sterkt forurensende gasskraftverk, at vi er i front når det gjelder CO2-håndtering internasjonalt. Det har også bidratt til at vi har påvirket EUs politikk på dette området. Hadde vi ikke gjort det, hadde vi vært mye verre ute enn vi faktisk er. Nå kan vi bli en del av løsninga i stedet for bare å være en del av problemet.