Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2011-11-15:
Kunnskap om hendelsesforløp og årsaker til ulykker til sjøs er viktig av flere grunner. For det første vil det gi svar til pårørende og andre som har vært involvert i ulykker, om hva som har gått galt, og hvorfor det har skjedd. For det andre vil kunnskap fra undersøkelser være en viktig lærdom for myndigheter, rederier, sjøfolk, forsikringsselskaper og andre berørte, for å unngå at slike ulykker skjer igjen. Siden 2008 har Statens havarikommisjon for transport foretatt undersøkelser av alvorlige ulykker til sjøs. På disse årene har Havarikommisjonen foretatt et titalls undersøkelser og fremmet en rekke tilrådinger om forbedringer av sikkerheten til sjøs. Det er mitt klare inntrykk at det er tilfredshet blant aktørene med det arbeidet Havarikommisjonen har gjort disse tre årene. Etter mitt syn er det ikke tvil om at Havarikommisjonen gjennom sitt arbeid bidrar til å styrke sjøsikkerheten. I lovforslaget, som bygger på et EU-direktiv, har regjeringen foreslått tiltak for ytterligere å forsterke arbeidet med å undersøke ulykker til sjøs. Vi foreslår at undersøkelsesplikten skal utvides til å omfatte flere ulykker enn i dag. Det vil gi et enda bredere erfaringsgrunnlag i det forebyggende sjøsikkerhetsarbeidet. Videre legger vi i proposisjonen opp til et tettere samarbeid mellom undersøkelsesmyndigheter når ulykken berører flere stater. Med skipsfartens internasjonale karakter er det helt avgjørende at berørte stater har et tett og godt samarbeid. Parallelle undersøkelser som ender opp med separate rapporter, må unngås. FNs sjøfartsorganisasjon, IMO, har vedtatt forpliktende samarbeidsregler, og EU har gjennom direktivet lagt opp til et enda tettere samarbeid innen EØS. Lovforslaget tar hensyn til begge disse forpliktelsene. Når en ulykke har skjedd, har allmennheten behov for å få svar på alle ubesvarte spørsmål så raskt som mulig. Samtidig vet vi at det som regel vil ta noe tid å foreta de nødvendige undersøkelser, som til slutt ender opp med en rapport fra Havarikommisjonen. Jeg er opptatt av at vi må kunne få en relativt rask avklaring av hva som har skjedd, samtidig som undersøkelsen må skje på en grundig og forsvarlig måte. Jeg mener fastsettelse av en tidsfrist i sjøloven for avgivelse av rapport vil være fornuftig, og foreslår derfor en tolv måneders frist i proposisjonen. Dersom kompleksiteten i saken tilsier at det ikke er mulig, må i så fall en foreløpig rapport utgis. I tillegg til å forsterke arbeidet med å undersøke ulykker til sjøs er det også et annet viktig aspekt regjeringen har omtalt i proposisjonen. Det gjelder behandling av sjøfolk som har vært involvert i en sjøulykke. For sjøfolk kan det være en tøff belastning å bli gjenstand for undersøkelser fra havarikommisjon, politi, forsikringsselskaper og andre, særlig om dette skjer i et fremmed land. For å styrke rettsstillingen til sjøfolkene i slike situasjoner har regjeringen foreslått at det i sjøloven tas inn en henvisning til IMOs retningslinjer om rettferdig behandling av sjøfolk. Denne lovproposisjonen innebærer etter mitt syn en styrking av sikkerheten til sjøs ved at vi får undersøkt flere ulykker, og at vi vil ha europeisk harmoniserte regler for dette. Samtidig styrkes rettsstillingen til sjøfolk som har vært involvert i en sjøulykke.