Michael Tetzschner (Høyre), 2011-06-16:
Foregående taler, Geir Jørgen Bekkevold, og flere medforslagsstillere som er i salen i dag, fortjener ros for initiativet til at vi får diskutert dette som et reelt problem som ikke bare rammer dem som rammes umiddelbart, men som rammer hele samfunnet og hele det samfunnsklimaet vi ønsker å vokse opp i og ønsker å ha mellom oss. Så må jeg også til representanten Bekkevold si at dette er sterkt forulempende uttalelser, som også saksordføreren hadde noen referater fra, og ettersom dette er veldig klare uttalelser som alle anstendige mennesker vil ta avstand fra, ville jeg kanskje være litt tilbakeholden med øyeblikkelig å tolke dette inn i at regjeringen ikke vil. Jeg tror vi alle her er enige om at det er et problem, og at vi må være reflektert i forhold til hvordan vi angriper det. Så kan vi kanskje diskutere hvilke virkemidler som er effektive. Jeg har også lyst til i denne kontekst å si at Norge ikke er et utpreget samfunn som på noen måte kan kalles antisemittisk. Jeg er for knutepunkter, særlig der våre barn i sin oppvekst møter voksenpersoner som setter standard og normerer holdninger. Skolen er en meget viktig arena for dette. Debatter som dette kan være med på å øke bevisstheten rundt det. Så vil jeg si at hele samfunnet gjenspeiler også hvilken tone vi har i omgangen med hverandre. Til og med de politiske aktører må også tenke gjennom hvilke rollemodeller de er. Da vil jeg minne om at det er enkelte her som av og til i sin ivrighet etter å advare mot innvandring, kanskje går litt langt i å kategorisere enkeltmennesker ut fra gruppetilhørighet. Så kanskje denne debatten kan være med på å stramme opp språkbruken – for det kan være muslim i dag, og det kan være jøde i morgen. Ondskapen kommer som kjent i veldig mange former og utgaver. Vi vet også at verbal krenkelse ofte er forløper for andre integritetskrenkelser, hvis ytterste konsekvens er bruk av vold. Derfor må vi ta til oss denne informasjonen vi har fått fra Oslo-skolen. Det har vært veldig bra å få dette på bordet, som sammen med annen forskning om mobbing og forulempning, gjør oss noe mer kunnskapsbaserte i vår tilnærming. Mobbeforskning har også dvelt litt ved at de som bruker mobbing som en hersketeknikk, ofte griper fatt i særkjenne ved personer selv om de ikke egentlig står inne for at det er et negativt særkjenne. Det er vel kjent fra skolegården at folk med spesielt utseende, hårfarge, hudfarge, vil høre det gjennom oppveksten. Spørsmålet er om vi er til stede og normerer omgangsformene allerede på skolegårdsnivå. Mobbeforskningen sier nettopp at man bruker dette som knagger for å ramme den enkelte person. Dette resonnementet fører meg over til at det vi må bygge opp, er et forsvar mot forulempning som rammer den enkelte, uansett hvilket grunnlag man påberoper seg å ha. Det generelle og universelle forsvaret for integritetsvern er det som i disse spørsmål må være det hovedførende, for skaden skjer nemlig på individnivå selv om man begrunner sin mobbing eller trakassering med en gruppetilhørighet. Jeg har, for dem som har gode klipparkiver, lyst til å peke på at vi har en veldig frilynt offentlighet hvor man etter hvert har tillatt ganske store svingslag, og hvor det ser ut som man tåler ganske mye urett bare den ikke rammer en selv. Da vil jeg til refleksjon og ettertanke vise til Dagbladets opptrykk av Wulffmorgenthaler den 14. mai, som har et innhold som ikke lar seg referere fra denne talerstol. Og så kan man tenke på: Hvor går grensen mellom plump humor, usmakeligheter og det som tenderer til å være rasisme?