Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2008-02-05:
Jeg takker for omtenksomheten når det gjelder karakteristikker. For egen del må jeg vel innrømme at de etter hvert gjør et noe begrenset inntrykk etter noen år med ladede uttrykk fra Fremskrittspartiets representanter om alt som er vondt og vanskelig. Samtidig var det en ganske interessant øvelse virkelig å lytte til det innlegget representanten Kielland Asmyhr nå holdt - med den totale selvmotsigelse som lå i det, der man starter med det som virker å være en oppriktig bekymring for at det ikke er lys i vinduene ute på bygda, og så har man én oppskrift, og det er å svekke koblinga mellom folk og bygninger og slik sett gjøre det enda mørkere i de samme vinduene. Så det var et veldig spesielt innlegg å lytte til. Ut fra engasjementet til representanten hørtes det ikke ut som han helt trodde på det han selv sa heller. Jeg tror på det jeg nå skal si noe om. Jeg tror oppriktig at den nye tida krever løsninger for aktivt å bidra til at folk kommer ut på bygda og driver næring der. Det skal jeg si litt mer om. Det jeg oppfatter ligger i spørsmålet fra representanten Kielland Asmyhr, er altså en henstilling om å gjøre noe for at flere landbrukseiendommer kan gjøres om til bolig eller fritidsbolig. Jeg er enig med representanten Kielland Asmyhr i én ting, og det er at bosetting er en viktig del av landbrukspolitikken. Der slutter også vår enighet. Bolighus på landbrukseiendom representerer en ressurs som bør utnyttes bedre enn i dag, for å sikre fast bosetting hele året både i distriktene og i tettstedsnære områder. Det er grunn til å tro at vi i 2007 klarte å skape om lag 1 000 nye arbeidsplasser på norske gårdsbruk. Disse arbeidsplassene ble skapt på gårdsbruk med bosetting. En gård uten fast bosetting er i svært liten grad egnet og i svært liten grad åsted for næringsutvikling. Selv om statistikk fra Statistisk sentralbyrå viser at om lag 80 pst. av landbrukseiendommene er bebodd i dag, er det samtidig tall som viser at det er rom for at flere eiendommer kan blir bebodd og utnyttes videre. Det er det jeg ønsker å bidra til. Den andre delen av representanten Kielland Asmyhrs spørsmål åpner vel for at det nærmest skal være fritt fram for å bruke landbrukseiendommer til fritidsboliger. Det var det jeg oppfattet at mesteparten av innlegget i stad dreide seg om. Det er jeg ikke enig i. Det vil kun føre til løsninger som er stikk i strid med de målene som jeg har om å skape aktivitet på bygda. Jeg mener at det som representanten Kielland Asmyhr her foreslår, for det første er en oppskrift som vil føre til mindre fast bosetting, det vi gi et svekket grunnlag for tjenestetilbudet i det enkelte lokalsamfunn og føre til mindre næringsaktivitet på bygda og økte vanskeligheter for ungdom som ønsker å kjøpe seg et gårdsbruk. I strøk som er attraktive for fritidsbruk, kan slike løsninger gjøre det umulig, særlig for ungdom, men uansett for dem som vil bruke eiendommen til landbruk eller boligformål, fordi prisene presses i været. Hensynet til bosetting, til kulturlandskapet og nettopp det å ta vare på ressursene i et langsiktig perspektiv tilsier at landbrukseiendom med bolighus bør kobles til dem som ønsker å bo der, ønsker å drive næring, ønsker å få til noe knyttet til gården ute på bygda. Når disse eiendommene brukes til bolig, brukes til å utvikle næringsvirksomhet på eiendommen, gir det det beste grunnlaget for verdiskaping og trivsel i lokalsamfunnet. Det er et helt annet utgangspunkt for å utvikle Bygde-Norge enn om eiendommene bare nyttes til fritidsbolig. I dag mener jeg at vi ser en for stor andel eiendommer som fra å ha vært landbrukseiendommer omdannes til fritidsboliger. Det betyr at vi må ha et lovverk som fungerer bedre. Det viktigste tiltaket som jeg nå presenterer, er å skjerpe og styrke bo- og driveplikten. Det betyr at det er behov for å gjøre endringer i konsesjonsloven, i odelsloven og i jordloven for å nå de målene som jeg har satt. Nettopp derfor sender jeg i dag ut på høring et forslag til endringer for å nå disse målene - mål som jeg ønsker skal bidra til å sikre at det blir bosetting på landbrukseiendom og ikke omdanning til fritidsbruk, sikre drift av jordbruksareal og med det ivareta det framtidige behovet. Samtidig tilbys kommunene egnet redskap for å nå lokale bosettingsmål. Forslagene bidrar også til forenkling og tydelighet, noe som vil skape langt større forutsigbarhet i forbindelse med bosettingsspørsmål. I saker som gjelder bo- og driveplikt, er det i dag vanskelig å se sammenhengen mellom virkemidlene og begrunnelsen for reglene. Jeg mener at bestemmelsene ikke treffer godt nok med hensyn til landbrukspolitiske og distriktspolitiske mål; de bør målrettes bedre. Jeg mener slik sett at det er viktig å ha selvstendige mål for boplikten og for driveplikten. Når det gjelder boplikt, skal vi på samme måte som i dag bidra til at det oppstår boplikt ved erverv av landbrukseiendom, men mulighetene til å få fritak må bli mindre, og bestemmelsene skal strammes opp. Driveplikt bør gjelde hele eierperioden, og plikten bør oppstå for jordbruksareal som kan drives på ordinært vis, enten som selvstendig enhet eller i tilknytning til annen drift. Reglene i dag er unødvendig kompliserte. Jeg foreslår derfor forenklinger som kan styrke mulighetene for kommunen til å håndheve dette, og bidra til at nye eiere lettere kan forutse om det er bo- og driveplikt når de kjøper eiendommen. Dette har også blitt uttalt fra bl.a. Høyesterett, som sier at dagens regelverk med hensyn til boplikt er prosessdrivende; det er altså uklare regler, noe som gjør at vi får altfor mange saker som havner i rettssystemet. Også Stortingets ombudsmann for forvaltninga har bedt om at en forsøker å oppnå et praktikabelt regelverk rundt dette, og det er nettopp det jeg nå foreslår. Vi samordner arealgrensene i odelsloven og konsesjonsloven. Den helhetsvurderinga som i dag ligger til grunn med hensyn til om en eiendom er en landbrukseiendom, erstattes av klare, rene arealgrenser knyttet til produktive landbruksarealer. For boplikt og odlingsjord foreslår jeg en grense på 25 dekar fulldyrket og overflatedyrket jord eller 350 dekar produktiv skog. For konsesjon foreslår jeg en tilsvarende grense for å dyrke jorda, men en gjeldende grense på 100 dekar totalareal som beholdes. Når da begrepet «kan nyttast til landbruksdrift» tas ut som kriterium, får vi en klar endring av regelverket i forhold til hvordan det er i dag. Forslaget er også en regelforenkling som gjør reglene tydeligere enn i dag, slik at det skal være lettere å forstå dem, og slik at de lettere kan håndheves. Dette spørsmålet er blitt diskutert hyppig i Stortinget, ikke minst mellom representanten Kielland Asmyhr og undertegnede. Problemet - og ikke minst påstandene - i disse diskusjonene har vært at vi har hatt for lite kunnskap, for lite dokumentasjon rundt dette spørsmålet, bortsett fra når det gjelder enkelte professorer, som kanskje har synset ganske høyt rundt det. Vi diskuterte dette bl.a. i en muntlig spørretime i februar i fjor, hvor nettopp spørsmålet knyttet til dokumentasjon var vesentlig. Det tok jeg alvorlig. Jeg satte i gang et forskningsprosjekt om det. En fersk undersøkelse fra Østlandsforskning har konkludert i disse spørsmålene. Den viser at de fleste som overtar en landbrukseiendom, bestemmer seg tidlig for om de ønsker å velge eiendommen som bosted eller ikke. Det betyr at tidlig bosetting gir varig bosetting. Det er en viktig erkjennelse å ha med seg for å få folk ut på bygda, for å få aktivitet på den enkelte gård. Skal vi få til varig bosetting, må vi få tidlig bosetting i forhold til eiendomsoverdragelser. Vi kan ikke ha langdryge prosesser som gjør at hele spørsmålet bare skyves ut og fram. Samtidig viser også forskningen til Østlandsforskning at investeringene som gjøres på et bruk med fast bosetting, er betydelig større enn på et bruk uten fast bosetting. Det er jo et veldig godt eksempel og i og for seg et bevis på hva som blir forskjellen på eiendommer med fast bosetting og eiendommer uten fast bosetting. Det legges mer ressurser i dem, det gjøres mer for at eiendommene skal utvikles. Så har vi hatt en konkret regel knyttet til såkalt 50 pst. bosetting. Jeg foreslår å fjerne den regelen, slik at det kun er den kommunen man er fysisk bosatt i, altså i henhold til Folkeregisteret, som gjelder, med tanke på om boplikten er oppfylt eller ikke. Jeg fremmer også forslag - det ligger litt på siden av debatten her i dag, men jeg kan nevne det - om at vi opphever slektskapsunntaket i nullkonsesjonssaker som kommunene er involvert i når det gjelder andre eiendommer. Jeg foreslår også å vurdere å innføre boplikt på store utmarkseiendommer, som også vil kunne være et viktig virkemiddel med tanke på bosetting i typiske distriktskommuner.