Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-02-09:
For å begynne der som Odd Einar Dørum slapp, med dette som dreier seg om rabatt for tilståelser: Med de føringene som er lagt både fra departementet og fra komiteen, tror jeg at dette kan være ganske viktige forsøk for nettopp – som Dørum var inne på – å få rettssaker til å dreie seg om å få de faktiske forhold på bordet, slik at det er mulig å påta seg skyld, og for at ofrene også kan få se at noen påtar seg skyld for det som har skjedd med dem. Jeg tror at i altfor mange tilfeller får tiltalte i alvorlige voldssaker, voldtektssaker osv., beskjed om å holde kjeft, eller råd fra sine advokater om å holde kjeft, og at det lønner seg. Det betyr at vedkommende selv, som kanskje har vært i en situasjon, og i en erkjennelse av at man har gjort noe galt og gjerne vil gjøre opp for seg, ikke oppmuntres til det. Og som vi vet: Det viktigste for et offer i den typen saker er at noen påtar seg skyld for det som faktisk har skjedd, og at man selv slipper å gå rundt med skyldfølelse for at man har lokket eller lurt noen utpå. Det gjelder unger som er utsatt for incest, det gjelder voldtektsofre – det gjelder i veldig mange av den typen saker. Det er bakgrunnen for å gå inn for den åpningen som komiteen og departementet nå gir. Jeg har møtt mange både i politiet og i rettsvesenet som har vært opptatt av at det må være mulig å innrømme å ha gjort en feil, å få si at man vil gjøre opp for seg, og så få gå videre i livet. Jeg håper at denne endringen kan bidra i en slik retning. Å skulle gå inn for å utvide muligheten til å varetektsfengsle – omfattende bruk av varetekt er et av de områdene der Norge kritiseres mest når det gjelder menneskerettighetsspørsmål – er et fryktelig vanskelig spørsmål. Det er vanskelige avveininger som ligger bak den endringen som departementet og komiteen nå gjør når det gjelder muligheten for rettshåndhevelsesarrest. Når SV støtter den utvidelsen som skjer, er det fordi vi mener at de typer bestemmelser som nå kommer inn under denne lovhjemmelen, ikke på noe som helst slags vis er noe frislepp. Det er eksempler på alvorlige voldsforbrytelser der man ikke har hatt mulighet til å varetektsfengsle med denne begrunnelsen, som opplagt har vært en alvorlig krenkelse av den alminnelige rettsoppfatning hos folk flest. For oss er det svært viktig at dette ses i sammenheng med det arbeidet som ellers gjøres for å korte ned saksbehandlingstidene og få saker raskt opp til doms. Vi vet etter hvert at i forhold til å få en kriminell voldsutøver inn på et nytt spor, er det ikke straffens lengde som hjelper. Fengsel uten behandling eller fengsel uten andre typer tilbud hjelper ikke. Det hjelper oss, fordi en farlig voldsmann blir holdt borte fra gatene, men det hjelper ikke i forhold til å få vedkommende på rett kjøl. Det vi vet hjelper, som kan forebygge, og som er viktige signaler til andre i de miljøene som er preget av mye vold, er en rask reaksjon. Derfor er det ekstremt viktig at det arbeidet som gjøres på dette feltet, forseres. Det gjør at de prinsipielle betenkelighetene med å utvide muligheten til å varetektsfengsle blir mindre. Men det betyr også at den effektive delen av å hindre voldskriminalitet – og for så vidt også annen type kriminalitet – prioriteres. Vi skal aldri glemme at 80 pst. av dem som sitter i norske fengsler, har sittet der før. Det betyr selvfølgelig at vi til en viss grad må ha fengsler, men vi må i mye større grad innrette arbeidet slik at folk gis muligheten til å komme ut av den type løpebane. Når det gjelder brudd på besøksforbud, er jeg helt enig med Odd Einar Dørum i at dette er et felt som politiet og rettsvesenet må ta mye mer alvorlig. En del kvinner og barn utsettes for en ekstrem terrorvirksomhet. Vi lever i et lite, oversiktlig samfunn, og det betyr at det er fryktelig vanskelig å gjemme seg bort og komme seg unna den type overgripere. Det skulle tilsi at man må være enda mer på vakt i Norge enn andre steder for å gi disse kvinnene og barna beskyttelse.