Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 1999-05-04:
De fleste av de forslagene som er lagt fram i dette Dokument nr. 8-forslaget fra Høyre, er selvfølgeligheter som alle drar i riktig retning, og som lett burde kunne fått flertall fra et enstemmig storting. Når det likevel bare er Høyre og Fremskrittspartiet som støtter disse forslagene, viser det hvor langt fra virkeligheten regjeringspartiene og Arbeiderpartiet befinner seg. Naiviteten i forhold til dagens kriminalitet er tilsynelatende temmelig grenseløs. Høyre var i sin tid medskyldig i at den kriminelle lavalder ble satt opp fra 14 til 15 år. Nå sliter partiet med å få den ned igjen. Det er beklagelig at det ikke lykkes. Det er lett å skape sympati for en 14-åring som begår alvorlig kriminalitet. Han er jo så ung og forstår sikkert ikke hva han gjør, er den vanlige naive forestillingen. I virkelighetens verden, slik den bl.a. beskrives i filmen «Schpaa» som nylig er vist på norske kinolerreter, er mange 14-åringer i dag hardhudede vanekriminelle, som er en fare for yngre barn og sine jevnaldrende, og som springer ærend for eldre venner som er tilknyttet organiserte, kriminelle miljøer. Dersom disse ungdommene ikke blir stanset i begynnelsen av sin kriminelle løpebane, ender de i et uføre de ikke vil være i stand til å komme ut av. De partiene som ikke er villig til å redusere den kriminelle lavalder, gjør disse unge menneskene en bjørnetjeneste. De fratar samfunnet mange muligheter til en effektiv grensesetting. Forslagsstillerne ønsker å opprette en egen forvaringsordning/institusjon for harde ungdomskriminelle som sorterer under barnevernet. Det er absolutt en god idé. På samme måten bør det opprettes ungdomsfengsler, institusjoner, for lovbrytere fra 14 år og oppover. I disse institusjonene kan det selvsagt ansettes spesialpedagoger og ikke bare fangevoktere. Ungdommene bør få tilbud om behandling for eventuelt narkotikaproblem og et tilpasset undervisningstilbud. På begynnelsen av 1990-tallet ble de statlige skolene for barn og ungdom med atferdsproblemer nedlagt. Det var en stor tabbe og måtte nødvendigvis slå ut i økt ungdomskriminalitet. Disse skolene ble brukt for elever som ikke passet i vanlig skole, fordi de stjal fra medelever, mobbet medelever, skulket skolen, røykte hasj eller sniffet – de var skoletapere som ikke var i stand til å følge undervisningen og isteden ødela for andre elever. Ved spesialskolene fikk de en tilpasset undervisning, og de fikk møte voksne mennesker som var i stand til å sette grenser for deres atferd. Det hjalp mange av disse barna fra å havne på en kriminell løpebane, og det forhindret andre elever fra å bli ødelagt av mobbing. Vi bør få tilbake noe som likner på disse atferdsskolene. Forslagsstillerne vil øke foreldrenes økonomiske ansvar for sine barns handlinger. Det er et godt forslag, som også Fremskrittspartiet har foreslått ved tidligere anledninger. Høyre har et merkelig forhold til spørsmålet om varetektsfengsling. I et Dokument nr. 8-forslag i fjor foreslo partiet mindre bruk av varetektsfengsling. Nå foreslår partiet mer bruk av varetektsfengsling. Det riktige bør være å bevilge mer budsjettmidler til domstolene og innføre hurtigdomstoler, slik at tiden som går fra siktelse og til domfellelse, blir kortest mulig. Samtidig bør domstolene bli flinkere til å bruke varetektsfengsling. I tilfeller der en person har tilstått innbrudd, ran eller vold, bør varetektsfengsling nesten alltid benyttes, fordi det knapt kan tenkes noen tilfeller der det ikke foreligger risiko for gjentakelse. En person som har skamslått et offer i fylla, vil selvsagt kunne gjøre det samme igjen neste gang han drikker for mye alkohol. En person som er arrestert etter en lang innbruddsrekke, er selvfølgelig pr. definisjon en vanlig kriminell og vil selvsagt kunne begå nye innbrudd i tiden frem til domfellelse dersom han ikke blir varetektsfengslet. De signalene vi som lovgivere bør gi den dømmende makt, er at den minste fare for gjentakelse bør føre til varetektsfengsling. I tillegg bør loven endres, slik forslagsstillerne foreslår. Men samtidig bør politikerne innse sitt ansvar for at varetektstiden ikke trenger å bli for lang, gjennom en kraftig opprustning av domstolene. I den sammenhengen bør både Arbeiderpartiet og de nåværende regjeringspartiene ha rimelig dårlig samvittighet. Det er jo ikke akkurat disse partiene som har foreslått de største bevilgningene til domstolene.