Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2011-12-15:
I løpet av to år har kommunalkomiteen besøkt tolv fylker. Vi har møtt mer enn 100 ordførere, og barnevern har vært tema i mange av møtene. Det må ikke være tvil om at norske kommuner ønsker å prioritere barnevern, og at folkevalgte i hele landet erkjenner at barn som utsettes for omsorgssvikt, er en virkelig sårbar gruppe. Likevel, alt fungerer ikke som det skal. Kommunene forteller om dårlig kommunikasjon mellom det statlige og det kommunale barnevernet, og det skjer alvorlige feil. 1. desember kom en granskningsrapport fra fylkesmannen i Oslo og Akershus om hvordan barnevernstjenesten i Gjerdrum kunne forhindret det som er blitt kjent som Alvdal-saken. Den nye bostedskommunen sviktet også. Barnevernet ble varslet, men ingenting skjedde. Flere har allerede nevnt Adresseavisens avdekking av at 52 barn i løpet av de siste elleve årene er blitt utsatt for overgrep fra personer som skulle gi dem omsorg. Det er sjokkerende og fortvilende lesning. Jeg slutter meg til det Linda Hofstad Helleland sa om hvor viktig det er at dette kommer fram. Sakene som Adresseavisen skriver om, og den såkalte Alvdal-saken, er noen eksempler på at systemet ikke alltid fungerer. Det er alvorlig at forskjellene er store, f.eks. når det gjelder tilsynsordninger, fra kommune til kommune. Kommunalt barnevern får nå det største løftet på 20 år, og vi er på riktig vei. Selv om den generelle skepsisen til øremerking er stor i norske kommuner, opplever jeg at det er forståelse i kommunene for at det har vært nødvendig å styrke barnevernet for å øke kapasiteten og kompetansen. I fjor ble det øremerket 240 mill. kr til 400 nye stillinger. I dag vedtar vi en økning på 50 mill. kr i øremerkede midler til det kommunale barnevernet. I tillegg er det satt av midler til å øke kompetansen. Små barnevernstjenester som tar initiativ til interkommunalt samarbeid, skal prioriteres. Det er bra, for små fagmiljøer er en utfordring. Heldigvis er det stadig flere kommuner som samarbeider om barnevern. Nevnte Alvdal kommune deltar nå i et interkommunalt samarbeid med Tolga og Tynset. Det har vært et godt grep. En rapport fra Telemarksforskning viser at barnevernssamarbeidet har ført til at flere barn får hjelp. At flere oppsøker barnevernet, forklares med at samarbeidspartnere, som skoler og barnehager, ser at barnevernet klarer å ordne opp, ser at det nytter, og at det er enklere å oppsøke barnevernet på et litt større sted, som Tynset. Jeg synes det er hyggelig at Høyre skryter av rød-grønne Trondheim i sine merknader, men jeg må kommentere påstanden om at de styrker det kommunale barnevernet. Det er riktig at Høyre setter av midler til kommunalt barnevern, men budsjettalternativet innebærer samtidig en rasering av den statlige delen av barnevernet og en overføring av ressurser fra det offentlige til det private – og viktigere: Høyre vil også endre reglene for selskapsskatt, som innebærer en systematisk omfordeling fra et flertall av norske kommuner til noen få skattesterke kommuner, som Asker og Bærum. En dårligere kommuneøkonomi gir ikke bedre barnevern. Noen kommuner sliter, sa representanten Hofstad Helleland. Det er riktig, og flere ville det vært om Høyres endringer i kommuneøkonomien hadde blitt vedtatt. De mange ordførerne kommunalkomiteen har møtt, er forskjellige på alle måter, men én ting har de felles: Ingen av dem ønsker seg tilbake til tiden da Erna Solberg var kommunalminister. Til slutt noen ord om adopsjon. Jeg er veldig glad for statsrådens signaler om at han vil følge opp Barnevernpanelets anbefalinger om å gjøre det lettere for fosterforeldre å adoptere små barn de har hatt omsorg for i mer enn to år. Det vil gi barna større stabilitet og trygghet enn i dag. I tillegg mener jeg det er behov for å se på reglene og prosessen for utenlandsadopsjon. I en verden der 220 millioner barn er foreldreløse, er det et stort paradoks at antallet utenlandsadopsjoner til Norge i fjor var 344 og er på vei nedover. Vi samarbeider bare med om lag halvparten så mange land som Danmark, og vi har ikke adopsjonssamarbeid med de landene der behovene er størst. Samtidig står norske par i kø for å adoptere, mange venter i årevis. Selvsagt skal potensielle foreldre vurderes nøye, men dagens prosess er unødvendig lang og byråkratisk.