Alf E. Jakobsen (Arbeiderpartiet), 2008-06-12:
Når vi nå igjen behandler spørsmål i tilknytning til Statens pensjonsfond, denne gangen for 2007, følger også årets debatt klare politiske skillelinjer fra de siste årene. Det er stor grad av enighet mellom de ulike partier, bortsett fra Fremskrittspartiet, der saksordføreren Christian Tybring-Gjedde har skrevet merknader som i all hovedsak har fått Fremskrittspartiets egen tilslutning. Det samme gjelder Fremskrittspartiets mindretallsforslag. Det var helt andre toner i forrige periode, som noen har vært inne på tidligere, da Fremskrittspartiets tidligere finanspolitiske talskvinne, Siv Jensen, nå leder og statsministerkandidat, sammen med SV og øvrige politiske partier var en ivrig forkjemper for å få innført etiske retningslinjer, dvs. de samme retningslinjer som dagens rød-grønne regjering styrer etter. Nå opptrer Fremskrittspartiet på en merkverdig måte. En skulle ikke tro at dette for få år siden var en sak de var en varm forkjemper for. Slik jeg husker historien - finansministeren kan sikkert fortelle den bedre - var det et SV-initiativ i 1999, som ble et viktig felleseie, som den daværende regjering la fram, og som ble behandlet i Stortinget i 2004. Jeg greier ikke å forstå en tankegang der det ikke skal være tillatt for Norge å ha egne etiske retningslinjer som praktiseres i forbindelse med engasjement i utlandet innenfor Pensjonsfondet, retningslinjer som bygger på det vi mener er grunnleggende når det gjelder menneskerettigheter, ikke minst barns rettigheter og helse. Dette er verdier som det norske samfunn, på samme måte som mange andre og ikke minst FN, står for. De investeringer vi gjør, er av finansiell karakter. Vi gjør det ikke som strategiske investeringer for å skaffe oss makt og innflytelse, som mange andre fond gjør, og som mange utenlandske myndigheter frykter. Derfor har vi også begrensninger på hvor store eierandeler vi kan ha i de ulike selskapene for ikke å komme i en for sterk maktposisjon. Så utbasunerer representanten Tybring-Gjedde at det enkelte lands regler er overordnet hvilket syn vi skal ha på etikk i selskaper vi er med i i utlandet. Det er trist med barnearbeid, men dette må vi akseptere i bedrifter i andre land, er melodien fra Fremskrittspartiet. Etter vår mening er det etiske regler og påvirkning på omgivelsene som bringer sentrale menneskerettigheter framover. Vi må legge vekt på miljømessige og sosiale hensyn. Skal vi følge Fremskrittspartiets tankegang, ja, da skal vi slutte å bry oss om det som skjer utenfor landets grenser når det gjelder investeringer vi gjør gjennom Statens pensjonsfond - Utland. Jeg tror det er viktig at land som Norge og andre med samme syn går foran og viser at bedrifter vi investerer i med Statens pensjonsfonds midler, ikke skal gi noen bedrifter rett til å trampe på grunnleggende menneskerettigheter eller bidra til grovt uetisk produksjon eller aktivitet. Gjennom dette kan vi være med og sikre at markedet fungerer på sikt, og ikke minst kan vi medvirke til at selskapene opptrer ansvarlig på dette området. Vi har, så vidt jeg husker, trukket oss ut av 30 selskaper totalt - og det er i en periode tilbake fra 2002 - herav har fondet utelukket 20 selskaper, som produserer henholdsvis antipersonellminer, klasevåpen og atomvåpen. I slike tilfeller er det etter min mening riktig å trekke seg ut. Det er stor politisk enighet om at vi ikke vil medvirke til at Statens pensjonsfond - Utland skal investere i bedrifter med uetisk aktivitet. Det at vi trekker oss ut, kan medføre at også andre private fond trekker seg ut. Norge har høstet stor anerkjennelse for den måten vi praktiserer de etiske retningslinjene på. Så skal jeg være så ærlig å si at jeg ser at det kan være grenseoppganger der vi også kan påvirke innenfra, og der vi må ha en avventende holdning til å trekke oss ut. Det må etter min mening vurderes nøye i hvert enkelt tilfelle hva det vil være mulig å endre på med hensyn til uønsket atferd. Kontrollspørsmålet vi må stille oss, må være: Har vi mulighet til å endre bedriftens atferd i positiv retning gjennom arbeid innenfra, eller synes dette nytteløst? Regjeringen har varslet og lagt til rette for at det igangsettes en omfattende evaluering av de etiske retningslinjene for Statens pensjonsfond - Utland. Gjeldende retningslinjer ble som nevnt vedtatt i Stortinget høsten 2004. Det er lagt opp til en omfattende og åpen prosess, der det ikke minst i høringsrunden og høringsnotatet er lagt opp til en veldig bred inkludering. Det er viktig å sikre at de etiske retningslinjene virker etter intensjonen, videre å bevare en bred politisk oppslutning om retningslinjene, og ikke minst er det viktig å fange opp innspill som kan være med på å styrke fondets etiske profil. På samme tid til neste år får denne forsamlingen - inklusiv Fremskrittspartiet - bred anledning til å mene noe om veien videre med hensyn til de etiske retningslinjene. Den åpne måten Regjeringen og finansministeren legger opp denne evalueringsrunden på, fortjener etter min mening ros. Det er etter min mening ingen fastlåste posisjoner. Fremskrittspartiet vil, slik det framgår både i merknader og i forslag, ha Statens petroleumsfond ut av Norges Bank. Dette utdyper representanten Tybring-Gjedde i en artikkel i Dagens Næringsliv den 3. juni i år. Her er han først og fremst bekymret for bankens og sentralbanksjefens tidsbruk i forhold til fondet. Til det er det å si at det er en egen avdeling innenfor Norges Bank som siden 1997 har hatt dette arbeidsområdet. Selv om det er sentralbanksjefen som er den formelle leder, er dette en syltynn begrunnelse for et slikt skille. Det er etter min mening ingen holdepunkter for å påstå at denne organiseringen går på bekostning av Norges Banks tradisjonelle oppgaver. Jeg ser heller ikke at fokuseringen på makro- og mikroøkonomiske analyser blir nedprioritert i dagens system. Det kunne ha vært veldig greit å få dokumentasjon på at det er realiteten, hvis det er slik Fremskrittspartiet tenker. Jeg synes dagens ordning fungerer utmerket, og dette synet ser jeg at det er et solid flertall bak i Stortinget. Jeg ser i den samme artikkelen i Dagens Næringsliv at det ikke bare utdypes at Fremskrittspartiet vil ha et eget selskap. De har også funnet den rette personen til å være styreleder i et slikt selskap, og tidligere partiformann Carl I. Hagen pekes ut. Dette er vel å være litt overivrig i forhold til framdriften av en slik sak? Fremskrittspartiet tar også til orde for at det i større grad må bygges opp egne forvalterselskap her hjemme. Etter min mening er det viktigste for framtidig forvaltning av fondet å få tak i de beste forvalterne, enten de er ute eller de er hjemme. Dette vil etter min mening medføre at vi over tid får den største avkastningen, og det er jo et hovedmål med etableringen av det fondet. Norske forvaltningsselskap må konkurrere på linje med utenlandske forvaltere, og de som er best, må få oppdragene. Jeg trodde Fremskrittspartiet var for markedets frie utfoldelse uten begrensninger ved bruk av anbud og konkurranse eller grenser som sperrer i internasjonal økonomi. I dette tilfellet synes det som Fremskrittspartiet går motsatt vei, ved at de ønsker å skjerme norske finansforvaltere fra konkurranse med de beste forvalterne i utlandet. Etter min mening må det være konkurranse på dette området hvis en skal få høyest mulig avkasting og dermed også få tak i de beste forvalterne. Når det gjelder avkastningen i Statens pensjonsfond - Utland for 2007, har den vært lav i historisk sammenheng. Etter mitt og flertallets syn - inkludert opposisjonspartiene Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre - er dette godt innenfor intervallet av det en må forvente innenfor gjeldende investeringsstrategi. Det er sikkert fullt mulig å få redusert de årlige variasjonene i avkastningen, men da vil motstykket være en redusert langsiktig avkastning. Et solid flertall på Stortinget, minus Fremskrittspartiet, har en målsetting om at vi skal ha en langsiktig forvaltning som mål for Statens pensjonsfond - Utland. Vi vet det er kortsiktige svingninger i avkastningen, men samtidig er det slik at en noe høyere risikotoleranse gir høyere forventet avkastning i en lengre tidshorisont. Statens pensjonsfond - Utland har etter min mening en god og langsiktig investeringsstrategi som det er viktig å holde fast ved. Vi har nok av eksempler på investorer som lar strategien skifte med markedsforholdene, dvs. der en kjøper når tidene er gode og selger når markedene går en imot. Vi er ikke i en posisjon som nødvendiggjør dette, og det er heller ikke fondets mål eller intensjon at vi skal bedrive kortsiktig spekulasjon eller få kalde føtter som medfører at vi må kjøpe på topp og selge på bunn. Vi må til enhver tid ha en åpen debatt, der vi hele tiden har fokus på hovedspørsmålet, som er følgende: Hvordan sikre størst mulig avkastning til lavest mulig risiko? Jeg mener vi i dag har et godt regime som ivaretar kommende generasjoner, og mulighet gjennom handlingsregelen til å hente ut midler til dagens velferdssamfunn. Fremskrittspartiet fokuserer også på at forvaltningskostnadene er høye for Statens pensjonsfond - Utland. Her vil jeg henlede oppmerksomheten på at et uavhengig analyseselskap på oppdrag fra Finansdepartementet foretar årlige sammenligninger av forvaltningskostnadene i Statens pensjonsfond - Utland med kostnadene i andre store internasjonale fond. Her ligger resultater av denne sammenligningen som tilsier at Statens pensjonsfond - Utland har lavere kostnader sett i forhold til forvaltet kapital i andre store fond. Fremskrittspartiet har en egen, alternativ referanseportefølje, der de ønsker at aksjeandelen skal være 40 pst., en obligasjonsandel på 50 pst. og en andel på 10 pst. i eiendom. Når det gjelder eiendom, vil det jo være slik at dersom en raskt skal kjøpe seg opp til 10 pst., vil investeringene skje ved høye eierandeler i børsnoterte eiendomsinvesteringer. Det er grunn til å peke på at verdensindeksen for eiendomsinvesteringer har falt med mer enn 20 pst. det siste året. Tilsvarende har aksjemarkedet falt med om lag 10 pst. Anslag på avkastning de siste tolv månedene viser at Fremskrittspartiets alternative portefølje ikke ville gjort det bedre enn en portefølje med fordeling på 60 pst. aksjer og 40 pst. obligasjoner.