Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2007-12-11:
Jeg må få si til siste taler at det at Arbeiderpartiet er for lover og regler og byråkrati, er ingen nyhet. Jeg skal bruke mitt innlegg til i hovedsak å snakke om to næringer. At dette er to av de viktigste næringene i Trøndelag, er mer en tilfeldighet. Det jeg skal snakke om, er skog og oppdrett. La meg begynne med å si at jeg syntes representanten Lundteigen stilte et godt spørsmål til representanten Korsberg, et spørsmål Korsberg selvfølgelig besvarte meget bra. Spørsmålet handlet om framtiden for norsk skogindustri og den verdikjeden norsk skogbruk representerer. Denne verdikjeden produserer i Trøndelag alene for 6 milliarder kr i året. Den suverent største enkeltaktør og Norges klart største avtaker av tømmervirke er Norske Skogs fabrikk på Fibortangen på Skogn i Levanger. Fabrikken er avhengig av leveranse av tre ting til konkurransedyktige vilkår for å lykkes. Det er kraft, tømmer og varme. Med disse fakta i bakhodet kom jeg på at det nok ikke er representanten Korsberg som best kan besvare spørsmålet om hva som skal til for å redde norsk treforedlende industri og Norske Skog på Levanger. Det spørsmålet skulle heller statsminister Jens Stoltenberg fått. Den 2. mai 2006 var avisene i Midt-Norge fulle av svaret på nettopp det spørsmålet: Hva skal til for å redde Fibortangen? Svaret er gasskraftverk på Fibortangen. Et slikt gasskraftverk ville sikret kraftleveransen og skaffet billig varme til produksjonen på Skogn. Stoltenberg gikk så langt som å si: «Neste gang jeg kommer, må det være for å markere starten på byggeprosessen» – for varmekraftverket, altså. La meg si det slik at jeg håper det blir sånn, men mye kan tyde på at tidligere statsråd Eriksen har tatt med seg verktøykassen til Nordland, og at sittende næringsminister, energiminister og statsminister ikke har de verktøyene de skrøt av i de to siste valgkampene. Jeg er stygt redd for at handlingslammelsen i Regjeringen vil kunne medføre at neste gang statsministeren reiser til Nord-Trøndelag, blir det for å gå i fakkeltog, slik han gjorde i Skien i 2005. Vi vet hvordan det gikk. Nå er det opp til representanten Lundteigen og andre skogvenner i regjeringspartiene å sørge for at hele verdikjeden som det norske skogbruket er grunnlaget for, også i framtiden kan gi et betydelig bidrag til norsk verdiskaping, velferd og sysselsetting. NOx-avgiften er i denne sammenheng et nyttig sted å starte. NOx-avgiften utgjør 1,6–1,8 milliarder kr i utgift og svekket konkurransekraft for norsk næringsliv. 1,8 milliarder kr er en litt akademisk størrelse. Mer alvorlig er det at enkelte arbeidsplasser i fiskeflåten har fått en avgift på 60 000 kr pr. årsverk. Jeg minner om at avgiften overhodet ikke har hatt ønsket effekt, og at ingenting tyder på at utslippene av NOx har gått ned i 2007. En rekke representanter fra regjeringspartiene, anført av representanten Brekk, har kunngjort at det jobbes med dette, og at det er vanskeligere enn antatt. Jeg vil minne om at Fremskrittspartiet allerede for ett og et halvt år siden foreslo å utrede en NOx-fondsordning i stedet for å innføre en fiskalavgift. Så til den andre store eksportnæringen i Trøndelag: havbruksnæringen. I havområdene utenfor de tre kommunene Hitra, Frøya og Snillfjord i Sør-Trøndelag produseres det hver eneste dag nesten 2 millioner middagsporsjoner sjømat, primært laks. Dette er om lag like mye mat som hele det norske landbruket produserer i løpet av én dag. Produksjonen og eksporten av norsk laks har vært en suksess, til tross for at næringen har hatt noen sterke opp- og nedturer, og til tross for forsøk på å legge distriktspolitiske snarere enn industripolitiske hensyn til grunn for behandlingen av næringen. I det siste har lakseprisene falt. Dette har på den ene siden ført til fallende lønnsomhet, men fortsatt lønnsomhet. Samtidig har prisfallet bidratt til økt total volumomsetning av laks. Norge har i mange år vært verdens klart største eksportør av laks. Denne posisjonen er nå truet av Chile. Fremskrittspartiet ser grunn til å være bekymret over at norsk eksport av laks utgjør en mindre andel av verdensmarkedet enn for noen år tilbake, og at posisjonen som verdensleder er svekket. Målsettingen bør etter vår mening være å beholde stillingen som største eksportland også i framtiden. Det kunne være interessant om fiskeriministeren i sitt innlegg kunne kommentere dette og si om hun er enig i at målsettingen for norsk lakseproduksjon skal være at vi også i framtiden skal være størst. At norske selskap produserer mer i Chile og Skottland, er bra, men det er vekst i den norske produksjonen som skal bidra til norsk velstand og velferd i framtiden. Den eneste måten å korrigere tapet av markedsandeler på, er å øke produksjonsvolumet. Økt produksjon i laksenæringen kan skje gjennom tildeling av nye konsesjoner, eller ved økt produksjon innenfor de eksisterende konsesjonene. Dagens regelverk med maksimalt tillatt biomasse er en hindring for økt produksjon i eksisterende konsesjoner. Jeg viser i den sammenheng til Fremskrittspartiets forslag om å øke maksimalt tillatt biomasse.