trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Christian Tynning Bjørnø (Arbeiderpartiet), 2015-02-03:
Jeg legger merke til at representanten Nybø er mer krass i kritikken nå enn det hun har vært i merknadsform i det dokumentet vi har til behandling. Da den rød-grønne regjeringen lanserte planen om en langtidsplan for forskning, var Venstre veldig opptatt av at planen skulle være konkret, forpliktende og førende, og at den måtte inneholde en opptrappingsplan for basisbevilgninger, føringer for studieplasser, opptrappingsplan for stipendiatstillinger, plan for investeringer i kunnskapsbygg og utstyr og opptrappingsmål innenfor sentrale næringsrettede virkemidler. Den planen som vi behandler i dag, svarer i liten grad til de kravene som Venstre fremmet den gangen. Likevel virker Venstre i behandlingen, i merknadsform, i all hovedsak fornøyd med langtidsplanen. Jeg vil derfor spørre: Hva er bakgrunnen for at Venstre har senket ambisjonene for hva langtidsplanen faktisk konkret bør inneholde?
Christian Tynning Bjørnø (Arbeiderpartiet), 2015-02-03:
Som jeg også påpekte i innlegget mitt, opplever jeg ofte at skolefolk er mer kritiske til den lokale kartleggingen enn til den nasjonale. Både forrige tidsbruksundersøkelse og prosessene rundt tidstyvrapporten, som ble overlevert før jul, problematiserer dette. Lederen av Utdanningsforbundet, Ragnhild Lied, sa i etterkant av overleveringen av rapporten til det som omhandlet den lokale kartleggingen: Kunnskapsministeren må ta affære og gi tydeligere nasjonale føringer. Mitt spørsmål til kunnskapsministeren blir derfor: Vil ministeren gi tydeligere nasjonale føringer for kommunene og fylkeskommunene på omfanget og nivået av den lokale kartleggingen?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-03:
For det første mener jeg at denne planen er konkret på en del viktige ting. For å gjenta noe jeg har sagt før: Hensikten med denne planen er to ting. For det første er det noen overordnede tematiske prioriteringer. Det er et viktig signal. Det er i og for seg også noe man har tatt med seg fra tidligere forskningsmeldinger. For det andre dreier det seg om å styrke grunnmuren i forskning og høyere utdanning. Det dreier seg også om forutsetningene for å kunne gi god utdanning. Jeg mener det må avveies mot – rett og slett – muligheten til å detaljplanlegge ti år frem i tid. Jeg mener at vi har funnet en relativt god balanse, men målet med denne langtidsplanen er jo ikke at den skal vedtas nå, legges i en skuff og så tas opp igjen om fire år. Denne kommer til å ligge, billedlig talt, på min skrivepult – jeg håper den ligger på komiteens møtebord også – nettopp for å se alle beslutninger vi skal ta om høyere utdanning og forskning i årene fremover, i lys av det vi i dag vedtar.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-03:
Jeg tenkte litt på – da vi jobbet med langtidsplanen – om man ville oppfatte dette som en prioritering. Men da vil man jo veldig raskt se – noe som den oppvakte representanten Tyvand har gjort – at det er veldig mange områder som ikke er nevnt. Det betyr ikke at vi skal slutte med forskning innenfor f.eks. justissektoren eller samferdsel eller forskning som ikke direkte kan knyttes til f.eks. klimaspørsmålet. Men dette er en plan som skal si noe om hvilke områder vi ønsker å prioritere opp, og hvor økte ressurser i hovedsak må komme til. Helt konkret: Når det gjelder behovet for forskning på justisfeltet, har regjeringen nylig tatt initiativ til å styrke forskningen på f.eks. høyreekstremisme og radikalisme. Det er et viktig bidrag til det. Det vil ikke direkte falle inn under langtidsplanens prioriteringer, men det er like fullt viktig og riktig å gjøre.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-03:
Jeg takker for spørsmålet. For det første: Det er ikke slik at fordi man gjennomfører strukturendringer eller institusjoner slår seg sammen, så vil behovet for å tenke på utdanningskvalitet bli borte. Men jeg mener at den strukturdebatten som foregår nå, og langtidsplanen er en av de viktige forutsetningene for f.eks. å kunne adressere små og fragmenterte fagmiljøer. Det man ser som en gjennomgående tråd i mange av evalueringene av sektoren, er at små og fragmenterte fagmiljøer gir svak forskning, og svak forskning er det grunn til å tro også vil gi mangelfull utdanningskvalitet. Jeg vil bare minne om at virkeligheten ikke starter på nytt selv om det kommer en ny stortingsperiode. Det er ikke slik at alle evalueringer og vurderinger som har vært gjort de foregående årene, plutselig ikke gjelder lenger. Vi har fra Stjernø-utvalget – både før og etter – grundige evalueringer og en gjennomgang av norsk høyere utdanning, hvorav mange peker på akkurat det samme, nemlig at ett kvalitetsproblem kan være små og fragmenterte fagmiljøer.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-03:
Jeg kan ta utgangspunkt i det vi diskuterer i dag. Jeg synes representanten Knag Fylkesnes hadde et veldig godt poeng, som er helt i tråd med langtidsmeldingen, nemlig at forskning og høyere utdanning henger sammen. Han sa riktignok at denne regjeringen ikke prioriterer det eller ønsker å fortsette den utviklingen, men til det vil jeg si: snarere tvert imot. Forskning og høyere utdanning henger sammen. Det betyr også at svake forskningsmiljøer vil ha problemer med å levere utdanning av høy kvalitet. Det betyr også at god forskning og gode forskningsmiljøer, f.eks. hvis man kan trekke studentene mer med i forskningen, er en av forutsetningene for å kunne bygge høyere utdanningskvalitet. På samme måte er ikke stipendiater bare en del av utdanningssystemet – de er også en viktig del av å bygge fagmiljøer, også for å styrke utdanningen. Vitenskapelig utstyr, som det er en forpliktende opptrappingsplan for i denne langtidsplanen, er også en viktig forutsetning for utdanningskvalitet. Med det er vi ikke ferdige, men det er noen grunnplanker som i hvert fall adresseres.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-03:
Jeg tror ikke representanten Knag Fylkesnes har begrenset kapasitet, og jeg mener at alt dette faktisk henger sammen. La meg ta bare ett eksempel: I kjølvannet av Kvalitetsreformen, som har oppnådd mye og fått til en del bra ting, bl.a. på gjennomstrømming, har det kommet kritikk om at for mye vekt legges på kvantitet og for lite på kvalitet. Én av årsakene til det er sannsynligvis finansieringssystemet. Det er også det ekspertutvalget konkluderer med. De sier at de ikke ser noen veldig tydelige tegn på det, men at faren åpenbart er der. Med andre ord: En av de viktige forutsetningene for å kunne øke utdanningskvaliteten handler også om finansieringssystemet. Små og fragmenterte fagmiljøer har jeg allerede adressert – tilsvarende er en av forutsetningene for å kunne gjøre det. Det er en del spørsmål som også dreier seg om politiske krav og hva institusjonene gjør, og det er en ting vi heller ikke må glemme her, og det er at selv om vi skal ha høye ambisjoner om fremragende utdanningskvalitet, må vi ikke frata institusjonene ansvaret.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-03:
Det er mulig at jeg snakker med andre folk i sektoren enn representanten Giske gjør, men mitt inntrykk er nok ikke at sektorens unisone tilbakemelding er at det skjer altfor lite, og at det ikke foregår noe innenfor høyere utdanning – snarere tvert imot. Det foregår en strukturprosess og en kvalitetsprosess. Vi skal ha et nytt finansieringssystem. Vi har fått en langtidsplan for høyere utdanning, og vi varsler også kommende politikk. Stortingsmeldinger varsles ikke bare fordi statsråden kommer på det. Det er et resultat av lange og grundige forberedelser og krever bl.a. regjeringsbehandling, noe som representanten Giske er godt kjent med. Når det gjelder hvorvidt jeg er usynlig, er det godt mulig at det finnes andre utdanningspolitikere som er mer kjente, men det er verdt å minne om at det er forskjell på å være berømt og å være beryktet.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-03:
Jeg vil først si tusen takk til komiteen for en veldig god debatt, og også for veldig mange gode innspill i merknadene som foreligger, både fra varierende flertall og fra mindretallet. Jeg tror en av de tingene som kanskje forskningspolitikken og delvis politikken for høyere utdanning sliter med i Norge, er at det sjelden er det området som skaper overskrifter. Men nå er vi inne i en periode hvor bl.a. nobelprisen og en rivende teknologisk utvikling gjør at vi kanskje kan få se flere overskrifter om forskning og høyere utdanning. Det er bekymring også for studiekvaliteten, og alt det synes jeg gjenspeiles i en engasjert debatt i Stortinget. Jeg merker meg innspillene og hører hva Marianne Aasen sier her, og jeg har også sett på hva organisasjoner og institusjoner spiller inn. Noen ting om hva vi gjør innenfor høyere utdanning og innenfor utdanningskvalitet: Representanten Aasen sier at finansieringssystemet er viktig. Det er jeg helt enig i. Selv om man overordnet sett kan si at finansieringssystemet på en måte belønner utdanningskvalitet gjennom å belønne gjennomføring, er det etter min mening behov for endring der. Ekspertutvalget gir et utgangspunkt for den diskusjonen. Vi har også foreslått et forsøk med nasjonale deleksamener i noen fag. Det er også et bidrag til utdanningskvalitet, for sammen med Universitets- og høgskolerådet har vi også bedt om at man går nærmere inn i hvordan karaktersettingspraksisen på de forskjellige institusjonene er. Det er et bidrag. Jeg merker meg også at komiteen synes sentre for fremragende utdanning er en veldig god ordning, og gjerne ser mer av det. Det skal jeg notere meg bak øret. Vi har også fra departementets side bestilt en treårig forskningsbasert evaluering av kvaliteten i høyere utdanning gjennom Norges forskningsråd. Og til representanten Marianne Aasen: Vi har også gitt i oppdrag til NOKUT og Norges forskningsråd å se forskning og utdanning bedre i sammenheng, og NOKUT og Forskningsrådet skal i løpet av 2015 utvikle en metode for en samlet vurdering og evaluering av fagmiljøer som omfatter både forsknings- og utdanningsvirksomheten. Det er ting vi er i gang med. Når det gjelder bygg, som representanten Giske tok opp, er det nå en formulering fra flertallet om at man ønsker en synliggjøring av byggbehovene – kanskje da også vedlikeholdsbehovene i sektoren – i forbindelse med neste rullering. Det er selvfølgelig et vedtak som vi skal følge opp, for bygg, og ikke minst vedlikehold av bygg, hvor etterslepet i sektoren er betydelig, handler også i siste instans både om kvaliteten på forskningen – Life Science-bygget er et godt eksempel på det – og ikke minst om kvaliteten på utdanningen.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-03:
Vi er jo i den situasjonen at vi faktisk kan fylle ordene «show, don’t tell» med litt innhold og litt mening. Det vil si at det er ikke så veldig lenge siden vi kunne se hva det tidligere stortingsflertallet brukte sin flertallsmakt til. I 2013 kom det en forskningsplan, det gjorde det også i 2009. I langtidsplanen i år ligger det inne to konkrete bygg som er prioritert. I 2009 var det, meg bekjent, null bygg; i 2013 – det er ikke så veldig lenge siden – var det, meg bekjent, null bygg. Så er vi i den situasjonen som opposisjonen bare må bli vant til: Vi har et nytt stortingsflertall, og da er det også naturlig at f.eks. et parti som Venstre er enda mer ambisiøs enn regjeringen. Det kan vi godt leve med. Når det er sagt, så ligger det inne rekordhøye – om ikke rekordhøye, så iallfall veldig høye – bevilgninger til bygg: 1,45 mrd. kr til bygg, til prosjektering 105 mill. kr, til utstyr 210 mill. kr, en forpliktende opptrappingsplan i langtidsplanen når det gjelder vitenskapelig utstyr – alt det leverer. Tilsvarende kan man se hva det forrige stortingsflertallet brukte sin flertallsmakt til når det gjaldt stipendiater. De brukte det til å gå hardt ut de første årene – da var det bra – men i 2010 var det null, i 2011 null, i 2012 null, i 2013 null. Det har skjedd et taktskifte med det nye stortingsflertallet og med den nye regjeringen. Når det gjelder lærerutdanning, er det i og for seg greit at representanten Giske gjerne skulle hatt den før, men det er jo pussig å få kritikk for å gjennomføre noe for sakte, noe som Arbeiderpartiet alltid har vært mot, og som de uttrykkelig slår fast i sitt program at de også er mot.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-03:
For det første er jeg enig med representanten i at det ville vært veldig rart hvis ikke representantforslaget ble vurdert i den sammenheng, men det var likevel greit å si det. Jeg mener det ikke er noen grunn til å vente i den betydning at vi skal vente fryktelig lenge med å adressere problemstillingen. Nettopp derfor er arbeidet med en stortingsmelding i gang. Det har vært kjent lenge at vi jobber med den, og den kommer til å komme i løpet av 2015. Men det jeg synes det er gode argument for, er å vurdere dette forslaget inn i en større sammenheng og se det som en del av en helhet. Det tror jeg er ganske fornuftig, for det kan også, som flere andre representanter har påpekt, være andre måter å oppnå det samme på, som kanskje etter grundigere vurderinger vil virke mer fornuftig – eller like fornuftig.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-03:
For det første må jeg si at dette forslaget ikke blir nedstemt, men det blir vedlagt protokollen. Det er nettopp fordi Stortinget ønsker at man skal se på det, eller i hvert fall ikke aktivt ønsker å stemme forslaget ned. Jeg mener det er mye i systemet som er verdt å se på. Jeg mener det ikke bare er verdt å se på, men også å gjøre noe med hvordan forholdet er mellom det som faller inn under Arbeids- og sosialdepartementet, og som gjelder arbeidsmarkedstiltak f.eks., og det formelle utdanningssystemet. Jeg tror nok mange kunne hatt godt av å få mer utdannelse og en sjanse til å ta utdannelsen sin i stedet for å være på en del av de forskjellige arbeidsmarkedstiltakene. Det mener jeg det er viktig å se på. Jeg mener at når 400 000 nordmenn i voksen alder mangler grunnleggende ferdigheter, har det vært en tendens til at de har blitt dyttet rundt i systemet uten at noen har tatt ansvar for dem. Det mener jeg det er verdt å se på. Jeg mener også det er verdt å se på frafall og muligheten til å ta videregående utdanning. Og det skal vi gjøre.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-03:
Svaret på det er nei, hvis det betyr at vi skal sette et slags maksimumstak eller en øvre nasjonal grense for hva slags prøver man kan ha lokalt. Når det er sagt, mener jeg at det er fornuftig å lytte til lærerne, også lokalt i kommunene. Og det er klart at det kan tenkes at man får et omfang av prøvene eller en innretning på rapporteringen som er mer «nice to know» enn «need to know», for å bruke et dårlig norsk uttrykk. Men meg bekjent er ikke det situasjonen i noen av kommunene i Norge i dag. Hvis man ser på f.eks. Oslo og hvor mange prøver de har i tillegg til dem som enten er obligatoriske fra statlig hold eller som tilbys til skoleeier fra statlig hold, er det ikke fryktelig mange. Om det er fem, seks eller syv i løpet av ti års grunnskolegang, husker jeg ikke, men det er altså ikke et overveldende antall. Uansett synes jeg det er en god idé at vi her, nasjonalt, setter et minstekrav, og så mener jeg at vi skal ha aktive lokale skoleeiere, og at lokaldemokratiet skal få fungere.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-03:
Jeg mener at det er et veldig viktig pedagogisk verktøy. Det skyldes bl.a. omleggingen av de nasjonale prøvene som er gjort i år, hvor det blir lettere både for læreren og for skolen å bruke de nasjonale prøvene som utgangspunkt for å gi bedre undervisning – tilpasse undervisningen med målrettet opplæring. Så er det viktig å si at det er ikke slik at de nasjonale prøvene erstatter en god lærer. De nasjonale prøvene kan kun fungere hvis de er et verktøy for en god skoleledelse og gode lærere. Det er forskjellig i hvilken grad man på skolene benytter seg av de mulighetene som ligger i de nasjonale prøvene, men hvis man ser på tallene og utviklingen over tid, vil man se at når det gjelder de nasjonale prøvene, er aksepten for dem og bruken av dem i lærerkorpset sannsynligvis blitt større, og de er mer akseptert enn tidligere. Det er flere som bruker dem også. Så har vi andre viktige verktøy som jeg mener er minst like viktige, f.eks. kartleggingsprøven på de første trinnene – nettopp for å oppdage de elevene som trenger skolen aller, aller mest. Dem er jeg også for at vi skal opprettholde som obligatoriske prøver.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-03:
Jeg sa «meg bekjent», men hvis det er slik at representanten spør meg som statsråd, f.eks. gjennom et skriftlig spørsmål eller i den ordinære spørretimen, om hvordan situasjonen er i de ti største kommunene, er jeg helt sikker på at det vil være ganske uproblematisk å få et svar på det, for alle kommunene som eventuelt har ekstra prøver i tillegg til de obligatoriske og frivillige nasjonale prøvene, har en god oversikt over det. Jeg mener det er viktig ikke å gjøre denne diskusjonen veldig abstrakt. Det er en interessant og viktig og litt abstrakt diskusjon om mål og resultatstyring som er viktig å ta, og som kan være problematisk, men det betyr ikke at alle de virkemidlene vi har i skolen, automatisk er dårlige eller burde undermineres. Det SV og Senterpartiet foreslår nå, er å underminere en av de ordningene som har hatt best utvikling over tid, har god aksept i sektoren, gir nyttig informasjon og gir en mulighet for skoleeiere til å kunne gjøre skolen sin bedre.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-03:
Det er ingen ting som tyder på at det å ha ekstra prøver ved siden av de nasjonale prøvene, som noen er obligatoriske, noen frivillige – hvorav de fleste av de obligatoriske vi har i dag, kom under den rød-grønne regjeringen, i hvert fall flere av dem, fornuftige prøver også, f.eks. kartleggingsprøver – er mot loven eller brudd på opplæringsloven på noen som helst måte. Så er det en forskjell på hvor detaljert man griper inn i lærerens arbeidshverdag. Men at vi skal ha noen overordnede verktøy som gjør at vi både kan si noe om skolens resultater over tid, og som i tillegg som en bonus nærmest også kan være gunstig for de skolene som velger å bruke det som et verktøy for å få målrettet undervisningen enda bedre, for å finne ut hvilke elever som trenger ekstra oppfølging, mener jeg er en fordel, og det er en fordel vi burde beholde. Så skal vi jobbe med å få redusert den samlede byråkratiseringen og det samlede rapporteringskravet i norsk skole, men vi skal ikke starte med de viktigste prøvene vi har, først.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-03:
Nå er jeg litt usikker på hva representanten egentlig spør om. Hvis han spør om vurderingsskjemaene som ble utarbeidet i Sandefjord kommune, hadde de meg bekjent ikke noe med noen kartleggingsprøve eller vurderingsprøve å gjøre. Så er jeg helt enig i at det finnes eksempler på at man kan utarbeide målstyringsverktøy som er så detaljerte og så omfattende at de gir så mye informasjon at det nærmest ikke er godt å vite hva man skal bruke den til, som også kan være vanskelig for læreren å forholde seg til. Så må jo spørsmålet fra representanten være: Ønsker jeg et nasjonalt forbud mot flere prøver enn det som er obligatorisk i dag? Svaret på det er nei. Det mener jeg er et ansvar som lokale skoleeiere har. Det har også hendt en gang iblant at SV har stått opp for det lokale selvstyret. Det gjør man åpenbart ikke i denne saken, og det verste i denne saken er at man heller ikke står opp for det systemet som har bidratt til at vi har fått en mulighet til å sjekke resultatene i norsk skole, noe som har vært til det beste for oss alle.
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2015-02-03:
For første gang legger en regjering i Norge fram en langtidsplan for forskning og høyere utdanning som gir næringslivet og forsknings- og utdanningsmiljøene forutsigbarhet og langsiktighet. Planen, som tar utgangspunkt i de store utfordringene som Norge står overfor, er godt mottatt, og både Forskningsrådet og Akademikerne har kalt den «en milepæl». Unio omtalte den som «både ambisiøs og konkret». Fremskrittspartiet er positive til at planen inneholder konkrete satsingsområder, langsiktige prioriteringer og målsettinger, samtidig som den gir den fleksibilitet som er nødvendig for å ta i bruk muligheter som vi i dag ikke kjenner til. Kvaliteten på forskning og høyere utdanning er generelt god. Samtidig er det til dels stor variasjon resultatmessig mellom institusjonene. Det betyr at det er potensial til å ta ut mer. I motsetning til Arbeiderpartiet evner Fremskrittspartiet både å se ting i sammenheng og å sette ting inn i en helhet. Vi mener at langtidsplanen og regjeringens varslede melding om struktur og kvalitet i UH-sektoren må ses i sammenheng, og at dette vil styrke og heve kvaliteten på forskning og høyere utdanning. Det satses på områder der Norge har strategiske fortrinn, som naturressurser eller gode fagmiljøer. For eksempel er vi verdensledende innenfor maritim teknologi. For å være i front med gode og effektive løsninger er det behov for samarbeid mellom næringer, forskning og utdanning. Næringsklyngen Blue Maritime på Mørekysten og Maritime CleanTech West, som holder til i Bergens- og Haugalandsområdet, og som har status som senter for fremragende forskning, er gode eksempler på hvordan samspillet mellom næringsliv og utdanning og forskning driver fram ny og enda bedre teknologi. Dette viktige samspillet er med på å trygge arbeidsplasser og sikre utvikling og vekst i Norge. Fremskrittspartiet er godt fornøyd med at dette ivaretas på en veldig god måte i planen. Oljeutvinningen på norsk sokkel har vært viktig for vår økonomi, og det vil den fortsatt være i mange år framover. Norge har utviklet verdensledende teknologi innenfor petroleumsnæringen. En fortsatt satsing på forskning og teknologi innenfor næringen vil være med på å bringe fram ny teknologi og utstyr som kan bidra til enda mer miljøvennlig produksjon av olje og gass, og øke konkurransekraften for sektoren og bedrifter, samtidig som teknologien vil ha overføringsverdi til andre energimiljøer. Fremskrittspartiet har forventninger til langtidsplanen og til at regjeringens økte satsinger på høyere utdanning og forskning og på samarbeid med næringslivet vil gi økt kvalitet i UH-sektoren og økt verdiskaping i landet.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2015-02-03:
Jeg viser til innlegget mitt, der jeg sa at bly står på den nasjonale lista over helse- og miljøskadelige stoffer der målet er at bruk og utslipp skal reduseres og stanses innen 2020. Spørsmålet blir da: Hvordan ser statsråden for seg at vi skal nå disse målene, som er bare fem år unna, når flertallet i dag vil tillate bruk av blyhagl utenfor våtmarksområder og skytebaner?
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2015-02-03:
I slutten av januar fikk vi nyheten fra ESA om at Norge skal oppheve forbudet mot bruk av PFOA – jeg forholder meg til disse bokstavene – i tekstiler. Dette er syre som ifølge Miljødirektoratet kan skade reproduksjonen og være kreftfremkallende. Statsråden sa litt om det i sitt innlegg, men kan statsråden si noe mer om hva Norge gjør internasjonalt for å utøve påtrykk, slik at giftstoffer som PFOA o.l. blir fjernet i produkter som selges i Norge?
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2015-02-03:
Det grunnleggende i rovviltforvaltninga er prinsippet om den todelte målsettinga. Det innebærer at hensynet til å sikre overlevelse for alle de store rovviltartene i norsk natur må kombineres med en forvaltning som totalt sett bidrar til å dempe konfliktene og motvirke utrygghet. Det er ikke vanskelig å innrømme at todelt målsetting, som ligger til grunn for forliket, er krevende. Jeg forstår fortvilelsen til både landbruket og reindriftsnæringa over angrep på beitedyr fra rovdyr. Den må vi ta på alvor. Derfor er det avgjørende for Kristelig Folkeparti å styrke tiltroa til rovdyrforvaltninga, bl.a. gjennom effektivt uttak av skadegjørende dyr og ved å sikre at bestandene ikke vokser utover de fastsatte bestandsmålene. Derfor er det også viktig med gode erstatningsordninger. Vi mener vi i dag har gode økonomiske ordninger for eiere av beitedyr som blir berørt av rovvilt, og vi støtter ikke dette forslaget. Samtidig vil jeg legge til at vi må være fleksible og klare til å justere disse ordningene dersom de ikke fanger opp det de er ment å gjøre. Rovdyrforvaltninga handler i bunn og grunn om forvalteransvaret og sikring av levedyktige bestander på den ene sida og hensynet til enkeltmenneskets trygghet og til landbruks- og reindriftsnæringa på den andre sida. Forvalteransvaret er grunntanken i kristeligdemokratisk miljøpolitikk, og målet med all politikk skal være å løse dagens utfordringer uten at det går på bekostning av framtidige generasjoners mulighet til å oppfylle sine behov. Derfor skal vi forvalte jorda på en best mulig måte og sørge for en bærekraftig utvikling. Dette omfatter bl.a. å ta ansvar for det biologiske mangfoldet. Derfor er det helt avgjørende for Kristelig Folkeparti at de fire store rovdyrartene, bjørn, ulv, jerv og gaupe, forvaltes slik at vi tar vår del av ansvaret for å sikre levedyktige bestander av disse. Rovdyrforvaltninga skal være kunnskapsbasert. Samtidig skal den ivareta enkeltmenneskets og lokalsamfunnets livskvalitet. Følelsen av utrygghet i enkelte områder må tas på alvor.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2015-02-03:
Da kong Olav holdt sin nyttårstale, helt tilbake til nyttårsaften i 1969, for 45 år siden, sa han følgende: «Vi har et land som gir oss muligheter for en avkobling og et friluftsliv som få andre steder på jorden. Og vi er i den lykkelige situasjon at vi fremdeles har plass nok til at enhver kan få tilfredsstilt den trang til av og til å få være alene med naturen, som ennu er et folketrekk hos oss. Det er opp til oss og vår fornuft å forvalte dette gode på en måte som gjør at kommende generasjoner ikke får grunn til å bebreide oss.» Det var klokt sagt den gangen, og det er klokt sagt i dag. Det handler om hvordan vi tar vare på naturen, slik at også kommende generasjoner kan nyte den. Da må naturen forvaltes slik at vi bevarer det biologiske mangfoldet. Vi må forhindre luft- og vannforurensning og andre inngrep som kan gå på bekostning av biologisk mangfold. Det biologiske mangfoldet vi finner innenfor norske grenser, må ha et sterkt vern. Da må vi ta på dypeste alvor at vår klode befinner seg i en svært alvorlig situasjon. Vi snakker ikke lenger om en usikker fremtid for barnebarna. Klimaendringene skjer ikke i en fjern fremtid. De skjer nå. Derfor gjelder det barna våre, og det er vi som skal snu – og må snu – utviklinga. Vi har ingen tid å miste. Det er grunn til å glede seg over de fem forslagene til vedtak vi har klart å enes om, men jeg skulle gjerne sett tall på hva dette konkret vil utgjøre i lavere utslipp. Miljødirektoratet kom i vår med en rapport med faglig grunnlag for videreutvikling av den nasjonale og internasjonale klimapolitikken. Vi etterlyste et slikt tallmateriale da den forrige regjeringa la fram sin klimamelding i 2012. Den gang fikk Stortinget ikke engang vite hva de foreslåtte tiltakene ville innebære i reduksjoner. Vi er derfor svært tilfreds med at vi nå har et massivt grunnlag for å fatte riktige og nødvendige beslutninger for å få ned klimautslippene. Miljødirektoratet ga oss tydelige tall på hvor mye som må kuttes i de ulike sektorene for å nå klimamålene. De var også tydelige på at det ikke lenger er spørsmål om hvilke tiltak vi skal gjennomføre – nei, alle tiltakene må gjennomføres, om vi skal nå målet. Så sitter vi da igjen med et kompromiss på fem tiltak som vi kunne enes om. Det er noen skritt, men det er langt, langt fra nok. Snart skal vi diskutere hvilke klimamål Norge skal sette fram mot 2030. Det vil komme ambisiøse forslag og forslag som er mer ambisiøse enn de ambisiøse. Men hva hjelper det egentlig, om vi ikke samtidig forplikter oss til ambisiøse og konkrete tiltak for å nå målene? Kristelig Folkeparti støtter de tiltakene som skisseres i rapporten, og som fremmes i representantforslaget. Vi mener likevel at flere av tiltakene trenger en grundigere vurdering for å sikre at forslagene på best mulig måte blir utformet etter hensikten. Derfor fremmer vi forslag om å be regjeringa «gjennomgå tiltakene som skisseres i Miljødirektoratets rapport «Faglig grunnlag for videreutvikling av den nasjonale og internasjonale klimapolitikken», og fremme konkrete forslag til hvordan de enkelte tiltakene kan gjennomføres.» Dermed er forslaget fremmet.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2015-02-03:
Vi har fått en god rapport fra Miljødirektoratet og et Dokument 8-forslag som tar dette opp i seg – en rekke nødvendige tiltak som Kristelig Folkeparti mener trenger en grundigere vurdering for å sikre at forslagene blir utformet etter hensikten. Spørsmålet mitt til statsråden blir: Når vil statsråden komme med nye, konkrete tiltak og forslag til tiltak utover det som ble vedtatt i statsbudsjettet for 2015?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2015-02-03:
Aller først har jeg lyst å takke klima- og miljøministeren for at hun på en balansert måte også svarer ut noen av de problemstillingene som komiteen har vært opptatt av når det gjelder behandlingen av denne saken. Og jeg går ut ifra at klima- og miljøministeren også har en klar tanke om hvordan en skal møte tiden fram til 2020 og stanse bruk og utslipp av prioriterte miljøgifter. Men jeg har lyst til å understreke og få stadfestet også i Stortinget at statsråden i den utvekslingen som har vært mellom komiteen og statsråden, ikke på ett eneste område, i én eneste setning, har anbefalt komiteen å opprettholde totalforbudet. Jeg ønsker at klima- og miljøministeren bekrefter akkurat den observasjonen – altså at man ikke med én eneste setning har anbefalt komiteen å opprettholde totalforbudet mot bruk av blyhagl.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2015-02-03:
Ja, noe som også er litt vesentlig for Stortingets behandling av denne saken, er hva klima- og miljøministeren velger å gi av råd til Stortinget, og med dagens totalforbud mot bruk av blyhagl er det vesentlig å få tydelig bekreftet at statsråden ikke har svart komiteen på en slik måte at en fraråder komiteen og Stortinget å oppheve totalforbudet, med bakgrunn i de rapportene som kommer fra Miljødirektoratet.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2015-02-03:
Aller først vil jeg takke statsråden for svaret. Jeg tror vi langt på vei er enig i oppfattelsen av hvordan arbeidet med forvaltningsplanene skal foregå. Sånn sett var det en betryggende redegjørelse, det klima- og miljøministeren nå ga. Men jeg har lyst til å understreke et par elementer. For det første må det ikke herske noen tvil om at en politisk enighet eller uenighet utenfor denne salen eller mellom noen partier i tilknytning til denne salen ikke er et grunnlag for å tilsidesette prinsipper, metoder eller føringer gitt av Stortinget på et tidligere tidspunkt. Det er utvilsomt sånn at Stortinget forutsatte for sin tilslutning til forvaltningsplanen for Norskehavet i 2009 at denne planen skulle rulleres i 2014. Da er det bekymringsfullt at klima- og miljøministeren til tross for det hun nå sier, har valgt å se bort fra – foreløpig – denne rulleringen fordi en har blitt enig om noe utenfor Stortinget som for Stortinget i seg selv er knekkende likegyldig. Stortinget har bedt om en rullering og ny grunnlagsvurdering i 2014, men har ikke fått det. Det er det vesentlige i det. Da er det grunn til også å sette spørsmålstegn ved det som jeg tror mange i denne sal oppfatter som litt unormal praksis, når en igjen skal oppdatere forvaltningsplanen for Lofoten og Barentshavet knyttet til iskanten spesifikt. Jeg skal ikke forskuttere hva vi skal mene i den saken. Jeg vil bare allerede nå signalisere veldig tydelig at jeg forventer at den grundige, faglige vurderingen, kunnskapsbaserte tilnærmingen til problemstillingene og analysen i tilknytning til det, faktisk er redegjort for når Stortinget får seg forelagt den saken. Hvis ikke er det også grunnlag for bekymring, for da begynner en egentlig å forlate et mønster og et prinsipp knyttet til forvaltningsplanene, fordi en har lyst til å ivareta en politisk interesse eller motivasjon. Det vil etter min vurdering være å forlate den gode trenden og den gode skikken som er utarbeidet i tilknytning til forvaltningsplanarbeidet, hvor kunnskap er nøkkelen til videre politisk håndtering. Så til slutt: Med bakgrunn i de erfaringene klima- og miljøministeren har hatt som klima- og miljøminister nå i halvannet år, kan hun svare på hvor ofte en bør rullere forvaltningsplanene, i og med at det er litt utradisjonelt at en regjering kommer og legger fram en enkeltsak for Stortinget i tilknytning til en forvaltningsplan? Er det behov for nå å rullere oftere enn det en tidligere har antatt? Og vil eventuelt klima- og miljøministeren ta et ansvar for at det skjer?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2015-02-03:
Jeg er litt usikker på om vi har kommet noen vei videre etter denne debatten, men jeg tror i hvert fall det er et veldig betydelig flertall i Stortinget for at vi skal basere det videre arbeidet på det grunnlaget som vi har hatt siden 2002, hvor det er kunnskap, konsekvensutredninger og helhetlige analyser som skal ligge til grunn, før en tar de endelige politiske avklaringene knyttet til forvaltningen av havområdene våre. Så blir det prøvd gjennom debatten å skape usikkerhet på ulike elementer. Representanten Astrup prøver på det med hensyn til 23. konsesjonsrunde. Hvis regjeringen forholder seg til det som er åpningsmeldingen knyttet til 23. runde og utlysningen av den, er det ikke noe problem, fordi Stortinget har gitt fullmakt til det. Det som jeg er opptatt av, er at vi følger de prinsippene. Årsaken til interpellasjonen handler ikke om iskanten, den handler om Norskehavet. For når det gjelder den rulleringen som Stortinget i 2009 forutsatte skulle skje i 2014, har altså klima- og miljøministeren, i svar til Stortinget, på bakgrunn av en politisk vurdering – betraktninger om avklaringer mellom Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre – tilsidesatt rulleringen. Det er sånn jeg må lese det svaret. Jeg må med respekt å melde uttrykke bekymring hvis det er sånn en skal fortsette det som handler om forvaltningsplanene. For det er et godt verktøy, forutsatt at de er helhetlige, og forutsatt at de følger også de rulleringer og de hovedrevisjoner som er forutsatt for Stortingets behandling. Det må være et ufravikelig krav fra Stortingets side, og jeg går også ut fra at klima- og miljøministeren kan garantere for at det vil skje. Det handler ikke om at det er noen faglige oppdateringer som er forsinket, eller at det er faglige oppdateringer som skal være grunnlaget for den rulleringen, så lenge det er Stortinget som har fastsatt det. Stortinget hadde noen spørsmål om mer kunnskapsinnhenting og videre analyser i tilknytning til rullering, og så skulle noe av det ha kommet i 2014. Det kom altså ikke i 2014, men jeg håper at det kommer i løpet av 2015. Selv var jeg saksordfører for forvaltningsplanen for Norskehavet. Jeg har liksom et lite eierforhold til det som er skrevet der, og jeg har også et lite eierforhold til at det blir fulgt opp. Jeg forventer det. Så til det med iskanten. Jeg synes det er litt merkelig at regjeringen velger å ta det som vi nå hører om, som en tematisk avgrenset sak å legge fram for Stortinget. Det er ikke noe grunnlag for det, men jeg forutsetter at kunnskapen, analysene og den helhetlige vurderingen også representerer og følger den saken, selv om den er tematisk avgrenset. Hvis ikke kan det bli en problematisk debatt i Stortinget.
Odd Henriksen (Høyre), 2015-02-03:
Jeg vil også takke saksordføreren for måten denne saken har blitt behandlet på. Det har vært en omfattende behandling, og det har vært et behov for kunnskap knyttet til spørsmålene som har vært reist. Jeg er enig med siste taler knyttet til mye av det som ble sagt. Det ble innført et totalforbud i Norge i 2005, og etter at totalforbudet ble innført, har det over tid vært en ganske stor debatt i offentligheten om helseeffekter ved bruk av blyhagl utenfor våtmarksområder og skytebaner. Denne debatten har vært ikke bare en norsk debatt. Sverige hadde også et forbud i sin tid knyttet til blyhagl, men de myket det opp, og det kan være fornuftig at vi titter den veien når vi skal gjøre våre beslutninger. Det er allikevel slik at det er de opplysningene vi sitter med i dag, som skal danne grunnlaget for beslutningen som vi skal gjøre. Vi har fått mange innspill i denne saken. Siden 2005 har det vært skapt stor usikkerhet rundt skadeeffekten ved bruk av blyhagl utenfor våtmarksområder og skytebaner, og jegernes organisasjon har ytret ønske om å myke opp forbudet. På den andre siden har vi fått advarsler om at bly kan være skadelig. Det er vel heller ikke tvil om at blyhagl er den mest effektive ammunisjon som er tilgjengelig når man skal gå på jakt, med tanke på effektiv jakt. Det alt vesentligste av de alternativene som vil kunne brukes, vil sannsynligvis være stålammunisjon, og med den er det en tendens til å bli litt ekstra skadeskyting. I tillegg er det slik at den også kan være ikke farlig, men den kan rikosjettere hvis man går på jakt – da spesielt utenfor tregrensen, hvor en stor del av jakten selvfølgelig er – og rikosjettfare er noe man må ta med seg. Vi har i hvert fall gjort en grundig vurdering, og vi er enige med Norges Jeger- og Fiskerforbund, som mener at ved bruk av blyhagl ved jakt på småvilt er man sikret en mer dyreetisk jakt og – jeg holdt på å si – en sikrere jakt. Etter en totalvurdering av både fordeler og ulemper har vi kommet til at det kan være fornuftig å myke opp forbudet mot blyhagl på det nåværende tidspunkt. Så er det også slik at når vi nå sier at vi skal gjøre det, erkjenner vi at dette er en krevende sak, og derfor tror vi det er fornuftig at vi også – etter at forbudet er myket opp – ser på utviklingen framover, slik at vi tar det med oss i den videre gangen når dette skjer.
Odd Henriksen (Høyre), 2015-02-03:
Jeg skal legge fram innstillingen på vegne av saksordføreren. I denne saken er det en delt komité med et stort flertall og et mindretall. Først tenkte jeg å gå igjennom det vi er enige om, for deretter å fremme flertallets syn i saken. Jeg regner med at mindretallet grundig vil gå igjennom sitt syn på saken. Komiteen ønsker å vise til den todelte målsettingen som følger av rovviltforliket. Rovdyrforvaltningen baserer seg på en politikk der hensynet til å sikre overlevelse til alle de store rovviltartene i norsk natur må kombineres med en forvaltning som totalt sett bidrar til å dempe konfliktene og motvirke utrygghet innenfor den todelte målsettingen. Forliket sier også at all forvaltning av rovdyr skal bygge på vitenskapelig og erfaringsbasert kunnskap, og det skal legges vekt på regional forvaltning, respekt for eiendomsretten og enkeltmenneskers og lokalsamfunns livskvalitet. Komiteen er av den oppfatning at privat eiendomsrett er viktig for å sikre en god forvaltning av naturressursene, og at private grunneiere har en særlig interesse av å drive sin eiendom i et langsiktig perspektiv. Så kommer vi til der vi skiller lag. Komiteens flertall viser til svarbrev fra klima- og miljøminister Tine Sundtoft. Her redegjøres det for de erstatnings-, kompensasjons- og tilskuddsordningene som beitenæringen har tilgang til. Dette er erstatning for beitedyr tatt av rovvilt tilskudd til forebyggende tiltak mot rovviltskader tilskudd til driftsomstilling grunnet rovvilt kompensasjon for beiterestriksjoner Flertallet i komiteen mener at det i dag er gode økonomiske ordninger for eiere av beitedyr som blir berørt av rovvilt. Gode ordninger er viktig for å sikre en livskraftig beitenæring. Flertallet i komiteen viser til representantforslag 8:1 S for 2014–2015, hvor en fremmer et forslag om å endre erstatningsbestemmelsen i naturmangfoldloven § 19, slik at den blir likelydende med lovens § 50, som omhandler erstatning i verneområder. Flertallet vil påpeke at § 50 er et unntak blant de regler som ellers gjelder for statens erstatningsplikt, og at det finnes en rekke økonomiske ordninger for dyreeiere innenfor og utenfor rovviltprioriterte områder. Flertallet vil derfor ikke anbefale forslaget framsatt i Dokument 8:1 S.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2015-02-03:
For Fremskrittspartiet er det en gledens dag når Stortinget i dag ønsker å legge til rette for å tillate bruk av blyhagl til jakt utenfor våtmarksområder og skytebaner. Fremskrittspartiet fremmet senest i 2013 et forslag identisk med det vi behandler i dag, men det ble den gang stemt ned med den forrige regjeringen. I denne sak, med en mindretallsregjering, ser vi at det egentlige flertall på Stortinget blir det motsatte av hva det ble med en flertallsregjering i 2013. Det er en god nyhet for mange hundre tusen jegere i Norge, men det er ikke minst en styrke for det demokratiske flertall i dette hus. Det vil alltid være et gode å ha flere tanker i hodet i de fleste saker. Jakt med blyhagl medfører miljøutfordringer, særlig i våtmarksområder, hvor forbudet vil bestå. Men det er heller ingen tvil om at blyhagl er den mest effektive ammunisjonen som er tilgjengelig i dag når det gjelder å ta livet av byttedyrene og gjennomføre en human jaktutøvelse og en mest mulig effektiv avlivning av viltet. Regjeringspartiene støtter Norges Jeger- og Fiskerforbund i deres syn på bruk av blyhagl ved jakt på småvilt, som sikrer en mer dyreetisk jakt, og at blyhagl er sikrere for jegerne, da det er større fare for rikosjett ved bruk av alternativ ammunisjon. En annen side av denne sak er at det er åpenbart at det er en avgrunn mellom forskning og vitenskap. Det virker nærmest som om mange forskere har konkludert med fasit før forskningsprosjekter er blitt igangsatt, og at tro kommer før vitenskap. Jegernes Interesseorganisasjon har plukket fra hverandre de undersøkelsene som er kommet om blyfunn i rovfugl. De har påvist klare svakheter i undersøkelsene og mener det er mest sannsynlig at blyammunisjon er en meget liten kilde til opptak av bly hos rovfugl. Samtidig ser vi at det er voldsomme sprik mellom svenske og norske undersøkelser. Den svenske rapporten fra Livsmedelsverket «Bly i viltkött» har et ganske annet og langt mer nyansert bilde enn det som hevdes i debatten i Norge. Dette påpeker Norges Skogeierforbund, som organiserer cirka 70 pst. av det privateide jaktarealet i Norge. Denne debatten, med mange innspill fra mange organisasjoner, hvorav de fleste natur- og miljøorganisasjoner er meget negativt innstilt, handler også om demokratiske beslutningsspredninger. Er det alle brukere av naturen over det ganske land gjennom sunne interesser, som jo jakt er, som skal kunne bestemme lite grann mer over sin egen hverdag, eller er det urbane organisasjoner som overhodet ikke har interesse for jakt, som skal bestemme over dem som ønsker å dyrke sine jakt- og naturopplevelser og interesser? Avslutningsvis vil jeg takke de partiene som stemmer for å tillate bruk av blyhagl til jakt utenfor våtmarksområder. Jeg vet at det for noen ikke har vært noen lett sak. Men det er bra for saken at det til slutt i behandlingen ble et bredt flertall, og som vi alle vet – et bredt flertall står seg langt bedre enn et snaut flertall.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2015-02-03:
Jeg reagerer litt på hvordan representanter bruker det de hevder er objektiv forskning, og at objektiv forskning krever forbud mot bruk av blyhagl. Da må jeg nesten spørre: Hvilken objektiv forskning? For det er så store sprik mellom hva interesseorganisasjoner avslører når det gjelder den forskningen som er blitt utøvd, det er så store forskjeller når det gjelder hva norsk forskning har kommet fram til, og hva forskning som er blitt gjort i våre naboland, har kommet fram til, at jeg må rett og slett spørre: Hvilken objektiv forskning er det det blir vist til, hvis det ikke er et ønske om å bruke denne forskningen – eller denne troen – politisk? For til syvende og sist er det politikk vi snakker om. Så til det etiske – det som er en mest mulig effektiv avlivning av småvilt, og bruk av blyhagl. Jeg har vært jeger i mange år. Jeg har gått mye på jakt, og jeg tror jeg våger å påstå én ting: At 100 pst. av jegerne foretrekker blyhagl, er kanskje å ta noe for hardt i, men at 80–85 pst. av dem som jakter, foretrekker blyhagl på grunn av effektiv avlivning, er ikke veldig langt fra sannheten. For det er ingen tvil om at det avliver langt mer effektivt enn alternativene.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2015-02-03:
Jeg må tilstå at da dette forslaget kom på bordet, tenkte jeg at dette er et forslag som jeg må gå litt dypere inn i når det gjelder problematikken, for det er klart at de områdene man her snakker om, har en særegen utfordring. Men det at jeg ønsket å sette meg inn i saken, gjorde også at jeg faktisk satte meg inn i hva regjeringen har fått til av tiltak siden den tiltrådte. Vi ser at antallet omsøkte erstatninger når det gjelder rovdyrskader, bare fra 2013 til 2014 ble redusert med ca. 25 pst. Det er i dag en veldig god dialog mellom departement og regionale rovviltnemnder, den er langt bedre i dag enn hva den var. Vi ser at når det gjelder nær sagt alle saker om uttak av rovdyr som rovviltnemndene har anket, har alle anker, unntatt én, gått igjennom i departementet, og rovviltnemnda har fått viljen sin. Det er en veldig viktig årsak til at antallet omsøkte erstatninger har gått ned med 25 pst. Da er det slik at denne regjeringen har stått for et arbeid og fått redusert erstatningen med bakgrunn i rovdyr vesentlig. Når man da i tillegg ønsker at man skal ha spesielle ordninger, har det i sum for meg personlig blitt slik at man egentlig ønsker altfor mye. Man kan gjerne si det slik at dagens regjering har nådd igjennom der den forrige feilet. Går vi inn og ser på hva man faktisk utbetaler, er det slik at for 2015 ligger det inne 150 mill. kr til erstatning for beitedyr tatt av rovdyr. Det er 75 mill. kr relatert til tamrein, og det er omtrent 75 mill. kr relatert til husdyr. Så kan man gå inn og se at det er utbetalt 44 mill. kr til forebyggende og konfliktdempende tiltak, og i tillegg har regjeringen gått inn og økt omstillingsmidlene. Da må jeg si at min konklusjon er lik saksordførerens konklusjon. Vi har faktisk gjort en veldig god jobb på området, og dette er egentlig å be om å få i både pose og sekk.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2015-02-03:
Representanten Hansson etterlyser kunnskapsbasert dokumentasjon på dette området, og det er nettopp litt av problemet: Det finnes ikke kunnskapsbasert dokumentasjon på at blyhagl i seg sjøl er kilden til den typen forurensning som en del av representantene her i dag sier at det er. Vi i Senterpartiet har gått gjennom de rapportene som er kommet. Det som sies i Miljødirektoratets rapport om blyeksponering via mat, er knyttet til konsum av hjortevilt. Vitenskapskomiteen for mattrygghet tok for seg dette i 2013. Hjortevilt felles med rifleammunisjon og har svært lite med blyhagl å gjøre. Likedan står det i samme rapport at forbruket av blyhagl er 260 tonn i året. Det må beviselig være feil, for det må bety at man på småviltjakt i Norge avfyrer et sted mellom seks og åtte millioner haglpatroner. Det gjør man sjølsagt ikke. Det ble felt omtrent 220 000 småvilt i 2013. Det vi vet, er at antagelig 80 pst. av de haglskuddene det her er snakk om, ble avfyrt på skytebaner, og der vil det fortsatt være forbudt å bruke blyhagl. Når det gjelder Veterinærinstituttets undersøkelse om rovfugl, som ble gjennomført i en 40-årsperiode fra 1973 og fram til i dag: Av de 268 rovfuglene de har undersøkt, er det tre – tre fugler på 40 år – som man kan si at kanskje kan være forenlig med bly fra ammunisjon. Men de kan ikke si om det er bly fra rifleammunisjon eller hagleammunisjon. Det må av og til være lov til også å få gå gjennom de rapportene som blir sendt oss, og faktisk se på de fakta som blir presentert for oss, og på hva som er kunnskapsbasert og ikke.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2015-02-03:
Det er veldig positivt at vi får signal om en handlingsplan allerede før påske. Det synes jeg er et godt signal. Til spørsmålet om marked og næringsliv vil jeg gjerne få lov å understreke behovet for en bransjedialog med utvalgte bransjer, kanskje særlig klesbransjen og leketøysbransjen, som jeg vet de har gode erfaringer med i Sverige. Jeg heier også på det forbudet Norge har innført mot perfluoroktansyre. Det er et svært skadelig stoff, og jeg mener at Norge, på tross av at en er stevnet av ESA, skal se på det med frimodighet. Det norske forbudet er berettiget. Jeg tror like gjerne at enden på den visa kan bli at Norge og Tyskland sammen klarer å presse gjennom et forbud i hele EU. Så har Sverige stevnet Europakommisjonen for EU-domstolen for ikke å ha vedtatt noen kriterier når det gjelder hormonhermere, eller hormonforstyrrende stoff. Mitt spørsmål til statsråden er rett og slett: På hvilken måte vil den norske regjeringen støtte Sverige i den kampen de har mot EU-kommisjonen?