Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2009-12-07:
Klimaperspektivet blir naturligvis sentralt også i dagens debatt. I fredagens debatt, om de norske posisjonene før klimatoppmøtet i København, var det bred tilslutning til Regjeringens posisjoner, og jeg mener vi kan være stolt av Norges posisjoneringer i disse forhandlingene. Jeg er også stolt av vår regjerings innsats i klimapolitikken, og jeg mener vi har tatt mange viktige skritt. Jeg har lyst til å peke på noen. Karbonfangst og -lagring har et enormt potensial i arbeidet for utslippskutt. Det snakkes om at mellom 10 og 15 pst. av utslippene kan kuttes ved hjelp av denne type teknologi. På verdensbasis har vi 6 000–7 000 store punktutslipp knyttet til industri- og energiproduksjon som er aktuelle for fangst av karbon. Gjennom Mongstad-prosjektet har Norge satt seg i tet på utvikling av storskala fangst og lagring av CO2. Dette prosjektet er et resultat av et politisk valg. Vi har erfaring fra fangst og lagring av CO2 på Sleipner. Vi hadde en klar kandidat til storskala rensing på Mongstad, og vi hadde politisk vilje til å satse tungt på utvikling av teknologien den gang dette ble gjort. Vi ser i etterkant at her har også andre fulgt etter når man ser hva som er på gang. Det er gledelig å se at prosjektet nå har bred politisk tilslutning, og at det er et bredt politisk flertall i Norge som ser behovet for denne satsingen. Men prosjektet er stort, og det er komplisert og krever streng styring. Fremskrittspartiet peker på behovet for kvalitetssikring og forskning på sikker lagring av CO2. Dette er det ingen som er uenig i, og det er selve tema for arbeidet rundt CO2- lagring. Vi vet at i den internasjonale debatten rundt CO2-fangst og -lagring, er denne problemstillingen svært sentral. Vi har erfaringer fra Sleipner og kunnskap fra 40 års olje- og gassproduksjon som nå brukes for å finne gode løsninger. Jeg vil også peke på avskoging. Arbeidet for å forhindre avskoging er et annet felt hvor Norge setter spor etter seg. Stoltenberg lanserte i 2007 initiativ til tiltak mot klimagassutslipp fra avskoging og forringelse av skog i utviklingsland. Nær en femtedel av globale utslipp skriver seg fra avskoging, og det er svært viktig at vi får en omfattende satsing på reduksjon av avskogingen. Norge vil bruke opptil 3 milliarder kr på dette området, og i 2010-budsjettet er det bevilget 2,1 milliarder kr. Men også på dette feltet er risikoen for feiltrinn til stede. Vi snakker om å bruke enorme summer i land hvor korrupsjon er et problem, hvor demokratiske prosesser ofte er mangelfulle, og hvor vi har 1,6 milliarder mennesker som lever i randsonen på skogene vi vil verne, og vi må ivareta disse menneskenes rettigheter og levegrunnlag. Disse har levd i pakt med naturen, brukt skogen i alle år av sitt liv, og det må vi sikre at de fortsatt har rett til. Poenget mitt er at risikoen for feiltrinn, for utsettelser og for tekniske komplikasjoner, f.eks. redselen for skandaler i forbindelser med skogprosjektene, ikke må skremme oss fra å satse, enten det gjelder karbonfangst og -lagring, eller det gjelder avskoging. Det vi vet med den største sikkerhet, er at de negative konsekvensene av menneskeskapt oppvarming er dramatiske. Vi vet at det haster med effektive tiltak. Og vi vet at vår tid er tiden for handling. Det mener alle partiene som er en del av klimaforliket, pluss etter hvert, har jeg forstått, representanten Solvik-Olsen fra Fremskrittspartiet, om jeg har tolket hans uttalelser riktig her i dag, at FNs klimapanel nå må på tas på alvor, Jeg må for øvrig si når Solvik-Olsen klaget over at tre ulike partier – regjeringspartiene – har ulikt utgangspunkt for den forestående debatten om oljeboring i Lofoten og sa at på denne måten hadde regjeringspartiene tatt hånd om hele politikkområdet, at jeg er mer bekymret for at ett parti, det største opposisjonspartiet, som Solvik-Olsen representerer, tar opp i seg hele spekteret alene i synet på klimaproblemene. Solvik-Olsen støtter og stoler på FNs klimapanel. Handlingsprogrammet til Fremskrittspartiet undergraver klimapanelet når man sier: «Klimapolitikken, som det interstatlige klimapanelet er premissgiver for, hviler fortsatt på et ufullstendig vitenskapelig grunnlag.» Representanten Arne Sortevik fra Hordaland hadde senest lørdag i Bergensavisen et innlegg hvor han skrev at det er grunn for bekymring, ikke «for menneskeskapte klimaendringer, men politikerskapte konsekvenser av et feilbasert beslutningsgrunnlag».