Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2019-10-08:
Først vil jeg si at jeg er glad for at debatten om sang i skolen fyller hele dagsordenen til Stortinget i dag! For meg er det ingen tvil: Sang er viktig. I Norge synger vi ved dåp, bryllup og gravferd. Vi sang i denne sal da Stortinget ble åpnet. Vi synger til ungdommen, at vi elsker dette landet, og når vi går en tur på stien. Sang er balsam for hjertet og næring for sjela. Selv synger jeg når jeg er trist, når jeg er glad, eller når jeg vil glede andre. Og jeg kan glede Stortinget med at jeg ikke skal synge i dag! Sang er så mye: Sang er viktig for fellesskapet, kulturarven og identiteten og er en kilde til læring. Og sangen er for viktig til at den skal kunne velges bort i skolen. Den påstanden tror jeg det er ingen i denne sal som er uenig i. Men allikevel har høyreregjeringa klart å hisse på seg en hel haug med illsinte musikkpedagoger, lærere og foreldre til et massivt opprop for sang i skolen – og det for andre gang på veldig kort tid. Første gang var i fjor, da sang var ute av «læreplanens generelle del». Da ble gemyttene roet av en syngende vikarminister Asheim, som garanterte at det ikke var noen fare for sangen i skolen. Runde to ble startet i vår, da regjeringa foreslo å fjerne sang fra norskfaget. Denne gang er det annerledes, og jeg tror ikke en sang fra statsråden hjelper. Hele 34 organisasjoner og tusenvis av folk har laget oppropet «Krafttak for sang». 1 212 har signert underskriftskampanjen «Ja til sang i skolen». Oppropet «Syng ut» samlet store deler av Musikk-Norge til demonstrasjon utenfor Stortinget, med Maj Britt Andersen som forsanger og flere i komiteen som korister. Det er disse massive protestene jeg nå med denne interpellasjonen tar inn i Stortingets sal og utfordrer statsråden på. Flere har spurt seg: Hvorfor kommer disse protestene nå? Regjeringa har forsøkt å avfeie protestene med å kalle det uvitenhet om de nye læreplanene og overreagering. Det mener jeg er feil analyse. Dette tror jeg var spikeren i kista, dråpen som fikk begeret til å renne over. Eller som Solveig Sandelson i Stavanger Aftenblad skrev: «Det finst lærarar i estetiske fag som går rundt med ei sorg i seg. Fordi faga ikkje får plass, ikkje får eigenverdi, ikkje får nok ressursar, ikkje skikkeleg kompetanse. Det er fattig. Vi blir fattigare av det.» Og tallenes tale er klar: Bare 40 pst. av dem som underviser i musikk i barneskolen, har formell utdanning i faget. På lærerutdanningen velger 95 pst. av studentene bort de estetiske fagene. Etterutdanning i musikk og kunst og håndverk utgjør kun 5 av 194 av årets etter- og videreutdanningskurs for lærere. Samtidig viser undersøkelser at søknader fra lærere til videreutdanning i nettopp estetiske fag blir nedprioritert, og derfor i tillegg skjuler et behov. Derfor kommer protestene – fordi en nå er lei av at sang, musikk og praktiske fag nedprioriteres. For en lærer som aldri har fått undervisning i å synge selv eller i det å synge med en klasse, kommer heller ikke til å velge sang som metode. Det er derfor jeg nå ber statsråden ta grep og snu utviklingen. Arbeiderpartiet mener sang er enkelt, billig og inkluderende og en viktig del av vår felles identitet. Det må ikke være tvil om at sang også i framtida skal ha en sentral plass i skolen, og det er uheldig at det er skapt usikkerhet rundt dette. Jeg mener det er uaktuelt å la sangen forsvinne ut av klasserommet. Sang i skolen er viktig, det er en del av vår felles kulturarv, og vi kan ikke la det være tvil om at norske skoleelever skal synge med de stemmene de har, også i framtida. Intensjonen bak endringene i læreplanen er god, og vi i Arbeiderpartiet har vært tydelige forkjempere for å gi lærerne mer tillit og redusere detaljstyringen av skolen. Men samtidig kan vi ikke la tillit til lærere bety at vi havner i den andre grøfta, der vi tømmer skolen for viktige felles referanser som sang. Jeg mener det er en politisk oppgave å rydde unna tvil og stadfeste at sangen også skal ha en sentral plass i skolen framover – en politisk oppgave jeg håper statsråden tar. Samtidig deler jeg også bekymringen over retningen norsk skole tar: Skolen er blitt for teoretisk, stillesittende og akademisk, spesielt for de minste barna. Og høyreregjeringa har gjort lite for å fremme mer praktisk og variert læring for elevene. Skolen skal se og gi alle elever mestring. Da må en også legge til rette for at barn lærer ulikt. Elevene må også kunne tilegne seg kunnskap gjennom praktiske oppgaver, aktiviteter og deltakelse i sang, ikke kun det rent teoretiske. For det er ingen motsetning mellom lek og læring. Det er enormt mye læring gjennom både lek, sang, dans og andre aktiviteter. Som f.eks. forskningen fra Bradford barneskole i Storbritannia viste: Gjennom en målrettet satsing på sang, drama og kunst i alle fag har en gått fra nasjonal bunnplassering til en topplassering på resultater i lesing, skriving og regning. Gjennom seks musikktimer i uka har altså elevene blitt bedre i matte. Spørsmålet jeg mener er viktig, er hva kunnskapsministeren har gjort for å sikre sangens plass i skolen. Det er denne målrettede og helhetlige satsingen som jeg mener mangler. Og verktøykassa er ikke tom – statsråden vil bare ikke bruke verktøyene. I tillegg til det politiske ansvaret, som nevnt, med å sikre sangens plass i skolen kommer oppropene med noen tydelige utfordringer til regjeringa, som jeg håper kunnskapsministeren i dag vil svare på: Utfordring 1: Gjennomføre et kompetanseløft innenfor sang for dagens og morgendagens lærere. Det er ikke godt nok når 95 pst. av studentene på lærerutdanningen velger bort de estetiske fagene, og kun 5 av 194 etter- og videreutdanningskurs for lærere er i musikk og kunst og håndverk. Utfordring 2: Innføre kompetansekrav for musikklærere. At kun 40 pst. av musikklærerne i barneskolen har utdannelse i faget, er heller ikke godt nok. Vi bør se på hvordan vi kan innføre kompetansekrav i flere fag. Utfordring 3: Gi sangen den rettmessige plassen i læreplanene. Som sagt: Jeg mener også at metodefrihet er viktig, og vi vil ikke ha noen tvang. Men sang er mer enn en metode. Sang er en grunnleggende måte å uttrykke seg på, og vi vet at gode sangopplevelser i unge år legger grunnlag for sangglede også resten av livet. Bør ikke derfor sangen ha sin rettmessige plass i læreplanen? Utfordring 4: Gi lærerne gode verktøy. Mye av sangen som skjer i skolen i dag, er basert på tilfeldige YouTube-klipp. Vi mener skolen må sikres tilgang til repertoar gjennom både bedre læringsmateriell og hvordan en kan ta dette i bruk. Dette gjør lærerne bedre i stand til å bringe sangen tilbake i skolehverdagen. Jeg håper at statsråden bruker nettopp denne anledningen til å svare på den overordnede utfordringen, men også disse fire utfordringene fra oppropet og de protestene som har kommet fra fagfolk, lærere og foreldre – og at enden på denne visa blir god.