Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-02:
Flere ganger har vi sagt at en av Stortingets viktigste oppgaver er å kontrollere om regjering og forvaltning følger de vedtak som Stortinget har fattet, og det er jo viktig å stadfeste det nok en gang. Sivilombudsmannen er Stortingets forlengede arm og praktisk utøver av deler av denne kontrollen. Ikke bare det, Sivilombudsmannen er folkets advokat og har hele den offentlige forvaltninga som arbeidsområde. Ombudet har derfor en svært viktig rolle. Jeg vil understreke at det derfor er viktig at forvaltninga følger opp de vedtakene eller henstillingene som ombudsmannen kommer med, eller fatter. Det er viktig i forhold til tilliten til forvaltninga og i forhold til den enkeltes rettssikkerhet. Det forutsetter at forvaltninga både prioriterer henvendelsene fra ombudsmannen og legger ned et betydelig arbeid i disse. Komiteen er godt fornøyd med den jobben Sivilombudsmannen gjør, og det er derfor en enstemmig komite som står bak innstillinga når det gjelder behandlinga av årsmeldinga. I årsmeldinga gjør Sivilombudsmannen greie for at de rettslige spørsmålene som klagene reiser, blir stadig mer kompliserte og vanskelige å forstå. Den offentlige lovgivinga gir i stadig økende grad borgerne rettigheter. Rettsliggjøring var jo også et tema i Maktutredningens sluttrapport. Den økende rettsliggjøringa av forvaltningas forhold til borgerne bidrar til å styrke den enkeltes rettsstilling, men samtidig øker forventningene til hva forvaltninga skal kunne gjøre. At rettighetene er forankret i skjønnsmessige ord og uttrykk, bidrar til at saksbehandlinga på ombudsmannskontoret blir stadig mer komplisert, ressurskrevende og tidkrevende. Det er derfor viktig at Stortinget gir økonomiske rammer som er nødvendige for at ombudsmannen kan utføre jobben som kontrollør og folkets advokat. Det ser ut til at spørsmålet om innsyn i forvaltningas interne dokumenter fortsatt framstår som delvis uavklart. Ved behandlinga av årsmeldinga for 2001 bad en samlet komite ombudsmannen om å vurdere om det var nødvendig med en regelendring for å stadfeste ombudsmannens rett til innsyn. Problemstillinga ble da belyst gjennom to saker. Bergens Tidende bad om innsyn rundt Globus II-saken. Sivilombudsmannen bad om innsyn for å vurdere bruk av mer offentlighet i Utenriksdepartementet og Justisdepartementet. Sjøl om det dreide seg om en intern dialog om hvordan en sak for Sivilombudsmannen skulle behandles, sluttet en samlet komite seg til ombudsmannens vurderinger, at Justisdepartementets tolkning av ombudsmannsloven § 7 korresponderte dårlig med ombudsmannens mandat – for ombudsmannens rett til utlån av dokumenter må ikke innskrenkes. Forvaltningas vide fullmakter kompenseres jo ved at ombudsmannen kan undersøke årsakene til avslagene. En samlet komite stadfester i den innstillinga vi behandler nå, at bestemmelsen i ombudsmannsloven § 7 også må gjelde de interne dokumentene som Justisdepartementet har ment har vært unntatt fra ombudsmannens innsyn. Jeg utfordrer justisministeren til å stadfeste det samme. Dersom han ikke gjør det, kan det bli aktuelt å komme tilbake med forslag til endring i ombudsmannsloven. I fjor reiste ombudsmannen to spørsmål – ja flere, men iallfall to spørsmål som komiteen tok opp i innstillingen: Hvilken rolle har ombudsmannen etter omlegginga av billighetserstatningen? Og: Bør ombudsmannens forhold til menneskerettigheter presiseres? Komiteen bad ombudsmannen om å komme tilbake med forslag. Komiteen slutter seg til ombudsmannens vurderinger og forslag, slik de er framlagt for komiteen, og slik det går fram av saker vi skal behandle senere i dag, i Stortinget, om endringer i instruks, og i Odelstinget, om endringer i lov. Komiteen mener at ombudsmannen ikke kan eller skal ha en rolle ved behandlinga av billighetserstatninger. Videre går komiteen inn for en tilføyelse i ombudsmannsloven § 3, som innebærer at Sivilombudsmannen skal påse at menneskerettigheter legges til grunn. Komiteen forutsetter at ombudsmannskontoret har den nødvendige fagkunnskapen for å ivareta dette aspektet ved vurdering av forvaltningsvedtak i tida framover, og komiteen har også notert seg med interesse det samarbeidet som skal inngås med Senter for menneskerettigheter ved Universitetet i Oslo. Sivilombudsmannen reiser i årsmeldinga det viktige spørsmålet om ansattes ytringsfrihet. Ytringsfrihet er en viktig forutsetning og et viktig element i demokratiet. Utgangspunktet må være at offentlig ansattes ytringsfrihet også må kunne omfatte ytringer om forhold som hører innunder eget arbeidsområde og berører forholdet til arbeidsgiver. Som ombudsmannen skriver: «Ledelsen ved et sykehus må kunne uttale seg kritisk til nedskjæringer ved sykehuset og en rektor ved en skole må kunne forsvare skolens interesser, selv om dette ikke er i samsvar med standpunkt kommunens ledelse har inntatt.» Det er likevel klart at det må kreves at den ansatte eksplisitt opplyser at hun eller han uttaler seg på egne vegne, og ikke på vegne av virksomheten, slik Sivilombudsmannen skriver. I media har vi kunnet lese om ansatte som forteller om det de anser som kritikkverdige forhold i kommuner eller i helseforetak. Jeg mener, og SV mener, at dette er forhold det er viktig at kommer fram, både overfor beslutningstakere og allmennheten. Ifølge media har flere som forteller om forholdene slik de oppfatter dem, blitt utsatt for trusler om oppsigelser eller andre former for represalier. Jeg vil understreke at dette er et viktig tema, og jeg er helt sikker på at vi kommer tilbake til det ved behandlinga av senere årsmeldinger og når vi behandler grunnlovsforslag om ytringsfrihet. Jeg har valgt å kommentere disse områdene, men viser til at Sivilombudsmannen har tatt opp en rekke interessante og viktige problemstillinger som komiteen har kommentert.