Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2009-01-22:
Interpellanten reiser en lang rekke viktige problemstillinger knyttet til denne interpellasjonen. Jeg har lyst til å si at det er vanskelig å se på prisreguleringen i landbruket isolert. Det har sammenheng med øvrig lovverk: en samlet konsesjonslov, en samlet jordlov og odelsloven. Disse lovene til sammen regulerer eiendomsretten i landbruket. Det er fra statsrådens side nå varslet en gjennomgang i løpet av våren. Det er en gjennomgang som jeg ser fram til, og som jeg tror er viktig. Det spesielle med eiendomsretten i Norge hvis man sammenlikner med andre land, er at den på mange vis er demokratisert. Gjennom tradisjon og gjennom historien er eiendomsretten blitt en rettighet for de mange i Norge, ikke for de få. Det er en voldsom styrke for det norske samfunnet, og preger det den dag i dag. Vi har ikke vært belemret med føydalsamfunn, med adelskap. Vi skal ikke lenger enn til Sverige, Danmark og Finland før vi finner samfunn som har vært skrudd helt annerledes sammen, fordi eiendomsretten har vært atskillig mer ulikt fordelt enn i Norge. Det gjør også at det følger plikter med eiendomsretten i Norge. Det mener jeg er helt sentralt, det er helt rett, og slik må det fortsette å være, nettopp fordi dette står så sterkt i norsk historie og i norsk samfunn. Én ting er å diskutere enkeltelementer innenfor dette lovverket med Fremskrittspartiet og Høyre – det synes jeg er interessant – men når de fremmer forslag på forslag om å ta bort boplikten, ta bort delingsforbudet i jordloven uten atterhald, mange vil også fjerne odelsloven, mener jeg at man legger til rette for det vi har unngått i fortiden, nemlig at det er noen få med kapital som kan legge under seg de store jordbruks- og skogbrukseiendommene i Norge. Det bør vi unngå. Hvis man ser bort fra det, er alt lovverk i forandring og bør være i forandring. Samfunnet er i forandring. Det er ikke sikkert at de utfordringene vi vil møte i framtiden, krever de svarene som vi har vært vant med fra tidligere. Mine erfaringer fra priskontrollen i landbruket kommer i grunnen fra min bakgrunn som medlem av bystyret og formannskapet i Trondheim – det er jo kommunene som praktiserer dette lovverket. Da kom jeg borti de enkelte ankesakene, der formannskapet i Trondheim var ankenemnd. Det gjorde at vi fikk et godt innblikk i hvordan systemet fungerte. Vi fikk et godt innblikk i hvordan dette systemet griper inn i hverdagen til enkeltindividet og enkeltbrukerne, og vi fikk god mulighet til å vurdere om dette er hensiktsmessig. Jeg har redegjort for min konklusjon og for mine holdninger når det gjelder dette spørsmålet, i en kronikk som Hans Frode Kielland Asmyhr har sitert ivrig i innledningen til denne interpellasjonsdebatten. Jeg tror det er gode grunner til å se på om prisreguleringen av landbrukseiendom isolert sett er et målrettet og effektivt virkemiddel for å nå de målene som vi setter oss. Jeg mener det er viktig å holde prisreguleringen som det inngrepet det tross alt er, opp mot den påvirkningen det har på enkeltindividets rettigheter knyttet til eiendom. Jeg mener det er viktig å se på sammenhengen mellom prisfastsetting og landbrukseiendom knyttet opp mot prisfastsettelse på øvrig eiendom. Dette er folk som har behov for å reetablere seg i et ordinært marked. Jeg mener det er et stort behov for å se på den vilkårligheten som jeg mener ligger i systemet i dag, knyttet til at kommunene forvalter dette svært ulikt rundt omkring i landet. Det har statsråden varslet at han ønsker å se på. Jeg synes at det peker framover når statsråden i dag sier at han har lyst til å se på verdifastsettelse av boverdi. Jeg synes det peker framover når han nevner kapitaliseringsrenten. Jeg synes ikke minst det peker framover når han understreker så sterkt behovet for en enhetlig forvaltning, nettopp fordi det skal være likhet for loven, og det skal være rettssikkerhet for alle i dette landet innenfor det samme lovverket.