Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-11-18:
Vi har akkurat gjennomført en av stortingsperiodens viktigste skoledebatter, som saksordføreren for den forrige saka, Elisabeth Aspaker, så riktig understreker. Den debatten som vi nå står oppe i, er jeg litt mer i tvil om og syns den er veldig rituell, på et vis. Høyrepartiene har behov for med jevne mellomrom å fortelle omverdenen at de er veldig glad i karakterer – eller, rettere sagt, tallkarakterer. Sjøl om den versjonen som kommer her i dag, er veldig forsiktig – nesten snikende, indirekte – er det ekstra vanskelig for meg å velge hvilken tilnærming jeg skal ha. Jeg kunne tatt en mer tradisjonell ideologisk tilnærming, at dette er et bidrag til det som jeg vet at høyrepartiene elsker, nemlig konkurranse – ønsker tidlig å skille klinten fra hveten, ønsker rangeringer, er veldig opptatt av å løfte de flinke opp og fram og få synliggjort det fortest mulig, og, om nødvendig, og så relativt tidlig, å ta dem ut av fellesskapet. Men jeg tror at den versjonen blir litt for voldsom. En annen versjon, som jeg tror er litt riktigere, er at dette er et typisk tegn på at vi lever i ei tid der vi har veldig sans for tall og tallfesting. Vi er veldig opptatt av rundt omkring, i både kulturlivet, idrettslivet, samfunnslivet og politikken, å kaste terninger og sette tall på ting. Det syns vi er veldig moro, og det mener vi er et bidrag til å foreta en kvalitetsvurdering. For meg er dette først og fremst en litt dum måte å gjøre det på. Jeg har veldig tro på og syns det er veldig viktig at det foretas gode vurderinger, og at ikke minst elevene våre fortjener det. Det hadde vi veldig mange gode innlegg om i forrige debatt. Mette Hanekamhaug spør hva alternativet er for oss i regjeringspartiene, og Elisabeth Aspaker sier at det ikke er presentert et alternativ. Men det foregår da virkelig en stor debatt for tida – og det har foregått i mange år – omkring hva som nettopp er gode vurderingsformer. Vi vet at mange skoler nettopp jobber seriøst og godt med dette. Vi vet at forskere er veldig opptatt av dette. Så det er en stor og spennende både praksisaktivitet, forskningsaktivitet og debatt om dette som foregår for tida. Det er veldig få innslag i den debatten som dreier seg om at det er en så stor tilleggsverdi for små unger veldig tidlig å få noen tall inn i denne vurderingsaktiviteten. Vi har fram til nå kalt det en tilbakemeldingsaktivitet, men det er på mange måter en frammeldingsaktivitet vi skal ha. Vi vil ha en aktivitet der dette i stor grad er lagt inn i den ordinære undervisninga, for nettopp det er god undervisning fra lærerens side, i samspill med elevene, om de har dette i seg – at man løpende vurderer det nivået vedkommende befinner seg på, hvor han/hun er sterke og gode, og hvor de trenger særlig oppmerksomhet for å bli bedre. I den gode, spennende og viktige aktiviteten viser de fleste forskningsrapporter at tallkarakterer for unger tidlig er mer forstyrrende og kan virke desillusjonerende mer enn å virke oppmuntrende og dermed produktivt i det læringsarbeidet som foregår. Jeg tror vi skal være litt forsiktige med å si hva forskning viser. Etter min mening viser forskninga bl.a. fra Sverige, som det vises til her, nettopp det som er hovedpoenget i vår vurdering i denne saken, at det er viktig at unger blir sett, at unger blir vurdert, og at de ikke minst blir vurdert med tanke på hjelp i det videre læringsarbeidet. Det er først og fremst det som har blitt avdekket på en god måte i den forskninga, og at dette er viktig og sikkert til en viss grad er blitt oversett i både svensk og norsk skole så langt. Når jeg syns det er riktig å gå imot dette litt forsiktige forsøket som her kommer om tallkarakterer, har det ingen ting med det ideologiske å gjøre, men det har rett og slett med at jeg tror det er en uklok måte å bedrive vurderings- og frammeldingsarbeid på i norsk skole på dette skoletrinnet.