trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2012-06-11:
Det er bra med eit forlik, me er kjempefornøgde med det. Eg har eit par kommentarar knytte opp mot Høgre og Framstegspartiet sitt spel i salen i dag og i media. Framstegspartiet er snurt for at dei ikkje får vera med, spesielt partiet sin parlamentariske nestleiar, som føler seg audmjuka fordi han ikkje er med i det gode selskap. Så har me Høgre, som seier at det er sørgjeleg at Framstegspartiet ikkje fekk vera med. Men det var ikkje slik at ein sette seg så hardt imot dette at ein ville gløyma klimapolitikken til fordel for Framstegspartiet, trass i at planen er å koma i regjering. Eg trur det er nokon som er veldig letta i dag, og det har me høyrt på innlegga òg. Det er fløya til Bård Hoksrud og Per-Willy Amundsen. Kan de høyra dei snakka om to tredjedels kutt i Noreg? Det er viktig for Framstegspartiet. Kan de sjå for dykk at Framstegspartiet seier at me dessverre ikkje kan byggja fleire parkeringshus i Oslo, Bergen og Trondheim, fordi me ikkje skal ha fleire bilar inne i byen? Kan de sjå for dykk at dei to representantane går på talarstolen og seier at det er veldig viktig at me no får vegprising og rushtidsavgift som gjer at me får mindre klimagassutslepp? Eg trur i det heile at denne debatten avslører at eigentleg er det den posisjonen Amundsen og Hoksrud har hatt no i dag, som dei trivst best i, og at det skal bli svært vanskeleg å halda styr på desse troppane i denne delen av Framstegspartiet fram mot mogleg regjering i 2013. Men eg registrerer at Ketil Solvik-Olsen prøver det, og eg gler meg til å høyra talen frå Amundsen og Hoksrud, og nye tonar om korleis ein reduserer biltrafikk. Så har eg lyst til å seia at noko av det viktigaste som skjedde i forhandlingane her, var at ein fekk endå hardare press på satsing på tog. SV har jo foreslått at me skal vera ferdige med intercity i 2023, men det har ikkje vore noko fleirtal for det. No er det tydeleg at òg Høgre og andre parti synest det er ein god idé å tidfesta det. Eg har sett eit tal frå Høgre, 2026. Det blir ein viktig del av prosessen fram mot Nasjonal transportplan, som me skal leggja fram i februar, om me klarar å få til det. Hovudutfordringa der er finansieringa av jernbanen. Det er der me må laga ein ny modell. Transportkomiteen har vore i Sveits og sett på korleis dei klarar å finansiera jernbanen på ein annan måte. Det må me òg få til i Noreg. Det blir no utgreidd i Samferdselsdepartementet. Me skal sørgja for at regjeringa kjem opp med ein modell som gjer at me kan byggja ut tog raskt og ikkje berre rulla ut motorvegar. Heilt til slutt: Det er éin ting heile Stortinget er samla om – det er å vera med på å bidra til å halda fram med det me er, nemleg verdas beste nasjon på elbil. Der er me einige.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2012-06-11:
I utgangspunktet har ikkje SV noko imot å diskutera andre løysingar med stortingsfleirtalet, som me gjorde når det gjaldt jernbane, då me samla Høgre og dei andre partia i eit breitt fleirtal. Det kan me òg gjera når det gjeld trafikksikkerheit, viss ein meiner at det kan koma noko godt ut av det. Men eg trur hovudpoenget her er den økonomiske ramma – altså pengane. Høgre har sjølv hatt finansministeren, og då var det jo veldig lite pengar til vegar, i motsetning til når SV er i regjering – då er det mykje pengar til vegar! Dette kan jo òg ha noko med politisk prioritering å gjera, sidan denne regjeringa oppfyller Nasjonal transportplan til punkt og prikke, i motsetning til den regjeringa som Halleraker har vore ein del av. Men eg er som sagt open for ein diskusjon, og for eit breitt fleirtal, viss me trur at me kan få til noko anna som på ein måte endrar kursen. Eg trur alle parti er opptekne av at det skal vera trafikksikre vegar i landet, men me kan ikkje innbilla oss at Noreg kan ha midtdelarar overalt. Eg trur mange heller fyrst vil ha gule striper og betre veg – og det er det dei får. No får dei altså ei utbetring av ein vegstubb med rassikringsproblematikk, svingar og trafikkulykker. Dette gjer me no noko med, saman med bilistane – gjennom ei finansiering – og det er eg veldig glad for. SV blir ofte kritisert for at me ikkje går for vegar i det heile. Det stemmer ikkje. Me går for denne vegen som berre det! Men det er andre vegprosjekt – f.eks. eit som me skal diskutera i morgon – som me slit meir med, og motorvegar i byar slit me òg med; me meiner at der må me velja dei kollektive løysingane. Men dette er ei god sak, dette er bra for transporten i dette området mellom Vestlandet og Austlandet. Så lykke til med vegen!
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2012-06-11:
Representanten Hoksrud mener nå at Posten Norge AS er et godt selskap som gjør en god jobb, og han har tillit til at Posten, sammen med de ansatte, vil fornye seg og klare seg bra i framtiden. Også representanten Sortevik understreket med tilfredshet at selskapet har endringsvilje. Det er godt å høre, for i innstillingen etterlyser Fremskrittspartiet en mer ansvarlig og framtidsrettet eierskapsforvaltning, og mener at Posten Norge ikke tar inn over seg samfunnsendringer. Det er bra at de tydeligvis mener noe annet nå. Når det gjelder implementeringen av det tredje postdirektivet og enhetsportoen, sier Fremskrittspartiet at det skal de ordne med statlig kjøp. Jeg tviler på, om en slik sak ville gått i EFTA-domstolen, at de ville godta at den norske stat går inn med statlig kjøp for å ivareta enhetsportoen. Jeg ville tro at de ville oppfattet det som konkurransevridende. I tillegg må jeg vise til en rapport som Fremskrittspartiet og Høyre også viser til, nemlig en rapport fra Oslo Economics som har tittelen Leveringsplikt på postområdet, som ble utarbeidet i 2010. De konkluderer med at EU-direktivet om postliberalisering sier at EU-landene ikke kan opprettholde enerett på postnettet etter 1. januar 2011. Det er det som står i den rapporten. Til slutt en liten visitt til Myraune og historiebeskrivelsen. Han snakker om hvor vellykket det private postmonopolet som startet i 1647, var. Det var så vellykket at det varte i århundrer, sa representanten Myraune. Det varte ikke i hundre år engang. Det ble avsluttet i 1719, og jeg vil tro at det var en grunn til at staten overtok postvesenet den gangen.
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2012-06-11:
Jeg skal være veldig kort jeg også. Dette er til representanten Hoksrud, som påstår at jeg på en eller annen måte bare ønsker å misforstå. Jeg refererer nå fra innstillingen når det gjelder hva som er sagt om at Postens virksomhet «ikke tar innover seg de betydelige samfunnsendringene man har kunnet observere de siste par år». Dette står i innstillingen. Jeg bare understreker det, og at det er en merknad fra Fremskrittspartiet og Høyre.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2012-06-11:
I perioden fra 2004 og frem til 2011 har Posten Norge endret karakter ganske kraftig. Omsetningen er doblet, fra om lag 17,5 mrd. kr til 35 mrd. kr. Det er brukt milliarder i oppkjøp av selskaper. Er statsråden fornøyd med resultatet? Er hun fornøyd med avkastningen av den kapitalen som er brukt? Er hun fornøyd med effekten av den store omsetningsøkningen, og ikke minst synergieffektene på kjerneområdet for Posten Norge?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2012-06-11:
Jeg vil bare kort gjenta både til statsråden og kanskje spesielt til representanten Freddy de Ruiter at det var en samlet kontroll- og konstitusjonskomité som i april i år så på resultatet av den strategien som man har valgt for Posten Norge. Meg bekjent har Arbeiderpartiet representanter i kontroll- og konstitusjonskomiteen, så de er jo enig i dette. Jeg har lyst til å gjenta den siste delen av en av de to innledende merknadene der: «Komiteen(…) ber om at departementet i sin eierstyring presiserer viktigheten av at aktivitet som ligger utenfor landet eller utenfor Postens kjernevirksomhet skal bidra til å styrke kjernevirksomheten, enten ved å skape overskudd eller synergier.» (…) Alle partier har hatt grunn til å komme med den merknaden. Det har vært en bekymring. Det er altså en bekymring som Fremskrittspartiet ikke er alene om i denne innstillingen, men som alle de andre partiene deler, også representanten de Ruiters parti. Dette med å presisere kjernevirksomheten er viktig, kanskje spesielt viktig når vi har hørt på svarene som er kommet knyttet til det å drive transportvirksomhet langt nede i EU-land. Det er et godt stykke derfra til kjernevirksomhet for Posten i Norge.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2012-06-11:
Som svar på spørsmålet om veibredden viser statsråden til veinormalen. I andre diskusjoner tidligere om å sette inn trafikksikringstiltak, ikke minst midtdelere på andre veistrekninger, har statsråden, så vidt jeg husker, åpnet for å fravike veinormalen. Her er det slik at vi skal bygge ny europavei. Det er altså de viktigste blant statens veier. Er det ikke da et tankekors at vi bygger så smalt som vi faktisk gjør? Dessuten bygger vi i to etapper – det skal man la ligge, det er jo idiotisk nok i seg selv, hvis det kan brukes som et parlamentarisk uttrykk, iallfall er det litt kronglete og ekstra dyrt. Men er det ikke et tankekors at vi fortsatt driver og bygger de viktigste statlige veier med svært smal veibredde? Vi har sett flere eksempler, og vi har pekt på dette i en sak vi hadde til behandling for ikke lenge siden. Vi ønsker å se på bredden for europaveier. Vil statsråden være med på det?
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2012-06-11:
Jeg klarte nesten å holde meg, men når representanten Hoksrud sier at vi er enige, stort sett enige, så er jeg nødt til å ta ordet, for det er vi i realiteten ikke. Vi er langt fra enige. Høyresiden, representert ved Høyre og Fremskrittspartiet, ønsker å privatisere Posten, ønsker å implementere postdirektivet, som får som konsekvens en helt annen posttjeneste i Norge – en posttjeneste som kanskje ikke når ut til alle, eller som koster staten svært mye i oppkjøp, som gjør at private kan skumme fløten i de sentrale områdene, og staten må subsidiere resten. Apropos det tenkte jeg på et sitat som Høyre bruker veldig mye for tiden – «mennesker, ikke milliarder». Det er godt å diskutere litt politikk igjen, for nå kommer milliardene fram. Nå blir det milliarder, ikke mennesker, og det er jo det som er høyresidens egentlige politikk – milliarder, ikke mennesker. Når Høyre har pyntet seg for Kristelig Folkeparti, snakker en mer om mennesker og ikke om milliarder, men realiteten er altså det motsatte. Synd at ikke representanten Hareide er i salen, for jeg frykter at Kristelig Folkeparti er villig til å selge denne politikken. Når representanten Hareide sier at han ikke mister nattesøvnen av dette, skremmer det meg litt. Det betyr at en er klar til å forhandle vekk eierskap i Posten og andre statlig eide selskaper som har viktige samfunnsfunksjoner. Her skiller vi lag. Dette er en del av vår velferdstankegang og velferdsstatstankegang, som ivaretar fellesskap og like tjenester til befolkningen. Jeg synes også det er fryktelig gøy, i likhet med representanten Langeland, å høre Høyre og Fremskrittspartiet snakke om kabotasje og sosial dumping. Jeg håper det også gjør seg gjeldende når de diskuterer øvrige arbeidslivsspørsmål. Jeg er ikke så sikker på at realiteten er det når det kommer til stykket. Så sies det at Posten viser endringsvilje. Hvorfor skal en privatisere da, hvis en er så fornøyd med Posten? Hva er vitsen, hva er poenget? Til slutt og som et viktig poeng her: En har brukt mye tid i merknadene på å skrive om fortiden og bruke eksempler som er flere århundrer gamle, fra et samfunn som vi garantert ikke vil tilbake til. Så mens høyresiden her ser bakover, ser vi altså framover.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2012-06-11:
Det var tydelig at jeg traff noe, med tre stykker opp på talerstolen. Først om at jeg kan veldig lite om dette, og lite i forhold til det med offentlig og privat og virkningene på samfunnet. Nei, det tror jeg ikke. Men det er jo et veldig greit forsøk på å parkere sine meningsmotstandere å si at de kan så lite om ting. Til Høyre: La det være helt klart at vi kommer til å fortsette å diskutere ideologi, vi kommer til å diskutere virkningene av et samfunn som har offentlige velferdsordninger kontra det å privatisere. Det blir et viktig tema fram mot valgkampen. Jeg registrerer at Høyre ikke har så lyst til å snakke om det, men det skal vi selvfølgelig snakke mye om, for det er viktig for velgerne, og det er viktig for bl.a. de ansatte i Posten. Så til Høyre som sier at vi har «privat allergi». En kunne jo snu på det og si, som sant er, at Høyre tydeligvis har offentlig allergi. Jeg tror ikke det blir noe meningsfullt å diskutere hvem som har allergi mot hva, men det som er meningsfullt, er å diskutere hva som fungerer bra. Vi har en norsk modell som fungerer veldig bra, med et blandet eierskap, med en blandingsøkonomi, med en velferdsstat som de aller fleste er ganske fornøyd med. Hvorfor tukle med den? Når en må flere hundre år tilbake i tiden for å komme med eksempler, sier det jo litt om hvor lite en har å fare med i denne debatten. En er enig i målsettingene, men fryktelig uenig i virkemidlene. Vårt poeng er at hvis en gjennomfører Høyres og Fremskrittspartiets politikk på dette området, får Posten store problemer.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2012-06-11:
Det er forskjell på å barbere seg og å skjære av seg hele haken. Det har tydeligvis ikke representanten Sandberg forstått. Når det gjelder postdirektivet, hadde vi en demokratisk, åpen debatt i Arbeiderpartiet, der et flertall på landsmøtet vårt falt ned på at vi ikke ønsket å godta det og ville legge ned veto mot det. Det står vi for med rak rygg. Vi hørte på de ansatte i Posten, vi hørte på fagbevegelsen. Det er vi stolt av. Men det har vært litt forskjellige virkelighetsoppfatninger, og det er det helt sikkert i representanten Sandbergs parti også. Så var det en påstand som jeg nesten må svare på, for det ble sagt at hvis de Ruiters ideologi hadde blitt realisert, ville det bare vært ansatte i offentlig sektor. Det er en av de merkeligste påstandene jeg har hørt på lenge. For å ta litt statistikk: Det er fra 2005 og fram til i dag skapt 300 000 nye arbeidsplasser i Norge. Godt og vel 200 000 av disse er skapt i privat sektor, og i underkant av 100 000 er skapt i offentlig sektor. Tallene taler for seg.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2012-06-11:
Jeg skal være veldig kort, men jeg må si at man blir jo ikke overrasket over representanten de Ruiters innspill. Det er altså Fremskrittspartiet og Høyre det er noe galt med. Det er vel ikke slik at det er veldig mye galt med landets statsminister også? For han har nøyaktig det samme synet som disse to partiene på at vi skal innføre postdirektivet. Er det der problemet ligger? Posten kom til Norge i 1647. Da var Norge et protektorat underlagt Danmark. Vi ble i union med Sverige i 1814. Skal vi fortsette å diskutere privat eller offentlig, er det faktisk slik at det er helt andre nasjoner som har bestemt dette for Norge, og ikke Norge alene, på det tidspunktet som vi snakker om.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2012-06-11:
Jeg får sikkert litt kritikk for at jeg trekker ut debatten, men jeg tar det som en oppvarming til mine senere debatter; jeg har sju saker senere i kveld! Jeg synes dette er en interessant debatt, og jeg skal være den siste til å stå på talerstolen og si at representanten de Ruiter ikke vet noen ting. Jeg tror utfordringen er at han faktisk vet for mye på enkelte områder. For når representanten de Ruiter kan stå på talerstolen i det norske storting og si at statsministerens politikk vil føre til en radering av Posten i Norge, mener jeg at det er oppsiktsvekkende – at statsministeren skal få det av sine egne på denne måten. Så har jeg en følelse av at når representanten de Ruiter og andre snakker om Posten eller andre endringer i offentlige institusjoner, er det institusjonene man snakker om. Man snakker overhodet ikke om mulighetene for kanskje å få noe bedre tjenester, at man kanskje kan bli litt mer effektiv, at man kanskje kan få noe mer ut av de bevilgningene og milliardene som offentlig sektor har til disposisjon. Man glemmer dem som sitter på den andre siden av bordet og skal motta enten posttjenester, helsetjenester, skoletjenester eller transporttjenester. De betyr ingen verdens ting. Det man dekker seg under når man bruker den typen argumentasjon som de Ruiter og andre gjør, er at det alltid blir snakk om sosial dumping og elendige forhold for ansatte i privat sektor. Jeg kommer fra privat sektor. Heldigvis er det fortsatt sånn at det er flere – i hvert fall ennå – som jobber i privat sektor enn i offentlig sektor. Men med de Ruiters politikk vil det gå ganske raskt til vi får flere ansatte i offentlig enn i privat sektor. Poenget er at folk som jobber i privat sektor, gjør en betydelig innsats. Uansett om de har kommet fra en offentlig institusjon og over i privat sektor, gjør de en god jobb. Men det gidder man ikke å snakke om. Når man står for den typen ideologi som de Ruiter gjør, er man så opptatt av den at til og med statsministeren er en fare for landet. Det glemmer man. Arbeiderpartiet har stått for historiens største privatisering i Norge. Det glemmer man også. Det går – unnskyld meg – forsyne meg godt på de områdene der Arbeiderpartiet har privatisert. Det er det mange nok bevis på.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2012-06-11:
Først til statsråden, som kanskje bør lese innstillingen en gang til. Det er urovekkende at statsråden står på talerstolen og framsetter påstander om Fremskrittspartiet og andre som ikke er riktige – som er direkte feil. Det er en enstemmig komité som slutter seg til banktjenester i Posten. Så det synes jeg var urovekkende. For å prøve å få smilet på plass. Til representanten de Ruiter: Jeg sa ikke bare offentlig ansatte. Jeg sa at jeg fryktet det ville bli flere offentlig ansatte enn vi har ansatte i privat sektor. Det var det jeg sa, og vi er veldig nær det. Da får vi et kost–nytte-spørsmål som jeg tror til og med Arbeiderpartiet vil tenke seg om i hvert fall to–tre ganger før man viderefører, for det er en utfordring. Så hører jeg at de Ruiter igjen – ikke for første gang, og sikkert heller ikke for siste gang – sier at Arbeiderpartiet nå har etablert 200 000 arbeidsplasser i privat sektor. Arbeiderpartiet har ikke etablert en eneste arbeidsplass i privat sektor – ikke en halv en engang, ikke en deltidsstilling engang. Det har privat sektor klart selv. Men denne regjeringen har gjort sitt absolutt beste for at det ikke skal bli for mange ansatte i privat sektor. Det er en utfordring. Og det er fakta. Men at Arbeiderpartiet kan få lov til å skryte på seg 30 000–40 000–50 000 nye ansatte i offentlig sektor – ja, det skal de få lov til å gjøre, for det er riktig. Fremskrittspartiet tror faktisk at det går an å etablere arbeidsplasser i privat sektor som kan utføre de samme oppgavene og tjenestene som man gjør i offentlig sektor. Da er det viktigste for oss at det er det som leveres, som har kvalitet, at de som mottar alle disse tjenestene, er fornøyd – ikke hva Arbeiderpartiet eller LO måtte mene med hensyn til ideologi, fordi man har allergi mot at andre skal få lov til å utfordre og stille på startstreken og konkurrere. Det er jo det Arbeiderpartiet og denne regjeringen ikke er interessert i, og det vil på sikt skape vanskelige forhold som vi kanskje ser antydninger til i andre land i Europa.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2012-06-11:
Jeg hører at statsråden sier at vi må ta oss tid til å drøfte disse sammensatte utfordringene og problemene. For meg betyr det lang tids diskusjon, uten at vi foretar oss noen ting som helst. Det kunne vært interessant å høre hva statsrådens anbefalinger i dag er til mange kommuner og til politiet om prioriteringer av ressurser, og hva de enkelte kommunene har, når det gjelder å utarbeide egne vedtekter for å bekjempe den type utvikling som vi er vitne til. Er det slik at statsråden nå bare står og ser på at kommunene tilrettelegger for at flere tiggere skal komme, gjennom å bygge fasiliteter, sanitæranlegg, boliger, midlertidige teltparker osv.? Det er det som skjer, mens regjeringen skal drøfte problemstillingen.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2012-06-11:
Det er holdt mange gode og reflekterte innlegg i denne saken. Jeg synes tilhengere av forslaget som ligger til behandling, har opptrådt på en ryddig, reflektert og objektiv måte. En del av dem som er imot forslaget, har også forholdt seg til realitetene, men så har vi dessverre representanter som beveger seg langt utenfor det det dreier seg om. Da tror jeg Stortinget skjønner at jeg sikter til representanten Egeland, som ikke har forstått noen ting av det som foregår. Han viser rett og slett at han ikke har kompetanse når det gjelder hva man er opptatt av i resten av Europa med hensyn til den utfordringen vi står overfor, og han nærmest trakasserer stortingsrepresentanter for å ha intensjoner om å fremme saken til de menneskene som er utsatt for organisert kriminalitet og menneskehandel, på en god måte. Jeg har fortsatt til gode å høre hvilke virkemidler de sterkeste kritikerne av å forby tigging ønsker å sette i verk. Ja, jeg hører man snakker om at man skal bruke sosiale virkemidler. Men kan noen fortelle meg hvilke sosiale virkemidler man ønsker å bruke for å stoppe denne virksomheten? Er det å bygge fasiliteter som skal tiltrekke seg enda flere? Er det å innføre dagpengeordninger for denne gruppen, som vi bl.a. gjør for utenlandske kriminelle i norske fengsler, noe som tiltrekker seg enda flere? Er det enda flere sosiale virkemidler som skal innføres, noe som skal tiltrekke seg enda flere? Er det det man ønsker? Jeg synes, med respekt å melde, også at justisministeren bør kunne antyde hvorvidt man lokalt har politivedtekter og kan regulere dette selv. Jeg synes, med respekt å melde, at man da i tilfelle kan gi denne anbefalingen til andre kommuner, hvis man har lyktes i noen, uten et forbud. Og jeg synes, med respekt å melde, at man kan signalisere til alle kommuner som nå har planer om å bruke vesentlige ressurser og midler til å bygge fasiliteter for denne gruppen, at man da i hvert fall ikke anbefaler det, inntil regjeringen har fått tenkt seg om – som jeg hører fra justisministeren.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2012-06-11:
Jeg skal prøve å forholde meg kort, men det var representanten Chaudhry som egentlig la ballen på straffemerket. Hvis det hadde vært slik at Chaudhry hadde kommet i en situasjon der han var nødt til å sende sine seks barn ut for å tigge, og kona i tillegg, ville det ha blitt reaksjoner hos myndighetene i Norge. Da ville man sannsynligvis fått en reaksjon der barnevernet hentet barna, og Chaudhry hadde mistet rettigheten til sine barn – i hvert fall for en periode. Det er det som er en del av det som skjer når man bruker familiemedlemmene – barn – rundt omkring i hele Europa. I forhold til den type virksomhet ser man at tiggingen er den ene delen, men det er en betydelig større risiko for at disse barna også blir utsatt for annen type kriminalitet, som seksuelle overgrep osv. Det er derfor man må begynne i riktig ende. Hadde det vært mulig å begynne i den andre enden og stoppe dem som starter organiseringen, hadde man kanskje gjort det. Men jeg tror vi må fjerne markedet – hvis det går an å kalle det det – for dem som starter den typen virksomhet. Da er dessverre forbud det vi må starte med. Så får vi heller se og justere kursen etter det. Så registrerer jeg, ja, hvis sosiale virkemidler er å sette alle sammen i jobb, får vi også en interessant utvikling med hensyn til hvor mange vi greier å sysselsette etter hvert. Da starter vi bare en ny bølge.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2012-06-11:
Som det står i sammendrag og innledning, er det altså i henhold til St.prp. nr. 12 for 2008–2009 og Innst. S. nr. 107 for 2008–2009 at Utvalgene for rettferdsvederlag skal gi Stortinget en orientering om sitt arbeid gjennom en årsrapport. Det er i denne rapporten, gjennom Dokument 17, komiteen har falt ned på en enstemmig innstilling der vi vedlegger dokumentet protokollen. Det som er å si om utvalgene, er at komiteen er særdeles fornøyd med at antall saker etter ordningen har gått ned. Komiteen mener dette vitner om at mange derfor innenfor de forskjellige gruppene har fått sine saker behandlet. Restansene er godt nedbygd, og saksbehandlingstiden er blitt akseptabel. Mer er det egentlig ikke å si, annet enn at komiteen selvfølgelig har blitt gjort oppmerksom på at saker som kommer inn nå, framstår som noe mer komplekse fordi søkerne anfører flere grunner. Dette skal komiteen være oppmerksom på, og vi håper at utvalgene også greier å håndtere disse sakene på en ryddig, grei og konstruktiv måte innenfor de saksbehandlingstidene som ligger til grunn. Så jeg fremmer bare forslaget.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-06-11:
Eg skal som saksordførar halde eit ganske kort innlegg. Når det gjeld god flysikkerheit, er me alle opptekne av det. Eg trur at me alle går rundt i den trua at når me set oss inn i eit fly, vil me ikkje oppleve at nokon av pilotane har brukt rusmiddel like før dei skal frakte passasjerane til staden dei skal til. Den 11. mai i år kunne me lese i VG Nett at ein full SAS-pilot blei suspendert i eitt år. Han blei teken i ein promillekontroll med 0,96 i promille nokre dagar tidlegare på Arlanda. Piloten, ein mann i 40-åra frå Sverige, blei teken i ein rutinekontroll. Dette er ganske alvorleg, når me i tillegg veit at alle tilsette i SAS må halde seg heilt edrue i minst åtte timar før dei skal ut og fly. Derfor er eg glad for at regjeringa no tek grep og skjerper inn fleire føresegner i luftfartslova som vil bøte på dette. Me må alle jobbe aktivt for å gjere luftfarten tryggare – så trygg som råd er. For å nemne t.d. eventuelt misbruk av rusmiddel vil luftfartslova no i hovudsak få like reglar som dei som finst i vegtrafikklova. Det må ein vel seie er på tide. Det burde sjølvsagt vore slik at lovverket mot – og moglegheita for å oppdage – bruk av rusmiddel i tilknyting til luftfart skal vere minst like strengt som lovverket for transport og ferdsel på veg. Når me no får vedteke desse endringane i luftfartslova, betyr det m.a. at politiet kan utføre stikkprøvekontroll av pilotar, av flygeleiarar og anna luftpersonell utan at det på førehand er mistanke om lovbrot. Det er bra. Elles vil endringane i lova forbetre passasjerrettar, brot mot lufthamntenester, støy og terroranslag m.m. Når me no får meir målretta og effektive reaksjonar mot lufthamner og flyselskap som ikkje held seg til lova, vil det sikre likebehandling og medverke til å påskjøne dei aktørane som er seriøse i marknaden. Men det aller viktigaste: Lovendringane vil auke sikkerheitsnivået innafor luftfarten. Eg legg fram denne innstillinga no, og det er ein samrøystes komité som tilrår ho.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-06-11:
Dette er ein viktig diskusjon, og det er sikkert eit veldig bra forslag. Men me kjenner jo til at Sanksjonsutvalet la fram ein NOU, Fra bot til bedring, som inneheld ein del forslag som må vurderast i departementet. Statsråden skriv i sitt brev til komiteen: «Justisdepartementet arbeider med oppfølgingen av NOU 2003:15, med sikte på at det skal kunne fremmes en proposisjon i løpet av 2012.» Eg ønskjer ikkje no å gå inn i substansen av dette forslaget, men vil vente på proposisjonen frå departementet, slik at me ikkje får ei stykkevis og delt behandling av denne problematikken. No er det slik at regjeringspartia heller ikkje avviser forslaget, i og med at me går for ei innstilling der ein legg saka ved protokollen. Det betyr at ein skal kome tilbake til saka i nær framtid. Eg forventar da at departementet vil fremme ein proposisjon så snart det lèt seg gjere, og fortrinnsvis i løpet av 2012.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2012-06-11:
Jeg er enig med saksordføreren i at det er meget uheldig at det er begått en slik feil i det forslaget vi har fått til Stortinget. Jeg er også enig med saksordføreren i at hensikten her ikke er å endre reglene for pågående kommunikasjonskontroll som drives på grunnlag av dagens lover og regler, altså på en lovlig måte. Vi takker saksordføreren for å ha vist forståelse og evne til å håndtere dette godt, både under forberedelsene og her i salen. Jeg vil bare si kort at Arbeiderpartiet og Senterpartiet vil stemme i tråd med det saksordføreren anbefaler, altså stemme mot endringen på det ene punktet som gjelder § 216 b annet ledd bokstav d.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2012-06-11:
Jeg vil bare si at dette er en meget viktig sak, som vi diskuterte i den komiteen som ble kalt 22. juli-komiteen på Stortinget. Det handler om at Norge ved at vi nå får ratifisert denne konvensjonen kan delta for fullt i det internasjonale samarbeidet mot å misbruke denne typen våpen i terrorisme. Det er veldig bra at vi har fått en så god framdrift i saken her på Stortinget, i komiteen og i salen i dag. Jeg vil bare takke saksordføreren for at det var mulig. Vi fikk saken relativt tett innpå sommeren, men det er en bred enighet om at dette er viktig, og at dette arbeidet ikke kan vente. – Så takk for bra samarbeid om å få saken raskt fram.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2012-06-11:
Takk til saksordføreren for en grundig gjennomgang av saken og det tilfellet som nå diskuteres her. Som kjent stemte SV mot innføring av datalagringsdirektivet i norsk lov. Det står fast. Jeg er enig med saksordføreren i at når man må gå så langt ned i detaljene, kan djevelen ligge der, og stortingsrepresentantene kan gjøre en feil ved at de ikke får tid nok og godt nok saksgrunnlag til å komme med anbefaling overfor sine grupper. Med den forståelsen at når regjeringen nå ber oss om å stemme slik de gjør, og det ikke kolliderer med SVs utgangspunkt, nemlig at vi stemte mot å gjøre datalagringsdirektivet til en del av norsk lov, vil SV støtte regjeringens anmodning.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2012-06-11:
Dette er en viktig sak, og da er det hyggelig og tilfredsstillende at også Norge gjør de endringene i loven som må til for at konvensjonen skal kunne virke etter hensikten. Jeg er glad for at en enstemmig komité går inn for det. Når en først snakker om kjernefysisk materiale, tenkte jeg at det er riktig at til sist gjør vi det straffbart å ha en ondsinnet bruk av kjernefysisk materiale. Men det er en kjede før det, og den kjeden tenker jeg å bruke et par minutter på å reflektere rundt. Det er slik at kjernefysisk materiale er meget farlig og kan, hvis man har en ondsinnet hensikt, få meget store konsekvenser for befolkningen. Vi snakker om de skitne bomber. Det er det som i dag er en av de største bekymringene for sikkerhetstjenestene og politiet rundt omkring i verden. Dernest er det ulykker i kjernefysiske reaktorer. Det skjedde i Japan, det skjedde til de grader og i så sikre reaktorer at man nesten aldri kunne tenke seg at noe kunne gå galt. For 20–25 år siden skjedde det i daværende Sovjet, og selv i dag betaler selv vi i Norge prisen for det. Jeg er veldig glad for at Japan og Tyskland har tatt konsekvensene av at det kan gå galt selv i de mest sikre reaktorene, og for at de har lagt ned sine atomreaktorer. Jeg håper at resten av verden følger det eksemplet, for jo flere land som har radioaktivt kjernefysisk materiale, jo flere steder det befinner seg, jo større er faren for at det for det første kan gå galt, uten at man vil det, og det kan få store konsekvenser for befolkningen rundt i området, og dernest: Jo flere steder dette finnes, jo større fare er det for at kriminelle får tak i det, og det igjen kan bli et stort problem for verdens befolkning. Vi i SV håper at vi på kort sikt kan begrense kjernefysisk materiale rundt omkring i verden så mye som mulig, og på lang sikt har vi et håp om og tro på at dette må avskaffes fra jordkloden.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2012-06-11:
Jeg har veldig respekt for Stortinget og mine kollegaer og vil ikke bruke de hersketeknikkene som noen prøvde seg på her, på enkelte av dem som er motstandere av å forby tigging. Jeg bare lurer på om de stortingsrepresentantene som ønsker å forby tigging, klarer å sette seg inn i en tiggers tilværelse. Det er et menneske, akkurat som oss, som finner det nødvendig å stå i en gate med en hand rukket fram. Det er en sinnstilværelse som vi ikke er i stand til å kunne forstå – vi som sitter i trygge hjem og har millionlønner og diverse. Når et menneske likevel finner det riktig og nødvendig, må det være en grunn til det. Den grunnen må vi prøve å forstå. Det er ikke sånn at man vil det fordi man synes det er moro, at man synes det bare er hyggelig å gjøre det. Jeg er enig i representanten Per Sandbergs refleksjon: Hvilke sosiale virkemidler skal vi da kunne sette i gang? Hva med å gi dem mulighet til å komme i arbeid? Men der vil jo representanten Sandberg og hans parti ha en enda større borg rundt Norges grenser – for ikke å være fornøyd med den borgen som ligger utenfor EUs grenser. Så sosiale midler finnes, men da må noen være villig til å gi dem en sjanse. Så er det organiseringen av tigging. Ja, hvis jeg var en far og hadde seks barn og en kone, og vi nå skulle komme i en situasjon hvor det ikke fantes noen annen mulighet enn å gå og tigge, og jeg sier til et av barna: stå der, og til det andre: der, og til kona: der. Jeg kommer med en kopp kaffe til deg kl. 12, jeg kommer med en farris til deg kl. 14, og jeg kommer med mat kl. 15, og så skal jeg hente penger. Det er på godt norsk en organisering. Men er det ulovlig? Er det noen som kan fortelle meg at det er ulovlig? Organisering av kriminell virksomhet er ulovlig, og det er straffbart fra før av. Så jeg forstår ikke disse stortingsrepresentantene som ønsker å forby organisert tigging. Så var min gode kollega, Oktay Dahl, innom og sa at det er uenighet i regjeringspartiene. Ja, det er uenighet i regjeringspartiene. Men hvis Oktay Dahl har vært våken i debatten: Han fikk selv sine to kamerater mot seg. Venstre og Kristelig Folkeparti er imot å forby tigging. Representanten skal danne regjering sammen med dem.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2012-06-11:
Dette er til det siste innlegget fra representanten Sandberg. Det var et klokt innlegg. Det stemmer det, hvis jeg hadde kommet i en situasjon hvor jeg måtte organisere familien til å tigge, så hadde barnevernet kommet inn. Det er første gang begrepet «barnevern» er nevnt i denne debatten. Spørsmålet er: Hvorfor gjelder ikke det for de barna som kommer fra Romania, at barnevernet skal ta vare på dem? Hvorfor er det sånn at mine barn har et bedre vern enn barna som kommer fra Romania? Så til det som representanten Sandberg var innom: All utnytting og det at barn blir utsatt for overgrep og annen type kriminell virksomhet, er straffbart. Vi trenger ikke å komme inn på det gang etter gang – det er straffbart. Så vi må bruke de virkemidlene vi har, og ikke skyve sakene foran oss – det vil gjøre det lettere for oss alle sammen. Avskaffer vi markedet, så har vi løst problemet.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2012-06-11:
Nå sitter dessverre ikke Kristelig Folkeparti i justiskomiteen, og slik sett har jeg ikke fått være med på behandlingen av forslaget. Derfor er jeg ekstra takknemlig for at saksordføreren har vært ryddig og gitt meg god beskjed om hva som skjer. Det er klart at en slik endring som skjer her, er det greit også for partiene som ikke sitter i komiteen, å få mer informasjon om, så jeg er takknemlig for det. Derfor kan jeg også meddele at Kristelig Folkeparti vil følge anbefalingen til saksordføreren, og jeg knytter meg for så vidt også til kommentarene fra representanten Chaudhry i hans innlegg i sted.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2012-06-11:
Jeg er glad for at justisministeren inntar den holdningen hun gjør i saken, og jeg tror det er viktig å jobbe aktivt for å finne andre virkemidler for å løse de sosiale utfordringene som er knyttet til tigging. Det er – som vi har vært inne på i debatten – et felles ønske om å bekjempe både kriminaliteten som er knyttet til tigging og særlig å ta bakmennene, også når det er snakk om menneskehandel. Man har gode erfaringer med dette, bl.a. fra Bergen og Kristiansand, som jeg viste til i mitt innlegg. Jeg ønsker også å vise til representanten Bøhlers innlegg, som er knyttet til problematikken i Oslo, og vil spørre justisministeren: Mener justisministeren at politiet har de virkemidlene som de trenger, og at vedtektene er gode nok – i den forstand at man kan ta den aggressive tiggingen, som åpenbart ikke bør finne sted, og også f.eks. innføre en ID-kortordning for å registrere tiggerne og få en oversikt, og slik lettere kunne bekjempe det som det ligger av kriminalitet bak?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2012-06-11:
Først må jeg også få lov til å takke for gode ord fra flere av dem som har holdt innlegg. Jeg kan samtidig bekrefte at Kristelig Folkeparti ikke ønsker å ta opp igjen forslaget, fordi vi er veldig fornøyd med den behandlingen som forslaget vårt har fått – med saksordføreren i spissen, men også av resten av komiteen. Vi er også fornøyd med den tidsplanen som er skissert i brevet fra helseministeren, og vi forventer jo at dette blir fulgt opp. Derfor kommer vi også til å følge med i framgangen, slik at vi forhåpentligvis får en sak ganske tidlig på høsten. Som flere har vært inne på, er noe av poenget nettopp at dette er stoffer som er lovlige, og som kan framstilles ganske enkelt. Man kan ganske enkelt unngå lovverket, og i tillegg kan det være veldig sterke stoffer. Det å ikke la narkotikaindustrien fortsatt ha overtaket, men at vi kan komme i hvert fall litt mer frampå, er et utrolig viktig og nødvendig grep som komiteen slutter enstemmig opp om. Det viktige for oss er at noe skjer, og det opplever vi at en enstemmig komité har gitt klar beskjed om at det skal, og derfor tar vi ikke opp forslaget som vi fremmet i representantforslaget.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2012-06-11:
Kristelig Folkeparti ønsker også å støtte forslagene.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-06-11:
Stortinget behandler i dag to saker som har det til felles at de legger til rette for en mer effektiv straffeforfølging på tvers av landegrensene. For det første skal det behandles et lovforslag som legger til rette for at Norge inngår to folkerettslige avtaler om gjensidig hjelp i straffesaker, en med EU og en europarådsavtale. Dernest skal spørsmålet om inngåelse av disse avtalene behandles. Dessverre hadde det, slik saksordføreren har redegjort for, sneket seg inn en feil i lovforslaget, og jeg er takknemlig for at komiteen retter opp dette. Det er en arbeidsulykke av det slaget som ikke skal skje. De nevnte instrumentene har allerede vært praktisert i EU og Europarådet i flere år og fungerer godt. Avtalene bygger videre på og supplerer konvensjoner og avtaler Norge allerede er tilsluttet, bl.a. Den europeiske konvensjonen om gjensidig hjelp i straffesaker og Schengenkonvensjonen. Formålet med avtalene er å fremme et tettere internasjonalt samarbeid i kampen mot kriminalitet. Det rettslige samarbeidet gjøres enklere og mer fleksibelt, eksempelvis ved forenklede regler for framsendelse av rettsanmodninger. Avtalene regulerer videre enkelte former for rettslig samarbeid som ikke tidligere er konvensjonsregulert, som f.eks. avhør ved video- og telefonkonferanse og politisamarbeid i form av bl.a. felles etterforskningsteam og hemmelig etterforskning. EU-konvensjonen har også regler om informasjon om elektronisk kommunikasjon og informasjon knyttet til banktransaksjoner. Avtalene reiser etter mitt skjønn ikke særskilte spørsmål, og har kun foranlediget én kommentar fra justiskomiteen. Jeg er naturligvis glad for at Stortinget gir sitt samtykke til ratifikasjon. Det felles reisefrihetsområdet innenfor Schengen medfører at også kriminaliteten i stigende omfang er grenseoverskridende. Det er derfor et økende behov for å fjerne rettslige og faktiske hindringer for etterforskning og straffeforfølging på tvers av landegrensene. Internasjonalt rettslig samarbeid på det strafferettslige området er nødvendig, og det er viktig at flest mulig land deltar i et slikt samarbeid, slik at ingen stater får karakter av fristed for forbrytere. Jeg er opptatt av at også Norge må følge med på den utviklingen som skjer på området, særlig innenfor Europa, og bør slutte seg til nye internasjonale avtaler om strafferettslig samarbeid.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-06-11:
Innledningsvis vil jeg uttrykke min tilfredshet over at justiskomiteen i sin innstilling gir uttrykk for enighet om flere sentrale forhold knyttet til tigging. Det slås fast at tiggere er mennesker som trenger hjelp, og at de som tigger i våre gater i dag, utgjør en sammensatt gruppe. Videre framheves at det å tigge i Norge ikke skal være en løsning for fattige mennesker, uansett nasjonalitet. Det er gledelig at komiteen uttrykker den felles oppfatning at Norge må bidra til å avhjelpe nød og fattigdom, som er de underliggende årsaker til tigging. Komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet og Høyre uttrykker at et hovedformål med et forbud må være å ramme de bakmenn som organiserer tiggingen, som ledd i menneskehandel og annen kriminalitet. Slik kriminalitet er selvsagt uakseptabel, og ikke minst når den er knyttet til personer i en sårbar situasjon, f.eks. personer som tyr til tigging. Det er etter min oppfatning på det rene at det store flertall av de utenlandske borgere som tigger, er en del av en virksomhet som på flere måter er organisert. Noen bidrar til transport av personer til Norge, og noen tar avgjørelser med tanke på hvordan en gruppe skal utøve tiggingen. Vi har likevel i dag ikke grunnlag for å si at det er sannsynlig at den typiske tigger er et offer for menneskehandel eller annen tvang. Vel så ofte vil det være like sannsynlig at tiggerne inngår i familiegrupper med sammensatte maktrelasjoner. Det er fremdeles begrenset kartlegging av feltet. Opplysninger fra enkelte hjelpeorganisasjoner tyder på at tiggere fra rombefolkningen ikke er offer for menneskehandel, selv om de ikke utelukker at menneskehandel også kan forekomme. Andre har mottatt opplysninger om at menneskehandel forekommer i disse miljøene. Vårt utgangspunkt må være at vi som samfunn bør tåle å konfronteres med tigging. Men hvor går grensen? Det ubehag den enkelte borger måtte føle i møte med utslåtte og fattige mennesker, kan ikke uten videre gi grunnlag for forbud. I den grad tigging utøves på en måte som er lovstridig, typisk ved at tiggeren forfølger eller opptrer truende overfor forbipasserende, må politiet utvikle strategier for å møte situasjonen. Godt politiarbeid er en viktig nøkkel til løsning. Det finnes en grense for hvilket omfang tigging kan ha. Tigging kan ikke få utvikle seg til å bli et dominerende trekk ved bybildet. På samme måte som man må begrense og regulere gatesalg, vil det tenkes løsninger der de enkelte kommuner kan innføre regulerende tiltak overfor tigging. Justis- og beredskapsdepartementet utreder for tiden denne saken, og målet er å utvikle ulike løsninger som kan bidra til å dempe omfanget av tiggingen. Dette kommer vi tilbake til.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-06-11:
Dette er en ordning som etter forholdene er lite kjent her hjemme. For min del har jeg sagt at det trengs mer informasjon, men på dette tidspunktet vil det være galt å utelukke at en slik ordning kan ha noe for seg. Det som har vært viktig med innlegget her i dag, er å illustrere hvilke dilemmaer vi står overfor, og at det er nødvendig at vi på en grundig måte drøfter hvilke regler og grenser som kan gjøre nytte for å sikre at vi ikke ender opp med å gjøre forskjell på grupper av tiggere, og gir inntrykk av at det er en kriminalitet knyttet til tigging som ikke er forankret i virkeligheten.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-06-11:
Dette er svært sammensatte problemstillinger, og da er det ofte slik, dessverre, at enkle løsninger finnes ikke. Når det gjelder spørsmålet om vedtekter, er det mitt inntrykk at politivedtektene i ulike kommuner har noe ulikt innhold. Det er en problemstilling som man har til vurdering – ikke minst her i byen. Det er selvsagt også et spørsmål om prioritering, hvordan man skal prioritere politiets ressurser, i lys av de totale utfordringene som eksisterer. Samarbeidet med politiet her i Oslo er godt, og mitt håp er at vi vil kunne avklare disse spørsmålene knyttet til vedtekter i løpet av ikke altfor lang tid. Jeg tror det er viktig, også av hensyn til den alminnelige orden, at vi tar godt tak i disse problemstillingene, men at vi også tar oss den tiden som er nødvendig for å drøfte fornuftige løsninger.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-06-11:
Representanten Michaelsen peker på hvor sammensatte noen av disse problemstillingene kan være, og hvor viktig det selvsagt er å adressere den alvorlige kriminaliteten, f.eks. knyttet til menneskehandel, på en god måte. Jeg opplever at vi fikk en god behandling av meldingen om organisert kriminalitet i Stortinget, og at det er bred støtte for prioriteringene der. Godt politiarbeid er sentralt, selvsagt både gjennom ressurser, metoder og innsats. De tiltakene som er knyttet til å bistå jenter som har vært utnyttet i menneskehandel, er også viktige. På dette området har vi, både gjennom ROSA-prosjektet og andre tiltak, gjort det mulig og enklere for kvinner å komme fram.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-06-11:
Slik representanten Sandberg framstiller situasjonen, er det jo selvsagt og heldigvis ikke. Kriminalitetsbekjempelse er en helt sentral oppgave for politiet, og når vi ser hvordan politiet i ulike byer har adressert dette problemet, og ser hvilket resultat f.eks. politiet i Bergen og også andre byer har oppnådd på dette området, ser jeg at det kan være riktig at politiet her i Oslo ser nærmere på om det er noe av den innsatsen som er gjort i andre byer, som også kan komme til nytte her. Det er ikke uvanlig at man bidrar til erfaringsutveksling innad i politiet. I tillegg er det nødvendig å finne en løsning for diskusjonen rundt politivedtektene. Det er bl.a. knyttet til dette jeg har sagt, at den diskusjonen pågår, og vi vil prøve å bringe den til ende raskest mulig.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-06-11:
Når jeg har gitt uttrykk for at vi vil vurdere de ulike alternativene knyttet til hvordan komme dette problemet mer til livs, så er det for tidlig å gå konkret inn i hva resultatet vil bli. Det er sentralt å se på, som jeg har vært inne på, om vi har de riktige bestemmelsene i politivedtektene. Det er også viktig å bruke eksisterende regelverk for ordensforstyrrelser. Om det er andre typer forbud som kan være aktuelle i tillegg til organisert kriminalitet, får vi komme tilbake til, men på dette tidspunktet er jeg ikke beredt til å konkludere med det.
André Oktay Dahl (Høyre), 2012-06-11:
I 2005 vedtok FN en konvensjon mot kjernefysisk terrorisme. Norge underskrev konvensjonen samme år, men vi har så langt ikke ratifisert denne. Konvensjonen stiller bl.a. krav om kriminalisering av visse former for ulovlig omgang med radioaktivt materiale. Straffeloven av 1902 oppfyller ikke fullt ut de kriminaliseringsforpliktelsene. Forpliktelsene er gjennomført i straffeloven 2005, men denne er som kjent ikke trådt i kraft – sterkt på etterskudd, noe som er problematisk, men som jeg ikke skal si noe mer om her. Komiteen viser til behandlingen av justisministerens og forsvarsministerens redegjørelse i Stortingets møte 10. november i fjor om angrepene 22. juli, hvor det ble understreket at ratifisering av konvensjonen og arbeidet med lovfesting, uavhengig av ikrafttredelse av straffeloven av 2005, skulle skje raskt, ikke minst etter at amerikanske myndigheter overfor Norge har etterspurt fremdrift. Komiteen er derfor fornøyd med at regjeringen med fremlegget av denne proposisjonen har oppfylt Stortingets, regjeringens og ikke minst vår nærmeste alliertes felles mål. På vegne av en samlet komité viser jeg derfor til proposisjonen, forslagene og begrunnelsen gitt i denne, og anbefaler Stortinget å støtte innstillingen.