Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2004-11-25:
La meg bare ta en rask replikk til sistnevnte taler. Kristelig Folkeparti har faktisk fått Høyre til å være med på det mest sosiale, nemlig en rekordstor innsats for verdens fattige, de som er aller verst stilt i denne verden. Med det budsjettet som nå er framlagt, bestyrker og befester vi Norges lederposisjon på nettopp dette området – innsatsen for de fattigste. Mange tror kanskje at vi er et unntak med vår sterke bistandsøkning. Det stemmer ikke. Vi er del av et stort internasjonalt fellesskap, en internasjonal dugnad. Nå har elleve OECD-land opptrappingsplaner for bistand. Hvis jeg ikke tar feil, har sju av dem planer for å nå 0,7 pst., med tidsfrister, og tre land, Norge inkludert, har planer for å nå 1 pst. Irland la nylig fram sitt statsbudsjett, der de langt på vei innfrir i forhold til sin opptrappingsplan om en firedobling av bistanden fra 1997 til 2007. Dette er i tråd med Regjeringens forslag om en rekordøkning i bistanden for neste år, selv om vi har et stykke igjen før vi når vårt mål på 1 pst. Det er kritisk for at FNs tusenårsmål skal kunne nås. Med dette vil vi også stå bedre rustet i kampen mot fattigdom og til å følge opp ikke bare tusenårsmålene, men også Johannesburg-toppmøtet og dets forpliktelser. Vi vet at målene ikke kan nås med bistand alene. Det sier vi også klart i den utviklingsmeldingen som Stortinget nå behandler. Skal vi lykkes, må vi arbeide langs fire fronter. Vi må ha en global reformagenda. Det gjelder internasjonale rammebetingelser og reformer innen handel, gjeld og investeringer. Det dreier seg om sammenheng i politikken. Det dreier seg om reformer i utviklingslandene, bedre styresett og forvaltning, å holde orden i eget hus og kamp mot korrupsjon. Det dreier seg også om reformer innen bistanden. Samtidig som vi øker den, legger vi om og reformerer – med en bedre bistand som resultat, som når de fattigste, og når lengst. Sist, men ikke minst, dreier det seg om reformer i arbeidet med å mobilisere privat sektor og frivillige organisasjoner. Også her tas det nye grep. Vi i Regjeringen er derfor ikke bare opptatt av prosenter. Vi er opptatt av reformer og, først av alt, av resultater for de aller fattigste. En av de viktigste utfordringene her er å sikre at reformene gjennomføres i internasjonal sammenheng, at alle er med på laget, og at vi fra norsk side sørger for at det vi gir med den ene hånden, ikke blir tatt vekk med den andre. Sammenheng i politikken er kritisk, og her har alle land en vei å gå, også Norge. I oktober la vi fram for FN en rapport om oppfølging av tusenårsmål nr. 8. Hva dreier den seg om? Den synliggjør hva som er Norges bidrag for å nå FNs tusenårsmål. Hva er vår del av dugnadsinnsatsen? Den sier noe om hva vi gjør for å realisere målene, bl.a. gjennom å skape en bedre sammenheng i vår politikk. Det betyr at vi som andre rike land må se og gjennomanalysere vår politikk på felter som handel, gjeldslette, migrasjon, miljøpolitikk, kunnskaps- og teknologioverføring – ja, endog korrupsjon og hvitvasking. Klimapolitikken er ett slikt viktig område. Alle disse områdene blir omtalt i vår tusenårsmål nr. 8-rapport, som også viser at vi har et stykke vei å gå. Klimapolitikken kan bli avgjørende for mange utviklingslands økonomi og utvikling. Det er faktisk slik at de fleste beregninger tyder på at det er Afrika som vil bli verst rammet ved klimaendringer. Derfor må det vi gjør innenfor miljøpolitikk hjemme og utviklingspolitikk ute, henge sammen. Den siste klimarapporten viser at klimaendringene er her, og at de er mer dramatiske enn man hittil har trodd. Målestokken på det ser vi i Arktis, men vi skal være klar over at de som vil rammes, er langt unna. De er i verdens aller fattigste land. Derfor er det nødvendig å sørge for at vi ikke bare tenker bistand, og at vi ikke bare tenker prosenter, men at vi også leverer på andre politikkområder. Vi må med andre ord ha en helhetlig utviklingspolitikk som fokuserer på å skape rettferdighet og å skape riktige og like rammebetingelser for de ulike landene. Det er først og fremst landene selv som kan ta vare på sin egen utvikling, men de må ikke oppleve at de blir sparket bena under med hensyn til disse anstrengelsene, de må oppleve at det bygges opp under disse anstrengelsene. I disse dager har Stortinget sjansen til å bidra til at Norge leverer, og at vi får en helhetlig utviklingspolitikk som er forankret i Stortinget og i Stortingets flertall. Og jeg håper at behandingen av meldingen vil vise at det er full oppslutning i Stortinget om dette. Det er opp til oss å vise at vi leverer på vår del av ansvaret.