trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-04-29:
Jeg registrerer at komiteens leder er misfornøyd med representanten Froyns svar. Jeg registrerer også at han ikke engang fant det bryet verdt å stille samme spørsmålet til Fremskrittspartiet, men lar det være opp til SV å besvare hva dette flertallet mener. La oss ta ett skritt tilbake: Da vi gav ut GSM-konsesjonene, viste det seg at det ikke var noe som het ulønnsomme strøk. Så vi har verdens beste mobilnett. Det er bygd ut langt utover det man var pliktig til å gjøre. Det kan også hende at det blir situasjonen i dag, for her utvikler ting seg fort. Mange aktører vil si til oss i dag at kanskje 30 pst. vil være lønnsomt. Hvem vet? Kanskje vil det være lønnsomt å bygge ut 3G over hele landet. Kanskje vil det ikke engang være behov for å få til et samarbeid for å få dekning. Det kan vi håpe. Men vi er ikke sikre på det. For oss er det viktig at vi bruker de mulighetene vi har, til på en fornuftig måte å skape dekning over hele landet. Og representanten Froyn var klar i sitt svar: Konsesjonsvilkårene står. Men også innenfor konsesjonsvilkårene til NetCom og Telenor vil man i dag mene at det fins ulønnsomme strøk. Det vil være avhengig av hvordan markedet utvikler seg framover. Men vi kan komme i en situasjon hvor det er områder som burde, ut fra nasjonale hensyn, fått dekning, og da har flertallet pekt på den modellen man har i Sverige, som Bjørgulv Froyn refererte til, hvor man, på en måte pålagt av staten, men ellers i regi av selskapene, har fått til et fornuftig samarbeid om de mest ulønnsomme områdene. Det skulle ikke være så veldig vanskelig.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-04-29:
Jeg er av den klare oppfatning at det hadde vært en fordel for utviklingen av telebransjen i Norge om vi hadde klart å skape en større enighet rundt denne mobilmeldingen enn det vi faktisk har klart. Da har jeg lyst til å utfordre Kristelig Folkeparti til å reflektere litt rundt de fire forslag som det er flertall for, et flertall som regjeringsfraksjonen ikke er en del av. Er det slik at de føler dette er så avvikende at det ikke hadde vært mulig å komme litt lenger for å skape enighet i forhold til en så viktig bransje, ikke minst for Distrikts-Norge? Jeg hører at man synes det er veldig vanskelig å pålegge samarbeid når konsesjonærer har ulike vilkår. Et av de næringspolitiske områdene i Norge med størst økonomisk suksess er offshore. Der har vi i hele historien pålagt selskaper av privat, halvprivat eller helprivat, internasjonal karakter, å samarbeide for ikke bare å ta det som er de aller mest lønnsomme felt. Hva er det som gjør at det skal være så forferdelig vanskelig her? Det er færre aktører. Det er mer oversiktlig. Det er mindre komplekst. Vi klarte det for å få til den offshorepolitikken vi har. Sverige har klart det på dette området. Og er det å skulle pålegge et samarbeid om å få til en dekningsgrad i Distrikts-Norge så hårreisende at Kristelig Folkeparti på det sterkeste må ta avstand fra dette? Jeg har egentlig vanskelig for å forstå hvorfor ikke dette er noe vi alle sammen kunne ha stått sammen om for å sikre de mest greie, klare rammevilkår for telenæringen framover.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-04-29:
Fremskrittspartiet har tidligere i dag redegjort for at de vil stemme subsidiært for forslaget fra Arbeiderpartiet og SV når det gjelder å få en samlet framstilling av utbyggingen av den digitale infrastrukturen i Norge til Stortinget. Og da har jeg en utfordring til samferdselsministeren. Det bygges mye nett i Norge. Om vi snakker om TETRA, UMTS, GSMR eller alle de andre forkortelsene, så snakker vi om digital infrastruktur. Vi kan kanskje snart håpe at vi kan omdøpe samferdselsministeren til infrastrukturminister. Og da er jeg opptatt av å spørre: Hvilke ambisjoner har samferdselsministeren om å bli minister for den digitale infrastruktur, slik at vi kan unngå det vi opplever i dag, at digital infrastruktur behandles av minst fem departementer og fire komiteer i Stortinget, og slik at vi får samlet noe av dette? Så har jeg et spørsmål som går på 3G-dekning over hele landet. Da Tele2 sa fra seg sin konsesjon, var de den konsesjonæren som hadde den bredeste dekningen – 4,4 millioner mennesker skulle de dekke. Da forsvant også dette med at det skulle være 3G til hele landet. Hvilken strategi har nå statsråden for å sørge for at hele landet skal bli dekt av et 3G-nett? Det tredje og siste spørsmålet mitt til statsråden går på hvordan hun har tenkt å forholde seg til handlingsplanen som Børge Brende har lansert for reduksjon av utslipp av bromerte flammehemmere, og hvordan statsråden har tenkt å unngå at utbyggingen av et 3G-nett bidrar til å øke disse utslippene istedenfor å redusere dem, slik Regjeringen har ambisjoner om.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2003-04-29:
Eg har vore bortreist under den siste delen av behandlinga av denne saka, og eg må seia når eg kjem tilbake og ser at saksordføraren har klart å få så mange fleirtal mot Regjeringas framlegg, at det undrar meg, og det skuffar meg. Og når no saksordføraren seier at me hadde trengt meir utgreiing i einskilde spørsmål, er eg van med at ein då kan verta samd om at ein ber om ei utgreiing av ei sak som nokon vil ha utgreidd, og som andre har kome litt lenger med i forhold til konklusjon. Men det har ikkje skjedd. Det eg lurar på, er om saksordføraren òg ser det sånn at dette er eit område som kan skapa nye skiljeliner i landet vårt. Dette handlar om elektronisk kommunikasjon i vid forstand, som dette er ein viktig del av. Det er ikkje nok med at det handlar om kunnskap og kven som kan bruka dette. Nokre kan, og nokre kan ikkje. Snart må alle pensjonistane betala 50 kr for å betala ei rekning fordi dei ikkje kan bruka hjelpemiddel t.d. Men i tillegg til det, og som det ikkje er så godt å sjå løysingar på, får me altså eit nytt skilje mellom by og land. Då lurar eg på om regjeringspartia er samde i at det skal vera lik tilgang til den typen tenester i heile landet. Og dersom regjeringspartia ved Høgre og saksordføraren er samde i det, korleis vil regjeringspartia sikra at dei òg på Utsira og «den yderste, nøgne ø», som har vorte eit omgrep i forhold til dette, får same tilgang til desse tenestene som dei som bur i sentrale strøk. Det hjelper dei lite at det er tre nett på Karl Johan.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2003-04-29:
Dersom eg høyrest forvirra ut i denne replikken, er det akkurat det eg er. Forvirringa mi går på at situasjonen i denne salen er snudd heilt på hovudet. Regjeringspartia går ned med flagget til topps etter å ha gjort lite eller ingenting – sjølv etter å ha hatt ordføraren i saka – for å få fleirtal for dei viktigaste spørsmåla. Ikkje nok med det: Representanten Sahl står fram nærmast som fornærma for at ikkje t.d. SV har hjelpt dei til å få fleirtal. Eg har vore her under fem regjeringar – alle mindretalsregjeringar. Eg er van med at det er regjeringspartia sitt ansvar – når me har ei mindretalsregjering – å skaffa fleirtal for saker, og at dei må ha noko å gje til opposisjonen for å få det. Det verkar for meg som om det ikkje heilt har gått opp for dei som er i regjeringskontora no, og i denne saka beklagar eg det veldig. Det som har skjedd, er at statsråden for så vidt – i ein litt mildare tone kanskje – ikkje så mykje angrip, men gjentek sine eigne forslag og polemiserer mot det som fleirtalet no om ei ganske kort stund kjem til å vedta. Det er fleirtalsmerknader, og det vil verta fleirtalsvedtak. Og det undrar meg at både saksordføraren og statsråden seier at dei i hovudsak har fått tilslutning til meldinga. Statsråden sa til og med at ho var veldig tilfreds med dette. Det er ni fleirtal mot Regjeringa, og det er tre forslag til vedtak – mot Regjeringa sine forslag. Er dette å få tilslutning i hovudsak, og er statsråden nøgd med dette? Eg er oppteken av at når denne debatten no er ferdig, så er debatten – og polemikken – over. Då er det opp til statsråden å effektuera det som me gjer vedtak om. Nettopp difor beklagar eg så sterkt at det ikkje er gjort endå større møde for å få fleirtal. Eg veit kor viktig det er å ha dei som har ansvar for utøvinga av noko, på lag. I dag er det toget dessverre gått. Men eg vil gjerne ha ei forsikring frå statsråden om at ho vil sjå til både at me får seriøse aktørar, og at konsesjonane vert lyste ut så fort som mogleg. Sjølvsagt må me få mest mogleg for det, men me vil ikkje ha ein minstepris.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2003-04-29:
Framstegspartiet lèt som om dette er eit val for folk mellom det å få pengane enten frå statsbudsjettet eller i form av bompengar. I realiteten – og frå fleirtalet i denne salen – er det ofte snakk om å velja mellom det å få eit bompengeprosjekt eller ikkje å få den vegen eller den tunnelen som det var snakk om. No lurer eg på korleis Framstegspartiet tenkjer seg at denne folkeavstemminga skal vera. Skal ein spørja slik: Vil du ha bompengar, eller vil du venta med å få veg på ubestemt tid? Det er nemleg det som er realiteten for folk.
Petter Løvik (Høyre), 2003-04-29:
Det er blitt gjort eit par forsøk på å slå mynt på at enkelte parti vil gå lenger i å sikre full dekning for mobiltenester i Noreg enn andre. Det er ikkje tilfellet! Her ligg det ikkje eitt forslag, det er ikkje sagt éin ting frå Arbeidarpartiet i denne innstillinga eller i denne salen så langt som tilseier at ein kvadratmeter eller ein person ekstra får mobildekning. Lat no det berre vere slått fast. Lat meg så ta eit anna punkt som representanten Froyn er veldig forsiktig med å gå inn på. Han nærast ber andre forklare kva Arbeidarpartiet og fleirtalet meiner om at ein skal påleggje nettverksdeling i ein del såkalla ulønsame område. Det eg trur vi alle er einige om, er at både nye og gamle aktørar skal ha tilgang til andres nett, slik at vi slepp å byggje ut eit virvar av nett over heile landet. Men det som ligg i fleirtalet sitt forslag, og som gjer både meg og Høgre og mange andre bekymra, er akkurat det som Hoddevik peika på, at her ligg det eit pålegg om at også nye og gamle aktørar skal vere med og byggje ut i dei såkalla ulønsame delane av landet. Meiner representanten Froyn at det betyr at NetCom skal opp frå sin konsesjon på 76,5 pst. i dag til Telenors 84 pst.? Og kva med eventuelle nye aktørar som kjem inn? Skal dei ikkje berre ha tilgang, som dei ønskjer, men vere pålagde å gå inn og byggje nett? Er representanten HoddevikTaleren mente representanten Froyn. så optimistisk at han trur at nye aktørar vil inn i eit vanskeleg nett, utan at dei dermed må vere med og betale også for dei ulønsame delane? Dette har eg problem med å forstå, men no håpar eg at representanten Froyn oppklarar litt av dette.
Petter Løvik (Høyre), 2003-04-29:
Eg har ikkje problem med å dele representanten Sørensens ønske om at flest mogleg i dette landet skal få dekning også av dei nye tenestene. Men eg har igjen lyst til å spørje, for eg synest rett og slett det er litt uklart det som fleirtalet foreslår her: Når det gjeld UMTS, altså tredje generasjons konsesjon, har Telenor lovt å byggje ut 84 pst. av landet, NetCom 76,5 pst. Betyr det forslaget som ligg her, at ein av desse to skal påleggjast å byggje ut utover desse områda, altså i dei resterande 16 pst., respektive 23,5 pst.? Og når det gjeld nye aktørar, som skal ha dei same rettane og dei same pliktene etter det som fleirtalet seier, skal desse påleggjast å gå inn med nye nett i dei områda som ikkje er dekte av Telenor og NetCom – altså desse heilt marginale områda – og vere med og dele på det? Det er litt viktig at både Stortinget og Regjeringa, som skal utforme vilkåra, og aktørane veit kva fleirtalet meiner i denne samanhengen. Sidan representanten Froyn ikkje kan svare på dette, men berre viser til andre å definere kva som ligg i det, er det svært viktig at iallfall éin av fleirtalspartnarane i Stortinget gjer greie for dette: Skal nokon påleggjast å gå utover dei vilkåra dei har i dag? Skal nye aktørar gå ut på andre område enn dei som allereie er dekte? For vi er alle einige om at vi ikkje treng parallelle nett over heile landet – vi skal ha moglegheit for nettverksdeling. Kva ligg i dette pålegget?
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2003-04-29:
Da konsesjonene ble utlyst første gang, anså Fremskrittspartiet det som naturlig at vi satte en minstepris, da det var mange aktører på markedet. Slik situasjonen er i dag, ser vi det ikke som naturlig å sette en minstepris. Det er færre aktører. Det er to konsesjoner som er ledige, og hvis vi skal ha noen som helst mulighet til å få noen til å gå inn på disse, bør vi ikke sette en minstepris nå. Det vil være unaturlig, og det vil ikke være med på å bringe dette i havn. Presidenten: Flere har ikke bedt om ordet til replikk.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2003-04-29:
Som bakgrunn for forslaget vises det bl.a. til at ved behandling av bompengefinansierte vegprosjekter legger stortingsflertallet betydelig vekt på at slike prosjekter er lokalt forankret gjennom behandling i kommunestyrer og fylkesting, og da med positivt utfall for de aktuelle prosjekter. Men hvor reell er egentlig denne forankringen? Det kan så være at det i kommuner og fylkesting blir et flertall for bompengefinansiering, noen ganger et knapt flertall, men er dette flertallet forankret i befolkningen, en befolkning som faktisk skal kjøre gjennom disse bommene? Er det befolkningens ønske som blir ivaretatt når kommunestyrer og fylkesting går inn for å bompengefinansiere vegprosjekter? Fremskrittspartiet tviler sterkt. Kommunene har anledning til å spørre befolkningen i slike saker, men de gjør det ikke. Hva er kommunene redde for? En ting er sikkert: Som folkevalgt skal man ivareta interesser og ønsker fra befolkningen. Som folkevalgt skal man ikke glemme befolkningen med en gang man er valgt. Mange av innbyggerne rundt om i Kommune-Norge er imot bompengefinansiering, men noen er også for. For å få vite hva innbyggerne i den eller de aktuelle kommuner mener, må de få en mulighet til å si det, og da er folkeavstemning en god måte å gjøre dette på. Er det noen bedre måte å vise demokrati i praksis på enn å la innbyggerne få lov til å si sin mening? På denne bakgrunn vil jeg anbefale forslaget fra Fremskrittspartiet i Innst. S. nr. 190.
Anne Berit Andersen (Høyre), 2003-04-29:
Fremskrittspartiet er norsk politikks vinglepetter, som skjener fra den ene siden til den andre med vidåpen lommebok. Det gjør at det blir dyrt, og at retning og bestemmelsessted er uklare. Slik er det også i telepolitikken. Da Stortinget i 2000 skulle sette minstepris på UMTS-konsesjonene, gikk Fremskrittspartiet inn for bruk av auksjon og salderte budsjettet med at de fire UMTS-konsesjonene skulle innbringe 2,5 milliarder kr hver. I ettertid ser alle at dette var galskap og lettvintheter. I denne runden går Fremskrittspartiet til den andre ytterligheten: ingen minstepris. Det er jo en klar innrømmelse av at Fremskrittspartiet tok grundig feil i 2000. Hva er det som tilsier at partiet har et bedre fundert standpunkt i 2003?
Anne Berit Andersen (Høyre), 2003-04-29:
Som representanten selv sa, står Senterpartiet bak mye av det som vi i Høyre og Regjeringen har lagt fram. Men det er én ting som jeg ser i stadig flere saker, og det er at når det gjelder konkurranse, er Senterpartiet en bremsekloss. Det ser jeg også i denne saken. Representanten var inne på det – det gjaldt bl.a. at de går imot pålegg om tilgang for virtuelle operatører, til tross for at dette er et virkemiddel som Post- og teletilsynet har anbefalt for å styrke konkurransen. Senterpartiet vil også være med og begrense nettverkskonkurransen ved kun å tillate én ny UMTS-aktør, selv om det skulle være flere interessenter. Det synes for meg noe merkelig. Hva er Senterpartiets begrunnelse for å gå imot sterkere konkurranse? Det jeg lurer på, er om dere faktisk frykter lavere priser og bedre tjenester.
Anne Berit Andersen (Høyre), 2003-04-29:
Vi har nå til behandling et Dokument nr. 8-forslag fra representantene Kenneth Svendsen, Øyvind Vaksdal og Ulf Erik Knudsen om å innføre lokale folkeavstemninger ved bygging av bompengefinansierte prosjekter. Flertallet i komiteen, alle med unntak av Fremskrittspartiet, går imot forslaget. Jeg regner med at Fremskrittspartiet selv vil begrunne sitt standpunkt i et senere innlegg. For meg er det forunderlig at Fremskrittspartiet skal pålegge kommunene å ha folkeavstemninger hver gang de ser det som nødvendig kanskje å få til en delfinansiering for å få til en fin infrastruktur i kommunen, i regionen eller for nasjonen. Jeg trodde faktisk at Fremskrittspartiet var for at de lokalt selv skulle vurdere det, men i deres merknader her er det nesten en straff for kommunene at de ikke tar folkeavstemning i bruk, at de nå skal påtvinge kommunene å gjøre det. De skriver at «selv om kommunene har anledning til å søke råd hos befolkningen gjennom folkeavstemninger, gjøres ikke dette». Jeg synes det står respekt av at de lokalt folkevalgte tar på seg det ansvaret det er å se hva som er nødvendig her og nå, istedenfor ofte å skulle gå ut til innbyggerne og be om deres mening. Det står respekt av dem som tør å ta de vurderingene. Og etter flertallets vurdering skal de få lov til å gjøre det også i framtiden. Når vi i Stortinget behandler disse sakene, er det etter en bred vurdering i den enkelte kommune i fylkeskommunen. Prosjektene og ideene kommer nedenfra, og ønsker det lokale demokrati og et flertall i kommune- og fylkesting bompengefinansierte veiprosjekter, så støtter stortingsflertallet i all hovedsak opp om det. Og det vil vi fortsatt gjøre. Så er det slik at det i vanskelige saker kanskje ikke er lett å ta en avgjørelse. Da er det lett å ty til folkeavstemninger. Men det flertallet mener, er at det er kommunevalg hvert fjerde år, og det er stortingsvalg hvert fjerde år. Da er det opp til våre innbyggere å si om vi som politikere har gjort de rette valg gjennom perioden, enten de valgene vi tar, er vanskelige, eller de er lette. Så flertallet vil stå på det som er det vi forholder oss til i dag: å avvise det som kommer fra Fremskrittspartiet.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2003-04-29:
Representanten Heidi Sørensen sa noe som jeg kan si meg enig i, at mye har skjedd når det gjelder telekom de siste årene. Men jeg vil samtidig tilføye at veldig mye har skjedd med SV også etter at de ble et stort parti og har vokst på meningsmålingene. I sak etter sak kan det se ut som – i hvert fall for oss som skuer dette litt utenfra – at SV ofrer tidligere standpunkter på Fremskrittspartiets bord, kanskje for å opponere mot Regjeringen. Jeg kan nevne barnehageforliket og nå mobilmeldingen. At Fremskrittspartiet ikke vil sette minstepris på et offentlig gode som skal tildeles private interessenter med sterk internasjonal kapital i ryggen, kan jeg skjønne. Men at SV kaster seg på den samme bølgen, skjønner jeg ikke, og det trenger en forklaring. Nå sa jo representanten for Fremskrittspartiet fra talerstolen her at Fremskrittspartiet har mer å lære SV, så da kan vi med spenning se hva det er framover. Jeg skal sitere fra Teleavisen, der ansvarlig redaktør skriver: «Selskaper som NetCom, Tele2 og Telenor tjener milliardbeløp årlig og har solid og god inntjening.» SV uttrykker bl.a. i sitt program at partiet vil «arbeide for at den statlege eigarskapen i Telenor blir brukt til å sikre at selskapet fyller rolla si som ein sentral reiskap for nasjonal teleutbygging». Da vil jeg spørre SV: Hva er årsaken til at man ikke vil utnytte den muligheten som ligger i å ta inn noe av den private kapitalen til staten i dette tilfellet?
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2003-04-29:
Jeg vil si til representanten Froyn at jeg kan svare et rungende ja på alt han spurte om jeg syntes var interessant her. Det er utrolig interessant med samarbeid, men ikke et samarbeid pålagt av staten. Når han henviser til Bømlo kommune, synes jeg det er uhyre interessant at enkeltkommuner tar initiativet til samarbeid mellom private selskaper for å få til en best mulig mobilløsning og eventuelt tredjegenerasjons mobilløsning for sin kommune. Når det gjelder å legge til rette for samarbeid om 450-konsesjonen, som departementet for øvrig opplyser i meldingen at de vil lyse ut på nytt, synes jeg også det høres veldig interessant ut – men på frivillig basis, ikke minst med tanke på at de ulike konsesjonærene som kommer på banen, har ulike konsesjonsvilkår. Og flertallet har fremdeles ikke gitt en forklaring på hvordan man eventuelt skal tvinge fram et samarbeid mellom konsesjonærene med så ulike vilkår som de har, både for dekningsgrad og for utbygging generelt.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2003-04-29:
Jeg vil gjerne rette spørsmålet tilbake til representanten Heidi Sørensen fra SV og spørre: Hva er årsaken til at SV ikke var villig til å strekke ut en hånd til regjeringspartiene i forhold til det som Regjeringen har lagt fram, og som i utgangspunktet ligger veldig nært opp til nettopp det SV står for innenfor telekommunikasjonsområdet? Det er helt rett som Heidi Sørensen påpeker i sitt innlegg, at Kristelig Folkeparti kjenner til SVs telepolitikk på dette området i tidligere tider også. Vi er forbauset over at SV valgte å gå sammen med Fremskrittspartiet og ikke kunne danne et flertall sammen med regjeringspartiene i denne saken. Her kunne det også fra SVs side være et spørsmål om å strekke seg noen millimeter. Vi er ikke uenige om å legge til rette for samarbeid. Vi peker på muligheten for nettverksdeling, vi er enige om nasjonal roaming, men vil ikke tvinge dette på selskap med ulike konsesjonsvilkår. Vi har fremdeles ikke fått en forklaring fra opposisjonen på hvordan de skal få det til. Så når det er spørsmål om å kunne komme til en enighet i denne saken, er det også et spørsmål om å kunne få en utstrakt hånd fra Sosialistisk Venstreparti til det som var lagt fram fra Regjeringen.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2003-04-29:
Representanten Ausdal Starrfelt kom med en henvendelse til meg angående mitt lille frieri til SV om hvorfor ikke SV har strekt ut en hånd i denne saken, og repliserte med at så vidt representanten forstod, var det Regjeringens ansvar å skaffe flertall. Også jeg er fullstendig klar over at det er Regjeringens og regjeringspartienes ansvar å skaffe flertall for en sak der de trenger det. Men samtidig må jeg si at representanten Ausdal Starrfelt selv gav det beste svaret på hvorfor ikke regjeringspartiene har oppnådd flertall i forhandlingene i Stortinget for denne saken. Når representanten her listet opp 7–8 punkter, med understrekning av hvor uenig Arbeiderpartiet er med Regjeringen om disse, er det, etter mitt skjønn, den beste forklaringen på hvorfor ikke regjeringspartiene har nådd fram. Så går jeg ut fra at representanten Ausdal Starrfelt er fornøyd med at vi ikke ble enige.
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 2003-04-29:
Eg forstår at det med konkurranse er eit viktig spørsmål for regjeringspartia, og eg sa i innlegget mitt at vi meiner at det med konkurranse er ein viktig faktor for å få til utbygging av UMTS-nettet. Men Regjeringa har sjølv sagt i meldinga at det åleine ikkje vil føre til at ein oppnår alle målsetjingane på dette området. Så har Regjeringa vore med på pålegg om å opne for virtuelle operatørar på nettet og pålegg om nasjonal roaming. Samtidig har fleire av regjeringspartia sine representantar i debatten i dag sagt – den siste som sa det, var Jan Sahl – at det er interessant med samarbeid, men ikkje pålagt samarbeid. Då blir det for meg ein litt merkeleg debatt når regjeringspartia sine representantar i einskilde samanhengar er veldig opptekne av det med samarbeid og pålagt samarbeid. I neste omgang sa òg saksordføraren for mobilmeldingane, Hoddevik, at han heller ikkje var særleg begeistra for det pålagde samarbeidet. Og Jan Sahl har uttrykt akkurat det same. Senterpartiet er for at vi skal få virtuelle operatørar inn på alt eksisterande nett, vi er for nasjonal roaming, men vi har gått imot at det skal vere pålegg om det. Det har det vore fleirtal for her i Stortinget i fleire periodar tidlegare når vi har debattert telesaker. Så Senterpartiet står for det som eit fleirtal i Stortinget har meint i veldig lang tid. Når ikkje andre land finn å måtte innføre pålegg i alle dei samanhengane der fleirtalet no vil gjennomføre det, ser eg på det som at vi i Senterpartiet er fullt på linje med det mange andre land legg opp til i denne politikken.
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 2003-04-29:
Når det gjeld utbygging av teletenester i Noreg og i utlandet, er det ein god del fellestrekk. Det er lønsamt og det er interessant for veldig mange operatørar å byggje ut i dei områda der det bur mykje folk. Det blir mindre interessant di lenger du kjem ut frå dei tettbygde områda. Difor blir det ein del område som vi godt kan seie alle operatørar reknar for ulønsame. For Senterpartiet er det viktig å finne måtar å løyse dei utfordringane på når det gjeld dei ulønsame områda, dvs. å få tilbodet ut til alle. Eg oppfattar det slik at merknadene som heile komiteen står bak, om at vi skal ha eit utbygt mobilnett og eit utbygt teletenestenett i heile landet til rimeleg pris, det står vi felles om. Vi kan gå til andre land og sjå på kva dei har gjort når det gjeld utbygging – og no tek eg med meir enn berre mobilområdet. Lat oss gå til Frankrike, lat oss gå til Sør-Korea, lat oss gå til Sverige, som er eksempel på land som har vore villige til å satse statlege midlar for å få tenester på teleområdet ut til heile landet. For Senterpartiet er det òg ei målsetjing her. Når vi òg ser at Regjeringa seier klart frå at det må meir til enn konkurranse, er akkurat det med å vurdere statlege midlar eitt av dei andre moglege innsatsområda som kan vere nyttige her. Eg vil seie at akkurat dei to forslaga som Sverre Hoddevik peika på, nemleg at vi vil ha eit samarbeid ved utbygging av nett – altså nye nett i ulønsame område – og statlege midlar, er ein veldig god kombinasjon, og det er forslag som ikkje står noko i motstrid til kvarandre.
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 2003-04-29:
Fleire har vore inne på at bruk av mobiltelefon er svært utbreidd i Noreg. Når bruken av mobiltelefon og andre teletenester er så stor, blir det ei ulempe for dei som bur i område som ikkje har tilgang til slike tenester. Framleis er det delar av landet som ikkje har mobildekning. Spesielt for næringslivet kan det vere eit stort minus. No snakkar vi om utbygging av UMTS-nett, og då er det viktig at det så snart som mogleg blir tilbod over heile landet til låg pris. Som departementet seier i meldinga, vil ikkje konkurranse åleine vere nok til å nå alle telepolitiske målsetjingar. Vi har ikkje full mobildekning over heile landet med dagens mobilsystem. Eg trur heller ikkje at det er noko som tyder på at konkurranse åleine vil gi full dekning av UMTS i framtida. Kva vil då statsråden gjere i tillegg til å peike på konkurranse? Kva tiltak vil statsråden elles setje inn for at vi skal få eit UMTS-nett over heile landet? Vil statsråden vurdere dette med statlege midlar, slik ein del andre land har gjort? Så eit lite spørsmål om aksessnett, som det er nokre merknadar om i innstillinga som Senterpartiet ikkje har slutta seg til. Der er det ein del ulike påstandar. I éin merknad står det at aksessnettet vil utgjere ein hovudkostnad i utbygginga. I ein annan merknad står det at lokale aksessnett ikkje vil utgjere nokon hovudkostnad i utbygginga av UMTS-nett. Kan statsråden seie noko om desse kostnadane? Korleis skal nettverksutbyggjarane f.eks. få oversikt over alle aksessnetta, og korleis skal dei få tilgang til å bruke dei? Vil det her vere snakk om frivillige avtalar mellom aktørane, eller har statsråden planar om å føreslå pålegg om samarbeid? Vil det kome ei sak til Stortinget der ein vurderer desse spørsmåla?
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-04-29:
Jeg er litt forundret over spørsmålsstillingen. Det sies at det er grunn til å sette en del krav, og det er grunn til å gjøre en del forarbeid før vi auksjonerer ut, og samtidig må denne konsesjonen utlyses allerede innen utgangen av juni i inneværende år. Det er grunn til å gå noen runder for å finne ut hvordan vi på en god måte skal imøtekomme de krav som man ønsker å legge inn her. Så vil jeg understreke at jeg tolker stortingsflertallet dit hen – ut fra det som representanten Froyn sa tidligere i debatten – at i forhold til pålegg på nettverkssiden ønsker man en modell som er lik den svenske modellen. Den svenske modellen er basert på akkurat de samme prinsippene som vi legger opp til i stortingsmeldingen. Det er vi veldig interessert i å bidra med. Dette er en dramatisk endring fra det som regjeringen Stoltenberg la opp til, hvor man ikke ønsket nettverksdeling. Dette mener jeg er helt galt. Jeg mener at samfunnet er tjent med at vi har mulighet for nettverksdeling. Så hvis operatørene ser seg tjent med det, har man den muligheten. Vi kommer til å ta hensyn til stortingsflertallets merknad på dette området, og vi arbeider videre ut fra den svenske modellen på dette området. Jeg ønsker en rask utlysing av denne konsesjonen, det har jeg ønsket lenge, fra den første UMTS-konsesjonen kom tilbake til departementet – nå har vi to. Jeg er ivrig etter at vi skal få flere aktører på banen fort.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-04-29:
Jeg vil vise til debatten i denne sal da vi debatterte utbygging av GSMR, hvor det ble sagt at det er viktig å se ulike nett i sammenheng. Det er jeg opptatt av, og det følger vi opp i arbeidet med GSMR. Jeg er opptatt av at vi skal kunne utnytte de mulighetene som er på nettsiden når det gjelder GSM og UMTS og alle andre nett vi har. I Regjeringen er vi opptatt av at vi skal være samordnet i forhold til de gevinster en kan ha ved å se de ulike typer nett i sammenheng. Det er helt riktig at det er mange digitale nett her i landet. Jeg håper at jeg skal få lov til å være noe mer enn bare infrastrukturminister – jeg er opptatt av mange andre ting innenfor transport, men det skal jeg ikke ta opp her. Når det gjelder dekning, er vi opptatt av en best mulig dekning. På det området er jeg helt enig med den forrige regjeringen i at konkurransen om å bygge ut UMTS ikke skal gå i forhold til å betale en svær sum, en auksjonssum, til myndighetene, men å bygge ut best mulig. Konkurransen gikk på å vise at man var villig til å bygge ut langt utover landet mest mulig, og man gav da fire konsesjoner. De var veldig bra, og de gav ganske god dekning, men vi har ikke 100 pst. dekning. Men dekningskravet ble lagt da, i forrige runde, og da ble konsesjonene gitt. De ligger der som det juridiske rammeverket videre. I forhold til det som ble sagt om handlingsplanen når det gjelder bromerte flammehemmere, er det et veldig viktig poeng. Jeg kommer til å skrive til nettoperatørene og gjøre dem oppmerksom på handlingsplanen og på at alle har et ansvar for å sørge for at vi følger den opp.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-04-29:
Det var mange spørsmål. For det første vil jeg si i forhold til dette med dekning utover landet at jeg er opptatt av at vi skal ha best mulig dekning, at dekningen skal bli bedre og bedre. Vi har sett at på GSM-området har man bygd ut langt utover det som konsesjonen tilsier. Det har blitt en konkurransefaktor det å ha best mulig dekning, likevel har vi ikke full dekning, men vi har kommet mye, mye lenger enn det vi hadde trodd. Jeg tror at konkurranse er et viktig virkemiddel for å få bygd ut til god dekning. Slik jeg kan huske det etter å ha lest innstillingen fra komiteen, ønsker et flertall konkurranse både på infrastruktursiden og på innholdssiden. Man ser at det å få konkurranse på nettsiden har en betydning. Samlet sett ser jeg at det er områder i landet hvor det vil være vanskelig bedriftsøkonomisk å få til utbygging av nett. Men det er viktig for oss å skape incentiver til at det blir gjort. Det er et behov. Hvis man ser dette samlet, har man en mulighet nå til å kunne gå sammen og bygge et nett. Slik var det ikke i henhold til politikken til den forrige regjeringen, Stoltenberg-regjeringen. Den muligheten åpner vi for nå, og det mener jeg er et steg i helt riktig retning. Når det gjelder andre typer nettsamarbeid, også aksessnett, er det vanskelig å uttale seg om kostnader knyttet til det. Jeg oppfordrer alle til å utnytte de nettressursene som er der, at man kommersielt drar nytte av dette. Det tror jeg de som står som eiere av ulike typer aksessnett, ser. Vi må peke på dette som en mulighet både for dem som eier aksessnett, og for dem som skal bygge andre typer nett. Jeg tror ikke på pålegg. Det å gi pålegg over en lav sko – for å si det slik – er ikke løsningen, men å legge til rette, slik at dette er mulig. Det er en ny åpning vi her gir.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-04-29:
Jeg er veldig fornøyd med den innstillingen som ligger her, og at det er flertall for at vi skal ha konkurranse på dette området. Videre er jeg veldig fornøyd med at vi er enige om at vi skal utlyse disse konsesjonene raskt, og at vi skal ha en utsettelse av de kravene som er satt til Telenor og NetCom på dette området. Jeg er stort sett veldig fornøyd, ikke minst fordi dette betyr mer ansvarliggjøring i forhold til det ansvaret vi har som statlig myndighet – sammenlignet med det som Stoltenberg-regjeringen la fram. En mulighet til nettverksamarbeid er en samfunnsøkonomisk gevinst, der vi kan bidra til en bedre konkurranse. Det er jeg veldig fornøyd med. Vi kommer til å gjøre vårt for å få seriøse aktører inn i markedet. Det er klart en utfordring i forhold til måten man lager anbudsopplegget på. Vi er interessert i seriøse aktører. Det er samfunnet tjent med. Vi har allerede opplevd å miste to. Det ønsker vi ikke én gang til. Vi vil aldri ha en garanti for at det ikke skjer én gang til, men vi ønsker det ikke. Vi har tro på at hvis vi får etablert flere aktører i markedet, vil konkurransen fungere enda bedre. Og jeg kan love at vi kommer til å jobbe alt vi kan for å få utlyst disse konsesjonene så raskt som mulig. Her kommer vi til å ta hensyn til flertallets merknad i innstillingen, og vi kommer til – som jeg har vært inne på – å jobbe ut fra en modell for nettverkssamarbeid som er en variant av den svenske. Det finnes en del andre løsninger som det i praksis ikke er hjemmel for innenfor den lovgivningen vi har pr. i dag, men vi kommer til å jobbe meget iherdig for å finne en god framdrift for dette.
Olemic Thommessen (Høyre), 2003-04-29:
Denne debatten har naturlig nok først og fremst dreiet seg om telefoni. Men den omfatter også et forslag om å skrinlegge planene for det digitale bakkenett. Det er en viktig sak i et kultur- og mediepolitisk landskap. Jeg vil derfor gjerne kommentere det helt kort. Den teknologiske utviklingen på dette området går utrolig fort. Det er en utfordring for den måten vi som politikere arbeider på. Vi vil gjerne ha utredninger, og vil gjerne utrede i det vide og brede. Problemet er bare at utviklingen går mye fortere enn vi utreder. Det gjør at vi lett kan komme i bakleksa hvis vi ikke finner frem til gode og effektive arbeidsmåter. Utviklingen drives ikke videre av utredninger. Utviklingen drives videre av de store internasjonale aktørene, som gir oss stadig nye muligheter. Vi må ha muligheten til enten å hoppe på eller la være å bruke den. Det siste er svært sjelden. Når muligheten er der, vil markedet vårt i Norge også kreve at vi bruker den. For norske aktører – de som skal levere innholdet på nett, i TV-kanalene, alle de som skal ivareta norsk kultur og bildet av norsk kultur innenfor den store sfære som elektronikken inngår i – er det viktig at vi hele tiden har maksimale muligheter også i internasjonal forstand, å operere på. Denne saken har bare i løpet av det året den har eksistert som sak, gitt et ganske godt bilde av dette. Fremskrittspartiets forslag er preget av all den skepsis som har kommet fra dem som jobbet med andre typer plattformer. Bare i løpet av dette halve året har det vist seg at mange av disse har funnet sammen, rett og slett fordi den teknologiske utviklingen har gått fremover med store skritt. Den store motsetningen som var mellom dem som ville satse på bredbånd, og dem som ville satse på bakkenett, eksisterer ikke lenger. Vi har nå en prosess hvor alle aktører jobber sammen. Det er viktig at vi ikke kompenserer beslutningsvegring med utredningslyst. Det kan det fort bli en fare for her. Jeg ser frem til at vi får saken. Uansett hva vi måtte mene om konklusjonene i bakkenettsaken når den kommer, vil det faktum at vi har en konkret utredning basert på et samarbeid mellom noen som er villige til å satse penger på dette, og noen som er villige til å forholde seg til de praktiske komplikasjonene som man faktisk vil møte når man virkelig skal gjøre dette på alvor, være av veldig stor verdi for arbeidet vårt fremover med å digitalisere Norge. Dette er selvsagt ingen motsetning til det å se det i en helhet, heller ingen motsetning til å koble det opp mot andre nett og se på helheten i det, men altså en helt viktig forutsetning for å komme videre.
Olemic Thommessen (Høyre), 2003-04-29:
Mitt innlegg var ikke først og fremst rettet mot det forslaget som bl.a. representanten Froyn står bak. Mitt innlegg var først og fremst rettet mot Fremskrittspartiets forslag om å skrinlegge planene, noe som ville vært meget beklagelig i forhold til det arbeidet vi står overfor. Dette er en problemstilling som jeg ofte møter når jeg er ute i forskjellige teknologiske miljøer. Derfor har det vært viktig å understreke det også fra denne talerstolen, at det er viktig å komme frem til andre og mer effektive arbeidsmåter, noe jeg håper ligger i forslaget om en mer egnet form, slik det fremgår av forslaget her.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2003-04-29:
Replikanten nevnte statsråd Valgerd Svarstad Haugland og svar på spørsmål. Det har blitt reist flere spørsmål. Jeg viste da også til at det arbeides i Kultur- og kirkedepartementet for å løse dette på både kort og lang sikt. Det er helt rett at det henger sammen med en dårlig kommuneøkonomi, og jeg har store forventninger til den kommuneproposisjonen som skal legges fram 15. mai. Samtidig er det slik at det også ute i kommunene er spørsmål om prioritering. Jeg nevnte oppslaget i Tromsø 15. april i år. Byggforvalter Knut Flatebø sier under overskriften «Penger finnes»: «De midlene Tromsø kirkelige fellesråd disponerer over strekker på ingen måte til det behovet som er, sier Flatebø som imidlertid konstaterer at kommunen har klart å skaffe tre millioner kroner til veie for å bevare Verdensteateret. – Det er flott, og det viser at det er penger tilgjengelig bare viljen er til stede. Det bør også kommunens kirker nyte godt av. Kirkebygg er nemlig kulturskatter som langt på vei er i ferd med å råtne på rot, sier Flatebø.» Det dreier seg altså også om prioriteringer lokalt, og ikke bare om innsats sentralt.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2003-04-29:
Kristelig Folkeparti har ansvaret og tar ansvaret for en helhetlig økonomi i dette land. Regjeringens økonomiske politikk har bl.a. ført til at renten har gått ned, og at kronekursen har gått ned. Dette er viktig. At det har vært og er en vanskelig kommuneøkonomi, har Kristelig Folkeparti erkjent. Kristelig Folkeparti har klart og tydelig sagt at det nå må tas et løft for kommuneøkonomien. Dette vil være et vesentlig bidrag for å bedre kirkeøkonomien. Samtidig er det, slik jeg var inne på i mitt forrige svar, helt opplagt at det også foretas prioriteringer lokalt. Jeg har vist til hva som er skrevet i avisen Tromsø, senest den 15. april. Jeg har selv sittet i kommunestyre og formannskap hvor de partier som nå er mest bekymret for kommuneøkonomien, har gitt uttrykk for at de ville stemme imot alle forslag som tok sikte på å gjenoppbygge en brent kirke osv. Kristelig Folkeparti er lokalt og sentralt opptatt av både kirkeøkonomi og kommuneøkonomi, og vi kommer til å arbeide hardt for å bedre begge deler.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2003-04-29:
Det er foretatt forskjellige beregninger av hvor stort etterslepet er når det gjelder vedlikehold av kirker. Ett av tallene lyder på 6 milliarder kr. Det er helt klart at det innenfor dagens rammer ikke ville være mulig å dekke dette lokalt, ei heller ved lokale prioriteringer. Det fritar dog ikke Kommune-Norge for å foreta prioriteringer, og de prioriteringer gir seg da utslag i de bevilgninger som kommer. Jeg kan peke på flere prosjekter innenfor kommunesektoren som det i aller høyeste grad kan settes spørsmålstegn ved, og som ville kunne frigjort penger til både vedlikehold og drift. Jeg tror vi lurer oss selv hvis vi ikke tør innrømme dette. Og som jeg sa i stad, har jeg – lokalt – selv opplevd at selv om en kirke brenner, og folk vil ha den gjenoppbygd, har noen av de partiene som i dag er opptatt av å bedre kirkeøkonomien, sagt at de vil stemme imot ethvert forslag som går på å gjenoppbygge kirken. Så til det andre spørsmålet, som gikk på hvorfor man ennå ikke har kommet med tiltak. Det arbeides med en plan både på kort og på lang sikt. Dette har kirkestatsråden klart gitt uttrykk for i svar på flere spørsmål i Stortinget. Vi får forholde oss til den planen når den kommer, og jeg håper at den vil komme raskt.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2003-04-29:
I mitt innlegg gav jeg uttrykk for glede over et bredt engasjement. Den gleden beholder jeg fortsatt. Jeg skjønner at Senterpartiet fortsatt er opptatt av kirkeøkonomi. Jeg er litt forundret over at representanten Meltveit Kleppa så ofte klager over en Kristelig Folkeparti-ledet regjering som gjør det så ille for kirkeøkonomien gjennom å ødelegge kommuneøkonomien, og at saksordføreren driver ansvarsfraskriving når han påpeker at dette har vært problemer over lang tid. Kristelig Folkeparti ønsker, i likhet med Senterpartiet, en helhetlig gjennomgang. Jeg er glad for at vi står sammen om dette ønsket. Jeg begynner jo å lure på om det viktigste for Senterpartiet er å framstille det som om Kristelig Folkeparti nå har forlatt ønsket om en skikkelig kirkeøkonomi. Det er noe jeg lurer veldig på: Hvis vi nå hadde fått en kommuneøkonomi i tråd med Senterpartiets forslag, hvor mye regner Senterpartiet med at man lokalt ville ha prioritert til kirkeøkonomien ut fra de forslag til bevilgninger som Senterpartiet har fremmet? Ville det vært nok til å dekke etterslepet på 6 milliarder kr når det gjelder kirkebyggene?
Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2003-04-29:
Som svar på eit skriftleg spørsmål datert 11. desember 2002 uttalte statsråd Svarstad Haugland: «… må derfor forhold omkring kyrkjeøkonomien i stor grad sjåast i lys av kommuneøkonomien. Eg vil i samanheng med dette nøye følge utviklinga av den lokale kirkeøkonomien i tida framover.» Etter nyttår er situasjonen klart forverra. Det har kome sterke meldingar om at kyrkjer må stengje og kyrkjeleg aktivitet må innstillast. Spørsmålet mitt til representanten Østberg blir derfor: Er ikkje tida no inne for Kristelig Folkeparti til å vere med aktivt i arbeidet for å styrkje økonomien i Kyrkja?
Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2003-04-29:
Eg takkar for så vidt for råd frå kommunal- og regionalministeren og det moralske rådet til Arbeidarpartiet om anstendigheit. Vi meiner at vi er både anstendige og edruelege i utøvinga av politikken, og det lyt statsråden finne seg i, sjølv om ho mislikar dei standpunkta vi tek, og dei synspunkta vi framfører. Eg held òg fast ved at det som står i innstillinga om at Arbeidarpartiet har gått inn for ein styrkt kommuneøkonomi i 2002 og 2003, held både sakleg og faktisk. Så er det slik at dei siste månadene har vi høyrt talrike ytringar om kor vanskeleg økonomien er for kyrkjene. Representantar for fellesråda står fram med slike synspunkt, prestar og biskopar gjer det same. Dette er personar som ikkje har for vane å fremje urimelege krav. Synspunkta deira verkar etter mitt skjønn vel funderte og nyanserte. Kravet frå dei kyrkjelege interessene er eintydige: Utan meir midlar må kyrkjer framleis heilt eller delvis vere stengde, og kyrkjeleg aktivitet må innstillast. Spørsmåla mine til statsråd Solberg blir derfor: Er statsråden komfortabel med den situasjonen som rår på det kyrkjelege området? Og er det grunn til å rekne med at Regjeringa vil fremje forslag i revidert nasjonalbudsjett i mai som i praksis kan gi betre kyrkjeøkonomi?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-04-29:
Det er ingen tvil om at situasjonen i Kyrkja lokalt har med ein stram kommuneøkonomi å gjera. I innstillinga er Kristeleg Folkeparti sitt engasjement sterkt i forhold til ei historisk skildring av kven som har hatt ansvaret tidlegare. Det kan ikkje vera nokon tvil om at Kristeleg Folkeparti i dag har eit stort ansvar for den økonomien som vi har for 2003 og for påfølgjande år. Teknisk berekningsutval har nyleg vist at kommuneøkonomien er vesentleg forverra dei to siste åra. Det har mange kjent på kroppen når det gjeld skule og eldreomsorg, men det viser seg altså òg lokalt no når det gjeld Kyrkja. Eg synest det var ei sterk oppleving å vera til stades på høyringa der Kyrkja sin arbeidsgivarorganisasjon fortalde at 19 pst. har gjennomført nedbemanning, 24 pst. førebur nedbemanning og 36 pst. førebur eller har gjennomført nedlegging av aktivitetar. Vi veit at det har med både ungdomsarbeid og mykje anna førebyggjande arbeid å gjera. Og det er altså ei undersøking som er gjennomført i 385 av 434 fellesråd. Mitt spørsmål til Kristeleg Folkeparti er: Kva er det som gjer at Kristeleg Folkeparti ikkje no tek imot forslaget frå Arbeidarpartiet, som må oppfattast som ei utstrekt hand i forhold til å styrkja kommuneøkonomien og dermed styrkja det viktige arbeidet som Kyrkja gjer lokalt? Kva i all verda er det som gjer at Kristeleg Folkeparti er meir opptekne av fortida enn av det ansvaret dei i dag faktisk har, og dei moglegheitene som faktisk ligg i å styrkja kommuneøkonomien?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-04-29:
Heile komiteen er einig om at det er samanheng mellom kommuneøkonomi og lokal kyrkjeøkonomi. I Senterpartiet registrerer vi det same som representanten Hogsnes, at det skjer ei bevisstgjering lokalt når dei økonomiske rammene er så knappe som dei no er. Vi har ikkje den same optimismen som Hogsnes har når han faktisk no ventar eit krafttak lokalt. Vi registrerer bevisstgjeringa. Folk ristar på hovudet, folk trur ikkje det dei opplever, dei synest det er uhøyrt, ja reint absurd, at ei Kristeleg Folkeparti-leidd regjering sørgjer for så knappe økonomiske rammer at det må sterke nedskjeringar til, ikkje berre når det gjeld skule og omsorg, men òg når det gjeld Kyrkja sitt arbeid. Eg har to spørsmål til Hogsnes. Det eine er i forhold til representanten Østberg og det han sa. Han let det liggja igjen eit inntrykk av at Kristeleg Folkeparti eigentleg vil styrkja kommunane sin økonomi. Eg er uroleg i forhold til at det som blir resultatet, er at Kristeleg Folkeparti vil, men at Høgre seier nei når det kjem til stykket. Har representanten Hogsnes dei same sterke forventningane til kommuneproposisjonen som Østberg har? Så til det andre spørsmålet. Eg vil gi Hogsnes moglegheit til å konkretisera når det gjeld eigenbetaling. På kva område er det han ser føre seg at Kyrkja kan skaffa seg inntekter ved eigenbetaling lokalt?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-04-29:
Svaret på Ivar Østbergs siste spørsmål om det å retta opp kommuneøkonomien òg ville ha medverka til å retta opp heile etterslepet når det gjeld bygningane til kyrkja, er nei. For Senterpartiet er det heilt klårt at det er behov for både ein styrkt kommuneøkonomi som skal ta vare på drift og meir vanleg vedlikehald, og ei styrkt finansiering for å ta det etterslepet. Det har vi tidlegare teke opp både i kyrkjekomiteen og i spørsmål i Stortingets spørjetime. Vi meiner at det er behov for begge delar. Difor denne heilskaplege gjennomgangen. Men vi var heller ikkje i tvil om at Senterpartiet sitt forslag til styrkt kommuneøkonomi for 2003, nemleg 6 milliardar kr meir til kommunane, ville medført at ein slapp desse oppslaga om stengde kyrkjer, sentralisering av gravferder og nedlegging av verdifullt kyrkjeleg barne- og ungdomsarbeid. Eg håpar at vi kan vera einige om det. Så vil eg, i likskap med Østberg, gi uttrykk for glede over det breie engasjementet som no er frå alle parti når det gjeld å styrkja Kyrkja sin økonomi og dermed Kyrkja sitt viktige arbeid, herunder den bevisstgjeringa som har skjedd lokalt. Det er ikkje slik at det skal takast til inntekt for at Regjeringa og Framstegspartiet har stramma til overfor kommunane. Det er faktisk slik at før rekna folk det som ei sjølvfølgje at ein lokalt stilte opp for kyrkja; slik er det dessverre ikkje lenger på grunn av den knappe økonomien.