trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Aud Blattmann (Arbeiderpartiet), 2000-06-14:
Dagens innstilling omfatter tre saker: utbygging av oljefeltene Kvitebjørn og Grane, disponering av installasjonene på Tommeliten Gamma og Lille-Frigg og til slutt kostnadsutviklingen for Åsgardkjeden. Høyre og Fremskrittspartiet har fremmet et forslag om å redusere SDØE-andelen i Grane og Kvitebjørn. SV har fremmet forslag om bl.a. utsettelse av produksjonsstart for Grane-feltet til tidligst 2004. Jeg formoder at de nevnte partiene selv vil redegjøre for sine forslag. For øvrig forutsetter jeg at dagens innstilling blir enstemmig vedtatt. Leverandørindustrien vil i år og i første del av neste år være inne i en periode med få nye utbyggingsprosjekt. Flere leverandørbedrifter har allerede gått til oppsigelser og permitteringer. Utbyggingen av Kvitebjørn og Grane vil være viktig for sysselsettingen i leverandørindustrien. I den aktuelle utbyggingsperioden som er planlagt for disse feltene, er det et stort behov for nye oppdrag i offshorerettet næringsliv i Norge, og det er mitt håp at de berørte selskapene, Statoil og Hydro, legger stor vekt på at de store oppdragene her kan gå til norsk verftsindustri. Den norske verftsindustrien bør være konkurransedyktig i en anbudsrunde om de største kontraktstildelingene. I tillegg til direkte oppdrag for det olje- og gassrelaterte næringslivet vil aktiviteten gi store ringvirkninger for andre næringer og i mange lokalsamfunn. De totale investeringene for Kvitebjørn er vurdert til 8,7 milliarder kr inklusiv investeringer i rørledninger og utvidelse i landanlegg på Kollsnes. For Grane-feltet er de totale investeringene vurdert til 15 milliarder kr inklusiv investeringer i rørledninger og endringer i landanlegg på Sture. Komiteen slutter seg til at installasjonene på Tommeliten Gamma og Lille-Frigg blir disponert i samsvar med Olje- og energidepartementets anbefaling. Til slutt: Komiteen har merket seg kostnadsøkningene i forbindelse med utvidelsene av Kårstø-anleggene, som er et ledd i Åsgardkjeden – et forhold komiteen i likhet med departementet ser alvorlig på. Komiteen viser derfor til en felles merknad fra Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, Høyre og SV i Innst. S. nr. 67 for 1999-2000: «Flertallet mener derfor det fortsatt er sider ved Åsgardsaken som bør vurderes nærmere, deriblant beslutningsprosessen, informasjonsgangen, departementets og de øvrige parters oppfølging av prosjektet. Flertallet forutsetter at Riksrevisjonen i sitt kontrollarbeid er oppmerksom på nevnte forhold, og legger videre til grunn at kontroll- og konstitusjonskomiteen ivaretar Stortingets kontrollansvar i denne saken.» Jeg anbefaler komiteens innstilling.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2000-06-14:
Jeg skal ikke bruke lang tid. Utbyggingen av Kvitebjørn og Grane, som vi i dag behandler, er etter det jeg kan se, fornuftige utbyggingsprosjekter, som i tillegg kan gi positiv sysselsettingseffekt for offshorerettet næringsliv i Norge. Dette er svært viktig etter at vi nå har vært gjennom en tid med investeringstørke. Som følge av dette har vi hatt store strukturelle endringer med permitteringer, oppsigelser og oppsplitting av kompetansemiljøer som det har tatt flere tiår å bygge opp. Når det gjelder kostnadsutviklingen ved Åsgard-prosjektet, og Kårstø-prosjektene spesielt, er den fortsatt bekymringsfull. Jeg er imidlertid tilfreds med at en enstemmig komite denne gangen viser til flertallsmerknadene i Innst. S. nr. 67, som saksordfører Aud Blattmann siterte fra. SDØE-andelene i Kvitebjørn og Grane er etter vår mening for høye. De er også høyere enn det som er vanlig i nye lisenser. Vi foreslår derfor at Regjeringen gis fullmakt til å redusere SDØE-andelene. Med dette vil jeg ta opp forslag nr. 1 på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2000-06-14:
Stortinget behandler i dag godkjennelse av plan for utbygging og drift av Kvitebjørn, som er et større gass- og kondensatfelt i den nordlige delen av Nordsjøen. Statoil har på vegne av Trollgruppen også søkt om mindre modifikasjoner av gassmottaksanlegget på Kollsnes, som skal ta imot og behandle gassen fra Kvitebjørn. Feltet er anslått til 47 milliarder kubikkmeter gass og 17 millioner kubikkmeter kondensat og nafta. Kvitebjørn representerer således et felt med betydelige ressurser. Når det gjelder Grane, har Norsk Hydro søkt om godkjenning av plan for utbygging og drift, inkludert utbygging og drift av en oljerørledning fra Grane til Stureterminalen og en gassrørledning fra Heimdal til Grane. Produksjonen, som vil starte høsten 2003, utgjør 112 millioner kubikkmeter olje, med en investeringsramme på ca. 10 mil- liarder kr. Til sammen utgjør produksjonen på toppnivå ca. 6,5 pst. av norsk oljeproduksjon. Komiteen ser positivt på de store sysselsettingseffekter som følger av utbyggingene av Kvitebjørn og Grane. Offshorerettet industri og næringsliv er i en situasjon hvor nye oppdrag og leveranser er nødvendig, samtidig som utbyggingene også vil få positive konsekvenser for andre næringer. Samtidig representerer disse et betydelig bidrag til å opprettholde og videreutvikle norsk verftsindustri. Kristelig Folkeparti har sammen med en samlet komite merket seg at det er lagt opp til en best mulig avgrensing av de miljømessige skadevirkninger som kan følge i kjølvannet av utbyggingene og drift av de to feltene. Det er fra komiteen side også understreket viktigheten av at også utslipp til luft søkes mest mulig redusert ved hjelp av tilrettelegging og utvikling av teknologiske løsninger, ikke minst i forhold til NOx -utslipp. Kristelig Folkeparti er kjent med at driften av Kvitebjørn og Grane vil medføre noe utslipp, men mener det likevel vil være riktig å åpne for utvikling og drift nå, da signalene fra de involverte selskapene om å ta de miljømessige utfordringene på alvor, er sterkt fremhevet. Vi forutsetter at dette blir fulgt opp, og at teknologiske nyvinninger fortløpende vil bli tatt i bruk for ytterligere reduksjon av utslipp. Det er viktig å merke seg at utslippene totalt sett er relativt små i forhold til eksisterende petroleumsindustri. Komiteen har videre merket seg at konsekvensene for fiskerivirksomheten er små, og forutsetter selvsagt at de varslede avbøtende tiltakene gjennomføres. Når det gjelder kostnadsøkningen i forbindelse med utvidelsene av Kårstø-anleggene, føyer den seg inn i rekken av uheldige overskridelser også ved andre anlegg og felt innen petroleumsvirksomheten. Komiteen har tidligere drøftet dette problemet. Kristelig Folkeparti deler de bekymringer som komiteen gir uttrykk for, og forutsetter at departementet følger opp på egnet vis for å begrense fremtidige overskridelser mest mulig ved utbygging av nye felt og utvidelser av eksisterende felt. Kristelig Folkeparti slutter seg til utbygging og drift av Kvitebjørn og Grane, slik proposisjonen i dag foreligger.
Tor Nymo (Senterpartiet), 2000-11-24:
Prinsippet om offentlighet i forvaltningen er en viktig forutsetning for et demokratisk samfunn. Nå er det engang slik at vi som lovgivere må og skal ha en beredskap i forhold til behovet for endringer. Dette er også tilfellet når det gjelder offentlighetsloven. I St.meld. nr. 32 for 1997-98 tok sentrumsregjeringen opp en rekke spørsmål om offentlighetsprinsippet i forvaltningen. Prinsippene i meldingen fikk i all hovedsak tilslutning i Stortinget. En viktig problemstilling i forbindelse med denne meldingen er offentlighetsloven i forhold til offentlig eide selskaper. Komiteen har understreket at valg av organisasjonsform ikke i seg selv skal påvirke retten til innsyn i offentlig eid virksomhet. I Senterpartiet er vi tilfreds med at det skal komme klart fram i offentlighetsloven § 1 at det også gjelder egne regler om dokumentoffentlighet for Stortinget. Ved behandlingen av St.meld. nr. 32 for 1997-98 sa komiteen bl.a. at det var viktig at reglene om journalføring tilpasses den elektroniske utviklingen. Det er derfor all grunn til å være tilfreds med at departementet nå foreslår å gjøre loven teknologinøytral. Norsk Presseforbund og Norsk Redaktørforening har gitt uttrykk for at det er foretatt en innskrenkning av offentlighetsprinsippet gjennom arkivlovens forskrift. Komiteen ønsker ikke at arkivloven og arkivlovens forskrifter om journalføring skal svekke de intensjoner som ligger i offentlighetsloven. Dette har komiteen synliggjort også ved å be departementet komme tilbake til Stortinget og redegjøre for de problemstillinger som knytter seg til forholdet mellom offentlighetsprinsippet og reglene om journalføring. Til slutt: I Senterpartiet er vi tilfreds med at departementet nå følger opp flertallets syn i Innst. S. nr. 21 for 1998-99, om at SNDs virksomhet som utgangspunkt skal omfattes av offentlighetsloven. Komiteen vil understreke at det prinsipielle utgangspunktet bør være at all offentlig forvaltning skal følge offentlighetslovens bestemmelser. Komiteen har imidlertid forståelse for at det også kan være behov for å unnta deler av SNDs virksomhet, bl.a. i forbindelse med forretningsmessige forhold.
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 2000-11-24:
Med bakgrunn i saksordførerens gjennomgang og enstemmigheten i saken er det unødvendig for meg å si særlig mye. Jeg vil imidlertid knytte noen kommentarer til det vanskeligste og prinsipielt viktige i denne proposisjonen, nemlig grensedragningene mellom politiets og vaktselskapenes virksomheter. Det er viktig å slå fast – som Justisdepartementet gjør – at opprettholdelse av offentlig ro og orden og sikkerhet er en politioppgave, og at rettshåndheving i organiserte former er en offentlig oppgave. I dagens samfunn er det likevel åpenbart at vaktselskapene fyller en viktig oppgave ved å medvirke til å skape trygghet og sikkerhet i samfunnet. Med andre ord: Vaktselskapene er et viktig og nyttig supplement til politiet. Jeg vil understreke at vaktselskapenes virksomhet må basere seg på et samarbeid med politiet til beste for begge parter. Ut fra Vaktvirksomhetslovutvalgets gjennomgang er det forståelig at utvalget ikke fant det mulig nå å formulere en lovregel som kan gi helt klare grenser for hva som er politiets oppgaver, og hva som er vaktselskapenes oppgaver. Men det er viktig å slå fast at politiloven § 26 om forbud mot privat rettshåndhevelse fortsatt skal brukes som utgangspunkt når det gjelder å trekke opp en grense for hva vaktselskapene skal kunne gjøre, noe som også har bred støtte i høringsuttalelsene. De aller fleste av de områder vaktselskapene utfører tjenester på, er uproblematiske. Gråsoner finnes imidlertid. Eksempler på dette er patruljeringsvirksomhet eller tilnærmet patruljevirksomhet og utrykninger ved husbråk eller innbrudd. De såkalte livvakttjenestene kan også være problematiske. Utviklingen og praktiseringen når det gjelder disse tilfellene, må følges nøye. Derfor er det meget viktig at det er en samlet komite som ber departementet følge utviklingen nøye og om nødvendig komme tilbake med forslag om et klarere definert skille mellom politiets og vaktselskapenes oppgaver. Når det gjelder uniformering, er det viktig å slå fast at det skal være en synlig forskjell mellom uniformen til en polititjenestemann eller -kvinne og uniformen til en som utfører vaktvirksomhet. Ingen må være i tvil om hvorvidt en har med politi eller vektere å gjøre.
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 2000-11-24:
Jeg bad om ordet igjen i forhold til innlegget til Gunnar Kvassheim. Jeg tror det er viktig at jeg herfra nå sier at det ikke er noen umiddelbare planer fra min side om å søke havnesjefstillingen i min hjemby, slik at det ikke blir noen spekulasjoner i lokalpressen rundt det. Jeg la også merke til at Kvassheim sa at grunntonen i det som komiteen nå gjør, er bra, og det er greit å registrere at det er enighet om det meste. Så til dette med søkerlistene. Jeg trenger ikke utdype begrunnelsen for at vi gjør det vi gjør, annet enn det som justisministeren nettopp sa. Det er jo den samme begrunnelsen vi bruker i komiteen. Men når det gjelder sentrumsregjeringen og hva de gjorde og ikke gjorde, så la – hvis jeg ikke husker helt feil – sentrumsregjeringen opp til en drøfting av argumentene for og imot, som er tungtveiende på begge sidene, og da falt allerede i den første omgangen både Senterpartiet og Kristelig Folkeparti ned på den siden der de fortsatt har holdt seg. Men jeg blir litt i stuss når jeg hører representanten Gunnar Kvassheim. Nå kjenner jeg Gunnar Kvassheim fra en annen virksomhet tidligere, som journalist og redaktør, og jeg er klar over at i Stortinget er det ingenting som heter habilitetsregler, men ut fra det kjennskapet jeg har til ham fra tidligere, ut fra tidligere politisk virksomhet, blir jeg litt i tvil om det er redaktøren Gunnar Kvassheim eller om det er stortingsrepresentanten Gunnar Kvassheim jeg hører her i dag.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2000-11-24:
Det er viktig med sikkerhet og følelsen av trygghet i samfunnet. Det er klart at gjennom den utviklingen som har skjedd i samfunnet i den senere tid, er det blitt behov for ytterligere tjenester. Det viser seg ved at vi pr. i dag har 6 500 vektere rundt omkring i landet, og at det er en omsetning innenfor denne bransjen på 3 milliarder kr. Det betyr at vi må følge dette på en slik måte at vi har kontroll både med utviklingen, med dens omfang og med de kvaliteter som er knyttet til vektervirksomheten. Det er forskjell på politi og vektere, og det skal det være. Politiet er bemyndiget til å bruke makt, det er ikke vekterne. Politiet har den primære justismyndighet i det daglige og skal håndheve lovreglene. Vektere har ingen justismyndighet, men er et supplement til politiet med tanke på sikkerhet og kontroll. Politiet er den offentlige allemannsgarantisten for sikkerhet og trygghet. Vektere utgjør et privat tilbud der sikkerhet og vakttjenester kan kjøpes. Det er nødvendig å holde fast ved politiloven § 26, som nedlegger forbud mot privat rettshåndhevelse. Derfor er det viktige ting som fastslås i den innstilling som vi i dag skal vedta i forhold til lov om vaktvirksomhet. Det er fra saksordførers side gitt en god gjennomgang av det som går på de enkelte ting, og jeg føler ikke spesielt behov for å kommentere så mange av disse. Jeg vil bare ganske enkelt gi uttrykk for at det er vesentlig at det er politimestrene som foretar godkjenningen av vaktselskapene, at det stilles krav både til alder, vandel og skikkethet og ikke minst at vaktselskapene pålegges å ha en ansvarsforsikring for sin virksomhet. Når det gjelder kontrollen med vaktselskapene, tror vi at den vil bli ivaretatt ved at det etableres en rapporteringsordning, slik som det er nevnt i det som allerede ligger på bordet. Når det gjelder krav til ansatte, har representanten Nymo gått gjennom det. Jeg skal ikke si noe mer, men bare avslutte med at det er vesentlig, også i forhold til de ansatte i vaktselskapene, at vi får et forslag til et bedret strafferettslig vern for disse.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 2000-11-24:
Offentlighetsloven berører mange sider, men den har spesielt interesse for presse og media, som skal opplyse og orientere leserne og allmennheten på en objektiv og nøytral måte. Stat, fylker og kommuner arbeider på oppdrag fra helt alminnelige mennesker. Følgelig bør helt alminnelige mennesker ha en slags rett til å vite hva politikere og byråkrater steller med på deres vegne, og på hvilken måte deres skattepenger forvaltes. Statens nærings- og distriktsutviklingsfond er lagt under offentlighetsloven, som fører til mer åpenhet rundt institusjoner som forvalter store pengebeløp – ja milliardbeløp. I dag er SND tuftet på Distriktenes Utbyggingsfond, Industrifondet, Småbedriftsfondet og Den Norske Industribank A/S. Når man kan være medlem av et styre og få et lån på flerfoldige millioner kroner til ymse prosjekt, sier det seg selv hvor viktig det er at offentligheten har mulighet til å få innsyn. Derfor er det viktig at alle opplysninger kommer på bordet når det drives butikk på vaklevorent fundament. Utviklingsmidler har i tidligere tider forsvunnet i konkurser, gjeldssaneringer, avviklinger og til selskaper med elendig styring. All offentlig forvaltning skal følge offentlighetslovens bestemmelser, som betyr større innsyn i statsforetak. Medienes interesse for innsyn i departementenes saksdokumenter har økt betraktelig de siste årene. Av de 50 000 saksdokumentene som mediene bad om i fjor, ble rundt 8 000 unntatt offentlighet. Reaksjonene på at det innføres gebyrer for ulike kopier av dokumenter, skaper reaksjoner, spesielt hos mediene, som er storforbrukere av slike dokumenter. Fremskrittspartiet mener det er riktig at avskrift og utskrift eller kopi av dokumenter i utgangspunktet skal være vederlagsfritt. Der det blir ekstrakostnader ved kopiering av lydbånd, film, videofilm og øvrige audiovisuelle medier, skal betaling etter vår oppfatning skje til kostpris og ikke noe annet. Det er maktpåliggende å sørge for at tilgang på ny teknologi ikke begrenser dagens innsynsmuligheter basert på offentlighetsloven. Nå er det overhodet ikke meningen at eksempelvis NSB skal unntas fra å melde fra om uhell og nestenulykker til Jernbanetilsynet fordi offentlighetsloven gjør at mediene får tilgang til rapporten. Det vil være det samme som å bryte loven og intensjonene bak den. Tidligere har det ikke vært mulig å få vite hvordan enkelte bomselskap bruker og brukte de tvungent innkrevde pengene fra bilistene. De har nektet allmennheten å kikke dem nærmere i kortene. Bompengeselskaper kan ikke nekte publikum innsyn når senere avsløringer viser at 10 pst. av pengene gikk til bare å drive stasjonene, og ikke til nye veiprosjekter som forutsatt. Å bruke andre lover, som arkivloven, for å begrense mulighetene som offentlighetsloven gir, er helt urimelig. Forskrifter om journalføring i arkivloven skal ikke svekke intensjonene om åpenhet, som er gitt i offentlighetsloven, og som Fremskrittspartiet mener er et særs viktig prinsipp.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2000-11-24:
Som saksordføreren gjorde greie for, er det slik at når offentlighetsloven igjen diskuteres i Stortinget, er det for å følge opp de vedtak som er gjort tidligere. De endringsforslaga som foreligger nå, er i all hovedsak forslag som SV er enig i, og som styrker loven. Det er ett unntak, og det skal jeg komme tilbake til. Offentlighetsloven er en av bærebjelkene i vårt demokrati. Den skal sikre innbyggerne innsyn i forvaltninga og er en forutsetning for en åpen og levende debatt rundt de beslutningene som skal tas. Den som krever innsyn, skal ha krav på innsyn. Det skal ikke være slik at myndighetene eller byråkratiet etter eget forgodtbefinnende skal avgjøre om folk bør eller ikke bør få vite. Det er etter vår mening maktapparatet som tjener på å holde folk utenfor debatter og dermed holde avgjørelser og beslutninger i de lukkede rom. Ut fra denne tankegangen er det også viktig at vi nå med endringene i forhold til lovfesting av journalplikten, ikke lager noe vi tror er en forbedring, men som vil være en innskrenkning. Jeg vil bare vise til Sivilombudsmannens refs av Utenriksdepartementet og Forsvarsdepartementet fordi de ikke hadde journalført brev angående Vardø-radaren. Gjennom hardt arbeid fra Bergens Tidende og fra SV ser det nå ut til at praksis skal kunne bli bedre. De innvendingene som er kommet fra Norsk Presseforbund og Norsk Redaktørforening angående journalføring etter arkivlovens bestemmelser og forskrifter, er viktige. Det er derfor fornuftig når justiskomiteen nå har bedt om at det i løpet av våren 2001 gis en redegjørelse for Stortinget der problemstillingene knyttet til forholdet mellom offentlighetsprinsippet og reglene om journalføring blir belyst. Når det gjelder den foreslåtte endringa i forhold til søkerlister, vil SV stemme mot den. Vi vil fortsatt ha full åpenhet rundt søkerlistene i forbindelse med offentlige stillinger. Det er ikke minst viktig – og det husker Stortinget sikkert at jeg la veldig stor vekt på siste gang vi diskuterte det – for å ivareta likestilling. I lukkede prosesser er det fremdeles altfor ofte slik at kvinner holdes nede, særlig når kvinner aspirerer til topplederjobber. Og jeg har lyst til å si at dersom noen skal ha noe sagt, så tilkaller man en mann, men dersom man vil ha gjort noe, så tilkaller man en kvinne. Med såpass mye sendrektighet som det finnes i det offentlige byråkratiet, mener vi at det bør være flere kvinner i topplederjobbene for å få noe gjort. For SV er åpenhet viktig, både for muligheten for kvinner til å nå opp og for å hindre ansettelse på politisk grunnlag. Så lenge det foreliggende forslag til lovendring gir forvaltningen adgang til å unnta opplysninger, ligger det en mulighet til å gjøre dette, og det ønsker ikke SV å være med på. Vi vil minne om at forvaltningen på vegne av fellesskapet skal forvalte fellesskapets verdier og ressurser. Det må da også være viktig at allmennheten har adgang til å kontrollere at forvaltningen ansetter de best kvalifiserte personene. SV vil stemme mot forslaget til § 6 første ledd nr. 4 nytt fjerde og femte punktum og ber om at voteringen blir lagt opp slik at det blir mulig.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2000-11-24:
Den smule forvirring som Rasmussen gir uttrykk for, må være et resultat av at når det gjelder demokratispørsmål, ytringsfrihet og åpenhet, tenker Venstre og andre folk som er opptatt av denne type spørsmål, veldig likt. Slik var det da jeg kjempet mot dem i Egersund kommune, inkludert Rasmussen, som ikke ønsket å åpne formannskapsmøtene, og slik er det i dag når en fortsetter kampen for større åpenhet på viktige områder. Og for å ha sagt det: Når det gjaldt eksemplet med havnesjefen i Egersund, var det utelukkende et eksempel, og jeg er på trygg grunn, for jeg vet at representanten Rasmussen i helgen høyst sannsynlig kommer til å bli nominert til å bli valgt for nok en periode i dette huset. Jeg registrerer at ved denne anledning er en enstemmig komite mer opptatt av personvern enn Datatilsynets Georg Apenes, som altså har sagt at det å søke en offentlig stilling ikke er en privat sak. Og jeg synes ikke det er særlig betryggende at statsråden legger så stor vekt på at det må være opp til den enkelte å reservere seg. Poenget er at en åpner her for en forvitring av offentlighetsprinsippet knyttet til søkerliste. Når det gjelder dette med rekruttering, tror jeg at den forestilling at folk blir skremt vekk fra offentlige stillinger hvis navnet deres blir kjent, er overdreven. Jeg tror det i mye større grad er et spørsmål om lønnsbetingelser når en i mange sammenhenger har problemer med å rekruttere folk til offentlige stillinger.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2000-11-24:
Åpenhet i forvaltningen er en viktig forutsetning for et levedyktig demokrati, og Regjeringen legger stor vekt på at forvaltningen skal være så åpen som mulig. På den annen side må også offentlighetsprinsippet avveies mot andre offentlige og private hensyn. Hvordan denne avveiningen skal foretas, kan og bør være gjenstand for en kontinuerlig debatt. Jeg er likevel glad for at det nå er en enstemmig komite – om ikke et enstemmig storting – som står bak både de utvidelsene og de innskrenkningene i offentlighetsloven som nå er foreslått. Offentlighetsloven ble vedtatt i 1970, og det kan i dag stilles spørsmål ved om loven i tilstrekkelig grad tar høyde for samfunnsutviklingen de siste tiårene. De spørsmål som er stilt både av representanten Stang og av representanten Kvassheim knyttet til ny organisering av offentlig sektor og offentlige myndigheter, understreker nettopp det. Dette er i ferd med å bli utredet av det lovutvalget som ble nedsatt i desember 1999. Dette er et arbeid som også den nåværende regjering prioriterer høyt. Men også dagens endringer vil bidra til en mer moderne offentlighetslov. Det gjelder særlig endringen av dokumentbegrepet, som medfører at alle lagringsmedier for offentlig informasjon vil omfattes av offentlighetsloven. Spørsmålet om adgangen for søkere til å reservere seg mot å stå på den offentlige søkerlisten er drøftet i Stortinget flere ganger, og det er tunge hensyn i begge retninger. Ved behandlingen av meldingen om offentlighetsprinsippet i forvaltningen gikk et flertall i Stortinget inn for at søkere skulle ha en slik adgang til å reservere seg. På bakgrunn av dette fremmet Regjeringen forslag om en slik reservasjonsadgang. Jeg har lyst til å understreke at det dreier seg om en reservasjonsadgang for enkelte søkere, det dreier seg ikke om et generelt unntak fra offentlighet ved offentlige tilsettinger. Det ble lagt avgjørende vekt på personvernhensyn, det bør være anledning til å søke en offentlig stilling uten at det skal ha negative konsekvenser for ens videre karriere andre steder. Og jeg tror vi må erkjenne at selv om vi skulle ønske at dette var en fullt ut offentlig sak og helt uproblematisk, så er det slik at det offentlige mister søkere som man ellers kunne fått, fordi realiteten for den enkelte søker er at dersom det blir kjent at han eller hun søker en annen stilling, får vedkommende problemer på sitt nåværende arbeidssted. Men det er viktig å merke seg at bestemmelsen bare gir en adgang til å unnta. Det både kan og vil være tilfeller hvor det er viktigere at offentligheten får vite hvem alle søkerne er, og dermed hvem tilsettingsmyndigheten har valgt mellom, enn å skjerme søkerne fra offentlighetens lys. I slike tilfeller bør dette normalt gjøres kjent for aktuelle søkere før søknadsfristen går ut. Hvordan dokumenter journalføres, er av stor betydning for praktiseringen av offentlighetsprinsippet. Journalen er et viktig hjelpemiddel for å identifisere de saker en ønsker innsyn i. Jeg har merket meg justiskomiteens ønske om å få en redegjørelse for dette. Dette er et arbeid jeg i samarbeid med kulturministeren vil sørge for blir igangsatt.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2000-11-24:
Denne saken går i all sin enkelhet ut på et forslag om å gi adgang til å ilegge forenklet forelegg for brudd på bestemmelsene om sikker bruk av fritids- og småbåter. De beste argumentene for Regjeringens forslag er kommet fra landets politimestere, som fremhever at en slik adgang vil være et godt verktøy i arbeidet for å øke sikkerheten for småbåttrafikken, at den vil effektivisere og forenkle polititjenesten på sjøen, gi større likhet i straffesaksbehandlingen og være effektiviserende i forhold til etterforskning og påtale, og at den vil kunne ha en sterk individualpreventiv effekt. Komiteen har lagt vekt på at forenklet forelegg bare skal brukes i normaltilfellene, og ikke dersom det foreligger særlig skjerpende eller formildende omstendigheter. Fremskrittspartiet og Høyre har tidligere vært imot innføring av et sentralt småbåtregister og vil benytte denne anledningen til å foreslå å fjerne dette registeret, gjennom å fjerne kapittel 2 i lov om fritids- og småbåter. Årsakene til dette har vært en frykt for at registeret skal brukes til å innføre ytterligere avgifter og nye skatter, samt en frykt for at det vil bygge opp et unødvendig byråkrati. Når vi nå også har fått forskriftene til denne loven, og sett hvor detaljstyrt dette er, hvor man altså har vedtatt en registreringsordning av båtens produksjonsår, skrogfarge, anskaffelsesmåte, lengde, navn, fast havn, drivstofftype, motorens produksjonsår osv., ser man jo at man er i ferd med å bygge opp et etter vår mening ganske unødvendig byråkrati. Jeg vil derfor på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre ta opp det forslaget som står i innstillingen.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2000-06-05:
I likhet med komiteens leder, som glimrende redegjorde for behandlingen både tidligere og nå, opplever jeg dette som en gledens dag. Vi har på ingen måte nådd målet, men vi er endelig på skikkelig rett vei – hvis vi da får det vedtaket vi regner med i løpet av behandlingen i dag. I et land hvor menneskeverdet settes høyt, burde vi egentlig for lengst ha sørget for at de funksjonshemmede også var vernet av arbeidsmiljølovens bestemmelser mot diskriminering. Vi kommer i dag til å fatte et prinsippvedtak som komiteens leder på vegne av saksordføreren har redegjort for. Men vi har langt igjen før vi når målet. Som det også ble pekt på, er det faktisk i private bedrifter at man har kommet lengst når det gjelder å gi funksjonshemmede muligheter til arbeid. Både stat og kommune har en jobb å gjøre for å tilrettelegge for funksjonshemmede, ikke først og fremst fordi arbeidsmarkedet er slik at vi må få alle hender i arbeid, men fordi funksjonshemmede burde ha en selvsagt rett til arbeid på lik linje med oss andre. Når det gjelder spørsmålet som er berørt av de foregående talere, om omvendt bevisbyrde, har ikke Kristelig Folkeparti på det nåværende tidspunkt noe behov for å innta noen annen holdning enn det vi gjorde ved behandlingen av Innst. O nr. 27 for 1997-1998. Men når Regjeringen kommer tilbake med sitt lovutkast innen utgangen av år 2000, synes vi det er rimelig å ta stilling på et fritt grunnlag til det lovutkastet som da foreligger. Til slutt ønsker jeg å peke på noe som komiteen har vært opptatt av, nemlig at ordningen med stønad til dekning av utgifter til hjelpemidler mv. for funksjonshemmede er lite brukt. Våre høringer med næringsorganisasjonene tyder på at bedriftene har lite informasjon om hvor omfangsrik den reelle støtten er. Og det er en samlet komité som ber Regjeringen styrke informasjonen til arbeidsgivere og de funksjonshemmede, slik at ordningen blir bedre kjent. Det er altså ikke bare en lovendring vi trenger, vi trenger også et styrket informasjonsarbeid fra Regjeringens side når det gjelder å sikre funksjonshemmede rett til arbeid.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2000-06-05:
Lovforslaget om medisinsk rehabilitering og yrkesrettet attføring som vi nå behandler, har som en hovedmålsetting å bidra til at flere kommer i arbeid. Det er dessverre mange eksempler på at både unge og eldre har opplevd at det ikke alltid har vært tilfellet. Mange har sittet med opplevelsen av at det greieste for de etater som skulle arbeide med dette, hadde vært at klienten/pasienten – eller hvilket navn vi bruker – hadde blitt uføretrygdet. Det er jo også den bekymring en samlet komite gir uttrykk for, nemlig den sterke økningen i antall uføretrygdede som vi har opplevd i de senere år. Det er min sterke overbevisning at medisinsk rehabilitering og yrkesrettet attføring hadde vært et langt bedre tiltak for en rekke av dem som etter hvert er blitt uføretrygdet. For Kristelig Folkeparti er det derfor viktig at lovforslaget har som mål også å forenkle lovverket. Det er mange eksempler på at vi har fått forskjellige fortolkninger av lovverket avhengig av hvor en har levd og bodd i landet, og avhengig av hvilket kontor som har stått for forvaltningen av lovverket. Komiteen understreker derfor også betydningen av det samarbeid som må til mellom helsevesen, trygdeetat og arbeidsmarkedsetat. Skal vi nå målene, å få flere i arbeid, ved at medisinsk rehabilitering og yrkesrettet attføring lykkes, må nettopp disse etater ha et godt samarbeid og ikke se på sitt ansvarsområde som noe som tilhører oss, men at lovverket er der nettopp for å tjene brukeren. En av de gode tingene ved endringsforslaget er at ytelsene nå gjøres pensjonsgivende. Det kan jo diskuteres hvilke begrep man skal bruke, men Kristelig Folkeparti er glad for det løft som tross alt ligger i forslaget når det gjelder lovfestede ytelser til dem som får minst, nemlig – som saksordfører pekte på – fra 1 G til 1,6 G. Det er også viktig å understreke at noe av hensikten nå er å frigjøre midler slik at det kan brukes mer menneskelige ressurser til aktiv bistand, aktivt arbeid, for å få gjennomført medisinsk rehabilitering og yrkesrettet attføring. Kristelig Folkeparti er også enig i forslaget om å fjerne ulikhetene mellom satsene for uføretrygd og medisinsk rehabilitering og yrkesrettet attføring, slik at vi ikke lenger opplever situasjoner hvor man faktisk velger uføretrygd ut fra økonomiske hensyn. Kristelig Folkeparti slutter opp om de lovforslag som er fremmet.
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 2000-06-05:
Sakens ordfører har redegjort for komiteens innstilling om de foreslåtte endringene i kommuneloven. Regjeringen får tilslutning til alle forslag til endringer. Endringene som foreslås, angår reglene om økonomisk planlegging og forvaltning. Proposisjonen legger opp til en forenkling av eldre regelverk og derigjennom redusert statlig kontroll. Reglene som endres, angir prinsippene og rammene for arbeid med årsbudsjett, økonomiplan og bestemte typer økonomiske disposisjoner. Regjeringen har lagt vekt på at bestemmelsene bør utformes for at mål- og resultatstyring kan anvendes i kommunene. Dette er komiteen enig i. Informasjonssystemet KOSTRA foreslås innført, i den forstand at KOSTRAs krav til informasjonsinnhenting forankres i kommuneloven. KOSTRA kobler data om kommunenes økonomi sammen med data om kommunale tjenester og brukere, og vil kunne rette oppmerksomheten mot sammenheng mellom bruk av penger og de tjenester som kommer ut. Målet er at kunnskap skal gi grunnlag for forbedring i kommunene, med sikte på mer velferd for hver krone. På to områder legger komiteen føringer i innstillingen som går noe lenger enn hva Regjeringen har lagt opp til. Arbeiderpartiet og Regjeringen er imidlertid enig i dette. For det første mener komiteen at departementet fortsatt skal gi en egen forskrift om disposisjoner som innebærer risiko, også valutarisiko. Arbeiderpartiet mener, i likhet med de øvrige partier, at reglene må være fleksible og i større grad skille mellom store og små kommuner, eventuelt fylkeskommuner, og hvem som har betryggende rutiner for å vurdere og håndtere den finansielle risiko. En annen merknad som komiteen står samlet om, er at det i utgangspunktet ikke bør stilles krav om at statstilskudd skal plasseres på egne konti. Dette er et forhold som ikke direkte reguleres av det lovverket vi i dag behandler, men som komiteen har funnet hensiktsmessig å kommentere. Komiteen er klar over at det er det enkelte fagdepartement som ved tilsagn om tilskudd – øremerkede tilskudd – til kommunene setter krav til plassering. Kravet innebærer at tilskuddet ikke kan «lånes bort» til et annet kommunalt formål enn det tiltenkte, for kortere eller lengre tid – f.eks. at et næringsfond kan lånes bort til eldreomsorg for ett, to eller tre år. Vi er oppmerksom på at det bl.a. er statens økonomireglement som setter denne type krav. Vi mener likevel at Regjeringen, i tråd med den jobben som pågår med forenkling, og i tillit til kommunalt selvstyre bør se på disse systemene og søke å endre den type regelverk som gir de bindingene som jeg her viser til. Arbeiderpartiet vil for øvrig anbefale innstillingen.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2000-06-05:
Eg kan slutte meg til det meste av det som komiteens leiar har sagt om grunngjevinga for at komiteen er samrøystes i si innstilling, der vi bed om at dei funksjonshemma blir innlemma i regelverket på lik line med ein del andre grupper som er innlemma. Eg vil likevel presisere at vi den gongen ein begynte med å innlemme enkelte grupper i arbeidsmiljølova mot diskriminering, var av den meininga at det var unødvendig å ha ein paragraf som sa dette, for vi meiner at dette i seg sjølv bør vere utenkjeleg. Når nå dei andre har bestemt at det er andre grupper som er innlemma i § 55 A, og dei funksjonshemma ikkje er det, får eg seie det slik at dersom det er nokon Framstegspartiet vil prioritere på ei slik liste, er det dei funksjonshemma. Derfor er vi no innstilte på at når dei andre er innlemma, skal også dei funksjonshemma bli det. Når det gjeld omvend bevisbyrde, har Framstegspartiet teke stilling mot det. Og vi var veldig glade for Innst. O nr. 27 for 1997-1998, der eit klart fleirtal i komiteen – og i Stortinget også – avviste omvend bevisbyrde og erstatning. Det synest vi ikkje er nødvendig å ha med. Med desse få orda sluttar eg meg til innstillinga frå fleirtalet i komiteen.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2000-06-05:
Dette lovframlegget hadde ved sida av dei formåla som er nemnde før, også det vesentlege formålet å få fleire i arbeid. Det å vere på rehabilitering og attføring skulle vere eit korttidstilhøve. Det er ottefullt at det er så mange som no er på uføretrygd i vårt samfunn. Derfor er det viktigare enn nokon gong før å prøve å kome inn på eit tidlegare tidspunkt, før ein blir overført til uføretrygd, og få folk til å ta del i ein del førebyggande tiltak av ulik karakter, slik at ein kan få fleire i arbeid. Lovverket må bli enklare både å forstå og å praktisere. Det er viktig. Derfor er det også viktig at ein får lagt om berekningsgrunnlaget, som det no blir gjort forslag om. Det vil igjen vise, som tidlegare nemnt, at rehabiliteringssituasjonen er eit mellombels tilhøve, på lik linje med arbeidsløyse og sjukefråvær. Formålet med å endre berekningsgrunnlaget var også å frigjere ressursar til aktivt arbeid, til å hjelpe personar som var under attføring, slik at vi oppnår formålet, å få fleire i arbeid. Kortast mogleg tid på attføring og rehabilitering, det er til beste for dei det gjeld. Elles vil eg vise til innlegget frå Arbeidarpartiet sin talsmann, Odd Eriksen, som eg støttar fullt ut.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2000-06-05:
Høyre har som de andre partiene positive forventninger til de forenklingene som skal komme i kjølvatnet av proposisjonen og innstillinga. Vi ser mulighetene for en mer målrettet ordning for å tilbakeføre de omtalte gruppene til meningsfylt arbeid. Vi ser behovet for heving av minsteytelsen, aksepterer den begrensede omfordelinga og setter pris på signaleffekten rettet mot arbeid og arbeidsinntekt i stedet for en beregningsmetode basert på trygd. Kompleksiteten i dagens regelverk er ikke bare arbeidskrevende, det blir også dokumentert at det medfører betydelige feilutbetalinger, som ikke engang lar seg måle. Frigjorte ressurser ved forenkling er tenkt tilbakepløyd til bedre tjenester. Likevel er det tenkt kostnadsnøytralitet som konsekvens av omlegginga. Vi får tro at dette resonnementet står seg også gjennom en senere evaluering – skjønt departementets beregninger av økonomiske og administrative konsekvenser ikke alltid holder i ettertid. La meg også her gjøre oppmerksom på at Høyre i et mindretallsforslag stresser provenynøytraliteten en smule idet vi går inn for å bibeholde mulighetene for en ½ G-inntjening gjennom arbeid uten direkte avkorting av ytelsene. Vi mener likevel dette er riktig, og vi har den motsatte analysen av hva departementet har med hensyn til incentiv til kontakt med arbeidslivet. Det har ikke latt seg gjøre å få fullt ut holdbare overslag over provenyeffekten av dette, all den stund departementet åpenbart ikke har et slikt avkortingsregnskap som verktøy. Vårt syn er i alle fall klart: Det å ha et ekstra motiv til en minimumskontakt med arbeidslivet gjennom en periode av korttidsytelse vil øke sjansene for en framtid i yrkeslivet i stedet for en lang framtid basert på trygd. Dette er altså det eneste punktet der Høyre forslagsvis avviker fra flertallet i denne innstillinga. Merknadsmessig skiller vi lag med flertallet på et likestillings- eller omvendt likestillingstema som knytter seg til motivet for brøken av deltidsarbeid i forhold til helse. Dette var nevnt som et tema også i SVs innlegg. Her synes vi flertallet går litt for langt i å forvente en uheldig effekt av kvinners spesielle måte å takle belastningsplager på, og tilsvarende for langt i å bestille – eller forvente – endringsforslag fra Regjeringa. Til slutt: Vi ser det altså som svært riktig at eksempelvis en høyst diskutabel ordning for husholdningsutgifter under attføring blir fjernet. Et annet eksempel er at et behovsprøvd barnetillegg blir gjort om til et enklere fast tillegg. Det har også en prinsipiell verdi at et sosialt sikkerhetsnett ikke nødvendigvis behøver å finnes i mange etater så lenge vi har en sosialordning i dette landet og en husbank med bostøtteordning som kan ta seg av den type spørsmål som der håndteres. Vårt forslag er allerede tatt opp.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-06-05:
Senterpartiet sitt utgangspunkt er å styrkja lokalt sjølvstyre. Vi gjev i all hovudsak vår støtte til dei forslaga til endringar som i dag er til behandling. Vi ynskjer større fridom for kommunane til utforming av økonomiplanar og årsbudsjett. Vi er einige i den endringa og den nedtoninga av statleg kontroll som ligg her. Vi ser òg på dette lovarbeidet som eit av mange element i same retning som opplegget «Et enklere Norge». Sentrumspartia er svært fornøgde med at Regjeringa no vidarefører dei over 100 prosjekta som det opplegget inneber. Vi imøteser òg statsråd Brustad sitt vidare arbeid i forhold til ei forenkling av regelverk og ein reduksjon av forskrifter i kommunesektoren. Når det gjeld ytterlegare detaljar, viser eg til saksordførar Ivar Østberg sitt innlegg og sluttar meg til hans vurderingar. Så vil eg seia nokre ord i forhold til gjennomføringstidspunktet. Det var på førehand slått alarm frå NKK. I leiaren i Kommunal Økonomi nr. 4/2000 var det brukt veldig sterke uttrykk om det som dei forventa av denne saka. Det var varsla at dette kom til å bli det travlaste året for kommunane og fylkeskommunane på mange år. Det var snakk om både ein rå og ein tøff prosess, sommarferien skulle gå i vasken, og det var varsla ei styring mot kaos. Dette vart teke opp ved høyringa i komiteen. Vi legg vekt på at både KS og NKK ynskjer innføringstidspunkt frå 1. januar 2001, og vi forventar at det blir slik. Med forslaget, slik det no ligg føre, forstår vi at det er forventingar her til dei endringane som skal skje, og det er vilje i Kommune-Noreg til å medverka til at forarbeidet blir gjort.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-06-05:
Det viktige for å gje fleire høve til rehabilitering og attføring er betre tilrettelegging og oppfølging. Realisering av rehabiliteringsmeldinga, og særleg forslaget om ein lokal koordinator, trur Senterpartiet vil vera avgjerande for at fleire skal ha høve til å lukkast. Lat meg frå den meldinga berre ganske raskt streka under at den einskilde skal møtast med respekt, at kommunen, arbeidsmarknadsetaten og trygdeetaten er seg særleg bevisst både det spesielle ansvaret den einskilde av instansane har, og det felles ansvaret dei har for oppfølging, likeins den haldninga og viljen som må vera til stades både frå den einskilde og frå arbeidsgjevaren. Proposisjonen i dag er ei av fleire saker som er lagde fram av sentrumsregjeringa, og som arbeidarpartiregjeringa no følgjer opp. Det er eit resultat av eit omstendeleg arbeid. Eit hovudmål er forenkling, frigjering av ressursar til oppfølging. Ei anna viktig oppgåve er å styrkja økonomien i ein rehabiliterings- og attføringsperiode til dei som har lita eller inga inntekt. Det er òg viktig å betra unge uføre sin situasjon. Eg er nøgd med at rehabiliterings- og attføringspengar no blir pensjonsgjevande inntekt. Det er sjølvsagt grunn til å stilla spørsmål ved enkeltelement i dei forslaga som her ligg føre. Når utgangspunktet er eit nøytralt proveny, seier det seg sjølv at når nokon skal hevast i botnen, er det andre som må yta. Det vil vera slik at ei forenkling f.eks. av hushaldningsbidraget sjølvsagt vil innebera endring for nokon som vil gå ut over andre. Eg er nøgd med det arbeidet som er gjort så langt. Eg trur det er rett å sidestilla nivået her på enkeltsatsar med dagpengar, men eg vil gjerne streka under det behovet som no vil vera for at Regjeringa følgjer nøye med på dei utslaga som måtte vera, og spesielt utilsikta utslag, og melda det tilbake til Stortinget.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-05:
Det var innlegget fra Arbeiderpartiets representant som fikk meg til å ta ordet. Der ble det sagt at å gå for de forslagene SV fremmer i dag, vil undergrave muligheten for den totalgjennomgang som Sandman-utvalget står for. Det synes jeg var å overdrive grovt. Uansett hva slags system vi vedtar i dag, vil det gi føringer. Det betyr at man jo binder seg sterkere til det man vedtar i dag, enn til det lovverk man har hatt før – det er åpenbart. Men om man velger den ene eller den andre løsninga, kan det umulig gi en sterkere binding enn en annen. Jeg vil igjen minne om at utjamningsmeldinga, som to regjeringer har lagt fram, ligger til behandling parallelt. Meldinga peker på at den gruppa som vi behandler i dag, nettopp omfatter dem som trenger til styrking av sin økonomi. De som har størst sjanse til bli fattige, er de som har kombinasjonen liten tilknytning til arbeidslivet og dårlig helse. Det er grunnen til at SV har ønsket å heve disse ytelsene allerede i dag, ikke på et generelt grunnlag, men fordi utjamningsmeldinga har dokumentert at omfordeling mellom trygdede som prinsipp ikke er tilstrekkelig hvis man ønsker å fjerne fattigdommen. Jeg vil også peke på at sosialhjelpa – som sikkerhetsnett – styres av regler som tvinger en til å realisere verdier for å få lov til å få tilgang til hjelpas midler. Dette er – som alle som har vært oppe her, har sagt – midlertidige ordninger som i en overgang skal hjelpe folk som er i en krise, tilbake til yrkeslivet igjen. Det kanskje å måtte selge huset sitt i en slik periode, tror jeg kan ta motet fra temmelig mange – hvis man skulle ende opp i en slik situasjon. Problemet er at når man nå fjerner behovsprøvinga, kan man lettere havne i en slik situasjon. Det vil derfor være helt nødvendig å heve noen av ytelsene. Jeg mener at det også burde være mulig å fokusere noe mer på det å bedre barnefamilienes situasjon enn det vi har greid i forbindelse med behandlinga, også med referanse til det som er sagt i utjamningsmeldinga. Utjamningsmeldinga dreier seg også om avkorting av trygd ved opphold på institusjon. Og i innstillinga står det: «En del pasienter avslutter institusjonsopphold fordi den personlige økonomien blir for dårlig.» … «Dette er personer som er under aktiv behandling med sikte på arbeid og dersom behandlingen avsluttes er sannsynligheten for å lykkes liten.» Jeg synes vi her har fått en ganske alvorlig opplysning. Det viser at hvis man er somatisk sjuk, slipper man avkortinga, men hvis man har et rusmiddelproblem eller et psykisk problem, kan man risikere at pasienter skriver seg ut, rett og slett fordi de ikke har penger til å betale regningene sine. Det synes jeg må være fryktelig uhensiktsmessig, og det er grunnen til at SV har gått imot disse siste lovparagrafene.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-06-05:
Som jeg også redegjorde for i brevet til kommunalkomiteen av 28. april, er jeg enig i formålet med forslaget fra representantene Andersen og Ballo, som kommunalkomiteen har sluttet seg til, nemlig at funksjonshemmede ikke skal diskrimineres i arbeidslivet. Det syns jeg er et godt utgangspunkt, og jeg er veldig glad for at det er så stor oppslutning om det som det faktisk er. Vi ønsker et arbeidsliv som er til for alle. Vi ønsker å understreke at alle mennesker er like mye verdt, og at alle har noe å bidra med dersom forholdene blir lagt til rette for det. Og her er det mange som har et ansvar, både kommuner, fylker, stat, offentlige og private, og det er et ansvar vi må ta i fellesskap. Jeg er også glad for at komiteen går inn for at forslaget nå oversendes Regjeringen for juridisk og annen faglig bearbeidelse. Den jobben skal vi prøve å gjøre på en skikkelig måte. Vi vil også under arbeidet med odelstingsproposisjonen bl.a. se på de konklusjoner som treffes av Manneråk-utvalget – slik også andre talere har vært inne på – når det gjelder funksjonshemmedes rettigheter mer generelt. Vi vil selvfølgelig også se dette i sammenheng med det foreliggende forslag til EU-direktiv om forbud mot diskriminering i arbeidslivet på grunnlag av bl.a. funksjonshemming, selv om jeg selvfølgelig er klar over at det her er ulikheter mellom landene. Jeg syns dette er bra, og Regjeringen skal gjøre det den kan for å komme tilbake til Stortinget med en sak så raskt som det er praktisk mulig å gjøre det. Jeg har også merket meg ønsket fra komiteen om at vi skal komme ut med noe mer informasjon, som også kan være et bidrag for å sikre flere funksjonshemmede en plass i vårt arbeidsliv.
Terje Knudsen (Fremskrittspartiet), 2000-06-05:
Jeg vil bare ta opp mindretallsforslaget fra Fremskrittspartiet og Høyre, slik det er inntatt i innstillingen.