Trine Skei Grande (Venstre), 2013-06-13:
Jeg vil også begynne med å takke saksordføreren for en inkluderende prosess, også for oss som er utenfor komiteen. Det minner nesten om de gode gamle dager med mindretallsregjering, der man var opptatt av å få til brede forlik. Vi har satt stor pris på at vi har blitt tatt med på råd hele veien. Jeg vil gjerne bemerke noen ting når det gjelder innstillinga. Lærdommen av den gode evalueringa etter den grusomme dagen den 22. juli lærte oss at det ikke handlet så mye om ressurser, ikke så my om lover, men det handler om å takle den nye sikkerhetstrusselen gjennom å koordinere oss bedre og være dyktigere til å bruke de ressursene og lovene vi har. Det er alltid sånn i historien at de truslene man tror man står overfor, har vist seg å være helt annerledes. Selv om terror har funnes som middel for å utøve makt eller få igjennom ting i tusenvis av år, har likevel den nye sikkerhetstrusselen for Norge blitt helt annerledes enn det vi lærte på skolen på 1980-tallet. På samme måte som første verdenskrig ble en annen krig enn det man trodde den skulle bli, og den andre verdenskrigen ble avsluttet på en annen måte enn man trodde, ser vi at sikkerhetstrusselen mot nordmenn i dag ikke er det som store hærer på store flater kan samles for å utøve, men det handler om en snikende sikkerhetstrussel som plutselig rammer sivilbefolkninga, og som rammer på steder der vi nesten ikke har fantasi til å tenke oss at den skulle kunne ramme. Ledelse ble understreket som et av de hovedgrepene som burde tas for å få samordnet de ressursene og de handlingsrommene som vi har. Da vil jeg understreke at kultur må settes ovenfra hvis man skal utøve god ledelse. Jeg har to ganger – en gang i høringa etter 22. juli-rapporten og en gang i spørretimen her – spurt om statsministeren kunne definere det å bestemme kontra det å lede. Det har han begge gangene avvist som en problemstilling. Jeg syns at det er selve kjernen. Det er veldig mange politikere som er opptatt av å bestemme, men det er ikke alltid man er opptatt av den litt tyngre jobben, som handler om å lede. Jeg vil bruke et lite eksempel på et spørsmål jeg stilte til justisministeren denne uka, som egentlig er en liten fillesak, men som sier noe om å sette en kultur. Jeg tar forbehold om at presentasjonen er riktig, men i VG ble vi presentert for instruksjonene fra politisjefen om hvordan politiet skulle uttale seg i media. Jeg oppfatter instruksjonene som lite preget av forståelse for de lærdommene 22. juli-kommisjonen ga oss, om åpenhet og det å sette en kultur som gir mulighet til å si fra i hele systemet. Da fikk jeg svar om at det var det politidirektøren som bestemte. Det er nok sikkert riktig, men som leder skal man sette kultur – hvilken kultur man ønsker å lede innenfor – og da må man ha en forståelse for det systemet man er en del av. Da må man også sette kultur for åpenhet, for det å kunne si fra, og alle de grepene som vi etter 22. juli lærte var viktige. Da er det viktig, som komiteen bemerker, at det ikke bare er viktig å trene og øve, men også at ledelsen helt opp på toppnivå deltar når man trener og øver – at forsvarsminister, justisminister og statsminister er med for å ta lærdom, men også for å sette en kultur for at dette er viktige tiltak. Jeg tror et av de kanskje viktigste grepene vi har for å forebygge radikalisme innenfor alle miljøer, nettopp er åpenhet. Det handler om et PST som fungerer godt, og som når akkurat dem de skal ta. Jeg vil heller ha en stat som bruker harpun når den skal ta de store fiskene, enn en som bruker snurpenot. Vi har veldig mange tiltak nå som handler om å bruke snurpenot, der man skal samle inn all mulig informasjon for å se om man kanskje kan ta de store fiskene. Til slutt vil jeg bemerke at jeg mener vi skal ha en våpenlov som undergraver verken norsk jaktkultur eller andre som bruker våpenloven aktivt. Jeg kommer tilbake til hva vi vil stemme for.