Erling Sande (Senterpartiet), 2009-06-09:
Det politiske ettermælet etter vår generasjon vil, på lik linje med dei som har gått føre oss i politikken, sjølvsagt handle om vår evne til å ta vare på grunnleggjande menneskerettar, tryggje demokratiet, bidra til at verdiar blir skapte, og sikre ei rettvis fordeling – og andre viktige ting. I tillegg til dette vil ettermælet vårt som avgjerdstakarar – kanskje i endå større grad enn tidlegare – handle om vår evne til ressursforvaltning. Miljøspørsmål pregar vår tid kanskje i endå større grad enn tidlegare. Det vil vere ei av dei store utfordringane som er i vår tid, og kanskje blant det mest krevjande vil vere arbeidet med å sikre det biologiske mangfaldet. Det å overlate jorda i minst like god stand som vi sjølve overtok ho, er ikkje nokon ny filosofi. Det er ein eldgammal tanke, som er utgangspunktet for eit av våre flottaste omgrep, nemleg berekraft. Det er framleis slik at dei som kjem etter oss, er prisgjevne våre val og våre handlingar. Den naturmangfaldlova vi i dag skal vere med på å vedta, er ein reiskap for nettopp å sikre naturen sitt mangfald for framtidige generasjonar gjennom ei berekraftig forvaltning. Ein samla komité fortener ros for det arbeidet som er lagt ned i handsaminga av den nye lova. For sjølv om partia skil lag på enkelte spørsmål i lovarbeidet, er det ein samla komité som legg til grunn det viktige ansvaret vi har for å tryggje naturen sitt mangfald. Naturmangfaldlova understrekar i større grad enn tidlegare lovverk på området at dette arbeidet skal byggjast på ein tanke om dialog og samarbeid. Ei nasjonal lovgjeving på dette området er berre effektiv dersom ho tek opp i seg kunnskapen til dei menneska som dagleg forvaltar dette mangfaldet gjennom arbeid i og med naturen, og dessutan gjennom busetjing og friluftsaktivitetar. Respekten for den kunnskapen og dei aktivitetane som går føre seg og har gått føre seg i dei verdifulle områda gjennom generasjonar, må gå i lag med kunnskapsbaserte rammer for vidare berekraftig forvaltning. Berekraftig bruk har mange plassar vore med på å gje dei verdiane som vi i dag slår ring om. Det å sikre busetjing og bruk er mange plassar ein føresetnad for å vareta nettopp naturen sitt mangfald. Arbeidet med berekraftig naturforvaltning gjennom frivillig vern, avtalar om skjøtsel og bruk og gjennom at næringane sjølve tek ansvar for berekraftig bruk, slik som skogsdrifta gjer t.d. gjennom Levande Skog, er gode døme på å vareta dialogen med dei som bur, driv næring og på andre måtar nyttar den verdifulle naturen. Lova er omfattande, og eg rekk ikkje å gå inn på alle delane av ho i detalj, men eg har lyst å understreke nokre viktige delar av ho og omtale nokre punkt der komiteen sine medlemer skil lag. I lova er det framleis slik at all natur skal planleggjast og forvaltast på ein god måte, og særleg trua eller sårbar natur skal ha eit særskilt vern. I tillegg har lova særskilde reglar som er retta inn mot å vareta prioriterte artar og utvalde naturtypar. Dersom Kongen i statsråd vedtek ei prioritering av særleg utsette artar eller naturtypar, skal desse forvaltast etter ein kombinasjon av plan- og bygningslova, sektorlova og reglane i naturmangfaldlova. Det er viktig å understreke at det kan vere ulike måtar å ta vare på utsette artar og naturtypar på, og at det før etablering av økologiske funksjonsområde for prioriterte artar og utveljing av naturtypar skal vere gjort ei vurdering av om det er det som er den mest hensiktsmessige måten, eller om andre tiltak heller bør brukast. Det kan vere områdevern eller frivillige løysingar og avtalar. Det skal også framleis vere rom for aktivitetar i dei verna områda. Friluftsliv, næringsaktivitetar eller annan bruk skal det framleis vere rom for, så lenge dette er berekraftig og ikkje i strid med verneformålet. Komiteen viser her også til det som er blitt kalla fjellteksten, og som omtaler aktivitet i verneområda. Derfor er det ingen grunn til å leggje opposisjonen si tolking av nettopp § 34 til grunn, sjølv om femte ledd i denne paragrafen har ei positiv føring i forhold til aktivitetar som tydeleg byggjer opp under verneformålet. I fjerde ledd er det tydeleg uttalt at aktivitetar som er i strid med verneformålet, ikkje skal vere tillatne. Lova sin tilhøyrande tekst byggjer opp under ei slik tolking. På liknande måte har opposisjonen òg antyda at Regjeringa pålegg grunneigarar prosessrisiko i underskjønnet ved at ein ikkje viser til § 54 etter skjønnsprosesslova. Regjeringspartia legg til grunn at grunneigarar etter regelen ikkje skal bere risiko i underskjønnet, og at dette er vareteke gjennom den utforminga Regjeringa har gjeve lova. Spørsmålet om verkeområde i havet er òg eit tema, men eg ser at eg ikkje rekk å gå inn på det. Berre til slutt: Ved ein inkurie er det under § 78, endringar i andre lover, ikkje kome med nokre mindre endringar som er naudsynte, og som angår kulturminnelova. Eg tek derfor opp eit framlegg frå komiteen om å leggje desse inn.