Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2018-05-22:
Vi diskuterer i dag representantforslaget fra Kristelig Folkepartis representant Geir Jørgen Bekkevold om språkopplæring for kontantstøttemottakere og fjerning av botidskravet på fem år som er knyttet til kontantstøtten. Jeg vil takke komiteen for arbeidet. Det er noe uenighet i komiteen, og jeg skal komme tilbake til det. Innføringen av botidskravet på fem år for å få kontantstøtte er en innstramming som gjelder generelt, ut fra en vurdering om at nyankomne innvandrere bør stimuleres til arbeid og utdanning. Ett moment ved innføringen av botidskravet er at barn av nyankomne innvandrere bør gå i barnehage for å bli godt integrert i det norske samfunnet. Botidskravet som er knyttet til kontantstøtten, har vært behandlet i Stortinget ved flere anledninger, senest ved behandlingen av et representantforslag fra Kristelig Folkeparti høsten 2017. Kristelig Folkeparti argumenterer for hvorfor botidskravet må fjernes. De sier ganske klart at velferdsgoder som styrker familienes valgfrihet, bør opprettholdes, og samfunnet må igangsette målrettede tiltak som er knyttet til kvinnenes kompetanse og kulturelle barrierer. De er opptatt av å gjøre noe med den svake tilknytningen innvandrerkvinner har til arbeidslivet. Det er stor enighet om at svake språkferdigheter og lavt utdanningsnivå er blant de største utfordringene som hindrer innvandrerkvinner i å komme inn i arbeidslivet. Men kjønnsrollemønster og familieforståelse er også en del av den kulturen som gjør at mange innvandrerkvinner tar hovedansvaret for barneomsorgen. Et svakt likestillingsperspektiv vil likeledes bidra til å holde kvinner borte fra arbeidslivet. Regjeringspartiene, med støtte fra andre partier, mener at fjerning av botidskravet vil styrke forventningen hos nyankomne innvandrerkvinner og de miljøene som de er en del av, om å være hjemme og passe barn. Vi vet at sosial kontroll er et middel for å oppnå at kvinner retter seg etter de normene som kulturen de tilhører, har, og sanksjonene ved å motstå press kan være ganske store og i verste fall føre til brudd med familien. Det er bekymringsfullt at kun fire av ti innvandrerkvinner er i jobb. Det er derfor viktig med tiltak som minsker det sosiale presset, og som fører til en forventning fra storsamfunnet om at kvinner – som menn – er i jobb. I Jeløya-plattformen har regjeringen satt seg som mål å arbeide for å fornye og forbedre norskopplæringen, slik at vi skal få et godt grunnlag for læring og deltakelse i arbeidslivet. Det innebærer bl.a. styrking av norskopplæringen. Vi har forventninger til det nedsatte sysselsettingsutvalget, som skal foreslå tiltak som kan bidra til at flere av både innvandrerne og minoritetsbefolkningen for øvrig kommer seg i jobb. Regjeringen vil også innen utgangen av 2018 legge fram en integreringsstrategi. Målet er at innvandrere og deres barn, herunder også flyktninger, arbeidsinnvandrere og familiegjenforente, skal komme i arbeid og ikke minst være en del av samfunnet. Strategien skal gi en retning for integreringsarbeidet. Det starter med barna. En god integreringsprosess i et velfungerende samfunn forutsetter en felles forståelse av norsk samfunn og kultur. Dette krever en særlig innsats fra den enkelte. Det å lære seg et nytt språk er ingen kvikkfiks. Deltakelse i arbeidslivet eller å starte på en utdanning er nødvendig for å bli godt integrert. For mange innvandrerkvinner lever i dag isolert uten språkkunnskaper og uten å delta i samfunnet. Vi ønsker kontantstøtten velkommen, men mener at kontantstøtte til innvandrerkvinner lett kan føre til utenforskap, særlig for dem som er nyankomne, og derfor støtter vi ikke Kristelig Folkepartis forslag.