trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Erna Solberg (Høyre), 2006-10-18:
I finanstalen sa finansminister Kristin Halvorsen: «Vi er heldige i Norge. Vi har handlingsrom. Vi kan velge hva vi synes er viktigst – og satse på det.» Jeg går ut fra at det budsjettet vi har fått, følger opp det som finansministeren sa i finanstalen, at man har valgt det man synes er viktigst, og at man har satset på det man synes er viktigst – det fremstår altså utrolig klart med det budsjettet som denne regjeringen har lagt frem. Da er det interessant å stille seg spørsmålet: På hvilke områder har man ment det ikke er viktig å satse? Budsjettet har jo vært oppfattet som syretesten på at denne regjeringen skal innfri det den sier. Det som går helt klart frem, er at det ikke satses på fremtiden. Det at Norge skal kunne bevare velferden i fremtidssamfunnet, satses det ikke på. Vi lever i en verden hvor en og en halv milliard flere arbeidstakere i løpet av de siste 15 årene har kommet inn i verdensøkonomien. Vi lever i en verden der altså Kina og India har fått flere høyt utdannede ingeniører og folk innenfor realfag enn EU – hele Europa, faktisk – og USA til sammen, i en verden hvor det å opprettholde det norske velferdssamfunnet først og fremst dreier seg om å satse på forskning, satse på utvikling og satse på å bli bedre. Alternativet er å satse på dårligere arbeidsmiljøer og lavere lønninger i fremtiden. I denne situasjonen velger Regjeringen å ikke satse på forskning. Så hører jeg en kunnskapsminister, som egentlig burde slutte å kalle seg kunnskapsminister, som nå sier at dette er et hvileskjær. Da er mitt spørsmål til finansministeren: Er det slik at Regjeringens treningsfilosofi er å be en skøyteløper som ligger to runder etter, om å ta seg et hvileskjær – for det er best?
Erna Solberg (Høyre), 2006-10-18:
Jeg registrerer at finansministeren verken snakker om høyere utdanning eller om forskning i svaret sitt. Det er nemlig slik at jeg er helt enig i at innholdet i barnehager er viktig. Det er faktisk slik at Høyre alltid har ment at barnehager først og fremst skal være et pedagogisk tilbud og ikke et tilsynstilbud. Vi er også enig i at det faktisk var vi som lanserte Kunnskapsløftet. Vi vil ha et mer ambisiøst kunnskapsløft. Men det som skjer rundt oss, går nå så raskt at det ikke hjelper å ha en god barnehage for de barna som skal ut i arbeidslivet om 20 år, hvis vi ikke samtidig sørger for arbeidslivet, at vi har produksjoner og bedrifter og næringsliv som har mulighet til å bruke den kompetansen de har, for den forsvinner hvis man bare er villig til å satse i de nedre trinn av utdanningen. Det er jo slik at Forskerforbundets leder sa det var en «svart dag for forskningen» den dagen budsjettet ble lagt frem. Det er også slik at da man flyttet på 20 mill. kr her i Stortinget for noen år siden, sa SVs representant Rolf Reikvam at det var et «korstog mot den offentlige utdanningen». Nå har man kuttet 300 mill. kr. Hva slags krigføring er det mot offentlig utdanning?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-18:
For det første er representanten Erna Solbergs beskrivelse av forskningsinnsatsen helt feil. Det er nok riktig at det er en mindre påplussing enn det mange i forskningsmiljøene hadde håpet på, men det er et pluss på budsjettet når det gjelder forskningsinnsats, og det er avsatt 10 milliarder nye kroner til Forskningsfondet i dette statsbudsjettet. Det har selvfølgelig sammenheng med at vi har sett viktige prioriteringssaker for kunnskap og utdanning under ett. Dette budsjettet er en massiv innsats når det gjelder kunnskap, og særlig den barnehagedekningen som nå er på plass: 3,2 milliarder kr mer til barnehager. Jeg så at et par Høyre-representanter under finanstalen satt og smålo av det. Hvis Høyres kunnskap om hvor viktig det er å satse på de yngste, er så liten, vil jeg anbefale Erna Solberg å ta en liten runde med sine egne om det. Det andre er at vi har på plass et kunnskapsløft i grunnskolen, som den forrige regjeringen la opp til, og som følges opp i dette statsbudsjettet med 1,5 milliarder kr. Det er en viktig og vesentlig satsing. Så har vi en stor utfordring når det gjelder videregående utdanning. Der innfører vår regjering et system med gratis læremidler. Det starter neste år. Vi trapper det opp over tre år og har hele løpet på plass innenfor denne treårsperioden. Det er utrolig viktig, for en av de viktige utfordringene i Kompetanse-Norge er at vi har et betydelig frafall på yrkesutdanningene. Det kan ikke bare løses med gratis læremidler, men det betyr at vi må ha ekstra fokusering også der.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-18:
For det første er det ikke kutt på forskning. Det er mindre enn Forskerforbundet hadde håpet på, men det er en betydelig satsing på forskning – på toppen av en betydelig satsing tidligere år og i fjor. Så det er et helt feil bilde. For det andre er jeg helt uenig med representanten Erna Solberg i at det ikke hjelper oss om 20 år om vi nå investerer i barnehager og grunnskole. Det hjelper oss om 20 år! Det er en av de viktigste investeringene vi kan gjøre i et samfunn, særlig fordi vi kan heve kompetansen her. Vi vet at det å knekke lesekode og mattekode er viktig. Så vedstår jeg meg at det er en realnedgang i bevilgningene til høyskoler og universiteter med 1 pst. Dette er en sektor som har 7 milliarder kr på bok, som den overfører til neste års budsjett. Alt er ikke midler som kan benyttes fritt. Men det betyr jo at dette er en sektor som over mange år har fått betydelige påplussinger, slik at vi tåler en realnedgang på 1 pst. Men vi har ikke tenkt at høyskoler og universiteter skal være kuttobjekter for denne regjeringens framtidige budsjetter.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-18:
Jeg synes det er en fornøyelse å høre den – hva skal man si – omformingen som er på gang blant Høyre-folk. Husk på hva slags nedskjæringer som den forrige regjeringen påla Kommune-Norge å gjennomføre på både det ene og det andre og det tredje og det fjerde området. Og det var ikke snakk om 1 pst., da var det snakk om 5 pst. og 10 pst. Og nå klarer altså Høyre-folk å få det til at en realnedgang på 1 pst. er et dramatisk, uopprettelig kutt. Det er ikke sant. Det er en realnedgang på 1 pst., det er ikke et dramatisk kutt på høyere utdanning og universiteter. Det er ikke en – hva skal man si – prioritert oppgave for kommende regjeringer å sørge for at utdanningssektoren har mindre bevilgninger, men dette er til å leve med for høyere utdanning og universiteter, særlig fordi dette er en sektor som har hatt betydelige påplussinger. Det går ikke ut over studieplasser. Det er en sektor som kan overføre 7 milliarder kr fra i år til neste år – ikke til fri avbenyttelse, men det sier noe om at den har hatt ganske gode tider.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-18:
La meg bare gjenta nok en gang at det er ikke et kutt i forskningsbevilgningene på dette budsjettet, det er en økning. I tillegg er det en økning på forskningsfondet på 10 milliarder kr. Jeg forstår jo at mange av dem som representanten Anundsen refererer til, er skuffet over at det ikke er en betydelig større påplussing på forskning – men det er en sektor som har fått plusset på mye i årene som har vært. Vi har svære satsinger på andre områder i dette budsjettet, som har gått foran en større påplussing på forskning denne gangen. Det kan jo alle se. En massiv innsats for å få full barnehagedekning i løpet av 2007 – 3,2 milliarder kr – er høyt prioritert. Et jernbanebudsjett som Stortinget ikke har sett maken til på 25 år, og et veibudsjett som er det mest offensive på 15 år, er en tydelig prioritering. Vi har vurdert det sånn at forskningen tåler å vente, men det er ikke noe tegn på at denne regjeringen kommer til å nedprioritere den sektoren framover – tvert imot!
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-18:
For det første er det altfor enkelt å ta én del av utdanningsløpet for seg når budsjettet som sådant har en betydelig satsing på kunnskap. Hele veien vet vi at også grunnskolen og videregående utdanning er en veldig viktig del av hele utdanningsløpet. Vi vet at mange på høyskoler og universiteter rapporterer tilbake og melder at det er for dårlig kunnskap både i norsk og matte blant nye studenter. Derfor er det så viktig at vi ser dette løpet under ett, og derfor er det så viktig at vi sørger for å investere skikkelig også i de første årene av barnas liv. Det får vi mangfoldig igjen for senere. Jeg skjønner at høyskole- og universitetssektoren er skuffet over et realkutt på 1 pst. Men dette er en sektor som har 20 milliarder kr, og de får ikke kutt i antall studieplasser, så det er jo helt utover alle proporsjoner å beskrive dette som et dårlig utdanningsbudsjett – det er tvert imot.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-18:
Jeg har ikke sagt at kommunesektoren som helhet fikk 5–10 pst. i kutt, men jeg har sagt at kommunene på mange områder har måttet gjøre sånne kutt på enkeltsektorer, og det har jeg mange eksempler på – bare så ikke det blir en misforståelse. Så er det ingen tvil om at kunnskapsministeren, som alle andre ministre i en budsjettkonferanse, slåss med nebb og klør for å få bevilgningene opp på alle sine felt og alle sine ansvarsområder. Det er Regjeringen som sådan og de prioriteringene vi har gjort i fellesskap, som begrunner helheten i det budsjettet som er lagt fram – og det er en enorm satsing på barnehager, på samferdsel, på bistand og på mange andre viktige områder. Jeg skjønner at høyskole- og universitetssektoren gjerne skulle sett pluss i sine budsjetter for 2007, men i en helhet, som dette budsjettet er, mener vi at det er forsvarlig. Så gleder jeg meg til å se opposisjonens alternativ, for vi har lagt fram et meget godt budsjett. Det betyr ikke at det er svære påplussinger overalt, men opposisjonen skal få en ganske krevende oppgave hvis summen av den kritikken som dette budsjettet har fått, skal føre til at de legger fram alternative statsbudsjetter som viser at de kan gjøre noe med alt.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-18:
Først vil jeg kanskje si at det er lettere for Kristelig Folkepartis representanter å se splinten i andres øyne enn bjelken i sitt eget i denne saken. Kristelig Folkepartis CO2-regnskap er et gasskraftverk på Snøhvit uten rensing, og Kårstø uten rensing. Da vi overtok regjeringen, fikk vi på plass rensing på Kårstø og at alle nye gasskraftverk skal ha fullskala rensing. Det skal også gasskraftverket på Mongstad ha. Den avtalen som er inngått mellom staten og Statoil, er forpliktende. Derfor kan jeg si med hånden på hjertet at jeg kan gi en garanti for at det er på plass i 2014. For SVs del ville vi ha denne rensingen på plass før, fordi også et årlig utslipp på under 1 mill. tonn CO2 fra gasskraftverket på Mongstad er med i klimaregnskapet på minussiden. Men det vi kan få til på Mongstad, er verdens største fullskala renseanlegg. Klarer vi det på Mongstad – og det gjør vi – klarer vi også, hvis vi får dette økonomisk mer interessant, å utvikle en teknologi som kan rense CO2-utslipp mange andre steder i verden. Da har vi bidratt til å bekjempe klimaproblemene i stor skala.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-18:
Først til spørsmålet om Sør-Afghanistan, som representanten Sponheim ikke stilte. Det er en sak som ikke er ferdigbehandlet i Regjeringen ennå, så han kan verken reagere på den ene eller den andre måten så langt. Så til det spørsmålet som dreier seg om IPA og livrente. Jeg er selvfølgelig klar over at den bransjen som har tjent gode penger på disse to skatteordningene, nå utsetter finanskomiteen i Stortinget for et massivt press. Dette har vært ordninger som de selvsagt har nytt godt av, og hovedbegrunnelsen for å avvikle skattestimulansen når det gjelder IPA og livrenteordningen, er jo at vi har endret obligatorisk tjenestepensjon og gjort det mulig for også selvstendig næringsdrivende å sikre pensjonen sin på den måten, og det er knyttet skattesubsidier til det. Så det store grepet er at skattesubsidiene i forhold til pensjon nå er knyttet til arbeidsinntekt, mot tidligere kapitalinntekt. Så til det spørsmålet som dreier seg om følgende: Er nå 40–50–60 milliarder kr klare til å investeres i boligmarkedet? For det første vil det vel være slik at de pengene som er spart i IPA, stort sett kommer til å fortsette å stå der og ikke bli løst inn og tatt inn i markedet. Så det er livrentene vi snakker om, og det er slik jeg forstår Sponheims spørsmål også. Da må vi spørre oss: Hvor går disse kronene? Jeg leser f.eks. i Aftenposten i dag at man har startet med å gi folk anbefalinger om hvordan de skal gjøre det. Vi må regne med at det blir mange måter å spare på over et bredt spekter. Boligsektoren kan være en sektor, og det er bakgrunnen for at vi i to budsjetter nå har sørget for å skjerpe beskatningen på bolig – ikke dramatisk, og særlig på de dyreste, mest kostbare boligene – nettopp for at balansen mellom spareobjekter skal være bedre. Så til slutt: Det er ikke slik at det er dokumenterbart at skattestimulanser til sparing betyr at folk sparer penger som de ellers ville brukt til forbruk. Det vi har god dekning for, er at skattestimulans til sparing bare betyr at folk som har penger spart et eller annet sted, flytter dem til nye investeringsobjekter.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-18:
Forslaget om å fjerne skattebegunstigelsen ved livrente ble omtalt i revidert nasjonalbudsjett. Så forslaget er varslet lenge, og det er fremmet nå i forbindelse med statsbudsjettet. Så vil jeg si til representanten Sponheim at det er ingen grunn til å tro at hele dette sparebeløpet blir investert i eiendoms- og boligmarkedet. Tvert imot – det vil være mange andre spareobjekter som så blir interessante. Det er altfor tidlig å trekke en så bastant konklusjon som at det er 40–50–60 milliarder kr som nå pøses ut i boligmarkedet.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-18:
Boligmarkedet i Oslo og i andre storbyer er til bekymring fordi veldig mange tar opp lån. Blant de yngste låntakerne er det 17 pst. som tar opp lån på mer enn 100 pst. av verdien av boligen, og 50 pst. av dem tar opp lån på mer enn 80 pst. av verdien av boligen. Jeg frykter at mange ikke har forstått det som sentralbanksjefen sier, nemlig at man må ta høyde for at renta går opp i små, men ikke hyppige skritt, som det heter – men mange har ikke tatt høyde for det. Så må det sies når det gjelder både sparing i IPA og livrente, at fordelingsvirkningen av å gjøre en slik skatteendring som vi gjør, å koble det på obligatorisk tjenestepensjon og åpne den for at også selvstendig næringsdrivende skal kunne delta der, er meget god. Det er i veldig stor grad de som har betydelige inntekter og inntekter over 500 000 kr, som har en betydelig del av sparingen i disse to ordningene. Så til boligmarkedet i Oslo. Jeg tror at Venstre trekker konklusjonen for raskt. Det er ingen grunn til å tro at hele dette beløpet blir investert i bolig- og eiendomsmarkedet.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-18:
Først til fordelingsvirkningen. Det er slik at ca. 40 pst. av skatteøkningen ved å fjerne formuesskattefritaket for individuelle livrenter tilfaller personer som har over 500 000 kr i inntekt. Det er ca. 5 pst. av skattyterne. 80 pst. av skatteskjerpelsene antas å komme på personer som har over 1 million kr i formue. Det er helt feil å si at dette er en skatteendring, for det veksles inn i skattelettelser på tjenestepensjon, som har en dårlig fordelingsprofil. Så må jeg jo si at jeg er fullt klar over – jeg har sittet i finanskomiteen i to perioder selv – hva slags lobbyvirksomhet man nå er utsatt for fra den bransjen som har solgt disse produktene, og som har kunnet vise til at de har tjent gode penger på det, og som sikkert også har noen argumenter for at det skal fortsette. Men der vil jeg oppmuntre representanten Leirstein til å høre på det de har å si, men med et noe kritisk blikk.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-18:
Jeg må si at jeg synes at tonen fra Sanner nå er litt i overkant. Jeg besvarer henvendelser fra folk som har spart i livrente hele veien, og jeg forstår jo at de som har spart i livrente og av den grunn har fått en betydelig lettelse i formuesskatten, nå ikke er fornøyd med denne endringen. Det er likevel en veksling i forhold til skattefavorisering for sparing til pensjon som vi står inne for å gjøre, og det er et prioriteringsspørsmål.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-18:
For det første har representanten Syversen tatt opp med meg hvordan trafikkskadde kom ut, og jeg håper at han har satt seg inn i at det er foretatt en endring nettopp på bakgrunn av den henvendelsen som gjør at de som har fått utbetalt erstatninger før statsbudsjettet ble lagt fram, og der det kan tenkes at man har utbetalt lavere erstatning fordi man så for seg at denne personen kunne spare i livrente, er det tatt hensyn til. Så jeg håper at det teller på plussiden. Så er det selvfølgelig motforestillinger mot dette, men fordelen med det vi gjør, er at vi får til en langt bedre tjenestepensjon enn det som lå der i utgangspunktet. Jeg vet ikke om jeg har et bibelsitat for denne situasjonen, men jeg kan forsikre representanten Syversen om at jeg har gått mange år i søndagsskole og har opptil flere kort med små gullfisker.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-18:
For det første er jeg veldig fornøyd med at vår regjering og jeg selv har tatt tak i denne problemstillingen, for jeg er helt sikker på at det gir et mye bedre utgangspunkt for at folk har respekt for å betale skatter og avgifter, hvis man vet at når det skal betales gebyr for noe, er det i forhold til den tjenesten man faktisk får, og at det ikke ligger noen snikskatter der som egentlig finansierer noe annet. Og det har vi gjort som første regjering. Så er vi i gang med den jobben, og da må vi jo gjøre en jobb i forhold til å dokumentere hva som er de faktiske kostnadene for det vi da regner som gebyrer. Det har vi klart å komme i mål med når det gjelder gebyrer for tvangsforretninger, noen kjørekontroller og førerkort. Det er det som ligger inne i budsjettet til nå. Så går vi videre med det arbeidet. Men jeg har ikke full oversikt nå over hvor mye snikskatter som måtte ligge rundt omkring på gebyrer. Det jeg kan love representanten Leirstein, er at vi kommer til å jobbe med dette hele veien. Vi kommer selvfølgelig til å måtte ta det innenfor det budsjettarbeidet vi har hvert år – hvordan vi skal klare å få vekslet dette inn. Men vi har et høyt ambisjonsnivå for å rydde opp i dette.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-18:
Jeg synes det er veldig gledelig at Fremskrittspartiet og Regjeringen er enige om at dette er en jobb som bør prioriteres. Så vil jeg gjerne si veldig tydelig til representanten Leirstein at så fort Regjeringen har den kunnskapen selv, skal selvfølgelig Stortinget få den. Men det som er utfordringen nå, er at vi må gå igjennom alle disse gebyrene, finne ut av hva som er de faktiske kostnadene, og identifisere hva vi mener er for høy betaling i forhold til den tjenesten man gjør. Det arbeidet er vi godt i gang med. Vi kom så langt som vi har gjort nå, i forhold til budsjettet for 2007. Stortinget skal selvsagt informeres om resultatet av den gjennomgangen når det foreligger.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2006-10-18:
Under budsjettframleggelsen forrige fredag sa finansministeren at denne regjeringen skulle bruke de store pengene på de store oppgavene. I stedet viser denne regjeringen nok en gang at de foretar de store kuttene på de store oppgavene. På Soria Moria ble det formulert festtaler fra denne regjeringen, bl.a.: «Regjeringen vil styrke bevilgningene til universiteter og høgskoler.» Nå, et år senere, foretar denne regjeringen dramatiske kutt på nesten 300 mill. kr til akkurat de samme universitetene og høyskolene. Den 6. desember 2004 sa SVs representant i utdanningskomiteen, Rolf Reikvam, at det å kutte 20 mill. kr i budsjettene til høyskolene var et «korstog mot den offentlige utdanningen». Hva vil da finansministeren karakterisere et kutt på nesten 300 mill. kr som, når hun meget godt vet at universitets- og høyskolesektoren ikke har en likviditetsreserve på 7 milliarder kr til fri bruk?
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2006-10-18:
Det er en fordel om statsråden svarer på spørsmålene som stilles fra denne talerstol, og jeg håper hun gjør det nå. I Soria Moria-erklæringen er det nedfelt følgende: «Regjeringen vil øke forskningsinnsatsen til 3 pst. av BNP innen 2010.» Forslaget til statsbudsjett er ikke et budsjett for å nå 3 pst.-målet. Regjeringen følger ikke opp sin egen understrekning av at kunnskap skal være vårt viktigste konkurransefortrinn. FoU-andelen er nå nede i 1,51 pst. av BNP, og selv om utfordringen er blitt større, er den politiske oppfølgingen blitt svakere. Det er en realnedgang for universiteter, høyskoler og grunnforskning. Det er en kraftig innstramming i SkatteFUNN-ordningen, ingen opptrapping av næringsrettet forskning, ingen økning i forskerrekrutteringen, nullvekst til instituttene og for liten økning på Fondet for forskning og nyskaping. Det er ikke bare Fremskrittspartiet som sier dette. Det er Abelia, v/Paul Chaffey, det er Akademikerne, Forskerforbundet, Handels- og Servicenæringens Hovedorganisasjon, NAVO, NITO, NTNU, NHO, Norsk Studentunion og Norsk industri – for å nevne noen. Og hvordan kan virkelighetsoppfatningen til alle disse og mange flere være så annerledes enn den virkelighetsoppfatningen statsråden her gir uttrykk for?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2006-10-18:
Jeg føler at finansministeren følger i sin forgjengers fotspor i spontanspørretimen, nemlig statsministeren. Hun kommer med noe som jeg oppfatter som omtrentligheter, så jeg vil be finansministeren etter stortingsmøtet legge fram dokumentasjon på at det var kutt på 5–10 pst. i kommunebudsjettene. Så går jeg tilbake til det dette spørsmålet handler om. Jeg vil spørre finansministeren om hun føler det beklemmende at Regjeringen har fått en kunnskapsminister – og det å få kunnskapsministeren var en kampsak for SV – som bruker ordet «hvileskjær» om innsatsen på høyere utdanning og forskning – og jeg tror faktisk at finansminister Halvorsen vil være enig. Så er det to verdikjeder for framtiden her. Det er den verdikjeden som gjør at vi sikrer demokratiet vårt: Vi har god forskning, og det er verdikjeden som skaper næring. Det Regjeringen gjør, er nesten å miste øyekontakten når det gjelder å trappe opp til 3 pst., og så strammer man i tillegg inn på SkatteFUNN-ordningen, den ordningen som skal sikre næringslivet. Synes finansministeren at dette er noe å være stolt av når det gjelder løftene fra SV og Regjeringen overfor forskning og næringsliv?
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2006-10-18:
Jeg vil gjerne rette mitt oppfølgingsspørsmål på samme tema til statsråd Kristin Halvorsen. De færreste som har fulgt den norske miljødebatten, var vel i stand til å se for seg at det skulle bli SV som la til rette for sterkt forurensende gasskraftverk og dermed ignorerte Kyoto-avtalen, på samme måte som denne regjeringen for kort tid siden ignorerte IA-avtalen. Nå opplever vi ikke bare at SV åpner for flere år med CO2-utslipp fra Mongstad uten rensing, men at det faktisk er usikkert om det blir rensing i 2014. Vi har merket oss at statsministeren ikke lenger ønsker å bruke ordet «garanti» når det gjelder politiske målsettinger. I denne saken er det jo nettopp garanti som er det springende punktet, og det som miljøbevegelsen er spesielt opptatt av. Kan statsråd og partileder Kristin Halvorsen her og nå gi oss en garanti for at det blir CO2-rensing på Mongstad i 2014?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2006-10-18:
Mens hovedspørsmålet gikk ut på ordet «forpliktende», registrerer jeg bare at vi her får sprikende og ganske uklare svar. Høyre har tillatt seg å stille spørsmål om kostnader og bedt om tall – vi får en helt annen og mer reell diskusjon når vi får tallene på bordet. Det må vi kunne tillate oss uten at vi får til svar at Høyre driver med sorgbearbeiding, eller at Høyre er imot CO2-håndtering. Vi har sagt klart at Mongstad-løsningen var en seier for fornuften. Når olje- og energiministeren starter dagen her med å si at vi har en kortsiktig og en langsiktig strategi i vår energipolitikk, skal vi ta ham på ordet. Og der vi virkelig har den store underbalansen, er i Midt-Norge, hvor vi må handle i dag for å kunne håndtere de langsiktige forpliktelsene. Vil statsråden kunne åpne for Mongstad-løsninger i Midt-Norge, eksempelvis på Tjeldbergodden og på Fræna, med ja til gasskraft og ja til CO2-håndtering?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2006-10-18:
Det er grunn til å håpe at avtalen med Statoil er mer forpliktende enn Soria Moria-avtalen, for da Soria Moria-erklæringen ble lagt fram, ble det sagt at 15 års gasskraftstrid var over. SV sa at gasskraftverk skulle renses for CO2 fra dag én, og de sa de hadde ryggdekning fra de andre partiene i regjering. Nå vet vi bedre. Det er åpnet for gasskraftverk på Mongstad, og full rensing kommer først fire–fem år senere. Rensing fra dag én var politisk retorikk, sier Heidi Sørensen, miljøpolitisk talsperson for SV. Vi var noen som trodde det var et løfte. Det har altså vært regelrett løftebrudd når det gjelder Mongstad. Mitt spørsmål er knyttet til Kårstø, hvor Regjeringen har sagt at det skal være rensing i løpet av 2009. Kan statsråden garantere at Kårstø-anlegget blir renset i 2009, og når må det tas en investeringsbeslutning for å få det til? Det er snakk om meget kort tid, men når?
Trine Skei Grande (Venstre), 2006-10-18:
Både finansministeren og jeg er valgt inn som representanter for Oslo. En stor utfordring for en by som Oslo er boligprisene. Det er vanskelig både for folk med dårlig råd og for folk med sjøl en normal jobb som lærer og sykepleier å komme inn i det markedet. Nå har statsråden kjørt et korstog mot de 850 000 menneskene som sies å være de rike, som har hatt den enorme fordelen det er å spare i pensjon. Nå skal disse pengene ut på markedet, og mange – sjøl om finansministeren ikke tror det er mange – sier at det er veldig smart å investere i bolig, f.eks. i Oslo, hvis man skal spare de pengene på en lur måte. Det vil bare føre til at boligmarkedet i Oslo blir enda mer presset. Det blir enda vanskeligere for de svakest stilte i byen vår å få mulighet til å få sin første bolig, og det vil bli enda vanskeligere sjøl for dem med normale inntekter å få bolig her i byen. Mitt spørsmål er: Bekymrer det finansministeren i det hele tatt?
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2006-10-18:
Jeg har konstatert at i Regjeringens retorikk har man vært opptatt av at i denne perioden er det de rike som skal få svi og yte mer til dem som har mindre. Men hvis man går inn i statistikken og ser på hvem som faktisk har IPA og livrente, vil man se at dette i stor grad er vanlige mennesker med vanlige inntekter. Jeg er noe forundret over at denne regjeringen velger å gjøre de endringene det legges opp til. Da statsbudsjettet ble framlagt for en liten tid tilbake, svarte finansministeren på spørsmål fra meg at man ville være åpen for innspill og gode høringsuttalelser i denne prosessen som Stortinget nå har på budsjettet, og man var ikke veldig opptatt av at alt måtte gå igjennom nøyaktig som det var. Hvorfor er det slik at det haster så voldsomt å gjøre disse endringene på IPA og livrente? Når man ser all den dokumentasjonen som kommer fra bransjen og mange berørte brukere, hvorfor ønsker man ikke å gå en ny runde for å få en skikkelig vurdering av dette framfor å ri prinsipper – i den grad dette er prinsipper – og kjøre gjennom disse endringene? Jeg etterlyser et svar på hvorfor man ikke tar mer på alvor de høringsuttalelser som nå kommer om IPA og livrente.
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2006-10-18:
Jeg vil gjerne adressere et spørsmål til finansministeren. Vi har registrert før sommeren at finansministeren har gått veldig høyt på banen når det gjelder statlige gebyrer. Vi har hatt presseutspill fra finansministeren om at nå var tiden inne for å ha en skikkelig gjennomgang, slik at vanlige folk, som tross alt betaler disse gebyrene, skulle føle at gebyrene stod i forhold til den jobben som ligger til grunn for fastsettingen av dem. Så har jeg registrert at i juni satte Finansdepartementet opp noen retningslinjer for hvordan gebyrfastsettelsen skal være. Det er på mange måter gode retningslinjer. Jeg kan bl.a. referere: «Dersom et gebyr innføres, skal det ikke i noe fall overstige statens kostnad ved å utføre myndighetshandlingen.» Det er positivt. Så har jeg registrert at Regjeringen i sitt forslag til statsbudsjett nå har begynt det man kaller sin opprydning, og man har gjort kutt som tilsvarer 270 mill. kr. Men det er altså ganske mye som gjenstår. Vi har stilt flere spørsmål til finansministeren, og jeg registrerer at man nå konstaterer at det fortsatt er en del områder hvor man ikke er i samsvar med retningslinjene for gebyrfastsettelse. Der har finansministeren sagt i budsjettet og i svar på spørsmål at det skal man komme tilbake til, og man må jobbe videre med det. Men det jeg gjerne vil vite, siden man har gått så høyt på banen og vært så opptatt av disse gebyrene, er: Når ser man for seg at dette arbeidet skal avsluttes? Er dette noe man kan forvente virkelig blir tatt bedre tak i allerede i revidert nasjonalbudsjett, eller ser man det for seg i forslaget til neste statsbudsjett? Er det innenfor denne valgperioden, eller tror man ikke at man kommer i mål i det hele tatt? Jeg vil gjerne ha noen klare svar på veien videre i forhold til dette arbeidet som Regjeringen har påbegynt, men som ikke er i mål.
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2006-10-18:
Jeg er glad for at Regjeringen har et høyt ambisjonsnivå. Det synes jeg er positivt. Men det som kanskje hadde vært greit, hadde vært at Stortinget fikk et veldig klart innsyn i hvilke statlige gebyrer som nå ikke er i tråd med dette selvkostprinsippet, og det som ligger i retningslinjene. Jeg har registrert at finanskomiteen har fått oversikt over inntektssidene på en rekke gebyrer. Men jeg er veldig spent på å vite hva de såkalte utgiftene er i forhold til disse inntektene, for hvis vi skal stole på at Regjeringen gjør denne jobben skikkelig, er det viktig at Stortinget har innsyn i hva som ligger til grunn. Jeg vil gjerne høre om finansministeren kan si at Stortinget skal bli forelagt en oversikt over hva de konkrete gebyrene faktisk koster å iverksette, hva gebyrene faktisk er på, og at dette blir satt i system, slik at vi kan se at Regjeringen følger opp den jobben som Fremskrittspartiet er veldig opptatt av skal følges opp, slik at disse gebyrene kan komme på et nivå som gjør at vanlige folk som betaler dem, skjønner at de står i forhold til de tjenestene de faktisk får utført.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2006-10-18:
Tidligere i dag merket jeg meg at statsråden tydde til bibelsitater i sine retoriske svar. Det var noe med splinten og bjelken, så vidt jeg husker. Det kan jo være litt ulike meninger om hvor de befinner seg. Det er tross alt ikke Kristelig Folkepartis ungdomsorganisasjon som varsler sivil ulydighet f.eks., det er vel Sosialistisk Venstrepartis ungdomsorganisasjon. Men så til denne saken, som rammer mennesker – det er ikke først og fremst systemet vi tar opp. Den rammer trafikkskadde, den rammer dem som skifter jobb ofte, og som har mange ulike arbeidsgivere. Så mitt spørsmål til statsråden er: Er hun overhodet villig til å komme disse menneskene i møte?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2006-10-18:
Jeg må først si jeg synes det er interessant at statsråden og Regjeringen ser ut til å møte dette med åpenhet. Dette er en debatt vi er nødt til å ta alvorlig. Jeg tror vi skal ta utgangspunkt i at vi i det alt vesentlige har et veldig profesjonelt embetsverk i Norge – det tror jeg vi alle er enige om – mange flinke folk som gjør jobben sin og aldri skaper trøbbel i det hele tatt. Men det som blir problemet, er: Når skandalene er et faktum, både de som på en måte blir offentlig kjent, og de som aldri blir det, må det få konsekvenser. Litt av problemet i dagens system er at det får det ikke. Straffeloven kommer aldri til anvendelse. Og da blir det litt hult. Jeg la merke til at statsråden sa at tusenvis av folk i embetsverket bryter aldri loven. Nei, de aller fleste nordmenn gjør ikke det. Men vi har lover å forholde oss til som regulerer vår atferd, og noen ender alltid opp med å bryte loven. Vi har lover for å regulere hva slags samfunn vi skal ha, men det tilsvarende må også gjelde innenfor offentlig administrasjon – byråkrati og embetsverk. Det må være sanksjoner som kommer til anvendelse, man må føle at det får konsekvenser. Det er i det øyeblikket konsekvensene er totalt fraværende, at faren for oppblomstring av en ukultur definitivt er til stede. Det er de problemstillingene vi må gripe fatt i, nettopp for å hindre en negativ utvikling. Det er vel og bra å si om et embetsverk at det skal være politisk og faglig uavhengig. Jeg tror at det på veldig mange områder klarer å være det, men vi må ikke miste av syne at dette er mennesker av kjøtt og blod, med følelser, meninger, tanker og politisk oppfatning – som alle andre. Det betyr selvsagt at man heller ikke i en jobbsituasjon kan være fri for private tanker, og det kan også påvirke ens dømmekraft i en profesjonell situasjon. En annen dimensjon i denne debatten – i tillegg til at man ønsker åpenhet og innsyn i forvaltningen – er i hvilken grad man ønsker en offentlig debatt hvor flere får lov til å delta. Stortinget skal etter hvert behandle spørsmålet om såkalte «whistle-blowers». Det er én dimensjon av det. En annen dimensjon av det er hvorfor man i en del sammenhenger er så redd for at folk som representerer underliggende etater, ytre etater osv., tar del i en offentlig debatt om saker som til syvende og sist skal avgjøres politisk. Jeg tror vi står oss på å være inkluderende og åpne og tillate at også de som ikke skal fatte de politiske vedtakene, kan ta del i debatten. Det vil jeg gjerne at statsråden også sier litt om.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2006-10-18:
Jeg tror det er viktig at vi fra tid til annen kan reise debatter i denne salen uten nødvendigvis å gjøre det til politikk – drøfte problemstillinger og paradokser uten at svarene nødvendigvis foreligger. Derfor syntes jeg det var litt unødvendig av representanten Foss å beskylde meg for å ose av mistillit når jeg reiser en problemstilling som er høyst relevant. Jeg tror vi alle er enige om at i det alt vesentlige er embetsverket i Norge særdeles profesjonelt. Men vi har ofte situasjoner som skaper tvil, uro, usikkerhet og irritasjon. Det er nettopp fordi de situasjonene oppstår at vi er nødt til å ta disse debattene, og også klargjøre om vi er tilfredse med det systemet vi har, eller om det er behov for å gjøre endringer. Det er helt åpenbart at vi trenger et dyktig embetsverk og byråkrati i Norge. Jeg synes det derfor er relevant og interessant å drøfte hvorvidt man f.eks. skal gå over til å bruke åremålsstillinger i større grad. Jeg er jo selvsagt klar over at det får konsekvenser for lønnspolitikken i staten, men hvorfor skal det ikke få det? Vi ser jo i større og større grad at dette skjer i Kommune-Norge. Der opplever man stadig vekk at rådmenn og andre som blir tilsatt på åremål, for det skjer jo i hvert fall i noen kommuner, avlønnes høyere og bedre enn de høyest lønnede folkevalgte i kommunene. Det er fullt ut akseptert, fordi man erkjenner at det er slik det må være. Jeg ser ikke at det skal være et problem, så lenge det er et spørsmål om hvordan man skal rekruttere de beste menneskene til de beste jobbene. Men da må man også være villig til å gå igjennom hele lønnspolitikken og vurdere om man har ansettelsesvilkår også i staten som er i takt med tiden. Det er det nemlig ikke sikkert at man har. Vi har en del ordninger som er etterlevninger fra gamle tider av, med ventelønn og det ene med det andre, som er stivbente og firkantede, og som åpenbart ikke er et bidrag til et fleksibelt arbeidsmarked som vi trenger i et moderne samfunn. Akkurat på samme måte med lovene, som statsråden selv sa. Er lovene i takt med tiden? Vi må til enhver tid gå igjennom dette for å være sikre på at vi har kontroll på disse situasjonene. Det må være konsekvenser, det må være sanksjoner, og det må være synlig at det betyr noe hvis man begår overtramp. I UDI-saken, som også flere har vært innom, var det helt åpenbart at det ikke fikk konsekvenser. Til tross for at man hadde et lederansvar, var det eneste som skjedde at man gikk fra stillingen sin og rett over i en annen. Jeg tror ikke folk opplever det som sanksjon. Derfor må vi diskutere dette mer.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-18:
Eg er glad for at representanten Jensen streka under to viktige forhold. Fyrst: Vi har eit proft embetsverk i Noreg, og eg er glad for at vi no har moglegheit til å diskutere korleis vi skal sikre at vi òg har det i framtida. Kva kan vi leggje til rette for gjennom lovverk og gjennom andre moglege tiltak for å sikre at så skjer? Så var representanten inne på det andre viktige forholdet som eg meiner er ein vesentleg del av nettopp det å sikre eit proft embetsverk, nemleg openheit. Eg gjorde greie for fleire av tiltaka som Regjeringa allereie har sett i gang. Eg vil nemne ein siste ting. Eg er jo IT-minister i tillegg til å vere ansvarleg for statsforvaltninga, og den utviklinga som no skjer i forvaltninga, både i kommunar, i fylkeskommunar og i statsetatane, når det gjeld elektronisk saksbehandling, er vesentleg for å sikre innbyggjarane innsyn. Kommunar som har kome langt i dette, legg ut elektronisk ikkje berre saksbehandling, men klagesaksbehandling, der ein som innbyggjar kan gå inn og følgje saka si frå start til mål og dermed påverke. Ein veit kva for fristar saksbehandlaren har – ein kan gå inn og sjekke kva som skjer med saka si. Det gir innbyggjarane ei heilt anna moglegheit til nettopp å ha ein dialog med forvaltninga og sikrar openheit og innsyn i det vi gjer. Ein ny teknologi gir oss på ein måte dei moglegheitene. Og som eg òg sa: At vi er flinke til å leggje ut offentlege postjournalar – at minst mogleg vert teke unna offentlegheit – er viktig for at folk skal ha tillit til forvaltninga. Eg meiner at dette er den beste måten for å hindre – som representanten Jensen sa – ei negativ utvikling. Eg fryktar det ikkje, nettopp fordi eg erfarer at vi har eit veldig lojalt embetsverk – som kan vere fagleg ueinig, ja, men som respekterer at statsråden tek sine avgjerder. Og det er berre statsråden som kan vurdere det. Dersom tenestemenn skal delta offentleg i debatten, tenkjer eg at det fort kan ha motsett verknad i forhold til det som representanten Jensen vil oppnå. Kvar går grensa for når tenestemannen har begynt å agere politisk i ei sak han skal agere fagleg på? Når vil han bli oppfatta som det? Kvar vil den grensa gå? Det vil vere å utfordre nettopp dei spørsmåla som representanten Jensen sjølv er oppteken av. Som eg sa, har vi eit lovverk. Vi har ei straffelov, men vi har òg ei tenestemannslov, med fleire sanksjonar i seg. Det lovverket må vere aktivt, men det skal ikkje overdrivast. Eg meiner den beste måten å sikre demokratiet på er å gi folk fridom til å vere fagleg flinke i det dei skal, og så skjøne kvar grensa går – òg gjennom at ein har hatt ein aktiv styringsdialog mellom underliggjande etatar i eige departement. Ein må vere tydeleg på kvar grensa går, og kva ein forventar skal kome frå embetsverket.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-18:
Eg vil gjerne takke for ein interessant debatt. Det er spørsmål som det er viktig at vi debatterer. Men eg vil understreke det som representanten Foss var inne på, at vi må gjere det utan at ein sit igjen med eit inntrykk av at det er ein generell mistillit til embetsverket. Eg følte at interpellanten sjølv understreka no at ein har stor tillit til embetsverket og tenestemennene som vi har i Noreg. Embetsverket er kjent for, og skal vere kjent for, å vere lojalt, pliktoppfyllande og fagleg oppdatert og oppegåande. Slik har iallfall eg opplevd mitt møte med embetsverket. Eg må kommentere nokre av dei påstandane som kom, spesielt frå representanten Christian Tybring-Gjedde. Slik han beskreiv embetsverket, kjenner eg meg i det heile ikkje igjen. Eg kom etter to Høgre-statsrådar, og det er klårt det var ei stor utfordring for embetsverket å hive seg rundt. Eg opplevde at før eg kom til regjeringskontoret, hadde dei sett seg ned og lese Soria-Moria-erklæringa. Dei hadde gått gjennom erklæringa og prøvd å finne ut kva ho ville bety for departementet vårt, korleis dei skulle tolke den nye statsråden, og kva for politikk den nye regjeringa ville føre på dette området. Eg vil seie at eg vart svært imponert. Embetsverket førte ikkje vidare den førre regjeringa sin politikk, med mindre dei fekk beskjed om å gjere det – for eg var faktisk einig med den førre ministeren på ein del område, f.eks. innanfor IT-området. Det er viktig å snakke om dette, men utan å kome med påstandar som ein ikkje kan gjere meir greie for enn det eg føler at iallfall representanten Tybring-Gjedde gjorde. Representanten Ib Thomsen var òg inne på ein del forhold knytte til kommunestyra. Men eg vil seie: Kommunestyrerepresentantane er jo arbeidsgivarar. Alle dei forholda som representanten tok opp, er jo forhold som kommunestyra må rydde opp i. Det er ikkje slik at staten må begynne å regulere åremålsstillingar korkje hos rådmenn eller hos andre. Det er det lokale sjølvstyret som må rydde opp i dette og ha debattar tilsvarande dei ein har her. Vi har gått gjennom lovverket, som representanten Tørresdal òg var inne på, og som eg sjølv var inne på. Vi har hatt to stortingsmeldingar i løpet av dei siste fem åra som har gjort noko på området. Vi har ei ny offentleglov. Justisministeren går gjennom straffelova. Departementet mitt går gjennom tenestemannslova, ikkje fordi vi mistrur embetsverket på nokon som helst måte, men rett og slett fordi desse lovene treng ei generell revidering. Eg vil berre avslutte med å streke under at eg opplever eit lojalt, pliktoppfyllande og fagleg svært oppegåande embetsverk i Noreg, og det skal vi vere svært glade for at vi har.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-18:
Ja, kor fort? spurde representanten Foss. Då svarar eg at det utvalet som skal gi meg tilråding om korleis vi skal synleggjere pensjonsutgiftene for dei som ikkje betaler premie pr. i dag, kjem til meg før jul, og vi satsar på å gjere ein ganske hurtig prosess med å implementere det. Men, som eg seier, det vil få store konsekvensar, spesielt for Statens Pensjonskasse, så vi må sjølvsagt sjå på alle sider ved det, og vi må velje blant dei ulike alternative måtane å gjere det på. Men eg trur ikkje eg røper nokon ting når eg seier at det er ein forskjell mellom verksemder som har ansvar for pensjonsutgiftene sine, og verksemder som ikkje har det, når det gjeld i kor stor grad AFP er nytta. Det ser vi sjølvsagt på med stor interesse og må få gjort noko med. Det representanten Foss òg dreg fram, som eg synest kanskje er det viktigaste grepet, er nettopp leiaren, både toppleiaren og mellomleiaren, dei med personalansvar. Men ikkje berre dei med personalansvar, for både seniorpolitikk og for den del IA-arbeidet er altfor lett å plassere i stab hos ein personalkonsulent, og så har ein ikkje noko fokus på desse spørsmåla på leiarnivå. Difor har eg gjentekne gonger i år utfordra toppleiarane på desse spørsmåla. Eg har utfordra dei på å utøve ein personalpolitikk der dei brukar sine tilsette. No skal ikkje vi vere imot at folk byter jobb, men når ein får ein tilsett inn døra, skal ein tenkje: Korleis skal eg behalde den tilsette, og korleis skal eg halde ved like den tilsette sin kompetanse gjennom eit heilt yrkesløp, helst til 67 år? Så får pensjonsmeldinga vise om 67 er det endelege svaret på spørsmålet om det vert 67 eller 70. Det vil vi kome tilbake til. Så er det fleire ting ein kan gjere. No viser SSB-undersøkingar og fleire andre undersøkingar at det er ein etterspørsel etter kortare arbeidstid, meir fleksibel arbeidstid. Det gjer vi noko med i staten. Det er spørsmål om å verte sett. Å sjå kostar ingenting korkje i staten, i det private eller i kommunane, så det bør ein sjølvsagt berre gjere. I staten har vi i tillegg sett på det med ny teknologi. Det er klårt at ein fjerdedel av staten sine eigne pensjonistar som har gått av med AFP, seier at dei sjølve kunne ha ynskt å vere i arbeid. Ein stor del oppgir når vi spør dei, at det er ny teknologi og innføring av nytt dataverktøy som er ein av grunnane til at dei gjekk av. Så det vi har gjort, er at vi har henta to ekspertar som berre skal jobbe med dataopplæring til seniorane våre i heile departementsfellesskapet. Vi har plassert dei i Departementenes servicesenter, og dei jobbar berre med å vere seniorane sine dataekspertar, nettopp for å byggje ned barrierane for ny teknologi og for å leggje betre til rette for at seniorane våre òg står sjølv om etaten har innført ny teknologi. Så her er det fleire ting som ein kan gjere utan at det kostar all verda.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-18:
Eg har lyst til, som fleire andre har gjort, å takke interpellanten for spørsmålet, og eg har lyst til å takke dei som har delteke, for ein god debatt. Eg trur det er viktig at Stortinget er såpass samla som det er i denne saka, nettopp for å understreke kor viktig det er for samfunnet, for samfunnsøkonomien vår, at vi får gjort noko med ein altfor låg avgangsalder. Så er det antakeleg noko meir ueinigheit rundt verkemidla, men det er truleg mindre viktig. Det viktige er at vi har ei felles oppfatning av kor vi skal, både i offentleg og i privat sektor. Då er vi litt over på eit relatert tema. Dette handlar nemleg ikkje eigentleg berre om seniorar, det handlar litt om korleis vi behandlar folk, og om korleis vi som leiarar anten i offentlege eller private verksemder behandlar folk, våre tilsette, gjennom eit yrkesliv. Vi må ikkje berre verte interesserte i dei når dei er 61 år og vi har lyst til at dei skal verte i bedrifta til dei er 67 år, men vi må når vi tilset ein 30-åring, tenkje på korleis ein skal la vere å slite ut denne 30-åringen sånn at han ikkje er trygda når han er 45 år. Det er ein mykje større debatt, som vi ikkje skal ta i dag. Stortinget får rikeleg moglegheit til å debattere dette når f.eks. stortingsmeldinga om arbeid, inkludering og velferd kjem seinare. Som representanten Lise Christoffersen var inne på, er det òg ein del av debatten å sjå på uføreytingane og uføretrygdinga, og kven som er kvar i desse systema. Vi har 700 000 utanfor arbeidslivet på ulike trygdeordningar i ei tid då arbeidslivet verkeleg skrik etter arbeidskraft både i offentleg og privat sektor. Difor er det eit ansvar for leiaren og eit politisk ansvar å byggje opp rundt leiaren incitament som gjer at han ser at han òg har ein økonomisk gevinst i verksemda ved å planleggje godt for seniorane. Vi har vore inne på det. Eg kjem tilbake til oppfølginga av utvalet. Det kjem nok ikkje i seniormeldinga, som det er arbeids- og inkluderingsministeren sitt hovudansvar å leggje fram. Det kjem for så vidt tre meldingar i haust som er relaterte til temaet, nemleg pensjonsmeldinga, meldinga om seniorpolitikk og arbeids-, velferds- og inkluderingsmeldinga. Oppfølginga som eg skal ha i forhold til premiebetaling for – eg heldt på å seie – den indre stat, kjem som ei eiga sak og ikkje i ei av desse meldingane. Så handlar det om desse andre tiltaka vi har sett i gang: sjå på kompetanse, at arbeidstakarane får påfyll av kompetanse for å kunne gjere dei jobbane dei skal gjere til den tida dei skal, sjå på om vi kan leggje meir til rette for kortare arbeidstid, fleksibel arbeidstid, det å verte sett på arbeidsplassen, verte verdsett på arbeidsplassen og få nye arbeidsoppgåver som alle dei andre får på jobben. Då vert det interessant å fortsetje, og eg trur at veldig mange fleire ynskjer å fortsetje. Som fleire har vore inne på, skal AFP vere eit tilbod for dei som reelt sett har bruk for det. Det skal det framleis vere, men veldig mange av dei som har gått av med AFP, hadde nok hatt eit større ynske om å fortsetje, dersom vi hadde lagt til rette for det.