Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2007-06-04:
Jeg vil først takke utenriksministeren for en god, grundig, tankevekkende og premissleggende redegjørelse. Jeg la merke til formuleringen om at man må være mer opptatt av «refleksjon» enn av «reflekser». Det preger for så vidt også tilnærmingen her fra utenriksministeren, og det setter vi stor pris på. I likhet med Morten Høglund går jeg ut fra at formatet for disse redegjørelsene og denne type debatt er noe som vi vil komme tilbake til, men at det blir gjort på denne måten denne gangen, synes vi er helt greit. Vi takker for så vidt også utenriksministeren for at vi ble kjent med innholdet i redegjørelsen noe før den ble holdt. Det vil gi debatten en god struktur, håper jeg. Høyre ser for sin del på internasjonalt samarbeid som svaret på mange av vår tids utfordringer. Nasjonalstaten er for liten til å løse en rekke av de problemene som innbyggerne møter i sin hverdag. Organisert kriminalitet, terrorvirksomhet, miljøforurensning og globalisering av økonomien er noen eksempler på områder der nasjonalstaten alene ikke har tilstrekkelig med virkemidler. Vi må gå sammen med andre land for å finne felles politiske svar på slike utfordringer, og EU omfatter jo de aller fleste land i våre nærområder og vil i dag – og i årene som kommer – være den viktigste rammen for et europeisk samarbeid. I fravær av et EU-medlemskap er EØS-avtalen vår navlestreng til Europa. Det sier seg jo da selv at for Norge er det viktig at EU og EØS fungerer godt, og at EU for sin del er effektive. EØS-avtalen fungerer godt på de områdene avtalen var ment å dekke, slik det også fremgår av redegjørelsen. Det er også vår oppfatning. Men den legger begrensninger på muligheten til å finne gode løsninger når EU utvikler nye samarbeidsområder og nye samarbeidsformer, og det er også noe av temaet i redegjørelsen. EU-samarbeidet utvikler seg på områder som delvis eller ikke i det hele tatt er dekket av EØS-avtalen, f.eks. likestilling, rasisme, klimapolitikk og sysselsetting. Jeg synes det er interessant å lese utenriksministerens vurderinger med hensyn til hvordan Norge kan ta del i aktiviteter som er viktige for oss, særlig tatt i betraktning nettverk av bilaterale forhold – for å si det slik. Jeg tror det som her er sagt om å forstå politiske tendenser i enkeltlandene, som i sin tur blir premisser for utvikling og nye retninger i EUs arbeid, er helt avgjørende, men det er klart at det fordrer en bred kontakt. Det er en stor oppgave, ikke minst det å fokusere på konsekvensene for forhold som er av norsk interesse. Og hvilke er det? Utenriksministeren gav noen eksempler. Jeg kan legge til noen. Jeg synes det er relevant å peke på, slik det også ble gjort i redegjørelsen, at under Portugals formannskap er det en del felles interesser mellom våre land, bl.a. når det gjelder sjø og kyst, som er sentrale områder, og ikke minst, kanskje, utviklingen av EMSAs oppgaver – EMSA, som jo er lokalisert til nettopp Lisboa. I tilslutning til den videre utvikling av Schengen og tilgrensende saksområder er vi opptatt av at alt som har å gjøre med politi – Interpol, et felles antiterrorsamarbeid i Europa – også må bli et saksområde hvor Norge er med for fullt, slik som vi er det i Schengen-sammenheng, og at vi ikke blir en sidepartner. Det gjelder for så vidt også i asyl- og migrasjonspolitikken, som er fyldig omtalt av utenriksministeren. Jeg synes også det er et tema som illustrerer hvor viktig det vil være at en kommer til politiske avklaringer først, og ikke minst at det er et av temaene som vil være viktige i samarbeidet mellom Regjeringen og Stortinget, slik at politikken er klarlagt før embetsverket vårt går ut og gjør sin viktige del av jobben. Jeg vil også nevne energi og miljø, for det er unektelig slik at fra et norsk ståsted kan det virke ganske paradoksalt at landet med de største energiressursene innen EØS-området i svært begrenset grad setter premissene for politikkutformingen. Det understreker likevel betydningen av å engasjere seg i den europeiske debatten på dette området. Norge, med sine unike energiressurser, sin brede kompetanse og sin lange erfaring med åpne kraftmarkeder og stor oppmerksomhet rundt klimaspørsmål, har de beste forutsetninger for å kunne bidra i den videre utviklingen av en europeisk klima- og energipolitikk. I fellesmerknadene i innstillingen til St.meld. nr. 23 for 2005-2006 står alle de politiske partiene sammen om at «EU har spilt en viktig, stabiliserende rolle i Europa gjennom det siste halve århundret, og at EU har bidratt til økonomisk utvikling og mellomfolkelig kontakt. EU har påvirket og fremmet demokrati i mange tidligere diktaturer, og fortsetter å ha en positiv innvirkning på flere staters demokratiske utvikling gjennom sin utvidelse». En bedre politisk attest er det vanskelig å tenke seg. Jeg synes det er spesielt gledelig at både SV og Senterpartiet så sterkt anerkjenner EUs innsats for fred og stabilitet i våre nærområder. Herom synes det å være tverrpolitisk enighet. Det var jo ikke selvsagt at alle øst- og sentraleuropeiske land ville gå i en demokratisk retning etter Murens fall. EU-medlemskap har nettopp bidratt til at pendelen har svingt til fordel for demokrati. Ønsket om EU-medlemskap har også gjort at disse landene har bestrebet seg på å oppfylle grunnleggende menneskerettigheter, bl.a. gjennom å respektere etniske minoriteter innenfor sine grenser. Nettopp EUs krav til medlemslandene for å bli medlem innen demokratiutvikling, rettsstat og markedsøkonomi er viktig. Det er viktig ikke bare før de blir medlem, men vil også være viktig å videreføre som krav til alle medlemmer når de er innenfor. Med andre ord – en må påse oppfølging. I det mest ferske eksempelet minnes vi at Bulgaria, og kanskje ikke minst Romania, hadde en del problemer med noen av kravene som ble stilt til dem før de kom så langt som til medlemskapet, f.eks. om åpenhet innen finansforvaltning, økonomi og korrupsjon. Det er mitt håp at Norge kan bidra til å gjennomføre en oppfølging av hvordan slike krav etterleves også i ettertid, fordi vi bør ha en påvirkningsmulighet gjennom den rollen vi har bl.a. som finansiell bidragsyter. Men dette er også vesentlig i fremtidige utvidelser og scenarioer. En kan se for seg et EU som blir større, og som kanskje blir stort fordi en løsner litt på kravene, eller kanskje blir mer avgrenset fordi man fortsatt står på presise krav. Vi for vår del mener at det siste er vesentlig, noe også andre talere har vært inne på. Det verdigrunnlaget som er felles i EU, må være noe av det viktigste limet vi har. Jeg har ikke tid til å gå nærmere inn på Russland-spørsmålet, som er omtalt ganske fyldig i redegjørelsen, men vil bare konkludere med å si at vi er enig i å utvikle samarbeidet på alle områder med Russland. Dette har vi nylig diskutert i andre sammenhenger. Men det er ikke her i særlig grad aktuelt å gå på akkord med våre europeiske grunnprinsipper innen demokrati og rettsstatsutvikling. Jeg er enig i utenriksministerens betraktninger om Tyrkias eventuelle medlemskap, som også vil kunne være en brobygger i forhold til Midtøsten, og som er et eksempel – som jeg tror det er veldig viktig at en kunne få vist i praksis – på at det lar seg gjøre å kombinere demokrati etter vestlig modell med muslimsk kultur. Jeg er enig med utenriksministeren i at det er vesentlig for Norge at EU setter styrking av de transatlantiske bånd som et viktig mål, med et sterkere fokus på forholdet Europa–USA. Etter vår vurdering er dette udelt positivt, men samtidig en utfordring med hensyn til å få ta del i den felles europeiske politikkutformingen som vil bli presentert i NATO. Her har vi en utfordring. Jeg vil bare minne om at i komitemerknadene i forbindelse med europameldingen er det også vist til at Norge har anledning til å slutte seg til erklæringer, uttalelser og démarcher utformet innenfor rammen av felles utenriks- og sikkerhetspolitikk i EU. En har oppfordret Regjeringen til med jevne mellomrom å gi Stortinget en samlet oversikt over slike tilslutninger. Vi imøteser i det videre arbeidet og i utviklingen av samarbeidet mellom storting og regjering hvordan en har tenkt å følge opp den informasjonen. Når alt dette er sagt, vil jeg på ny takke for en tankevekkende redegjørelse og for sikkerhets skyld minne om – hvis noen skulle være i tvil om det – at etter Høyres mening ville vi nok møtt alle disse utfordringene og mulighetene best gjennom et fullverdig medlemskap.