Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-05-24:
Jeg vil slutte meg til komitélederens ros av innsatsen for å få det permanente sekretariatet for Arktisk Råd. Jeg vil også takke utenriksministeren for en bred redegjørelse, som dekket både de store omveltningene vi nå opplever i Europas naboland i Nord-Afrika og i Midtøsten, de krevende økonomiske utfordringene i mange europeiske land ettervirkningene av finanskrisen har skapt, og enkeltsaker som skaper debatt i vårt forhold til EU. Det å se disse tingene i sammenheng kan være en nyttig påminnelse om hvor privilegerte vi er, her vi ligger i utkanten av en plaget verdensdel, med ryggen mot Arktis, men likevel på den grønne gren. Denne helgen slo tusenvis av spanske ungdommer teltleir i Madrid i protest mot at landet setter europarekord i ungdomsledighet. I Norge vegrer ungdom seg for å ta sommerjobb, og i helgen streiket fotballspillere i protest mot manglende valgfrihet når det gjelder fotballstøvler. I Norden har vi nylig inngått en solidaritetserklæring som formaliserer det ansvaret vi føler for hverandre. På Vest-Balkan strever de både med seg selv og hverandre. Likevel ser vi at målet om medlemskap i EU fortsatt er en drivkraft for nødvendige reformer i økonomi og justisforvaltning og i arbeidet med å overkomme gamle motsetninger naboer imellom. Jeg vil konsentrere meg om tre områder redegjørelsen berørte: EØS-gjennomgangene, Stortingets bidrag til en aktiv europadebatt og postdirektivet. Det er ikke bare et mantra, men en realitet at EØS-avtalen har tjent både oss og EU vel siden 1994. Det er viktig å minne om hvorfor. Formålet med avtalen er å harmonisere regelverket i Norge, Island og Liechtenstein med regelverket i EUs 27 medlemsland, for å skape rettssikkerhet og forutsigbarhet for bedrifter og innbyggere. EØS-avtalen har med andre ord i all hovedsak dekket de behov norsk næringsliv har for gode konkurransevilkår på det markedet som kjøper tre fjerdedeler av all norsk eksport. Med på kjøpet, så å si, har nordmenn fått muligheten til å arbeide og bosette seg i våre 29 europeiske naboland og bli behandlet som landets egne innbyggere, med den trygghet det skaper. Sammen med Schengen-avtalene og deltakelse i en lang, lang rekke samarbeidsprogrammer, er vi gjennom disse 17 årene blitt så dypt integrert i EU-samarbeidet at vi er sterkere integrert enn medlemslandet Storbritannia. EØS-avtalen har vist seg å være tilstrekkelig robust og fleksibel til å fange opp den omfattende utviklingen, fordypningen og utvidelsen som EU-samarbeidet har gjennomgått i løpet av disse årene. EØS-avtalen og Schengen-avtalen dekker et langt mer omfattende samarbeid i dag enn da de ble framforhandlet og inngått. Samtidig er det skjedd viktige endringer i de institusjonelle rammene i EU-samarbeidet som også påvirker oss. Derfor er den gjennomgangen vi nå står foran, viktig. I den felles parlamentarikerkomiteen mellom EFTA og EU har vi også satt dette på dagsordenen. Under vårt møte på Svalbard før påske startet vi arbeidet og reiste bl.a. de problemstillingene utenriksministeren berørte i sin redegjørelse. De institusjonelle rammene i avtalen bør videreutvikles i lys av at EU-parlamentet nå har fått medbestemmelse på nesten alle områder. Parlamentet er et beslutningsorgan EØS-avtalen ikke gir EFTA-landene noe formelt forhold til. Vi er henvist til lobbyistenes rekker. Det er ikke tilfredsstillende for et land som i realiteten er like integrert i samarbeidet som medlemslandene. EUs råd har initiert en egen gjennomgang av avtalen, sett fra EUs synsvinkel. Representanten fra kommisjonen som deltar i møtene i den felles parlamentarikerkomiteen, understreker sterkt at man ikke ser for seg overraskende konklusjoner som avviker fra årsrapportenes forsikringer om at EØS-avtalen fungerer godt. De som fortsatt måtte ha politiske ambisjoner om å erstatte EØS-avtalen med noe annet enn fullt medlemskap, vil med andre ord bli skuffet om de forventer konklusjoner fra gjennomgangen av EØS-avtalen som vil styrke deres sak, i hvert fall hvis man leter etter saklige argumenter. Utenriksministeren berørte også spørsmålet om integreringen av statene Andorra, San Marino og Monaco i det indre marked. Det er helt klart noen i EU-systemet som ser EØS som den naturlige døren. Jeg vil støtte utenriksministeren i at vår inngangsdør er lite egnet. Denne uken kommer trolig de aller første, helt ferske forslag til nye direktiver fra EU-kommisjonen til Stortinget, sendt fra EFTA-sekretariatet i Brussel. Dermed tar vi et nytt skritt i Stortingets arbeid med en mer aktiv europapolitikk. Vår medarbeider i Brussel er på plass. Og når vi nå får forslagene til nye direktiver på bordet i komiteene, når de kommer fra kommisjonen, har vi – som også komiteens leder pekte på – langt bedre mulighet for å delta i debatten mens den pågår i våre naboland og i EUs organer, og ikke først to–tre år senere, når de er vedtatt og skal implementeres i EØS. Det er to viktige perspektiver ved dette. Vi får større mulighet til å påvirke utfallet av sakene gjennom debatt og kontakt med kolleger i naboland og i EU-parlamentet, slik vi har gjort under EU-parlamentets arbeid med forbrukerdirektivet. Og vi får bedre mulighet til å bringe den europeiske dimensjon sterkere inn i den politiske debatten her hjemme, både om samfunnsutviklingen og om viktige enkeltsaker. Det er åpenbart at behovet for og ønskeligheten av samarbeid over landegrensene griper inn i stadig flere samfunnsområder. Miljø- og klimapolitikken er et åpenbart eksempel alle ser. Men vi ser det også innen områder som helsetjenester, hvor utviklingen i behandlingsmuligheter og krav til kompetanse kan sprenge selv en nasjonal ramme. Det samme gjør folks egne forventninger til å bli tatt hånd om, selv langt hjemmefra, om sykdom rammer. Det nye helsedirektivet som nå kommer, skaper større trygghet og sterkere rettigheter for pasienter. Disse dimensjonene må vi i sterkere grad bringe inn i debatten om framtidens løsninger hvis debatten skal være reell, hvis den skal favne både de muligheter og forpliktelser som utviklingen i seg selv skaper, men som også våre avtaler innebærer. Utenriksministeren varslet i redegjørelsen at regjeringen mener det er tungtveiende argumenter for å gå imot å innlemme det tredje postdirektivet i EØS-avtalen. Og Stortinget debatterte de mulige konsekvensene av dette i en interpellasjonsdebatt fredag. Det vil være første gang at Norge utløser prosedyrene etter artikkel 102 i EØS-avtalen, men de har vært utløst tidligere bl.a. av Island. Som utenriksministeren redegjorde for, ligger regjeringens begrunnelse i frykten for at konkurranse også på brev under 50 gram kan svekke Postens inntekter ytterligere og dermed muligheten for å opprettholde et godt landsdekkende tilbud med enhetsporto. En analyse som Samferdselsdepartementet har innhentet, viser imidlertid at det først og fremst er overgangen til e-mail som fører til lavere inntekter for Posten. Fortsetter denne overgangen i samme tempo de neste ti årene som til nå, vil Postens inntekter reduseres med rundt 2 mrd. kr i året. Det vil kreve tilpasning på utgiftssiden, eller mer penger over statsbudsjettet i form av betaling for ulønnsomme tjenester, helt uavhengig av EU-direktivet. Den samme analysen sier at det er lite trolig at noen vil forsøke å etablere alternativer til Posten i Norge for brev under 50 gram – rett og slett fordi markedet er for lite, det faller, lønnsomheten er for dårlig, og Posten er for god. Posten Norge har jo etablert seg med CityMail i Stockholm, noe som har gitt tap i titalls millioner-klassen, og trukket seg ut av et tilsvarende forsøk i København. Det er imidlertid ingen bestemmelser i direktivet i seg selv som er til hinder for å ivareta de verdier vi ønsker å beskytte, slik som enhetsporto, muligheter for kryssubsidiering og omdeling så ofte vi måtte ønske. Direktivet åpner for å sette krav i konsesjonene som i betydelig grad vil begrense muligheten – og jeg vil tro lysten – til å etablere et alternativ som bare tar sikte på å skumme fløten i de sentrale strøk, slik Posten Norge har gjort i Sverige. Jeg peker på dette fordi det er viktig at de forhandlingene vi nå skal inn i med EU, føres på et realistisk og saklig grunnlag, og ikke minst under den forpliktelsen EØS-avtalen pålegger oss, nemlig å søke etter løsninger som begge parter kan godta. Det var noen formuleringer i fredagens debatt som lå litt utenfor en slik ramme, for å si det forsiktig. Men framfor alt er det viktig og fornuftig at vi i denne sal ikke luller oss inn i en forestilling om at bare vi ikke åpner for flere aktører som kan distribuere våre brev under 50 gram, så er Postens framtidige utfordringer på inntektssiden løst. Det er de ikke. Til det er overgangen til e-mail, SMS og MMS altfor dynamisk.