Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2010-03-18:
Nå når vi ser oss tilbake, ser vi tilbake på Norges engasjement som tilrettelegger, som nå etter ti år er over, og vi har ikke fått en framforhandlet løsning. Det er svært naturlig – og jeg synes vi skal gi ros til interpellanten for å ta opp dette spørsmålet – når Norge over så lang tid har vært så sterkt og dypt engasjert i denne saken, at vi nå tar en oppsummering av veien videre. Utenriksministeren har nå på en glimrende måte besvart med disse tre punktene om hvilken retning vi skal gå, og det synes jeg også det skal være et bredt politisk flertall for. Det er også naturlig nå, etter så lang tid, å ta en oppsummering av om de personellmessige ressursene og vår bistandspolitikk skal endre seg, og det bør de gjøre. Vår involvering har vært sterkt knyttet til fredsforhandlinger og fredsprosess. Den gangen var det to parter, mens det nå bare er én part vi har å forholde oss til. Når vi nå oppsummerer, ti måneder etter krigens slutt, må vi vel også si at en politisk løsning ikke er rykket så mye nærmere. Det er fortsatt store etniske skillelinjer, og de er snarere blitt forsterket gjennom de store sivile tapene og behandlingen av internflyktningene osv. Vi ser også at myndighetene i landet nå igjen har svart at den økonomiske utviklingen trolig vil skje i visse områder i landet hvor de har mer støtte. Dette er jo ikke akseptabelt for minoritetene. Når vi legger merke til hva den nye presidenten har sagt – en velkjent politisk skikkelse i Sri Lanka over lengre tid – må vi vel i etterkant si at han ikke akkurat har strakt ut hånden til minoritetene. Dersom han gjør det, og det kommer en tilnærming i den retningen, må også vi stå bak og støtte det – det gjorde utenriksministeren helt klart. Men jeg må også understreke at riktig oppførsel i vid forstand, skal belønnes. Det er slik vi må gjøre fra norsk side: Hvis det nye politiske regimet oppfører seg korrekt i forhold til dette, skal det også belønnes. Det er også klart at de myndighetene der fortsatt ønsker et godt forhold til Norge. Det er viktig at både vi og andre gjennom ulike kanaler nå oppfordrer Sri Lanka til gode løsninger for alle etniske grupper. Norge vil også være tjent med en normalisering i forhold til de srilankiske myndighetene. Når det gjelder de tamilske miljøene i Norge, de tamilske organisasjonene i Norge og i andre land, er det viktig at vi støtter opp om dem. Jeg kommer selv fra Stavanger, og der har vi et sterkt og solid miljø. Jeg må si jeg er imponert over disse miljøene og hvordan de støtter sine brødre og søstre i hjemlandet, og deres sterke engasjement og innsatsen etter den store flodbølgekatastrofen i desember 2004, var rørende. De viste et kolossalt flott engasjement, de overførte masse midler, de var med på å bygge hus, og det står det stor respekt av. De er også i aller høyeste grad med på å bygge Norge. Så jeg mener vi har sterke moralske og etiske forpliktelser her. Norge må ikke oppleves slik at vi svikter dem. Men som jeg sa, det er viktig at vi nå tar denne oppsummeringen. Hvis vi ser på den bistanden som vi har gitt til Sri Lanka, var den i 2009 på hele 94 mill. kr, og det var en dobling i forhold til det planlagte nivået. Vi legger også opp til store overføringer nå, ca. 60 mill. kr. Når det gjelder disse midlene, er det også viktig at vi er i god dialog og stiller krav. Midlene bør i aller høyeste grad øremerkes til gjenoppbygging, til gjenbosetting, til rehabilitering og til minerydding i både nord og sør. Det er slik vi bygger et godt samfunn med en god infrastruktur, slik at disse menneskene kan leve i fred og fordragelighet også i framtiden.