trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2003-06-06:
Komiteens innstilling er for det meste enstemmig. Jeg har bare enkelte korte merknader i tillegg til de utførlige innlegg som er kommet fra enkelte andre representanter, med synspunkter angående både investeringsprogram og spørsmålet om FLO og omstillingen av FLO, som jeg i stor grad deler. Jeg har bare lyst til kort å kommentere de merknadene Senterpartiet står sammen med Fremskrittspartiet om når det gjelder radarproblemene i Kystvakten. Det er mildt sagt ikke noen heldig sak. Det er klart at når en går til innkjøp av den type radarer – som er så viktig for Kystvakten i forhold til det området og de værforhold den fungerer under, og behovet for å være fullt ut operativ – og ender opp med radarer som ikke er fullt ut brukbare, og en blir nødt til å ty til midlertidige løsninger, så er det en situasjon som på det nærmeste er skandaløs. Jeg vil gjerne understreke i tillegg til merknadene som Senterpartiet har, at dette nok er et eksperiment som Forsvaret ikke har råd til å gjenta på den måten det nå har skjedd. Det er klart at her kan en både politisk og i forhold til de ulike regjeringer ha en ansvarsdeling, men jeg tror at lærdommen vi alle bør trekke av dette, er at dette var et eksperiment man ikke har mulighet til å gjenta, i alle fall ikke all den tid en ikke en gang juridisk har sikret seg på en slik måte at en har mulighet til å gå tilbake til produsenten og få utstyret fullt ut operativt igjen. Det er en situasjon som er alvorlig. Det er alvorlig for Kystvakten, som er noe av det viktigste vi forholder oss til i nordområdene. For øvrig slutter Senterpartiet seg til de merknadene resten av komiteen har, særlig den understrekning som angår Forsvarets logistikkorganisasjon når det gjelder behovet for å komme tilbake til Stortinget med en drøfting omkring strategi og konkretiserte mål for den videre omstillingen i organisasjonen.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2003-06-06:
Det er en grense for hvor mye Forsvaret skal koste. Det er også en grense for hvor mye Forsvaret skal bruke på investeringer. Men hvilke investeringer i Forsvaret vi bruker våre budsjetter på, vedtatt i fireårsrammer, er det opp til denne sal å avgjøre, i tett samarbeid med Regjeringen og med NATO. Det betyr at det blir meningsløst å si: Hvor mye skal våre F-16 koste, hvor mye skal våre fregatter koste? Jeg ville ikke gjort jobben min som forsvarsminister hvis jeg ikke sørget for at vi moderniserte disse med teknisk gode løsninger etter hvert som alliansen utvikler disse og tar dem i bruk. Hvis vi vil ha reell forsvarsevne langs vår kyst, så må selvfølgelig våre fregatter ha evne til å kombinere med det allierte sjøforsvaret som skal være til stede der oppe, og med allierte luftstridskrefter og allierte hærmiljøer. Det går ikke an å spørre om hvor stor sluttsummen blir levetiden ut. Grensen får vi i det budsjettet vi disponerer, og så får vi prioritere innenfor det.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2003-06-06:
Det betyr selvsagt ikke at ikke Stortinget vil få seg forelagt de totale kostnadene knyttet til fregattprosjektet etter hvert som de er vedtatt. Det betyr selvsagt ikke at ikke det vedtaket Stortinget har gjort, med en totalramme på 15,3 milliarder kr. i 2003-kroneverdi, ligger fast. Men det betyr at Regjeringen forbeholder seg retten til å foreslå tilleggsprosjekter, slik som dette TDL-16-prosjektet til 480 mill. kr., i tillegg til den totalrammen som Stortinget har vedtatt. Det betyr også at vi kommer til å foreta en kontinuerlig vurdering av hvilke tilleggsprosjekter vi vil foreslå på fregattene, på MTB-ene eller på F-16-flyene, ut fra hva vi har størst operativ nytte av. Det betyr ikke at ikke Regjeringen og stortingsflertallet har nøkternhet. Det betyr ganske enkelt at vi utviser fleksibilitet i forhold til hvor vi putter inn våre investeringsressurser. Men alt må godkjennes og vedtas av Stortinget.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2003-06-06:
Det er forskjell på å si at man ikke skal forholde seg til vedtatt totalramme for hovedprosjektet, eller at man ikke skal forholde seg til anslått ramme for systemet Nye Fregatter, som er et annet beløp, og det å si at man ikke vil sette en sluttsum for hva fregattene med tilleggsprosjekter over levetiden vil koste. Jeg vil dessuten si at det ikke er slik at vi i dag varsler at det vil komme en rekke tilleggsprosjekter. De tilleggsprosjektene som vi har nevnt, er Taktisk Data Link, og så har vi disse andre prosjektene, bl.a. ESSM, som vi kommer med forslag om når vi har vurdert hva vi finner riktig, enten å øke kostnaden eller å gå ned på antallet, ut fra hva de andre beslutningstakerne i NATO gjør. Da kommer vi med et beslutningsforslag på det. Men ut fra det er det pr. dato ingen indikasjon på at totalrammen i hovedprosjektet ikke vil bli overholdt.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2003-06-06:
Jeg sa at det ikke vil finnes en sluttsum for hvor mye tilleggsutstyr vi vil kjøpe til en plattform gjennom plattformens levetid. Det har ingenting å gjøre med den korte perioden mens disse fregattene bygges, men det betyr at lenge etter at de er bygd, vil det selvfølgelig være vår plikt å sørge for at disse plattformene er utstyrt med så godt utstyr som mulig i den tiden vi skal bruke dem. Her må man altså skille veldig klart mellom det å ha et totalprosjekt som er godkjent i Stortinget, og som inneholder konkrete prosjekter vi er kjent med, og det å være åpne for at det etter hvert som teknologiutviklingen skrider fram, kan bli behov for tillegg til fregattene, lenge etter at de har forlatt fregattdokken i Spania.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2003-06-06:
Jeg kan selvsagt bekrefte at gjenkjøpsregimet har hatt betydning for norsk industri og fortsatt vil ha det. Da vi besluttet 100 pst. gjenkjøp når det gjelder fregattene, var det nettopp fordi det ville være en unik mulighet for norsk skipsrelatert industri til å få eksportert produkter for en like stor kontraktssum som det vi kjøper fregatter for. Det var også bakgrunnen for at vi valgte å bruke 100 pst. gjenkjøp da vi underskrev den nye helikopterkontrakten NH-90 for en tid tilbake. Vi vil selvfølgelig alle steder der det er mulig, og der det er lønnsomt, for Norge, benytte oss av gjenkjøpsregimet. Men i noen ganske få prosjekter ser vi en utvikling fra gjenkjøpsregime til industrielt samarbeid i forkant, der man gjennom å delta på utviklingsnivå sikrer seg kontrakter framover. Det prosjektet gjelder selvfølgelig spesielt Joint Strike Fighter. Men jeg kan bekrefte at når det gjelder fregattene, er vi godt i rute. 50 pst. gjenkjøp skulle vært oppnådd i 2007, men vi har oppnådd det allerede, nettopp ved å ha en tett oppfølging.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2003-06-06:
Jeg kan selvsagt ikke si at det ikke er noen grunn til bekymring knyttet til de nye radarene som skal brukes på helikoptrene på Kystvakten, for det var jo nettopp bekymringer som gjorde at vi oversendte informasjon om dette til komiteen, og at vi hadde en høring om det. Men det som er viktig, er det som komiteen har understreket i sin innstilling, at vi ikke kan stille sikkerhetskrav som er slik at de setter menneskeliv i fare. Vi kan ikke jenke på sikkerhetskravene når det gjelder å få til operative systemer på Kystvakten. Derfor er det nå nedsatt en hurtigarbeidende arbeidsgruppe som skal teste ut de nye radarene med de tilpasninger som man nå arbeider med, og så skal de godkjennes av sikkerhetsmyndighetene i Luftforsvaret, for at vi kan være helt trygge på at det vi gjør, er forsvarlig. Jeg vil også si at det ikke blir noen fullgod løsning som en initiell løsning, men målet er altså at den langsiktige løsningen som man skal gi en anbefaling om i neste fireårsplan, forhåpentligvis skal bringe oss nærmere en fullgod løsning.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2003-06-06:
Dette har vi gått ganske grundig gjennom, bl.a. i en komitehøring. Jeg kan ikke garantere at vi får en fullgod løsning i den initielle løsningen som det nå arbeides med i denne arbeidsgruppen. Men det vi regner med, og det Luftforsvaret regner med, er at man kan få en løsning som gjør at vi har helikopter på Kystvakten fra høsten av, men med begrensninger. Det er heller ikke slik at vi i dag kan si med 100 pst. sikkerhet hvorvidt det blir behov for en helt ny systemløsning i neste fireårsproposisjon eller ei. Det vi har vært klare på i høringen, er at vi ikke nå kan konkludere med at vi må kjøpe nytt. Det er muligheter i form av tilleggsløsninger, og de utprøves. Mitt svar er altså, som det har vært tidligere: Målet er, med den arbeidsgruppen som arbeider på spreng med det, å få helikoptrene på plass på Kystvakten – med begrensninger – fra høsten av, og at vi først får ta stilling til en fullgod løsning når forslaget til ny fireårsproposisjon legges fram.
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2003-06-06:
Statsråden uttrykte at hun mente det var meningsløst å snakke om totalkostnadene. Jeg kan forstå dem som her i salen er kritiske og stiller spørsmål om kostnadene, og det er det grunn til å gjøre. Men jeg ser behovet for fregattene, og jeg skjønner også at det vil påløpe utgifter i årene som kommer. Det er enda mange år før de er ferdige, og vi kan altså være forberedt på at det her vil påløpe mange, mange kostnader som vi ennå ikke har fått belyst i dag. Mener statsråden at det i løpet av de årene som disse fregattene skal bygges, vil foregå en så stor teknologisk utvikling at det er behov for hele tiden å komme tilbake til nye kostnader, eller er det på grunn av at man ikke har hatt den totale oversikten fra starten av?
Morten Lund (Senterpartiet), 2003-10-08:
På vegne av Ola D. Gløtvold, Magnhild Meltveit Kleppa og meg selv vil jeg fremme forslag om å innføre et skattefradrag for aleneboende som ledd i en handlingsplan for å bedre kjøpekraft og levekår for denne gruppen.
Morten Lund (Senterpartiet), 2003-10-08:
Dagens budskap fra næringslivet er bl.a. at skipsverftene sier at de nå må si opp folk. Og det visste vi fra før. Vi har nettopp vært ute i valgkamp og snakket med næringslivet, og de sier: Vi trenger en regjering som er på vår side, det har vi savnet siden denne regjeringen kom til. Jens Petter Ekornes, en kjent person, medlem i Høyres sentralstyre, har sagt gang på gang: Vi trenger den gammeldagse politikken som DU stod for. Uten den hadde ikke Sunnmøre sett slik ut som det gjør i dag. Og han sier at det går an å bli mer lønnsomme enn dem som flagger ut i dag, hvis vi i Norge får hjelp til teknologiutvikling. Den må gis over statsbudsjettet, som det gjøres i andre land. I Norge er vi i ferd med å spare oss til fant. Arbeidsstyrken har 14 ganger større verdi enn petroleumsformuen, sa Jens Stoltenberg i Arbeiderpartiets langtidsprogram. Det er arbeidsstyrken som er den viktigste formuen vi har. Da kan vi ikke legge den brakk. Det er det denne Regjeringen er i ferd med å gjøre. Vi er nødt til å gi hjelp til alle dem som kan sette folk i arbeid. Kommunesektoren er viktig. Hvis den også nå er nødt til å si opp lærere, hjelpepleiere og sykepleiere fordi budsjettene krever det, blir det ikke bedre. Men det verste med det, er at folk sier det var ikke det politikerne sa til oss i valgkampen. I valgkampen gikk Regjeringen ut og sa – det hørtes slik ut – at økonomien skulle bli bedre enn det som flertallet bestemte i vår, og så presenteres det noe som er 2 milliarder kr lavere enn det som Stortinget vedtok! Så til uavhengige eksperter som sier at Senterpartiets politikk har vært bra. De som vurderte Norges Banks rentepolitikk, ga karakteren Ng+ til Norges Bank. Men det er karakteren til Per-Kristian Foss, det! For det er han som skulle ha strammet inn overfor Norges Bank når han så at det gikk galt med norsk næringsliv.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2003-10-08:
Jeg lytter alltid med interesse når Arbeiderpartiets finanspolitiske talsmann taler – unnskyld, talskvinne – og derfor har jeg lyst til å starte med et sitat fra Holden-utvalget, som jo var partenes eget utvalg for å vurdere hva som skulle til i kampen mot arbeidsledigheten. Det heter der: «Problemene konkurranseutsatt sektor nå opplever har først og fremst sammenheng med lønnsdannelsen og effekten av pengepolitikken på kronekursen. Det er her en må søke løsningene. Utvalget vil ikke anbefale tiltak som støtter enkeltbransjer og enkeltvirksomheter. Med lavere lønnsvekst kan pengepolitikken slakkes opp. Da faller renten og kronen vil kunne svekkes.» Det var altså sagt, og dette har skjedd. Det er ingen tvil om at politikken i så måte virker. Når det tales om tålmodighet, må jeg si at Arbeiderpartiet burde kikke på sin egen forhistorie. Det tar tid fra den økonomiske veksten kommer, til arbeidsledigheten går ned. Det kan man lese seg til gode erfaringer med også fra begynnelsen av 1990-tallet, og det samme vil skje nå. Vi legger ikke opp til at arbeidsledigheten skal fortsette å øke gjennom hele neste år, men vi regner med at med det økonomiske opplegget vi nå legger frem, vil ledigheten etter hvert avta neste år. Jeg ser også med spenning frem til hva Arbeiderpartiets alternative opplegg vil innebære, for jeg skjønner på Hill-Marta Solberg at skattelettelser etter hennes oppfatning – og det er jeg altså uenig i – gir økt ledighet. Det må innebære at Arbeiderpartiet med dette varsler vesentlige skatteøkninger. Jeg registrerte også i valgkampen at Arbeiderpartiet la frem en serie nye utgiftsforslag, som kom på toppen av dem Stortinget har vedtatt, og dem Regjeringen nå foreslår, i størrelsesorden mange milliarder kroner. De vil åpenbart også komme til å bli finansiert gjennom skatteøkninger.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2003-10-08:
Jeg lytter alltid også når Siv Jensen taler, men jeg fikk ikke med meg visjonene. Jeg fikk heller ikke med meg noe alternativ, og jeg fikk i enda mindre grad med meg noen helhet. Men at det går an å bli så opphisset over å få rett, det har jeg enda større problemer med å forstå. Nå mener ikke jeg at Fremskrittspartiet har rett i sitt angrep mot handlingsregelen. Fremskrittspartiet har alltid vært mot den, og mener nå at den er opphevet. Det er vel ikke akkurat fra det hold at prognosene skal tas med det største alvor. Så gjør man det å være uenig i Regjeringens prognoser for økonomisk vekst til et stort poeng. Det må man gjerne gjøre. Man kan jo f.eks. tro på Statistisk sentralbyrås prognoser, som ligger høyere enn Regjeringens, eller man kan tro på Norges Banks prognoser, som ligger litt lavere enn Regjeringens prognoser, eller man kan tro på et midtpunkt mellom disse. Det er fritt valg. Men jeg tror ikke man skal gjøre det til noe stort politisk poeng. Når man derimot sier at budsjettet ikke inneholder tiltak som er egnet for å bekjempe ledigheten, så tar man rett og slett feil. Og man tar så feil at man også er uenig i partenes egen analyse. I Holden-utvalget beskriver partene hvordan kampen mot ledigheten skal føres. Det har Regjeringen gjort. Det vil etter hvert gi resultater. Det viser også de tall vi har lagt frem. Men når man tror at permitteringsreglene er et av de viktigste tiltakene for å begrense ledighet, da er man på gal banehalvdel, for ikke å si at man kanskje er på tribunen. Når man er permittert, er man ledig. Når man er permittert, er man faktisk også forskånet for arbeid – unnskyld uttrykket, for det er ikke dekkende, men da kan altså ikke Aetat kjempe for å skaffe vedkommende ny jobb. Det viktige er derfor at vi får en aktiv formidling, og dessuten at hele budsjettet er innrettet med sikte på å gjøre noe med grunnproblemene i norsk konkurranseutsatt næringsliv i forhold til å ansette flere. Ved å ansette flere i næringslivet får man flere jobber, og da får man ledigheten ned. Så enkelt, men så vanskelig, er det.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2003-10-08:
Jeg tror nok vi snakker litt forbi hverandre hvis man karakteriserer 900 000 nordmenn som nyter godt av frikortordningen, som de fattige. Da har vi en helt annen analyse av hvor fattigdomsproblemene befinner seg i samfunnet. Regjeringen setter inn ved dette budsjettet 240 mill. kr i øremerkede, målrettede tiltak mot de få, men viktige og uakseptable fattigdomslommer vi har i vårt samfunn. Vi er den første regjering som har lagt frem en samlet analyse av fattigdomsproblemene, og tiltak følges opp også i dette budsjettet. Permitteringsreglene var tema igjen. La meg si det slik at det er Stortinget som har vedtatt, på basis av Stoltenberg-regjeringens forslag i 2001, at det normale er 26 uker. I Stortinget bad man oss i vår om å innføre en viss utvidelse midlertidig i høst. Det har vi gjort på en måte som også er tilpasset våre EØS-forpliktelser, og Stortinget vedtok i den forbindelse ikke noen endring av de varige reglene. Jeg vet ikke om jeg husker feil – det kan kanskje representanten minne meg om hvis jeg skulle gjøre – men jeg husker ikke at SV foreslo en lovendring, som de nå tar til orde for. Kommuneøkonomien er viktig. Og som statsministeren har sagt: Økningen i kommunenes samlede rammer, som denne regjeringen nå foreslår, har ikke vært større på flere år. Hvis man virkelig mener at 3 ¾ milliard kr økning i de samlede rammer for kommunene skal føre til dramatiske, negative konsekvenser, da er jeg spent på å se hva SVs alternative forslag blir, og hvordan man skal kombinere milliarder i økninger på alle områder representanten nå har vært igjennom, på en måte som ikke øker skattene for næringslivet, som jeg skjønner at SV nå vil stimulere gjennom gulrøtter. Jeg ser frem til å forsyne meg av den gulrotbunten, og jeg ser frem til nytenkning i SVs politikk også på det området. Jeg gleder meg faktisk.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2003-10-08:
Jeg hadde nesten ventet at representanten Lund på vegne av Senterpartiet ville glede seg over en rekordartet økning i de frie inntekter, sammenlignet med hva Senterpartiet foreslo da de satt med kommunalministeren. Da var det ikke 1,8 milliarder kr – det var 0,2, 0,2 og 0,2 i de tre årene de hadde budsjettansvar. Den samlede inntektsvekst for kommunene var i de årene også lavere. Men jeg skjønner at det er nye toner i Senterpartiet nå, og man karakteriserer budsjettet i sin helhet som «uansvarlig», under henvisning til faglige råd, som Senterpartiet følger i sitt opplegg. Jeg har ikke oppdaget den fagmannen hittil, men jeg skal fortsatt lete etter den fagmannen, den økonomiske fagpersonen, som sier at Senterpartiets måte å drive økonomisk politikk på vil føre til bedre resultater, lavere ledighet og mer vekst. Jeg kan korrigere én ting, og det er helt åpenbart: I budsjettet ligger det ikke noen økning av arbeidsgiveravgiften i de soner som i dag har differensiert arbeidsgiveravgift på 10 pst. Da har ikke representanten fått med seg at vi tar sikte på at ESA-vedtaket, som vel å merke ble påført oss under en senterpartistatsråd i 1999, skal følges opp gjennom en overgangsordning over tre år, slik at det ikke for noen blir en økning i nærheten av det tallet som representanten oppgav. For øvrig må jeg bare si at jeg ikke tror næringslivet ber om at man skal vedta seg ut av ledigheten gjennom statlige tiltak. Jeg registrerer bl.a. at næringslivet har bedt om mer fleksible regler – det gjelder ikke minst skipsverftene og hele industrien langs kysten som lever av ordremengder som varierer veldig sterkt, de har bedt om mer fleksible regler for midlertidige ansettelser. Det går Regjeringen inn for. Hva er Senterpartiets holdning til dette?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2003-10-08:
Det er riktig som representanten Bastesen sier, at selve finanspolitikken, altså budsjettet, vil virke om lag nøytralt på den økonomiske aktiviteten. Men den økonomiske politikken omfatter jo noe mye mer enn det, ikke minst omfatter den betydelige lettelser i rentenivå og dempet kronekurs. Det er et aktivt bidrag til å stimulere økonomien. Det er for øvrig i tråd med hva partene selv har ønsket, at det er pengepolitikken som nå skal få fungere, fordi det bidrar til å styrke vår konkurranseevne. Jeg er glad for at vi får Kystpartiets støtte til å fjerne fordelsskatten på bolig i denne perioden. Det monner, det også! Representanten Bastesen sa at Kystpartiets politikk ikke ville ført til et ESA-pålegg om å legge om den differensierte arbeidsgiveravgiften. Det har jeg noe problem med å se. I så fall måtte det ha betydd en oppsigelse av EØS-avtalen, hvilket ville ha fått dramatiske følger for store deler av kystens næringsliv.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2003-10-08:
Jeg skal la fristelsen til å ta opp en ny EU-medlemskapsdebatt med representanten Bastesen ligge. Den muligheten byr seg nok senere. Dette har vært en interessant debatt å lytte til. Jeg har bare et par kommentarer til den sosiale profilen. La meg minne om at da jeg omtalte at Regjeringen i dette budsjettet øker fattigdomssatsingen med 240 mill. kr, kommer det altså på toppen av den innsats som er gjort i tidligere budsjetter, slik at omfanget av disse tiltakene nå er i størrelsesordenen 800–900 mill. kr. Det er viktig, og det er viktig at vi har fått Stortingets støtte til dette, for det er faktisk den første regjering som har gått inn i fattigdomslommeproblemene med målrettede tiltak, ikke bare omtalt generelt en halvdel eller en kvart del av den norske befolkningen som fattige. Når frikorttaket øker, innebærer det at noen færre blir skjermet av ordningen. Men jeg minner om at vårt forslag altså vil skjerme 600 000, og det er omtrent den samme andel som da arbeiderpartiregjeringen overlot makten til Bondevik I-regjeringen i 1997. Man skal kanskje være litt forsiktig med å beskrive katastrofen i den situasjonen, for noen hver kan møte seg selv i døren der. Dette budsjettet er ikke rettet inn mot noe politisk parti ut fra noen taktiske motiver om samarbeid i Stortinget. Det er en åpen invitt til alle partier om samarbeid, og det er en invitt til partene i arbeidslivet om å bidra også på sitt område til moderate lønnsoppgjør, noe som vil være et viktig bidrag i kampen mot ledigheten. Det viktigste Regjeringen legger opp til, er å føre en økonomisk politikk som hittil har gitt det positive resultat at stadig færre bedrifter snakker om utflagging, stadig færre bedrifter bedriver oppsigelser og stadig flere bedrifter ser positivt på fremtidsutviklingen og på sine egne resultater. Da jeg viste til en bedriftsundersøkelse i mitt innlegg, var ikke det noen teoretisk undersøkelse av Statistisk sentralbyrå. Det er bedriftsledernes egne vurderinger av positive fremtidsutsikter, og ikke på halvannet år har så mange gitt positive signaler om at nå går det bedre. Det er ikke det eneste vi gjør. Budsjettet inneholder – og her ble det sagt noe feil i SVs innlegg, bl.a. når man sier at det ikke gis mer til forskning og utdannelse i dette budsjettet – en vesentlig økning både til forskning og utdannelse. Det inngår som et ledd i Regjeringens samlede næringsstrategi. Forskning og utvikling er en viktig del av dette. Også offentlig aktivitet er viktig som et ledd i sysselsetting – og da snakker vi ikke bare om permitteringsregler eller om sysselsettingstiltak, eller om Aetat, som er viktig nok. Men det ligger i dette budsjettet vesentlige økninger i lånerammer til skolebygg, generelle bygg på ulike områder, satsing på jernbane og vei, og til kommunesektoren, som samlet sett også gir en betydelig sysselsettingseffekt. Det er ikke det viktigste, men det hører med i et samlet bilde.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2003-10-08:
Jeg må bare få konstatere at det budsjettet som finansministeren har presentert i dag, ligger svært langt unna den politikken som Arbeiderpartiet mener det er nødvendig å føre i den situasjonen vi har i dag, med en så høy ledighet. Vi er svært bekymret for at ledigheten skal bite seg fast på et nivå på over 100 000. Derfor mener vi også at det ikke er tilstrekkelig å gjøre slik finansministeren og Regjeringen gjør, finansministeren nærmest klamrer seg til rentefoten i håp om at det skal løse problemene med ledigheten. Vi mener også at det er helt nødvendig med målrettede tiltak, skal vi unngå at ledigheten biter seg fast på et høyt nivå. Det Arbeiderpartiet kommer til å foreslå i den økonomiske politikken i høst, kommer også til å ha en slik innretning.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2003-10-08:
Når det gjelder Fremskrittspartiets visjoner, Fremskrittspartiets alternativ og Fremskrittspartiets helhet, så skal statsråden få det når vi har hatt litt mer enn en halvtime til å gå gjennom Regjeringens eget budsjett. Jeg skjønner at statsråden er utålmodig, men litt lengre tid må vi nok få på det. Så er det ikke slik at permitteringsreglene er viktigst i forhold til ledighetskampen. Men de er med i helheten. For Fremskrittspartiet er det betydelig viktigere å ta omfattende grep i skattepolitikken, fordi det er med på å skape et grunnlag for at bedriftene tør ansette flere, for at de tør investere mer, for at de tør skape mer. Dernest er det viktig for Fremskrittspartiet at vi nå begynner å investere i vårt eget land. Dette er f.eks. et budsjett mer eller mindre blottet for midler til nye veiinvesteringer. Ja, vi har hørt samferdselsministeren gjennom hele valgkampen gi uttrykk for at tiden for veiutbygginger er forbi. Det er forstemmende å høre i et land som Norge, som ligger langt unna andre land når det gjelder veiutbygging og standard på veier. Her kunne man også gjort noe fordi det også ville ha vært med på å redusere utgiftene til store deler av norsk næringsliv, som er avhengig av gode transportårer for å få fraktet sine varer til markedene. Når det er sagt: Hvis man skal vurdere ledigheten, utviklingen i norsk økonomi osv., kan man trekke en parallell til at når de fleste av oss er syke, går vi til legen. Vi går til legen for å få en diagnose, og så, etter at diagnosen er stilt, får vi medisiner for å bli friske. Men hva er det Regjeringen gjør med pasienten? Regjeringen stiller jo ingen diagnose, Regjeringen skriver jo ikke ut noen medisin hvor målsettingen er å gjøre norsk økonomi frisk, hvor målsettingen er å redusere arbeidsledigheten. Regjeringen lar pasienten sitte på venterommet og håper at jo lenger pasienten blir sittende på venterommet, jo større er sannsynligheten for at problemene går over av seg selv. Det er ingen aktiv, målrettet politikk, hvor man har visjoner for hvor man skal hen. Det er det som bekymrer meg mest, og derfor gjentar jeg det jeg sa i stad: Det er ingenting i dette budsjettet som inviterer Fremskrittspartiet til samarbeid.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2003-10-08:
Det er bra at finansministeren gler seg. Og no skal han få høyre. Frikortordninga vil ramme sjuke, ho vil ramme gamle, og ho vil ramme fattige. Og når Regjeringa begynner med den målrettinga, kva er det ein gjer då? Jo, ein gjev meir av den resepten at no skal du behovsprøvast, no skal du målast og vegast og sjåast på av både den eine og den andre instansen før du kan få ein økonomisk rett, mens ein tar vekk dei generelle ordningane som gjer at folk får hjelp når dei har det litt vanskeleg. Permitteringsreglane kom under Stoltenberg, ja. Men då hadde vi ein heilt annan arbeidsløysestatistikk enn den vi har no. Partane i arbeidslivet ynskte å ha ei mindre permittering, ja, men no ynskjer partane i arbeidslivet hjelp til å kome over den nedkonjunkturen som vi har, spesielt i industrien. Dei ber ikkje om varige endringar, det har heller ikkje SV sagt vi skal foreslå. Vi foreslår at ein i forskrift kunne ha gitt verftsindustrien den draghjelpa det er at ein får permitteringsreglar for 52 veker i 2004, slik at ein kan få kontrahert nye ordrar, som så skal prosjekterast før ein kan begynne å tilsetje igjen. Det er jo ikkje slik at folk rundt om i alle desse industribygdene og -byane har så mange alternative arbeidsplassar å verte tilbodne. Då må dei gå på permittering og helst på arbeidsmarknadstiltak og verte verande i bygda, verte verande i byen, i påvente av at verftet kontraherer nye ordrar. Har ein då sendt dei til Oslo, til Bergen eller til Ålesund, er kompetansen vi treng til å byggje dei båtane vi skal byggje, vekk. Så det må jo bety at finansministeren ynskjer å byggje ned verftsnæringa. Når det gjeld kommuneøkonomien, kjem Regjeringa til å få eit heilt anna opplegg frå SVs side, både for å berge sysselsetjinga og ikkje minst for å vareta velferdsgoda som vi har i dette landet.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2003-10-08:
Konjunktursituasjonen er slik at den økonomiske politikken må stimulere produksjon og sysselsetting i fastlandsøkonomien. Regjeringen legger opp til et budsjett som er om lag nøytralt for økonomien. Arbeidsløsheten forventes å gå opp og veksten å avta i økonomien. Dette bør tilsi at en bør benytte større ressurser i 2004 enn foreslått av Regjeringen. I Fiskeridepartementets budsjett er det altfor lite midler til slepebåter. Disse båtene er helt nødvendige for å sikre oljevernberedskapen i nord, der den internasjonale oljetrafikken øker sterkt. Fiskeriministeren kan gjerne vise til en avtale om bruk av trålere til denne oppgaven. Det kan vise seg å være både dyrt og lite hensiktsmessig. Fiskeridepartementets budsjett burde satse mye sterkere på fiskerihavner. Det er feil at lastede fiskebåter må stå på grunn når de leverer sin fangst. De bidrar tross alt til storsamfunnet. Regjeringen vil ha moms på havnetjenester, mens andre samferdselstjenester fritas. Kystpartiet vil ha lik behandling av alle samferdselstjenester. Mer av oljefondet bør plasseres i innlandet. En god del av den offentlige gjeld i kommunesektoren kan konverteres til gjeld i oljefondet. Regjeringen vil kutte fordelsskatt på bolig med bare 100 mill. kr. Dette utgjør under 10 pst. av provenyverdien av denne skatten. Det rimer dårlig med løftet Regjeringen har gitt om å avvikle fordelsskatten i inneværende periode. Er det virkelig slik at Regjeringen vil forplikte seg til å fjerne den resterende milliarden som denne skatten vil utgjøre, i 2005? Hadde vi fulgt Kystpartiets politikk, ville vi ikke vært i den situasjonen at vi måtte fjerne den differensierte arbeidsgiveravgiften. Det foreslås å bygge opp nye arbeidsplasser i distrikter som vil bli rammet av ordningen med å fjerne arbeidsgiveravgiften. Men hvordan skal dette gjennomføres i praksis? Regjeringens manglende satsing på lokale lensmannskontor og lokale likningsnemnder er en dårlig bruk av ressurser. Det innebærer at man kutter ut den viktige ekspertisen som ligger i disse stillingene. Overføringene til kommunene øker ikke så mye som det var forutsatt i kommuneøkonomiproposisjonen for 2004. Kystpartiet ønsker en mye sterkere satsing på viktige kommunale oppgaver som helse og utdanning. En nesten dobling av frikortgrensen er helt uholdbart og vil nettopp ramme de svake i samfunnet.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2003-10-08:
Jeg takker finansministeren for at han tok ordet. Det er jo litt rart å høre finansministeren si at han skal fjerne fordelsskatten ved å bo i egen bolig. Når han sier det fra denne talerstolen, går jeg ut fra at det blir tilfellet i 2004, men det framgår ikke av budsjettet, hvor det sies at bare ca. 10 pst. skal fjernes. Det er ingen tvil om at hvis man hadde fulgt Kystpartiets politikk, hadde vi sluppet fjerningen av den differensierte arbeidsgiveravgiften. Finansministeren sier at vi ved å følge Kystpartiets politikk, hadde vært i en helt annen situasjon. Vi kunne ha hatt en handelsavtale med EU. Vi behøvde ikke hatt en EØS-avtale, som viser at vi har et B-medlemskap i EU istedenfor et fullt medlemskap, slik vi nå har det. Det er på tide å ta opp forhandlinger om nettopp dette.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-13:
Jeg foreslår Heidi Grande Røys.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-13:
Som eg sa i innlegget mitt, hadde SV ein del innvendingar til miljøinformasjonslova. Blant anna kom det under dei grundige høyringane som energi- og miljøkomiteen hadde i forhold til lova, innvendingar frå Forbrukerrådet. SV er alltid lydhøyr overfor Forbrukerrådet, som me meiner har ein svært viktig funksjon i det norske samfunnet. Eit par spørsmål: Det at lova legg opp til ei skjønsmessig vurdering av eit vesentlegheitskriterium, kan jo fort bli noko som gjer at lova ikkje fungerer, nemleg ved å ha ulike definisjonar på kva som er vesentleg og kva som er uvesentleg. Så mitt spørsmål til miljøvernministeren er om han kan illustrera for Stortinget kva som ligg i omgrepet vesentlegheitskriterium, sånn at ein forstår at vesentlegheitskriterium ikkje er å svekkja lova. Så gjeld det dette med klagenemnda si samansetjing og korleis vedtak der skal følgjast opp. SV hadde helst sett at det var sanksjonar mot folk som ikkje følgde opp lovverket. Det er det ikkje fleirtal for, men det er noko ein gjerne kan koma tilbake til i neste runde. Men det må vel vera slik at når ein fattar vedtak i klagenemnda, må dei offentleggjerast, slik at det har ein funksjon å klaga, og slik at ein ser at klaga anten blir teken til følgje eller avslått på ein skikkeleg måte. Til slutt vil eg gjerne utfordra miljøvernministeren når det gjeld samansetjinga av klagenemnda. Det er eit forslag frå SV og Arbeidarpartiet om å ha med nokre som har med offentlege innkjøp å gjera, f.eks. Grøn stat. Er det naturleg at dei sit i klagenemnda?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-13:
Det var iallfall eit svært positivt signal frå miljøvernministeren når det gjeld offentleggjering av vedtak. Det er klart at med dei signala kan miljøvernministeren gå vidare med dette standpunktet. Han veit at han då vil ha støtte frå Arbeidarpartiet og SV i dette. Så til spørsmålet om vesentlegheitskriteriet. Poenget med høyringar er jo nettopp at ein skal få fram om ting er vesentlege eller uvesentlege innvendingar i forhold til eit lovverk. Då må det vera om å gjera at ein ikkje driv med skjøn på førehand. Då øydelegg ein for lovas intensjon. Høyringa skal få fram om ting er vesentlege eller uvesentlege. Eg forstår ikkje kvifor ein skal ha med den skjønsvurderinga som ein legg opp til. Eg vil nok ein gong be om at dette blir forklart. I forhold til samansetjing går forslaget frå SV – som miljøvernministeren tydelegvis ikkje har lest – ut på å ta ut ein av næringslivsrepresentantane til fordel for den representanten i offentleg sektor som har ansvar for å driva med innkjøp, og som dermed har ein svært viktig funksjon i forhold til staten som miljøpådrivar. Eg går ut frå at miljøvernministeren er einig med SV i at det må staten bli. Der er det dessverre ein svært lang veg å gå.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-13:
Eg takkar nok ein gong statsråden for svaret, og eg beklagar at han ikkje heilt forstår poenget med dette vesentlegheitskriteriet som SV og Arbeidarpartiet vil ha vekk. Det eg ønskjer å spørja statsråden om no, går på det med representasjon i klagenemnda. Statsråden gav uttrykk for at ein person som hadde å gjera med offentlege innkjøp, f.eks. knytt til Grøn stat, sannsynlegvis ville få habilitetsproblem. Det høyrest fornuftig ut, synest eg òg. Men det betyr at slik som miljøvernministeren tenkjer, at nemnda skal setjast saman med tre frå næringslivet, så blir altså desse definerte som habile. Det blir lite logisk for meg. Då må eg berre be om ei forklaring på kva statsråden meiner med det han sa i den siste replikken.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-13:
Lat meg starta med å unnskylda meg overfor Arbeidarpartiet for at eg i førre sak drog dei inn i eit godt standpunkt som SV stod for. Det var slett ikkje meininga. Det er gjerne eit uttrykk for at samarbeidet har vore så godt at eg trudde me var einige om alt! Så det beklagar eg hermed. Så til denne saka. Eg trur at representanten frå Framstegspartiet i sitt innlegg var inne på noko vesentleg som dei allereie no forsøkjer å stikka frå. Det er nemleg slik – i alle fall er det ein påstand frå SV – at me her risikerer at hushalda får ei større rekning. For den privatiseringa ein driv med her, blir ein utgiftspost som til sjuande og sist kjem til å føra til at det norske folk blir pålagt større skattar og avgifter, for å bruka den terminologien som Framstegspartiet er best kjent med. Framstegspartiet er no sannsynlegvis med på eit forslag som aukar utgiftene for hushalda til behandling av søppel. Det kan dei ikkje fri seg frå. Nettopp derfor burde dei gått saman med Arbeidarpartiet og SV for å få dette utgreidd. No tek dei ein sjanse. Den sjansen kan altså føra til at hushalda får høgare avgifter – med Framstegspartiet sine stemmer. Det må ein vera klar over når ein gjer det ein gjer. Reint ideologisk er det jo heilt klart i Høgre og Framstegspartiet si ånd å gjera det ein gjer i dag, nemleg å pressa fram ei privatisering av offentleg verksemd. Det er forståeleg reint ideologisk. Men ein må ikkje forsøkja å springa frå konsekvensane. Derfor burde ein altså gått grundigare inn i dette. SV er på si side oppteke av distriktsvinklingane på dette. Me trur nok at dette kan fungera i ein del større byar, at det er relativt enkelt å gjera det her i Oslo, men dersom ein reiser til Ryfylke eller andre plassar der det er rimeleg skrint med folk, vil ikkje dette fungera. Ein får ikkje næringslivet til å kjøra milevis for å henta nokre pappkartongar langt inne på heia der det allereie er ei kommunal teneste frå før. Så dette systemet er altfor dårleg gjennomtenkt. Derfor seier kommunane at dette vil me eigentleg ikkje ha. Derfor seier reinhaldsverket at dette er me eigentleg kritiske til. Og derfor seier altså SV og Arbeidarpartiet at dette må greiast ut nærare, dette må ein gå meir inn i, slik at ein veit kva ein gjer. SV og Arbeidarpartiet konstaterer at eit stortingsfleirtal vedtek ei lov som det etter vår oppfatning ikkje har full kontroll over konsekvensane av. Det beklagar me, men me skal jaggu meg følgja med på kva som skjer når hushalda f.eks. får høgare avgifter fordi næringslivet skal prioriterast nok ein gong.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-13:
Lat meg starta med å replisera til statsråden i forhold til at enkelte ønskjer å utgreia saka meir, at eg trur ikkje at det partiet som statsråd Brende nemnde, er noko unnatak i den samanhengen. Eg er kjend med at statsråden greier ut forskjellige saker, t.d. kvoteregimet, som har drege veldig ut. Det skulle jo ha kome i fjor haust. Kulturminnefondet skulle ha vore på plass – det er ei mengd saker som statsråden sjølv slit med å koma fram med. Så eg trur han skal vera forsiktig med å harselera over andre sitt behov for å få fakta på bordet før ein fattar dei nødvendige vedtaka. Så til sjølve saka. Eg vil minna statsråden om at det viktigaste i avfallspolitikken er å minimera avfallet, altså hindra at avfall oppstår. Det er det viktigaste punktet. Det kan verka som om det er det forslaget som er fremja i dag, som skal løysa problemet. Men løysinga ligg altså i å minimera produksjonen av avfall. Så vil eg gjerne utfordra statsråden på dette med private hushald og eventuelle prispåslag. Er det sånn å forstå at det er næringslivet som skal finansiera det kontroll- og tilsynsverket som trengst i samband med oppfølginga av dette lovverket? Eller er det sånn at det faktisk vil bli hushalda som må dekkja den rekninga? Det trur eg det er viktig at ein er presis på, iallfall at ein viser at ein har oversikt over korleis dette vil slå ut. Til slutt: Viss ein tenkjer at ein ute i distrikta skal få to ulike aktørar som skal samla inn avfall, næringsavfall og vanleg hushaldningsavfall, og som skal køyra rundt i to forskjellige bilar og gjera dette, er det sikkert at dette forslaget, som SV først og fremst ser på som ei privatisering, er til fordel for miljøet?
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2003-02-13:
Det er ikke for å trekke ut debatten, jeg vil bare presisere at Arbeiderpartiet ikke er med på det forslaget som går på vesentlighetskriteriet. Det kan hende at man bare kunne ha fått strøket det i referatet i ettertid, men jeg synes det kunne være greit å ha sagt det, siden både SV og statsråden har framstilt det slik.
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2003-02-13:
Dette er en sak som har blitt sendt til Stortinget to ganger tidligere. Siste gang den ble behandlet, var i forbindelse med stortingsmeldinga om Regjeringas miljøvernpolitikk og rikets miljøtilstand våren 2001. Stortinget gav da sin tilslutning til hovedelementene i forslaget, men la samtidig ganske sterke forutsetninger til grunn. Denne endringa vil føre til økte utgifter for kommunene til kontroll og beredskap. Derfor sa flertallet bl.a. klart fra om at næringslivet må bidra økonomisk til dette kontroll- og beredskapsansvaret, slik at ikke folk flest måtte betale gjennom økte renovasjonsgebyr. Flertallet la inn klare føringer om at renovasjonsgebyrene ikke skal øke utover det som er normal prisstigning. Arbeiderpartiet og SV mener at disse føringene dessverre ikke er fulgt godt nok opp av Regjeringa. Vi er, med bakgrunn i proposisjonen og høringa her i Stortinget, bekymret for at avgiftene til vanlige folk vil øke, og at forslaget som det ligger, kan bety økte utgifter også for næringslivet i distrikta. Vi mener også at det er uhensiktsmessig å pålegge kommunene økt konkurranseutsetting hvis ikke kommunene ønsker det. Jeg vil takke saksordføreren for at hun har gjort en grundig jobb, og Senterpartiets merknader må ses på som saksordførerens forsøk på å dra Regjeringas forslag i en retning som er bedre for vanlige folk og bedre for næringslivet i distrikta. Men Regjeringa har jo fått flertall sammen med Fremskrittspartiet, og jeg er nok litt mindre optimistisk enn representanten Inger Enger i forhold til om vi kunne fått til så mye her. På denne bakgrunn tar Arbeiderpartiet og SV opp forslaget om at saka skal sendes tilbake til Regjeringa for videre utredning. Vi mener det kan gjøres mer for å unngå at dette blir en ordning som vanlige folk og næringslivet, spesielt i distrikta, taper på. Men ettersom det er grunn til å anta at vårt forslag blir nedstemt, vil Arbeiderpartiet og SV allerede nå varsle at vi subsidiært vil stemme for forslag nr. 2, fra Fremskrittspartiet og Senterpartiet, om å foreta evaluering etter at loven har virket i to år.
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2003-02-13:
I replikkordskiftet nå har det vært fokusering på gebyrene til husholdningene. Til det kan jeg si at selv om statsråden gav et langt svar til representanten Vaksdal, kunne han ikke love at gebyrene til vanlige folk ikke ville øke mer enn prisstigningen. Han kunne altså ikke love det. Et annet poeng er det som ble tatt opp i den siste replikken, hensynet til bedriftene i distriktene. Det er nok sannsynlig at konkurranseutsetting i de store byene kan føre til at næringslivet får redusert sine utgifter. Når det gjelder distriktene, er det imidlertid lite sannsynlig at det vil bli stor konkurranse om avfallet fra det lokale samvirkelaget eller hotellet. Men statsråden og flere her i salen har tvert imot pekt på at kommunene da kan ha fortjeneste på det avfallet som man i dag ikke kan ha fortjeneste på. Jeg er derfor bekymret for at dette er et forslag som vil ramme næringslivet i distriktene spesielt. Det er en av de tingene som ikke er fulgt godt opp i den proposisjonen som Regjeringa har lagt fram.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2003-02-13:
I proposisjonen fra departementet foreslås «lov om rett til miljøinformasjon og deltakelse i offentlige beslutningsprosesser av betydning for miljøet». Det foreslås i tillegg endringer i offentlighetsloven, produktkontrolloven, plan- og bygningsloven, tvangsfullbyrdelsesloven og genteknologiloven. Den foreslåtte miljøinformasjonsloven skal ifølge departementet styrke og klargjøre gjeldende rett på miljøinformasjonsområdet og bidra til å operasjonalisere – som det heter så fint – retten til miljøinformasjon. Videre hevder departementet at loven vil bringe norsk rett i samsvar med nye internasjonale forpliktelser. I utgangspunktet skal lovforslaget være en tilpasning til Århuskonvensjonen. Denne konvensjonen gjelder det offentliges plikt til å gi miljøinformasjon, allmennhetens rett til deltakelse i offentlige beslutningsprosesser av betydning for miljøet samt adgang til klage og domstolsprøving på miljøområdet. Regjeringens forslag går imidlertid betydelig lenger enn det som er nødvendig i henhold til Århuskonvensjonen. I lovforslaget skal ikke plikten til å gi miljøinformasjon bare gjelde det offentlige, men også all privat virksomhet. Denne særnorske oppfølgingen av konvensjonen tar vi i Fremskrittspartiet avstand fra, bl.a. på bakgrunn av at verken gjeldende direktiv eller forslag til nytt miljøinformasjonsdirektiv i EU pålegger privat virksomhet å gi slik informasjon. Dette lovforslaget innebærer at norsk næringsliv blir pålagt enda et særnorsk krav. Dette vil vi selvfølgelig ikke være med på. Denne plikten til å besvare ethvert spørsmål av miljømessig art vil medføre betydelige kostnader i store deler av norsk næringsliv, og bidra til å svekke norsk næringslivs konkurranseevne i forhold til konkurrenter i land som ikke har tilsvarende krav. Regjeringens lovforslag har dessverre ikke lagt særlig vekt på hva disse ekstra kostnadene vil bety av merbelastning for norsk næringsliv. Jeg vil i tillegg understreke at allmennhetens krav om miljøinformasjon må kombineres med andre viktige hensyn, som bedriftenes rett til å skjerme opplysninger om produksjonsmetoder og produktsammensetning samt innsyn fra konkurrerende bedrifter. Lovforslaget går etter vår mening altfor langt, og langt utover det som er nødvendig. Vi vil derfor stemme mot § 5 annet ledd, og hele kapittel 4, Miljøinformasjon om virksomhet. Vi vil i tillegg stemme mot forslaget om ny § 10 i produktkontrolloven. Jeg vil med dette ta opp Fremskrittspartiets forslag, nr. 2, i innstillingen. Jeg vil samtidig be om at voteringen blir lagt opp slik at vi får anledning til å stemme subsidiært for Senterpartiets forslag når det gjelder §§ 5, 9 og 16. Vi støtter i tillegg Senterpartiets forslag når det gjelder § 2 første ledd punkt b.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2003-02-13:
Som jeg sa i mitt innlegg tidligere, går dette lovforslaget langt utover det som er nødvendig for å tilpasse oss Århuskonvensjonen og miljøinformasjonsregelverket i EU. Dette medfører store ekstrabelastninger for norsk næringsliv og svekker konkurranseevnen for norske bedrifter. Vil statsråden gi meg en forklaring på hvorfor man vil ødelegge for norsk næringsliv på denne måten, når det er totalt unødvendig? Hvorfor har ikke statsråden heller lyttet til sin partifelle, Leif Frode Onarheim, som ifølge Dagens Næringsliv også mener at lovforslaget går altfor langt?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2003-02-13:
Miljøverndepartementet foreslår å endre forurensningslovens avfallsdefinisjoner med tilhørende bestemmelser. Begrepet «forbruks- og produksjonsavfall» foreslås endret til «nærings- og husholdningsavfall». Resultatet av dette vil være at kommunenes ansvar på avfallsfeltet blir redusert, samtidig som offentlige og private virksomheter gis økt handlefrihet med hensyn til eget avfall. Departementets forslag til endring av lovens avfallsdefinisjoner har som hovedmålsetting å gi næringslivet større ansvar og handlefrihet til å velge avfallshåndtering innenfor de gjeldende miljøpolitiske rammebetingelser. Denne økte handlefriheten vil generelt stimulere til økt bevissthet i næringslivet om avfallsreduksjon. Det er imidlertid viktig å understreke at reduserte mengder avfall som kommer inn under dagens kommunale avfallsmonopol, ikke nødvendigvis vil gi redusert aktivitet for de kommunale innsamlingsordninger og behandlingsanlegg. Det som vil være avgjørende, er om kommunene klarer å drive sin virksomhet på en konkurransedyktig måte i et marked. Kommunene har etter mitt skjønn allerede et konkurransefortrinn i og med at de allerede har etablert en betydelig infrastruktur for innsamling og behandling av avfall. Jeg ble imidlertid både forbauset og skuffet over kommunenes og renholdsverkenes defensive holdning i komitehøringen. Det virket som om de hadde tapt konkurransen før den egentlig hadde begynt. Det er derfor viktig å fokusere på husholdningenes avfallsgebyr og at kommunene ikke øker disse utover det som kan anses som normal prisstigning. Man kan ikke fritt velte kostnadene over på kommunens innbyggere som følge av at man taper i konkurransen grunnet sin defensive holdning. Fremskrittspartiet støtter lovforslaget fra Regjeringen og mener det er et skritt i riktig retning at man åpner for større konkurranse på dette området. Vi vil imidlertid ta til orde for en evaluering av loven etter to år for å fange opp eventuelle svakheter som da kan rettes opp. Med dette tar jeg opp forslag nr. 2, fra Fremskrittspartiet og Senterpartiet.