Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-10-06:
Dette blir vel et antiklimaks i forhold til det vi har holdt på med tidligere. La meg innledningsvis presisere at interpellasjonen ikke skyldes at jeg har grunn til å tro at departementet har endret tolkningen og praktiseringen av privatskoleloven. Slik jeg kjenner behandlingen av de ulike søknadene, virker det som departementet følger en konsekvent linje og behandler søknader likt. Det er ingenting som tyder på at enkeltgrupper har fått fordeler. Uavhengig av hvilke grupper som har søkt, enten det er på religiøst eller pedagogisk grunnlag, har departementet ført en konsekvent linje. Slik må det selvsagt være. Det er likevel ikke gitt at det blir slik. Det er nok å minne om diskusjonen om godkjenning av en muslimsk videregående skole i Oslo. Partier som er de mest ivrige forsvarere av privatskoler, mener at en slik skole ikke skal godkjennes. Det kan enten skyldes manglende kjennskap til privatskoleloven, eller så innebærer det et bevisst og åpenbart ønske om forskjellsbehandling. Vi har i Norge en spesialskolelov som er spesiell, på grunn av måten den påfører staten kostnader på: Oppfyller søknadene kravene til godkjenning, skal det automatisk følge med en bevilgning. Det er ikke Stortinget som hvert år fordeler midler til ulike utdanningstiltak. En godkjent skole utløser bevilgningsplikt. Og de som har sett statsbudsjettet for inneværende år, vet at samlet bruker vi knapt 1,1 milliarder kr på private skoler. Plikten til å bevilge kunne kanskje aksepteres dersom det var innebygd muligheten til å utøve politisk skjønn ved behandling av søknader om godkjenning. Det burde f.eks. være anledning til å vurdere det samlede utdanningstilbud i et område/en region når en skal vurdere eventuell godkjenning av en privatskole. Om ikke av andre grunner burde dette aksepteres fordi det dreier seg om ressursutnyttelse. En offentlig skole kan bli truet av nedleggelse fordi det blir etablert privatskole i nærområdet. Heller ikke når det gjelder det pedagogiske innholdet, er det åpnet for særlig bruk av skjønn ved godkjenning. Jeg velger å tolke departementets godkjenningsbrev til Regnbuen privatskole i Lørenskog, en såkalt ACE-skole, som et forsøk på å trekke opp noen grenser for hva som kan og skal godkjennes. Departementet har der stilt en del krav som skal oppfylles før skolen godkjennes som tilskuddsberettiget på religiøst grunnlag. Dette er viktig, og det er interessant fordi det er lagt inn noe bruk av skjønn. Departementet presiserer i brevet bl.a. at i kristendomsfaget skal elevene få kunnskap om den humanistiske kulturarven. Det vises bl.a. til L97, der det står at de humanistiske verdiene, representert bl.a. ved demokratiske og menneskerettslige prinsipper, er en del av verdigrunnlaget. Det blir også understreket at skolen må legge vekt på utvikling av sosiale relasjoner og fellesskap. Departementet har dessuten funnet det nødvendig å understreke at undervisningen skal være i samsvar med retningslinjene i læreplanene og i lov om likestilling. Det blir også understreket at dette skal tas i betraktning ved valg av undervisningsmateriell. Her har departementet iallfall prøvd å trekke opp noen grenser for hva som kan godkjennes, og hva som ikke kan godkjennes. Altså: Skolen ville ikke ha blitt godkjent hvis den ikke oppfyller de kravene som departementet her har satt, både til innhold og til undervisningsmateriell. Læreplanen L97 for grunnskolen består av tre deler. Del 1 er en felles generell del for grunnskolen og den videregående skole. Del 2 består av prinsipper og retningslinjer for grunnskolen. Til slutt har vi læreplaner for de ulike fagene. Prinsippene i læreplanen for grunnskolen skal privatskoler som skal få offentlig støtte, følge. Her er departementet og jeg enige. Læreplanene i søknaden for Regnbuen skole er vurdert, og det er stilt krav om en del justeringer før de kan godkjennes. Etter min vurdering burde ikke skoler som driver etter ACE-pedagogiske prinsipper vært godkjent i det hele tatt. Et grunnleggende prinsipp i grunnskolens læreplaner er at elevene har krav på tilpasset opplæring – at det tas hensyn til den enkelte elevs evner og forutsetninger. Innholdet i fagene innenfor L97 skal stimulere og fremme kreativitetsamarbeidsevnemiljøbevissthetidentitet og forståelse av grunnleggende verdier og av kulturarvenallmenndanning med utgangspunkt i grunnleggende kunnskaper Dette skal oppnås gjennom formidling av kunnskap og fakta, men ikke minst ved valg av arbeidsmetoder og praksis. Samarbeid mellom elever, lærere og skoleledelse er nødvendig for å utvikle skolen som læringsmiljø og arbeidsplass. Opplæringen skal fremme demokratiske arbeidsformer og medvirke til at elevene utvikler sosiale ferdigheter. Det er understreket at prosjektarbeid skal gjennomføres både innenfor og på tvers av fagene. En grunnleggende forståing av læring er at læring er noe som skjer i samspill mellom aktive og engasjerte elever og lærere. Dette bryter etter min mening grunnleggende med det læringssynet som praktiseres innenfor ACE-pedagogikken, der den enkelte elev i større grad isoleres i båser med skillevegger for å skape nødvendig ro og konsentrasjon for selvstudier. Dette er innenfor planene for skolen, så dette lager en skisse over hvordan klasserommet skal se ut, med elevene i båser inn mot veggen. Læreplan L97 bygger på den vitenskapelige arbeidsmetode, som forutsetter øvelse i vitenskapelig forståelse og arbeidsmåte og undervisningsopplegg som skal gjennomsyres av denne måten å tenke på. Undervisningsopplegg som skal legge til grunn Bibelens skapelsesberetning som alternativ til en vitenskapelig forståelse av utviklingen, avslører en forakt, etter min oppfatning, for vitenskap og kunnskap. Bibelens skapelsesberetning som er et vakkert og poetisk uttrykk for hvem som har skapt, gjør ikke krav på å være et alternativ til den kunnskap vi har tilegnet oss i løpet av de siste 2000 år. Etter min oppfatning viser et slikt syn forakt for Skaperen, og er derfor i sin form nesten blasfemisk. Ulike vurderingsformer skal fremme utvikling og læring. Vurdering og rettledning skal gjøre at elevene kan nyttiggjøre seg tilbakemeldingene og reflektere over eget arbeid. Dette er prinsipper nedfelt i L97. Vurderingsformene skal motivere til innsats og øve opp elevene til å ta ansvar for egen læring. Et vurderingssystem som det som blir benyttet innenfor ACE-pedagogikken, der en benytter straff og belønning overfor 6-åringer, bryter med dette grunnleggende synet på hva vurdering skal være. Når en bruker gjensitting som straff for 6-åringer, er dette ikke i samsvar med L97s syn på læring. En 6-åring har ingen mulighet til å se sammenhengen mellom det å være litt bråkete og urolig i en time, og det å måtte sitte igjen på rektors kontor etter skoletid. Min påstand er at skoler som benytter den amerikansk-inspirerte ACE-pedagogikken, ikke skulle vært godkjent som støtteberettiget etter lov om privatskoler, fordi det på sentrale områder har med synet på læring og synet på evaluering å gjøre. De skulle altså ikke ha vært godkjent.