Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2010-03-19:
Som det er sagt fra Senterpartiet tidligere, så har Senterpartiet stor tro på industrien. Vi har gode råvarer, vi har mange kunnskapsrike folk, og vi har tilstrekkelig kapital. Et av de store spørsmålene nå er: Hva vil vi med råvarene våre? Skal vi selge til et internasjonalt marked hvor det er et stadig økende behov – for manges vedkommende snart knapphet? Vi ser f.eks. Kinas interesse for til og med å reise til Skaland Grafittverk på Senja for å vurdere muligheten for om en kan få tak i råvarer. Skal vi i Norge satse på denne råvarelinja, eller skal vi satse på foredlingslinja? Det er helt opplagt at dersom vi satser på foredlingslinja, blir det mer arbeid – ikke det arbeidsfrie samfunnet. Det blir krav til større kreativitet, det blir ikke å gjøre ting som før. Det blir større krav til kapitalinnsats og mindre penger til å eksportere til utlandet. Ikke minst blir det mye mer krevende for regjering og storting å legge rammebetingelser, sånn at vi kan få til den foredlinga. Men etter Senterpartiets syn er det det som må skje. Linja må i langt større grad være å foredle våre råvarer – altså lange verdikjeder. Og det viktigste er å sikre lange verdikjeder på de fornybare naturressursene våre. Når det gjelder energikilder, må vi skille mellom energikilder som har karbon i seg, og energikilder som ikke har karbon i seg. Det er sjølsagt den energien som har karbon i seg, som er den viktigste, og den energikilden bør i mindre grad brukes som energi og i større grad brukes som karbon – som råvare for en rekke produkter. I den kraftkrevende industrien er det helt opplagt at en må foredle den energien som ikke har karbon i seg. Det er elektrisiteten, som altså er basert på en form som ikke inneholder karbon. Det er vår tradisjon. Der har vi våre forutsetninger, der har vi vår styrke, og der har vi våre store muligheter. Men det er sentrale ting som må på plass. Jeg er veldig glad for det som statsråden sa, at Regjeringa skal sikre at det skal være attraktivt å investere i miljøteknologi. I det ligger det i mitt bilde at staten er villig til å medvirke til at det som er umodne teknologiske markeder, kan få en hjelpende hånd fra staten gjennom en aktiv næringspolitikk, slik at det altså blir foretaksøkonomisk lønnsomt å gå inn i de produksjonsprosesser som det er nødvendig å dyrke fram i dag, og som vil gi resultater om kanskje 10–15 år. Statsråden sa videre at det er viktig å ha forutsigbarhet på dette punktet. For det er forutsigbarhet som trengs – det er langsiktighet i dette, og det trengs tiltak over lang tid. Til slutt vil jeg si at for den kraftkrevende industriproduksjonen er sjølsagt energiprisen en hovedstolpe. Det å sikre og ta tilbake konkurransefortrinnet med elektrisk kraft til foredling er en av de største oppgavene våre. Vi har mulighet til å foredle elektrisitet på en måte som er forbilledlig i forhold til resten av verden, fordi vi har så stor kapitalmengde og dermed så stor evne til å modernisere produksjonsprosessene og sikre en produksjonsmåte som ivaretar de fremste krav til framtidas industriproduksjon. Det er utfordringa, og det er krevende: å sikre og ta tilbake konkurransefortrinnet knyttet til elektrisk strøm.