trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2006-10-05:
Et øyeblikk lurte jeg på om Karl Eirik Schjøtt-Pedersen var i ferd med å utnevne Rosenborg til en slags sosialdemokratisk toppklubb, men det gikk heldigvis ikke så langt. Derimot kan jeg godt følge opp terminologien. «Alle skal med!» sa Schjøtt-Pedersen. Det er en utfordring at i det siste året har antall uføretrygdede økt med nesten 10 000 personer, og om lag 30 000 står i kø for tilbud om yrkesrettet attføring. I vår møtte Regjeringen den utfordringen med å kutte i bevilgningen nettopp til attføringstiltak og svekke tilbudet til dem som har behov for langvarige attføringstiltak. Jeg vil derfor spørre Karl Eirik Schjøtt-Pedersen: Vil Arbeiderpartiet fortsatt støtte opp om en politikk som går ut på at de som har behov for lengre attføringsløp, skal få et svekket tilbud, for å finansiere satsingen på dem som skal gjennom kortvarige tiltak? Er det slik køen på 30 000 personer skal reduseres?
Ole-Anton Teigen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-05:
Fremskrittspartiet vil løse alle klima- og miljøspørsmål på sin måte og har sine egne løsninger på dette som de tror på og fronter i alle sammenhenger. Men i den virkelige verden må vi vise respekt for nasjonale regler, lover og forordninger. Også internasjonale avtaler som Norge har inngått innen klima- og miljøspørsmål, bør en overholde og forbedre i en mer og mer forurenset verden. Mitt spørsmål blir da: Kan vi noen gang i rimelig framtid ha et håp om at Fremskrittspartiet vil vise respekt for nasjonale og internasjonale klima- og miljøavtaler?
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2006-10-05:
Olav Duun sier et sted at det er med dyden som med diamanten – blir den for stor, virker den ikke ekte. Det hender den sprekker. Kan representanten Solvik-Olsen huske en statsråd fra en tidligere regjering under en annen kraftkrise anbefale gamle damer å ta på seg genser dersom de ikke hadde råd til å fyre i ovnen? Kan han huske at det var en representant for en regjering som han bekjente seg til? Forholdet er nettopp at den regjeringen som Solvik-Olsen bekjente seg til, er årsaken til de problemene som vi har i energiforsyningen i dag. Jeg vil spørre Solvik-Olsen: På hvilket tidspunkt i forrige periode, som han er medansvarlig for, fremmet Fremskrittspartiet forslag for å dekke behovet for ny kraft?
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2006-10-05:
Det er særdeles viktig at vi har et landbruk i hele landet, og at vi har et landbruk som produserer god og trygg mat, og som produserer mat som norske forbrukere vil ha. Det er en situasjon vi har i dag. Og det er en situasjon vi ønsker å ha i framtiden. Jeg er overbevist om at den politikken som Senterpartiet og Regjeringen står for, vil bidra til det. Gjennom arbeidet i WTO har den norske regjeringen tatt offensive grep for både å sikre de defensive interessene med hensyn til landbruket og å sikre offensive interesser når det gjelder andre industrivarer, bl.a. fisk. Når det gjelder utviklingen i landbruket i Norge, har Regjeringen gjennom det siste jordbruksoppgjøret bidratt til at vi har fått økt lønnsomhet i landbruket, og at selvstendige bønder gjør det bedre. Det er en utvikling som vi skal videreføre. I så henseende er det ingen motsetning mellom det vi ønsker, og det Fremskrittspartiet ønsker. Men samtidig er det også slik at Fremskrittspartiet vil åpne grensene, og det vil gå ut over den norske bonden.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2006-10-05:
Det er et særdeles interessant spørsmål som representanten Hansen her reiser. Jeg har lyst til å understreke at istedenfor begrepet «aktivistisk eierskapspolitikk» vil jeg heller gå over til begrepet «aktiv eierskapspolitikk». Det er en helt klar forutsetning at det skal legges rammer for det norske eierskapet, statens eierskap, der en klargjør formålet med eierskap, der en klargjør hva en ønsker med de bedriftene som en har eierskap i. Men samtidig er det min oppfatning at det er de styrende organer i selskapene som har det avgjørende ord, og eierskapet som utøves av staten, skal gå via de styrende organer. Da er det også slik at hvis staten, i likhet med en privat aktør, er misfornøyd med det styret en har, har en mulighet til å gå via generalforsamling og endre styresammensetningen. Så jeg tror ikke vi skal dra fram noen dramatiske endringer i praksisen der. Men jeg er opptatt av at staten skal klargjøre sine målsettinger, sine interesser og sine ønsker for eierskapet.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2006-10-05:
Representanten Skjelstad tar opp en problemstilling som også statsministeren og flere representanter tidligere har tatt opp i salen her i dag. Mitt utgangspunkt er at en er nødt til å finne gode løsninger i samarbeid med partene i arbeidslivet for å sikre sykelønnsordningen og for den framtidige utvikling av sykefraværet. Samtidig er det også klart, slik jeg oppfatter det, at når Regjeringen har lagt fram sitt forslag, står det fast inntil det er kommet alternative forslag i det utvalget som statsministeren leder. Jeg ser fram til det arbeidet som der legges fram, og jeg håper jo da at organisasjonene tar ansvar og sørger for at vi får andre løsninger, hvis det er det de ønsker. Men uansett er det slik at rammen for det sykelønnsforslaget må ligge fast.
Kåre Fostervold (Fremskrittspartiet), 2006-10-05:
Representanten var innom landbrukspolitikken, og landbruksministeren har jo tidligere varslet at et styrket tollvern skal være en viktig del av norsk landbrukspolitikk fremover. Vi skal altså mure oss inne. Det som imidlertid regjeringspartiene ikke vil snakke om, er hvem som skal betale prisen for denne politikken. For det er et faktum at det er den vanlige forbruker som må betale prisen for Regjeringens landbrukspolitikk gjennom langt høyere matvarepriser enn hva som er situasjonen i sammenlignbare land, og et langt dårligere vareutvalg. Hva vil Senterpartiet gjøre for å styrke forbrukerinteressene i det norske matvaremarkedet? Vil representanten ta initiativ for å sikre selvstendig næringsdrivende bønder en bedret næringsfrihet? Og kan representanten forklare hvorfor det bare er Fremskrittspartiet som har tro på den norske bonden, og at den norske næringsmiddelindustrien kan utkonkurrere internasjonale aktører gjennom kvalitetsmessig trygge og gode matvarer?
Torbjørn Hansen (Høyre), 2006-10-05:
I trontalen ble det sagt at Regjeringen skal legge fram en eierskapsmelding. Eierskapsmeldingen er blitt utsatt så mange ganger nå at man kan bli i tvil om den kommer i det hele tatt. Bakgrunnen for det er selvfølgelig at håndteringen av statens eierskap i bedrifter som Telenor, Norsk Hydro, Cermac, Statoil og SAS Braathens har vært gjenstand for nærmest en kontinuerlig intern og offentlig debatt mellom regjeringspartienes representanter. Eierskap har blitt et område hvor Regjeringen sliter med store, urealistiske forventninger som de har skapt selv. Og det som er spørsmålet, er om staten skal misbruke sitt eierskap i børsnoterte bedrifter til å stoppe, hindre eller forandre omstillinger og strategier som blir besluttet av ledelsen og styrene i disse selskapene. Jeg nevner konkrete eksempler som Telenor Opplysningen, Hydro Årdal, flytting av SAS Braathens’ verksted fra Sola til Gardermoen og andre tilsvarende saker. Nå er jo kravet til aktivt eierskap blitt avvist av statsministeren i Dagens Næringslivs juleutgave i fjor. Men mitt spørsmål er om Brekk ønsker en mer aktivistisk eierskapspolitikk, eller om den passive linjen vi har sett så langt, vil bli videreført, slik som forutsetningene var opprinnelig.
André N. Skjelstad (Venstre), 2006-10-05:
For Venstre er en aktiv politikk overfor gründere og småbedrifter en av de viktigste arenaene i politikken. Der Senterpartiet tidligere stod sammen med Venstre om en framtidsrettet politikk, står nå Senterpartiet i front for å dyrke en statsdominert gammeldags 1950-tallspolitikk. Et av de mange næringsfiendtlige tiltakene Regjeringen har fremmet, er endringer i sykelønnsordningen. 2,5 milliarder kr veltes over på småbedriftene og kommunene for å få saldert fredagens budsjett. Det er et slag i ansiktet på bedrifter som er i ferd med å lykkes med å nå målene i IA-avtalen, i tillegg til at terskelen for at flere skal få innpass i arbeidslivet, heves betraktelig. Dette blir et paradoks når en kjenner til representanten Brekks mange år som næringslivsleder. Derfor spør jeg om dette er en aktiv næringspolitikk og en storsatsing på Kommune-Norge.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2006-10-05:
Gjennom media har vi blitt kjent med at Fremskrittspartiet og Høyre nærmer seg hverandre med sikte på å danne en brei borgerlig allianse inspirert av valget i Sverige. Når vi hører måten Venstre agerer på i den politiske debatten, også her i salen, kan vi få inntrykk av at savnet av regjeringsmakt er betydelig også i partiet Venstre. Parallelt med dette har Fremskrittspartiet de siste ukene gjentatt sitt krav om at det skal komme inn maks 1 000 innvandrere pr. år til Norge. Venstre har som kjent et ganske annet syn på den saken. Ut fra dagens meningsmålinger kan det imidlertid se ut som at en framtidig borgerlig allianse – hvis det skjer – får en betydelig framskrittspartidominans. Det er alltid fristende når man møter utfordringer, å si at forhandlinger tar man etter valg, men det er fristende å spørre om Venstre vil sitte i en regjering som vil få en slik FrP-dominans. Spørsmålet mitt til Dørum er: Vil det være mulig for Venstre å sitte i en regjering hvis Fremskrittspartiet får gjennomslag for sitt krav om maks 1 000 innvandrere pr. år?
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2006-10-05:
Fremskrittspartiet vil gjerne snakke om skole, og vi vil snakke om en god skole. Vi vet at integreringen i den ordinære skolen for barn med spesielle lærebehov har gått delvis veldig langt. Vi ser allmennlærere uten spes. ped. – representanten var selv innom dette – og vi ser at mange barn integreres til ensomhet og tap av selvtillit. Vi mener derfor at vi må ha en økt grad av tilpasset læring, enten i egne klasser eller eventuelt spesielt tilrettelagte skoler for dem som ønsker det. Kunne Venstre tenke seg å være med oss for å sikre disse barna en tilpasset læring, slik at foreldrene får muligheten til å velge det tilbudet og den læringsformen som de mener er den rette for sitt barn?
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-05:
Denne regjeringen satser på den offentlige fellesskolen, i motsetning til hva representanten Dagrun Eriksen hevdet i et tidligere innlegg. Vi følger opp Kunnskapsløftet på en god måte. Vi satser på kommunene og som skoleeier. I bunn og grunn tror jeg også at Venstre er opptatt av fellesskolen, av at kvaliteten skal styrkes, og at lærerutdanningen skal styrkes. Derfor var det svært overraskende at Venstre i regjering var med på å åpne slusene for nye privatskoler. Noe av det første kunnskapsminister Øystein Djupedal gjorde, var å stanse et enormt frislepp. 20 000 nye elevplasser skulle Clemet slippe laus i grunnskolen og videregående skole. Det gjaldt også svært mange elevplasser som på ingen måte utgjorde noe alternativ, verken pedagogisk eller religiøst, men som ville ha tappet kommunene for ressurser. Hvordan kunne det gamle skolepartiet Venstre være med på denne borgerlige storsatsingen på privatskoler?
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-05:
Som Morten Høglund påpeker, har også jeg merket meg en viss kritikk fra enkelte opposisjonspartier. De tror denne regjeringen ikke vil nå mål de selv ikke nådde. Det interessante med det er jo at det minner veldig mye om en elev som får skolekarakteren fire, og som går bort til han som fikk fem og sier: Du klarte det ikke, for du fikk ikke seks. La oss nå se i morgen om det denne regjeringen gjør, er til å leve med for alle i Stortinget. Jeg aksepterer at Fremskrittspartiet har et helt annet syn. Men jeg tror at resten av opposisjonspartiene bør være rimelig fornøyd med at vi kommer til å klare dette vel så bra som de gjorde på dette området. Og ellers, til Geldof: Det er en veldig viktig utfordring. Jeg har tenkt å snakke grundig med utenriksministeren, som har hovedansvaret for WTO og dermed handelsspørsmål, for å se om det er rom for nye norske initiativer, og om det er noe mer vi kan gjøre for å bidra til at Afrika får handle mer. Det store problemet i dag er at de aller fattigste landene har i realiteten ingen produkter å selge som det er noe virkelig marked for i Vesten. Det er ikke toll som hindrer handel, men ti tusen andre ting.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-05:
De tre FN-organisasjonene som har fått en indikasjon fra Norge på hva de vil kunne regne med å få de neste årene, som jo er en økning, er tre av de organisasjonene som vi mener – og som vi har god grunn til å tro – er i stand til og som ønsker å reformere seg. Så det ligger altså en dobbelthet i dette. De kan regne med mer penger fra Norge under forutsetning av at de følger opp sine egne løfter. Så går vi inn i en dialog med dem for å se om de gjør dette. Og jeg kan ikke bli mer enig: Evaluering er helt avgjørende. Evaluering er ikke bare noe vi skal gjøre i forhold til FN. Det skal vi gjøre i forhold til vår egen bistand – kontinuerlig. Hvis vi ser ting som går dårlig, skal vi kutte det ut, for så å ta ressursene over dit hvor vi får gode resultater. Det må gjelde i FN, og det må gjelde ellers. Det kan f.eks. bety at vi dropper støtte til enkelte FN-organisasjoner som vi ikke synes leverer når det gjelder å reformere seg, og som ikke leverer virkelige resultater for verdens fattige. Så gir vi mer til andre, som leverer. En konkret ting vi har endret støtten til, er Verdens matvareprogram. Det kan jeg eventuelt komme tilbake til i neste replikk.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-05:
Jeg kan overhodet ikke være enig i at statsministeren gav et uklart svar. Tvert imot synes jeg han gav en veldig klar forpliktelse på at denne regjeringen skal nå målet om 1 pst. til bistand, men han vil ikke røpe nøyaktig hvilken tiendedel vi ligger på i morgen. Det er vel hva alle tidligere regjeringer har gjort, man venter med budsjettet til budsjettet legges fram for Stortinget. Vi ønsker en dialog og en allianse med Kristelig Folkeparti i disse spørsmålene. Jeg synes det er kjempeflott at Kristelig Folkeparti er en pådriver. Slik jeg ser det, og historisk, er de to grunnleggende fundamentene for norsk utviklingspolitikk, altså den hjemlige forankringen av det, Kristen-Norge og arbeiderbevegelsens solidaritetsverdier. At de to går sammen i et samarbeid mellom Kristelig Folkeparti og Regjeringen på dette området, er aldeles strålende. Vi kommer til å øke kroneinnsatsen i Afrika betydelig i morgen. Om det skulle føre til at det er en tiendedel eller to eller tre mindre i prosent, spiller veldig liten rolle for Afrikas fattige når det er en dramatisk økning i antall kroner til Afrika. La meg til slutt si at Verdens matvareprogram er et eksempel på en organisasjon vi har lagt om støtten til. De har sitt fortrinn i krisehåndtering og i sultkatastrofer, og der vil vi gi støtte til dem, men ikke til generell matvarehjelp, fordi de har veldig lett for å drive lokale bønder ut av virksomhet.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2006-10-05:
Fremskrittspartiet ser med spenning frem til den kritiske dialog statsråden har lagt opp til med FN, og synes det er et godt innspill. Den kritikken som har fremkommet mot Regjeringens utviklingspolitikk, så langt jeg har oppfattet det i dag, har gått på den manglende oppfølging av 1 pst. av BNI til bistand som vi kanskje vil se i morgen. Jeg vil bare forsikre statsråden om at ikke hele opposisjonen står bak den kritikken. I sommer kom Bob Geldof med en oppfordring til Norge om å ta ansvar for å få på plass en handelsavtale mellom Afrika, USA og EU, ut fra den erkjennelse at handel er et velegnet virkemiddel også for Afrika. Og, som han sier: Afrika må handle seg ut av fattigdommen. Vil statsråden ta imot denne oppfordringen og ideen? Og har han planer om å ta et initiativ for å få på plass et rammeverk for en slik bred handelsavtale med Afrika i sentrum?
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2006-10-05:
Ja, Høgre fornektar seg ikkje. I opposisjon skal det enda ein gong bli veg i vellinga. Vi har høyrt det før, men det har vore lite følgt opp dei gongene dei har vore i posisjon. Og Jern-Erna skal bli Asfalt-Erna, ifølgje Aftenposten. Det blir da på nytt lansert eit veglyft. Faktum er jo at i den førre perioden vart Bondevik-regjeringas framlegg til Nasjonal transportplan, som Høgre da var ein deltakar i, nedstemt av Stortinget nettopp fordi det her ikkje var nok satsing. Så refererer Helleland til at det blei løyvt pengar under revidert. Men faktum var at da vi behandla budsjettet for 2006, låg det framme eit framlegg frå Bondevik-regjeringa om å kutte 200 mill. kr på vegvedlikehald. Det er faktisk slik at næringslivet, som Helleland er oppteken av, og bilistane og andre som transporterer på kollektiv transport, er glade for at det var vi som fekk fleirtal for desse sakene, og ikkje Bondevik-regjeringa. Derfor spør eg Helleland om han òg er glad for at det var nettopp opposisjonen som fekk fleirtal?
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2006-10-05:
Den forrige regjeringen drev en aktiv distriktspolitikk. Det var den forrige regjeringen som la fram den nordområdemeldingen som den nye regjeringen nå i veldig stor grad følger opp. Det jeg har påpekt, er at det i løpet av det første året har vært mange fine ord. Utenriksministeren gikk veldig høyt på banen. Det var nærmest som om delelinjeforhandlingene var i ferd med å komme i mål. Vi ser at det har låst seg. Vi ser at norsk fiskeindustri og lakseproduksjon har fått store problemer med å selge laksen til Russland. Denne regjeringen har ikke klart å ordne opp i det. Når det gjelder Kristelig Folkepartis deltaking i den forrige regjeringen, har vi ingen ting å skjemmes over i forhold til distriktspolitikken. Når det gjelder den differensierte arbeidsgiveravgiften, var det vår regjering som la grunnlaget for det forhandlingsresultatet som den nye regjeringen nå får lov til å høste av. Vi har ingen ting å skjemmes over, men vi har store forventninger til de gode ord som den nye regjeringen har kommet med.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2006-10-05:
Kristelig Folkeparti har alltid fokusert sterkt på samferdsel. Kristelig Folkeparti ønsker selvfølgelig også mer asfalt på vegene, men Kristelig Folkeparti har en mer realistisk forståelse av en budsjettprosess enn jeg opplever at Fremskrittspartiet har. Fremskrittspartiet har et budsjett utover det alle de andre partiene på Stortinget har. Det er grunn til å berømme Regjeringen hvis det nå er rett det som budsjettlekkasjene går ut på, at vi får et løft på samferdselssektoren på rundt 2 milliarder kr når budsjettet legges fram i morgen. Kristelig Folkeparti vil være med og følge det opp. Så skal vi legge fram vårt eget budsjett om en måneds tid. Da vil vi vise at vi også ønsker en kraftig satsing på samferdselssektoren – ikke bare på asfalt, men på et totalbilde av samferdsel, både på kollektivløsninger og vegløsninger.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2006-10-05:
Kristelig Folkeparti har vært og er fortsatt et sentrumsparti. Vi har plassert oss i sentrum siden vi i denne perioden er i mindretall og heller ikke er i noen regjeringssammenheng. Det betyr at vi som sentrumsparti har forbindingspunkter til begge sider. Kristelig Folkeparti vil selvfølgelig utnytte det for alt det er verdt, for å få gjennomslag for vår politikk. Vi innser at når vi er et lite parti og i mindretall, må vi ha gode relasjoner til begge sider. Vi skal være en skarp kritiker når det gjelder Regjeringens politikk, i lag med opposisjonen der vi finner det nødvendig, og der vi er enige. Samtidig vil vi også ha klare linker til Regjeringen for om mulig å få gjennomslag for noe av det vi står for, i kompromiss med Regjeringen. Kristelig Folkeparti har ikke noen annen kurs i dag enn det vi har hatt tradisjon for, som et kristendemokratisk parti plassert i sentrum.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2006-10-05:
Min replikk går til samferdselspolitikeren Sahl fra Kristelig Folkeparti. Det er fristende å spørre en representant fra Kristelig Folkeparti som jobber med samferdsel, om også Kristelig Folkeparti er blitt mer opptatt av asfalt etter at de kom ut av regjeringsposisjon, slik som vi har sett at Høyre er blitt. Skal det bli lys i husene, må vi ha vei. Mange venter på bedre vei. Sommeren har vist at veiene i Norge har en begredelig standard. Det må kraftig lut og kraftige løft til for å komme videre. Hva er Kristelig Folkepartis oppskrift for å få et kraftig løft på veisektoren? Én mulighet, som representanten sikkert husker, er forslaget om rentefrie og avdragsfrie lån til fylkeskommunene for å få gjort noe med vedlikeholdet på fylkesveiene, som representanten var med på å stemme ned i juni. Nå foreligger det et nytt forslag fra Fremskrittspartiet, om et infrastrukturfond, som Kristelig Folkeparti nå kan stemme for.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-05:
Eg er veldig glad for at representanten Jan Sahl frå Kristeleg Folkeparti veldig klårt tek avstand frå den uansvarlege politikken som Framstegspartiet – deira tidlegare budsjettsamarbeidspartnar – står for. Det betyr at Kristeleg Folkeparti er i ferd med å posisjonera seg i forhold til dei verdiane denne regjeringa står for, knytt opp mot meir til velferd, meir til fellesskap og ikkje minst det med å ta eit ansvar i klimapolitikken, som me veit at Framstegspartiet ikkje tek. No skal me ikkje driva med budsjettlekkasje, men det er ikkje tvil om at denne regjeringa kjem til å satsa mykje på samferdsel. Jan Sahl og Kristeleg Folkeparti kan glede seg over det i morgon. Mitt spørsmål er: Er det slik no at det på ein måte er eit klårt skilje, at Kristeleg Folkeparti vel ein annan profil enn den uansvarlege politikken som me ser at Framstegspartiet fører?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-05:
Eg trur me skal begynna med å trøsta representanten frå Høgre med at det blir eit bra budsjett på samferdsel. Mange av dei hola som hans regjering sørgde for at det blei i vegnettet, skal no denne regjeringa begynna å tetta. Noko av problemet for Helleland er jo: Det hadde vore greitt om du hadde vore i opposisjon heile vegen, Helleland. Det har eg vore, og no er eg i posisjon. Men det er faktisk slik at du har hatt fire år på å gjera noko for ein del gode prosjekt som du ikkje har gjort. Eg synest det er veldig kjekt å høyra på Høgre, som no har begynt å bli visjonære. I staden for berre å sitja og telja pengar og skattelette, begynner dei no faktisk å snakka om ein del positive element i samfunnet, f.eks. det med høgfartstog som Høgre no har lansert etter at dei kom ut av regjering. Så eg er fornøgd med at Høgre no på ein måte viser ein del gode idear. Men kvifor retta de ikkje opp og tetta hola då de sat i posisjon?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2006-10-05:
Nå kommer statsbudsjettet i morgen. Da får vi gå nøyere inn i regnestykkene. Men det jeg kan si, er at vi i 2006 har gjennomført et betydelig løft for Kommune-Norge – vi er nå her(måler med armen) (måler med armen) Alle problemene i Kommune-Norge vil ikke være løst i 2007. Men vi har sagt at vi trenger mer enn to år for å ta igjen det voldsomme etterslepet man hadde i norske kommuner. Vi trenger to år til, og da skal vi måles på om vi har oppnådd det vi har sagt i Soria Moria, nemlig balanse mellom de oppgavene kommunene har, og de pengene de har til rådighet.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2006-10-05:
Arbeidet med forvaltningsreformen er stort, krevende og viktig. Det jeg kan garantere representanten Høie, er at jeg lytter hver eneste dag til folk over hele landet fra alle partier, inkludert Høyre. Holdningene er varierende i alle partier, inkludert – noterer jeg meg – Høyre. Det skal jeg evne å forholde meg til. Det er helt opplagt at vi skal evne å styrke demokratiet. Dette er ikke bare en forvaltningsreform, det er en stor demokratireform. Vi er uenige med Høyre i at vi bare trenger to nivåer i Norge, vi mener vi trenger tre. Den uenigheten mellom partiene må vi leve med. Men vi vil styrke demokratiet, vi vil flytte makt nærmere folk. Da er vi avhengige av tre nivåer. Høyres modell vil føre til et embetsstyre i Norge. Det ønsker ikke vi oss.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2006-10-05:
Sjølsagt har vi høye ambisjoner for Kommune-Norge! Det mener jeg vi skal ha. Vi sier intet mindre enn at vi ønsker at vi skal få Kommune-Norge til å skinne. Det sier vi fordi det er galt å si at vi har en velferdsstat i Norge. Det vi reelt sett har, er velferdskommuner. Skal folk få de tjenestene som de trenger i hverdagen, er vi avhengige av å sikre kommunene en økonomi som gjør at de kan levere en kvalitet på tjenestene som vi mener er verdig folk. Problemet er ikke at vi strekker ambisjonene for høyt. Vi skal ha høye ambisjoner. Så skal vi sjølsagt leve opp til det vi har sagt. De 10 000 nye årsverkene i pleie- og omsorg er godt innenfor rekkevidde i denne perioden. Vi skal komme dit hen, som vi sa i Soria Moria, at i 2009 skal vi kunne si at det er balanse mellom oppgavene kommunene har, og pengene de har til rådighet.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2006-10-05:
Gjennom de siste dager og når vi nå har hørt på statsråden, og med alle de lekkasjene som er kommet, får vi inntrykk av at solen vil skinne på Kommune-Norge resten av året. Retorikken «ny kurs, ny kurs» har vi hørt fra kommunalministeren, og vi har hørt en positiv retorikk fra statsministeren. Vil kommuneøkonomien bli mye, mye bedre? Vil utfordringene for Kommune-Norge forsvinne? Da er det noe som ikke stemmer her: 10 000 nye årsverk i omsorgssektoren, full barnehagedekning og en IA-avtale som vil koste kommunene mye penger. Her strekker ikke pengene til, og man behøver ikke være noe mattegeni for å skjønne det. Spørsmålet mitt er: Hva skal lokalpolitikerne og Kommune-Norge nedprioritere når de får regningen for alle disse tiltakene som Regjeringen pålegger kommunene?
Bent Høie (Høyre), 2006-10-05:
Vi ser nå konturene av Regjeringens regionsreform. Synet er ikke vakkert, selv de nærmeste tilhengerne ber nå om at reformen utsettes. Det er verd å merke seg at statsråden ikke nevnte denne reformen med et ord i sin innledning. Man drømte om fem store distriktstroll som skulle hamle opp med statsmakten, men ser nå at berget er i ferd med å føde over ti grå mus. Professor Selstad sier at regionen mangler legitimitet og er et eliteprosjekt. Fylkeskommunen i ny drakt har ingen oppslutning. En meningsmåling i nord viser at vi neppe noen gang har stått overfor en reform som har så lite støtte i folket. Lokalavisene, som ofte speiler folkemeningen, ber nå om at Regjeringen stopper arbeidet – fra Harstad Tidende, Trønder-Avisa til Glåmdalen. Jeg vil spørre statsråden om hun nå er villig til å lytte og dermed starte en demokratisk debatt om oppgavefordelingen, eller om hun vil bruke Regjeringens knappe stortingsflertall til å presse gjennom en elitereform som ikke har oppslutning i befolkningen, som fører til tvangsflytting av arbeidsplasser og til en betydelig sentralisering.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2006-10-05:
Kristelig Folkeparti er glad for mer penger til Kommune-Norge. Kristelig Folkeparti tror på lokaldemokratiet og ønsker at det skal være et økonomisk handlingsrom ute i den enkelte kommune, slik at de kan gjøre sine egne prioriteringer og styre sin egen utvikling i tillegg til å fylle viktige velferdsoppgaver. Det blir spennende å se om Regjeringen klarer å følge opp det den har sagt i Soria Moria-erklæringen. Kommer det en forpliktende opptrappingsplan? Og vil de midlene som kommer med statsbudsjettet, som vi får vite om i morgen, kunne gi rom for 2 000 nye plasser når en skal betale for lønnsøkning, når en skal betale for økte utgifter for sykelønnsordning, osv? Har en ikke litt høye ambisjoner fra Regjeringens side?
Trond Helleland (Høyre), 2006-10-05:
Jeg skjønner at Rudihagen må bruke mange ord for å komme fram til poenget. De har jo ennå ikke presentert et budsjett, så vi får se i morgen når det kommer, om de løftene som er gitt, blir overholdt. Jeg vil fastholde at den forrige regjeringen faktisk oppfylte det som var NTP. Det var utgangspunktet vårt den gangen. Men jeg sa også i innlegget mitt, og jeg tar gjerne selvkritikk, jeg, på vegne av både partiet Høyre og andre, at vi kunne ha satset mer på vei. Men det må samtidig sies at viktigste jobb for den forrige regjeringen var å få orden i økonomien. Og det har vi sannelig fått. Det er skapt så mye ny aktivitet, det er slik vekst i sysselsettingen nå, at det er enda større behov for å satse på vei. Dette har Høyre erkjent. Vi har sagt at vi vil gjøre det. Vi følger det opp med et veifond, vi følger det opp med økte ordinære bevilgninger, vi vil satse mer på asfaltering, vi vil satse mer på vedlikehold, vi vil satse på visjonære nye prosjekt. Det trenger Norge. Det har vi råd til, og det vil Høyre faktisk satse på.
Trond Helleland (Høyre), 2006-10-05:
Jeg er også veldig glad for at Hallgeir Langeland nå har meldt seg inn i asfaltgjengen og vil tette hullene på veien. Det er flott at SV nå har kommet til den erkjennelsen at gode veier er nødvendig i et så grisgrendt land som Norge. Så skal vi jobbe sammen om å få realisert noen av de visjonene Høyre har lagt fram på høyfartsbane. Det er til og med snakk om å knytte Bergen og Stavanger sammen med jernbane. Det er et relativt krevende prosjekt, men samtidig vet vi at i Norge flys det ti ganger så mye som i andre europeiske land. Grunnen til det er jo lange avstander, men samtidig dårlig utbygd jernbane og dårlig utbygd veinett. Så er jeg sikker på at den nyfrelste asfaltkameraten Hallgeir Langeland skal kunne være med og bidra positivt til at vi får et løft på samferdselsområdet, også når det gjelder jernbane. Når det gjelder veiene, står jeg fast ved at vi nå ser helt klart betydningen av å prioritere opp vedlikeholdet og samtidig satse på nye prosjekter. Hvis Regjeringen nå følger opp de planene de har lagt, så er det bra. Men vi ønsker altså nå å ha et veifond som sikrer stabilitet og langsiktighet i veibyggingen.
Trond Helleland (Høyre), 2006-10-05:
Ja, det er mange «land» å holde orden på her, president. Representanten Helleland ser helt klart at der det er mer penger i kassen, er det også mer rom for å satse på veivedlikehold og på utbygging. Men det aller viktigste i denne regionen – det vet også representanten Sundsbø – er at Regjeringen faktisk lar det lokale demokratiet råde når det gjelder utbyggingen av Oslopakke 3. Der har jo et bredt sammensatt utvalg i de to fylkene Oslo og Akershus blitt enige om en storstilt pakke, med satsing på kollektivtrafikk, med satsing på ny E18 fra Asker til Oslo, med satsing på jernbane. Det som jeg er bekymret for, er at partiet Senterpartiet, som er opptatt av lokalt demokrati og lokale beslutninger, skal stikke kjepper i hjulene for den lokale enigheten som er oppnådd om Oslopakke 3. Vi har dessverre allerede sett noen små spredte eksempler på at statsråden og hennes stab forsøker å så tvil om den enigheten som er oppnådd om Oslopakke 3. Der håper jeg at representanten Sundsbø kan bidra til at Oslopakke 3 blir en realitet.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2006-12-18:
Eg foreslår Reidar Sandal.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2006-12-18:
Eg synest dette har vore ein grei runde i forhold til ei viktig, men òg vanskeleg sak. Eg kjenner meg trygg på at viss statsråden ikkje hadde sete fast i flytrafikken på Vestlandet, hadde ho kome til nettopp å understreka den nyttige reiskapen som denne rapporten vil vera i hennar og departementet sitt samspel med dei aktørane som no er inne i Oslopakke 3. Så kjenner eg meg freista til ein liten visitt til Framstegspartiet. Eg synest det er litt lettvint å stå her og slengja rundt seg med påstandar om Senterpartiet som bompengeparti nr. 1. Senterpartiet er som mange andre oppteke av gode trafikkløysingar – både den moglegheita det gir for betre vegar, og den moglegheita det gir for å styrkja kollektivtrafikken, som er hovudsaka i dette tilfellet. Men eg finn grunn til å minna om to ting. Den eine er at dei bompengeprosjekta som har passert denne salen, har vore lokalt initierte. For det andre, så vidt eg skjønar, har òg Framstegspartiet gått inn for Oslopakke 3, med dei bompengane som det representerer.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2006-12-18:
Nokre få kommentarar til eit dokument som eg eigentleg synest fortener ein betre skjebne enn å bli vedlagt protokollen: Det er gjennomført omfattande spørjeundersøkingar som gir grunnlag for å setja søkjelyset på kva tilpassa opplæring eigentleg betyr. Tilpassa opplæring, det at den enkelte eleven blir sett og følgd opp, er noko av det viktigaste førebyggjande arbeidet som kan gjerast overfor barn og unge. Det tidleg å bli klar over eventuelle lærevanskar som ikkje kan definerast som så omfattande at det trengst spesialundervisning, det å setja inn tiltak som faktisk kan verka førebyggjande òg på fritida, der samarbeidet er godt med den enkelte heimen, der trur eg det ligg ein stor gevinst i forhold til både seinare utdannings- og yrkesval og vaksenliv. Eg synest det er bekymringsfullt når eg les at 19 pst. av rektorane i skuleåret 2003–2004 ikkje gjorde anslag og ikkje hadde oversikt over talet på elevar på eigen skule som hadde behov for tilpassa opplæring utover spesialundervisning. Det er heldigvis slik at det var 81 pst. som hadde ei slik oversikt, men det var altså 19 pst. som ikkje hadde det. Komiteen føreset at Kunnskapsløftet vil møta mange av dei utfordringane som Riksrevisjonen påpeiker. Det same vil òg vera tilfellet med ein betydeleg styrkt kommuneøkonomi. Det gjev større moglegheiter til å styrkja ulike sider av livet på den enkelte skule. Men eg håper at statsråden i sin kontakt med kommunane og Skule-Noreg òg peiker på det enkle, men oppsiktsvekkjande faktum at det må vera ein føresetnad for å få ein betre skule at alle rektorar har oversikt over kva for elevar på eigen skule som treng tilpassa opplæring. Så synest eg faktisk at denne rapporten er eit nytt innspel – av fleire – som fortel at dersom ein skal ha tilpassa opplæring for den enkelte elev, så kan det ikkje vera stykkprisfinansiering som er løysinga.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2006-12-18:
Eg tek ordet i denne saka fordi eg var saksordførar for Mehamn-saka sist, og fordi eg oppfattar det slik at det i Stortinget i dag blir sett eit endeleg punktum. Eg var veldig fornøgd då ein samrøystes kontroll- og konstitusjonskomite gjorde vedtak om å etablera ei særskild vederlagsordning, og at vederlagsbeløpet skulle fastsetjast av ei eiga nemnd, som i tillegg til å ha oppgåva med å fastsetja vederlagsbeløp òg skulle definera kven som skulle omfattast av ordninga. Meininga frå kontroll- og konstitusjonskomiteen si side var nettopp å gi eit skjønnsmessig vederlag for dei påkjenningane som styresmaktene si gransking av ulykka har medverka til over fleire tiår. Vi sa òg at Mehamn-saka er spesiell. Vi sa at det er avgjerande at omfattande ulykker generelt må granskast på eit vis som fører til at slike saker mykje lettare kan avsluttast på eit tidleg stadium. Komiteen meinte òg at framtidige vederlagssaker fyrst og fremst bør kanaliserast gjennom rettferdsvederlagsordninga. Eg er veldig fornøgd med at departementet raskt oppnemnde den nemnda som fekk dette oppdraget, og at dei òg brukte så kort tid, altså frå juni til oktober. Eg deler Ballo si vurdering av at det går an å stilla spørsmål til ulike nemnder sitt arbeid. I kontroll- og konstitusjonskomiteen har vi registrert at det no har begynt å koma brev, fordi saka låg i justiskomiteen. Eg forstår at justiskomiteen har vurdert dei spørsmåla som har kome, og at dei har lagt til grunn at det eigentleg skal veldig mykje til for at komiteen no går inn og overprøver det som denne nemnda hadde fått i oppdrag. Eg deler den oppfatninga. Eg registrerer òg at justiskomiteen er samrøystes i si tilråding. Eg stussa over Framstegspartiets representant her som no synest å oppfordra statsråden til å gå ein ytterlegare runde. Her er det altså ein samrøystes komite som har vurdert dei innvendingane som har kome så langt, og som har kome med ei samrøystes tilråding. Då går eg ut frå at det som her var intensjonen, nemleg å setja eit endeleg punktum, blir slik.
Ivar Skulstad (Arbeiderpartiet), 2006-12-18:
Jeg vil først få slutte meg til den gode vurderingen og gjennomgangen som saksordføreren hadde av Dokument nr. 3:8, men jeg vil i denne sammenheng benytte anledningen til å komme med en liten bemerkning i forhold til Oslopakke 2. God samordning mellom forvaltningsnivåer og aktører er en forutsetning for å sikre helhetlige og effektive løsninger på utfordringer innen samferdselsfeltet. Det er derfor foruroligende når Riksrevisjonen i sin undersøkelse viser at arbeidet med Oslopakke 2 er preget av til dels motstridende interesser og lite forpliktende samarbeid. Et viktig mål for satsingen har vært å øke andelen kollektivreiser i Oslo-regionen. Dette er et nødvendig mål om vi skal klare å redusere forurensningen og bidra til bedre miljø. Derfor er det med en del undring jeg registrerer at det overordnede målet bare i liten grad gjenspeiler seg i planleggingen, gjennomføringen og oppfølgingen av Oslopakke 2. At det vises til enighet om mål, men ulik forståelse av virkemidler, forsterker inntrykket av manglende samordning. Det dreier seg riktignok om tre parter med ulike ønsker og behov. I denne situasjonen må imidlertid staten spille en avgjørende rolle og skjære gjennom hvis partene ikke kommer til enighet. Å sette i gang tiltak før det er enighet om mål og virkemidler, kan ikke føre til ønsket resultat. Behovet for overordnede grep innen samferdselssektoren er stort. Transportordninger kan ikke stoppe ved fylkesgrensene. Videre er det viktig å avklare grunnlaget for den samfunnsøkonomiske gevinst av satsingen. Ansvaret for dette må ligge i departementet. Store løft på samferdselssektoren må framstå som helhetlige prosjekter og ikke uklare ønskemål. Derfor må det kreves forpliktende innsats fra alle deltakende. En slik tilnærming innebærer naturligvis ikke at det lokale selvstyret ikke respekteres. Det skulle bare mangle at ikke de respektive fylkeskommuner skulle ha innflytelse over formen for satsing og valg av løsninger i sine områder. Den overordnede tenkningen, ansvaret for at vi oppnår helhetlige løsninger, må imidlertid ligge hos staten.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2006-12-18:
Jeg skal unngå å utfordre en ikke tilstedeværende statsråd. Allikevel har jeg ytterligere et par bemerkninger i saken. Grunnen til at vi fra Fremskrittspartiets side peker på både Oslopakke 3 og de mange bompengeprosjektene som er vedtatt i 2006, er jo nettopp det som avdekkes her. Når bruken av bompenger øker i omfang og i antall prosjekter, er det svært viktig at vi har nøye, vaktsomme blikk på pengebruken. Derfor er det bra – jeg gjentar: det er bra – at Riksrevisjonen også er med i den kontrollen. Det som gjør at vi er ekstra bekymret, er, som jeg sa i mitt første innlegg, at det faktisk ikke finnes forskrifter for hvordan disse midlene skal brukes på en enhetlig, sikker, god og etterprøvbar måte. Det er sikkert Riksrevisjonen klar over. Men det er like fullt viktig at vi også får forskrifter på bordet som kan rydde litt opp i de altfor mange bompengeprosjektene. Så er det ikke minst viktig å ha flere tanker i hodet samtidig: Når vi underveis vedtar nye, store bompengeprosjekter, bør vi kanskje passe på både under vedtaket og videre. Det er ikke lenge siden Stortinget vedtok to store prosjekter. Jeg kan peke på Bergensprogrammet, som har et kostnadsanslag på 5 milliarder kr, og som også har en stor kollektivandel, men som ikke har den samordning og den koordinering mellom lokale initiativtakere og f.eks. NSB som det i dette dokumentet fra Riksrevisjonen nettopp er pekt på hadde vært en fordel i Oslo. Når vi forsøkte å påpeke for en knapp uke siden i budsjettinnstillingen fra transportkomiteen at det kanskje hadde vært greit å ta noen grep nå i ettertid før dette prosjektet kommer for langt, har selv de partiene som nå uttrykker seg kritisk til styringen her – og det gjør jo delvis hele komiteen – vært fraværende. Når vi ber om underveiskontroll med det store bompengeprosjektet Bergensprogrammet, er Fremskrittspartiet helt alene. Når vi ber om at kollektivdelen i Bergensprogrammet samordnes bedre med NSB, som nettopp har lagt frem en stamnettmelding og ønsker å intensivere sin virksomhet i de store byene, blir vi avvist av de andre partiene. Ingen er interessert i det. Men det er altså påpekt her at det hadde vært en god idé å få NSB inn på et tidligere tidspunkt. Så til slutt: Jeg har i juni spurt samferdselsstatsråden hvordan hun vil følge opp Riksrevisjonens rapport – for den kom da – i forhold til Oslopakke 2. Svaret var iallfall slik – for å være diplomatisk – at det er grunn til å spørre igjen. Det vil også Fremskrittspartiet gjøre. Vi vil følge oppfølgingen både fra departementet og videre fra Riksrevisjonen ganske tett og nøye.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2006-12-18:
Det har tatt elleve år å komme hit vi er i dag, så det er flere regjeringer som har brukt tid på denne saken. Det som nå er viktig, er å komme hurtig videre på en forsvarlig måte. Konsulenten som har sett på kontrakten, advarer også mot å bruke for lang tid på evalueringen. Det går jeg ut fra at statsråden har merket seg. Det er to trinn, men i det siste trinnet er det fem faser, så da er det kanskje en mulighet for å forsere fremdriften en smule når man går i gang med trinn 2 og de fem ulike fasene. Jeg vil gjerne ha en vurdering av det. Og så er det snakk om påbygging av TEDS, som skal gjøre det mulig å få bilde frem. Det er kanskje den aller viktigste delen for mange brukere av dette nødnettet. Er man sikker på at denne teknologien vil være tilgjengelig fra 2009?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2006-12-18:
TEDS – altså dette med teknologien.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2006-12-18:
Saksordførers innlegg kan jeg i all hovedsak slutte meg til. Det er ikke stor uenighet i denne innstillingen, selv om det er et par mindretallsmerknader. Jeg finner likevel grunn til å si følgende: Det er jo ikke veldig oppsiktsvekkende at en rapport påpeker at norske veiprosjekter ikke alltid prioriteres etter samfunnsøkonomisk lønnsomhet. Vi hadde ikke trengt noen riksrevisjonsrapport for å ta det inn over oss, for å si det slik. Så lenge landet er delt inn i 19 fylker, tror jeg nok man må leve med at det er lokale politiske prioriteringer som også teller. Hvis ikke hadde det blitt veldig opphoping av veiprosjekter i enkelte landsdeler – uten at jeg skal nevne navn her. Det denne rapporten vel kan lære oss, er at styringskompleksiteten i forbindelse med slike veiprosjekter som er basert på løsninger som to fylker skal være enige om, og som dernest staten skal delta i, er ganske vanskelig. Departementet har pekt på at man vurderer en forenkling av styringsmodellen. Det synes jeg det er all grunn til å gjøre, men samtidig må jeg si at skal man bevare den enigheten som en slik avtale mellom to fylker er basert på, er man nødt til å gjøre noen realpolitiske vurderinger. Det betyr at ett prosjekt kanskje kan gå foran et annet, selv om den rent samfunnsøkonomiske lønnsomhet skulle tilsi en annen prioritering. Litt med adresse til siste taler, Sortevik, synes jeg ikke denne rapporten egentlig gir grunn til noen særlig sterk debatt om bompenger – for eller imot – for uansett skal de prosjekter som skal igjennom Oslopakke 3, også vurderes ut fra de samfunnsøkonomiske lønnsomhetsmodeller som Regjeringen har i bruk på større prosjekter – i praksis i to runder. Skulle rapporten lære oss noe i forhold til Oslopakke 3, måtte det være at departementet før pakken legges frem for Stortinget, er nøye med å forsikre seg om at de to fylker er enige om tolkningen av avtalen. Vi ser et par eksempler i Oslopakke 2 hvor Oslo og Akershus har vært uenige om tolkningen av f.eks. hvordan taktsøkningen skal beregnes – de 75 ørene. Det er nødvendig at slik uenighet er avdekket før Stortinget får seg forelagt den store utbyggingsplanen i Oslopakke 3.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2006-12-18:
Jeg synes ikke denne forvaltningsrapporten inviterer til en bred og omfattende debatt om norsk skole. Representanten Anundsens innlegg kunne på en måte gi et inntrykk av det, men la meg si det slik: Det er ikke noe i denne forvaltningsrapporten som jeg tror ikke tidligere har vært kjent fra arbeidet med dokumentet i storting og i regjering. Så hva den gir oss av ny lærdom, er jeg noe i tvil om. Jeg er også i tvil om tidspunktet for en slik rapport er særlig velegnet. Jeg er enig med representanten Anundsen i at man skal ikke vente i generasjoner på å ha skaffet seg tilstrekkelig empiri, men det hadde kanskje vært interessant om denne rapporten hadde vært avgitt på et tidspunkt da Kunnskapsløftet var i ferd med å bli gjennomført, slik at man hadde kunnet se på gjennomføringsmetoder. Rapporten vektlegger i veldig stor grad behovet for kontroll. Jeg er noe i tvil om jeg, hvis det hadde vært jeg som skulle prioritere, ville ha prioritert voldsom oppgradering av departementets, fylkesmannens og skoledirektørens kontrollvirksomhet i forhold til å sette inn ressurser på – ikke misforstå uttrykket – å selge Kunnskapsløftet som den meget attraktive pakke det er for skoleverket. Mitt inntrykk er at skoleverket er beredt til å ta Kunnskapsløftet i bruk, bruke de etteropplæringsmuligheter og de reformmuligheter som ligger i det. Det er et sug i skoleverket etter å gjøre noe. Slik sett tror jeg at jeg ikke ville ha satset voldsomt – ikke i første omgang, iallfall – på kontrolltiltak. En annen ting er hvorvidt behovet for kunnskap i skolen også skaper et behov for kunnskap om skolen, f.eks. offentlighet rundt karakterer, som gjør det mulig å sammenligne skoler. Erfaringene fra Oslo er gode når det gjelder den type offentlighet. Men jeg registrerer at om det er det stor politisk uenighet mellom de nåværende og de tidligere regjeringspartier. Jeg skal ikke utdype det ytterligere. Jeg er altså i tvil hvorvidt denne forvaltningsrapporten gir oss kunnskaper som influerer på gjennomføringen av Kunnskapsløftet, om den gir oss kunnskaper som ikke var der fra før. Leser man svarene fra departementet – under to ulike regjeringer – er de fulle av kunnskap om den kunnskap som forvaltningsrapporten gir oss.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-12-18:
I og med at den ansvarlige statsråden som kjent sitter fast på Vestlandet på grunn av vær og fly, er det vanskelig for meg å kommentere alt som er tatt opp i debatten, på strak arm. Men jeg har lyttet og notert, og skal forsøke å gi noen kommentarer. For det første vil jeg med en gang si at Riksrevisjonens påpekning og komiteens innstilling tar vi sjølsagt til etterretning. Jeg vil også si meg enig med de talere som har sagt at det er viktig at vi har helhetlige løsninger. Jeg har fått opplyst fra Samferdselsdepartementet at de vil intensivere sitt arbeid med å utvikle bedre samfunnsøkonomiske lønnsomhetsanalyser av store investeringsprosjekter, spesielt i forbindelse med kollektivtrafikk. Erfaringer gjort med Oslopakke 2 trekker en med seg videre. Derfor er det naturlig at dette også legges til grunn for det pågående arbeidet med Oslopakke 3. Ifølge Samferdselsdepartementet har organiseringa av Oslopakke 2, som komiteen helt sikkert kjenner veldig godt til, foregått innafor Samordningsutvalget og Koordineringsgruppa. Det innebærer som kjent et frivillig samarbeid og ikke noe forpliktende samarbeid. Samferdselsdepartementet har i sin tilbakemelding til Riksrevisjonen sagt at organisering/samarbeid vil bli vurdert i forbindelse med Oslopakke 3, som lærdom av det som har skjedd i forbindelse med Oslopakke 2. Så vil jeg også understreke at sjøl om det lokale sjølstyret selvfølgelig gjelder, og skal gjelde, og gir noen begrensninger for hvor aktiv staten kan være på noen områder, er det også slik at staten likevel kan ta initiativ til å bedre samarbeidet mellom lokale aktører, uten at dette bør gå på bekostning av det lokale sjølstyret, og at en ser at her er det et potensial, slik vi har sett ikke minst ved denne saken.