Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-05:
Denne rapporten viser at ting kan gjøres mye bedre i norske sjukehus, ikke minst organiseres bedre for å bedre effektiviteten. Det er ikke alltid slik at effektivitet er det samme som produktivitet. Effektivitet er jo å gjøre de rette tingene til rett tid. Slik har i hvert fall jeg lært det. Ting kan gjøres mye bedre, og derfor mener jeg at denne rapporten burde vært høytlesning for ledelsen ved mange sjukehus, og at de gode eksemplene på hvordan ting kan gjøres bedre, kan vises fram til læring. Jeg vil kommentere noe av det vi har lagt vekt på i våre merknader. For det første: Pasienter i Helse Vest og i Helse Midt-Norge må vente lenger på hofteoperasjoner enn i de andre regionene. Det kan bero på manglende effektivitet. Men i alle de årene jeg var fylkespolitiker, lærte jeg at sjukehusa i Hordaland er blant de mest effektive i landet. Det er ikke bare noe man har sagt i Hordaland, det er også understreket av SINTEF. Da kan det være slik at den lengre ventetida har andre årsaker. SV har pekt på to. For det første har disse to regionene, Helse Vest og Helse Midt-Norge, lavest basisbevilgninger. Dette peker også høringsinstansen Nasjonalt register for leddproteser på. Dette er det naturlig å gripe fatt i for helsemyndighetene, slik at det kan bli en jevnere fordeling av ressursene. Akkurat det har jo en samlet sosialkomite sagt tidligere, og noe av det samme har Sosialistisk Venstreparti sammen med Fremskrittspartiet og Senterpartiet gitt uttrykk for i budsjettinnstillinga for i år. Så mitt spørsmål til helseministeren er: Er det rimelig å tro at det er en sammenheng mellom lang ventetid og lav basisbevilgning? Er det rettferdig at det er slik? Hvis helseministeren mener at det kan være en sammenheng, når vil han gripe fatt i akkurat dette? Så er det helt riktig at en målrettet bruk av rehabiliteringsplasser kan bedre effektiviteten. Det er viktig at rehabiliteringsplassene ligger i nærheten av sjukehusene, i nærheten av der pasienten bor. Rehabilitering må gå inn i en samordnet tiltakskjede, altså i geografisk nærhet til sjukehusene til heimplassen, slik rehabiliteringsmeldinga for noen år siden også slo fast. Men så er det også slik at nettopp Helse Vest og Helse Midt-Norge har færre rehabiliteringsplasser enn andre regioner. Innstillinga til rehabiliteringsmeldinga, Ansvar og meistring, pekte jo på noe av det samme. Men en må spørre seg om hva som er gjort senere. I denne rapporten som vi behandler, sies det: «Det kan stilles spørsmål ved om hofteprotesepasientene gis et likeverdig tilbud i forhold til rehabilitering i pasientbehandlingen.» Vi vet at det eksisterer planer i disse regionene som vi snakker om. Når har statsråden tenkt å ta fatt i akkurat dette? Så har vi sagt noe om innsatsstyrt finansiering, om hvordan det vrir prioriteringene. Også Fremskrittspartiet må se at det er slik at enkelte pasienter blir mer lønnsomme enn andre, og at det kan være slik at det er lønnsomheten og ikke behovene som betyr at pasienten skal få hjelp eller ikke. Med andre ord: Jeg vil advare mot at en behandling skal være en vare som skal bedre bunnlinjen for de enkelte sjukehusene. Til nå har førstegangsoperasjoner hatt samme pris som reoperasjoner, som har tatt lengre tid og er mer kompliserte. Jeg vet at her er det endring. Men rapporten viser at de som må vente på ny operasjon, må vente lenger for å få den enn de som skal opereres for første gang. Jeg har funnet noen interessante sitater i rapporten. En ortoped sier: «Vi får så lite utbetalt DRGmessig for revisjoner ... ja, vi er nødt til å være bevisste på det. Vi kan ikke kjøre opp med for mye revisjonskirurgi, for det dreper økonomien vår ... så vi sier rett og slett nei. Inntil vi får betaling for det.» Og en annen: «Vi trenger ... de friskeste pasientene for å drive effektivt og økonomisk, ellers ville sykehuset sittet igjen kun med revisjonene som er bedriftsøkonomisk ulønnsomme.» Dette sammen med fritt sykehusvalg kan vri prioriteringene over til de friskeste, simpelthen fordi sykehuset må hindre at de mer lønnsomme hoftepasientene velger å bli operert ved andre sykehus. Om ISF-systemet sier Hagen-utvalget: «Faren for vridning er et empirisk spørsmål som til nå ikke er entydig besvart.» Vi mener at denne rapporten gir såpass godt grunnlag for at det har vridning, i hvert fall for hoftepasienter, at vi sammen med Arbeiderpartiet derfor ber om at det iverksettes «systematiske undersøkelser for å bringe på det rene i hvilken grad det innsatsstyrte finansieringssystemet i spesialisthelsetjenesten påvirker sykehusenes prioritering av pasienter». Jeg utfordrer helseministeren til å komme med noen kommentarer til akkurat det.