Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2010-06-08:
Regjeringen har lagt frem en proposisjon om endringer i straffeloven av 1902 om skjerping av straffenivået for drap, annen grov vold og seksuallovbrudd. Saken er fremlagt fordi den vedtatte straffeloven av 2005 ennå ikke har trådt i kraft, og fordi det har vært et betydelig offentlig ordskifte etter avgjørelser i Høyesterett, hvor landets øverste domstol uttaler at det vedtatte straffenivået i straffeloven av 2005 kun kan implementeres gradvis inntil endelig ikrafttredelse av den nye straffeloven. Justiskomiteen har hatt en relativt rask behandling av denne saken. Det er nå viktig at Stortinget gjør sitt vedtak, og at de foreslåtte endringer til straffeskjerpelser kan tre i kraft straks, slik at domstolene allerede nå kan ta de nye strafferammene i bruk. For omtrent ett år siden var det debatt i denne salen med den forrige justiskomiteen og justisminister Knut Storberget om vedtagelsen av den nye straffeloven som skulle gi landet et etterlengtet høyere straffenivå for en rekke alvorlige forbrytelser, bl.a. for dem som vi behandler her i dag. På grunn av en del tekniske utfordringer har ikke den nye loven ennå kunnet tre i kraft, og ingen kan med sikkerhet si når den vil tre i kraft. Vi som er medlemmer av Stortingets justiskomité, får en rekke spørsmål om dette, og det virker uforståelig for folk flest at det skal kunne ta så lang tid før en ny straffelov kan tre i kraft. Men jeg regner med at statsråd Storberget kan gi Stortinget signaler om når vi kan forvente en ikrafttredelse når han skal ha ordet senere i denne debatten. I debatten for ett år siden uttalte justiskomiteen følgende i innstillingen til saken, Innst. O. nr. 73 for 2008–2009: «Komiteen understreker at det her legges opp til et ytterligere skjerpet straffenivå for bl.a. grov vold, drap, kjønnslemlestelse og vold i nære relasjoner, både gjennom økte strafferammer, økte minstestraffer og ikke minst gjennom at proposisjonen går gjennom konkrete, utvalgte rettsavgjørelser og angir nytt straffenivå. Komiteen slutter seg til disse anvisningene og understreker at dette er ment å gi klare føringer for hvilket straffenivå domstolene i framtiden skal legge seg på i denne typen saker. Komiteen vil videre understreke at det nye anviste straffenivået er ment å ta til å gjelde straks.» I den samme debatten uttalte komitéleder og saksordfører fra Arbeiderpartiet, Anne Marit Bjørnflaten, følgende – og jeg tror også vi kan slutte oss til hennes ord: «Blant annet er komiteen samstemt i at straffenivået for seksuelle overgrep, vold og drap, kjønnslemlestelse og vold i nære relasjoner skal heves betydelig.(…) Vi ønsker at den betydelige straffeskjerpelsen vi legger opp til når det gjelder den individkrenkende alvorlige kriminaliteten, skal ta til å gjelde straks. Dette må politi, påtalemyndighet og domstoler merke seg.» (…) Dette er svært klare ord fra en stortingskomité, og det forutsettes at en slik klar oppfatning fra et enstemmig storting følges raskt opp av både påtalemyndighet og domstoler. Det er uansett vanskelig å ta en debatt med Høyesterett fra Stortingets talerstol, men det bør ikke være noen tvil om hva som er oppfatningen til landets lovgivende forsamling, og hva som er den allmenne rettsoppfatning blant landets innbyggere i denne saken. Stortinget ga klar beskjed om at de nye høyere strafferammene i den nye 2005-loven skulle tas i bruk straks, og dette var en svært klar beskjed til den tredje statsmakt fra landets lovgivende statsmakt. Riksadvokaten ba politi- og påtalemyndighet straks å ta i bruk det nye staffenivået og mente det ville være ideelt om det nye straffenivået var etablert når den nye straffeloven trådte i kraft. Det indikerer at straffenivået burde økes relativt raskt. Høyesterett uttalte i to storkammeravgjørelser den 13. november 2009 at de angitte normalstraffenivåene i motivene til straffeloven av 2005 ikke kunne gis full anvendelse ved straffefastsettelse etter straffeloven av 1902, men at det er først etter ikraftsetting av straffeloven av 2005 motivuttalelsene skal gis full effekt. Dette er klare signaler fra Høyesterett som Stortinget kun kan ta til orientering, men som også viser hvor mye det haster med å få iverksatt den nye straffeloven, slik at Høyesterett ikke har noe valg. Statsråd Storberget har i det offentlige ordskiftet om denne saken vært relativt tydelig til statsråd å være og gitt klart uttrykk for at han har vært misfornøyd med Høyesteretts vurdering av hvor raskt de nye strafferammene skulle innfases. Han har gitt uttrykk for at hvis domstolen ikke fulgte opp Stortingets vedtak, ville han tvinge den i kne. Derfor kom den saken som vi i dag behandler. Da regjeringen la frem den nye proposisjonen som vi her behandler, trodde mange at regjeringen skulle følge opp det vedtaket som Stortinget gjorde under behandlingen av straffeloven av 2005 om et betydelig høyere straffenivå for en rekke forbrytelser. Skuffelsen var derfor svært stor da vi oppdaget at regjeringen ikke fulgte opp Stortingets vedtak, men foreslo langt lavere strafferammer enn det som lå i Stortingets vedtak. Riktig nok forslås det en heving av minimumsstraffene, og det vil føre til et høyere straffenivå, men når man samtidig ikke hever maksimalstraffene, vil man ikke få det høyere straffenivået som Stortinget forutsatte under vedtakelsen av straffeloven av 2005. Dersom vi skal få et betydelig høyere straffenivå, må både minimumsstraffene og maksimalstraffene heves, fordi Høyesterett sjelden vil ta i bruk hele strafferammen for normalstraffenivået. Vanlig straffeutmålingspraksis fra Høyesterett er at den øvre delen av strafferammen reserveres de helt spesielle, grovere tilfellene. Normalstraffenivået vil derfor, med de nye lavere strafferammene, ligge betydelig lavere enn hva Stortinget forutsatte ved vedtagelsen av 2005-loven. I proposisjonen er det heller ikke omtalt hvorfor Regjeringen har valgt å gjøre som den har gjort, og hvorfor fjorårets vedtak ikke er fulgt opp. Det er å gi Stortinget mangelfulle opplysninger, etter min oppfatning. Det er ikke ukjent at statsråd Storberget tar i bruk sterk retorikk når han ønsker oppmerksomhet rundt sine synspunkter og saker. Spørsmålet er om det i denne saken har vært for mye retorikk og for lite handling. For hvilket signal er det man nå sender til domstolene? Skal nå de vedtatte strafferammene i straffeloven av 2005 legges på hylla frem til ikrafttredelse av loven om et år eller to? Eller kan domstolene, hvis de mener det er riktig, ta i bruk de nye strafferammene? Det er uansett ingen tvil om at Storberget i denne saken må gå tilbake på mye av det han har sagt. La oss ta et tilbakeblikk. Til Aftenposten torsdag 28. mai 2009 uttalte han følgende: «Skjerp straffene for volds- og seksualforbrytelser. Og gjør det – nå!» Videre står det: «Dette er en strafferettslig marsjordre til dommerne. De politiske signalene er entydige fra både Regjeringen og Stortinget, sier Storberget offensivt» Og videre: «Regjeringen har ingen «Plan B» med en økt øvre strafferamme hvis Høyesterett går imot økt straff. Den tanken har ikke streifet Storberget, som sier han tvert imot tror mange dommere er glade for klare politiske signaler.» Jeg tror at det nå er rimelig uklart for Stortinget hva som egentlig er statsrådens oppfatning i denne saken. Og hvilke politiske signaler er det landets dommerstand her skal ta imot? Det kunne være fristende å unnskylde statsråden for denne sterke ordbruken med at vi for et år siden nærmet oss et stortingsvalg og at han derfor ønsket å sende klare signaler til hjemlige innbyggere i Hedmark og andre deler av landet om at vi her hadde med en handlingskraftig statsråd og stortingskandidat å gjøre. Det som imidlertid i dag og i denne innstillingen er signalet fra regjeringen og regjeringspartiene, er at det vedtatte nye straffenivået i straffeloven av 2005 ikke skal gjelde. Når regjeringspartiene her i Stortinget til og med går tilbake på det forslaget som regjeringen har fremmet for Stortinget, sender man et signal om at det vedtatte straffenivået ikke skal gjelde. Hva slags signal er det å sende? At man begrunner dette med økonomiske og administrative konsekvenser, er utrolig og savner trolig sidestykke i Stortingets historie. Det innebærer altså at man i verdens rikeste land ikke har råd til å øke strafferammene og å bevilge de relativt beskjedne summene det her er snakk om. Spørsmålet er da om man i det hele tatt har råd til å iverksette straffeloven av 2005, eller om denne må vente til regjeringen kan prioritere dette. I innstillingen til 2005-loven skriver man at det vil ta flere statsbudsjett før man kan få iverksatt konsekvensene av loven fullt ut. I forbindelse med dagens innstilling har verken regjeringen eller regjeringspartiene skrevet noe om hva kostnadene vil være. De økonomiske og administrative kostnadene er det derfor ikke tilstrekkelig redegjort for verken i Prop. 97 L eller i forslaget til straffeloven av 2005. Jeg tar opp de forslagene som Fremskrittspartiet har fremmet, enten alene eller sammen med andre.