Trond Helleland (Høyre), 2001-05-03:
Nå gikk det bra(med talerstolen,) president! (med talerstolen,) Kulturministerens medieredegjørelse var i realiteten en NRK-redegjørelse. Jeg skal ikke kritisere statsråden for så ensidig å legge vekt på en gjennomgang av NRKs status. Det var nødvendig etter det siste årets turbulens, og, som det har vært nevnt, flere har bedt om den type gjennomgang. Jeg håper imidlertid at statsråden i sitt innlegg senere i debatten også vil berøre andre temaer, eventuelt kommentere innspill som kommer i dette innlegget og andre. Høyre er tilhenger av at Norge skal ha sterke allmennkringkastere som kan formidle norsk språk og kultur. Det blir stadig viktigere i en tid hvor stadig nye utenlandske nisjekanaler dukker opp. Overgangen til digital-TV er i full gang for dem som har parabol og kabel. Det er derfor viktig at man har en bevisst strategi for hvilken rolle NRK skal spille i denne utviklingen. Statsråden ser ingen naturlov som knytter lisensen til analog kringkasting. Jeg ser heller ingen slik naturlov, men statsråden legger også vekt på at lisensen må ha legitimitet. Det er det som vil være interessant i et fremtidig digitalt kanalunivers. Vil seerne, som alle har tilgang til et titalls kanaler, være beredt til å betale lisens for NRK? Dette er det i hvert fall verdt å problematisere, og jeg regner med at det vil bli gjort i den varslede stortingsmeldingen. Når det gjelder statsrådens redaksjonelle kommentarer til programskjemaet for NRK1 og NRK2, kan man få inntrykk av at statsråden ønsker å styre programvirksomheten. Spillefilmer, amerikanske og andre, har etter min mening vel aldri vært en del av kjernevirksomheten til en allmennkringkaster, så det undrer meg at statsråden er spesielt bekymret for dette. NRK2 skulle være en avlastningskanal, og har i stor grad vist seg å være det, men så lenge ikke alle får inn kanalen, vil det være reaksjoner fra dem som ikke får inn tilbudet. Derfor er det gledelig at statsråden nå signaliserer utlysning av konsesjon for å bygge ut et digitalt bakkenett. Høyre slutter seg til statsrådens ønske om at en slik utbygging må skje så raskt som mulig, samtidig som en ved konsesjonstildeling legger vekt på at nettet blir landsdekkende. Så lenge dette bakkesendte nettet, gjerne i kombinasjon med andre sendeplattformer, skal formidle allmennkringkasternes programmer og erstatte dagens analoge sendenett, må det forutsettes tilnærmet 100 pst. dekning før man slår av de gamle analoge senderne. Jeg ser i statsrådens redegjørelse at hun sier at «størsteparten» av innbyggerne bør ha tilgang på digital-TV før en slår av det analoge nettet. Jeg vil gjerne ha en definisjon av «størsteparten», for jeg regner med at de små krusningene vi har hatt når det gjelder dekning av NRK2, vil bli som flau bris å regne hvis en slår av NRKs hovedsender når – la oss si – 60 pst. har digital-TV. Det tror jeg ikke går. Jo kortere parallellsendetiden blir, desto mindre vil utgiftene til dobbeltdistribusjon være, så en rask utbygging er nødvendig. NRK har presentert sine anslag for hva digitaliseringen vil koste. Det er urealistisk dersom NRK regner med at Stortinget vil dekke hele denne regningen, som etter min mening er skrevet med gaffel, men Høyre er ikke fremmed for at kostnader ved dobbelt distribusjon kan dekkes opp på ekstraordinær måte. Jeg ser fram til den varslede stortingsmeldingen og forventer at departementet foretar en nøktern analyse av hvilke utgifter det vil være naturlig å dekke. Med lisensinntekter på over 3 milliarder kr, eller like mye som blir bevilget til kulturformål over statsbudsjettet, er det min mening at NRK må sette av årlige beløp innenfor egne budsjetter til å dekke kostnadene ved digitaliseringen. I forbindelse med den varslede stortingsmeldingen er det naturlig med en gjennomgang, som jeg tidligere har bedt om. Hva slags minimumstilbud skal alle få når det digitale bakkenettet tas i bruk? Det er åpenbart at allmennkanalene må være med, likeså vil det være naturlig at andre norskspråklige kanaler er med. Det som er positivt og gledelig, er at statsråden i sin redegjørelse varsler at det ved innføring av digital-TV skal gis adgang til nye kringkastingsselskaper som ønsker å drive riksdekkende sendinger. Dette vil øke konkurransen, samtidig som det vil gjøre konsesjonen for å sende riksdekkende reklamefinansiert fjernsyn, TV 2-konsesjonen, tilnærmet verdiløs. Det bør derfor legges opp en strategi for hvordan man takler denne utfordringen. Konsesjonsutlysningen for TV 2-konsesjonen legger opp til sju års konsesjon fra år 2002. Jeg håper ikke dette vil legge begrensninger på muligheten til en raskt utbygging av digitalfjernsyn. Når jeg først snakker om TV 2: Det er positivt at den nye konsesjonen nå er utlyst, og at auksjonsprinsippet ble lagt til side. Isteden får en nå forhåpentligvis en konkurranse basert på kvalitet og innhold, og som avgjøres på en rettferdig måte. I den nye konsesjonsutlysningen står det meg bekjent ingenting om eierskapsbegrensninger. I den gjeldende TV 2-konsesjonen heter det at ingen kan eie mer enn 33,3 pst. Høyre vil støtte at denne begrensningen fjernes, og helst umiddelbart. Schibsted har varslet at de vurderer å selge sine aksjer, men har også signalisert at det vil være mer interessant å forbli på eiersiden dersom 33,3 pst.-regelen oppheves. Så kan man spørre seg: Hva vil man være mest tjent med – en sterk norsk eier, eller to utenlandske eiere som kontrollerer selskapet? Det er nemlig med stor sannsynlighet alternativet dersom Schibsted selger ut sin post, eventuelt at et nettselskap – norsk sådant – kommer inn på eiersiden. Høyre er skeptisk til om eierskapsloven og Eierskapstilsynet har noen funksjon i et medielandskap preget av sterke internasjonale grupperinger. Vi trenger sterke norske eiere også, og for meg virker det som om Eierskapstilsynet er mest opptatt av å stikke kjepper i hjulene for små lokalaviser som ønsker seg sterke eiere. Nei, la konkurranselovgivningen virke også på dette området. I forbindelse med den varslede stortingsmeldingen vil jeg be departementet se på lokalfjernsynets plass i dagens og morgendagens TV-landskap. Hvilken plass vil det få på de digitale multipleksene, hvilken plass vil det få på de elektroniske programguidene, og hva skjer dersom eierforholdene i TvNorge endrer seg og avtalen om distribusjon av lokalfjernsyn droppes? Jeg mener det er viktig at vi har et nett av lokalfjernsynsstasjoner som på en stadig bedre måte formidler lokale nyheter, sport og kultur. Det har vært et slit for dem i mange år, men det ser nå ut til at noen av stasjonene begynner å gå med overskudd. Selv om det siste året har vært en økonomisk nedtur for de mest teknologioptimistiske, med børsfallet på IT- og telekom-aksjer, ruller utviklingen videre. Konvergensen rykker stadig nærmere, og integreringen av ulike medier fortsetter med uforminsket styrke. Digitaliseringen av radioen har gått tregere enn forventet, men det er fortsatt interesse for nye konsesjoner for riksdekkende digitalradio. Jeg regner med at departementet vil ha samme holding til radio som statsråden signaliserte i forhold til TV, og at det ved overgang til digital sendeplattform bør tildeles flere konsesjoner for å drive riksdekkende radio. Jeg har i dag også lyst til å gi honnør til den reklamefinansierte allmennkringkasterradioen vi har, nemlig P4. De har lenge blitt kritisert for å satse for lite på norsk musikk og for å ta konsesjonsforpliktelsene for lite på alvor. P4 har tatt denne utfordringen og sender nå langt mer norsk musikk, samtidig som de på andre konsesjonsbelagte områder tar sine forpliktelser på alvor. Det er bra, og viser en bevisst holdning og politikk hos den redaksjonelle ledelsen. EU har nylig vedtatt et stort opphavsrettsdirektiv som vil bli viktig også for Norge. Det er ofte lett å glemme at alle de nye kanalene skal fylles med innhold – innhold som er åndsverk. Dette er åndsverk som med nye lagringsmedier blir stadig mer utsatt for kopiering. Jeg håper nå at man snart skjærer gjennom i striden mellom Fond for utøvende kunstnere og GRAMO, og at man anerkjenner at GRAMOs kamp handler om å kreve inn egne penger. Det er en viktig jobb Fond for utøvende kunstnere gjør, men etter min mening bør jobben begrenses til å være en tildelingsorganisasjon som kommer norske artister og kunstnere til gode, ikke, som i dag, å være en innkrevningsorganisasjon. Saken er nå løftet ut av statsrådens hender, og jeg regner med en snarlig løsning i tråd med det stortingsflertallet i fjor gav uttrykk for. Mediepolitikken står overfor store og spennende utfordringer. Vår oppgave som politikere er å henge med i utviklingen uten å la oss blende av alle nye muligheter. Det offentliges rolle vil være regulatorens når det gjelder teknologien, og bidragsyterens når det gjelder de kulturpolitiske utfordringer et lite språksamfunn som det norske står overfor.