Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2016-06-16:
Sivilombudsmannen er Stortingets kontrollorgan over forvaltningen. Han er en viktig bidragsyter til maktfordelingen mellom forvaltning, Storting og domstol. En av de fremste oppgavene til Sivilombudsmannen er å hindre at forvaltningen øver urett. Etter en egen lov skal han rapportere til Stortinget både årlig og når det ellers er formålstjenlig. Han er altså et av de redskapene Stortinget har utstyrt seg med for å passe på at regjeringen følger de lovene Stortinget har gitt. Derfor er det uheldig når forvaltningen i to saker som vi diskuterer i dag, velger å se bort fra Sivilombudsmannens uttalelser. Sivilombudsmannens uttalelser er selvsagt ikke juridisk bindende, dette er det ingen uenighet om, og han kan heller ikke omgjøre avgjørelser truffet av forvaltningen. Men sivilombudsmann Falkanger har påpekt tydelig overfor komiteen at Stortinget har forutsatt at forvaltningen retter seg etter uttalelser fra Sivilombudsmannen. Når forvaltningen velger ikke å gjøre det, er en av hovedfunksjonene til Sivilombudsmannen også å kunne rapportere dette til Stortinget, og det var det Sivilombudsmannen gjorde i denne saken da han leverte særskilt melding til Stortinget. Det at forvaltningen velger å se bort fra Sivilombudsmannens syn i disse særskilte meldingene, kan bidra til å undergrave ombudsmannens mulighet til å utføre sitt oppdrag og dermed i prinsippet svekke den parlamentariske kontrollen med forvaltningen. De to sakene som vi her snakker om, de to særskilte meldingene, er av ulik karakter. På hver sin måte har de likevel så stor prinsipiell betydning for ombudsmannsordningen at det er bra at Stortinget ble oppmerksom på dem, og Miljøpartiet De Grønne er glad for at Sivilombudsmannen benyttet sin adgang til å varsle dem til Stortinget. Ingen av disse sakene er i seg selv kontrollkomiteens anliggende, men de viser veldig tydelig det prinsipielt viktige i Sivilombudsmannens oppfølging av sakene. Den mest prinsipielle saken er altså den som gjelder byggeforbud i strandsonen og hvorvidt det har virkning for eldre reguleringsplaner, og her er Sivilombudsmannen helt klar i sin tolkning på at byggeforbudet i strandsonen også skal gjelde for eldre reguleringsplaner, og sier at «strandsonen utbygges i strid med lovgivers intensjon». Fredrik Holth og Nikolai Winge fra Norges miljø- og biovitenskapelige universitet fikk for godt og vel to år siden oppdrag fra Miljøverndepartementet om å utarbeide en ny veileder for juss i strandsonen. Daværende miljøverndepartement var stort sett enig i disse lovtolkningene, men var uenig på ett punkt, nemlig at byggeforbudet i strandsonen ikke skulle ha virkning for eldre reguleringsplaner som åpner for utbygging. Denne veilederen er ennå ikke publisert. Det er selvfølgelig ikke opp til Miljøpartiet De Grønne å avgjøre om det skyldes den juridiske uenigheten, men det er iallfall uheldig at dette gjenstår som et uavklart punkt. Departementet har i forslag til endring av plan- og bygningsloven som ble sendt på høring i august, foreslått at deres tolkning presiseres i lovteksten. Departementets lovforståelse baserer seg altså på å ta disse mulige lovendringene som er departementets syn, på forskudd. Derfor er Sivilombudsmannens uttalelse svært prinsipiell og kan få store praktiske konsekvenser, for den innebærer nemlig at alle kommuner som har eldre reguleringsplaner i strandsonen, må utarbeide nye planer eller endre planene, slik at de ikke gir hjemmel for å tillate utbygging. Det er fullt forståelig at dette er et tungt politisk problem, men det er altså meget vesentlig å avgjøre hvordan denne saken skal tolkes og hva som er lovgivers intensjon, og det er svært vesentlig at vi tar hensyn til hva Sivilombudsmannen sier i et sånt spørsmål, fordi denne saken viser hvor stor konsekvens det har om man velger den ene eller den andre tolkningen. Etter Miljøpartiet De Grønnes oppfatning er dette et veldig godt eksempel på at departementet må ta Sivilombudsmannens syn til etterretning og omsette det i praksis ved å sende budskapet om den riktige lovtolkningen ut til kommunene. Dersom dette ikke skjer, dersom vi fortsetter å ha en situasjon hvor departementet ser bort fra Sivilombudsmannens lovtolkning, får man altså også en situasjon hvor det er høyst uklart i hvilken grad det er nødvendig for departementer å etterkomme ombudsmannens syn i tilsvarende prinsipielle saker.