Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 1999-02-16:
Det er fremmet et Dokument nr. 8-forslag fra stortingsrepresentantene John I. Alvheim og Harald T. Nesvik om å be Regjeringen legge frem lovforslag som forbyr omskjæring av guttebarn som ikke har medisinske årsaker. Som bakgrunn for forslaget fremholder forslagsstillerne at det i mange år har vært et krav fra religiøse og kulturelle miljøer i Norge om at rituell omskjæring av guttebarn skal inngå i helsetilbudet vårt. Omskjæringen ønskes fortrinnsvis foretatt umiddelbart etter fødselen. Forslagsstillerne viser til at omskjæring av nyfødte gutter er et inngrep på friske barn, med samme smertegrense som voksne. Ingen har rettskrav på et slikt inngrep utført av det offentlige helsevesen. Forslagsstillerne fremholder at omskjæring av guttebarn, så vel som av pikebarn, er i strid med FNs barnekonvensjon. Norsk helsevesen har mange uløste oppgaver, og det er lang ventetid for å få behandling. På den bakgrunn mener forslagsstillerne at en må prioritere sterkt å forby omskjæring av guttebarn uten at det foreligger medisinske årsaker. Det åpnes for at privat virksomhet kan utføre inngrepet. Saksordføreren vil påpeke at dette harmonerer lite med et totalforbud. Komiteen har hatt høringer der Den norske lægeforening, Det Mosaiske Trossamfund og Islamsk Råd Norge har fremmet sine synspunkter. Det fremkom sterke reaksjoner på et totalforbud. Dette er kanskje årsaken til at forslagsstillerne har endret sitt opprinnelige forslag til å forby det offentlige helsevesen å foreta omskjæring av guttebarn uten at det foreligger medisinske årsaker. Komiteens flertall, alle partier unntatt Fremskrittspartiet, viser til at rituell omskjæring av gutter er en kulturell og religiøs tradisjon som har vært praktisert av jøder og muslimer i lang tid. Ingen demokratiske land har forbud mot rituell omskjæring av gutter. Flertallet påpeker at omskjæring av gutter og jenter ikke på noen måte kan sammenlignes. Kvinnelig kjønnslemlestelse er internasjonalt definert som brudd på kvinners menneskerettigheter. Et samlet storting sa ved behandlingen av Ot.prp. nr. 50 for 1994-95 et klart nei til en slik praksis. Ressurser som brukes på disse inngrepene i offentlig helsevesen, er beregnet til ett til to ukeverk årlig for lege, og tilsvarende for barnepleier/sykepleier. Det Mosaiske Trossamfund har sine egne spesialister til å foreta denne rituelle handling. Helseministeren har i brev av 7. januar 1999 varslet at han vil be Statens helsetilsyn avklare de medisinske spørsmål, og at departementet vil vurdere de etiske, juridiske og økonomiske sider av saken. Spørsmål om høyere egenandel, reservasjonsrett for leger, hvilke prioriteringer som skal gjøres, og om man fortsatt skal benytte offentlig helsevesen, er det viktig å få avklart. Komiteens flertall mener dagens praksis bør fortsette inntil helseministeren kommer tilbake med nye vurderinger. På vegne av flertallet, alle partier unntatt Fremskrittspartiet, tar jeg herved opp flertallsforslaget, komiteens innstilling, og anbefaler Stortinget å avvise Dokument nr. 8-forslaget. Det siste minuttet vil jeg benytte til å argumentere for flertallsforslaget. Det hadde vært uhørt om Norge som det første demokratiske land i verden skulle gå inn for et generelt forbud. FNs barnekonvensjon sier at en skal avskaffe tradisjonelle sedvaner som kan skade barns helse. Som saksordfører har jeg undersøkt i bøker og på Internett og funnet at ingen har kunnet dokumentere varige skader. Noen hevder det har positiv effekt i forhold til hygiene og kjønnssykdommer, og at det reduserer risikoen for urinveisinfeksjoner og kreft. De fleste guttebarn i USA er omskåret, selv om andelen minker. Skulle det bli forbudt med omskjæring, er jeg redd det i hvert fall ville få sosiale konsekvenser for guttebarna. Identitet og fellesskapsfølelse er viktig for oss alle. Det ligger også en fare i at familiene da ville oppsøke ukyndige personer, med de medisinske komplikasjonene dette kunne føre til. Heldigvis vil et stort flertall si nei til forbud i dag. Jeg er glad for den vilje til respekt og toleranse som vises, slik at alle kan leve ut sine kulturelle og religiøse tradisjoner i samfunnet vårt.