trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2017-10-11:
Det var med glede jeg hørte og registrerte innlegget til Kristelig Folkepartis representant Tore Storehaug i debatten i går om utjevning av nettleie. På strømregningene våre betaler vi som kjent to ting: Vi betaler for kraften vi bruker, og vi betaler for å få den dit vi trenger den. Kraften er det konkurranse om å levere, men kabelen inn til huset eller næringsvirksomheten er det som kjent bare én av, og vi er dermed i en monopolsituasjon. Jeg er klar over at dette er strengt regulert, men det er et paradoks at de som bor i et av de mest kraftproduserende fylkene, som Sogn og Fjordane, for å bruke representanten Storehaugs eget hjemfylke, betaler mest for å få strømmen levert hjem, mens her vi er nå, eller f.eks. Sarpsborg i mitt eget hjemfylke, for den del, er blant dem som betaler minst. Det hele handler om antall abonnementer og lengden på linjenettet som den enkelte nettleverandør har ansvar for. Alt dette blir til sammen en konkurranseulempe for næringslivet i distriktene og urimelige forskjeller for husholdningsabonnentene. Vi har sågar kommuner hvor det er to ulike netteiere, og hvor kommunens innbyggere vil oppleve en stor grad av forskjell på nettleien. Denne urettferdigheten har Senterpartiet sett lenge og derfor også jobbet for å utjevne. Derfor er jeg svært glad for at Kristelig Folkeparti nå viser signaler til å ville snu, slik at det igjen kan bli et flertall for en utjevningsordning for nettleie, slik Senterpartiet ønsker. Dette viser også at valgresultatet åpner muligheter for en ny politikk, en politikk som tror på hele Norge, en politikk som vrir politikken i en retning som bygger på jamstilling og rettferdighet, uansett om man bor i Sarpsborg, Rakkestad, Gloppen eller Bergen. Til slutt: Jeg håper også dette bærer bud om at Kristelig Folkeparti vil være med oss og slåss for den digitale allemannsretten. Statsministeren snakket mye om robotifisering, digitalisering og effektivisering. Det er vel og bra, men det må komme alle til gode. I Nationen i dag kan vi se at vi på langt nær er i mål. Digitalisering og modernisering må ikke bli det samme som sentralisering. 100 pst. bredbåndsdekning er noe av det verktøyet som skal til for å sikre at vi fortsatt tar hele landet i bruk.
Mona Fagerås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-10-11:
Jeg har nesten 17 års erfaring bak kateteret, og sammen med tusenvis av andre lærere har jeg bidratt til barn og unges utdannelse. I dag ville jeg kanskje ikke fått ny jobb. I dag er utdannelsen min ikke lenger god nok, fordi regjeringen har innført et krav om at en minst må ha 60 studiepoeng for å undervise i norsk og matte på ungdomsskolen. At en har undervist i disse fagene i 17 år eller kanskje mer, hjelper ikke. Skolene våre skriker etter kvalifiserte lærere, men andelen ufaglærte har økt med nesten 40 pst. de fire siste årene. I denne situasjonen velger altså regjeringen å avskilte 33 000 erfarne lærere i stedet for å sørge for at flere velger yrket. Stadig flere med lærerutdanning velger seg bort fra yrket, mens regjeringen mener at det beste er å jage enda flere ut av klasserommene. Svært mange av våre beste lærere vil bli pensjonert i løpet av få år. Da er regjeringens svar å kvitte seg med mange av disse lærerne på forhånd, samtidig som vi vet at studenter med høyt snitt ikke kommer inn på lærerutdanningen. Dette gir ingen mening, for vi vet at skolen, ifølge SSB, vil trenge 3 000 flere lærere de neste årene. Kompetansekravet for undervisning som ble gitt tilbakevirkende kraft, må reverseres. Derfor fremmer SV et forslag om å skrote avskiltingen av allmennlærerne. Gårsdagens trontaledebatt ga meg håp. Selv om utdanningspolitikken har gått feil vei de fire siste årene, fikk vi tydelige signaler fra Kristelig Folkepartis Hans Fredrik Grøvan og Arbeiderpartiets Martin Henriksen om at de er villige til å støtte, i alle fall vurdere, SVs forslag om å vrake de nye utdanningskompetansekravene. Fra før vet vi at Senterpartiet støtter dette. Dette er gode signaler for norsk skole og gode signaler for lærerne våre. Det kan bli en spennende høst i utdanningskomiteen. Vi har mye å gjøre, men vi kan også få til noe. Jeg gleder meg til å ta fatt på det viktige arbeidet.
Mona Fagerås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-10-11:
Jeg er nødt til å snakke om mitt vakre Lofoten igjen. Innbyggerne i Lofoten er ganske tydelige på hva de mener om oljeboring. InFact gjennomførte i august en meningsmåling hvor 76 pst. av de spurte svarte at de var imot oljeboring i disse sårbare områdene. Vi høster av en fornybar ressurs som gjennom tusenvis av år har vært grunnmuren for bosetting og næringsutvikling i hele landsdelen, som skaper tusenvis av arbeidsplasser og skaffer næringsrik mat på bordet til millioner av mennesker i hele verden. Fisk er Norges nest største eksportnæring. Havet utenfor Lofoten og Vesterålen er unikt. Verdens siste store torskebestand gyter her, og 70 pst. av alle fiskeressursene i Barentshavet og Norskehavet bruker dette området i en eller annen fase av livet sitt. Det er vi i Norge, vi i denne salen, som har ansvaret for å forvalte disse ressursene også i framtiden. Denne vellykkede sameksistensen mellom mennesker, naturressurser og miljø er også grunnlaget for reiselivsnæringen. En spektakulær natur gir uante muligheter for naturopplevelser, og turistene strømmer til, sommer som vinter. Oljeindustrien representerer en alvorlig trussel mot disse fornybare naturverdiene. Seismikkskyting skremmer fisk, skader egg og larver og forstyrrer livsmiljøet i havet. På den smale kontinentalsokkelen utenfor Lofoten, Vesterålen og Senja er det ikke plass til både oljeindustri og fiskeri. Oljeaktiviteten vil gå på bekostning av fiskeriene. Forurensning av fiskefeltene og faren for større utslipp er økende og bekymrer bl.a. Petroleumstilsynet. Det burde bekymre mange flere, ikke minst Høyre, Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet. Disse tre partiene velger å bagatellisere alle advarsler og går inn for å åpne Lofoten, Vesterålen og Senja for oljeselskapene, selv om et flertall både lokalt, regionalt og nasjonalt sier nei. For SV er det sånn at vi mener det er på tide at denne salen setter en strek over denne debatten en gang for alle – et syn som altså et stort flertall av dem som bor der, deler.
Mari Holm Lønseth (Høyre), 2017-10-11:
Norsk økonomi har stabilisert seg etter det dramatiske oljeprisfallet vi opplevde i 2014. Regjeringen har fått anerkjennelse fra mange hold for håndteringen av oljekrisen. Først og fremst takket være arbeidsfolk og bedrifter som skaper nye jobber, får flere en jobb, og økonomien vokser. Handlingsrommet i økonomien vil bli mindre når inntektene fra olje og gass går ned. Det er ingenting som vokser inn i himmelen, og vårt ansvar er å bruke de skattepengene vi har fått fra folk, best mulig. Men det gjør vi ikke i dag, for det sløses for mye i offentlig sektor. Ressursbruken varierer, og forskjellene i resultater for de ti største kommunene i Norge er for store. Det er for mange skattekroner som kastes bort i dårlig organisering, det tenkes for lite nytt, og det er for mye byråkrati i staten og kommunene. Svaret fra Arbeiderpartiet når handlingsrommet blir mindre, er ikke nytenkning, men å hente inn 15 mrd. kr mer av folks og bedrifters sparepenger. Men økte skatter er som politisk latskap i et kinderegg. Det utsetter nødvendig modernisering i offentlig sektor, det bidrar til mindre vekst i privat sektor, og i utgangspunktet er det et engangstiltak. Men det er nettopp dette siste som er leken i kinderegget, for man vet faktisk aldri hva man får, verken hvor mye skattene skal økes, eller hvor mange ganger de skal økes. Én ting vi kan si sikkert, er at velgerne ikke trodde på at Arbeiderpartiet ville stoppet på 15 mrd. kr hvis de hadde fått muligheten i høst. Økt offentlig pengebruk er ikke alltid svaret, og vi kan ikke ta mer av folks penger uten at vi vet at de vi allerede tar, blir forvaltet på en god måte. Arbeidet med å få bort unødvendig byråkrati er allerede i full gang. Avbyråkratiseringsreformen frigjør hele 1,6 mrd. kr hvert år som vi kan bruke på mer velferd til folk. Vi får mer igjen for mindre. Se bare på veiselskapet Nye Veier, som kutter kostnadene med hele 20 pst. på veiutbygging. Dette er bare begynnelsen. Vi skal digitalisere offentlig sektor, vi skal finne og fjerne tidstyver, og vi skal fortsette å redusere unødvendig byråkrati. Det viktigste for å ta vare på velferdssamfunnet vårt er helt klart at det skapes nye, private jobber, men vi har også et ansvar for at offentlig sektor moderniseres. I den kommende regjeringsperioden skal vi også holde den offentlige pengebruken under kontroll, for det trenger vi for å ta vare på velferden vår.
Guro Angell Gimse (Høyre), 2017-10-11:
Høyre og våre samarbeidspartier har tatt på alvor politianalysen og Gjørv-kommisjonens rapport og har satt i gang politireformen. Samfunnsutviklingen utfordrer den norske politimodellen, som har bestått av mange små lensmannskontorer, noe som har gjort politiet sårbart og ute av stand til å håndtere det nye kriminalitetsbildet. 70 av lensmannskontorene i landet vårt har hatt åpningstider fra null til tre dager i uken. Dette gir ikke trygghet og bidrar ikke til å ruste politiet for møtet med et endret kriminalitetsbilde. Vi ser at den organiserte kriminaliteten øker, og den er ofte grenseoverskridende. Radikalisering og trusler fra militante islamister er alvorlig og blir stadig mer komplekst, og ny teknologi og internett har gitt kriminelle et hav av muligheter. Det gjelder ikke minst vold og overgrep mot barn. Den samme teknologien har også gitt politiet unike verktøy. De kan i større grad ta med seg kontoret ut i bilen, være ute på nett og søke i registrene selv og gjennomføre avhør med lyd og bilde på stedet. Vi går altså nå fra et politi på kontor til et politi på hjul. I tillegg er det innført responstidskrav til politiet, og det er spenstig. Så skal vi senest innen 2020 sørge for at vi oppfyller kravet om minst to tjenestemenn/-kvinner per tusen innbyggere, slik at vi styrker responstidskravet. Regjeringen har også satset spesielt på sårbare grupper innen justisfeltet. Opprettelsen av tolv kontorer for offeromsorg på politihusene er et veldig viktig tiltak. Jeg har jobbet flere år som familievoldskoordinator i Trøndelag og har veldig god erfaring med støttesenteret for fornærmede i straffesaker, som disse kontorene er laget på modell etter. Her er det kort vei for kriminalitetsoffer til å få hjelp på politihuset, og så blir de loset videre inn i hjelpeapparatet på en god måte om de har behov for det. Vi har også nå styrket Statens barnehus, som har fått et historisk løft. Det er etablert familievoldskoordinatorer i alle politidistrikter. Foreldelseskravet for vold og grove overgrep er fjernet, og vi har innført en ny straffelov med langt strengere straffer for bl.a. familievold. Nærpolitireformen begynner allerede nå å vise resultater. I Værnes-regionen i Trøndelag er patruljene mer til stede på kveld, natt og helg nå enn da alle lensmannskontorene besto. Med denne regjeringen får vi et politi som er rustet for framtidens utfordringer – et politi som kommer når vi trenger dem.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2017-10-11:
Det har vært lite snakk om utenrikspolitikk i trontaledebatten, derfor dette innlegget. Jeg ønsker å ta opp det forhold at utenriksministeren høyst oppsiktsvekkende, rett før valget, godkjente gjenopptagelse av eksport av ammunisjon til De forente arabiske emirater. I tillegg eksporterer Norge ulikt forsvarsmateriell til Saudi-Arabia. Begge disse landene deltar i den forferdelige krigen i Jemen, og de trenger derfor å kjøpe mer våpen og forsvarsmateriell. Dette er en svak politisk vurdering av regjeringen og sannsynligvis i strid med norsk våpenlov. I krigen i Jemen står en koalisjon av gulfarabiske stater, ledet av Saudi-Arabia, som støtter presidenten i Jemen, mot flere væpnede grupper. Intervensjonen i seg selv er ikke nødvendigvis folkerettsstridig, men krigen er svært brutal, har ført til mange tusen drepte og skadde og er en av tidenes verste humanitære kriser, ifølge FN. Nær 70 pst. har behov for nødhjelp, hvorav ti millioner barn. Det er avdekt grove brudd på humanitærretten. Saudi-Arabia og landene i koalisjonen er også helt nylig blitt satt på FNs såkalte svarteliste over land og aktører som begår alvorlige overgrep mot barn. SV har nylig bedt UD om en garanti for at norske våpen og forsvarsmateriell ikke havner i krigen. Det får vi ikke. Det eneste utenriksministeren kan fortelle, er at UD ikke har informasjon om at materiell fra Norge er brukt i Jemen. Det er ikke godt nok. Slik SV oppfatter det, er dette brudd med intensjonen i norsk våpenlovgivning. Norge er forpliktet til å sikre at norskproduserte våpen ikke brukes til brudd på humanitærretten, ikke brukes til krigsforbrytelser eller til krenking av menneskerettighetene. Denne garantien får vi ikke av den sittende regjering. Derfor har SV levert inn et representantforslag hvor vi ber regjeringen stanse all eksport av våpen og annet forsvarsmateriell til landene som intervenerer i Jemen. Vi ber også om at regjeringen gransker norsk eksport til disse landene for å sjekke om norskproduserte våpen er blitt benyttet i krigføringen eller til krigsforbrytelser. Til slutt: I stedet for å lete etter muligheter for Norge til å selge flere våpen burde utenriksministeren unngå å vikle Norge inn i dette svært dårlige selskapet. Norsk utenrikspolitikk skal bidra til fred.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2017-10-11:
Kjære president, først: Gratulerer med presidentplassen. Jeg skal følge opp saken rundt norsk atomvåpenpolitikk, som jeg også nevnte i et par replikkvekslinger i går. Som alle vet: I juli i år ble en traktattekst som legger opp til et forbud mot atomvåpen, vedtatt med 122 stemmer i FN. Traktaten legger opp til en balansert og gjensidig nedrustning for verdens ni atomvåpenstater. Med utgangspunkt i det fikk ICAN i forrige uke svært gledelig Nobels fredspris. Det er faktisk sånn i Norge at fredsprisen til ICAN og arbeidet for et forbud mot atomvåpen er noe den norske regjeringen synes å være imot. Regjeringen er tydelig på at den ikke på noe vilkår vil at Norge skal slutte seg til det internasjonale forbudet. Dette er paradoksalt, for samtidig sier regjeringen at den er mot atomvåpen – men den ønsker ikke å slutte seg til den viktigste historiske prosessen for avskaffelse av atomvåpen. Hovedbegrunnelsen er at regjeringen mener at atomvåpenforbudet ikke er forenlig med NATO-medlemskapet. NATO skal ha atomvåpen så lenge andre land har det, sier de. Likevel: Traktatteksten er nå lagt ut til signering og vil bli et internasjonalt forbud i løpet av 2018. Da blir et folkerettslig forbud innført, uansett hva Norge måtte mene og finne på. Norge er på tapersiden i denne saken. Vi mener at et forbud som er støttet av to tredjedeler av verdens land, vil legge et betydelig normativt og politisk press på atomstatene. SV mener derfor at Norge skal bidra i det presset og være en pådriver, både internasjonalt og innenfor NATO, for avskaffelse av atomvåpen. Det vil være å plassere Norge på den moralske og riktige siden av historien. Vi har derfor levert inn et forslag hvor vi ber regjeringen legge fram en sak for Stortinget hvor de kan se nøye på muligheten for norsk tilslutning til den traktaten. Vi mener at regjeringen skal se på de juridiske og de alliansepolitiske konsekvensene av en eventuell tilslutning. Vi mener også at denne utredningen som regjeringen skal komme tilbake med, også skal si hva det betyr for Norge ikke å tilslutte seg dette. Vi ber også om at Norge skjeler til hva som skjer i andre land. NATO-landet Nederland var innledningsvis med på dette arbeidet i FN, og nå i ettertid har regjeringen i NATO-landet Italia startet en prosess med det samme utgangspunktet som det vi ber den norske regjeringen om. Vi mener det er fullt mulig å gå inn i dette, og vi mener at regjeringen må se på disse mulighetene og ikke avvise dette i utgangspunktet.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2017-10-11:
Andelen folk som er i arbeid, har falt de siste årene, og forskjellene øker. For noen uker siden hadde Svein Harald Øygard, tidligere sentralbanksjef på Island, et godt og viktig innlegg i VG, hvor han beskriver problemet nettopp med at en tredjedel av oss i Norge nå står utenfor arbeid. I enkelte deler av landet og i flere av kommunene er det nå helt ned mot 60 pst. som er i jobb. Aller hardest og mest alvorlig er det at de unge blir rammet av denne utviklingen. Ungdom helt ned i ungdomsskolen er nå reelt bekymret for om de kommer til å få seg jobb, og det viser seg at deres grunn til bekymring er reell. Ved starten av 2000-tallet var det 75 pst. av 17-åringene våre som hadde sommerjobb. Nå er det kun halvparten som får det, og det viser seg at det er unger fra de rikeste familiene som stiller først i køen der også. Dette storting har et ansvar for igjen å sørge for arbeid til alle og redusere forskjellene som nå øker. Og merk: Dette storting har et ansvar for å jobbe imot politikk som kun gir midlertidig arbeid og økte forskjeller. Dette storting har et ansvar for å sørge for at vi bygger opp og forsterker de beste sidene ved landet vårt, faste stillinger som gir fordeling, og en velferdsstat som sørger for liv, helse og trygghet for alle uavhengig av størrelsen på lommeboka. På den positive siden vet vi at det er nok av viktige oppgaver som skal løses, som vil gi arbeid: Industrien skal styrkes, trygg matproduksjon på våre egne ressurser sikres, og ikke minst skal vi sørge for bedre oppvekstvilkår for ungene våre, og at de kan lære seg å lese, regne og skrive skikkelig. De eldre, som har bygd dette landet, skal få en skikkelig omsorg. Norge kan bedre enn den samfunnsutviklingen vi nå ser. Det er vårt ansvar å igjen sørge for optimisme for flere og en bedre framtid sammen.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2017-10-11:
Trygghet har vært oppe som en viktig bærebjelke i denne trontaledebatten, men det kan se ut som om regjeringen tar veldig lett på trygghet på ett område, og det gjelder trygghet for mat. Vi har i Norge en veldig interessant og viktig politisk debatt de kommende årene om hvilken type matproduksjon vi skal ha, og hva som skal være de viktige grunnbjelkene for politikken i Norge. Det er interessant å se at stadig flere melder seg på i diskusjonen om betydningen av matpolitikken. Blant annet sier Forsvarets forskningsinstitutt klart ifra at vi slett ikke kan være sikre på at den store fôrimporten fra Brasil, som vi nå gjør oss avhengige av, kommer til å fortsette i årene vi har foran oss. De er tydelige på at kampen om soya, kampen om fôrressursene, kommer til å bli tøffere, og at bl.a. et land som Kina vil kunne ha sterke strategiske interesser i å kjøpe opp de samme ressursene som vi gjør oss avhengige av. Alternativet er naturligvis at vi styrker vår egen trygghet og styrker vår egen, norske matproduksjon basert på de ressursene som vi har her i Norge. Da er det interessant f.eks. å se hvordan virkeligheten utvikler seg i et fylke som mitt hjemfylke, Hedmark. Der har vi viktige kornarealer som nå er under sterkt press. De siste årene har kornarealer gått ut av drift, og istedenfor blir det gras. Sånn svekkes den samlede selvforsyningen når gras ellers i Distrikts-Norge legges brakk, bl.a. i statsministerens egen landsdel, på Vestlandet, eller i distriktene i nord. Vi må tvert imot føre en aktiv politikk og bygge på det beste som den norske landbruksmodellen har gitt oss: sysselsetting i hele Norge, trygg mat og ikke minst verdiskaping som også kommer andre arbeidstakergrupper til gode, enten det er snakk om snekkere, elektrikere eller mekanikere. Derfor er dette også et spørsmål om vi skal sentralisere aktivitet og arbeidsplasser i Norge, i tillegg til tryggheten for maten vår, som vi alle har i fellesskap. Det er også interessant å se at andre tilknyttede grupper – helsevesenet og ikke minst folk som er interessert i folkehelse – ser betydningen av en aktiv politikk for å sørge for god og sunn mat. Vi vet at antibiotikaresistens kommer til å bli kanskje verdens største helseproblem om noen få år. Da må vi sørge for at vi fortsatt har mulighet til å spise både trygge egg og trygt kjøtt i årene som kommer.
Kirsti Leirtrø (Arbeiderpartiet), 2017-10-11:
Digitalisering har blitt nevnt flere ganger i debatten, og det er bra. Men et av de mest elementære områdene for all digitalisering er infrastrukturen som skal bære tjenestene. God digital infrastruktur er like viktig som vei, jernbane og strøm. Distriktene har naturressursene vi skal leve av også i framtiden. Vi trenger bosetting og likeverdige tjenester i hele landet. Arbeiderpartiet har som ambisjon å gjennomføre et taktskifte i digitaliseringen av offentlig sektor. Det vil føre til bedre og mer tilpassete tjenester for innbyggerne og sikre en bedre ressursutnyttelse. Det er et mål å skape grunnlag både for teknologiske eksportbedrifter og for at nye tjenester kan utvikles. I årene som ligger foran oss, vil våre evner til endring bli testet. Nye grønne industrier vil bli etablert. Teknologi og digitalisering vil bli sentralt på arbeidsplasser i alle sektorer på alle nivåer. Pasienter kan f.eks. få raskere og bedre hjelp, våre eldre kan leve et fritt og selvstendig liv lenger. Utbyggingen av digital infrastruktur er i hovedsak basert på kommersiell lønnsomhet. Tenk om det skulle vært sånn også for strøm – da ville store deler av landet vårt vært mørklagt. Tilskuddsordningen som regjeringen innførte for fire år siden, er for liten og for byråkratisk, og den kan ikke brukes til å bedre mobildekningen. Den forrige ordningen var mer effektiv og mer forutsigbar. Da NTP ble behandlet i vår, fremmet vi sammen med Senterpartiet et forslag om et taktskifte i arbeidet med helt nødvendig digital infrastruktur, en infrastrukturplan og 500 mill. kr hvert år de neste ti årene for å bygge ut bredbånd og mobildekning der det i dag ikke er kommersielt lønnsomt. Dette ble dessverre ikke vedtatt. Vi vil ikke ha et digitalt klasseskille. Vi vil ha lik tilgang på tjenester og like vilkår for næringsutvikling i hele landet. Da trengs en betydelig økning i innsatsen.
Anne Kristine Linnestad (Høyre), 2017-10-11:
I møte med eldrebølgen, klimaendringer og et nytt arbeidsliv er Høyres klare mål å ta vare på Norge som verdens beste land å bo i. Det handler om å skape flere jobber og kvalifisere folk til disse jobbene, fordi det er arbeid som betaler for velferden. Høyre har, sammen med Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti, styrt Norge trygt gjennom en krevende tid med flyktningkrise og det verste oljeprisfallet på 30 år. Ledigheten går nå ned, veksten går opp, og flere kommer i jobb. Ved å skape og videreutvikle pasientens helsetjeneste vil Høyre bidra til at folk kommer raskere tilbake i jobb etter sykdom og gi pasientene langt mer forutsigbarhet i sykdomsperioden. Kortere helsekøer og pakkeforløp for kreft viser at vi er godt i gang, men vi er ikke i mål. Vi har innført rett til brukerstyrt personlig assistanse, BPA. Nå er det viktig at kommunene følger opp, slik at flere kan få benytte muligheten BPA kan gi for å få en tilnærmet vanlig hverdag, og at kommunene er fleksible når det gjelder hvor mange timer BPA-brukeren skal få vedtak om. Per i dag er det f.eks. ingen vedtak som omhandler muligheten til å fungere som forelder. For dem dette gjelder, er det viktig å ha så stabile forhold hjemme som mulig, slik at barna deres skal ha færrest mulig assistenter å forholde seg til. For noen er det ikke så mange timer BPA per uke det er snakk om for at hverdagen skal bli mye enklere. BPA kan faktisk også utgjøre forskjellen mellom å kunne være i jobb og å ha en hverdag utenfor arbeidslivet. Denne stortingsperioden vil vi utvide ordningen med pakkeforløp til også å gjelde dem som sliter med rus og psykiatri, og for utmattelsessykdommer, smerte-, muskel- og skjelettlidelser. Høyre er ikke opptatt av om tjenesten er privat eller offentlig, men av at tjenesten er god for innbyggerne. Der private aktører kan bidra til mer valgfrihet, lavere kostnader og bedre kvalitet, sier Høyre ja til det. Den viktigste velferden er å ha en jobb å gå til. De som av ulike årsaker står utenfor arbeidslivet, skal sikres tilrettelegging og hjelp. Derfor skal trygdeordningene i størst mulig grad være arbeidsrettede, og vi skal hjelpe folk inn i jobb. Å sørge for at folk har riktig og oppdatert kompetanse, blir en av de viktigste oppgavene framover. Ingen skal gå ut på dato i Norge, og vi skal ha et seriøst og inkluderende arbeidsliv. Det er arbeid som betaler for den velferden vi nyter godt av i dag, og skal vi bevare Norge som verdens beste land å bo i, må vi skape verdier å leve av. Derfor må vi både trygge arbeidsplassene vi har, og legge til rette for å skape nye. Derfor er det aller viktigste målet for denne stortingsperioden nettopp å skape nye jobber.
Terje Halleland (Fremskrittspartiet), 2017-10-11:
Det er fantastisk flott å få lov til å stå her i dag som nyvalgt stortingsrepresentant. Jeg ønsker i den anledning å takke dem som har gjort akkurat det mulig. I Rogaland opplevde Fremskrittspartiet en framgang fra forrige valg. I Vindafjord gikk Fremskrittspartiet fram med 4 prosentpoeng, og i Ølensvåg, en fantastisk bygd hvor vi har flere arbeidsplasser enn innbyggere, valgte hver fjerde velger å stemme på Fremskrittspartiet. Etter at dette partiet hadde sittet fire år i regjering, etter fire år med en finansminister fra Fremskrittspartiet, etter en periode da oljeprisen ikke bare halverte seg én gang, men hele to ganger, etter en valgkamp der elendighetsbeskrivelsen av samfunnet ble båret fram av de ledende opposisjonspartiene på Stortinget, valgte velgerne i Rogaland sitt parti og sin regjering og sikret landet en stødig kurs videre. Den tilliten skal vi vise oss verdig og ta dette landet trygt videre i samme retning. Jeg har fått den store æren å være fraksjonsleder for Fremskrittspartiet i energi- og miljøkomiteen, et arbeid som skal bli veldig spennende å ta fatt på. Olje- og gassindustrien er Norges viktigste næring og kommer til å være det i lang tid framover. Det skal vi være veldig glade for. Å skape arbeidsplasser er viktig og blir prioritert av mange. Men en arbeidsplass er ikke bare en arbeidsplass. Innen olje- og gassnæringen er verdiskapingen per sysselsatt nesten 15 ganger høyere enn innen f.eks. reiseliv og nesten 8 ganger større enn i industrien. Oljenæringen er derfor ingen hvilken som helst næring, som det er lett å erstatte med andre næringer, og den er landets suverent viktigste og mest verdiskapende. På miljøsiden ligger norsk sokkel langt framme, og i den forbindelse er det viktig at vi fortsetter arbeidet med å legge til rette for en teknologiutvikling som sikrer at vi utvinner våre ressurser på en kostnadseffektiv og miljømessig god måte. Verden har et stadig økende energibehov, og da er det viktig at vi fortsetter med norsk olje- og gassproduksjon, som har noen av de laveste utslippene i verden. Og norsk gass er et betydelig renere produkt enn europeisk kullkraft. Derfor må det legges til rette for en næring som det skal være attraktivt å arbeide i, en næring som er så attraktiv at ungdommen velger å satse på en petroleumsrelatert utdanning. Derfor skal vi legge til rette for virksomhet i nye områder, vi skal støtte opp om næringen og sørge for gode rammevilkår. Som velferdsnasjon har vi ikke råd til å la være.
Liv Kari Eskeland (Høyre), 2017-10-11:
Trontalen fortel oss at me står framfor utfordringar, men også fantastiske moglegheiter. Store svingingar i økonomien har utfordra oss. Industrien vår og næringslivet vårt må tilpassa seg ein oljepris på rundt 50 dollar–60 dollar fatet. Dette krev noko av oss som politikarar. Det krev noko av næringslivet, og ikkje minst krev det noko av den enkelte som kvar dag står opp og går på jobb og må læra seg nye måtar å møta arbeidskvardagen på. Det vert gjennom trontalen teikna visjonar om det digitale skiftet. Digitalisering og endra marknadsforhold krev omstilling uansett om me skal halda fram i eksisterande marknader eller posisjonera oss for nye. Det krev noko av utdanningssystemet vårt, av samfunnsstrukturen vår og korleis me lever livet vårt. Difor sette denne regjeringa i den førre perioden i gang mange reformer som peika framover mot den nye tida, saman med omfattande tiltak innanfor infrastruktur og helse. Og ikkje minst var det ei massiv satsing på forsking og utvikling og innovasjon mot dei nye næringane som næringslivet sjølv har vore viktig bidragsytar til å få fram. Me oppfattar at det vert etterlyst fleire fargar i paletten for å måla trontalens valør. Vel, om me lyttar til næringslivet sjølv, er dei godt nøgde med at me som politikarar held stø kurs. Dei ønskjer føreseielege rammer for å leggja langsiktige strategiar og for å kunna investera. I starten av den førre stortingsperioden snakka alle om det grøne skiftet. No leverer næringslivet i tråd med dei forventningane som me som politikarar drog opp linjene til. Me hadde visjonane, næringslivet hadde løysingane. Me sette krav og delte samstundes ut verktøykassa, næringslivet leverer no på tiltak. Noreg har m.a. vorte verdsleiande innan maritim batteriteknologi. Austevoll-reiarlaget North Sea Shipping kan fortelja at batteri vil verta hovudenergikjelda i det som vert eit av verdas største konstruksjonsfartøy. Enova har vore ein avgjerande støttespelar til prosjektet. Spør ein vidare kva næringslivet treng, er det veg og bane. Frå eit samla Vestland vil ein få ferjefri E39 som svar om ein spør. Rogfast og Hordfast vil vera det viktigaste samferdsletiltaket langs vestlandskysten vår. Prosjektet vil syta for at næringslivet vert konkurransedyktig, og me sikrar arbeidsplassane våre. Regjeringa har faktisk teke i bruk heile fargepaletten for å sikra eit levedyktig næringsliv. Det vil me ha meir av, og det får me meir av med den sitjande regjeringa til rors. Me skal kort og godt gjera meir av det som me ser verkar. Høgre skal halda fram med det prosjektet me har starta: Me skal halda fram med å modernisera og effektivisera Noreg dei neste fire åra.
Atle Simonsen (Fremskrittspartiet), 2017-10-11:
Jeg er fra oljefylket Rogaland, og jeg er født og oppvokst på Tananger i Sola kommune, et av fødestedene til det norske oljeeventyret. Jeg gikk på skole omtrent det en eiendomsmegler ville kalt et steinkast unna noen av landets største hovedkontorer og oljebaser. Når man har vokst opp et sted og i en kommune der 85 pst. av alle jobber er knyttet til olje- og gassindustrien, og sett hva det gjør med et lite lokalsamfunn, må jeg si at det har vært både frustrerende og overraskende å følge debatten som har gått om denne næringen i valgkampen. Norsk olje og gass finansierer dagens forskning på fornybare energikilder i tillegg til skoler, sykehus, rettsvesen, forsvar, eldreomsorg og alt annet vi nordmenn eier i fellesskap. Vi skal også satse på andre lønnsomme næringer, og vi skal hjelpe alle som vil skape jobber, men vi får ikke et grønt skifte med en rød bunnlinje. Gjennom valgkampen har det likevel ikke manglet på dyre valgløfter fra partier som ønsker å avslutte oljeeventyret. Disse partiene har et forklaringsproblem når de vil kutte i Norges viktigste inntektskilde uten å ha et levedyktig alternativ. De trenger nemlig vår politikk for å ha råd til sin egen. Verdiskapingen per ansatt i oljenæringen er på hele 7 mill. kr per årsverk. Gjennomsnittet for alle andre næringer er 830 000 kr. Uansett hvor kreative regnestykker man lager, er resultatet klart. Norge blir et fattigere land med mindre velferd og mindre velstand uten oljenæringen. Oljen og gassen vil ikke vare evig, men Norge bør være det aller siste landet som skrur av lysene så lenge det er en etterspørsel. Det internasjonale energibyrået skriver i sin vurdering av den norske energipolitikken: «Norge bør fortsette sin politikk med å utvikle olje- og gassressursene, både fordi olje- og gassektoren betyr mye økonomisk, det produseres med relativt lave utslipp og den er viktig for Europas forsyningssikkerhet.» Selv i 2-gradersscenarioet er det behov for 70 millioner fat olje hver eneste dag. Hvor skal denne oljen komme fra? Hvis investeringene går ned i OECD-landene, som Norge, vil mye mer av framtidens olje komme fra Russland, Saudi-Arabia og Afrika, og de har langt høyere utslipp. Da er spørsmålet om det er Norge eller disse landene som skal ta del i denne verdiskapingen. Jeg og Fremskrittspartiet er klare på hva vi mener. Johan Sverdrup-feltet vil bli Norges neste gullgruve. Den kan produsere lønnsomt med en oljepris på under 20 dollar fatet og med kun 5 pst. av utslippene sammenlignet med oljebransjen globalt. Da blir hele debatten med respekt å melde helt meningsløs i et klimaperspektiv. Debatten om vi fortsatt skal ha oljenæring i Norge, blir helt meningsløs. Storbritannia er det landet i Europa som har kuttet utslippene mest. Det har de gjort fordi de har erstattet forurensende kullkraft med norsk gass. Det å stenge norsk sokkel så lenge behovet er der, og før det er tomt for olje og gass, vil øke utslippene og gjøre Norge fattigere. Det blir som å rive i stykker et Flax-lodd når man akkurat har skrapt seg fram til førstepremien.
Mathilde Tybring-Gjedde (Høyre), 2017-10-11:
Det er 16 år siden norsk skole fikk sin aha-opplevelse. I 2001 viste internasjonale sammenligninger at norske elever hadde svake ferdigheter i basisfagene. Det ble starten på en snuoperasjon i skolen. Mot noen protester innførte Høyre nasjonale prøver, opptakskrav til lærerutdanningen, tydelige læringsmål og en klar prioritering av grunnleggende ferdigheter. Overbevisningen vår da – og overbevisningen vår nå – er at det er kunnskap i skolen som gir elevene de verktøyene de trenger for å lykkes resten av livet. Andre partier har brukt mye tid på å diskutere hva elever skal gjøre i skolefritiden. Vi har gjort mye for å sikre at elevene lærer mer i skoletiden. Det er veldig fristende å bruke mer ressurser på alt, men Høyre skal være kompromissløs på å prioritere innholdet i skolen. Det aller viktigste har vært den store satsingen på gode lærere med faglig tyngde. Regjeringens lærerløft vil gi – og det gir – allerede resultater. Men vi vet dessverre at fortsatt er en seks år gammel gutt som begynner på skolen, for avhengig av hvilken skole han går på, hvilken kommune han havner i, hvilket kjønn han har, og ikke minst hvor mange bøker foreldrene har i bokhyllen. For mange elever blir hengende etter tidlig i skoleløpet. Resultatet er at de faller fra i videregående, og at sosiale forskjeller reproduseres. Høyre har i Osloskolen vist at vi kan lykkes med å heve alle elever, uavhengig av bakgrunn, dersom vi arbeider målrettet og starter tidlig. Og nå varsler vi en stor og ny systematisk satsing på tidlig innsats. Vi vil utdanne flere tusen begynnereksperter i intensivopplæring til elever som trenger ekstra hjelp på småtrinnet. Vi skal reformere spesialundervisningen og satse på språkarbeid i barnehagen. Gode resultater kommer ikke av seg selv. Det er avgjørende å ha en konsekvent skolepolitikk over tid. Man må skape en kultur for læring og prioritere det som gjør at elevene lærer aller mest. Og det er forskjell på partier i denne sal. Det er f.eks. bekymringsfullt når Arbeiderparti-styrte kommuner som Oslo fjerner obligatoriske kartleggingsprøver, fjerner krav om å prioritere grunnleggende ferdigheter og fjerner obligatorisk språkkartlegging i barnehagen. Politikere som ikke reelt sett evner å prioritere kunnskap når det teller, risikerer å skape en forskjellsskole der tilfeldighetene avgjør hvilke muligheter barn har resten av livet. For ja, noen barn kommer til skolebenken med større og tyngre bagasje hjemmefra enn andre, men en god kunnskapsskole evner å løfte de tunge sekkene fra skuldrene deres og gi dem muligheter. La det være ingen tvil: Høyre skal være garantisten for en slik skole.
Øystein Langholm Hansen (Arbeiderpartiet), 2017-10-11:
I trontalen på mandag ble det fra regjeringens side beskrevet et Norge der velferden vår i stor grad er bygd gjennom borgernes holdninger, eller som kongen sa: «Det skyldes våre holdninger, den tillit vi har til hverandre.» Dette er det vanskelig å være uenig i – tvert imot. Spørsmålet er: Hvordan har vi oppnådd denne tilliten, og hvorfor er både den og våre holdninger så spesielle for de nordiske land, spesielt for Norge? Disse holdningene eksisterer i form av kultur. Kultur bygges over lang, lang tid, men rives utrolig fort ned. Her er jeg ved poenget i mitt innlegg. Arven etter fire år med Høyre og Fremskrittspartiet i regjering er at de er i ferd med å rive ned den tilliten og de holdningene de selv skryter av. Det gjør regjeringen ved å fremme en politikk som reverserer vedtak som er gjort i tidligere storting, og jeg skal gi to eksempler som jeg mener vil ødelegge norsk arbeidsliv slik vi har kjent det, dersom de får virke sammen over tid. Innføringen av mer midlertidighet i arbeidslivet, kombinert med fjerningen av kollektiv søksmålsrett, vil øke usikkerheten for arbeidstagerne og vil også senke både produktivitet og innovasjon i næringslivet. Utstrakt bruk av bemanningsbyråer vil akselerere denne utviklingen. Vi har mange arbeidsinnvandrere i Norge, og jeg har truffet mange av dem i mitt forrige virke i LO og i valgkampen i Rogaland. Det er flotte mennesker og dyktige arbeidstagere som vi har bruk for i framtiden, men mange av dem blir presset av useriøse arbeidsgivere, og de blir nektet å organisere seg, med kun et underbemannet arbeidstilsyn til å gripe inn. Mange av dem som er blitt arbeidsledige gjennom de siste årenes krise på Sør-Vestlandet, blir nå hentet inn igjen til samme arbeidsgiver, men med en langt løsere tilknytning til bedriften de kom fra. Dette er en utvikling som fører til en situasjon der seriøse arbeidsgivere blir utkonkurrert. Dette har vi spesielt sett i byggebransjen, men vi blir også kontaktet av ansatte i selskaper i olje- og gassbransjen og andre bransjer. Jeg finner ingen vilje hos regjeringen til å ta tak i dette, og Arbeiderpartiet har foreslått mange tiltak på dette området – som så å si konsekvent er blitt nedstemt av regjeringspartiene. Vi har en endret parlamentarisk situasjon i Stortinget, der et flertall ønsker trygge, faste stillinger og et godt arbeidsliv. Det vil forhåpentligvis gjøre at våre forslag vil få gjennomslag, til beste for både land og befolkning. Arbeiderpartiet vil ha trygghet i arbeid og trygghet for arbeid – for Norge kan bedre.
Øystein Langholm Hansen (Arbeiderpartiet), 2017-10-11:
Det var med noe undring, men med en styrket forventning jeg hørte statsministeren i formiddag da hun sa at «vi aldri skal gi opp mennesker», og videre omtalte med fine ord de svakeste, de som trenger tilpassede tiltak. Jeg håper inderlig at dette også gjelder ved yrkesdeltakelse. Alle partiene på Stortinget vil være enige om behovet for å styrke yrkesdeltakelsen, også blant dem som har størst utfordringer med å få innpass i arbeidslivet. Men verken regjeringen eller støttepartiene har bidratt til å bedre situasjonen, heller tvert imot. Da Fremskrittspartiet fikk arbeidsministeren i Solberg-regjeringen, kom det ingen styrking av sektoren, til tross for Fremskrittspartiets lovnader før valget. Robert Eriksson foreslo den for regjeringen enkle løsningen å overlate VTA-tiltakene til kommunene. Bedre har det heller ikke gått etter at Høyre fikk ministeren. Riktignok medførte budsjettforliket for 2017 en økning på 300 tiltaksplasser, men økningen av tiltaksplasser var ikke finansiert. Den nye forskriften om arbeidsmarkedstiltak som kom i 2015, fjernet også mange av arbeidsmarkedstiltakene og åpnet for konkurranseutsetting av de fleste gjenværende. Dette kan vel ikke beskrives som å ta hensyn til de svakeste. Dette er altså arven etter fire år med Høyre og Fremskrittspartiet i regjering – heller skattelette enn velferd og aktivitet. Dette varsler ikke for en god behandling av denne gruppen mennesker, til tross for det statsministeren signaliserte i formiddag. Det er nemlig lange køer av funksjonshemmede som ønsker å bidra til verdiskapingen. I denne situasjonen vil Arbeiderpartiet styrke Navs rolle i både formidling og oppfølging av folk som er på tiltak. Arbeiderpartiet vil øke antallet tiltaksplasser og ordninger hvor personer med uføretrygd får mulighet til å delta i arbeidslivet. Vi vil øke antall tiltaksplasser innen varig tilrettelagt arbeid, såkalt VTA, og styrke Navs oppfølging av personer som er under tiltaket VTA i ordinær sektor. Alle arbeidsmarkedstiltak bør forbli en statlig oppgave. Arbeiderpartiet driver ikke overbudspolitikk. Det har vi aldri gjort og arbeid for alle har vært vår målsetting i alle år. Målsettingen realiseres ikke med ord, men med en planmessig økning av finansierte tiltaksplasser, styrking av Nav og ivaretakelse av vekst- og arbeidsmarkedsbedriftene. Skal en sikre arbeid for alle, krever det spesielt sterkt fokus på dem som er lengst vekk fra det ordinære arbeidslivet, for Norge kan bedre enn det den sittende regjeringen leverer.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2017-10-11:
Jeg må vente, president.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2017-10-11:
Før denne debatten startet, ble det lagt fram 31 forslag fra representanter her i salen. Det var jammen godt, så har Stortinget noen saker å arbeide med også etter at høstens budsjettarbeid er unnagjort, for i trontalen er det jo ikke varslet en eneste konkret sak til Stortinget denne sesjonen. Det presenteres flere gode målsettinger: ønske om å styrke arbeidslinjen, oppfylle klimaforpliktelsene, styrke integreringen, fornye kompetansen i arbeidslivet og styrke vekstevnen i økonomien. Jeg tror ingen i denne sal er uenig i dette, kanskje med forbehold om Stortings-FrP når det gjelder klimaforpliktelsene. Men hvor er de konkrete tiltakene for å oppnå dette? Hvor er de nye grepene, de nødvendige reformene? Det kan nesten virke som om det kom overraskende på regjeringen at den fikk et parlamentarisk grunnlag for å fortsette. Så var det også på hengende håret. Trontalen er en ny bekreftelse på at vi har en regjering som beskriver problemene, men ikke føler ansvar for å finne politiske grep som kan løse problemene. Derfor blir det hele mer grått enn blått. Men det som verre er, er at vi diskuterer regjeringens politiske program for denne sesjonen uten å vite om det er regjeringens politiske program. Statsministeren bekreftet i formiddag det Fremskrittspartiets parlamentariske leder sa i går, at de to regjeringspartiene ikke er blitt enige om den politiske plattformen for kommende periode. De to regjeringspartiene skal diskutere videre, også med Venstre, det politiske grunnlaget for samarbeid i den politiske plattformen for regjeringen og også hva slags regjering det skal bli – Høyre og Fremskrittspartiet, eller skal også Venstre med? Vi har i praksis et slags forretningsministerium. Spørsmålet er: Hvorfor er det ikke avklart før regjeringen møter Stortinget? I 2009 avklarte Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV plattformen for fortsatt regjeringssamarbeid før trontaledebatten. Det som er klart, er at valget har gjort den parlamentariske situasjonen langt mer krevende for regjeringen. Ikke så rart da at Høyres talere så sterkt har betont ønsket om en konstruktiv opposisjon og heiet så sterkt på kompromissets politiske skjønnhet. Det virker nesten som om Høyres representanter mener det er Arbeiderpartiets ansvar å holde regjeringen ved makten. Det er det jo ikke. Det er Høyres og Fremskrittspartiets representanter i denne sal som har ansvaret for å sikre flertall for regjeringens politikk, og regjeringen har ansvar for å føre og foreslå en politikk som inviterer til samarbeid og ikke til konflikt og splittelse. Det er det siste denne regjeringen for ofte har gjort i perioden vi har bak oss, gjennom både retorikk og politikk.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2017-10-11:
Mange barn og unge blir utsatt for omsorgssvikt, overgrep og vold. Dette er blant de mest sårbare barna i samfunnet vårt, og de er helt avhengige av vår hjelp. De er avhengige av voksne rundt seg som ser dem, og av et profesjonelt tilbud med dyktige og kompetente pedagoger og fagansatte. Barna må møtes med et tilbud preget av stabilitet, forutsigbarhet, faglighet og trygghet. For mange er barnevernet den hjelpen de trenger. I barnevernet jobber det mange dyktige ildsjeler som setter barna først og ofrer mye. Men hvilke rammer legger vi som folkevalgte for det arbeidet? Den siste tiden er det blitt avslørt at millioner av kroner strømmer ut av norsk barnevern og går til å bygge formue for noen få, i stedet for at pengene i sin helhet brukes til å skape trygghet for barna. De samlede kjøpene fra stat og kommune av barnevernstjenester utgjorde i 2016 hele 2,9 mrd. kr. Det er en økning på 24 pst. fra 2013. Halvparten av de 20 selskapene som hadde høyest inntekter i fjor, eies av fem store konserner med en samlet omsetning på totalt 3,2 mrd. kr. Det er blitt avdekket at fire av de konsernene kontrolleres av utenlandske investerings- og oppkjøpsfond. Kommersielle aktører har gjennom anbudsregimet i barnevernet tatt over stadig større deler av tjenesten. Det er et paradoks at kommersielle selskaper tar stadig større plass i sårbare barns liv: barn med livssituasjoner som krever skreddersøm. Det er en fundamental forskjell på tjenester man kjøper som privatperson, og velferdstjenester. Et barn som blir utsatt for sviktende oppfølging på grunn av manglende eller lite kompetent personale, oppnår ikke samme effekt av å klage på tjenesten som man kan gjøre i andre deler av livet. Barnevern er ikke egnet for markedsretting på linje med hotelldrift. Velferdsstatens inkluderende prinsipp skiller seg fra markedets ekskluderende prinsipp. Derfor fremmer jeg med flere et representantforslag som skal sikre et trygt barnevern. Anbudsregimet må endres så kvalitet, kompetanse og bemanning alltid går først, der ideelle aktører får en styrket posisjon på bekostning av kommersielle, og vi må få en endring av lovverket, slik at fellesskapets penger i sin helhet går til å bedre tilbudet for barna og ikke til privat berikelse. Jeg håper at flere slutter seg til vårt forslag og velger omsorg foran omsetning.
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2017-10-11:
Noen barn og ungdom i Norge har det ikke bra. Vi skal ikke lenger unna denne bygningen enn noen steinkast før vi er på Grønland, et område i Oslo der nylige analyser viser at 60 pst. av barna vokser opp i fattigdom. Barn som bor der, har skoleresultater som er blant de svakeste i Oslo. Avisene har gjennom sommeren og høsten fortalt historier om vold og trusler på enkelte videregående skoler i Oslo. Volden på enkelte skoler handler om utenforskap og sosiale forskjeller. Dette er utfordringer som også gjelder andre steder i landet. Vi må ha en klar strategi for å sørge for at barn og ungdom lykkes i skolen og kvalifiserer seg til arbeid. Deltar en i arbeidslivet, vil en som oftest kunne forsørge seg selv og sin familie og unngå å havne i fattigdom. Å ha en jobb og egen inntekt er derfor avgjørende for at en skal kunne leve det livet en selv ønsker. Derfor har byrådet i Oslo innført gratis kjernetid i barnehagen, gratis aktivitetsskole og ansatt flere lærere på de nederste alderstrinnene. Slik får vi større mulighet til å følge opp skoleelevene som sliter. Vi kvalifiserer elevene til deres egen framtid. Alle skal ha samme mulighet til å leve forskjellig liv, uansett hvor i landet en bor. Plassen vi bor på, er viktig for oss alle. Det betyr noe for hva slags nabolag vi vokser opp i, at vi føler oss trygge der vi bor. Nylig forskning peker på at å vokse opp i et område med mange naboer som har dårlige levekår, kan redusere livssjansene. Utsatte nabolag kan altså være med på å bidra til reproduksjon av sosial ulikhet. Arbeiderpartiet mener at vi sammen med tiltakene for tidlig innsats som jeg allerede har nevnt, må ha en ekstra innsats som områdeløft i utsatte nabolag. Dette har vi bidratt til både i Groruddalen og Oslo sør. I valgkampen valfartet statsrådene til Oslo sør, åpenbart for å vise at de tar bydelens utfordringer på alvor. Men det er i morgen det gjelder. Da vil vi se om det bare var fagre ord, eller om regjeringen nå viser handlekraft i nabolag som trenger det.