trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-05-19:
Justisdepartementet har i brev av 23. oktober 1998 antatt at «personer som ikke er villige til å etterleve våpenlovens sentrale kontroll bestemmelser etter omstendighetene vil kunne anses å være uskikket til å inneha skytevåpen». Bakgrunnen for departementets brev var en henvendelse hvor det ble bedt om å få opplyst hvilke virkninger det ville ha for den enkelte våpeneier om denne nekter politiet adgang til sitt hjem for å foreta kontroll. Justisdepartementet besvarte denne henvendelsen, som allerede nevnt, ved departementets brev av 23. oktober 1998. Våpenloven § 27 a ble vedtatt av Stortinget våren 1998. Bestemmelsen lyder: «Skytevåpen eller en vital våpendel, samt ammunisjon, skal oppbevares forsvarlig nedlåst. Kongen fastsetter nærmere regler for oppbevaring. Slike regler kan også gjelde for skytevåpen, våpendeler og ammunisjon som nevnt i § 5.Politiet kan foreta kontroll med oppbevaringen hos den som har skytevåpen, våpendeler og ammunisjon. Hos private kan slik kontroll bare gjennomføres etter forhåndsvarsel.» Som følge av lovendringen gav Justisdepartementet i et rundskriv 16. juni 1998 bl.a. retningslinjer for gjennomføringen av politiets kontroll med oppbevaringen av våpen og ammunisjon. Departementet har lagt til grunn av det er hjemmel for å kunne tilbakekalle våpenkortet i de tilfeller en våpeneier ikke er villig til å etterleve de kontrollbestemmelser som er vedtatt av Stortinget. I motsatt fall vil politiet stå uten virkemidler hvis en person er vrangvillig og motsetter seg å følge de kontrollbestemmelser som er oppstilt for å ivareta samfunnsinteresser. At et negativt vedtak kan bli følgen der vedkommende nekter å etterkomme pålagte kontrolltiltak, er vanlig også på andre forvaltningsområder, og er uttrykk for et alminnelig forvaltningsrettslig prinsipp. Hvis noen ønsker å prøve lovligheten av våpenloven § 27 a annet ledd om politiets kontroll av privat oppbevaring av sivile våpen ved at det reises søksmål med påstand om at bestemmelsen er grunnlovsstridig, vil et slikt søksmål selvsagt ikke innebære at vedkommende er uskikket til å inneha våpen. Når spørsmålet likevel reises i denne form, må jeg få lov til å understreke det selvsagte: Det følger av vår rettsorden at alle som rammes av et forvaltningsvedtak, har anledning til å prøve gyldigheten av vedtaket for domstolene.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-05-19:
Representanten har noen retoriske grep som forundrer meg meget, så la meg derfor være uttrykkelig klar. Lov er gitt for å kunne følges. Det står enhver fritt til å utfordre loven på to måter: gjennom valg ved å sørge for at Stortinget er sammensatt på en slik måte at den lov man er uenig i, endres, eller ved å prøve loven for domstolene. Loven følges selvfølgelig inntil loven er endret. Enhver annen praksis er å anse som sivil ulydighet. Dette burde jo være det rent prinsipielle svaret. Det er selvsagt aldri vrangvillig innenfor rammen av vårt demokrati å slåss om hva som er legitimt. Men det som er legitimt etter vedtak av Stortinget, er det som gjelder inntil det er fattet andre vedtak, enten ved at Stortinget endrer vedtaket eller at det ved domstolsbehandling kommer fram synspunkter som er helt avgjørende for vedtaket eller praktiseringen av det. Så det å koble disse forholdene er ikke riktig. Det å bruke de borgerlige rettigheter fullt ut, det er aldri vrangvillig
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-05-19:
Jeg har selvfølgelig dyp respekt for at representanten Hernæs både mottar henvendelser og fører dem videre. Men representanten og jeg har én ting til felles, det kom bl.a. til uttrykk i en debatt i Stortinget i går: Representanten er særdeles opptatt av at norsk lov følges og en justisminister skulle jo selvfølgelig stå på det prinsipp. Jeg siterte en lovbestemmelse i mitt svar. Det er selvfølgelig ingen sammenheng mellom det at vi har en lov og det at noen er uenig i den og kan utfordre loven gjennom behandling i Stortinget eller på annen måte, gjennom domstolene. Det har jeg slått fast, det er en selvfølgelig rett. Så kan jeg også opplyse at det i de nærmeste dagene vil gå ut en invitasjon til et møte med skytterorganisasjonene en av de første dagene i juni. Vi skal diskutere flere spørsmål, bl.a. våpenamnesti, men for øvrig gi anledning til å utveksle synspunkter som måtte være av gjensidig interesse, som både departementet og organisasjonene er opptatt av. Da vil det bli etablert et slikt forum som jeg også skjønner at representanten har vært opptatt av i tidligere spørsmål om dette, og ved lignende spørsmål.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-05-19:
I forbindelse med Stortingets budsjettbehandling for 1999 ble kap. 405 Lagmannsrettene og kap. 410 Herreds- og byrettene styrket med henholdsvis 6 mill. kr og 14 mill. kr, dvs. med totalt 20 mill. kr. Denne påplussingen av Regjeringens budsjettforslag ble øremerket arbeidet med å redusere saksavviklingstiden ved domstolene. En direkte konsekvens av denne styrkingen er at domstolene kan øke berammelsestakten, noe som umiddelbart vil påvirke påtalemyndighetens arbeidssituasjon. Departementet er i dialog med Oslo statsadvokatembeter, bl.a. om den ressursmessige situasjonen for embetet, og ekstra ressurser er allerede tildelt embetet. Oslo statsadvokatembeter vil videre bli tilført ytterligere ressurser, slik at embetet ikke blir en flaskehals i straffesakskjeden.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-05-19:
Dette brevet av 9. mars var en av de første sakene jeg ble kjent med da jeg ble statsråd i Justisdepartementet, og det henger sammen med balansen i straffesakskjeden. Derfor ble det også tatt opp spørsmål om hvordan man kunne styrke situasjonen, og det ble ført den dialog som jeg gav uttrykk for i mitt svar. Det framkommer bl.a. også i revidert nasjonalbudsjett at vi foreslår styrket Oslo statsadvokatembeter. Og med den informasjonen jeg har, skal dette være tilstrekkelig til at det ikke skal være en flaskehals. Jeg vil selvfølgelig aktivt følge det opp hvis det mot formodning skulle være annerledes. Derfor vil det bl.a. førstkommende fredag bli holdt et møte i departementet hvor man på bredere basis gjennomgår ulike situasjoner når det gjelder straffesakskjeden, for å være helt sikker på at det er trykk på det som har vært Stortingets intensjoner, og for å forvisse oss om, ved det daglige arbeid, at det ikke oppstår flaskehalser. Dette er et spørsmål som har min største oppmerksomhet, og jeg har dypt engasjement i at det skal fungere. Jeg har bl.a. deltatt på ulike møter i andre deler av straffesakskjeden enn Statsadvokaten, og det er mitt inntrykk at det er bred vilje til å få god flyt i straffesakskjeden, slik at man ikke får noen kvantumsrabatter ved at behandlingstiden trekker ut.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-05-19:
Det er alltid utmerket at Stortinget følger viktige saker. Men det er en fare hvis det utvikler seg et stortingsregjereri. Jeg skal ikke si at det er tilfellet på dette punkt, for jeg oppfatter ikke representanten slik. Justitiarius i Oslo Byrett kommenterte bl.a. sider ved straffesakskjeden, hvor han for sin del sa at det er veldig viktig når man styrker enkelte poster, at man ser hele kjeden i en sammenheng. Jeg oppfatter at det er representantens intensjon. Det er i alle fall min intensjon å forstå ham slik. Og det er min oppfatning at det er slik jeg vil forvalte de midler jeg har til rådighet. Jeg vil bare gjenta at jeg følger dette meget intenst fordi jeg oppfatter det som svært viktig. Det er ingenting som vil bryte ned tilliten til rettsapparatet mer enn at det oppstår unødig ventetid fra en sak blir reist hos politiet, til påtale blir fremmet, til saken er behandlet i domstolen og til det er aktuelt med soning. Den sikreste måten å bekjempe kriminalitet på, er å ha flyt i straffesakskjeden, og det har meget sterk oppmerksomhet fra min side. Det må bare være slik når man er justisminister i Norge.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-05-19:
I Danmark har man en lov fra 1919 som sier: «Videresalg af billetter til offentlige forlystelser, ved hvilket sælgeren søger at opnå fortjeneste, er forbudt.» Justisdepartementet har vært i kontakt med det danske Kulturministeriet, som administrerer loven. Kulturministeriet kunne ikke opplyse i hvilken utstrekning loven blir etterlevd eller håndhevet i praksis. I Norge har vi ikke noen lovbestemmelser som spesielt rammer svartebørshandel med billetter. Problemet med organisert svartebørshandel er ofte at prisene ved slik organisert handel kan bli urimelig høye. Dette går ut over forbrukerne. Arrangører har også gitt uttrykk for at slik handel ikke er ønskelig. Pristiltaksloven § 2 forbyr bl.a. det å ta eller å kreve priser som er urimelige. I den grad problemet er urimelig høye priser kan denne bestemmelsen etter omstendighetene ramme svartebørshandel av billetter. Bestemmelsen håndheves av Konkurransetilsynet, som er underlagt Arbeids- og administrasjonsdepartementet. Svartebørshandel av billetter til ulike former for forlystelser er ikke noe nytt fenomen. Etter mitt syn er det først og fremst den organiserte virksomheten som kan være problematisk. Her bør man følge utviklingen. Dersom det skulle vise seg at det er behov for tiltak for å stanse en uheldig utvikling, bør dette vurderes nærmere. Konkurransetilsynet er også oppmerksom på problemstillingen.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-05-19:
Representanten og jeg er enige om at det er organisert handel som er det avgjørende. Jeg har gjort rede for at problemet ikke er at vi ikke liker dette, men det er hvordan vi i praksis skal få en mulighet for å hindre det. Jeg har vist til bestemmelser som kan være aktuelle å bruke, og jeg vil ta initiativ bl.a. i forhold til aktuelle organer – det kan være forbrukermyndighetene og konkurransemyndighetene – for å se om de bestemmelsene vi har, på en praktisk måte kan brukes for å gjøre det vi kan, for å stoppe dette. Jeg vil ta slike initiativ og på den måten følge opp.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-05-19:
Jeg gjorde det klart i mitt hovedsvar at jeg ville følge utviklingen, og jeg har også mottatt henvendelser fra forbrukermyndighetene, som ber meg vurdere hvordan man med lov kan gripe inn mot dette. Og når vi har fått en slik henvendelse fra forbrukermyndighetene og det ellers er reist her, vil jeg selvfølgelig gå inn i det. Jeg vil, uavhengig av det å se på om det skal være en ny eller annen lovregulering, også se på de bestemmelsene vi har, og vil altså jobbe på to måter – for å presisere svaret mitt ytterligere.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-05-19:
Selv om nærradio anses som et samfunnsnyttig formål, vil spørsmålet om lotteritillatelse også avhenge av radioens eierstruktur. Lotterimarkedet er etter lotteriloven § 6 forbeholdt landsdekkende, regionale eller lokale organisasjoner eller foreningersom i sin virksomhet ivaretar et humanitært eller samfunnsnyttig formål. I de senere år har utviklingen gått i retning av at medieselskaper, som aviser samt bedrifter, banker, kommuner og privatpersoner, kjøper aksjer eller andeler i radioenes eierselskaper. Allerede i rundskriv G-75/92 har departementet gitt nærmere instrukser om behandling av søknader om tillatelse til å avholde radiobingo. I rundskrivet framgår det bl.a. at et rent kommersielt foretak eller nærradio som drives som et tradisjonelt aksjeselskap eller lignende, ikke vil kunne få lotteritillatelse til inntekt for radioen. Justisdepartementet gav i rundskriv G-5/99, som ble utgitt 15. mars 1999, en presisering av gjeldende rett. Her heter det bl.a.: «Etter fast praksis gis det ikke lotteritillatelse til privatøkonomiske tiltak eller sammenslutninger med slike formål, jf. forarbeidene til lotteriloven, Ot.prp. nr. 58(1993-95) om lov om lotterier mv. s10. Dette innebærer at privatpersoner eller kommersielle foretak som mediaselskaper herunder aviser, samt bedrifter, forretninger og banker, ikke oppfyller kravene i lotteriloven § 6 jf. § 5 første ledd, selv om inntektene fra bingoen tilbakeføres til nærradioen/nærfjernsynet.» (1993-95) Departementet har med dette rundskriv gitt tydelig uttrykk for at rene kommersielle virksomheter og heleide private virksomheter ikke kan påregne å få tillatelse til radiobingo. I rundskrivet er det gitt en meget rimelig frist for å omdanne eierstrukturen dersom konsesjonæren ikke oppfyller vilkårene for fornyelse. Fristen er satt til 31. desember 1999. Justisdepartementet arbeider for tiden med en revisjon av forskriftene til lotteriloven. Departementet vil i den forbindelse foreta en gjennomgang av reglene om bingo i nærradio og nærfjernsyn.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-05-19:
Jeg kan ha all mulig sympati for nærradioene, men hensikten med lotterier og bingo er at de skal dekke ideelle og humanitære formål. En kan jo også oppfatte spørsmålet som er stilt, på følgende måte: Er organisasjonsformen avgjørende for om radioen kan få tillatelse til å avholde bingo? Valget av organisasjonsform vil ikke nødvendigvis være av betydning for om tillatelse kan gis. Politiet må i forbindelse med den enkelte søknad om tillatelse foreta en konkret vurdering av eierforholdet, herunder blandet eierskap. Om nødvendig må det innhentes nærmere opplysninger fra søkeren eller fra Statens Medieforvaltning. Selv om et selskap er organisert som AS, kan det gis tillatelse til å avholde radiobingo under forutsetning av at eierinteressene er humanitære eller samfunnsnyttige. Selv om det ikke skal tas ut utbytte til aksjonærene, vil et selskap som kun har private kommersielle interesser, ikke anses som samfunnsnyttig eller humanitært i lovens forstand. Midler som er bygd opp av radiobingoinntekter, kan i forbindelse med en oppløsning av eierselskapet, annen endring eller omdanning av eierselskapet ikke utbetales til private eiere. Private eiere som ikke har annen interesse i eierskapet enn å støtte radioen, kan f.eks. bidra gjennom nødvendige sponsorinntekter til finansiering av driften. Dersom konsesjonæren mottar offentlig støtte, reklame- eller sponsorinntekter, er dette ikke til hinder for at det kan gis bingotillatelse, så fremt bingomarkedet ikke blir overfylt.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-05-19:
Noe av problemet for nærradioene oppstår ved at de ikke har rettigheter i forhold til pressestøtten. Her er det et problem at representanten stiller spørsmål om et prinsipp, men er imot pressestøtten, så ut fra den logikken kan ikke nærradioene få løst sitt problem på det området. Da skjønner jeg at representanten er opptatt av bingo. Når det gjelder bingo, er mitt forhold at jeg er opptatt av at lotterier – bingo og alle andre former – skal sikres for ideell virksomhet, uansett hva det måtte være. Den store trusselen er at man konkurreres ut på forskjellige måter. Dette er alminnelige hensyn som jeg ønsker å ivareta når vi kommer tilbake med lotterilov og forskrifter i den sammenheng. Men her kolliderer to hensyn: forsøket på å sikre nærradioen og min plikt til å sørge for at lotteribestemmelsene ivaretar de ideelle hensyn som er til stede. Selv om man har et aktverdig formål som nærradio, kan jeg ikke la nærradioen slå inn i det som er hensynene for den ideelle virksomheten, uten at nærradioen faktisk oppfyller kriteriene. Sagt presist: Eies nærradioen av en ideell organisasjon, kan man altså komme inn under bestemmelsene. Hvis man ikke gjør det, har man problemer.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-05-19:
I oktober 1997 ble det nedsatt et utvalg som fikk i oppgave å utrede struktur og oppgaver til herreds- og byrettene. Strukturutvalget for herreds- og byrettene skulle opprinnelig avgi innstilling i februar i år. Utvalget søkte imidlertid om utsettelse til mai med å avgi innstilling. Søknaden ble imøtekommet. I neste uke, nærmere bestemt tirsdag den 25. mai, vil jeg få overlevert innstillingen fra Strukturutvalget. I likhet med representanten Bredvold venter jeg spent på utvalgets utredning og konklusjoner. Jeg kan for øvrig nevne at allerede 27. mai vil jeg også få overlevert innstillingen fra Domstolkommisjonen. Utredningen fra Strukturutvalget vil i første omgang bli sendt på en omfattende høringsrunde til bl.a. samtlige domstoler og alle landets kommuner. Jeg legger vekt på at høringsinstansene skal få god tid til å sette seg inn i forslagene og til å diskutere dem før høringsuttalelsen avgis. Justisdepartementet vil på bakgrunn av utvalgets anbefalinger og de innkomne høringsuttalelser arbeide videre med saken, med sikte på fremleggelse for Stortinget.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-05-19:
Jeg forstår representantens engasjement for lokale rettsinstanser og har ikke behov for å gjøre noe annet enn å ta det til etterretning. Jeg har ikke tenkt å komme inn på noe annet ved strukturen enn det jeg har sagt, nemlig at jeg avventer den innstilling som jeg får den 25. mai, og den vil bli behandlet på den måte som jeg gjorde rede for i mitt første svar.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-05-19:
Jeg har forståelse for at representanten på forskjellig vis vil ha meg til å kommentere et konkret enkeltspørsmål lenge før enkeltspørsmålet er vurdert i en sammenheng. Da går jeg ut fra at representanten også har forståelse for at jeg svarer som jeg gjør, nemlig at jeg a) skjønner hva han sier, b) skjønner hvorfor han er opptatt av det, men c) at jeg har tenkt å gå fram på den måten at når Strukturutvalget har framlagt sin innstilling, så skal den bli lagt ut til en grundig høring. Jeg skjønner selvfølgelig behovet for sammenheng når det gjelder det vi kaller for straffesakskjeden, og den trygghet som folk skal ha. Rent generelt ønsker vi i Norge å ha en desentralisering når det gjelder straffesakskjeden, og da må vi selvfølgelig ha rett til å vurdere strukturen, men det skal skje på en demokratisk måte med full og bred deltakelse, slik jeg har sagt jeg vil legge opp til.
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 1999-05-19:
Jeg vil stille følgende spørsmål til utviklings- og menneskerettighetsministeren: «I løpet av 100 dager i 1994 ble nesten 1 mill. mennesker drept i Rwanda. En FN-domstol er etablert i Arusha i Tanzania for å stille dem som er mistenkt for deltagelse i folkemordet, for retten. Hva er gjort fra norsk side for å støtte denne domstolen og arbeidet for menneskerettighetene og forsoning i Rwanda?»
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 1999-05-19:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er nettopp det at man skal ta lærdom av hva som har skjedd tidligere, vi ønsker. Da er det betryggende å høre at Norge støtter opp om denne internasjonale domstolen for Rwanda, og at man følger opp dette arbeidet. Det er også godt at Norge øver påtrykk på andre land for å inngå samarbeidsordninger med domstolen. Det er likevel lite vi hører i Norge om dette arbeidet. Det blir vel borte i lyden av krigen i Jugoslavia. Men vi må ikke glemme resten av verden, hvor det nå er et viktig arbeid i gang nettopp for å hindre slike folkemord som vi har sett i Rwanda. Dette er forebyggende arbeid. Jeg vil gjerne ha utdypet litt mer konkrete inntrykk som statsråden har av domstolens arbeid og hvordan dette påvirker forsoningsarbeidet – altså hva som skal til.
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 1999-05-19:
Jeg forstår det slik at statsråden følger nøye opp dette. Kofi Annan sa at Rwandas tragedie er verdens tragedie, og man kan spørre seg hva man kan gjøre for å hindre slike folkemord. Det er i alle fall viktig at vi nå gjør hva vi kan for å få til forsoning i et land som er fullt av hat og skyld. Men vi vet at mange i Rwanda føler seg sviktet av utenverdenen, og at det nå er nødvendig med et grunnleggende arbeid i landet for å skape nye holdninger hos menneskene. Mange organisasjoner er, som det ble sagt, engasjert, men de har begrensede ressurser. Når vi vet hvilke ressurser som nå tas i bruk andre steder, ikke minst på Balkan, er det viktig at vi også følger opp her. Og frivillige organisasjoner er en viktig kanal. Hva mener statsråden at de kan brukes til i arbeidet for forsoning og i arbeidet for at menneskerettigheter blir tatt på alvor?
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 1999-05-19:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til fiskeriministeren: «Stortinget vedtok i 1998 å utrede gjennomføring av et forprosjekt for skipstunnel gjennom Stadlandet. Hvor langt har man kommet i denne utredningen, og når vil den bli fullført?»
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 1999-05-19:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg må si at jeg har en følelse av at dette er nesten som å begynne på nytt igjen. Nå sier statsråden at man vil at Sogn og Fjordane og Møre og Romsdal fylkeskommuner sammen med staten skal gå inn og lage et forprosjekt, og det var da snakk om år 2000. Er ikke statsråden klar over at mye av dette arbeidet er gjort tidligere gjennom selskapet Stad skipstunnel A/S, og at de praktisk talt var ferdig med et forprosjekt, men manglet lite grann for å få det fullgjennomført? I den gruppen som nå nedsettes med representanter fra fylkeskommunene og staten, vil noen representanter fra Stad skipstunnel A/S komme med, eller vil de ikke?
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 1999-05-19:
Jeg er klar over at det vil ta tid, og at man skal være nøye når man skal utrede et slikt stort prosjekt. Men det finnes firmaer, bl.a. Veidekke, som har vært der oppe og sett på det, og som vil gi en fast pris på først å lage en biltunnel, og så vil de komme med en fast pris på resten. Har det vært undersøkt om man skal gå inn sammen med private firmaer og spørre om dette? Mye av dette er utredet, så hvorfor skal man bruke så lang tid?
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-19:
Jeg har følgende spørsmål til fiskeriministeren: «Fiskeridepartementet har stengt seifiske for konvensjonelle fartøy langs kysten av Nord-Norge. Den konvensjonelle flåten er den som kan gjennomføre ei bærekraftig høsting av ressursene. Hva er begrunnelsen for at Fiskeridepartementet mot råd fra egen faglig etat og fiskeriorganisasjonene har utelukket den konvensjonelle flåten, mens ei utvalgt gruppe seinotfartøy har fått monopol på utnyttelsen av seiressursene?»
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-19:
Statsråden åpnet med å si at han var glad for spørsmålet. Jeg er ikke like glad for svaret. Jeg er spent på om statsråden er glad for oppfølgingsspørsmålene han nå kommer til å få. Statsråden unngikk at regulering av fiskeriene ikke minst dreier seg om å søke bærekraftig ressursforvaltning, og at reguleringene bør ha den effekten. Ved å prioritere seinotflåten sørger fiskeriministeren for at seien høstes som småfisk, noe som innebærer ei dårlig ressursforvaltning. Den selges attpåtil til dårlig pris fordi den ikke er attraktiv i markedet. Nå viste statsråden til at minstemålet har økt, og det skal han ha ros for. Samtidig jobber fortsatt seinotflåten på dispens fra minstemålbestemmelsene. Det må jo være dårlig ressursforvaltning. Dersom reguleringen hadde åpnet for kystflåten med konvensjonelle redskap, jukse og garn, ville den kunne fylt opp kvoten med halvparten så mange individer til dobbelt pris. Ville ikke det vært en klok ressursforvaltning? Neste spørsmål blir: Hvilke faglige etater har støttet dagens regulering?
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-19:
Jeg ser nødvendigheten av reguleringer og er veldig opptatt av ei bærekraftig utvikling. Statsråden svarte ikke på spørsmålet om vi ville ha fått ei mer bærekraftig utvikling ved å prioritere kystflåten med konvensjonelle redskap. Han sa at jeg kom med en del påstander. Er det en påstand at seinotflåten har dispens fra minstemålbestemmelsene? Er det en påstand at den fisker småsei i forhold til hva kystflåten ville ha gjort? Han svarte heller ikke på spørsmål om hvilke faglige etater han kan vise til som har støttet den reguleringa som nå er satt ut i livet. Jeg sitter med en del dokumentasjon fra Fiskeridirektoratet i Nordland og Troms, og etter det jeg ser der, advarer man sterkt mot det reguleringsopplegget som departementet har. Det samme gjør fiskeriorganisasjonene. Så jeg spør på nytt: Hvem lytter statsråden til? Hvorfor overser han egne fagetater og fiskeriorganisasjoner i denne sak? Hvilke faglige råd legger han til grunn?
Bjørn Hernæs (Høyre), 1999-05-19:
Jeg vil gjerne få stille følgende spørsmål til justisministeren: «I et brev av 23. oktober 1998 fra Justisdepartementet heter det at «departementet antar at personer som ikke er villige til å etterleve våpenlovens sentrale kontrollbestemmelser etter omstendighetene vil kunne anses å være uskikket til å inneha skytevåpen». Betyr dette at enkeltpersoner som ville etterprøve lovligheten i norsk rett, for eksempel i forhold til Grunnloven § 102, vil kunne anses uskikket til å inneha skytevåpen?»
Bjørn Hernæs (Høyre), 1999-05-19:
I likhet med 800 000 norske jegere og skyttere føler jeg også at mange av disse bestemmelsene er særdeles uklare. Når en person er, som statsråden sier i sitt svar, kranglevoren – «vrangvillig» var vel kanskje det ordet han brukte – skal vi selvsagt møte det med reaksjoner. Så sier han samtidig at selvsagt vil ikke et søksmål i forhold til om bestemmelsen er grunnlovsstridig innebære at vedkommende blir ansett for å være «uskikket til å inneha våpen». Da må jeg få lov til å spørre helt konkret: Er det å forsøke for norsk rett lovligheten av enkelte kontrollbestemmelser i forhold til Grunnloven §102 innenfor rammen av det som statsråden definerer som å være «vrangvillig», eller er det ikke det?
Bjørn Hernæs (Høyre), 1999-05-19:
Vi fikk vel en forholdsvis generell utredning av selvfølgeligheter istedenfor et svar, som jeg i hvert fall tror norske skyttere gjerne ville ha. Jeg tror jeg bare skal følge opp med å si at vi hadde en runde om skytevåpen i spørretimen for ikke så veldig lenge siden, og da gav statsråden uttrykk for at han hadde den aller største tillit til norsk skyttervesen og deres aktører, og at han ville opprettholde og utbygge den beste kontakt med dette miljøet. Jeg må bare få lov til å konstatere at så langt har det fremstøtet ikke vært vellykket. Det er ingen sak jeg får så mange henvendelser om – fra borgere som jeg etter min beste oppfatning oppfatter som blant de mest lovlydige vi har her i dette landet – som nettopp håndhevelsen av våpenloven. Vi har da ikke bare Stortingets vedtak; statsråden er sikkert kjent med at det også er noe som heter forskrifter.
Bjørn Hernæs (Høyre), 1999-05-19:
Jeg vil få lov å stille nok et spørsmål til justisministeren: «I et brev fra statsadvokat Lasse Qvigstad 9. mars 1999 til domstolene i Oslo stadsadvokatdistrikt sies det blant annet at antall rettsdager pr. statsadvokat vil bli redusert med 20-25 pst., og at det «allerede fra høsten 1999 i betydelig grad vil måtte avslå å ta berammelser». Hvordan forklarer statsråden dette, for eksempel i forhold til bevilgningen på 30 mill. kroner mer til domstolene enn i Regjeringens forslag, og hva vil statsråden gjøre for å opprettholde aktivitetsnivået ved domstolene?»
Bjørn Hernæs (Høyre), 1999-05-19:
I utgangspunktet og i sin form er dette et aldeles utmerket svar. Det har bare den hake heftet ved seg at det er i direkte motstrid til det Lasse Qvigstad opplyser i brev av 9. mars, som jeg nettopp refererte til i spørsmålet, hvor han skriver at det vil bli en reduksjon på 20-25 pst., og at det allerede nå er klart at man «fra høsten 1999 i betydelig grad vil måtte avslå å ta berammelser». Nå kan selvfølgelig statsråden, hvis han vil, med bakgrunn i bl.a. den debatten vi hadde i går, si at dette er en sak som vedrører hans embetsutøvelse, som han ikke har lyst til å komme nærmere inn på i Stortinget. Men hvis han likevel skulle ha lyst til å fortelle litt nærmere om det, kunne det være interessant å høre når disse midlene ble tilført. Hva har statsråden gjort for å informere Statsadvokaten i overensstemmelse med dette, slik at vi kan forvente et brev som trekker tilbake det Lasse Qvigstad her skriver?
Bjørn Hernæs (Høyre), 1999-05-19:
Det er bra at statsråden har denne høye beredskap i forhold til hele straffesakskjeden. Men vi må passe på at vi ikke flytter proppen fra ett sted til et annet. Vi vet bl.a. at det pr. i dag er syv ubesatte dommerstillinger i Gulating lagmannsrett. Det ser ut til at politiet ikke forteller at de er overbemidlet – for å si det på den måten. Hvis det er slik at de knappe midlene vi har på justissektoren, nå flyttes fra politiet til påtalemyndighetene f.eks., muligens også til dommerne, er det vanskelig for meg å si at løsningen helt åpenbart er til beste for hele straffesakskjeden. Hvis statsråden mener at han har full kontroll over dette innenfor budsjettrollen og med en uvilje til å være med på å plusse på de totale midlene til justissektoren, blir vi nødt til å følge denne saken, som han sier, meget nøye fra Stortingets side, selv om det burde være unødvendig.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 1999-05-19:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til justisministeren: «Det hevdes gjennom media at organisert svartebørshandel med billetter til ulike arrangementer begynner å bli et problem. I Danmark har man en lov om forbud mot slik organisert virksomhet, og nylig ble et «firma» gjenstand for en dom som håndhever forbudet. Vil det på bakgrunn av utviklingen på dette markedet være naturlig at Norge vurderer behovet for en tilsvarende lov?»
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 1999-05-19:
Jeg takker statsråden for svaret, som viser at han ser hvor problemet befinner seg. Det dreier seg om den organiserte virksomheten. Ikke bare blir prisene urimelig høye, kjøperne får heller ikke opplyst at det produktet de bestiller, vil være 100 pst. dyrere enn billettens pålydende. Når man gjennom telefon gir beskjed om at restbilletter er så dyre fordi det ikke er ordinære billetter igjen, beveger man seg på kanten av sannheten. For restbilletter er, ifølge svartebørsselgeren, de billetter man har igjen, selv om det faktisk dreier seg om flere hundre ordinære billetter. På denne måten føres forbrukeren, kjøperen, kunden, bak lyset. Mener statsråden at Konkurransetilsynet burde se nærmere på problemstillingen i forhold til pristiltaksloven § 2?
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 1999-05-19:
Jeg takker for justisministerens svar. Et problem knyttet til den organiserte svartebørshandelen er at virksomheten drives som lovlig næring fordi det ikke er forbudt. Men kjøpere står fram og forteller hvordan de føler seg lurt, fordi de forutsetningene de kjøpte billettene ut fra, viste seg ikke å være riktige. Så blir påstand stående mot påstand. Når man samtidig har et ønske om å være til stede ved arrangementet, er det lite annet å gjøre for kunden enn å betale det svartebørsselskapet forlanger. Et tilleggsproblem er selvsagt også at førstehåndsselgerne blir mistenkeliggjort fordi svartebørsselskapene legger til rette for en sammenblanding når det gjelder både navn og telefonnummer. Jeg hadde tenkt å spørre om hvordan statsråden ville følge utviklingen innen den organiserte svartebørsnæringen, men jeg har vel kanskje allerede fått et svar på det – hvis ikke statsråden vil utdype det ytterligere.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 1999-05-19:
Jeg har følgende spørsmål til statsråden: «Landskonferansen for landets nærradioer er bekymret for radiobingoens fremtid. Det er usikkerhet rundt fornyelsen av tillatelse til å arrangere radiobingo neste år dersom ingenting blir gjort med lovverket. Landskonferansen håper på et lovvedtak som ikke vil være en trussel for lokalradioens eksistens i Norge. Sett i sammenheng med tillatelser for neste år, vil statsråden sørge for at nærradiostasjonene får tillatelse, slik at enkelte ikke blir utsatt for egenartede tolkninger av dagens diffuse lotterilov?»
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 1999-05-19:
Jeg var ikke fornøyd med svaret fra statsråden, men må allikevel takke for det. Godt over halvparten av lokalradioene i Norge er avhengige av inntektene fra radiobingo. Disse lokalradioene er like viktige for lokalsamfunnet som lokalavisene. Forskjellen er at lokalradioene ikke mottar pressestøtte, og det enkle budskapet til politikere og lovgivere er at de ber om ordninger som gjør det mulig å tjene penger til den vanlige driften. Dette er hovedgrunnen til at de som driver og jobber i nærradioene, er opptatt av radiobingo. Den store skrekken for nærradiofolkene er at flere enn Bodø politidistrikt vil nekte lokalradioene i sitt område bingotillatelse. I Bodø er man blitt møtt med krav om at samtlige eiere må være lotteriverdige. Slike avgjørelser er basert på dagens lotterilov. Mitt spørsmål til statsråden er: Skjønner statsråden at en slik lov fører til usikkerhet for dem som er ansvarlige for driften, men også for dem som har sitt daglige virke og levebrød i en nærradiostasjon?
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 1999-05-19:
Jeg skjønner at statsråden er fanatisk opptatt av kommersielle interesser. Jeg er opptatt av de lokalradioene som driver på en helt annen måte. Mange lokalradioer har en oppriktig mening om at lovene kan tolkes slik som politiet i Bodø tolket lotteriloven i 1998. Enkelte har kanskje en svært negativ holdning til at det gis bingotillatelse til lokalradioen, fordi, som det heter, lokalradioen er verken ideell eller samfunnsnyttig. Det var også statsråden inne på. Hvordan skal da definisjonen av samfunnsnyttig være? Jeg vil gjerne ha en klar definisjon på det. Det er et initiativ fra lokalradioens side som burde ha vært premiert istedenfor å bli motarbeidet, som det blir i dag. Bare det at man klarer seg uten sugerør inn i statskassen for å opprettholde driften videre, burde etter min mening tilsi at søknaden er automatisk innvilget. Men jeg regner med at statsråden ikke har et slikt dramatisk syn som jeg.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 1999-05-19:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål: «En toppsjef ved Oslo politikammer er anmeldt for diskriminerende utsagn under en rettssak. Fra aktor ble det blant annet slått fast at «Oslo-politiet har hatt en del negative erfaringer med utlendinger». Forholdet er direkte anmeldt til Det særskilte etterforskningsorganet for politisaker(SEFO) (SEFO) Siden anmelderen, Senter mot etnisk diskriminering, er direkte underlagt Kommunal- og regionaldepartementet, vil spørsmålet være om statsrådens departement også står bak denne anmeldelsen?»
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 1999-05-19:
Jeg synes det var et meget oppsiktsvekkende svar jeg fikk fra statsråden. Saken dreide seg om en utlending som stod tiltalt i Oslo Byrett for å ha begått sexovergrep mot en norsk kvinne. Da saken var oppe i byretten, viste aktor i sin prosedyre til at Oslo-politiet har hatt en del negative erfaringer med utlendinger. Vi kan ikke godta at disse utlendingene som kommer hit, og som ikke følger norsk lov, går fri, uttalte aktoratet. For å utdype sitt resonnement viste politiinspektøren også til at en muslimsk kvinne under den såkalte Nadia-saken skal ha sagt: «Alle norske kvinner er horer.» Er det slik å forstå at et aktorat ikke kan få gjøre sin jobb med å henvise til faktiske forhold i en saksprosedyre, uten at man skal kunne risikere å bli anmeldt av et adhocorgan som ligger under Kommunaldepartementet?
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 1999-05-19:
Jeg synes at statsråden og departementet har en altfor lettvint holdning til et adhocutvalg. Det er ganske dømmende påstander som kommer fra dette senteret. Siktedes forsvarer har imidlertid reagert på aktors formuleringer og har etter sigende i ettertid fulgt opp med en formell klage til Oslos politimester. Er ikke dette tilstrekkelig hvis man skal følge visse hevdvunne saksprosedyrer i det norske rettsvesen? Og: Vil statsråden sørge for at denne anmeldelsen fra underorganet, som går ut på å straffe politiinspektøren etter straffeloven for «grov Uforstand i Tjenesten», blir trukket tilbake? Anmeldelsen er begrunnet med den alvorlige påstanden fra Senter mot etnisk diskriminering at en person er skyldig fordi han er utlending. Dette synes jeg er en grov påstand overfor et aktorat.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-05-19:
Jeg ønsker å stille justisministeren følgende spørsmål: «Det har i løpet av siste år vært en del uro angående eventuell nedleggelse av sorenskriverkontorer ute i distriktene, blant annet sorenskriveren i Solør. Man venter spent på høringspapirer, som er blitt varslet ville komme tidlig i vår. Kan statsråden bekrefte at det forefinnes planer om slike reduksjoner?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-05-19:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg legger merke til at statsråden vil legge opp til en omfattende høringsrunde, bl.a. til samtlige domstoler og alle landets kommuner. Statsråden vil legge vekt på at høringsinstansene skal få god tid til å sette seg inn i forslagene og diskutere dem før høringsuttalelsen avgis. Dette er bra. At sorenskriverembetene er viktige ute i distriktene, er det vel ingen tvil om. De aller fleste av oss er innom et slikt kontor en eller flere ganger i løpet av et år. Det kan gjelde alt fra å se på et skjøte til en rettssak eller bryllup, etc. Ser statsråden hvor viktig det er for den enkelte innbygger å ha et sorenskriverembete i sitt distrikt, slik at det ikke blir et dagsverk av å besøke denne serviceinstitusjonen?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-05-19:
Jeg takker statsråden for svaret, som kanskje ikke gav meg så mye. I tillegg til de problemer jeg belyste i mitt forrige spørsmål, er også lokale politi- og lensmannskontor opptatt av den videre skjebnen til sorenskriverkontorene. I avisen Østlendingen av 14. mai 1999 går Åsnes-lensmannen Agnar Eig ut og anmoder alle om å kjempe for å beholde sorenskriverembetene. Av flere årsaker frykter han at en eventuell nedleggelse av sorenskriverembetene vil redusere vaktberedskapen i Solør ved at lensmannskontoret vil bli lagt under andre politidistrikt. Ser statsråden faren for at en eventuell nedleggelse vil skape problemer ved at det ikke vil være nok ansatte til å fylle vaktlistene etc., og at en dermed etter min mening får en redusert sikkerhet for den enkelte borger? Ser statsråden denne faren, og hva vil han eventuelt gjøre for å kompensere for dette?
Jan Johnsen (Høyre), 1999-05-19:
Jeg har følgende spørsmål til sosialministeren: «Stortingets flertall bad i 1995 Sosial- og helsedepartementet legge frem en vurdering av mulighetene for at reiselivsbedrifter gis unntak fra krav om tilvirkerbevilling for servering av hjemmebrygget øl i egen bedrift. I 1997 bad stortingsflertallet departementet om å legge frem et konkret forslag om dette. Hvor langt er departementet kommet med dette arbeidet, og kan Stortinget behandle saken i forbindelse med opphevelse av ølloven og revisjon av alkoholloven?»
Jan Johnsen (Høyre), 1999-05-19:
Jeg takker ministeren for svaret, som jeg oppfatter som positivt. Jeg vil for ordens skyld bare minne ministeren om at et flertall i komiteen, bestående av Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Høyre, i Innst. O. nr. 74 for 1994-95 pekte på at «det blir stadig større interesse for tilberedning og servering av tradisjonell norsk mat og drikke som ledd i opplevelsestilbud basert på genuine norske tradisjoner og lokalt særpreg, f.eks. knyttet til bygdeturisme, bygdeutvikling m.m. I den forbindelse er også servering av hjemmebrygget øl en aktuell del av konseptet». Jeg går ut fra at ministeren mener at en her skal få et punkt inn i loven, slik at en sørger for at dette blir ivaretatt – da i det neste trinnet, som hun nevnte.
Jan Johnsen (Høyre), 1999-05-19:
Jeg takker igjen for svaret – men jeg fant det litt mer foruroligende fordi jeg følte at det lå en undertone her, at det muligens ikke blir slik som det er trukket opp i flertallsmerknaden. Jeg forstod det også slik at det flertallet som ministeren viste til, et flertall fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti, bad om at «Regjeringen kommer tilbake til Stortinget med et slikt forslag som da kan vurdere om det bør tas inn i alkohollovens bestemmelser». Men det var ikke til selve realiteten, nemlig at det skulle være mulig å brygge øl i egen bedrift. Jeg regner med at det ligger fast – og jeg håper ministeren kan bekrefte det – men hvor det ligger rent lovmessig, er det vi sannsynligvis er uenige om, det forstår jeg.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-05-19:
Det er positivt at turistnæringa ynskjer å servera gjestene tradisjonell norsk mat og drikke. Det er ingen tvil om at vi har mykje godt å by på i dette landet, og heimeprodusert øl vil kunna inngå i det. Alkohollova er ikkje til hinder for at det t.d. blir servert heimebrygga øl. Då Stortinget handsama forslaget til endringar i alkohollova i 1997, vart spørsmålet om utskjenking av heimebrygga øl i eiga verksemd diskutert. Departementet peikte den gongen på at dersom ein gjer unntak frå løyveplikta for einskilde typar produksjon, vil det innebera eit hol i løyvesystemet som vil føra med seg kontrollproblem. Sjølv om slik produksjon nok vil utgjera ein liten del av den totale omsetnaden, er det truleg at eit slikt hol i systemet kan auka faren for lekkasjar både når det gjeld alkoholhaldige varer og avgifter. Eit fleirtal bad departementet koma med ei nærmare utgreiing av saka og eit forslag til særskild løyveordning for utskjenking i eiga verksemd. Departementet greier for tida ut spørsmålet og vil etter planen leggja fram ei sak om dette i løpet av året. Så til representanten Johnsen sitt konkrete spørsmål om tidsperspektivet. Det vil altså bli lagt fram ei sak i løpet av hausten. Øllova er no til handsaming i Stortinget, og det kan nok derfor tenkjast at det mest realistiske her er to trinn.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-05-19:
Eg har merka meg fleirtalet si meining, slik det her vart sitert av representanten Jan Johnsen. Samtidig er det eit anna fleirtal, medlemene frå Arbeidarpartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti, som i Innst. O. nr. 59 for 1996-97 ikkje ville gå nærmare inn på dette i samband med handsaminga av lov om endringar i alkohollova, men som bad «Regjeringa utrede saken grundigere for å kunne beskrive og utforme en bevillingsordning, der alle lovhensyn og regelverk tas med for eventuelt å gi mulighet for utskjenkning i egen bedrift sammen med mat som tradisjonelt hører med». Eg tolkar det slik at ulike omsyn her skal utgreiast og ulikt regelverk takast med. Det inneber at eg på dette tidspunktet ikkje vil forskottera ei løysing, men eg skal lova at ei sak vil bli lagd fram for Stortinget i løpet av hausten.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-05-19:
Den saka som vil bli lagd fram for Stortinget til hausten, skal ta vare på det som var Stortinget si meining då desse merknadene vart skrivne. Korleis det vil sjå ut, kva tilrådinga vil bli, innhaldet, tilknyting til lovverk osv., må eg få lov til å koma tilbake til. Elles ville det ikkje ha undra meg om representanten Jan Johnsen, med den praktiske tankegangen som han har vist før, hadde spurt om kvifor i all verda det har teke så lang tid å få dette frå departementet. Eg er glad for at eg vart gjord merksam på at her ligg det noko som ikkje er fylgt opp, men eg reknar med at òg Johnsen har forståing for at det her var andre sider ved alkohollova som vi måtte prioritera. Like eins har vi òg brukt mykje tid på å leggja fram ein handlingsplan for redusert rusmiddelbruk.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-19:
Eg vil gjerne få stilla følgjande spørsmål til miljøvernministeren: «Statens legemiddelkontroll har gitt midlertidig godkjenning til bruk av Lepsidon vet til bekjempelse av lakselus. SFT er skeptisk til bruk blant annet fordi det inneholder diflubenzuron, et stoff som er kreftfremkallende og som kan ha store negative konsekvenser på livet i nærheten av oppdrettsanleggene. Likevel aksepterer SFT bruk. Mener statsråden at føre var-prinsippet er ivaretatt i denne saken, eventuelt vil hun foreslå forbud mot bruk av Lepsidon vet?»
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-19:
Eg takkar statsråden for svaret. Eg synest for så vidt at ein eit stykke på veg kom spørjaren i møte. Ein må vera veldig konkret i forhold til ei evaluering av bruken av dette produktet, med omsyn til når Miljøverndepartementet vil gjera ei endeleg vurdering av det – kva tid det vil vera, for ein kan jo halda på lenge. Og konsekvensane kan etter mi meining bli store dersom det er sånn at dette er eit stoff der ein ikkje tar vare på føre var-prinsippet, slik eg oppfattar det. Det er ikkje tvil om at når ein krev at fisk som er behandla med dette stoffet, ikkje kan slaktast før minimum 60 døgn etter avslutta behandling, er det fordi det er knytt helserisiko til det. Då er ikkje føre var-prinsippet skikkeleg tatt vare på, og heller ikkje det faktum at det har innverknad på planter og dyreliv omkring oppdrettsanlegga. Mitt spørsmål er først og fremst: Kva tid kjem denne evalueringa, slik at me kan få eit forbod mot stoffet?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-19:
Eg takkar for svaret. Eg håpar at miljøvernministeren i sitt neste svar kan vera tydeleg på kva tidsperspektiv me snakkar om, for der er du ikkje tydeleg nok, miljøvernminister. Når det er fagleg forsvarleg, det kan jo vera om eitt, to eller tre år, så her bør ein vera litt spesifikk. Kan det f.eks. vera i samband med den meldinga som miljøvernministeren har tenkt å legga fram til hausten i samband med innstillinga frå Rieber-Mohn-utvalet, som tar føre seg heile laksestammeproblematikken? Er det eit aktuelt tidspunkt å koma tilbake til dette på? Eg meiner ut frå det som òg SFT konkluderer med i forhold til desse stoffa, at dei kan ha effekt på planter og dyr, og då er ikkje føre var-prinsippet tatt vare på.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-19:
Eg har ein tendens til å gløyma det.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-19:
Takk, president!
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-05-19:
Det er Statens legemiddelkontroll, som er underlagt Sosial- og helsedepartementet, som er godkjenningsmyndighet for denne typen kjemikalier. I sin vurdering ser Statens legemiddelkontroll hen til det aktuelle medikaments dokumenterte kvalitet, effekt og sikkerhet. Legemiddelets godkjente bruksområde blir tilpasset denne dokumentasjonen. Statens forurensningstilsyn bistår legemiddelkontrollen i vurderingen av miljøkonsekvensene knyttet til legemidler. I dette konkrete tilfellet har Statens forurensningstilsyn anbefalt begrensninger i brukshyppigheten og forbud mot bruk i perioder hvor krepsdyr skifter skall, da kjemikaliet kan ha negative effekter i slike perioder. Statens forurensningstilsyn mener bruken av Lepsidon vet kan forårsake effekter på miljøet, men har forståelse for at lakselusproblemet ikke kan løses uten bruk av legemidler. I henhold til en avtale mellom Fiskeridepartementet, Norges Miljøvernforbund og Norske Fiskeoppdretteres Forening skal i tillegg miljøkonsekvensene av bruk av dette legemidlet evalueres av et uavhengig, omforent institutt. Rammene for en slik evaluering blir nå utredet. Jeg gir arbeidet med helse- og miljøfarlige kjemikalier svært høy prioritet, og jeg legger stor vekt på at føre var-prinsippet ligger til grunn i hele kjemikaliepolitikken. Det gjelder selv om det altså er helsemyndighetene som har godkjenningsansvaret for kjemikalier i legemidler. Statens forurensningstilsyn har ut fra sin vurdering ikke frarådet all bruk av dette legemidlet. Men det er altså startet en prosess for å foreta nye vurderinger av Lepsidon vet. Jeg legger til grunn at alle hensyn vil bli ivaretatt i denne prosessen, også hensynet til føre var-prinsippet.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-05-19:
La meg først få si at vi nå er i gang med å vurdere rammene for en evaluering og hvordan den skal gjennomføres. Denne evalueringen vil bli gjennomført så snart det er faglig forsvarlig. Ikke minst er det viktig for meg, som jeg sa i mitt første svar, at også føre var-prinsippet blir skikkelig ivaretatt i en slik evaluering. Det problemet som representanten Langeland reiser, er jo også bekjempelse av lakselus, som er et stort og vanskelig problem. Vi er nå inne i en kritisk evaluering også av bruk av rotenon. Vi har av den grunn fått anbefalt at det ikke skal være noen rotenonbehandling av vassdrag i år, bl.a. fordi vi ikke har god nok kjennskap til hvorfor vi får ny oppblomstring. Og skal vi i framtiden unngå bruk av rotenon, er det viktig at vi undersøker hvilke alternativer som finnes. Lepsidon vet kan være ett av dem, men vi skal altså ha en skikkelig evaluering av det.