Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2010-03-02:
Jeg vil takke komiteen for arbeidet med denne saken. Dette er et viktig tema som Fremskrittspartiet ved ulike anledninger også har satt på dagsordenen. Som saksordfører ønsket jeg å utdype temaet en verdig død. Dessverre får vi fort en polarisering når vi skal debattere døden og ikke minst en verdig død. Vi vet alle at døden er prisen vi mennesker må betale for livet, allikevel er døden tabubelagt og gjennom stadig institusjonalisering i stor grad fjernet fra folks hverdag. Derfor er jeg glad for at komiteen står samlet i en rekke felles merknader både om livskvalitet og autonomi i forhold til døende. Det var av vesentlig betydning for meg å vektlegge behovet for en helhetlig tilnærming til den døende og dennes pårørende, og understreke at dette går på ulike plan for å sikre at døden kan bli en naturlig videreføring av livet. Komiteen deler i store trekk en slik vektlegging. Forslagsstillerne ønsker at det utarbeides en plan for satsing på livshjelp, og de trekker fram fem punkter en slik plan bør belyse. Fremskrittspartiet og Høyre deler et slikt syn, med unntak av finansieringsform for lindrende behandling. Regjeringspartiene ønsker ikke noen plan for livshjelp, men peker gjennom våre felles merknader på flere forbedringspunkter med tanke på alvorlig syke og døende pasienter. Det er tverrpolitisk enighet om viktigheten av å styrke etter- og videreutdanning og forskningsinnsats hva gjelder lindrende behandling. Det pekes også på behovet for samarbeid både horisontalt og vertikalt innen helsetjenesten. Komiteen mener det må stimuleres til etablering av ambulante team, og at det er behov for å se nærmere på hva som er til hinder for at slike team etableres i tilstrekkelig omfang i dag. En samlet komité påpeker at det er altfor få kommunale palliative sykehjemsplasser i dag i forhold til behovet. Det vises også til at de fleste helseforetak har palliative team, og viktigheten av å sikre kompetanseoverføring fra disse teamene til andre avdelinger og miljøer. Hospicene har vært banebrytende i forhold til å gi døende en verdig avskjed med livet gjennom en helhetlig tilnærming med god og omsorgsfull pleie og ikke minst medmenneskelighet. Dette er en form for palliativ behandling som kan omfatte smertelindring, psykisk oppfølging og helhetlig omsorg. Alvorlig sykdom, død og sorg kan sette ens selvbilde i fare, og kan oppleves som en personlig trussel. Angst, frykt, hjelpeløshet, fortvilelse og sinne er normale følelser i en slik situasjon. Men døden trenger ikke være vond og smertefull for et menneske. For noen kan døden faktisk være en befrielse som imøteses med lettelse og ro. Den palliative behandlingen tar mål av seg til å møte alvorlig syke og døende og deres pårørende på en helhetlig måte som tar hensyn til alle disse faktorene. Det er en vesentlig skjevhet i forhold til hvem som mottar et palliativt tilbud i dag. Kreftrammede utgjør 95 pst. av pasientene på palliative enheter. Det er viktig å sette fokus også på andre grupper av alvorlig syke og døende pasienter, slik at de også får en helhetlig behandling. Hele 95 pst. av de som dør i sykehjem, får ikke den tilstrekkelige lindrende behandling og omsorg som de har behov for i livets siste fase. Jeg valgte også å løfte inn alvorlig syke og døende barn i denne saken, og ser til min glede at det har fått flere andre til å rette fokus mot de problemstillingene foreldre til barn som fødes med alvorlige misdannelser og begrensede leveutsikter, står overfor. Årlig dør rundt 160 barn i sitt hjem uten at barnet eller de pårørende har noe profesjonelt nettverk rundt seg. Det er nærmest en selvmotsigelse at barn, i begynnelsen av livet, skal dø. Men det skjer, dessverre. Noen foreldre takler overhodet ikke en slik situasjon. Jeg har hørt om foreldre som har avskrevet sitt barn allerede i første leveår og unngått kontakt, mens barnet har blitt undergitt offentlig omsorg i nærmere 20 år etter. Jeg har hørt om foreldre som har gått fullt og helt inn i oppgaven med å gi barnet mest mulig omsorg og kjærlighet, gitt avkall på egen jobb og karriere mens de hele tiden har levd med en slags ventesorg. Jeg forventer at statsråden nå ser nærmere på denne problemstillingen. Det er et stort behov for å øke satsingen på hjelp til alvorlig syke og døende og deres pårørende. Finansieringen av lindrende behandling er her en nøkkelfaktor. Jeg vil innstendig henstille til regjeringspartiene om å se på forslag nr. 4 en gang til. I merknadsform er regjeringspartiene enig i dette forslaget. Det eneste dette forslaget har med seg i tillegg, er å be om at finansielle hindre for samhandling må fjernes. Det vil være et dårlig signal med tanke på arbeidet med Samhandlingsreformen, om det er det som gjør at regjeringspartiene ikke vil støtte forslaget. Fremskrittspartiet påpeker at dagens finansieringsnøkkel som «Bondevik-partiene» og de rød-grønne står bak, kan sies å premiere sykehusene ved korte dødsleier, noe vi finner betenkelig. Finansiering må innrettes slik at den døende får en verdig behandling, selv om dødsfasen trekker i langdrag. Smerte er sentralt når vi snakker om lindrende behandling. Det er derfor uforståelig for meg at Fremskrittspartiet blir stående alene om å omtale pasienter som opplever at smertelindring ikke lenger har effekt. Når selv legeforeningene i Skandinavia har medlemsundersøkelser om hvordan leger vil håndtere pasienter med ukontrollerbare smerter, kan ikke politikerne lukke øynene. Det er nettopp da det etiske og medisinskfaglige dilemmaet om store doser smertestillende som faktisk kan ta liv, oppstår. Dette har ikke noe med aktiv dødshjelp å gjøre, men er den virkelighet helsepersonell står i daglig, og som også politikere må tørre å adressere. Vi kan ikke bare vente på en ny Sandsdalen-, Ottesen- eller Husebø-sak og så agere på bakgrunn av tabloide oppslag. Det er behov for medisinske retningslinjer og veiledere, det er behov for en plan om helhetlig pleie og omsorg til uhelbredelig syke og døende og deres pårørende – uansett den døendes alder og uansett om den døende befinner seg hjemme eller i institusjon. Jeg tar med dette opp de forslag som Fremskrittspartiet er medforslagsstiller til.