trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-11-28:
La meg begynne med å si at jeg er lei for at den foreliggende innstilling ikke er enstemmig fra sosialkomiteens side. Det burde den ha vært i en sak av denne karakter. Det er virkelig reelt at mange foreldre og særlig enslige forsørgere til tider har store økonomiske problemer ved barns sykdom og med den korte liggetiden vi etter hvert får i våre sykehus. Regelverket slik det er i dag på dette punktet, er for firkantet og upraktikabelt for den enkelte bruker. Ille synes jeg det også er at mange foreldre med barn innlagt i sykehus, og som virkelig oppfyller kravene om sju dagers opphold, heller ikke får pleiepenger rett og slett fordi de ikke kjenner til at regelverket er der for å gi den hjelpen. Jeg er ikke engstelig for at ordningen med pleiepenger blir misbrukt, idet det alltid skal foreligge en faglig vurdering av om behovet for pleiepenger er til stede. Begrunnelsen fra regjeringspartiene til ikke å ville gå inn på flertallsforslaget finner jeg noe underlig, idet disse partiene uttrykker at de er positive til intensjonene bak forslaget om utvidete pleiepenger, men kan ikke gå inn for dette av prioriteringsmessige grunner. Og da er jo spørsmålet: Hvordan skal man prioritere i slike situasjoner som her omtales? Mindretallet argumenterer også, og det kan jeg bedre forstå, med at flertallet ikke har tatt høyde for ressursbruken som kommer ut av dette vedtaket vi nå gjør, i sine ulike budsjettforslag. Det er for så vidt en reell begrunnelse som vi av og til bør tenke mer over noen hver av oss. Sluttelig vil jeg faktisk anbefale regjeringspartienes representanter å vurdere en gang til hvorvidt det ikke skulle være fornuftig av regjeringspartiene å slutte seg til dette forslaget, om enn i tolvte time. Jeg tror man ville hatt alt å vinne på det, og det er, som sagt, ikke noen skam å snu.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-11-28:
Jeg ser det som svært positivt at vi med denne innstillingen får en koordinering og en samordning av den statlige tilsynsmyndighet i forhold til helsetjenester og sosialtjenester. Det har tidligere vært et problem, særlig innen eldreomsorgen, å definere hva som var fylkeslegens tilsynsoppgave, eller hva som var fylkesmannens tilsynsoppgave, spesielt i forbindelse med den nye omsorgsboligproblematikken, hvor fylkesmannen hadde tilsyn med omsorgsboligene og fylkeslegen med sykehjemmene, dog med den forskjellen at der hvor det var heldøgns omsorg og pleie – hvis det noen gang har vært tilfellet i landet – var det likevel fylkeslegen som hadde ansvaret. «Allment aksepterte faglige normer» er et innarbeidet begrep som bakgrunn for reaksjoner når disse brytes. Den definisjonen som nå er tatt inn i lovteksten, er vi redd for kan innsnevre muligheten for inngripen fra tilsynsmyndighetenes side når det bare er snakk om aksepterte faglige normer. Her bør vi fortsatt ha en vid fortolkning. I Fremskrittspartiets merknader i innstillingen understreker vi viktigheten av at fylkeslegenes tilsynsutøvelse må være fleksibel, særlig i forhold til geografi, da regionaliseringen går ganske raskt frem i våre dager. Fremskrittspartiet ser ingen grunn til å endre tittelen for nåværende «helsedirektør» til «direktør» for Helsetilsynet. Helsedirektoratet og Helsetilsynet har to vidt forskjellige oppgaver. Helsetilsynet er et uavhengig tilsyn, mens direktoratet er et eget organ i departementet. Jeg synes det ville være svært uheldig å endre på denne tittelen, og vi vil stemme mot det. Fremskrittspartiet gir sin støtte til å ilegge tvangsmulkt der tilsynsyteren ikke følger opp pålegg eller bryter gjeldende forskrifter og regelverk. Det er vel kjent for svært mange at oppfølgingen av den offentlige tannhelsetjeneste mange steder ikke er tilfredsstillende, og at den offentlige tilsynsoppfølgingen i forhold til kommunene på dette felt blir heller dårlig praktisert. Jeg vil derfor her og nå be helseministeren se på dette problemet og komme tilbake til Stortinget ved en passende anledning når det gjelder tilsynet og oppfølgingen av den offentlige tannhelsetjeneste. Til slutt annonserer jeg at Fremskrittspartiet vil stemme mot § 3 første ledd og § 1 annet ledd.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-11-28:
Etter den belæringen av representanten Inge Lønning, som selv tydeligvis mener at han representerer sannheten, har jeg bare følgende kommentar: Jeg sier med tolleren i den store boken: «Gud, vær meg synder nådig!»
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2002-11-28:
La meg først understreke at Kristelig Folkeparti er enig i intensjonen i forslaget. Det er viktig at det gjennom lov legges til rette økonomisk for at en av foreldrene – eller en annen – kan være til stede når et barn trenger kontinuerlig tilsyn og pleie. Et barn vil i en slik situasjon alltid ha behov for å føle den trygghet som foreldrene kan gi. For foreldrene er det viktig at de slipper å bekymre seg for sin økonomi i en slik situasjon, og at de kan konsentrere seg om å yte god omsorg for barnet. Dagens lov krever, som kjent, at barnet må ha hatt et sykehusopphold på minst sju dager. Bedre behandlingsmetoder og mer effektiv behandling har i de senere år ført til en utvikling der liggetiden på sykehuset er blitt sterkt redusert, og til en mer krevende oppfølging i hjemmet etter innleggelse. Dette gjelder selvsagt også barn – og får som konsekvens at stadig færre får rett til pleiepenger etter folketrygdloven § 9-10. Men vi vet også at i de situasjonene hvor det er behov for langvarig rehabilitering, har det som regel vært et lengre sykehusopphold i forkant, og foreldrene har rett til pleiepenger. Men en fare ved gjeldende lov kan være at foreldrene ønsker et lengst mulig sykehusopphold for å få rett til pleiepenger. Når Kristelig Folkeparti ikke finner å kunne støtte dette forslaget, er det fordi det medfører at man ut fra skjønnsmessige kriterier skal måtte avgjøre om den enkelte skal ha rett til pleiepenger eller ikke. Dette vil bli meget vanskelig å praktisere og vil lett gi rom for forskjellsbehandling. For å unngå forskjellsbehandling er det en fare for at vi får en praksis for at alle sykehusopphold kvalifiserer til pleiepenger. Det vil i så fall føre til en omfattende utvidelse av ordningen. Departementet har anslått endringene til å koste fra 110 mill. kr til 240 mill. kr. Kristelig Folkeparti mener at en eventuell utvidelse av ordningen må innebære at man kommer fram til en enkel og forutsigbar ordning, med klare kriterier. Kristelig Folkeparti mener videre at eksisterende lov samlet sett gir gode løsninger for de foreldrene som ikke har rett til pleiepenger. De som i dag faller utenfor, er de familiene hvor barnet ikke har vært på sykehus i sju dager, eller hvor tilstanden ikke er livstruende eller svært alvorlig. I slike tilfeller gis det som kjent omsorgspenger i inntil 20 dager – og i 40 dager når barnet er kronisk sykt eller funksjonshemmet. La meg avslutte med å si at det er viktig at det legges til rette for at en familie kan fungere bra også under en sykdomsperiode, slik at foreldrene kan gi barnet god omsorg og barnet føle trygghet.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2002-11-28:
Det var med forbauselse og skuffelse at jeg i går hørte nyheten om at den første klonede babyen var ventet. Det viser at vi står foran sterke krefter som ikke tar hensyn til etikk og moral. Jeg er glad for at et samlet storting er klar på at det fortsatt skal være forbudt å fremskaffe fødte individer ved hjelp av kloning. Det er også enighet om at Norge bør arbeide for et internasjonalt forbud mot reproduktiv kloning. Kristelig Folkeparti skulle ønsket at det hadde vært like stor enighet om et forbud mot terapeutisk kloning og forbud mot forskning på befruktede egg. Ved terapeutisk kloning blir et potensielt menneskeliv produsert kun for å fungere som et middel til bruk i medisinsk forskning. Denne forskning kan bidra til at en raskere får gode behandlingsmuligheter for uhelbredelige sykdommer som Alzheimers sykdom og Parkinsons sykdom. Dette er svært positivt. Men for Kristelig Folkeparti er det viktigste etiske prinsippet at mennesket er et mål i seg selv som ikke kan reduseres til å være et middel til nytte for andre. Stamceller er helt unike. De kan fornye seg selv ved å gi opphav til to identiske stamceller etter én celledeling, og de er i stand til å spesialisere seg til å bli f.eks. muskel-, blod-, hud- eller nervecelle. Det er et fantastisk potensial som ligger i mulighetene til å lage nye celler til pasienter som har fått skadet sine egne celler. Tenk på mulighetene for en brannskadet til å få ny hud! Fordi mulighetene er så mange, ønsker Kristelig Folkeparti at en skal forske på stamceller. Dette vises i praksis gjennom en relativt stor økning til dette formål i budsjettet for neste år. Kristelig Folkeparti ønsker at Norge skal være i front når det gjelder forskning på stamceller fra fødte personer. Mye tyder på at disse stamcellene har et mye større potensial til å bli andre typer celler enn tidligere antatt. Forskningen videre vil vise om denne forandringen blir permanent og kan brukes til å produsere erstatningsvev ut fra pasientenes egne kroppsceller. På den måten kan en unngå å lage stamceller fra befruktede egg og aborterte fostre og unngå å ta i bruk terapeutisk kloning. Kristelig Folkeparti mener at det klonede egget er et potensielt menneskeliv som har samme krav på beskyttelse som fødte personer. For oss er det ikke akseptabelt å skape et liv for at dette livet skal være et instrument for behandling av et annet menneske. Dersom en er åpen for forskning på overtallige befruktede egg ved assistert befruktning, kan det være en fare for at en befrukter flere egg enn nødvendig. Målet er hele tiden at en skal redusere antall egg, og at de eggene som blir befruktet, skal utvikle seg til de barna som foreldrene så lenge har ønsket. Jeg er som sagt glad for at det finnes et godt alternativ til å lage stamceller fra fødte personer. Dette gir håp for pasienter som i dag må tåle store lidelser. Dette alternativet kan en samlet komite være enig om, og det er her Norge må videreutvikle sin kompetanse og forskning.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2002-11-28:
I Regjeringens forslag til endring av loven om medisinsk bruk av bioteknologi fastholder Regjeringen forbudet mot forskning på befruktede egg og forbud mot terapeutisk kloning. Arbeiderpartiet er uenig med regjeringspartiene, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet. Jeg mener det er viktig å holde både den etiske fanen og «Vær varsom»-plakaten høyt. Jeg og Arbeiderpartiet mener at det går utmerket godt å ta disse hensyn samtidig som en understøtter og gir forskningen muligheter til bl.a. å finne ut om det er mulig å finne helt eller delvis helbredelse for sykdommer som Parkinsons sykdom, Alzheimers sykdom, flere kreftsykdommer og hjertesykdommer. Jeg har merket meg at Sosial- og helsedepartementets arbeidsgruppe som skulle vurdere hva som er medisinsk mulig knyttet opp mot etiske problemstillinger ved bruk av stamceller hentet fra aborterte fostre og befruktede egg, endte opp med at det var akseptabelt å foreta en slik forskning på nærmere vilkår, altså flertallet i denne gruppen kom til den konklusjonen. Dette sluttet også flertallet av høringsinstansene opp om. Jeg har videre merket meg at flertallet i Bioteknologinemnda støttet terapeutisk kloning for å skaffe fram humane stamceller til bruk i forskning og behandling. Selv om vi i Norge ikke skal løpe etter andre lands løsninger, så er det ikke uproblematisk å sette seg utenfor andre lands regler og praksis. Slikt kan både føre til lavere kompetansenivå hos norske forskere og norsk helsepersonell og uønsket pasientflyt over landegrensene. Mange land har åpnet både for forskning på befruktede egg og terapeutisk kloning. Vi skal ikke løfte blikket så mye for å se at forskningen er intens verden over på disse områdene. Men samtidig er det en klar forpliktelse for alle land til å få på plass et internasjonalt regelverk som setter forbud mot f.eks. kloning av mennesker. Jeg og Arbeiderpartiet støtter at det tillates forskning på befruktede egg og terapeutisk kloning for framstilling av stamceller. Jeg støtter selvsagt også forskning på bruk av stamceller fra fødte mennesker. Så langt jeg kan se av bl.a. framstillingen i departementets lovforslag, så er det ikke bare lovende resultater fra forskningen på å utnytte stamceller fra fødte individer i medisinsk behandlingsøyemed. Dette tilsier at vi i forskningssammenheng må kunne satse på flere veier. Jeg må også legge til: Vi vet at overtallige befruktede egg etter en viss tid skal destrueres. Dette kan umulig være mer etisk høyverdig enn å bruke slike «overskuddsegg» i kontrollert forskningsøyemed. Jeg mener at ethvert menneske er unikt og ikke skal være et eget middel for forskningen. De som velger å sette likhetstegn mellom et befruktet egg og et født individ, mener jeg går for langt. Annen lovgivning trekker et klart skille her, f.eks abortlovgivningen. Arbeiderpartiet vil med bakgrunn i de synspunkter vi har gitt til kjenne i innstillingen, stemme mot de foreslåtte lovendringene.
Inge Lønning (Høyre), 2002-11-28:
Sosialkomiteens innstilling berører helt fundamentale etiske prinsippspørsmål. Derfor bad jeg om ordet for å knytte noen korte refleksjoner til særlig det resonnement som ble fremført av komiteens leder, John I. Alvheim, og som også er skrevet inn i en egen mindretallsmerknad fra Fremskrittspartiets side. Etter mitt skjønn beror det på en forveksling av juridisk og etisk problemstilling når man av det forhold at det ikke er et rettsvern for fosteret de første tolv uker, trekker den slutning at dette betyr at i denne fasen har fosteret heller ikke noe menneskeverd, eller at man for den saks skyld trekker den slutning at det i det hele tatt gir mening å operere med en slik ordsammenstilling som gradert menneskeverd. Etter min språkfølelse er den ordsammenstillingen meningsløs. Menneskeverd lar seg ikke kvantifisere i noen sammenheng. Det er vel ingen av oss som ville komme på den tanke at fordi vi i norsk lovgivning har spesielle rettsvernsregler for bestemte grupper, f.eks. minoriteter, skulle det bety at disse minoritetene har et høyere menneskeverd enn det andre har. Jeg tror det er grunnleggende viktig for klarheten i de moralske problemstillingene at man holder fra hverandre de juridiske spørsmål om hvilket rettsvern samfunnet til enhver tid finner det mulig å tilby f.eks. fosteret i den første fasen av svangerskapet, og spørsmålet om synet på menneskeverdet. Det er selvinnlysende, som mindretallet – bestående av Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet – skriver i innstillingen, at det er «forskjell på et befruktet egg, et embryo og et individ». Ja, selvsagt – like selvsagt som at det er forskjell på en ettåring og en tiåring, en 40-åring og en 90-åring. Selvsagt er det forskjell. Spørsmålet er jo hvilken forskjell som er moralsk relevant, og hvilken forskjell som ikke er moralsk relevant. Da må jo utgangspunktet være spørsmålet: Hva skjer med det befruktede egg dersom ingen intervenerer og stanser utviklingen? Da skjer det normalt at det utvikler seg til et vanlig menneskelig individ. Jeg er glad for at det er et klart flertall i komiteen som går inn for å trekke grenselinjen der Regjeringen har foreslått, og med den begrunnelse Regjeringen har foreslått.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-11:
På vegne av representantene Øystein Djupedal, Hallgeir H. Langeland, Ingvild Vaggen Malvik og meg selv vil jeg fremme forslag om innføring av støttetiltak for folk som vil bli mindre avhengig av strøm.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-12-11:
Ja, vi har et ansvar, som en del av forliket vi inngikk med regjeringspartiene. Vi hadde gravferdshjelpen høyt prioritert på forhandlingslisten. Men det var ikke mulig å komme frem til full tilbakeføring av den generelle gravferdsstøtten. Det var et tilbud på 30 mill. kr, mens den generelle gravferdsstøtten koster 150 mill. kr. Det var situasjonen, og det er situasjonen. Det beklager vi. Men, som jeg sa i mitt innlegg: Vær sikker på at Fremskrittspartiet kommer tilbake til denne saken ved en senere anledning. Så vil jeg gjenta i forhold til representanten Bjarne Håkon Hanssen: Arbeiderpartiet hadde også mulighet til å forhandle. Jeg vet ikke hva som stod på partiets prioriteringsliste, men det er for dumt å komme og kritisere oss i etterkant når man selv hadde muligheten og ikke brukte den.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-12-11:
Røyking er helseskadelig. Passiv røyking er helseskadelig, og røykere bør ikke utsette ikke-røykere for passiv røyking. Det er imidlertid ikke slik at det er nødvendig å forby all røyking på serveringsstedene for å oppnå dette målet. SINTEF har dokumentert at med de tekniske løsningene som i dag forefinnes, er det godt mulig å skjerme restaurantansatte mot passiv røyking. Den loven det legges opp til, er fundamentalistisk i sitt utspring, og den rammer enkeltmenneskets frihet. Det må være mulig for enkeltmennesker å utforme sitt liv og få en livskvalitet som de selv ønsker å ha, så lenge de ikke skader andre mennesker. Og jeg er forundret over at partiet Høyre nå har latt seg binde opp til dette fundamentalistiske røykelovsforslaget som blir det strengeste i hele verden, som vil ramme livskvaliteten til svært mange mennesker, og som i verste fall kanskje kan føre til mer fyll og vold i hjemmene fordi man ikke lenger ønsker å gå ut på restauranter hvor man ikke kan få ta seg en røyk.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-12-11:
Hvis representanten Olav Gunnar Ballo ikke er i stand til selv å finne forklaringen på dette etter å ha vært i denne sal i flere år, må jeg si jeg undrer meg. Det er jo slik at går man inn i et budsjettforlik med ett eller flere partier – i dette tilfellet med regjeringspartiene – vil det aldri være mulig å få full uttelling for alle de kravene partiet måtte ha. Det greide heller ikke vi. Jeg synes vi greide svært mye – å få tilbake 1,6 milliarder kr av over 2 milliarder kr som var kutt og økte egenandeler – særlig nevner jeg egenandeler i forbindelse med det taket som nå er tilbake til det gamle. Til representanten Olav Gunnar Ballo vil jeg si: Forklaringen er så enkel, men likevel så vanskelig.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-12-11:
Jeg har med forbauselse registrert den begrunnelse Arbeiderpartiet gir i innstillingen til kap. 719 post 72 for å redusere bevilgningene til AAN-kontorene med 10 mill. kr. Begrunnelsen er at «forebyggende abortarbeid kan skje ved en bedre utnyttelse av de økonomiske ressursene», underforstått: enn det AAN-kontorene presterer. Dette er med respekt å melde en insinuasjon mot AAN-kontorene som ikke kan dokumenteres. Det er absolutt ikke korrekt at ikke ressursene ved AAN-kontorene utnyttes maksimalt i det forebyggende abortarbeidet. De blir etter hvert mer og mer etterspurt i denne problematikken, både når det gjelder informasjon, kompetansene og enkelttilfeller. Hvis det er slik at Arbeiderpartiet ikke tåler at et privat foretak, bygd på de kristne grunnverdier, skal få delta i abortforebyggende arbeid, synes jeg Arbeiderpartiet skulle være ærlig nok til å si det rett ut slik at alle skjønner hva de mener, og ikke bruker vikarierende argumenter og insinuerer at AAN-kontorene ikke gjør jobben sin og utnytter ressursene maksimalt. Kan representanten Bjarne Håkon Hanssen dokumentere de påstander Arbeiderpartiet anfører i budsjettinnstillingen?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-12-11:
Jeg hadde ikke forventet at en regjering med en statsminister fra Kristelig Folkeparti ville fremme forslag om å fjerne gravferdsstøtten og dermed stigmatisere de fattigste blant oss. Det er jo det Kristelig Folkeparti gjør i den foreliggende budsjettinnstilling. En burde vite at det finnes et betydelig antall fattige mennesker, ikke minst blant våre minstepensjonister, som får økonomiske problemer i forbindelse med dødsfall. Vi burde alle vite at eldre mennesker har en verdighet og en selvrespekt som ikke inviterer til å søke hjelp fra fattigkassa i slike situasjoner. Av Nettavisen fra 5. desember går det frem at en kommunepolitiker fra Kristelig Folkeparti i Brønnøysund faktisk foreslår at familie og kjente burde kunne grave sine kjæres grav. Jeg vil stille representanten Åse Gunhild Woie Duesund følgende spørsmål: Hvordan harmonerer forslaget om å fjerne den generelle gravferdsstøtten og forslaget om at familien skal grave sine kjæres grav, med det verdisyn Kristelig Folkeparti forfekter? Riktignok står det i Matteus 8: «La de døde begrave sine døde», men jeg trodde faktisk ikke at dette skulle tas bokstavelig.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-12-11:
Norge er et av de få landene i Vest-Europa som ikke har PET-skanner, et svært moderne hjelpemiddel for diagnostikk innen onkologi, psykiatri og nevrologi. Det lyktes dessverre ikke Fremskrittspartiet å få bevilget de nødvendige 50 mill. kr, som i tillegg til tilskuddet fra universitetet og Norges forskningsråd kunne ha fått skanningapparaturen på plass i 2003. Fremskrittspartiet og regjeringspartiene ble imidlertid i forhandlingene enige om følgende forslag: «Stortinget ber Regjeringen sørge for at de regionale helseforetakene arbeider videre med etablering av et PET-skanner tilbud i Norge i regi av Radiumhospitalet og Rikshospitalet. Dette tilbudet vil i et nettverk komme alle helseregionene til gode.» Mitt spørsmål til helseministeren i den sammenheng er: Vil helseministeren som foretakets generalforsamling medvirke til at universitetet og Norges forskningsråd opprettholder tilbudet om delfinansiering også i 2003, og vil helseministeren sørge for at foretakene går til anskaffelse av PET-skanner i løpet av 2003?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-12-11:
Først vil jeg få minne om det vedtaket vi greide å forhandle oss frem til med regjeringspartiene når det gjelder Røros Rehabiliteringssenter, som nå står ferdig, og der Regjeringen skal gå i dialog med institusjonen og Landsforeningen for Hjerte- og Lungesyke for å sikre driften av senteret i 2003. Så litt oppfølging av representanten Beate Heieren Hundhammers innlegg når det gjelder flertallsmerknader som Fremskrittspartiet har sammen med regjeringspartiene i innstillingen, bl.a. å åpne for private investorer når det gjelder bygging og renovering av sykehusbygg og helseinstitusjoner. Det som ligger på bordet i dag, er at det er behov for 60 milliarder kr. Skal dette gå over de offentlige budsjettene, er det noen av oss som ikke får oppleve at så skjer. Det er et stort behov for å renovere enkelte sykehus og for nybygg. Det er veldig positivt at det nå er flertall i Stortinget for å benytte muligheten som foreligger når det gjelder private investorer. Det vil føre til at vi kan realisere flere bygg og få dem raskere i gang. Så tilbake til flertallsforslaget om å øremerke en del av budsjettposten for tannbehandling til rehabilitering av tannsett i forbindelse med periodontitt. Det forslaget som er fremmet her på vegne av Høyre og Kristelig Folkeparti, har følgende ordlyd: «Stortinget ber Regjeringen komme tilbake i revidert nasjonalbudsjett 2003 med et opplegg for gjennomføring av refusjonsordning for rehabilitering ved tanntap som følge av periodontitt, innen den samlede bevilgning til refusjon for tannbehandling.» Det er her haken ligger. Hvis det er riktig det helseministeren sa i sitt innlegg, at hvis man øremerker disse pengene, vil det gå ut over andre pasienter som disse pengene var tiltenkt, også de under tak 2. Men skal man følge det forslaget som ligger her, vil jo akkurat det samme skje. Hvis bevilgningen ikke økes i revidert nasjonalbudsjett, vil den ordningen som det loves å legge opp til her, også gå ut over de pasientene som forutsettes å få behandling, slik helseministeren fortalte oss fra talerstolen her. Så kan man jo selvfølgelig diskutere hva man kan tro mest på. Det skal ikke jeg ha sagt noe om. Men konsekvensene, hvis vi skal kunne gå ut fra dette forslaget, må jo være at det også skal legges inn penger i revidert nasjonalbudsjett.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-12-11:
Så langt har helseforetakene fulgt opp intensjonen i sykehusreformen. Flere pasienter er behandlet, ventetiden er redusert, likeså ventelistene. Med utgangspunkt i tredje tertial kan det synes som om sykehusene får en økning av pasientbehandlingen på ca. 3 pst., mens det godkjente budsjett forutsatte en produksjonsøkning på 1–1,5 pst. Den økende produksjonen i tillegg til en uforutsett tilleggspremie til KLP samt uinndekket lønnsøkning har imidlertid brakt foretakene uforskyldt inn i en meget vanskelig økonomisk driftssituasjon. Selv om driftskredittrammen har økt betydelig, gir ikke dette foretakene en varig løsning av den økonomiske situasjonen. Så langt jeg kjenner til, foreligger det nå planer i samtlige regioner og regionale foretak om til dels betydelige kutt i behandlingstilbudene i 2003 for å kunne bringe budsjettene i balanse i 2004. Det finnes også planer om å legge ned sykehus. Dette er en situasjon som Fremskrittspartiet ikke kan akseptere, og som heller ikke andre partier på Stortinget bør akseptere. Det har også i media kommet kritiske merknader til tilbudskutt fra de ulike politiske partier, i særlig grad fra Arbeiderpartiet. Jeg hadde derfor forventet at når Fremskrittspartiet i forbindelse med denne proposisjonen foreslår en tilleggsbevilgning på inneværende års budsjett til foretakene, ville Arbeiderpartiet støttet dette forslaget. Det gjør de imidlertid overraskende nok ikke. Det er kun Senterpartiet som stiller opp, og støtter en tilleggsbevilgning på 2 milliarder kr. Arbeiderpartiet lanserer i innstillingen en tanke om statlige fond som foretakene kan trekke på under ekstraordinære forhold, som eksempelvis økt pensjonspremie. Fremskrittspartiet vil vurdere dette på et senere tidspunkt, men nå er det riktig å tilføre foretakene driftsmidler så en slipper kutt i behandlingstilbudene i 2003. Trekker en inn driftsunderskuddet for 2002, vil foretakene fra 2003 være i stand til å opprettholde produksjonen og videreføre kutt i ventetiden og kutt i ventelistene. De partier som nå unnlater å rette opp foretaksøkonomien, må derfor også påta seg ansvaret for de kutt i behandlingstilbudene som foretakene finner nødvendig i 2003, og som kan sette hele sykehusreformen i vanry. Det holder ikke bare å kritisere Regjeringen. Nå har en anledning til å rette opp sykehusøkonomien, men de gjør det ikke. Jeg tar opp forslaget i innstillingen.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-12-11:
Kan vi votere enkeltvis over disse forslag?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2002-12-11:
Jeg hører hva representanten Alvheim sier om usosiale kutt i forslaget til statsbudsjett fra Regjeringen. Særlig trekker representanten Alvheim fram dette med gravferdshjelpen. Her lar representanten Alvheim sin sosiale harme dirre i salen, særlig overfor regjeringspartiene. Da må en spørre seg: Er det slik at regjeringspartiene har flertall i denne salen? Nei, det er det ikke. Så på en eller annen måte må regjeringspartiene ha samarbeidet med et parti, som har gitt de rammene som fører til at gravferdshjelpen kuttes. Det samarbeidet har skjedd nettopp med Fremskrittspartiet. Det er jo Fremskrittspartiets stemmegivning i denne salen som fører til at sosialkomiteen får rammer som gjør at gravferdshjelpen avvikles. Da må en spørre representanten Alvheim: Var det slik i disse budsjettforhandlingene med regjeringspartiene at Fremskrittspartiet fremmet et ønske om å få gravferdshjelpen på plass igjen, men at det var et absolutt krav fra regjeringspartiene at den måtte avvikles? Var det virkelig slik at Fremskrittspartiet ville ha den på plass, men at regjeringspartiene sa: nei – hit, men ikke lenger – gravferdshjelpen skal bort? Jeg tror ikke det var slik. Derfor tror jeg representanten Alvheim har og må ta det fulle ansvaret for at gravferdshjelpen i dag blir avviklet.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2002-12-11:
Ja, forskjellig opptreden i posisjon og i opposisjon er vel en øvelse i hvert fall Høyre etter hvert kjenner ganske godt. Det vi vil understreke, er at vi selvfølgelig jobber svært ansvarlig med viktige og store samfunnsspørsmål. Vi har helt fra statsbudsjettet vårt ble lagt fram, lagt ned en betydelig aktivitet i forhold til å beregne ulike kostnader knyttet til medisinområdet. Vi har også stilt en rekke spørsmål til departementet, i første runde via finanskomiteen. Vi har forsøkt å få svar på spørsmål som vi mener vi ikke har fått tilfredsstillende svar på. Derfor har vi gått tungt inn i kostnadsberegningen for egen kjøl, brukt betydelige krefter og tid på det, og vi mener selvfølgelig at de kostnadstall, og de tall, vi generelt opererer med, er forsvarlige og til å stole på. Jeg kan selvfølgelig legge fram en lengre skriftlig dokumentasjon på det hvis det etterspørres, uten at jeg vil ta det med meg på talerstolen og referere det her og nå. Arbeiderpartiet vil aldri slutte med å ta denne jobben på alvor, og vi har også i denne sammenheng gjort en seriøs og skikkelig jobb.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2002-12-11:
La meg først få lov til å si at jeg synes det var et interessent tema representanten Alvheim tok opp i sin replikk, når man tenker på mitt innlegg, som var en fullstendig gjennomgang av den rolle Fremskrittspartiet har hatt i forhold til sosialkomiteens budsjett nå i høst. Jeg påpekte grundig og klart at disse «ekstremt usosiale» kutt nettopp ble vedtatt med basis i Fremskrittspartiets stemmer. Når komiteens leder da velger å komme tilbake med en replikk om AAN-kontorene, velger jeg å tolke det som om min kritikk var treffende. Når det gjelder AAN-kontorene, er det ikke slik at Arbeiderpartiet foreslår å avvikle støtten. Vi foreslår et kraftig kutt – det er andre partier som foreslår å avvikle støtten fullt ut. Vi foreslår et kutt på 10 mill. kr, så vidt jeg husker, og det er et betydelig kutt. At vi foreslår dette betydelige kuttet, har ingenting å gjøre med at det er en organisasjon med kristne grunnverdier, men vi mener klart at også organisasjoner med kristne grunnverdier må kunne møtes med krav til effektivitet. AAN var på høring i komiteen, og det ble stilt flere spørsmål til dem. Vi mener at det absolutt er grunn til å stille spørsmål ved ressursbruken i AAN – hvor mye det koster å gi den hjelpen de gir, f.eks. hvis man begynner å dele den pr. konsultasjon. Med det utgangspunktet mener vi det er fullt ut forsvarlig å foreta dette kuttet.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2002-12-11:
For å svare helt konkret på spørsmålet først: Nei, vi tror ikke det er grunnlag for å se på hele eller deler av loven for å gjennomgå styringsrett, styringssystemer osv. Det vi tror er veldig viktig, er at alle vi som er glad i, og som er for, helsereformen – i motsetning til det SV var – er opptatt av konstant å evaluere og reformere helsereformen. I Norge er det en slags politisk tradisjon knyttet til at enten er man for eller imot en eller annen lov, en eller annen reform. Når den er vedtatt og man starter med gjennomføringen, er det slik at alle som var for reformen i utgangspunktet, kontinuerlig skal forsvare enhver konsekvens reformen får. Og alle som var imot, har en tendens til – til enhver tid – konsekvent å være imot alt som skjer i kjølvannet av reformen. I forbindelse med helsereformen, som er en svært omfattende, stor og viktig reform, tror jeg at vi – ikke minst alle vi som var for og som er glad i helsereformen – hele tiden trenger å vurdere den med et kritisk blikk med sikte på kontinuerlig å forbedre den, slik at den kan bli den suksessen jeg og Arbeiderpartiet tror den vil kunne bli. Derfor vil vi hele tiden være åpne for innspill og debatt om hvordan helsereformen virker, med sikte på kontinuerlig og fortløpende å kunne fremme forslag til endringer. Jeg er enig med representanten Ballo i at det er sider ved dette med styring av ulike tilbud, hvor vi ikke fullt ut har gått veien ferdig. Derfor må vi hele tiden se på samspillet mellom Stortinget, statsråden og foretakene og se på hvordan det fungerer. Lovmessig mener vi at det pr. i dag ligger på plass.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2002-12-11:
Sosialministeren har fra første dag understreket behovet for å bekjempe fattigdom i det norske samfunnet, og sosialministeren har gang på gang sagt at det er behov for en ny sosialpolitikk, det er behov for å målrette bedre, og sosialministeren har vel innført begrepet «skreddersøm» i norsk sosialpolitikk. Sosialministeren har sagt at vi trenger et løft i forhold til å bekjempe fattigdom, og dette løftet har kommet fram gjennom Regjeringens forslag til statsbudsjett, og sosialministeren har stort sett fått det som sosialministeren har ønsket å få det i forhold til statsbudsjettet. Jeg vil tro at grunnlaget for det hele ligger i at man mener at man nå både har foreslått og får vedtatt et løft for å bekjempe fattigdom, og ambisjonene må da være at det skal gi resultater. Og resultatene her må jo da være at det blir færre fattige i Norge dersom det faktisk viser seg at statsrådens medisin fungerer – og det må iallfall statsråden selv tro på. Så mitt spørsmål til statsråden er: På hvilken måte vil man nå måle effekten av dette løftet? Hvordan vil man nå følge med i utviklingen av antall fattige i Norge, og når vil vi se at det statsråden kaller et løft, faktisk gir effekter? Når vil vi i Stortinget kunne lese av statistikkene og alle de andre tallstørrelsene som omgir dette temaet, at antall fattige, antall barn som lever i fattigdom, går ned?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2002-12-11:
Jeg synes det er viktig å få stilt et spørsmål til helseministeren i forbindelse med et forhold som helseministeren også var inne på i sitt eget innlegg, dette med en refusjonsordning for rehabilitering ved tanntap som følge av periodontitt. Det hevdes jo fra hele hold, bl.a. Tannlegeforeningen, at omfanget av den bevilgning som er avsatt i statsbudsjettet, ikke er nødvendig for å dekke kostnadene som følger av de behandlingene som ligger inne. Med andre ord: Det er midler ledig innenfor bevilgningen til at ordningen skal kunne omfatte mer. Og det mer bør i så fall være rehabilitering som følge av tanntap ved periodontitt. Mitt spørsmål til helseministeren er: Hvilken vurdering har helseministeren av den påstanden?
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2002-12-11:
På linje med Høyre har Fremskrittspartiet en positiv holdning til folks rettigheter og plikter, dvs. ansvar overfor og respekt for hverandre. Når det kommer til forebyggende helsearbeid, vet vi alle at det kan være krevende. Det kan også være upopulært, fordi det ofte berører den enkeltes livsstil. Statistikk viser at passiv røyking, og ikke minst røyking i seg sjøl, er farlig og øker risikoen både for kreftsykdommer, lungesykdommer og hjerte- og karsykdommer. Statistikk viser også at spesielt serveringspersonell innenfor hotell- og restaurantbransjen har den høyeste dødeligheten før pensjonsalder, og at dette i hovedsak skyldes røyking. Fremskrittspartiet, og ikke minst lederen av komiteen, er en aktiv forkjemper for å styrke helsevesenet og pasientenes rettigheter. Jeg har registrert at representanten Alvheim er negativ til helseministerens forslag til ny røykelov. Det er derfor fristende å stille spørsmålet: Hva er Fremskrittspartiets politikk på området forebyggende helsearbeid?
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2002-12-11:
Samarbeidsregjeringen har fremmet et sosialt budsjett med mange og store reformer. Tiltakene er målrettet for å hjelpe de aller fattigste generelt, men barnefamiliene spesielt. Regjeringen lanserer for første gang i moderne tid en tiltakspakke mot fattigdom, og budsjettet inneholder flere tiltak som har til hensikt å få flest mulig over fra passive tiltak til arbeid. Som eksempel kan nevnes at arbeidsmarkedstiltak for langtidsmottakere av sosialhjelp og arbeidsmarkedsrettet kvalifisering for innvandrere styrkes. Oppfølgingstjenesten for bostedsløse, bostøtteordningen for barnefamilier og retten til overgangsstønad under utdanning for enslige forsørgere styrkes. I tillegg øker både den øvre grensen og satsene i minstefradraget. Rusmiddelpolitikken er en viktig del av velferdspolitikken, og den enkelte rusmiddelmisbruker har ofte sammensatte behov for hjelp. Den dramatiske økningen i tilgang til og bruk av rusmidler krever nytenkning innen rusomsorgen. Viktige innsatsområder som tiltaksplan mot fattigdom, utredning av felles etat for arbeid, trygd og sosiale tjenester, opptrappingsplanen for psykiatri, barnevernet m.fl. må ses i sammenheng med rusmiddelpolitikken. Regjeringen ser det derfor som viktig at disse områdene styrkes og samordnes. Regjeringen vil ha slutt på at rusmiddelmisbrukere skal være kasteballer i et system uten rettigheter, og har derfor fremmet tidenes mest omfattende handlingsplan mot rus. Det betyr at Norge for første gang i historien får en plan som bidrar til at rusmiddelmisbrukere kommer inn under pasientrettighetsloven og henvises direkte til spesialist for utredning, avrusing og behandling via sin faste lege, på lik linje med andre. Regjeringen satser på bedre forebyggende arbeid blant barn og ungdom og bedre behandlingstilbud for de tyngste rusmiddelmisbrukerne. I den forbindelse har Regjeringen fått på plass en landsdekkende rustelefon som skal bidra til å redde liv, ved å gi rask og fagkyndig veiledning til barn og unge og deres pårørende. Regjeringen satser på bedre botilbud, bedre helsetilbud og styrket legemiddelassistert rehabilitering for narkomane. For å følge opp helheten i behandlingskjeden har Regjeringen styrket psykiatrien med største økningen siden psykiatriplanen ble vedtatt. Vi vet at svært mange barn og unge sliter med psykiske problemer, eller at de ofte får slike problemer ved bruk av narkotiske stoffer. Regjeringen vil derfor prioritere barn og unge gjennom hele behandlingskjeden – også innenfor psykiatrien.
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2002-12-11:
Det er enkelte opplevelser og stunder her i livet der det å være sammen med sine nærmeste er viktigere enn ellers. En sådan opplevelse er bl.a. når en ny liten borger skal komme til verden. I de fleste tilfeller er en fødsel ukomplisert og opplevelsen er til stor glede for hele familien, som ønsker å delta i størst mulig grad. Noen opplever dessverre komplikasjoner til tross for fullført svangerskap, mens andre igjen opplever at den lille er nysgjerrig på livet og har det altfor travelt med å komme til verden. I slike tilfeller kreves det høy medisinsk kompetanse og raske reaksjoner for å gi barn og mor den beste behandling. For den fødende og barnet er slike opplevelser i seg sjøl belastende. Nærhet og støtte fra familien er derfor en stor fordel. Høyre og regjeringspartiene er svært tilfredse med at en enstemmig sosialkomite slår fast at viktig etablert fagkompetanse innen intensiv nyfødtmedisin ved noen sentralsjukehus skal videreføres. Spesielt viser komiteen til de to sykehusene i Ålesund og Bodø. Sykehusene kan vise til svært gode resultater innen nyfødtmedisin og for tidlig fødte, og det vil være uheldig å bygge ned slik kompetanse der avstandene er store til nærmeste regionsykehus. Minst like viktig er det at de fødende kan føle seg trygge på at sykehusene blir bedt om å opprettholde et høyt faglig nivå for nyfødtmedisin, og at Helsetilsynet vil ha som oppgave kontinuerlig å vurdere tilbudet og tryggheten. Vi lever i et land med spredt bebyggelse og ofte store avstander til nærmeste sykehus. Som en oppfølging av tidligere vedtak i Stortinget om en bedre akuttmedisinsk beredskap har Regjeringen varslet at det før nyttår vil bli fremmet et høringsnotat med forslag til endring av folketrygdloven kapittel 5. Endringsforslaget går ut på å lovfeste trygderefusjon for svangerskapskontroll utført av jordmor i privat så vel som i offentlig virksomhet. En godt utbygd distriktsjordmortjeneste, gode svangerskapskontroller og kvalifisert følge til sykehus når behovet er til stede, er ikke bare forebyggende mot komplikasjoner, det er også betryggende for dem som venter i spenning på at et stort lite under igjen skal skje.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-11:
Jeg registrerer at Fremskrittspartiet i sine generelle merknader tar til orde for en rekke tiltak som bør gjennomføres. Jeg registrerer også at komiteens leder går kraftig i rette med den politikken Regjeringen legger opp til. I sine generelle merknader kommer Fremskrittspartiet inn på at gravferdshjelpen bør videreføres på samme nivå som i dag, og Fremskrittspartiet foreslår for sin del 150 mill. kr til videreføring av støtten. Tilsvarende har Fremskrittspartiet i sine generelle merknader betraktninger på en rekke områder der det i realiteten er flertall i denne salen for det som Fremskrittspartiet tar til orde for. Man kunne ha nevnt astmaskolene som et slikt eksempel. Man vil finne mange eksempler i budsjettet hvis man ser på enkeltposter. Når Fremskrittspartiet sier at de i sitt alternative budsjett går inn for bl.a. å beholde gravferdshjelpen på dagens nivå, og det er et flertall i denne salen som også går inn for det, hva kan da årsaken være til at det likevel ikke blir videreført? Kan komitelederen forklare meg årsaken til at Fremskrittspartiet kan gå så høyt på banen og argumentere for at tiltak skal videreføres, mens de selv i dag kommer til å stemme ned de tiltakene som de både i sine merknader sier skal videreføres, og som de selv har angrepet Regjeringen for ikke å videreføre? Hva er forklaringen på at Fremskrittspartiet kan argumentere for at tiltak som de i dag selv kommer til å stemme imot, skal gjennomføres? Jeg vil be om en forklaring fra komitelederen på det.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-11:
Arbeiderpartiet og SV stod på hver sin side når det gjaldt lov om helseforetak og utformingen av lovteksten. SV var bl.a. opptatt av at man skulle ha en åpenhet i forvaltningen når det gjaldt styrene. Vi var også opptatt av at Stortinget i mye sterkere grad må ha en styringsrett knyttet til de overordnede helsepolitiske målene vi skal ha, bl.a. gjennom at man får vedtak om nasjonale helseplaner. Det vi i SV registrerer, og som vi er glad for, er at en god del av den kritikken vi fremførte allerede da loven ble vedtatt, kommer også Arbeiderpartiet med nå. Mange av de samme betenkelighetene som vi hadde, ser vi at Arbeiderpartiet i ettertid også begynner å komme med. Men det som blir viktig i forlengelsen av det, er å ha en innretning knyttet til selve loven, som muliggjør at man har en politisk overordnet styring med det som nå skal skje i regi av helseforetakene. Vi ser at det er i ferd med å skje en rekke dramatiske endringer. Vi ser det innenfor fødselsomsorgen, vi ser det i forhold til akuttsentralene med sentralisering, og vi ser det på andre områder. Det betyr at det kan være behov for å ta grep der Stortinget i større grad får styringen. Vi ser spor av dette i sosialkomiteens innstilling nå, ved at man begynner å kommentere enkelttiltak som er i ferd med å gjennomføres, bl.a. når det gjelder nyfødtomsorgen. Etter SVs syn må det være de overordnede grepene som det er sentralt for Stortinget å ta, ikke å skulle gå inn og ta stilling til enkeltsteder. Som vi ser nå, har man altså kommentert Ålesund og Bodø direkte når det gjelder nyfødtomsorgen, mens det er vanskelig å få komiteen med på en overordnet betraktning omkring den strukturen det skal ha. Mitt spørsmål til Bjarne Håkon Hanssen blir om Arbeiderpartiet vil se på selve lovgivningen knyttet til lov om helseforetak, se på om Stortinget i sterkere grad skal inn og legge overordnede premisser for det i stedet for at man skal detaljstyre, slik man nå ser eksempler på i komiteens innstilling.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-11:
Nesvik reiser tre problemstillinger som det er vanskelig å besvare under ett. For å ta AAN først: Jeg mener at organisasjonen gjør mye nyttig arbeid, men med den formen man har valgt å gi støtten på, nemlig at det også skal være for å informere før et abortinngrep, blir det en uheldig kobling. Man burde ikke ha knyttet det opp til en slik virksomhet, da det skal være en livssynsnøytral informasjon i forkant av et sånt inngrep. Det er SVs prinsipielle standpunkt og årsaken til at vi kutter støtten. Når det gjelder legemiddelpolitikken, kan ikke jeg se noen inkonsekvenser fra SVs side i det hele tatt. Vi ser at med det indeksbaserte systemet som det legges opp til, har man en mulighet for å få kontroll. Det vi også har sikret, som vi har fått flertall for, er at man skal vurdere ordningen allerede etter ett år. På den måten sikrer vi jo nettopp det Harald Tom Nesvik etterspør, nemlig en gjennomgang i forhold til legemiddelpolitikken. Så til MR-bussen, når den først nevnes her. Det er klart at det vi har fått gjennomslag for, er i en bredde på så mange områder at det vil ha konsekvenser for hele landet. Jeg synes at MR-buss er noe en burde hatt i langt flere fylker enn bare Finnmark. Det er et prisverdig initiativ man har tatt med å starte det. Alternativet for hver enkelt som det skal gjennomføres magnettomografi av, er en reise fra Finnmark tur-retur Oslo på grunn av lang ventetid i Tromsø, og kostnadene pr. reise vil ligge i størrelsesorden 6 000–7 000 kr pr. pasient. Så leier man inn en buss som koster 250 000 kr i leie, og så gjør man unna 80 undersøkelser, noe som gir en betydelig innsparing for Rikstrygdeverket. Det uheldige er imidlertid at det er Rikstrygdeverket og ikke helseforetakene som sparer pengene, som dermed får merutgifter i stedet for innsparing ved å starte en slik ordning. Jeg mener at man med utgangspunkt i den ordningen man har fått til i Finnmark, burde se på en slik ordning i andre fylker. SV vil konsekvent støtte en slik tilnærming dersom man får det til i andre fylker. Men initiativene tas jo nå ute i helseforetakene, helt i tråd med hva Fremskrittspartiet har villet, og ikke i Stortinget, der vi burde ha lagt føringer for politikken.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-11:
Jeg har registrert når jeg har gått gjennom budsjettinnstillingen fra i fjor, at vi står inne på en merknad vi ikke skal stå inne på. Det tror jeg ikke bare gjelder oss, men der får andre partier svare for seg. Det vi gjorde i fjor, var akkurat det samme som i år. Vi foreslo at den bevilgningen ikke skulle gå til AAN, og det har vi foreslått ikke bare i år og i fjor, men vi har foreslått det gjennomgående de senere årene. Så vil jeg si at det er stor forskjell på ikke å skulle gi en bevilgning til en organisasjon på gitte vilkår og det å mene at organisasjonen ikke kan tjene gode formål. Jeg har stor respekt for frivillig arbeid i mange organisasjoner, ikke minst gjelder det kristne organisasjoner. Jeg tror at AAN kan gjøre et nyttig arbeid med å informere om alternativer til abort, men da primært til personer som ikke er gravide. Man skal nå de gruppene på et tidspunkt da de ikke er i en situasjon der de skal søke abort, og så skal veiledes. Den koblingen mellom organisasjonens formål og den, slik som jeg oppfatter det, livssynsnøytrale veiledning man så skal gi, synes jeg og SV blir svært problematisk. Jeg har registrert at Arbeiderpartiet har inntatt samme standpunkt. Jeg kan bl.a. huske at problemstillingen har vært oppe i helsemagasinet Puls, og at Marit Nybakk den gang tok til orde for akkurat det samme. Det er altså ikke noe som helst ønske fra SV om å komme organisasjonen AAN til livs, men å unngå den koblingen mellom, i en situasjon der noen er gravid, at organisasjonen har som formål å hindre at man foretar abort, og at man samtidig skal stå for informasjonen overfor den som er gravid. Det tror vi er uheldig. Det bør være det offentlige helsevesen, eller helsearbeidere, som på et nøytralt grunnlag gir informasjonen i en slik situasjon, og ikke AAN. Men hvis man klarer å legge føringer for bruken av midlene der informasjonen gis i andre sammenhenger, og ikke i det jeg konkret nevner nå, tror jeg at jeg kan forsikre om at SV skal være med på å videreføre en støtte i en eller annen form til AAN.