Abid Raja (Venstre), 2017-04-25:
Jeg skal forsøke å bruke kortere tid enn det taletiden tillater, og jeg skal forsøke å gå rett på sak. Jeg tror vi må kunne slå fast at det er merkverdig at Riksrevisjonens rapport skal holdes hemmelig. Det tror jeg selv regjeringspartiene mest sannsynlig er enig i. Riksrevisoren selv har sagt det, Kristelig Folkeparti har sagt det, Senterpartiet har sagt det, Arbeiderpartiet har sagt det – nå har jeg ikke hørt SV og MDG ennå, men jeg vil anta at de også vil si det – at vi ikke helt forstår at dette sammendraget som vi snakker om, skal holdes hemmelig. Jeg vet ikke hvordan man skal uttrykke det, om man skal si at det er flaut, eller om det er pinlig. Jeg vet ikke hvilken ordbruk man skal ha om det regjeringen gjør, når de allikevel velger å hemmeligholde dette. Man legger i alle fall til rette for en ukultur når man ønsker å unndra seg offentlig kritikk og debatt. Er det sånn vi ønsker å ha det i Norge? Er det sånn Norge skal være, at vi ikke skal kunne diskutere åpent det som gjelder oss alle: vår egen sikkerhet – borgernes sikkerhet? Jo, vi har en sikkerhetslov, og selvfølgelig skal vi ha respekt for loven. Vi har hørt den formelle gjennomgangen av Michael Tetzschner. Men loven – og det vil også Michael Tetzschner være enig i – er ikke ment for å misbrukes eller for å unndra seg offentlig kritikk, slik det gjøres i denne saken. Man skal ikke kunne skjule seg bak loven og dytte den foran seg når det egentlig ikke er noen reell grunn til at en rapport skal holdes hemmelig. I denne saken mener riksrevisoren selv – som er den som har skrevet rapporten og vært tydelig her – at det er ingen sikkerhetsmessig grunn til at dette sammendraget som vi snakker om, skal holdes hemmelig. Dette er altså Stortingets eget kontrollorgan. De sier at det er ingen grunn til at sammendraget skal være hemmelig. Likevel skal Stortinget behandle denne saken – vi skal behandle denne saken – uten å kunne omtale sammendraget. Vi skal ikke kunne bruke det åpent, vi skal ikke kunne debattere det åpent, vi skal ikke kunne skrive noe om det i våre merknader. Det er oppkonstruert og kunstig. Det framstår merkverdig og rart, både flaut og pinlig, og det framstår som om vi skaper en ukultur som Norge ikke fortjener. Stortinget er ikke her bare forsøkt kneblet, vi er kneblet. Jeg finner det også urovekkende og vil strekke det så langt som å si at presidentskapet her – altså flertallet – ikke fungerer som Stortingets presidentskap, men som regjeringens forlengede arm. Det er det flertallet gjør. Det virker som om man nærmest har gått på autopilot, og at man bare har fulgt innstillingen fra partiene og ikke foretatt en selvstendig vurdering på vegne av Stortinget om hva som tjener Stortinget, hva som tjener det norske folk, og hva som tjener åpenheten. Man skal passe seg for å bli tatt for å være regjeringens forlengede arm, man skal gjøre en selvstendig vurdering her. Det er tross alt all makt i denne sal det skal være, og det ville være synd for Stortingets omdømme dersom deler av presidentskapet skulle framstå som regjeringens nikkedukker. Jeg vet ikke hva rett ordbruk skal være om det neste, om man skal si det er paradoksalt, eller om det er parodisk, kanskje noen vil si det er politisk teater, men Stortinget skal ikke kunne vise til Riksrevisjonens rapport, ikke omtale den, mens den har blitt lagt ut av Dagens Næringsliv. Jeg tror det kan forsterke inntrykket av, eller framstå enda mer krampaktig av regjeringen, at man likevel skal forsøke å holde dette hemmelig. Regjeringen mener visstnok at det truer rikets sikkerhet at dette kommer ut. Nå har det jo kommet ut, mens presidentskapet har funnet et prinsipp om å skyve dette foran seg. De skriver at Stortinget «på prinsipielt grunnlag» ikke bør overprøve dette. Jeg forstår ikke hvorfor, men det skal visst være et prinsipp her at man ikke på prinsipielt grunnlag skal overprøve dette – rapporten fra Riksrevisjonen, som også er vårt eget kontrollorgan, skal holdes hemmelig. Alt dette er egentlig for å unndra seg kritikk, unndra seg offentlig debatt og kanskje også: Hvordan ville det framstå hvis regjeringen nå plutselig ombestemmer seg? Da er det kanskje lettere å fastholde det opprinnelige standpunktet, selv om det er galt. En regjerings hovedoppgave er å sikre borgernes sikkerhet. Borgernes sikkerhet er politikernes hovedoppgave. Det har vært, det er, og det bør fortsette å være politikernes hovedoppgave. Vi vet at det sviktet 22. juli. Regjeringen sviktet, Stortinget sviktet, politiet sviktet, samfunnet sviktet, Norge sviktet, og vi har ikke råd til å svikte igjen. Verken Stortinget, regjeringen, politiet, samfunnet eller Norge kan svikte igjen. Det norske folk fortjener bedre, men riksrevisoren slår fast at verken politi eller forsvar vil kunne yte nødvendig beredskap og sikkerhet, hver for seg eller samlet, dersom det kommer et angrep. Folkelig sagt er det sinnssykt. Politisk vil jeg kanskje karakterisere det som helt uakseptabelt og noe vi må rydde opp i. Samtidig vet vi fra høringen – og det er Nasjonal sikkerhetsmyndighet som fører tilsyn med objekter som er meldt inn – at statsministeren ikke ville svare på spørsmålet om Olje- og energidepartementet hadde meldt inn objekter eller ikke, fordi dette var unntatt offentlighet og kunne true rikets sikkerhet. Men man kunne lese om dette i VG, for der hadde man uttalt seg – departementet selv hadde uttalt seg. Der står det å lese 25. oktober 2016: «Åtte landanlegg for olje og gass i Norge er ikke sikret mot terror på samme måte som plattformene til havs.» De er ikke meldt inn. Forsvarets forskningsinstitutt sier at angrepet vil være over før politiet og Forsvaret vil kunne klare å respondere. Man har altså rett og slett ikke meldt inn objekter, slik at det ikke er mulig å føre tilsyn med objektene. Dette ville ikke statsministeren svare på i høringen, men man kunne lese om det i VG. Venstre er opptatt av åpenhet, og at åpenhet er bra, tror jeg alle her vil mene. Jeg tror alle vil mene at det skjerper oss at debatten opplyser og bidrar til endringer. Jeg tror de fleste her, også regjeringspartiene, vil mene at åpenhet tjener det norske folk, og at det er gjennom åpenhet vi kan skape den beste politikken. Men så velger likevel regjeringen en lukkethetskultur, og det er en skummel vei å gå. Jeg og Venstre vil på det sterkeste advare mot en lukkethetskultur og manglende åpenhet om dette. Regjeringen må ikke bruke sikkerhetsloven til å forsvare seg selv. Den er ment å beskytte sensitive opplysninger. Og som jeg sa, Riksrevisjonens rapport og Per-Kristian Foss selv har sagt at dette sammendraget er det ingen grunn til å hemmeligholde. Da handler det ikke om å beskytte opplysningene mot offentligheten på grunn av rikets sikkerhet, men om regjeringens omdømme, å beskytte regjeringens omdømme, og regjeringens egen sikkerhet – for å sette det på spissen. Da gjemmer man seg bak loven, da misbruker man loven. Derfor burde egentlig presidentskapet og Stortinget ha satt foten ned og avgradert rapporten selv. Det gjøres ikke, og Venstre sitter ikke i presidentskapet. I dag er jeg skuffet, først og fremst skuffet over at sikkerheten og beredskapen i Norge ikke er god nok, slik riksrevisoren har slått fast, skuffet over at regjeringen vil hemmeligholde og kneble debatten, og skuffet over at vårt eget presidentskap ikke lytter til eget kontrollorgan og riksrevisoren. Mest av alt er jeg skuffet på vegne av demokratiet og folket, som ikke vil få anledning til full åpen debatt om dette i dette hus, om det som er vår viktigste oppgave: borgernes sikkerhet.