Dag Ole Teigen (Arbeiderpartiet), 2008-12-02:
Først vil jeg takke Laila Dåvøy for en viktig debatt, ikke minst i disse dager når det blir laget mange budsjetter rundt omkring i kommunestyrer og helseforetak som vil bety noe for tilbudet innen psykisk helse i året som kommer, og årene framover. Jeg er enig både med interpellanten og med statsråden som i grunnen sier at det har skjedd mye bra, men at det fortsatt står mye igjen. Det tror jeg det er tverrpolitisk enighet om. Opptrappingsplanen har gitt oss over 70 nye distriktspsykiatriske sentre, og det har gitt oss en økonomisk styrking av feltet som jeg ikke forestiller meg at vi ville ha fått uten en forpliktende plan som har vært fulgt opp under forskjellige regjeringer. Det viktigste av alt er kanskje likevel, tror jeg det er grunnlag for å si, at vi i denne perioden har fått mer kunnskap og åpenhet om psykisk helse. Det er flere som søker hjelp, og det er grunnleggende bra. Det er også innført en ventetidsgaranti, som skal gi barn og unge under 23 år rett til vurdering innen ti virkedager og rett til behandling innen 90 dager. Og vi har et styringsmål for sykehusene om at de skal ha større vekst i psykiatri enn i somatikk. Så trenger vi flere grep, og jeg vil beskrive noen av dem. Statsråden har også vært inne på mye av det. For det første trenger vi mer samhandling, og dette vet jeg at Bjarne Håkon Hanssen bruker mye tid på å arbeide med under den samhandlingsreformen som skal komme. I Rådet for psykisk helse har man sagt at psykiatrien er et «system med mange overganger» og man formulerer utfordringen: «Hvordan skape sammenheng i tjenesten på tvers av ulik symptomintensitet hos den enkelte bruker?» Vi har selvsagt forskjellige tilbud i primær- og spesialisthelsetjenestene. Samtidig er en av de tingene som blir opplevd som en stor påkjenning, å måtte fortelle historien sin om igjen og om igjen. Hvis en blir litt sykere, må en henvises videre og begynne på nytt. Hvis en så blir litt friskere igjen, henvises en kanskje tilbake til primærhelsetjenesten og må fortelle historien sin enda en gang. For mange skjer dette mange ganger, man går fram og tilbake, og det kan være veldig vanskelig. Her finnes det ikke enkle svar, men det er veldig viktig og godt at dette blir tatt tak i. For det andre trenger vi flere psykologer i kommunene. Derfor er jeg glad for at statsråden har varslet at en viktig del av den allerede omtalte samhandlingsreformen vil bli å styrke kommunehelsetjenesten. Det må være sammenheng mellom behandling, botilbud, alt – og det er kommunen som må skape den tryggheten. For det tredje må vi fange opp sykdom så tidlig som mulig, gjennom mer satsing på forebyggende tiltak og lavterskeltiltak. Særlig må vi fange opp folk der de er, og vi må fange dem opp så tidlig som mulig. Skolehelsetjeneste er et eksempel på lavterskeltilbud som fanger opp barn og unge der de ofte er å finne: på skolen. Ungdommens helsestasjon kan være et bra tiltak, selv om det viser seg at særlig en del gutter kan ha for høy terskel for å oppsøke slike tiltak. Fastlegene er selvsagt viktige. Det er store forskjeller i hvor ofte en oppsøker lege, og hvor høy terskel folk har for å be om hjelp. For det fjerde må en bygge videre samhandlingen med familiene og pårørende. Det kan være en link mellom behandlingen og dagliglivet, som kan gjøre det lettere for pasienten å mestre hverdagen når behandlingen er over og en skal hjem igjen. For det femte, og det er viktig: Nå når opptrappingsperioden avsluttes, må en benytte muligheten til å samle inn erfaringer og se på alt som er gjort på mange forskjellige måter ute i kommunene. En må systematisere den kunnskapen en har fått, se på hva som har virket best, og hva som har gitt gode resultater, og lære av det. Så er jeg også veldig, veldig glad for at statsråden sa det han sa om å se på muligheten for f.eks. å innføre en form for felles inntakssentral, slik at når du blir henvist til psykolog, er det noen som finner en psykolog til deg, og du slipper å få en liste og ringe rundt selv, for det første fordi det kan være tungt for enkelte å ta de ringerundene, særlig hvis en får mange avslag, og for det andre for å hindre skjevhet i tilbudet som blir gitt, at noen med spesielle problemer opplever høyere terskel for å få hjelp enn andre. Jeg er veldig glad for at statsråden tok det opp så tydelig som han gjorde, og jeg ser fram til at det blir jobbet videre med det.