Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-04-11:
EØS-avtalen er det viktigste avtaleverket vi i Norge har med våre europeiske partnere. Den har vært i kraft i 25 år og ligget til grunn for vekslende regjeringers politikk for samarbeid med EU. Den gir oss tilgang til det indre marked, den gir norsk næringsliv forutsigbarhet og mulighet til å selge varene og tjenestene sine på like vilkår med f.eks. Tyskland og Sverige. Det er avgjørende for å sikre økonomisk vekst, arbeidsplasser og velferd. EØS-avtalen gir nordmenn samme muligheter som EU-borgere når det gjelder handel med varer, det å foreta investeringer, drive bank og forsikring, selge og kjøpe tjenester og rett til å ta arbeid, studere, få helsestell og å bo i andre land i EØS-området. Ingen annen tilknytningsform, bortsett fra fullt EU-medlemskap, vil kunne gi samme muligheter. Derfor er EØS-avtalen bærebjelken i regjeringas europapolitikk. Det er redegjort godt for forslagets innhold her, så jeg skal ikke gjenta det, men bare si at en utredning i tråd med forslaget vil kunne tolkes som et veldig tydelig signal om at regjeringa vil vurdere endringer i samarbeidet vårt med EU. Med utgangspunkt i EØS-avtalens betydning og økt uro innenfor internasjonalt samarbeid er det ikke aktuelt for regjeringa å sette i gang tiltak som kan skape usikkerhet om vår viktigste avtale med EU. Vi mener også det er helt unødvendig – rett og slett fordi EØS-avtalen tjener norske interesser veldig godt. Derfor ser vi heller ingen grunn til å erstatte den med noe annet enn det som eventuelt en gang i framtida skulle bli en debatt om fullt EU-medlemskap. Regjeringa har tydelig og klart sagt ifra gjennom strategien for samarbeidet med EU om at vi ikke ønsker et mindre forpliktende samarbeid med EU. Og et mindre forpliktende samarbeid ville gi oss færre rettigheter og færre muligheter. Brexit har vist at det ikke er mulig å nyte godt av fordelene i det indre marked og ikke ta med pliktene. Det er godt mulig at Storbritannias framtidige tilknytning til EU ikke blir klarlagt før om flere år. Vi vet hva alternativene er. Det er tre alternative tilknytningsformer slik situasjonen er i dag, for Norges del: Det er medlemskap, det er EØS, eller det er en tradisjonell bilateral handelsavtale. De første alternativene innebærer full deltakelse i det indre marked med alle rettigheter og plikter. Alternativ tre, handelsavtale, gir ikke deltakelse i det indre marked, og det vil bety langt mer omfattende tollprosedyrer og grensekontroll, krav til sertifisering, veterinærkontroll – generelt økende dokumentasjonskrav. Men selv om et land kopierer EUs lovgivning på et felt og er medlemmer av de samme standardiseringsorganisasjoner som EU, betyr ikke det at varer kan krysse grensa inn til det indre marked helt uhindret. Testing og sertifisering kan måtte gjøres på nytt. Vi har 170 vogntog som går med norsk sjømat hver dag, og som vil kunne bli stoppet på EUs grenser uansett hvilke av de andre alternativene vi hadde valgt. Programsamarbeidet med EU kan også bli skadelidende. La meg også gi et eksempel på handelsavtaler: I dag har Sveits flere handelsavtaler med EU. Det er mer enn 120 bilaterale avtaler. Sveitserne har ønsket mange ulike former for endring og justering av disse avtalene. 24 år etter at de påbegynte det, har de kommet i havn med halvparten. Jeg minner også om at Norge og Island gjennom EØS-avtalen fikk unntak fra EUs beskyttelsestiltak mot stål. Sveits med sine nærmere 120 handelsavtaler fikk ikke unntak. I brexit-forhandlingene har det fra EUs side vært et ufravikelig krav at Storbritannia må tre ut av unionen før det blir aktuelt å starte forhandlinger om et nytt og framtidig samarbeid. Det ble gjentatt på EUs møte i natt da Storbritannia ble gitt en ny utsettelse. Som representanten Michael Tetzschner sa, er det også sånn i denne sammenheng for Norges del, at hvis vi skulle velge alternativer, må vi altså tre ut av EØS før vi kan finne det framtidige forholdet. Jeg tror det er viktig å merke seg også at et stort land som Canada åpnet forhandlinger med EU om handel for ti år siden. Avtalen tok sju år å forhandle fram, og to og et halvt år etter at den var ferdig, pågår fortsatt ratifikasjonsprosessen. Vi har alternativer til EØS, de finnes, men de er etter vår oppfatning ikke gode.