trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-06-19:
Jeg er opptatt av at det som er framforhandlet, og som det er full enighet om mellom alle parter, er et håndslag til noen av dem som trenger det mest. Som representanten Karin Andersen sa fra denne talerstolen: Når det gjelder det som kommer i kroner og øre, ikke minst for unge uføre, er det historisk, og det er helt nødvendig. Det samme er tilfellet når det gjelder enslige minstepensjonister, som virkelig i tida framover vil merke de pengene som her er framforhandlet. Det er også bakgrunnen for at Regjeringa valgte å gå inn i disse forhandlingene med å forsøke å omfordele til fordel for minstepensjonistene. Hele poenget med dette oppgjøret er at det er svært mange av dem som trenger det aller mest, som vil tjene på det. Det er en bevisst politikk fra denne regjeringa.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-06-19:
Jeg synes det er svært positivt at en har fått til et oppgjør som betyr mye i kroner og øre for hver enkelt person dette gjelder, som er et av tidenes beste trygdeoppgjør, som er en avtale etter krav fra dem dette gjelder, og som kjenner dette på kroppen. Det er et oppgjør som gjør at alle pensjonister kommer godt ut av det, men det er altså dem som har den dårligste økonomien, som kommer aller best ut av det. Det er vi svært fornøyd med, fordi det er et håndslag til dem som sliter mest. Da er vi stolt over det. Jeg er også glad for at det ser ut til at Stortinget kommer til å slutte seg til det.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-06-19:
Jeg registrerer at Fremskrittspartiet i denne saken, som i mange andre saker, har fremmet forslag som for det første er svært lite målrettet, og som dessuten er meget kostbare. Det jeg konstaterer, er at det oppgjøret vi her snakker om, er noe som det er full enighet om mellom de organisasjoner som deltok i disse forhandlingene og i dette oppgjøret. Jeg mener faktisk at det er kjempebra at det er blitt enighet om bl.a. å bruke etterslepet fra i fjor til å rekke en utstrakt hånd til dem som trenger det mest, for det er det som faktisk ligger i det som nå er framforhandlet, og som Stortinget skal ta stilling til.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2008-06-19:
Ja, sånn er det. Jeg vil gå tilbake til Kirsti Saxis innlegg, hvor hun kom inn på dette med psykiatrisk ambulansetjeneste eller henting av alvorlig psykisk syke. Fremdeles er det politiet som i stor utstrekning kommer først til pasienten. Det ble nevnt her at det bør etableres samarbeidsavtale med helseforetakene. Nå har det gått to år siden vi hadde debatt om dette sist gang, og det skjer ikke så veldig mye i saken. Jeg vet at det skjer noe bra, men det går altfor sakte. Fremdeles er det altfor mange alvorlig syke som blir hentet av politiet, eller som blir hentet i en transport som ikke er egnet til å transportere syke i. Hva vil statsråden gjøre for å sikre at de som må hentes, får en verdig transport, at de blir hentet av kvalifisert personale og ikke av politiet? Jeg mener det går for sakte, og jeg vil vite hva statsråden vil gjøre for å få fortgang i arbeidet.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2008-06-19:
Rune Skjælaaen var inne på dette med at terskelen for å bli innlagt kan være for høy, og det øker bruk av tvang. Nå er det slik at veldig mange døgnplasser har blitt lagt ned de siste årene, og det fortsetter faktisk. Tidligere har jeg fremmet en interpellasjon som gjaldt eldre psykisk syke som ikke får benyttet helsetjenestene innenfor psykiatrien på samme måten som andre. Under debatten framkom det ikke noen spesielt stor bekymring hos de andre partiene for de eldre. Men i Dagens Medisin av 5. juni kan vi lese - over to helsider, faktisk - at eldre har et sterkt underforbruk av psykiatritjenester. Det gjelder DPS og ikke minst døgnbehandling, og det øker med alderen. Det står her at man regner med at disse eldre nå befinner seg på sykehjem eller i såkalte omsorgsboliger rundt omkring i landet der de går omkring neddopet. Vi vet at mange også er feilplassert og blir utsatt for tvang på sykehjem. Vil statsråden ta tak i dette problemet og sørge for at eldre ikke blir utsatt for aldersdiskriminering?
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2008-06-19:
Jeg vil gå tilbake til Fremskrittspartiets forslag om en rettighetslov. Inge Lønning var innom det et lite øyeblikk. Han mente at en rettighetslov slett ikke ville ha noe for seg, og at den ikke ville sikre noe som helst. Under behandlingen av Innst. O. nr. 79 for 1995-1996 fremmet komiteens flertall, Arbeiderpartiet, Høyre, SV og Kristelig Folkeparti, et forslag til vedtak som lød: «Stortinget ber Regjeringen legge frem en stortingsmelding om nærmere retningslinjer for praktisering av lov om rettigheter for og begrensning og kontroll med bruk av tvang og makt m.v. overfor enkelte personer med psykisk utviklingshemming, og for hovedinnhold i forskriftene til denne, før loven trer i kraft.» Her var det altså snakk om en rettighetslov. Senterpartiet gikk mye lenger. De var helt på linje med Fremskrittspartiet. De skriver klart at de «mener at en bedre ville ha kunnet forhindre unødig og ulovlig bruk av makt og tvang overfor psykisk utviklingshemmede og andre tilsvarende grupper ved å fremme forslag om en rettighetslov for disse gruppene». En rettighetslov skulle etter Senterpartiets mening «ta utgangspunkt i et samfunnssyn og et menneskesyn der alle er like verdifulle, der mennesker med avvikende adferd gis respekt». De avslutter med at dette «skal være en omsorgsrett og ikke en lovhjemmel for bruk av tvang og makt». Det er altså ikke bare Fremskrittspartiet som har vært inne på det. Men Fremskrittspartiet hadde også en merknad om «forslag til rettighetslov for psykisk utviklingshemmede og andre grupper som trenger spesiell oppmerksomhet fra samfunnets side for å få en best mulig livskvalitet ut fra egne forutsetninger og premisser». Begrunnelsen for at Fremskrittspartiet den gangen avviste forslaget om bruk av makt og tvang overfor personer med psykisk utviklingshemning, var at vår representant mente at ut fra forarbeidet til loven og slik loven ble utformet, kunne man ikke føle seg trygg på at lovforslaget i stor nok grad ivaretok den enkeltes rettigheter, og om loven i sin helhet var i tråd med internasjonale menneskerettslige konvensjoner. Nå - tolv år etterpå - er det kun Fremskrittspartiet som ønsker en rettighetslov for disse gruppene. Det virker som om det er ganske fremmed for de andre partiene. Vi vet at disse gruppene ikke har blitt godt ivaretatt. Vi vet at bruk av makt og tvang har økt. Da burde man kanskje igjen vurdere om man burde gå tilbake til det utgangspunktet man hadde den gangen denne saken ble behandlet. Det har man muligheter til i dag ved å støtte Fremskrittspartiets forslag.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2008-06-19:
Jeg vil bare si at jeg synes Laila Dåvøys tilnærming til at man kanskje bør vurdere en endring av loven og kanskje også se på en rettighetslov, var veldig positiv. Det er jo det vi tok med i merknadene. Vi mener at i handlingsplanen bør man også vurdere dette. Når det gjelder Inge Lønnings bekymring for ordlyden, må jeg si jeg er noe forundret over at man ikke kunne foreslå en annen ordlyd i komiteen. Man sitter i det ene komitemøtet etter det andre, og har full mulighet til å enes om gode forslag. Hvis det var akkurat ordlyden det kom an på, var det rikelige muligheter til å komme med endringer der, og jeg er sikker på at Fremskrittspartiet ville ha gått med på det. Det kan godt hende at det burde vært formulert på en annen måte. Kanskje ber vi andre partier hjelpe oss med det til neste gang, så vi kan enes om et godt forslag til beste for disse pasientene som det er snakk om.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2008-06-19:
Vi støtter forslaget.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2008-06-19:
Ved behandlingen her i Stortinget av Ot.prp. nr. 65 for 2005-2006 foreslo jeg at man skulle gå gjennom behandlingskriteriene og få en vurdering av om de burde endres. Til min store glede sluttet alle partiene seg til. Så har vi to ganger i etterkant av dette, både i 2006 og i 2007, etterlyst dette arbeidet. Nå vet vi at det i disse dager settes ned en arbeidsgruppe som først i august i år skal begynne å jobbe med dette. Mitt spørsmål er: Hvordan er det mulig å bruke mer enn to år på å sette i gang et arbeid knyttet til et enstemmig stortingsvedtak som er så viktig for så mange - nemlig det som går på tvang i psykiatrien?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2008-06-19:
Tilbake til mitt første spørsmål, litt utvidet: Det jeg mener å huske, er at det var i statsbudsjettet for i år at det første gang stod at det skulle settes ned en slik gruppe, dvs. det stod at det skulle settes ned to grupper. Først skulle den gruppen som kommer nå i august, settes ned, og så skulle man ha en ny gruppe etter dette. Det første spørsmålet mitt er egentlig om det er slik at den gruppen som settes ned i august, og hvor brukerne er med, vil få en reell mulighet til å vurdere å fjerne behandlingskriterier, altså vurdere dagens lovverk slik det fungerer. Og mitt andre spørsmål er: Når man først skal jobbe i denne gruppen, og det så skal settes ned en ny gruppe, hvor lang tid vil det ta før man eventuelt kan ta stilling til endringer i loven? Det bekymrer meg, fordi det haster veldig mye med å få gjort noe innenfor dette område - også med lovverket, etter min mening.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2008-06-19:
Jeg synes faktisk debatten i dag er ganske bra. Jeg synes det er viktig at vi har denne debatten. Vi bør kanskje ha en slik debatt minst en gang i året dersom utviklingen fortsatt går i negativ retning, men den utviklingen må vi som politikere være opptatt av å snu. Jeg er veldig bekymret for den utviklingen vi har. I den senere tid har mange av oss i komiteen vært i kontakt med psykisk syke, med pasientorganisasjoner, med pårørendeorganisasjoner, med Rådet for psykisk helse, og vi får entydige signaler fra alle om at det må gjøres noe nå. Per i dag bør vi snu trenden. Det er for mye tvang. Kristelig Folkeparti støtter representantforslaget fra Venstre, og vi står sammen både om forslag 2, som nå vil bli oversendt Regjeringen, og forslag 3. Bakgrunnen er at vi ønsker en aktiv handlingsplan med ett eneste formål, nemlig å redusere tvangsbruken umiddelbart - verken mer eller mindre. Vi ønsker fullt trykk på det, fordi det haster. Vi har veldig mye pasientkunnskap om hvordan tvang virker. Jeg er mer og mer overbevist om - for å svare litt på utfordringen fra representanten fra Fremskrittspartiet - at lovverket vårt bør endres når det gjelder tvangsbruk. Men da må det gjøres et arbeid i forkant, slik jeg ser det. Det var derfor jeg for to år siden foreslo en gjennomgang av behandlingskriteriene. Det er veldig leit at det har tatt to år før man har kommet skikkelig i gang, selv om jeg forstår på statsråden at det har vært gjort en del arbeid i forkant. Kanskje man har vært usikker på hvordan det skulle gjøres. Det ligger også under det statsråden sier - hvis jeg tolker det riktig - at det er stor uenighet innenfor fagområdet, at man kanskje er redd for å endre lovverket her. Men vi som politikere - og jeg synes alle her i salen gir uttrykk for det - ønsker endringer når det gjelder tvangsbruk, og da må vi gjøre det lovveien, når vi ikke har klart det gjennom den tiltaksplanen vi har i dag. Konklusjonen er at vi må få en fortgang i dette arbeidet, og vi er nødt til å se på en lovendring. Det siste statsråden sa i sitt innlegg - hvis jeg hørte riktig - var at vi ikke kan akseptere at psykisk syke ikke har bolig. Det var et eksempel. Vi kan egentlig ikke akseptere at psykisk syke, langtidssyke, f.eks. ikke får bolig. Da tillater jeg meg å komme med et dypt hjertesukk som ikke akkurat har med tvang å gjøre, men det har med psykisk syke å gjøre. Institusjonen Solbu avvikles i disse dager. I dag har jeg hatt kontakt, og det er flere klienter der som må gå fra andrelinjetjenesten i psykiatrien og rett ut i det private boligmarkedet for å skaffe seg en bolig. De har ikke noe sted å være. Jeg synes det er fryktelig å høre om og se på.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2008-06-19:
Jeg skal ikke begi meg inn på å tolke Fremskrittspartiets forslag om en rettighetslov, men det slo meg at på høringen var det en del brukerorganisasjoner som tok til orde for å avskaffe særlovgivningen og å bruke pasientrettighetsloven som fundament for alle - selv om den gjelder for alle. Hvis jeg forstod det riktig, ville man ta bort særlovgivningen innenfor psykiatrien og sammenfatte det man trengte av lovverk, i pasientrettighetsloven. Det er mulig at det er det også Fremskrittspartiet ønsker. Det vet ikke jeg. Men mitt poeng for ikke å kunne gå med på Fremskrittspartiets forslag akkurat i dag, er at jeg tror dette krever en utredning. Slik sett er jeg veldig glad for det utvalget som nå skal komme i gang, med brukermedvirkning. Som statsråden i dag bekrefter, vil de også få anledning til å vurdere og se nærmere på dagens lovverk når det gjelder både behandlingskriterier og tvangsbruk. Det synes jeg er positivt. Jeg velger å ta denne debatten vi har hatt, som et positivt signal fra faktisk alle partier om at vi nå ønsker å gå sammen om å gjøre noe. Men etter min mening er vi nødt til å utrede det, hvis det skal være seriøst.
Vera Lysklætt (Venstre), 2008-06-19:
Ved Jæren Distriktspsykiatriske Senter drevet av Norske Kvinners Sanitetsforening har man greid å halvere tvangsbruken. Bruk av belter er nesten opphørt, og tvangsmedisineringen har gått ned. Dette er et lavterskeltilbud til de aller sykeste pasientene. Og når man greier det her, burde det være mulig flere steder i landet. Brukerstyrte plasser betyr at de som er syke, selv kan velge å legge seg inn når de kjenner at de må. Systemet er basert på tillit mellom behandlere og brukere. Det interessante er at dette i utgangspunktet ikke ble igangsatt fordi man hadde til hensikt å redusere tvang, men av kapasitetshensyn. Det var frykt for at det skulle føre til overforbruk og øke kostnadene, men all frykt er blitt gjort til skamme. Dette er en måte å møte den enkelte bruker på som gjør at brukerne ikke føler at de må inn til avhør og gjennom en rekke instanser før de kan få behandling. Det er et desentralisert tilbud hvor brukere og behandlere kjenner hverandre. Det er dette vi trenger andre steder også. Så har ikke Venstre noen tro på at dette lar seg gjøre i alle tilfeller, men ved å fokusere på hva som har fungert ved bl.a. Jæren Distriktspsykiatriske Senter, kan også andre lære noe. Det finnes flere eksempler rundt om i landet. Hva er det som gjør at vi er så redde for folk som ikke oppfører seg «normalt»? Det er fort gjort at noen blir sett på som «de andre» i vårt samfunn, nettopp fordi vi har et veldig homogent samfunn. Men ved å se på noen som «de andre» øker vi risikoen for at overgrep kan finne sted. Menneskerettighetene gjelder for alle, og jeg oppfatter at det er stor enighet her i salen når det gjelder dette med bruk av tvang i psykisk helsevern. Derfor håper jeg og Venstre at det så snart som mulig kan skje endringer til det bedre på dette området rundt omkring i det ganske land.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2008-06-19:
Jeg synes det er meget interessant det som representanten Giltun tar opp her. Allerede for tolv år siden satt det folk i denne sal og diskuterte det samme som vi diskuterer i dag. Da var det mange flere partier som støttet et slikt forslag hvor man gir en rettighetslov for å avskaffe bruk av tvang og makt overfor psykisk syke. Det vi har erfart de siste tolv årene, er en økende bruk av tvang og makt over tid i Norge. Altså øker problemet og omfanget. De samme partier som støttet en slik lov da, går imot en slik lov i dag, til tross for at problemet er økende. Hvordan både Regjeringen og de andre skal fjerne bruk av tvang og makt uten at det kommer en rettighetslov som ivaretar dem som har psykiske lidelser, er en gåte. Jeg er dessverre redd for at dette ikke er siste gang Stortinget debatterer bruk av tvang og makt overfor dem som har psykiske lidelser. Når det kun er fromme ønsker som fremmes, og ikke rettigheter for dem som har et helseproblem, tror jeg vi vil få denne debatten mange ganger i framtiden. Debatt og innblikk i de reelle problemene er, som statsråden sa, viktig. Men det er faktisk viktigere å handle ut fra den kunnskapserfaringen som man sitter inne med. Debatten i dag skiller seg ikke vesentlig ut fra tidligere debatter - for fem år siden, for ti år siden eller for 15 år siden. Ergo: Vi har ikke klart å løse problemene innenfor psykisk helsevern med bruk av makt og tvang overfor psykisk syke. Jeg tror ikke vi kommer til å klare det før de det gjelder, faktisk har fått rettigheter.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2008-06-19:
Selvfølgelig kan man bruke sin rett til ikke å forstå et helt klart og konsist forslag. Vi vet i dag at menneskerettighetene blir brutt. Vi vet i dag at pasientrettighetene blir brutt. Og vi vet at en rettighetslov langt på vei vil sikre dem som har psykiske helseproblemer, i langt større grad enn i dag. Nå har man sittet i ulike regjeringer siden tidlig på 1990-tallet der den ene regjeringen etter den andre har feilet. Da blir det meningsløst at man bruker den type retorikk at der man selv ikke har lyktes, skal heller ikke andre lykkes.
Inge Lønning (Høyre), 2008-06-19:
Jeg er enig med representanten Fredriksen på ett punkt, nemlig at Stortinget har debattert dette temaet ofte. Og jeg er ganske sikker på at Stortinget også i fremtiden kommer til å gjøre det. Hvis Fremskrittspartiets forslag er slik ment - man kan tolke ordlyden slik - at man tror at en rettighetslov vil avskaffe tvang, tror jeg nok det i beste fall er naivt. Og på dette punkt er jo også ordlyden i forslaget litt selvmotsigende, fordi man på den ene siden sier at man vil bestille en rettighetslov som innebærer avskaffelse av bruk av tvang og makt, mens man i siste del sier «som sikrer at slike virkemidler kun benyttes som» osv., dvs. den avskaffer det ikke allikevel. Det er en ikke ubetydelig spenning mellom de to delene av forslaget. Jeg må også få presisere at det er en misforståelse hvis man her legger til grunn at de pasientgruppene som dette dreier seg om, ikke har rettigheter i dag, og at man derfor må lage en lov som definerer rettigheter. Selvfølgelig gjelder pasientrettighetsloven fullt ut, selvfølgelig gjelder menneskerettighetsbestemmelsene som er innskrevet i norsk grunnlov, også fullt ut. Den viktigste grunnen til at jeg ikke kan stemme for forslaget, er at jeg synes det er grunnleggende uklart hva forslaget går ut på.
Inge Lønning (Høyre), 2008-06-19:
Representanten Fredriksen sa at dagens rettighetslover brytes, derfor vil han ha en ny rettighetslov - i tillegg til dem som altså brytes. Men da må man i hvert fall kunne gi anvisning på hvorledes en slik lov skulle se ut, i og med at de eksisterende rettighetslovene ikke lykkes i å regulere atferden på området. Og jeg må jo si at hvis jeg hadde vært i statsrådens sted, ville jeg ha vært grunnleggende i tvil om hva bestillingen egentlig går ut på, når Stortinget ber Regjeringen starte arbeidet med en rettighetslov som innebærer avskaffelse av bruk av tvang og makt osv., og så ender opp med til sist å si at det allikevel skal være åpning for bruk av tvang og makt. Jeg vil nødig sette statsråden i en slik forlegenhet.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2008-06-19:
La meg på nytt sitere hva stastråd Bjarne Håkon Hanssen sa i Stortinget den 21. mai: «Regjeringen tar sikte på å gjennomføre trygdeoppgjøret helt i tråd med de retningslinjene som Stortinget har vedtatt. De retningslinjene er jo veldig klare, i den forstand at man både skal se på om det er noe etterslep fra i fjor - og det er det i år, og det skal etterbetales - så skal en i tillegg gi kompensasjon for forventet lønnsutvikling i år.» Det sier altså statsråden i spørretimen den 21. mai. Onsdag 28. mai blir det enighet om trygdeoppgjøret. En og en halv uke etterpå legger Regjeringen fram stortingsproposisjonen i Stortinget. Hva er det som har gjort at Regjeringen så til de grader har snudd 380 grader, altså at de ikke gjennomfører å tilbakebetale det etterslepet? Hva er det som har endret seg så til de grader på én uke, og som gjør at man bryter retningslinjene i trygdeoppgjøret?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2008-06-19:
Jeg føler ikke at jeg fikk et klart svar på den forrige replikken, og for å gjenta: Statsråd Hanssen sa i spørretimen den 21. mai at det har oppstått et etterslep, og at etterslepet skal tilbakebetales. Så sier statsråden at dette skyldes at en skal foreta en mer sosial omfordeling. Da har jeg lyst til å utfordre statsråden til å forklare meg på en enkel og lettfattelig måte: Hvorfor er det da mer riktig å bryte retningslinjene som Stortinget vedtok i 2003, for å ta deler av pensjonen - som statsråden har stått i denne sal og sagt skal etterbetales - fra de fleste pensjonistene i landet for å gi til én gruppe pensjonister? Hvorfor er det bedre å ta fra pensjonistene istedenfor at en søkkrik stat kunne betalt det ekstra tillegget?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2008-06-19:
Representanten Christoffersen sa at dette var et historisk løft, og at Fremskrittspartiet nærmest prøvde å kamuflere at det var et historisk løft. Hvordan kan man kalle det et historisk løft når man i realiteten foretar en underregulering av grunnbeløpet for de fleste pensjonistene ved at man ikke regulerer og tar inn etterslepet fra i fjor? Det er ikke noe historisk løft. Det historiske må være - eller det er ikke noe historisk, det heller - at denne regjeringen tradisjonen tro bare viderefører den praksis man har hatt tidligere år, nemlig en fortsatt underregulering av grunnbeløpet. Det er det som skjer. De fleste av landets pensjonister vil få en dårligere kjøpekraftutvikling enn yrkesaktive. Det er realiteten. Det er det flertallspartiene kaller et historisk løft. Spør du meg, er det regjeringspartiene som etter beste evne i dag forsøker å kamuflere realitetene i trygdeoppgjøret ved å kalle det et historisk løft. Så sa også representanten Christoffersen at Pensjonistforbundet jublet og sa det var 17. mai etter at man kom til enighet. Men da har sikkert også representanten Christoffersen bitt seg merke i at ikke alle pensjonistorganisasjonene var like happy og like fornøyd. Jeg kan bare referere til brev fra Forsvarets pensjonistforbund den 16. juni og brev fra Landslaget for offentlige pensjonister den 10. juni, hvor det framgår at de synes den underreguleringen som nå skjer, er uakseptabel. De betrakter ikke dette akkurat som å være 17. mai - snarere tvert imot. De to forbundene representerer veldig mange pensjonister. Representantene Sundsbø og Andersen var også inne på at Fremskrittspartiet ikke hadde en sosial profil. Fremskrittspartiet var ikke med og tok dette gigantiske løftet. Jo, Fremskrittspartiet tar det gigantiske løftet. Fremskrittspartiet foreslår å øke grunnbeløpet i folketrygden fra 66 812 kr til 71 189 kr - ikke 70 256, som flertallspartiene foreslår. Vi foreslår at alle minstepensjonistene - ikke bare de enslige - skal få økt sin pensjon til 2 G fra 1. mai i år, og at det skal gå over tre år. Vi vil gjøre det allerede fra 1. mai i år. Vi sier videre: Ja, det er på tide å gjøre noe for de unge uføre. Det er gått 17 år uten at de har fått justert sin tilleggspensjon. Vi sier at vi vil gjøre det i henhold til de kravene man framsatte i fjor, og øke tilleggspensjonen fra 3,30 pensjonspoeng til 4,30 pensjonspoeng - ikke bare fra 3,30 til 3,50. Da blir mitt spørsmål til representanten Sundsbø: Vil ikke det føre til at man får en bedre inntekt allerede fra i år, og at det vil være bedre enn å vente i tre år med å gjennomføre det?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2008-06-19:
Det som fikk meg til å ta ordet, var Martin Engesets innlegg, der han viste til vår tabell i III. Jeg synes det er beklagelig at det er feil i den tabellen. Det gjelder kap. 2655, post 72. Den skal økes med 782 mill. kr, ikke 600 mill. kr. Når det gjelder kap. 2670, post 73, skal den økes med 2,134 milliarder kr, ikke 283 mill. kr. Det er ikke slik at disse feilene har oppstått på grunn av Fremskrittspartiet. Vi bad departementet om å foreta beregninger, lage tabellen og sende den tilbake. Komiteen purret på den flere ganger. Den kom til komiteen like før vi skulle avgi innstilling, og ble lagt inn i avgivelsesdokumentet. Jeg hadde ikke mulighet til i løpet av 10-15 minutter å foreta kontrollberegning for alle de provenyene som departementet hadde gjort. Det ber jeg om forståelse for. Når vi får en slik tabell fra departementet, forventer jeg at den er riktig. Jeg registrerer også at det er andre året på rad at Fremskrittspartiet får feil tall fra departementet, og det synes jeg er synd. Så til det som er sagt her, at det er dem med de laveste ytelsene som får mest. Nei, det er ikke riktig. En minstepensjonist som er gift med en alderspensjonist som har opptjent en tilleggspensjon på f.eks. 70 000 kr, får en minstepensjon på 109 700 kr, mens en enslig minstepensjonist får 136 296 kr. Da tillater jeg meg å spørre: Er 136 296 kr et større beløp enn 109 700 kr? Da jeg gikk på skolen, var iallfall det førstnevnte beløpet større enn det sistnevnte, og det regner jeg med det er fortsatt. Ut fra det eksemplet vil en minstepensjonist og en alderspensjonist som har tjent opp bare 70 000 kr i tilleggspensjon - noe som gjelder ganske mange pensjonister - og som bor sammen, samlet få en årlig inntekt som er 10 000 kr lavere enn det to minstepensjonister som bor sammen, får. Det er realitetene, hvis man setter seg ned og regner på årets trygdeoppgjør. At Fremskrittspartiet da nærmest skal få kjeft for at man vil øke for alle, og vil gjøre det mye raskere enn de andre partiene, synes jeg er noe urimelig. Jeg synes også det blir ganske lettvint å si at man har gjort dette for å få en bedre sosial fordeling. Jeg ville ha sett representanten Lise Christoffersen hvis vi hadde kommet til henne og sagt at du får ikke så stor lønnsøkning som vi har lovet deg, for vi tar deler av den og gir til Fremskrittspartiets representanter. Jeg tror vi hadde fått ganske store protester på det. Jeg tror ikke det hadde vært veldig ønskelig. Og da hadde vi fått en helt annen situasjon. Så man må også være redelig på det punktet.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2008-06-19:
Et av samarbeidspartiene til statsråden, nemlig Det norske Arbeiderparti, hadde som slagord ved forrige valgkamp: «Alle skal med». I dag har vi rundt 440 000 som har en aller annen form for funksjonsnedsettelse, redusert funksjonsevne. Mange av dem er avhengige av et godt transporttilbud. Det første spørsmålet jeg stiller meg da, er: Når statsråden selv sier i sitt svarbrev av 20. mai at «nasjonale retningslinjer vil bidra til større likebehandling» og «være mer forutsigbar for brukerne enn dagens budsjettstyrte ordning i regi av fylkeskommunene», hvorfor ønsker man da ikke å få til et system med større likebehandling? Og kan statsråden garantere her og nå at hun vil kvittere ut denne saken, altså det forslaget som dagens regjeringspartier fremmet i 2004, ved statsbudsjettet i 2009?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2008-06-19:
Jeg skal prøve å være veldig kort, men vil bare oppklare to ting. Den arbeidsgruppen som det vises til, la fram sin innstilling i 2005. FFO hadde møter med statssekretæren i Samferdselsdepartementet og arbeids- og inkluderingsministeren i 2007. Den gangen ble det lovet at dette skulle kvitteres ut i statsbudsjettet 2008. Så har ikke skjedd, etter min oppfatning iallfall. Det synes jeg er synd. Og samtidig brukes det såpass mye tid i innstillingen fra flertallspartiene nærmest på å begrunne hvorfor vi ikke kan gjøre dette - det har en såpass stor kostnadskomponent med seg, det vil koste så mye penger. Er det slik å forstå at vi - som liker å karakterisere oss selv som verdens rikeste land, som vil gå med i underkant av 500 milliarder kr i overskudd i år - ikke skal ha råd til å bruke 1 milliard kr for å få til et mer rettferdig transporttilbud for funksjonshemmede? Jeg skjønner ikke den tankegangen. Derfor håper jeg nok en gang at statsråden og Regjeringen kvitterer ut denne saken, slik som vi foreslår, ved statsbudsjettet i 2009. Jeg ber innstendig om at man gjør det, uten at jeg har altfor store forhåpninger ut fra statsrådens svar i replikkordvekslingen.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2008-06-19:
Bare helt på tampen vil jeg komme innom noe som det har vært reist spørsmål om i debatten. Det er tre ting jeg har tenkt å ta for meg. Det første er spørsmålet fra Martin Engeset, om vi er bekymret fordi det blir flere minstepensjonister etter dette oppgjøret. Det er fristende å returnere spørsmålet: Er Høyre bekymret for det, og på hvilket grunnlag? Det er jo slik at vi i folketrygden har et avkortingssystem, krone for krone, særtillegg og tilleggspensjon. Når solidaritetsnivået i samfunnet øker, og vi hever dem som ligger lavest, vil det bli flere av dem som har opptjent tilleggspensjon, som likevel ikke kommer over beløpsgrensen for særtillegg, men de får ikke noe mindre. Sannsynligvis vil en god del av dem som har de aller minste tilleggspensjonene, også få litt mer. Den bekymringen trenger vi ikke ha så veldig langt fram i tid. Representanten Åse Gunhild Woie Duesund lurte på om en opptrapping til 2 G i 2010 var et strategisk valg av årstall, for da slapp vi - litt mellom linjene - på en måte å ta ansvar, for det er ikke sikkert at det da ville bli noe av. 2010 er et strategisk årstall i denne sammenheng, men ikke av den grunn. I 2010 innfører vi den nye pensjonsreformen, og ved å ta grepet med opptrapping til 2 G, som fører til flere minstepensjonister i dagens system, løfter vi også gulvet i det nye pensjonssystemet. Med den nye garantipensjonen på 2 G i bunnen vil jo alle få mer, også i det nye systemet. Der får man opptjening fra første krone, med en viss andel, slik at vi i det nye pensjonssystemet har ryddet opp nettopp i den type problemstilling som Martin Engeset var opptatt av. Bare en liten visitt til Robert Eriksson: Han får det på en måte til å høres ut som om vi har underregulert G og har beholdt noen penger i statskassa som pensjonistene skulle ha hatt, og som vi ikke gir ut - og Robert Eriksson nikker. Det er ikke slik. Det som har skjedd, er at det etterslepet som skulle betales ut, er betalt ut ved en omfordeling innenfor gruppen pensjonister. Det har kommet dem med minstepensjon til gode. Etterslepet er altså omfordelt innenfor rammene. Ja, det er ikke helt etter de retningslinjer Stortinget har vedtatt, men jeg tror at minstepensjonistene kan være glad for at deres egne organisasjoner, på deres landsmøte, klart sa fra at kampen for minstepensjonistene var prioritet nr. 1. Jeg tror ikke dette hadde skjedd hvis ikke pensjonistenes egne organisasjoner hadde gått med på denne omfordelingen, for som noen her sier: Dette er ikke helt etter boka. Men det er en bedre bok man har fulgt denne gangen, og pensjonistenes organisasjoner har vært med på det. De sier at dette er historisk. De viser også til innslagspunktet for garantipensjon på 2 G i den nye reformen. Dette har vesentlig betydning for våre medlemmer, er deres egne ord.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2008-06-19:
Det kan hende, men da må Fremskrittspartiet gjøre seg skikkelig fortjent til det, og det er jeg kanskje i tvil om om Fremskrittspartiet kommer til å gjøre. Men dette er jo noe av det samme prinsippet som vi bruker i vanlige lønnsoppgjør. Lønnsmottakere i dette landet har ofte renonsert på sine krav for å gi mer til dem som har minst. Så det er ikke noe ukjent prinsipp. Det jeg tok ordet for, var bare akkurat til den debatten som har gått om tall her. Robert Eriksson har rett i det han sier, at tabellen kom seint, og at det sikkert var vanskelig å få tid til å lese korrektur på den. Og det er litt urettferdig at Fremskrittspartiet skal få pepper for feil i den tabellen. Men det er én ting som Fremskrittspartiet bør ta på sin egen kappe, og også rette opp. De sier at de aller fleste av landets minstepensjonister får beregnet sitt særtillegg etter lav sats. Det er ikke riktig. Det er 37,8 pst. av minstepensjonistene som har lav særtilleggssats. Flertallet, over 62 pst., har ordinær sats. Dette må dere rette, og ta ansvar for feilen selv.
Martin Engeset (Høyre), 2008-06-19:
Nå er riktignok statsråden «stand in» for statsråd Bjarne Håkon Hanssen, som er sykmeldt, men jeg hadde allikevel forventet at statsråden i sitt innlegg hadde vært innom det temaet som departementet selv skriver ganske tydelig om i sitt brev av 12. juni til komiteen, hvor det står følgende: «Regjeringens forslag til nytt grunnbeløp fra 1. mai 2008 og de foreslåtte særtilleggsøkninger er anslått å gi 44 435 flere minstepensjonister i 2008, og ytterligere 7 620 i 2009 og 7 575 i 2010.» Summen av dette blir altså nesten 60 000 nye minstepensjonister. Det betyr at veldig mange, spesielt kvinner med små tilleggspensjoner, blir minstepensjonister i dette oppgjøret. Er statsråden bekymret for dette?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-19:
I mange debatter har SV blitt utfordret av Fremskrittspartiet om behovet for å løfte særlig enslige minstepensjonister. Når jeg har blitt spurt, har jeg svart at jeg er enig i det behovet, og det har jeg slåss for. Når vi nå gjør dette, klager Fremskrittspartiet over at det faktisk skjer. Jeg opplever det slik at når de ikke kan få oppfylt sitt primære standpunkt, nemlig å bruke uendelig mye mer penger for å få dette til, og vi får det til ved en omfordeling, er det ikke minstepensjonistene som er de viktigste likevel. Det har kommet tydelig fram under debatten at minstepensjonistene ikke er Fremskrittspartiets første anliggende når det gjelder pensjonistpolitikken. Der er vi i så fall motpoler, for i SV er vi er mest opptatt av det. Fremskrittspartiet gir også inntrykk av at det er forsvunnet penger i dette trygdeoppgjøret. Det er det ikke. Overhenget fra alders-, uføre- og etterlattepensjon har blitt fordelt mellom minstepensjonistene og de unge uføre. Dette er en avtale mellom organisasjonen som framforhandlet trygdeoppgjøret, og staten. Alle organisasjonene som deltok i drøftingene, var enige om prioritetene. Landslaget for Offentlige Pensjonister, som har sendt brev, er en del av Unio. De har gitt sin tilslutning til resultatet. Da mener jeg det er viktig - og det tror jeg alle som er opptatt av å kunne få på plass denne type oppgjør og framforhandlede resultater, mener - at man faktisk respekterer resultatet. Det er riktig at noen flere vil bli minstepensjonister, men de taper ikke penger. Det er slik at det i dagens pensjonssystem er mange minstepensjonister, til tross for at de har innbetalt til trygden i veldig mange år. Det er en av hovedendringene i det nye pensjonssystemet, som også Fremskrittspartiet er imot. De vil beholde et system der det fremdeles skal være slik at mange damer skal jobbe, betale inn og fremdeles bli minstepensjonister. Jeg har behov for å si at dette berører skatteregler. Der har vi sagt at skattereglene skal endres, slik at en minstepensjonist er en minstepensjonist og ikke skal betale skatt. Bostøttereglene må også justeres, slik at dette blir et pluss for pensjonistene. Det blir ingen andre endringer som gjør at noe blir borte. Til slutt har jeg lyst til å si til Fremskrittspartiet, og nå snakker vi om virkelige penger: Dette er et forslag som kommer til å bli vedtatt. Det er virkelige penger som pensjonistene kommer til å få, og som minstepensjonistene får mest av. Da sier Fremskrittspartiet: Det var ikke så farlig med minstepensjonistene likevel. Når ikke vi får alt som vi vil, vil vi ikke være med på å løfte dem som vi sa var viktigst.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2008-06-19:
Den første Bondevik-regjeringen sørget i 1997 for at særtillegget ble økt. Minstepensjonistene jublet, men representanter fra Arbeiderpartiet sa den gangen at det var kvalmende, det var en urimelighet, og det var lite målrettet. I dag skjer altså noe tilsvarende. Årets løft i minstepensjonen fører til at ca. 40 000 flere personer blir minstepensjonister. Men dette kaller Regjeringen nå for et historisk løft. Mitt spørsmål til statsråden fra Arbeiderpartiet er: Hva er det som har endret seg slik at det som tidligere var negativt, i dag framstår som svært positivt?
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2008-06-19:
Årets trygdeoppgjør er gjort med de riktige grepene. Vi bekjemper fattigdom med en fordelingsprofil som ligger i oppgjøret. Regjeringen og de andre partene i trygdeoppgjøret skal ha takk for at de har gitt oss denne muligheten til å gi et håndslag til de mange som sliter mest med å få kronene til å strekke til i hverdagen. Pensjonistorganisasjonene har bidratt ved at overhenget fra fjorårets inntektsoppgjør går inn i en opptrapping av inntektene til enslige minstepensjonister. Staten bidrar utover inntektsoppgjørsrammen som skal ligge til grunn for trygdeoppgjørene, gjennom opptrappingsplanen som bringer enslige minstepensjonister opp på en inntekt på 2 G, og som også gir et eget tillegg utover dette til unge uføre. Min kompliment til godt politisk håndverk! Det er bred tilslutning i innstillingen fra arbeids- og sosialkomiteen til trygdeoppgjøret, men Fremskrittspartiet velger som vanlig å stille seg utenfor. Både ut fra tidligere debatter og i dagens innstilling registrerer jeg at partiet ikke stiller seg bak vår politikk for et løft for de aller svakeste. De går langt utover Stortingets rammer for trygdeoppgjøret, samtidig som de milliardene de tilleggsbevilger, ikke er målrettet i forhold til å nå fram til de pensjonistgruppene som er aller dårligst stilt. Det er et veldokumentert faktum at det er enslige minstepensjonister som har det tøffest, og svært mange av dem kommer under fattigdomsgrensen. I Senterpartiet har vi også før bidratt til et løft for de vanskeligst stilte minstepensjonistene. Representanten Engeset var høflig og hyggelig nok til å minne om det som skjedde i 1998 under daværende statsråd Magnhild Meltveit Kleppas ledelse av Sosialdepartementet. Vi er glad for å kunne være med på å gjenta dette i år. Det er blitt et godt trygdeoppgjør for dem som sliter tyngst.
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2008-06-19:
Som det framgår av innstillingen, støtter Senterpartiet forslagsstillernes ønske om at vi skal utvikle TT-ordningen til å bli et bedre tilbud for dem som trenger tilrettelagt transport. Men i motsetning til Fremskrittspartiet mener Senterpartiet det er viktig at TT-ordningen organiseres slik at det fortsatt vil være rom for å velge lokale eller regionale løsninger. I dag er det fylkene som driver ordningen. Jeg mener det også i framtiden vil være klokt å velge en modell for drift og finansiering som tar høyde for at behovene kan være ulike i ulike deler av landet. Jeg kan derfor ikke støtte at det innføres et statlig ansvar for TT-ordningen, men bidrar gjerne i en diskusjon om hvilke retningslinjer som er de beste for å oppnå ønsket resultat. Flere har vist til den nye diskriminerings- og tilgjengelighetsloven. Det er jo sånn at et av suksesskriteriene for denne loven blir om vi reduserer behovet for tilrettelagt transport fordi vi får et universelt utformet transporttilbud. I områder med bred kollektivdekning kan behovet for TT-transport forandre seg etter hvert som vi oppnår universell utforming. I andre deler av landet, der kollektivtransporten har et mindre omfang, tror jeg bestillingstransport kan bli en viktig del av transporttilbudet, som gir dem som trenger tilrettelegging, bistand. Bestillingstransport gjør at flere kan benytte kollektivtilbud, og færre trenger å bestille taxi. I tillegg vet jeg fra egen kommune at det å ha kommunale minibusser som henter folk som ber om å bli kjørt til butikken eller til frisør eller til legetime en gang i uka, fungerer veldig bra. Mine foreldre er strålende fornøyd med at de en gang i uka kan ringe og si at nå vil vi til Fetsund. Da kommer bussen og henter dem, og de får gjort ærender, ved siden av at de også får treffe andre på samme alder. De er meget tilfreds med den ordningen, og den kan sterkt anbefales også for andre kommuner. Det er viktig at en framtidig TT-modell åpner for mangfoldige løsninger, og at TT-modellen ikke blir stående alene, men at vi ser den opp mot andre former for tilrettelegging av transport for dem som trenger det. Jeg håper at framtidige TT-systemer sikrer at det blir mulig for dem som har rett til TT-reiser, å bruke den over hele landet. I dag er det i for stor grad knyttet til at det skal skje innenfor eget fylke. Det er en uheldig del av regelverket. Jeg skulle gjerne ha sett at Samferdselsdepartementet så på om vi kan tilrettelegge det slik, i hvert fall innenfor de retningslinjer som er, at har du rett til TT-transport, kan du bruke den hvor du vil.
André N. Skjelstad (Venstre), 2008-06-19:
Trygdeoppgjøret har stor betydning for nesten en fjerdedel av landets innbyggere, og er dermed blant de viktigste forhandlingene om inntekter som gjennomføres i år. Regjeringen har i drøftinger med organisasjonene blitt enige om å øke grunnbeløpet med 3 444 kr til 70 256 kr fra 1. mai, som det tidligere i dag er blitt gjort rede for fra denne talerstolen. Venstre har gjennom hele perioden etterlyst å gi mer til dem som trenger det mest, og derfor mener Venstre at årets trygdeoppgjør er et viktig skritt i riktig retning for en av de gruppene som i dag har minst, nemlig minstepensjonistene. Pensjonen er deres eneste inntekt, og mulighetene til annen inntekt er svært begrenset. Blant enslige minstepensjonister, spesielt blant kvinner, skjuler det seg mye fattigdom. Det er ingen tvil om at løftet er betydelig for disse. Men Venstre er litt kritisk til at det virkelige fattigdomsgrepet, nemlig en heving av sosialhjelpssatsene, selv om det ikke berører dette, har man ikke gått inn på. Det er pekt på at alt ikke nødvendigvis er helt i havn. Men Venstre er fornøyd med en opptrapping av minstepensjonen til to ganger grunnbeløpet. Uavhengig av det har Venstre den tradisjonen at vi stemmer for framforhandlede avtaler, som også representanten Engeset var innom.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2008-06-19:
For dem som lever av minstepensjon eller er blitt uføre i ung alder, innebærer trygdeoppgjøret for 2008 en vesentlig forbedring av kjøpekraften. I et samfunn der lønnsveksten er høy, er det viktig å påse at de som har minst å leve av, ikke blir hengende ytterligere etter i utviklingen. Reguleringen av folketrygdens grunnbeløp med om lag 3 500 kr til 70 256 kr fra 1. mai tilsvarer en økning på 5,5 pst. fra 2007 til 2008. Dette tilsvarer forventet lønnsøkning. Økningen i grunnbeløpet kommer som kjent alle trygdede til gode. Gjennom en økning av særtillegget innebærer trygdeoppgjøret et kraftig løft for minstepensjonistene, både de enslige og de gifte. For enslige minstepensjonister øker pensjonen, som det tidligere er sagt i debatten, med om lag 16 500 kr. Det er ganske mye penger for folk som i utgangspunktet har lite. Det må kunne kalles et godt resultat. For gifte minstepensjonister øker også pensjonen med nærmere 32 000 kr for et ektepar som er minstepensjonister. Jeg vil også legge vekt på, som flere har gjort i debatten i dag, at partene i trygdeoppgjøret også nå er enige om å trappe opp pensjonene for enslige minstepensjonister til to ganger grunnbeløpet fra 1. mai 2010 - det er et viktig prinsipp som er blitt en del av årets oppgjør. Så inneholder trygdeoppgjøret et løft for unge uføre. Personer som er født uføre eller som har blitt det før de har fylt 26 år, vil også få sin uføretrygd betydelig økt fra 1. mai 2008. Pensjonen for enslige unge uføre øker til nesten 175 000 kr pr. år. Årets trygdeoppgjør er med dette veldig målrettet - målrettet mot dem som i dag lever av de laveste pensjonsytelsene. Dette er positivt og et ledd i Regjeringens arbeid med å redusere fattigdom i Norge. Jeg synes også det er viktig å påpeke, som flere har gjort, det positive og gledelige i at alle organisasjonene som deltok i trygdedrøftingene, er enige om denne typen prioriteringer som er gjort i år. Det fortjener de for så vidt også honnør for. Det er en samlet pakke med god sosial profil, og som gir dem med de laveste pensjonene en betydelig forbedring i kjøpekraften. Det er god fordelingspolitikk. Å bedre levekårene for minstepensjonister og unge uføre er viktig når vi skal arbeide med å bekjempe fattigdom i samfunnet vårt. Nå er det de rød-grønne partiene som gjør noe med det, som har fått til en avtale om dette, og som gjennomfører en merkbar forbedring for dem som har minst. Det er jeg glad for.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2008-06-19:
For å ta det siste fyrst: Eg kjem ikkje til å gi garantiar for kva framdrift denne saka skal ha, men det eg kan garantere, er at Regjeringa skal halde fram sitt gode arbeid med å leggje til rette kollektivtransporten for funksjonshemma, og det skal me gjere gjennom ulike fleksible ordningar. For det viktigaste er at den enkelte får eit tilbod der vedkomande bur, anten det er i by eller bygd, og at me kan utvikle meir fleksibilitet i det systemet me har, enn det som gjeld i dag. Dette er ei ordning, eller eit tilbod, som er viktig for den enkelte, og Stortinget har nettopp vedteke ei lov som gjer at me har store utfordringar med å gjere transportsektoren meir tilgjengeleg for alle. Det arbeidet har prioritet, og det vil òg ha prioritet i tida som kjem.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2008-06-19:
Eg vil fyrst seie at eg er svært tilfreds med at ein samla transport- og kommunikasjonskomite, med unntak av Framstegspartiet, verkar å vere nøgd med den jobben som er gjord med å gå gjennom systema og rutinane for styring og rapportering i Statens vegvesen. Eg vil òg takke for gode ord i debatten. Dei mest tunneltekniske sidene knytte til raset i Hanekleivtunnelen for halvtanna år sidan vart som kjent omtala i ein proposisjon som Stortinget handsama i fjor vår. Mitt hovudfokus etter dette har vore å få eit bilete av kva som gjorde at desse hendingane kunne skje, rett og slett kvifor dei ikkje vart fanga opp, og om det er nokon som helst grunn til å tru at noko liknande skal kunne skje i dag. For å få ei mest mogleg uhilda vurdering av desse sidene valde eg å engasjere eksterne konsulentar som skulle sjå på systema for styring og rapportering i vegetaten, både i perioden då Hanekleivtunnelen vart bygd, og i dag. Sjølv om rapporten frå Agenda kan seiast å vere kritisk til systema i Statens vegvesen på 1990-talet eller oppfølginga av desse, vel eg å leggje mest vekt på vurderingane av Vegvesenet slik det er i dag. Her vurderer Agenda ansvarsforholda mellom dei ulike nivåa i Vegvesenet sin organisasjon som klåre, og at rapporteringskjeda er klår. Jamvel om Agenda meiner at noko liknande som det som skjedde i Hanekleivtunnelen, ikkje skal kunne skje i dag, peikar dei på einskilde område som kan betrast, og desse har eg presentert i St.prp. nr. 45 for 2007-2008. Dette gjeld dokumentasjon av kva som faktisk vert gjort, rapporteringsrutinar knytte til kvalitet på arbeid som vert gjort, og vurdering av risikoforhold i utbyggingsprosjekt. Eg er godt nøgd med at eit breitt fleirtal er tilfreds med, ja til og med seier dei er glade for, vurderingane eg har presentert, og at dei nemnde områda for forbetring vert tekne tak i og arbeidd aktivt med å vidareutvikle. Eg trur eit slikt breitt fleirtal vil vere eit verdig punktum for den politiske diskusjonen som har handla om kva som skjedde for ti-femten år sidan, kven som gjorde kva, kor ansvaret var eller skulle ha vore, og kven som burde ta hatten sin og gå. Dette breie fleirtalet tolkar eg som eit ynske om å gå vidare på den vegen eg har forsøkt å skissere i proposisjonen, og som handlar om å ta naudsynte grep for at Statens vegvesen vert sett endå betre i stand til å gjere den jobben dei faktisk skal gjere. Eg har registrert at det er større usemje når det gjeld prosessen knytt til om vi skal ha eit sjølvstendig tilsyn i vegsektoren. Samstundes legg eg merke til at det er fleire ulike forslag frå mindretalet om kva som er den beste løysinga på dette. Det offentlege utvalet som er sett ned, skal leggje fram si utgreiing innan årsskiftet, og når denne utgreiinga ligg føre, vil eg, saman med Regjeringa, ha eit godt fagleg grunnlag for å vurdere spørsmålet. Saka vil så verte lagd fram for Stortinget på høveleg måte.