trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torild Skogsholm (Venstre), 2005-01-13:
Vi snakker om at sikkerheten kan bli brukt som argument mot omstillingsprosesser, men det var ikke det som var temaet i Havarikommisjonens rapport til oss. Det gikk på de konkrete utfordringene vi har i Luftfartstilsynet i dag. Vi har sett det som nødvendig å be om innspill fra en kvalifisert ekstern instans som skal foreta vurderinger av denne situasjonen. Én ting er at mange aktører står i en omstilling, men vi har også tilsynet som skal føre tilsyn med dette, som står i en omstilling. Som jeg sa i mitt innlegg, er de vurderingene som Havarikommisjonen kom med, i tråd med de vurderingene som departementet allerede hadde gjort seg. Vi ser at vi ikke kan ha det slik at vi mangler viktige funksjoner. De må på plass. Det er det vi har jobbet ut fra. Derfor har vi åpnet for at om vi ikke får disse på plass i Bodø nå, må vi gi rom for at de kan få være i Oslo. Det det handler om her, er å ta tilsyn med sikkerhet på alvor. Da vil jeg også understreke at det er et tilsyn med sikkerheten. Dette fratar på ingen måte aktørene, det være seg lufthavnen eller selskapene, det ansvaret de har for sikkerheten. Det tror jeg alle aktørene er innforstått med. Men vi trenger noen som kan se alle aktørene i kortene. Det er det som er tilsynets funksjon. Nå er vi i den situasjon, etter to utlysningsrunder, at vi har altfor få på plass i Bodø i forhold til det vi skulle ha hatt etter den tidsplanen som har vært utarbeidet. Og da har jeg lyst til å understreke at jeg ikke vet om noe annet tilsyn av dem som skal flytte, som har jobbet så målrettet ut fra klare milepæler underveis, fordi vi har sett at for å få en vellykket flytting her, må vi ha en ordentlig plan for det. Slik utviklingen har gått nå, er vi ikke på plass. Derfor har vi grepet fatt i strakstiltak, for vi har sett det som nødvendig. Jeg kommer tilbake til Stortinget så snart jeg kan. Jeg kan ikke love en dato her og nå, men jeg lover at vi har et meget høyt tempo på dette. Men vi ønsker også en god kvalitet på det vi kommer med.
Torild Skogsholm (Venstre), 2005-01-13:
Det ble sagt her at man måtte se på mulighetene og ikke på problemene. Jeg kan love at vi så til de grader skal se på mulighetene, men vi må også se på realitetene. Og det det handler om her, er faktisk å klare å manøvrere slik at vi har et tilsyn som til enhver tid ivaretar tilsynet med sikkerheten i norsk luftfart på en forsvarlig måte, og at vi samtidig får til en vellykket flytting av tilsynet til Bodø. Jeg legger ikke skjul på at vi ser at dette er krevende - så ærlige må vi være. Men dette tror jeg vi skal få til. Da må vi ha det handlingsrommet vi trenger for å sørge for at vi i praksis har et tilfredsstillende tilsyn med norsk luftfart. Det er med andre ord snakk om å se på mulighetene og realitetene underveis. Og jeg er veldig glad for at flere så sterkt har understreket at det er dette det handler om. I forhold til spørsmålet om hvorvidt dette vil gå på bekostning av sikkerheten, er det fortsatt slik - og det må vi ikke glemme - at det er aktørene innenfor sektoren, flyselskap og lufthavner, som har ansvaret for sikkerheten innenfor sitt område. Men vi må ha noen som kan se dem i kortene. Når det gjelder hvor lett eller hvor krevende dette skal være, handler det om å se realitetene i øynene. Det har alltid vært vanskelig å finne den spesialkompetansen man har vært på jakt etter, til tilsynet. Det som nå er tilfellet, er at vi er på jakt etter veldig mange på én gang. Det er det som er krevende nå. Jeg vet at Bodø er et veldig all right sted å bo. Derfor tror jeg at vi etter hvert vil se at det er flere og flere som finner ut at der vil de være, og at det er et sted der det er et luftfartsfaglig miljø som det er interessant å jobbe i. Vi må underveis i denne prosessen ha øynene åpne for realitetene. Vi skulle nå ha kommet lenger enn vi har kommet. Jeg vil også understreke at departementet kommer til å gå mer inn i denne prosessen enn det man gjør i tilsvarende flytteprosesser, fordi vi ser mer behov for trygghet for at vi har kompetansen på plass underveis. I forhold til at vi skal ha uavhengige tilsyn, er det kanskje noen som vil sette spørsmålstegn ved at departementet går så tungt inn i dette. Men det velger vi å gjøre av hensyn til at vi skal ha sikkerhet for at kompetansen er på plass underveis i flyttingen.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2005-01-13:
Eg er glad for interpellasjonen og stiller meg bak det representanten Sørensen sa i sitt innlegg. På tre minutt vil eg i all hovudsak konsentrera meg om Luftfartstilsynet og vera så framtidsretta som mogleg. Eg er glad for at statsråden no er offensiv i forhold til problemstillingane, kanskje med unntak av situasjonen i Avinor AS. Men no skal eg altså snakka om Luftfartstilsynet. Det er eit og eit halvt år sidan vedtaket vart fatta. Premissane var nok noko feil, litt overdrivne vart det sagt, om at det var altfor mykje flyfagleg personell. Statsråden har nølt litt undervegs. Tida kunne nok vore brukt meir offensivt. Men no er no, og så kan ein alltid diskutera kva som er flyfaglege stillingar. For Arbeidarpartiet er det slik at tryggleiken ligg i botnen. Tryggleiken er viktigast - punktum. Og vedtaket står fast. Men ein må sjå på moglegheiter. Ein må kanskje gjera nålauget større i høve til rekruttering. Ein må gjera nokre tilpassingar, som statsråden peiker på. Eg skal gå inn på nokre av desse problemstillingane. Eg trur det er viktig når ein skal flytta, at ein ser moglegheiter og ikkje problem, og at ein kanskje får nokon til å rekruttera folk til seg, ikkje frå seg. Me veit at motstanden i Luftfartstilsynet har vore stor, og sjølv om ein formelt sett har gjort det ein skulle ha gjort, bør ein kanskje sjå på den sida. Så har det vore påstått at det er mange med luftfartsfagleg bakgrunn i Bodø som ikkje kjem igjennom det tronge nålauget. Det ber eg statsråden sjå nærmare på. For Havarikommisjonen skriv «at annen relevant erfaring kan kompensere så lenge det er tale om enkelt individ som tas inn i et eksisterende sterkt fagmiljø». Slik har det vore før. Så seier Havarikommisjonen at dei meiner at dette er eit godt skjøn, slik at det må kunna gjelda igjen. Då må ein sjå på folk som er oppsagde i Forsvaret, eller som kan tenkja seg å flytta frå Forsvaret, folk som kanskje ikkje har tilstrekkeleg sivil luftfartsbakgrunn, folk som har teknisk utdaning. Kanskje kan ein laga nokre pakkar for at dei skal kunna oppdatera seg og gå inn i eit totalt miljø. Eg har vorte sitert på at eg vil ha ein eigen sjef i Bodø. Eg trur det er viktig at ein rekrutterer folk til seg, ikkje frå seg. Eg vil gjerne at statsråden svarer på om ho er einig med Havarikommisjonen i at dette må Samferdsledepartementet ta tak i, eller om ho vil at det framleis skal liggja hos Luftfartstilsynet sjølv. Det er vårt syn at me ikkje har ein dag å mista. Ein må bruka tida veldig aktivt. Me må vera opne for tilpassingar på tidsaspektet og kanskje òg når det gjeld nokre få stillingar. Men dette er ikkje nokon omkamp. Det er berre å stadfesta flyttinga og gjera det på ein måte som er sikker. Bodø skal verta Luftfartstilsynets arbeidsplass og tilhaldsstad. Dei fleste skal vera der frå 2007, og etter kvart skal alle til Bodø.
Hans Gjeisar Kjæstad (Høyre), 2005-01-13:
Det var helt nødvendig med forandringer i forvaltningen av Samferdsels-Norge. Tunge strukturer og arbeidsrutiner var ikke tilpasset en verden i forandring. Nødvendige endringsprosesser og innovasjon støtte an mot andre interesser enn de organisasjonene var satt til å ivareta. Brukergruppene er ofte uorganiserte og kjemper en ulik kamp mot organiserte interesser. Slik var det f.eks. med flypassasjerene, som så altfor lenge måtte finne seg i ublide billettpriser grunnet manglende konkurranse mellom flyselskapene og umoderne og tungrodde forvaltningssystemer som ble dyre å drifte. Fristilling av umoderne forvaltningsbedrifter var et riktig grep for å fremelske kreativitet og nyttiggjøre seg den store kompetanse som ansatte bokstavelig talt satt inne med. Moderniseringsprosessen utfordret sterke grupper. Flygelederne med lønnsnivå i femte gir og omstillingsmodus i revers utdypet sin posisjon ved å lamme Fly-Norge. Det ble reist påstander om at omstillingene ville redusere sikkerhetsnivået i luften. Det er grunn til å advare mot å skyve sikkerheten foran seg for å slippe å ta nødvendige organisatoriske grep. Særlig beklagelig er det at grupper som selv er i stand til å påvirke sikkerheten, bruker dette grepet. Selvoppfylte profetier er en liten aktverdig aktivitet. Forutsetningen for modernisering av det gamle luftfartsverket har hele tiden vært at organisasjonen skulle bygges opp som en sikkerhetsorganisasjon. Ikke én forandring skulle gjennomføres som ikke skulle være med på å bidra til det høye sikkerhetsnivået vi allerede har i Luftfarts-Norge. Luftfart er verdens sikreste transportform - og var sikrere i 2004 enn noensinne. Vi har sluttet oss til internasjonale luftfartsorganisasjoner som setter sikkerhetskriterier for medlemskap, og som overvåker medlemmenes oppfølging av sikkerhetsprosedyrene. Senest 9. november i fjor vedtok Stortinget å innpasse et EU-direktiv i norsk lov som pålegger medlemmene drastisk økt rapporteringsplikt når det gjelder flyplasser og fly. Også nasjonalt fikk vi et bevis på handlingsdyktighet da øksedramaet om bord på flyet ved Narvik førte til forsert gjennomføring av sikkerhetskontroll av passasjerer og bagasje. Flytteprosessen i Luftfartstilsynet representerer en stor utfordring, men prosessen vil ikke skje raskere enn at sikkerheten henger med hele tiden og hele veien. Havarikommisjonen skal analysere sikkerhet i forbindelse med omstillingsprosessen i forhold til både luftfartsnæringen og luftfartsmyndighetene. Departementet vil legge frem en handlingsplan som skal se på nøkkelkompetanse innenfor luftfart. Den vil bli fremlagt for Stortinget til behandling.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2005-01-13:
Jeg vil først få understreke at Fremskrittspartiet stemte imot flytting av Luftfartstilsynet da denne saken i sin tid var oppe til behandling. Allerede den gangen så vi klart de problemene som ville kunne oppstå i flytteprosessen. Luftfartstilsynet var den etaten som var aller minst egnet til flytting, på grunn av de høye krav man setter til den ekspertise og det miljø som trengs for å opprettholde sikkerheten i luften. Det ble den gangen et flertall for flytting av Luftfartstilsynet til Bodø. Flyttingen har imidlertid hele tiden vært basert på at flysikkerheten blir ivaretatt og kvalitetssikret. Sikkerheten må gå først, og uansett må den gis høyeste prioritet. Fremskrittspartiet understreker nok en gang at samferdselsministeren er konstitusjonelt ansvarlig for at sikkerhetsaspektet blir fulgt opp, og at dette følges med argusøyne fra dag til dag. Det har allerede framkommet signaler og indikasjoner om at flysikkerheten viser tegn til svekkelse, bl.a. i brev/rapport datert 6. januar 2005 fra Havarikommisjonen for sivil luftfart og jernbane. Derfor er det samferdselsministerens fulle ansvar at flyttesaken straks blir brakt tilbake til Stortinget for en ny behandling. Fremskrittspartiet står fast på sitt standpunkt at Luftfartstilsynets lokalisering med det overveiende mål å sementere en optimal sikkerhet i luften er - og forblir - i Oslo og på Gardermoen, der miljøet og ekspertisen er vel etablert. En hvilken som helst annen lokalisering vil uansett argumentasjon bidra til marginer som ikke vil være til fordel for en optimal sikkerhet i luften.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-01-13:
Av tidsmessige grunner skal jeg avgrense meg til spørsmålet om flysikkerhet og flyttingen av Luftfartstilsynet til Bodø. Statsråden har signalisert at hun kommer til Stortinget med en orientering om hvordan flyttevedtaket skal gjennomføres. Det må skje raskt. Det haster med å få avklart dette spørsmålet. De tjuetalls personer som har begynt i Bodø, må få klar melding om at flyttevedtaket skal gjennomføres. Det samme gjelder for dem som vil søke seg til Luftfartstilsynet framover. Ved siste tilsetting har seks av ni personer som er ansatt, ikke tatt jobben på grunn av usikkerhet om flyttingen. Derfor er det behov for en rask avklaring. SV var med på stortingsvedtaket om å flytte tilsynet til Bodø, og vår holdning står ved lag. Flyttingen skal gjennomføres, men det er åpenbart at det trengs mer tid enn opprinnelig forutsatt. Havarikommisjonen har kommet med en underveisrapport som forteller at viktige funksjoner i tilsynet er svekket fordi en rekke personer har sluttet. Det er alvorlig, og tiltak må iverksettes. Men utfordringene må ikke framstå som uoverkommelige. Det svenske luftfartstilsynet ble i sin tid flyttet fra Stockholm til Norrköping. Også de måtte foreta noen tilpasninger ved at enkelte funksjoner i ettertid ble lagt til Arlanda. Svenskene klarte det. Da må vi jammen klare det også her i Norge. Havarikommisjonen tar ikke stilling til flyttevedtaket, men mener rett og slett at departementet i samråd med tilsynet må utarbeide en troverdig tiltaksplan for tre viktige funksjoner i tilsynet så raskt som mulig. I tråd med det mener jeg at statsråden må ta et direkte grep om selve flytteprosessen. Jeg har med stor forbauselse registrert at Luftfartstilsynets ledelse er ute på den politiske arena og debatterer om Stortingets vedtak kan og bør gjennomføres - ja sågar om tilsynet muligens burde flyttes til et annet sted. Det er direkte uakseptabelt. Dette er et tydelig signal om at Luftfartstilsynet har en ledelse som ikke tror på at vedtaket kan gjennomføres, og som leder denne prosessen med ryggen først. Det går ikke når vi snakker om den kanskje vanskeligste flytteprosessen av alle. Den må ledes av personer som både har engasjement og entusiasme, som tror på at flytting er mulig, og som mener at det er fornuftig. Jeg har registrert forslaget om at flytteprosessen bør ledes av en egen direktør, plassert i Bodø. Det er jeg enig i, og det kan tilføyes: direkte underlagt departementets ledelse. Vi forventer derfor, slik Heidi Sørensen uttalte i sitt innlegg, at når saken kommer til Stortinget i nær framtid, blir all tvil ryddet til side, og at statsråden tar et direkte grep om selve flytteprosessen, slik at flyttingen til Bodø kan gjennomføres slik Stortinget har forutsatt.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2005-01-13:
For Kristelig Folkeparti er det viktig å gi sin fulle støtte til den prioriteringen av sikkerhet i luftfarten som samferdselsminister Skogsholm vektlegger så sterkt. Det er ingen tvil om at omstillingsprosessen som norsk luftfart er i ferd med å gjennomføre, er omfattende. Den omstillingen som Stortinget har vedtatt, er omfattende, men omstillingsprosessen skal gå sin gang. Ingen skal noensinne være i tvil om at mens denne omstillingsprosessen pågår, har sikkerheten første prioritet. Jeg er glad for at det er bred enighet i Stortinget og departementet om at sikkerheten i luften skal ivaretas mens vi foretar de omstillingene vi nå gjør. Samtidig må det være helt klart at omstillingsprosessen som er på gang, skal fortsette, selv om tempoet må settes noe ned. Kristelig Folkeparti holder stø kurs i lokaliseringssaken. Vi vil fortsatt flytte hele Luftfartstilsynet til Bodø. Flyttingen er vedtatt av Stortinget og skal gjennomføres. Luftfartsmiljøet i Bodø er solid og har allerede ansvaret for en betydelig del av den sivile så vel som den militære luftfarten i landet. Bodøs solide luftfartsmiljø ønsker tilsynet velkommen til byen. Kristelig Folkeparti støtter statsrådens vurdering av en midlertidig deling og understreker svært sterkt, som statsråd Skogsholm også gjør, at en slik eventuell oppdeling av Luftfartstilsynet ikke skal være permanent. Enkelte funksjoner kan beholdes i Oslo for en periode, men ikke på fast basis. Det må overhodet ikke være et alternativ at vi får en permanent deling, med et stort regionalkontor som ligger i hovedstaden, mens et lite hovedkontor ligger i Bodø. Kristelig Folkeparti stiller seg positiv til å innføre tiltak og lage konkrete handlingsplaner for den videre flytteprosessen. Deriblant ser vi på muligheten for å opprette en egen prosjektorganisasjon som kan styre flytteprosessen fra Bodø. Jeg tror det er nødvendig av to årsaker: for å skape ro blant allerede ansatte i Bodø, og for å gjøre den videre ansettelsesprosessen troverdig. Vi har full tillit til at statsråden og Regjeringen vil finne gode løsninger som ivaretar de overordnede hensyn, at det blir gjennomføring av Stortingets vedtak og videreføring av dagens sikkerhetsnivå i norsk luftfart.
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 2005-01-13:
Det er eit viktig og alvorleg tema Heidi Sørensen tek opp i interpellasjonen. Tryggleik i transportsektoren må kontinuerleg stå i fokus. Det må vere eit ufråvikeleg krav at vi ikkje skal gå på akkord med tryggleiken i luftfarten eller i andre transportformer. Heidi Sørensen sa i det fyrste innlegget sitt at det er summen av det arbeidet som alle aktørane i luftfarten gjer, som avgjer tryggleiken. Det er eg heilt samd i. Alle brikker må vere på plass og verke saman, dersom det skal fungere optimalt. Ingen har vel kunna unngå å merke seg at det har vore uro i Avinor i tilknyting til omstillinga som har føregått. Når ein skal gjennomføre store omstillingsprosessar, er det avgjerande at heile organisasjonen er med i arbeidet, og at ein syter for at alle får ein eigarskap til omstillinga. Det er tydeleg at her skortar det ein del i det som har skjedd i Avinor. Statsråden sa at ho følgde denne situasjonen nøye. Men ho må òg heile tida vurdere om ho skal vere passiv tilskodar, for ho har eit overordna ansvar og må nøye vurdere si rolle i slike prosessar. Luftfartstilsynet har ei viktig rolle i tryggleiksarbeidet innan luftfarten. I dag ser vi at det blir gjort forsøk på å framstille vedtaket om flytting til Bodø og flytteprosessen som årsaker til at ein no stiller spørsmål ved om Luftfartstilsynet vil fungere optimalt i åra framover. Men dersom vi har gode planprosessar for flytting og ei positiv haldning - og ikkje minst vilje - til å gjennomføre vedtaket, har vi fleire eksempel på at flytteprosessar har vore gjennomførde med stort hell. Senterpartiet står fast på vedtaket om flytting. Vi kan vere med og diskutere om det er nødvendig med meir tid for flytting av enkelte delar av Luftfartstilsynet, men eg er glad for at statsråden slår fast at vedtaket om flytting ligg fast, og at ein skal komme tilbake til Stortinget med ei sak der vi får ei nærmare vurdering av korleis ein kan gjennomføre denne prosessen utan at ein går på akkord med tryggleiken. Eg trur det er viktig no at vi skapar ro rundt prosessen. Eg har lyst til å be statsråden medverke til - i større grad enn det som har skjedd hittil - å roe ned dei ulike utsegnene der det blir stilt spørsmål både ved flytteprosessen og, ikkje minst, ved heile vedtaket. Det er Stortinget som har gjort eit vedtak, og Stortinget - slik eg har oppfatta det her i dag - står fast på dette vedtaket.
Tor-Arne Strøm (Arbeiderpartiet), 2005-01-13:
Etter at vedtaket om flytting ble fattet i Stortinget, har det vært mye brød og sirkus rundt det. Det blir i hvert fall oppfattet slik. Det blir vel også oppfattet slik at man i en del miljøer ønsker en omkamp. Jeg må si jeg ble litt forundret over Fremskrittspartiets Thore A. Nistad da han synliggjorde at Fremskrittspartiet egentlig - slik jeg oppfatter det i hvert fall - kanskje ønsker en omkamp om flyttevedtaket. Her ville jeg ha sett litt på hvordan representantene fra Nordland og fra landsdelen for øvrig reagerer. Jeg håper i hvert fall, og tror, at et stort flertall i denne salen ikke ønsker noen omkamp, men respekterer vedtaket. Jeg er glad for at statsråden har bekreftet at flyttevedtaket skal gjennomføres. Så vil jeg også nevne sikkerheten. Det er vel ingen som ønsker å kimse av den når det gjelder luftfart. Det er jobb nr. 1 å ha sikker flytrafikk i dette landet. Vi er kommet hit i salen i dag fordi vi er lite fornøyd med flytteprosessen, med måten den er blitt håndtert på. Vi får gjort lite med det som har skjedd, men vi er nødt til å se framover. Jeg mener - i likhet med andre - at det viktigste grepet statsråden nå kan ta, er å ansette en egen rekrutteringsansvarlig i Bodø, med kontor der. Det tror jeg kan være med på å løse en del av disse problemene. Når det gjelder kriteriene som utelukker søkere med kun militær erfaring, virker de strenge. Det må være mulig å lage en egen pakke for disse som gir dem jobb før de har jobbet sju år i sivil luftfart. Jeg tror også det er viktig at man kanskje er litt kreativ og ser på en del pendlerordninger. Jeg synes det er viktig at statsråden tar med seg en del av de innspillene hun får her i dag. Vi må ha en leder som sitter i førersetet, ikke utenfor. Det er statsrådens oppgave å sørge for dette. Jeg mener også det kan være med på å løse problemene om man ansetter en egen person i Bodø. Hvis det er noen som lurer på om Bodø har et skikkelig luftfartsmiljø, bør man ta seg en tur dit og det straks, for Bodø er antakeligvis det flotteste og beste stedet når det gjelder luftfartsmiljø i dette landet. Og man har også hatt tradisjon for det. Jeg tror at statsråden må sette inn sterkere skyts hvis flytteprosessen skal lykkes. Når statsråden kommer tilbake til Stortinget, håper jeg at hun har en del gode løsninger. Jeg vil komme med en oppfordring helt til slutt. Jeg har vel egentlig trodd - hvis dette ikke er riktig, ber jeg noen bekrefte eller avkrefte det - at direktør Skogstad har hatt møte med Bodø kommune og miljøet der. Men jeg oppfattet det slik sist mandag, da vi var der, at så ikke hadde skjedd. Jeg vil oppfordre direktøren til å ta seg en tur til Bodø og snakke med ordføreren der om problemstillingene og om de mulighetene man har for å kunne lykkes med flytteprosessen.
Petter Løvik (Høyre), 2005-01-13:
Det er rett at det har skjedd store endringar i norsk luftfart dei siste åra. Noko av det første som blei gjort etter regjeringsskiftet, var å fjerne passasjeravgifta og syte for auka konkurranse, noko som gav lågare prisar, større trafikk og eit betre flytilbod - til glede for både familiar og bedrifter. Men dette hadde også ein annan effekt: Det tilførte Avinor betydeleg større inntekter, i og med at det er trafikken som genererer inntekter. Samtidig har vi sytt for å gi Avinor ei tredobla årleg løyving frå staten i forhold til tidlegare tider - alt dette for å få betre flyplassar og ein sikrare luftfart i Noreg. Også omstillinga i Avinor har vore omfattande. Noreg kom svært seint i gang med ho, ei omstilling som andre vestlege land har gjort for fleire år sidan. Men det ville vere fullstendig feil å seie at vi har gått veldig langt i denne omstillinga. Fleire av våre naboland har gått betydeleg lenger på fleire område. For å ta Danmark: Den danske stat eig f.eks. berre vel ein tredjepart av Kastrup, resten er det danske og utanlandske investorar som eig. I Noreg har vi valt at Avinor skal vere eit statleg selskap som skal eige dei fleste av flyplassane. Nye reglar i Sverige frå 2004 opnar for at private aktørar kan drive flygeleiarteneste. Det er allereie etablert selskap med sikte på å utfordre monopolet. I Noreg har vi valt å halde flygeleiarane innafor Avinor, fordi vi ser på Avinor som ein total sikkerheitsorganisasjon. Vi vil at ein skal sjå desse tinga i samanheng. Ein viktig føresetnad for alle desse omstillingane og alle desse betringane vi no er i ferd med å gjennomføre, er at sikkerheita heile vegen skal bli betre. Det er sikkert å flyge. Fly er sikrare enn noko anna transportmiddel. Det har aldri vore sikrare å flyge - statistisk sett iallfall - korkje internasjonalt eller nasjonalt enn det er i dag. Styrkinga av økonomien i Avinor har vore viktig i så måte. Den styrkinga er vi i ferd med å gjennomføre. Avinor bidreg til det same gjennom sin omstillingsprosess. Vi politikarar kan ikkje detaljkontrollere. Vi kan stille krav om at sikkerheita skal vere på topp, men for å få dette til må vi ha eit tilsyn som ser etter at det skjer. Eg er veldig glad for den breie støtta som i dag er her, til Regjeringas opplegg for framgangsmåte vidare i denne saka.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-01-13:
Trafikkflygerutdanningen som i dag utelukkende tilbys ved private skoler i Norge, gir ingen formell kompetanse i det offentlige utdanningssystemet. En plassering i høyskolesystemet er tidligere utredet av en ekspertgruppe og vurdert av Flyselskapenes Landsforening og Luftfartstilsynet som et riktig nivå for utdanningen. Riktig kompetansenivå er viktig i forbindelse med det forebyggende arbeidet for å øke sikkerheten i norsk luftfart. Det er nødvendig å få trafikkflygerutdanningen på et høyere utdanningsnivå. Alle faginstanser har entydig anbefalt dette - jo høyere utdanningsnivå, jo bedre sikkerhet. Trafikkflygere jobber med høy kompleksitet i faget sitt, både teknologisk, trafikalt, organisatorisk og menneskelig. Feil tolereres ikke, og feil kan få fatale konsekvenser. Jeg er bekymret når Regjeringen signaliserer at den er fornøyd med at en skal legge denne utdanningen på et teknisk fagskolenivå, noe som betyr at utdanningen skal legges på et lavere nivå enn det den ligger på i dag. Det betyr at man senker kompetansen i stedet for å heve den. Gjennom et samarbeid med Norwegian Aviation College, Universitetet i Tromsø og Luftfartstilsynet har det blitt utarbeidet en modell for trafikkflygerutdanning på universitetsnivå. Dette vil heve kompetansen i utdanningen. Det vil ivareta og igangsette forskning innenfor dette fagfeltet Det er viktig for sikkerheten. Trafikkflygerutdanning på et bachelornivå kan starte opp når Stortinget gir tilsagn om finansiering. SV har foreslått finansiering, men Regjeringen har ikke prioritert dette. Jeg vil utfordre statsråd Skogsholm: Er det ikke viktig og riktig å heve trafikkflygerutdanningen til et universitets- og høyskolenivå? Vil ikke dette bidra til å øke flysikkerheten?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2005-01-13:
Jeg etterlyser litt mer smidighet når man skal flytte statsinstitusjoner ut av Oslo og til distriktene. Et flertall i Stortinget gikk inn for flytting. Det er irriterende når et stortingsvedtak blir overprøvd. Det er ikke hvem som helst som har vedtatt at en statlig institusjon skal flyttes, men det er Stortinget. Så blir altså stortingsvedtaket overprøvd av byråkratiet. Hvordan kan vi leve med en slik situasjon? De burde trekke klørne til seg og slutte med å overprøve et stortingsvedtak som er endelig fattet. Det er en nedlatende holdning overfor folk i Bodø og omegn som har søkt på disse stillingene, når man sier at det ikke er nok søkere, og at de ikke er kvalifisert til stillingene. Det er uhørt å si noe slikt. Jeg er glad for at statsråden har bekreftet at flyttevedtaket skal gjennomføres. Det skulle være unødvendig å dra i gang en interpellasjon og diskutere dette på nytt, slik vi gjør i dag. Det er bort i hør og hei. Å neglisjere folk i nordområdene på den måten som det her er gjort, er uhørt. For øvrig vil jeg si at Kystpartiet er imot at Norge skal selges bit for bit!
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2005-01-13:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg merket meg spesielt én ting som statsråden sa, nemlig at ingen utenfra kan løse Vardøs problemer. Det er jeg på mange måter enig med statsråden i. Når det kommer til stykket, er det lokalbefolkningen som vil sitte med nøkkelen til å bringe lokalsamfunnet videre. Men på to punkter må man i hvert fall kunne påpeke at lokalbefolkningen ikke kan klare å løse disse problemene alene. Det ene eksemplet er fiskeriavhengigheten. En kommune som ett år får levert 12 000 tonn fisk og som tre år senere opplever at det landes bare 2 000 tonn fisk, men som er avhengig av fisk, kan naturligvis ikke produsere fisken på land. Dette er en politikk som styres av sentrale myndigheter. Når man i tillegg ser Svartnes-anlegget, som altså skulle produsere 10 000 tonn fisk på årsbasis, sier det seg selv at det var nødt til å gå nedenom og hjem når man ikke hadde forutsigbarhet for råstofftilgangen. Jeg skjønner at dette primært ligger under fiskeriministeren. Det de beskriver i Vardø-samfunnet, er hvordan Innovasjon Norge nå i veldig lang tid har søkt å få en høyest mulig pris ved omsetning av Svartnes-anlegget. Kommunen gir veldig klare signaler om at man nå må få avviklet dette. Nå må Innovasjon Norge se at man sitter igjen med et betydelig tap, slik at kommunen får mulighet til å utvikle dette anlegget på andre premisser - og det man snakker om, er en type industripark. Jeg vil si at er det noe som er imponerende med lokalsamfunnet i Vardø, med 2 400 mennesker, så er det den idérikdommen man klarer å komme opp med i forhold til å skape noe annet. Kommunen har på eget initiativ laget en stedsanalyse og fått profesjonelle arkitekter til å gjennomgå hvordan Vardø er på godt og vondt når det gjelder arkitektur - noe av den er jo helt unik og fra før annen verdenskrig, i motsetning til resten av Finnmark, som ble helt nedbrent. Den type analyser skulle man satt andre kommuner i Kyst-Finnmark i stand til å lage, for så å gå videre og prøve å knytte dette sammen i kjeder, bl.a. i kultur- og reiselivssammenheng. En kan tenke seg at det fra Hurtigruten bringes 50 000 turister i land i Vardø, etter at en har skapt en rekke kulturaktiviteter der, at de bringes over land, gjennom Tana, og ender opp i Berlevåg, gjennom et av de mest unike landskap man kan vise dem i Europa - og at man så har en stolt kommune som tar imot dem og viser dem den lokale kulturen. Men for å komme dit må man sette kommunene i stand til å gjøre det som Vardø allerede har gjort, nemlig å få profesjonelle til å gjennomgå både historien og bygningsmassen og så vise en vei videre. Det gjorde man jo i Finnmark like etter annen verdenskrig - det gjaldt alle stedene i Finnmark. Kanskje skulle Regjeringen i samarbeid med Finnmarks-kommunene ha satt dem i stand til det på nytt, slik at man fikk mulighet til mye klarere å se hvor veien går videre. Jeg tviler ikke på at det er mange i de lokalsamfunnene som ville gripe en sånn idé begjærlig. Berlevåg har jo, som Vardø, nå kommet langt på akkurat det samme.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2005-01-13:
Jeg oppfatter det slik at det har vært en debatt i en konstruktiv ånd. Jeg har satt pris på mange innspill som har kommet. Flere har vært inne på det store potensialet som Finnmark har når det gjelder turisme, og det er jeg helt enig i. Men det man ikke kommer rundt når det gjelder Kyst-Finnmark, er at uansett vil fiskeriene danne basis også for turisme, for kulturtiltak, for annen virksomhet - også for etablering av offentlige arbeidsplasser. Det folk vil se, er jo levedyktige samfunn. De vil se at egnebuene er i bruk, og de vil se fisken komme til land. Dette ble også sterkt betont da jeg var i Vardø og for den saks skyld når jeg har besøkt andre kystsamfunn, som Berlevåg og Båtsfjord. Man ser det samme i forbindelse med turismen til Nordkapp. Det er ønske om å besøke steder der man driver med fiskeri på veien dit. Hvis vi ikke klarer å ivareta det, sikre at ressursene gis lokal tilgang, vil det også over tid være svært vanskelig å få i stand andre aktiviteter. Derfor blir det viktig å ha en politikk knyttet til fiskeriene som gir forutsigbarhet. Hvis man tenker seg at fiskeriene danner grunnlaget for omtrent halvparten - egentlig flere - av Finnmarks kommuner, kan det virke som om man har plassert grunnmuren ett sted og byggverket et helt annet sted. Den avklaringen som Vardø ber om når det gjelder Svartnesanlegget, er helt nødvendig. Det er nettopp et eksempel på at det er dårlig sammenheng mellom det at man er avhengig av å få levert råstoff lokalt, og at man har landbaserte anlegg som er dimensjonert for det. Jeg skulle gjerne ønsket at statsråden kunne ha gitt noen signaler om Regjeringens syn på at man får frigjort Svartnesanlegget, at man gir signaler til Innovasjon Norge, og at man på den måten kommer i gang med andre aktiviteter der. Jeg hørte kommunen og Vardø i Vekst snakke om en rekke innspill. Det var nevnt bl.a. mulighet for fiskeauksjoner som én idé. Men det kan jo hende at det kan være andre ting, som en industripark der man kunne hatt folk til å se på dette. Kommunen er ikke i en økonomisk situasjon til å kunne betale det Innovasjon Norge forlanger for bygget. Så her har Regjeringen en rolle å spille for at man raskt skal komme videre i forhold til Svartnesanlegget. Det ønsker jeg avslutningsvis å utfordre statsråden direkte på. Så er det også andre ting jeg ønsker at statsråden skal si mer om, nemlig statlige arbeidsplasser og videreføring av det man har gitt signaler om. Summen skulle være omtrent 50 arbeidsplasser, og til nå er, så vidt jeg kjenner til, nærmere 25 arbeidsplasser på plass i Vardø. Statsråden kunne kanskje sagt noe om hvorvidt man skal gå videre med det man har forespeilet Vardø-samfunnet når det gjelder statlige etableringer.
Erna Solberg (Høyre), 2005-01-13:
Jeg er enig i at Vardø ikke kan klare alt alene, og derfor har vi jo et omstillingsarbeid som pågår. Derfor er det også positivt at det er bevilget mer penger, slik at man kan følge opp med et større sett med tiltak i den situasjonen man er oppe i. Samtidig har jeg lyst til å understreke at jeg tror litt av problemet har vært at fokus har vært veldig ensidig orientert mot å gå tilbake og refinansiere de områdene hvor man tidligere hadde aktivitet innenfor fiskeindustrien. Et grunnleggende problem er at vi har for stor kapasitet i forhold til den mengde fisk som landes totalt sett. Det er slik at hvis alt det tradisjonelle vi har drevet med tidligere, skal refinansieres eller opp å gå, kommer vi raskt til å få flere kystsamfunn ut i krise. Det er nemlig ikke slik at konkurransen når det gjelder en del av disse ressursene, er mellom Oslo og kysten av Finnmark, eller i og for seg Sunnmøre og kysten av Finnmark - konkurransen er mellom forskjellige lokalsamfunn i Nord-Norge som alle er fiskeriavhengige, og hvor det er bygd opp en for høy kapasitet. Derfor er vi nødt til å få en kapasitet i fiskeindustrien og -foredlingen som er tilpasset hvor mye fisk vi i fremtiden kommer til å lande - for vi skal ha en forsvarlig langsiktig forvaltning av fiskeriressursene, det tror jeg også representanten Ballo er enig i. At vi sørger for at rammebetingelsene er gode, er viktig i denne sammenhengen. Det er ingen tvil om at når Kyst-Finnmark fikk store utfordringer i 2002, var det en konsekvens av det høye rentenivået, som da var på over det dobbelte av gjennomsnittlig europeisk nivå. Det var en konsekvens av en høy kronekurs, og det var en konsekvens av at vi i syv år før, hvert eneste år, i Norge hadde hatt en konkurranseforverring lønnsmessig i forhold til våre handelspartnere på over 2 pst. - altså 14 pst. i løpet av den perioden. Det er viktig å ta med det, for det er vårt ansvar å sørge for disse rammebetingelsene, slik at man kan utnytte ressursgrunnlaget. Det er altså et nasjonalt ansvar. Det er et ansvar som Regjeringen faktisk har tatt, og som Regjeringen er opptatt av. Men det henger sammen med noen vanskelige politiske prioriteringer som jeg ikke alltid er sikker på om vi tar helt innover oss når vi diskuterer andre politikkområder. Så har jeg lyst til å si at jeg også er glad for at det viser seg at ny tankevirksomhet, nye ideer og kreativitet er kommet opp. Jeg tror det her kan ligge mye positiv kraft, f.eks. en større grad av satsing på turisme i flere deler av Kyst-Finnmark. Turisme er sannsynligvis en virkelig voksende del av Finnmarksaktiviteten, og derfor kan et av de innspillene vi så langt har fått, å bygge nettverk gjennom små aktører som ikke selv er bærekraftige, være ett virkemiddel. Blant de tingene som jeg synes er positive, er hvordan vi kan utnytte det faktum at mange aktører her kommer til å være så små at de trenger et nettverkssamarbeid for å se destinasjonene og helhetlige turistopplevelser i sammenheng.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2005-01-13:
Det pågår et aktivt arbeid for næringsutvikling i Vardø, særlig er ressursgruppen Vardø i Vekst aktiv i det arbeidet. Situasjonen langs kysten av Finnmark viser samtidig behov for en ny og helhetlig kystpolitikk, hvor vi utnytter vårt fortrinn med å kunne selge førsteklasses fersk fiskeråstoff i stedet for å sende frosset fisk til bearbeidelse i Kina, og hvor vi sikrer fiskerettighetene og fiskeleveransene til kommunene i regionen. Kystkrisen er et nasjonalt ansvar. Derfor foreslår Arbeiderpartiet at det skal bevilges 150 mill. kr til en aksjonsplan for ny sysselsetting i Kyst-Finnmark. Aller viktigst er det å sikre fisk til de berørte lokalsamfunn. For å få nye investorer synes det å være en forutsetning at anleggene har tilgang på råstoff utover det som kommer fra den lokale kystflåten. Trålråstoff er sentralt for å skape jevn aktivitet over året. Så er det slik at West Fish-Aarsether og Nordic Sea Holding, som eier eller kontrollerer nesten alle trålerne som har leveringsplikt til Øst-Finnmark, er lagt ut for salg. Det er avgjørende at landanleggene sikres disse trålleveransene. Det kan bl.a. skje ved at det etableres selskap for å overta trålerne, som nettopp har til formål å sikre trålleveransene. Sentrale myndigheter bør etter Arbeiderpartiets syn se positivt på initiativ for å sikre lokal tilknytning for trålerne. Dersom andre næringsaktører overtar eierskapet, må bindingene til lokalsamfunnene styrkes. Fiskeri- og kystdepartementet skal godkjenne eierskifte, og kan fastsette vilkår. De bør da ha som forutsetning for godkjenning at de presiserer leveringsplikten til den enkelte kommune. Det er Arbeiderpartiets syn. Fiskeriministeren må også vurdere muligheten for å disponere noe av den nasjonale kvoten i en periode, slik at man styrker grunnlaget for ny drift. Det er viktig å vurdere mulighetene for etablering av også ikke-fiskeribaserte arbeidsplasser. SIVA må være åpen for å delta aktivt gjennom å eie bygninger. Det må være økonomisk rom for investeringstilskudd og utviklingstilskudd av nødvendig omfang. Arbeiderpartiet mener det må legges til rette for utvikling av desentraliserte høyere opplæringstilbud, bl.a. i tilknytning til det fiskeriutdanningsmiljøet som er i Vardø, og at man må vurdere å utvikle en statlig finansiert produktutviklingsenhet der, slik fiskeriministeren tidligere har antydet. Det er lagt nye statlige arbeidsplasser til Vardø. Arbeiderpartiet mener det er viktig at man vurderer hvordan disse etableringene kan utvikles. Vi mener at Regjeringen bør vurdere å tilføre ytterligere oppgaver til de etablerte kontorene og tilføre nye oppgaver til Vardø, herunder å legge hele lønnsgarantiseksjonen til Vardø. Gjennom denne typen tiltak er det håp om å gjøre Vardøs slagord til virkelighet: Måtte mørket vike for sola.
Hans Kristian Hogsnes (Høyre), 2005-01-13:
Jeg hører også med blant dem som har stor forståelse for at folk i Vardø-samfunnet opplever den store arbeidsledigheten som svært vanskelig og urovekkende for fremtidsutsiktene. Det kan nok også gjelde enkelte andre lokalsamfunn her i landet som i likhet med Vardø-området føler et behov for særskilte tiltak. Jeg har stor tillit til at Regjeringen, sammen med regionale og lokale myndigheter, kan finne frem til mulige tiltak som vil bidra til å avhjelpe denne situasjonen. Det avgjørende her må være å drøfte og prioritere konkrete tiltak som kan bidra til en varig bedring av situasjonen - tiltak som kan skape nye arbeidsplasser, og aller helst langs en noe bredere plattform enn bare fiskerirelaterte aktiviteter. Nøkkelen til en positiv utvikling i Vardø-området ligger jo i å skape nye aktiviteter basert på lokale forutsetninger, ikke bare i å flytte eller hente aktiviteter fra andre og kanskje også sårbare lokalsamfunn. Et annet viktig poeng for meg er også at vi ser mulighetene og ikke bare alle problemene. Elendighetsbeskrivelser bidrar, som vi vet, sjelden til å øke interessen verken for nyetableringer eller tilflytting. Jeg vil gjerne understreke at det viktigste bidraget Regjeringen kan gi, er å fortsette med å forbedre de generelle rammebetingelsene. Dette er helt avgjørende for kystområdene med sitt eksportavhengige næringsliv. Lavere rentenivå og en fornuftig kronekurs gir et bedre utgangspunkt for både fiskeriindustrien og annen eksportrettet virksomhet. Jeg vil også understreke at det nå er viktig å lytte til de aktører som kan bidra til næringsaktivitet, både i form av knoppskyting og i form av nyetableringer. Da er det et viktig poeng for meg å understreke at det er ganske vesentlig hvordan den enkelte kommune og fylkeskommune markedsfører de virkemidler som er tilgjengelige, og de muligheter dette området faktisk kan by på. Få områder kan by på flere muligheter enn nettopp denne landsdelen. Det er allerede gitt store bidrag til utviklings- og omstillingsarbeid. I tillegg kommer effekten av tiltakssonen, som i sum utgjør store beløp. Kommunene i Finnmark er allerede blant de kommuner som har landets høyeste inntektsnivå målt pr. innbygger. Det innebærer jo muligheter for å levere gode tjenestetilbud til innbyggerne. Det betyr attraktivitet. Det betyr muligheter til satsing. Vardø er i mine øyne egentlig en by med store muligheter, og som både interpellanten og statsråden var inne på, er det flere positive trekk og muligheter i det som nå skjer. Det er et samfunn med en mangfoldig og fascinerende historie. Nå må vi ta mulighetene i bruk, både lokalt og regionalt, og ikke bare rope på mer stat.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2005-01-13:
Jeg må bare slutte meg til alle som ytrer bekymring for den utviklingen som vi ser, ikke bare i region Finnmark eller Vardø, men også i mange andre lokalsamfunn. Men før man tegner noen nye linjer eller en ny kurs, tror jeg det er viktig å se bakover på hva som er gjort de siste årene i forhold til hva som skal gjøres. Jeg tror vi har veldig mye å lære av det som faktisk er gjort, særlig i den regionen vi snakker om nå, og da spesielt i Vardø. Jeg er av den oppfatning at storsamfunnet har vært med på å bygge en rekke samfunn uten armering, og som er veldig skjøre. Årsaken er at mange av disse samfunnene som er bygd opp rundt omkring, skal ha offentlige bidrag for i det hele tatt å eksistere. Jeg har faktisk, i likhet med interpellanten, statsråden og mange andre, en oppriktig tro på at denne regionen og Vardø har store muligheter. Men da er det viktig at vi som skal levere, fra storting og regjering, finner riktige angrepsvinkler. Jeg lyttet til statsråden, og jeg er for så vidt enig når hun sier at ingen utenfra kan løse alle de problemene som disse lokalsamfunnene står overfor. Det er tross alt lokalsamfunnene selv som i størst mulig grad vet hvor skoen trykker, og vet hvor man skal satse. Men likevel vil jeg gjerne påpeke overfor statsråden at det som det kan gjøres noe med utenfra, særlig fra storting og regjering, er jo rammevilkårene. Det er klart at hvis vi virkelig har tro på at denne regionen har muligheter i framtiden, er det i hvert fall viktig at vi enes om å endre på de rammevilkårene som måtte være en klamp om foten for disse lokalsamfunnene. Og det kan være mange ting. Det fører meg rett og slett over på det som kanskje alle partier har snakket veldig mye om de siste årene, nemlig dette med selvråderett, altså hvordan vi - her i huset og i regjering - skal greie å føre beslutningsprosessene tilbake lokalt. Jeg kan ikke se at det er noen stor villighet til det foreløpig, men håpet er faktisk å gjøre det. Det er klart at man gjerne kan diskutere - men på tre minutter greier man ikke det - f.eks. overkapasitet i Finnmark. Det er veldig lite diskutert. Ressursene er begrenset. Det er faktisk bare 100 pst. Hvis man skal ha en leveringsplikt eller skikkelige leveranser, er det altså slik at da må det gå ut over andre lokalsamfunn. Jeg vil også til slutt bare vise til at det går an, og da vil jeg peke på Snøhvit-utbyggingen. Den har gitt et resultat på 2 milliarder kr for leverandører, og 1,4 milliarder kr til Vest-Finnmark. Da er det interessant å merke seg at interpellantens parti var imot den type utbygging, som faktisk har vært det største bidraget til utvikling i Finnmark de siste ti årene.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-01-13:
Ja, det er riktig at SV har vært imot Snøhvit-utbyggingen. Det er fordi en utbygging i Barentshavet, slik det er i dag, er en trussel mot den viktigste næringen langs kysten, og særlig i Finnmark, nemlig fiskerinæringen. Det er klart at fiskerinæringen er sentral for bosettingen i Finnmark, og det er vel på det området at det trengs endringer i de generelle virkemidlene, som det ble snakket om her aller først. Det er riktig at det er overkapasitet i fiskeindustrien. Det er nok riktig at det ikke er mulig å åpne alle anlegg med full virksomhet, men det er fullt mulig å få mer av fisken på land i Finnmark, f.eks. hvis man overholder de leveringsforpliktelsene som allerede er der i dag. Det er også mulig å gjøre endringer utover det som sikrer at man får verdiskaping og virksomhet knyttet til den naturressursen som er nærmest, og som er viktigst for Finnmark. Det er det som må være utgangspunktet. Statsråden viser til at det er fylkeskommunene som nå har overtatt ansvaret for omstillingsarbeidet. Ja, det er riktig. Men det er bred enighet om at situasjonen på Finnmarkskysten, og også noen andre steder, nå er slik at staten ikke kan vende ryggen til og si at dette ikke angår oss, at dette bare er fylkeskommunens ansvar. Situasjonen i Finnmark er alvorlig, og behandlingen av nysalderingen av budsjettet for 2004 viste at det var bred enighet om det. Så var det noen som mente at man kanskje skulle trå til noe mer, men vi trenger ikke diskutere det nå. Poenget er at verken storting eller regjering kan - for å si det slik - sitte og se på en veldig kritisk situasjon og si at dette er noen annens ansvar. Vi har tross alt et overordnet ansvar for å gjøre noe når situasjonen er vanskelig. I en landsdel og i et fylke der arbeidsledigheten er svært mye høyere enn i resten av landet - deler av Kyst-Finnmark opplever en stabil, veldig høy arbeidsledighet - er det klart at det oppleves og føles veldig annerledes enn i deler av landet der arbeidsledigheten nå er i ferd med å synke, noe som er positivt. Det fører meg til noe av det statsråden sa, at hun må sikre at man ikke erstatter den befolkningen som er der nå, med en ny befolkning. Noe av problemet når man blir arbeidsledig, er jo at man må ha noe å leve av. Nå har arbeidsledighetstrygdperioden blitt kuttet fra tre til to år, og mange i Vardø opplever nå at de går ut av den perioden og havner på sosialkontoret. Hele veien blir man også presset til at man skal flytte, fordi det er noe som kalles mobilitetskravet. Det er noe fornuftig i det, men hvis statsråden faktisk mener at det er et stort poeng å satse på den befolkningen som bor der, og ikke søke å erstatte den med en ny, kan det tenkes at dette regelverket er for rigorøst i en slik situasjon som f.eks. Vardø opplever i dag.