Arne L. Haugen (Arbeiderpartiet), 2009-04-27:
Først vil jeg takke saksordføreren for at han har gjort en meget ryddig og god jobb med tilrettelegging av komiteens behandling av saken, og for så vidt også for den grundige gjennomgangen av arbeidet med saken han har gitt her nå nettopp. Vi skal i dag vedta en ny dyrevelferdslov som legger til rette for at Norge også i framtiden skal være et land som er ledende på dyrevelferdsområdet. Jeg vil si at det er veldig positivt at det er bred enighet om hovedlinjene i dette. Det er så mange fine sammenfallende merknader i denne saken at det faktisk burde vært satt melodi til dem. I loven skjerper vi kravene til dyrevelferd ytterligere, bl.a. ved å fokusere på hvor viktig det er med god kompetanse hos dyreeiere. Det er svært viktig at dyr behandles godt, og at de skal avlives på en forsvarlig måte når det er nødvendig. Som det framgår, har det også heldigvis vært en svært positiv utvikling i folks oppfatning på dette området i de årene som har gått siden den forrige dyrevernloven kom i 1974. God dyrevelferd er også et konkurransefortrinn for norsk landbruk. Om det så dreier seg om kyr i fjøset eller sauer på beite, er det avgjørende viktig at dyrene trives. Det gjør også produksjonen mer lønnsom. Som vi skriver i innstillingen, er kostnadsnivået her i landet høyt, og norske bønder kan sjelden konkurrere på pris. Norsk landbruk skal være kjennetegnet av god dyrevelferd, noe som vil være avgjørende for både råvarenes kvalitet og landbrukets legitimitet. I lovforslaget fra Regjeringen lå anerkjennelse av dyrs egenverdi som en vesentlig premiss. Dyr har ikke bare en nytteverdi for oss mennesker, men også en egenverdi. Siden det ikke fremgikk eksplisitt av lovteksten, fant flertallet i komiteen det hensiktsmessig å ta det inn i lovteksten, slik at det ikke kan misforstås. Jeg vil ikke utdype det nærmere nå, men bare vise til statsrådens brev som saksordføreren omtalte. Fra tid til annen blir vi kjent med dyretragedier der dyr er funnet døde eller døende som følge av manglende fôring og stell. Det må i størst mulig grad forhindres. Slike saker er ofte sammensatt av både helserelaterte og sosiale aspekter, og det er derfor viktig å få til et samarbeid mellom f.eks. helsepersonell og dyrevelferdsmyndighetene, slik at saken kan følges opp raskt og på en hensiktsmessig måte. Helsepersonell får nå en varslingsrett om dyremishandling, noe som er veldig bra, og selv om de har taushetsplikt, bør ikke det være til hinder for tverrfaglig samarbeid for å sikre dialog som kan forhindre at dyretragedier får utvikle seg. Det innføres også en generell hjelpeplikt for den som påtreffer dyr som er skadet, eller på annen måte trenger hjelp. Dyreholders plikt til å beskytte dyr mot bl.a. rovdyr er tydeliggjort i denne loven. Det er ingen tvil om at den rovdyrpolitikken vi har vedtatt her i Stortinget, i enkelte tilfeller kan medføre at det blir nødvendig å gjennomføre tiltak for å hindre at dyr blir tatt av rovdyr. Mattilsynet gis gjennom lovens § 30 myndighet til å fatte vedtak om beiterestriksjoner. Ved slike inngripende restriksjoner lovfestes det også en rett til økonomisk kompensasjon for dyreeier. Ved konflikter mellom rovdyr og beitedyr må det ikke være den skadelidte som skal bære alle omkostningene. Det er viktig å sikre at det blir bevilget tilstrekkelig midler til å kunne kompensere ethvert slikt inngripende vedtak, og at forutsetningene for å utløse kompensasjon ikke blir endret etter bevilgningens størrelse. Det er noe vi også uttrykkelig har slått fast i innstillingen.