trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-04-18:
Til representanten Inge Lønning: Her kommer man igjen med at dette liksom skal være konjunkturbestemt. Nå har vi i debatten i dag, hvis representanten har fulgt med, prøvd etter beste evne å gi signaler om at denne debatten har gått over tre-fire måneder. I innstillingene til alle disse sakene pekes det på at integreringspolitikken i Norge har vært feilslått, så alle disse sakene er på en måte et oppgjør med den politikken som har vært ført. Jeg håper representanten prøver å få med seg det. Dette handler ikke om feber, det handler om klar tenkning fra enkelte for å prøve å rette opp en skakkkjørt integreringspolitikk. Hva som måtte være tilfredsstillende for representanten Lønning, er meg klinkende likegyldig, for å si det rett ut. For meg er det viktig at vi setter noen krav. Jeg trodde faktisk det var sånn at for dem som søkte om å få norsk statsborgerskap, måtte det være en ære, og de måtte jo være stolte over å få lov til å gi et troskapsløfte i forhold til det. Jeg ville i hvert fall ha vært det. Når det gjelder imamene, skjønner jeg at representanten ikke har sett sammenhengen i det hele tatt. Det representanten står her og sier, er at det er på sin plass at imamene står fram og sier at norske jenter er horer, at etniske nordmenn er undermålere, og at det norske samfunnet på en måte er til skade for enkelte kulturer og religioner. Representanten er på en måte redd for at vi skal innføre meningstvang, at de ikke skal få lov til å si det. Poenget er at imamene er ikke bare religiøse ledere, de er ledere, de er lærere, de er prester, de fanger opp hele samfunnet, de leder et folk på alle mulige måter. Og da er det i hvert fall for meg grunnleggende viktig at de ikke skal stå fram og lede folk ut i en utvikling eller skape holdninger som er helt ødeleggende for at vi skal lykkes i integreringspolitikken, og som på en måte er direkte medvirkende til å skape store konflikter.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-04-18:
Til representanten Inge Lønning: Jeg ser at han ennå ikke har forstått sammenhengen. Jeg ber ham om bare å lese Fremskrittspartiets merknader, der det går fram at Islamsk Kvinnegruppe Norge anbefaler den type fremdrift for å få kvalitetssikret imamene i Norge. Men hvis Inge Lønning ikke er opptatt av at vi skal ha kvalitet på imamene, de religiøse lederne, som både er rådgivere, meklere, lærere og prester, så får det stå for Inge Lønnings regning. Til representanten Karin Andersen: Det virker som om representanten lever i sin egen verden, for det er da ikke slik at det er de tradisjonene som medfører at folk bli trakassert og forfulgt, vi skal videreføre. Det er da ikke tradisjon i dag. Likedan: Hvis det er slik at voldtekt, tvang og incest er tradisjon i Den norske kirke, må vi selvsagt gjøre noe med det. Men da må vi få det bevist. Da må vi få prestene til å stå fram og si at det er slik.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-18:
I innstillingen på side 8 står Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet sammen om en merknad, at «det er behov for en gjennomgang og innstramming av familiebegrepet når det gjelder utenlandske statsborgeres rett til gjenforening med sin slektning som har bosatt seg i Norge som følge av giftermål». Det gjør meg litt bekymret, sammen med de tingene som Signe Øye uttalte på Politisk kvarter i går, at det er behov for å stramme inn på den samlede innvandringen i forbindelse med familiegjenforening. Jeg mener at Arbeiderpartiet sauser sammen antall folk som kommer på familiegjenforening, og tiltak for å sørge for at det blir gjort noe i forhold til tvangsekteskap. Jeg mener at her oppstår det et problem. Arbeiderpartiet må passe seg og ikke gå i fremskrittspartifellen når de sauser sammen de to sidene av debatten og snakker om en innstramming av familiegjenforening. Arbeiderpartiet vil ikke være med på å vurdere å innføre aldersbegrensninger i forhold til familiegjenforening, og de vil ikke være med på å vurdere å innføre restriksjoner mot fetter og kusine-ekteskap, og da er spørsmålet mitt til Signe Øye: Hva slags innstramming av familiegjenforening er det da Arbeiderpartiet ønsker å foreta? Så vil jeg si én ting i forhold til dette med integrering, for det er riktig at en av de tingene vi er nødt til å jobbe for, er en bedre integrering av folk som kommer til landet, og folk som er i landet. Men dette er jo en tosidig prosess. Det er ikke snakk om bare å gjøre det samme som Fremskrittspartiet sier, nemlig å stille krav til innvandrerne. Vi må jo også gi folk rettigheter, og det er jo det vi gjør når vi sier at vi vil ha et introduksjonsprogram som gir folk rettigheter til noe annet enn sosialstønad. Og det er veldig viktig for å oppnå en bedre integrering.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-18:
Jeg vil gjerne fortsette der Karin Andersen slapp. Hele poenget med disse introduksjonsprogrammene er at de skal være skreddersydde, og de skal være brukerorienterte, noe som burde være helt i tråd med sittende regjerings politikk for innretning av offentlige tiltak. Jeg vil gjerne vise til det som står i innstillingen. Det ble skapt forvirring fra statsråden her i stad – om komiteen rotet til dette med obligatoriske introduksjonsprogrammer og dette med obligatorisk språkopplæring. Vi er godt kjent med obligatorisk språkopplæring, det var en enstemmig komite for i fjor i forbindelse med behandling av asyl- og flyktningmeldingen. Nederst på side 11 i innstillingen, i høyre kolonne, står det: «Komiteen ber Regjeringen vurdere om tilbudet også bør gjelde ved familiegjenforening ved ekteskap.» Vi snakker ikke om alle familiegjenforeningssaker nødvendigvis, men definitivt om familiegjenforening ved ekteskap. Dette er jo for øvrig helt i tråd med det UDI har uttalt i sin høringsuttalelse, som statsråden selvfølgelig er kjent med. Statsråden sier at det ikke er noen vits i dette, det burde ikke være statens ansvar, men ektefellens ansvar å forsørge en som eventuelt gifter seg med vedkommende. Og til det er det to ting å si: Dette med familiegjenforening knyttet opp mot en forsørgerplikt har vi vært enige med Regjeringen om at man må ta en runde på for å se hvordan det går an å stramme inn praksisen. Det mener vi bør gjøres ikke nødvendigvis for at en som gifter seg med en utlending skal forsørge vedkommende. Vi gjør dette først og fremst fordi vi ønsker det ut fra en motivasjon om å sørge for at vedkommende som gifter seg, skal være økonomisk selvstendig. Det handler om den økonomiske selvstendigheten til disse kvinnene som vi her snakker om, og som er vår motivasjon for å gå inn på en slik sak. Den andre biten i dette er det som poengterer det jeg mener er en feilslått del av integreringspolitikken, nemlig at i det øyeblikket vi snakker om asylsøkere og folk som får opphold i Norge, snakker vi om statens ansvar, mens det utelukkende er familiens ansvar i det øyeblikket det er snakk om gifte. Det er en tabbe. Det er en tabbe ikke å sørge for at de samme integreringstiltakene som vi vet virker overfor noen, også brukes overfor folk som det knytter seg statlige forpliktelser til å ta vare på. Det er så viktig å sørge for denne integreringen, og da er det etter vår oppfatning viktig at vi gjennomfører dette for folk som kommer på familiegjenforening. Komiteen er iallfall enstemmig om å få dette utredet.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-18:
Jeg tenkte bare jeg skulle redegjøre litt for komiteens tilråding – som vi står sammen med Regjeringen og Senterpartiet om – om ikke å bifalle forslaget om å stoppe den private bosettingen. Grunnen til det er at vi syns det er greit at det gjennomføres et prøveprosjekt, når det er i gang. Alle som har vært på et asylmottak og sett hvordan det er der, skjønner jo at det ikke er kjipt for en familie å bo der sammen med barn istedenfor – hvis man skal etablere seg, og hvis det er sannsynlig at vedkommende familie kommer til å etablere seg i Norge – å komme seg ut av asylmottaket og bo lokalt, for å komme inn i et mest mulig vanlig liv. Det som på en måte er en slags form for misforståelse – eller jeg vet ikke hva – er jo at dette allerede skjer i dag. Det er bare det at det ikke oppfordres økonomisk til det. Det er jo sånn at det å bo på et asylmottak er et tilbud som man får. Det er ikke noe man på død og liv er nødt til å gjøre. Dette prosjektet vil jo i hovedsak også bare gjelde for familier og par, noe som kom klart fram i det brevet vi fikk fra statsråden. Det vil gjelde for folk som mest sannsynlig vil komme til å bosette seg i Norge, og som har søknader som er under behandling. Dette vil fremme integreringen kjappest mulig. Det vil være mer akseptabelt for kommuner å si ja takk til akkurat den flyktningfamilien hvis de slipper å være nødt til å bosette familien etter at vedkommende kommer. Dessuten mener jeg at sammenligningen med Sverige ikke er relevant. I Sverige har de en annen politikk enn det som vi opplever at dette forsøksprosjektet går ut på. De har en politikk som i mye større grad går ut på å bosette folk på permanent basis, også lokalt, når de får opphold. Det fører til en veldig opphopning i de store byene og skaper gettoer. Ved å legge betingelser på disse kontraktene – som er en av forutsetningene som ligger inne fra flertallet i komiteen – dvs. legge inn forutsetninger om anstendige boforhold, skikkelig standard på leiligheter og ikke krøkkete opphopninger av 13 mennesker på en ettroms-leilighet vil vi sikre at dette kommer til å bli bra. Det blir spennende å se hvordan prosjektet går.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2002-04-18:
Jeg er helt enig med representanten Sandberg i at kunnskap i norsk, samfunnskunnskap og kunnskap om kultur er vesentlig for en god integreringspolitikk. Det er faktisk helt fundamentalt, det er vi enige om. Jeg er også helt enig med representanten i at vi må få konkrete tiltak. Der er jeg veldig beroliget av at vi nå har en statsråd som også på utlendingsfeltet har vist både handlingsvilje og handlingsevne, og jeg vet at Regjeringen arbeider under høytrykk med en rekke tiltak. Jeg viser i den forbindelse til vedlagte tiltaksplan for fornyet innsats mot tvangsekteskap, videre til gjennomgangen av utlendingsloven, Straffelovkommisjonens arbeid og sist, men ikke minst, den oppfølgingen Regjeringen gjør i forhold til de vedtak som Stortinget fattet i behandlingen av St.meld. nr. 17 i fjor vår. Når det gjelder introduksjonsprogrammet, har vi alle en felles merknad hvor intensjonene helt klart ligger. Dette er viktig, det må vi jobbe med. Men Høyre vil ikke presse Regjeringen, vi vil la Regjeringen få anledning til å konsekvensvurdere hele temaet, og så iverksette introduksjonsprogram. Jeg er ganske beroliget, for jeg vet at evalueringsrapportene er veldig positive, og jeg vet at Regjeringen ønsker å innføre introduksjonsprogram. Men la Regjeringen få se på betingelsene og konsekvensene, slik at vi kan få gjort det skikkelig og grundig, og ikke forhaster oss her i Stortinget.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2002-04-18:
Jeg må først beklage overfor representanten Sandal i Arbeiderpartiet at det ble brukt feil navn. Men nå er det representanten Sandberg som skal få et svar. Undertegnede så ikke debatten i «Holmgang» i går. Jeg var på et annet møte, så manuset var nok skrevet før debatten i «Holmgang». Spørsmålet var: Når ønsker Høyre en debatt? Høyre er alltid beredt til å debattere innvandring, men det er mest konstruktivt når debatten foregår under rolige omstendigheter og i et klima som ikke setter følelsene for mye i sving. Og her er jeg inne på det som i vårt land nok har vært et problem, og fortsatt er noe jeg ser på som et problem, nemlig at Fremskrittspartiets innvandringspolitikk – og da vil jeg faktisk si Fremskrittspartiets holdninger på en del områder – nok har gjort at andre partier har roet seg litt ned. Fremskrittspartiets innvandringspolitikk er i mine øyne stigmatiserende og konfliktskapende, og da er det ikke så lett for andre partier å diskutere. Killengreens uttalelse regner jeg med er fundamentert, og jeg regner med at hennes utsagn er basert på statistikk. Når hun sier at innvandrere er mindre kriminelle enn nordmenn, men bruker mer vold, vet vi at det er bekymringsfullt, og at den volden stort sett er blant unge menn som er godt over 20 år. Når det gjelder barn, går det bedre. Og det sier meg også at vi på mange områder jobber veldig bra med integreringspolitikken vår, og da tenker jeg på det arbeidet som blir gjort ute i den enkelte kommune.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2002-04-18:
Denne representanten er relativt ny på denne talerstolen, og læringskurven har for så vidt vært bratt det siste halvåret. Jeg må innrømme at representanten Karin Andersen hadde en innledning med en del elementer som nok også hadde en del historie i seg som jeg ikke kan stå her og redegjøre for. Jeg hadde faktisk litt vanskelig for å skjønne hvor Karin Andersen ville hen med sin innledning. Når det gjelder søskenbarn, har vi sagt klart fra, det er ikke riktig å vedta noe her når vi ikke ser alle konsekvensene. Når vi her velger ikke å stemme for en del konkrete forslag, er det nettopp på grunn av det jeg sa her tidligere, nemlig at det må være mye riktigere at Regjeringen får utrede før man iverksetter noe. Det å se helhet og sammenheng er langt viktigere enn å foreta hastige vedtak som kan være negative fordi en ikke har sett alle bieffektene. Så skjønte jeg at Karin Andersen ville dit hen at når vi ikke er med på vedtak, er det fordi det koster for mye. Jeg er faktisk stolt av å være i Høyre, som er et parti som fører en økonomisk ansvarlig politikk. Hvis vi skal klare å fortsette med vår velferdsutvikling og fortsatt kunne være et godt samfunn, er vi helt avhengig av at vi fører en økonomisk politikk som gjør landet i stand til å mestre framtiden. Norge er ikke alene i verden, vi er avhengig av verden rundt oss. Vi må ha et samspill med resten av verden. Da må vi være konkurransedyktige i forhold til andre. Jeg tror jeg stopper der med å si at jeg føler meg bekvem når det gjelder politikken vår, både på innvandringsområdet og på det økonomiske området. Og det er ingen motsetning.
Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2002-04-18:
Ein vellykka integreringspolitikk er nøkkelen til suksess for utanlandske statsborgarar som kjem til Noreg. Skal vi få til likestilling og inkludering, må dei som kjem til landet vårt, få nødvendig kunnskap i norsk og kjennskap til arbeids- og samfunnslivet vårt. Dette er faktisk heilt grunnleggjande for ein vellykka politikk på dette området. I dag er situasjonen likevel utilfredsstillande på dei to områda som eg nemnde. Det må derfor setjast i verk tiltak slik at vi kjem inn i eit nytt spor, og dette hastar. Noko anna vil faktisk vere unnfallande i den situasjonen vi er oppe i. Arbeidarpartiet og fleirtalet i kommunalkomiteen foreslår at vi skal ha eit obligatorisk introduksjonsprogram. Det skal omfatte flyktningar, dei som får opphald på humanitært grunnlag, og dei som får opphald for familiegjenforeining. Programmet skal vere obligatorisk, slik at det er likt for alle, uavhengig av kva kommune dei bur i. Representanten Holmberg sa i «Politisk kvarter» i går at Arbeidarpartiet driv symbolpolitikk. Det er sjølvsagt ikkje riktig. Eg trur nok at det synspunktet som representanten i går framførte, vanskeleg blir forstått av dei som er oppe i ein svært problematisk livssituasjon. Spørsmålet mitt går derfor til Høgre-representanten, og det lyder slik: Kvifor vil ikkje Høgre støtte forslaget om eit introduksjonsprogram? Tida er overmoden, no handlar det faktisk om å ha krefter og vilje til å gå i gang med konkrete tiltak.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-18:
SV har ved flere anledninger fremmet konkrete forslag som Høyre har stemt imot, og som kunne ha gjort noe med noen av de akutte problemene vi nå har sett. Vi har hatt forslag før om introduksjonsprogrammer som vi vet ville ha bedret integreringen. Vi har hatt forslag om å ta bedre vare på mindreårige, enslige asylsøkere og legge dette inn under barnevernet, slik at de får tett oppfølging og ikke kan reke rundt alene uten noe kontaktpunkt i samfunnet. Vi ville hatt en strengere knivlov og en strengere våpenlov. Det har ikke da passet å diskutere det og være enig i det. Når man tar dette opp i en akuttsituasjon, er det upassende. Det er et problem at det ikke går an å diskutere og få gjennomslag for disse tingene når man er i en roligere fase, men da blir møtt med alle motargumentene. Når det gjelder å få utredet om man vil ha begrensninger ved familiegjenforening derimot, f.eks. ved alder, eller når det gjelder fetter og kusine, vet Høyre allerede nå alle konsekvensene av det og konkluderer. De vil ikke ha det utredet. SV har ikke konkludert på disse tingene. Vi har bedt om å få det utredet, fordi vi mener det er uriktig å lukke den boka nå, før vi vet, og før vi har utredet dette i ro og fred. Høyre sier nei til det. Og så til slutt: Vi har fremmet en rekke forslag i denne innstillingen om å finansiere nødvendige krisetiltak: fosterhjem, kriseboliger, nødvendige penger til personellressurser med kvalitet og kompetanse. Dette vil ikke Høyre være med på. Er det ikke egentlig det at det koster for mye penger, som gjør at Høyre ikke kan stemme for disse forslagene?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-18:
Først må jeg få minne representanten Sandberg om at SV har vært prinsipielt imot religiøse private skoler uansett hvem som etablerer dem. SV og Fremskrittspartiet ser ut til å ha et fundamentalt ulikt utgangspunkt for denne debatten. SV ønsker at integreringen og det flerkulturelle samfunn skal lykkes. Vi har ikke noe eksplisitt mål om at det skal komme færre. Fremskrittspartiet ser ut til å ha det som utgangspunkt. Der skilles vi ad. Vi har blitt enige om en del virkemidler, men det mangler altså mange vesentlige biter i Fremskrittspartiets politikk, og jeg har lyst til å utfordre Sandberg på det. Her er det snakk om å sette seg ned sammen med flere som nå ser at integreringspolitikken er for dårlig, for å se om vi kan finne noen løsninger. SV har gjort det i mange år. Vi har hatt mange samtaler bl.a. med politiet, og hva er det de forteller oss? De sier: Ikke ta fra oss alle de gode hjelperne – alle dem som gjør at unger og ungdom fra minoritetsmiljøer, fra norske miljøer, de som er fattige og faller utenfor, alle dem som ikke er inkludert, har et sted å være og noen voksne som bryr seg om dem. Det dreier seg om fritidsklubben, det dreier seg om barnehagen, det dreier seg om en god skole, det dreier seg om alle de tiltakene på kulturområdet som er så viktig for at en skal bli sett, for at en skal kunne få utvikle seg, for at en skal kunne høre til et annet sted enn i gjengen ute, som ser en og roser en når en tør å gå med kniv, og når en tør å slåss. På den banen mangler vi Fremskrittspartiet. Det hjelper ikke bare med regler og tvang og straff. Hvis vi skal forebygge, må vi forebygge. Politiet trenger disse gode hjelperne, ungene trenger disse gode hjelperne, og foreldrene trenger disse gode hjelperne. Kan Fremskrittspartiet snart begynne å vurdere dette?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-18:
Det er riktig at det har vært en bred enighet om de viktige sakene i denne innstillingen. Det SV er opptatt av, er å hjelpe til med å lette presset på noen av de ungdommene som vi vet presses inn i ekteskap de ikke ønsker å inngå. Vi ser alle motforestillingene både mot forslaget om en høyere aldersgrense ved familiegjenforening og et forbud mot fetter og kusine-ekteskap. Det har jeg redegjort for. Men poenget er at vi også vet at dette antakeligvis er noen av de tiltakene som vil virke best. Vi har ikke konkludert med at vi vil gjennomføre dette, men vi har ønske om å be Regjeringen utrede disse forslagene, for så å konkludere etterpå når vi ser om kostnadene her er høyere enn det vi syns er riktig. Det er veldig mange av dem som har vært oppe i denne problemstillingen, som har sagt til oss: Vær så snill, gi oss litt mer tid. La oss bli litt mer voksne. La oss slippe dette presset, som er så sterkt når familiebåndene er sterke. Så til det siste, frivillighet for kommunene. Nei, hvis dette ikke blir en rett for alle, vet vi alle sammen hvem det er som ryker inn på kjøkkenet og ikke får lov å lære seg norsk, som ikke får tilgang til kunnskaper om sine egne rettigheter, som ikke får arbeidstrening, så de kan greie seg ute i arbeidslivet. Det er kvinnene, det er en del av de kvinnene som kommer hit for familiegjenforening, i mer eller mindre arrangerte ekteskap. Dette er erfaring – dessverre er det sånn. Dette greier vi ikke å løse uten at det både er en rettighet for alle og en plikt for samfunnet til å stille opp. Da når vi alle, og da når vi dem som trenger det mest.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-18:
SV er fundamentalt uenig med Fremskrittspartiet i flyktning- og asylpolitikken. Men problemet er kanskje at vi er ikke så innmari interessert i å diskutere Fremskrittspartiet hele tida. Vi er mer interessert i å diskutere de tiltakene vi tror virker, og de vi tror er gode. Derfor er det noe av det Fremskrittspartiet nå fremmer, som vi er uenig i, for vi tror ikke det virker, vi tror det er galt. Når det gjelder økte strafferammer for vold, vet vi at de strafferammene vi har, ikke blir brukt – de blir ikke brukt i disse sakene, de blir heller ikke brukt når det gjelder vold mot norske kvinner og i norske familier. Det er et stort problem. Det hjelper ikke å heve strafferammen hvis man ikke greier å få brukt de som er. Når det gjelder kjønnslemlestelse, er loven veldig streng som den er. Problemet er at i alle aktuelle saker hvor denne loven kunne vært brukt, har barnevernet vurdert at det er til barnets beste at loven ikke blir brukt, og at man setter inn andre tiltak isteden. Det er jo et kjempeparadoks for oss alle sammen at vi faktisk har en lov som skal beskytte mot noe så grusomt og fatalt som kjønnslemlestelse er, men i den akutte situasjonen gjør de som har den barnefaglige vurderingen av dette, en vurdering som sier at det likevel er best for barnet at foreldrene ikke blir straffet. Det er et kjempeparadoks og vanskelig. Derfor er det ikke sånn at bare man nå setter denne straffen opp til 20 år, vil det virke. Det er barnets beste vi må ha for øye her. Der er det forferdelige paradokset at antakeligvis må man statuere noen eksempler som ikke er til barnets beste, for at dette skal begynne å virke, og man har en lov som ikke bare er en papirbestemmelse. Det er noen dilemmaer og noen valg i disse vanskelige sakene som Fremskrittspartiet aldri har villet være med og diskutere.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-18:
SV er enig med Regjeringen i at de tiltakene man bør ha, ikke bør diskriminere mellom det i utgangspunktet å være norsk eller utenlandsk. Vi har bedt Regjeringen om å sette ned en arbeidsgruppe for å utrede spørsmålet om innføring av aldersgrense for familiegjenforening. Det blir argumentert fra regjeringspartiene nå som at det vil virke veldig diskriminerende og vil frata myndige personer en mulighet. Men i Regjeringens eget handlingsprogram som er lagt fram, sier man at man når det gjelder forsørgelsesplikt, særlig skal vurdere om man skal kunne stille strengere krav til underhold enn dagens regelverk for familiegjenforening for ektefeller under 23 år. I praksis vil jo dette virke helt likt, det vil ikke skille mellom nordmenn og utlendinger. Men det er klart at de som bor her med utenlandsk opprinnelse, har mye større behov for familiegjenforening og bruker familiegjenforening hyppigere enn oss andre, så sånn sett vil det ramme. Men hvis Regjeringens forslag blir utredet og godtatt, vil det ramme de samme gruppene i forhold til de tiltakene som SV har bedt – ikke om å gjennomføre – om å få utredet, fordi vi ser at det kan være et tilsvarende virkemiddel. Derfor har jeg store problemer med å finne den prinsipielle motforestillingen mot det ene når man går for det andre, fordi det i praksis vil virke akkurat på samme måten.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-18:
Hvis vi skal ta på alvor de utfordringene som kommunene får med disse tiltakene, må faktisk både Stortinget og Regjeringen forplikte seg, ikke bare på å si at dette skal gjennomføres, men også på finansieringen. Det er noe av forskjellen på det SV legger fram, og det Regjeringen legger fram. Vi ønsker altså en forpliktende finansiering av tiltakene. Veldig mye av dette er likt, og veldig mye av det som ligger i Regjeringens 30-punktsplan, er SV enig i. Men det dreier seg også om introduksjonsprogrammene. Det er ikke slik at man kan gjennomføre dette innenfor kommuneøkonomien i dag. Og hvis man sier at dette både er en rett og en plikt, så forplikter det selvfølgelig også til å finansiere det, sørge for at man har det på plass. Uten det vil jo dette være en oppgave man presser nedover kommunene, og som de ikke har noen mulighet til å finansiere. Men så til hvem som skal ha en slik rettighet. SV er veldig opptatt av at denne rettigheten også må gjelde dem som kommer på familiegjenforening, for vi vet at det er nettopp en del av disse kvinnene som får minst mulighet til å ta sine sjølstendige valg og ha et sjølstendig liv. Og dette er nøkkelen inn. Vi vet også at hvis det ikke er noen gulrot og heller ingen pisk knyttet til dette, er det veldig lett å si at dette har ikke disse kvinnene bruk for, de skal likevel være i et tradisjonelt familiemønster og til og med få kontantstøtte for å være hjemme. Ser ikke kommunalministeren at ved ikke å gi dette som en plikt og en rett til alle detter en av de gruppene som vi nå ønsker å målrette tiltakene mot, bort?(Presidenten klubber.) Er det noen tvil hos statsråden om at det er det som kommer til å bli resultatet? Hvis dette skal være frivillig og kommunene sjøl skal velge hvem som skal få det, tror hun ikke da at det er de kvinnene som står mest på sjøl, som får det?(Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.)
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-18:
Først en liten kommentar til innlegget til Karin S. Woldseth fra Fremskrittspartiet. Det er faktisk sånn at det har vært forbudt med vold mot familiemedlemmer lenge. Noen av oss har vært engasjert i krisesenterbevegelsen fra den startet. Jeg må si at det er ganske nedslående at på tross av at dette er forbudt, så skjer det hele tida. Bare å forby noe er dessverre ikke alltid nok. Det er mange andre ting som også må på plass. Det er ikke sånn at når vi her i Stortinget har vedtatt noe, er jobben gjort. Jeg blir litt oppgitt over den måten å argumentere på. Men så til dette med obligatorisk introduksjonsprogram, for det er en svært viktig sak. Vi har tenkt at det må være både en gulrot og en pisk for å få dette til – en rettighet og en plikt. Og det er ikke slik at 2 G er noe alternativ for den som kan gå rett ut i arbeidslivet i en jobb, da vil man jo tjene mer – og vil velge det. Veldig mange kan det, og et slikt obligatorisk introduksjonsprogram stenger overhodet ikke for en slik løsning. Tvert imot står det i innstillingen fra en enstemmig komite at man enten må ha gjennomgått et slikt introduksjonsprogram, eller så må man på annen måte ha skaffet seg tilsvarende kunnskap for å kunne få permanent bosettingstillatelse. Når vi har tatt inn 2 G, er det ikke for å slå beina under forsørgelsesplikten, men det er for å legge inn en gulrot for dem som ellers kun vil ha som alternativ å være hjemme. Det ligger altså en gulrot her for disse kvinnene, for vi vet at enkelte menn ikke ser noe stort poeng i at kvinnene skal kunne skaffe seg kunnskap. Noen av dem ser tvert imot en trussel i det, for da kan kvinnene stå på egne bein og ta seg fram i samfunnet. Jeg blir litt i stuss over statsrådens iherdige argumentasjon mot en slik tankegang, særlig fordi det er en enstemmig komite som slutter seg til disse prinsippene. Betyr det at regjeringspartiene på Stortinget, statsrådens eget inkludert, er i konflikt med sin egen regjering når det gjelder disse temaene? Og betyr det at Regjeringen ikke er innstilt på å utrede en slik innretning på dette introduksjonsprogrammet, men tvert imot kommer til å presentere noe helt annet for oss som beslutningsgrunnlag?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-18:
Når det først gjelder forslaget om imamene, er det ganske oppsiktsvekkende at man velger ut for det første én trosretning og sier at dette skal gjelde spesielt for den. Jeg har lyst til å minne om at det ved mange anledninger har vært sagt svært hårreisende ting også fra andre typer kirkeledere. Jeg lurer på hva Fremskrittspartiet har tenkt å gjøre med bl.a. kirkesamfunn som det nå viser seg har skjult og dekket over både incest, voldtekter og tvang. Hva gjør vi med det? Det er faktisk et vesentlig problem som vi burde ta tak i. Det er altså slik at det innenfor mange slike tette samfunn som bygger på tro, foregår press og tvang, og det er et problem. Og det er fordi tro er så positivt og kan på en måte derigjennom også brukes så utrolig sterkt overfor dem som skal være en del av et fellesskap. Jeg er enig i at det krever utrolig mye av den som skal lede. Men det er altså uriktig å skulle si at man skal forby uttalelser, ytringer og holdninger. Det er rett og slett umulig, det er feil, og det er i tillegg til det farlig, for det betyr meningsterror. Så til denne troskapseden. Nå kommer det litt andre forklaringer på hva dette skal være. Det skal være en lojalitetserklæring osv. Men det står altså like fullt i dette forslaget at det også dreier seg om tradisjoner og normer. Jeg begynner å bli et voksent menneske. Jeg vokste opp i 1950-årene, med vesentlig andre tradisjoner og normer enn det de fleste lever etter i dag. På en del områder framstår det for noen som rosenrødt. For en del av de andre som levde i de tradisjonene og de normene som var i de samfunnene, så var det steinhardt – særlig kanskje for dem som var det man da kalte «uekte barn». Det var en norm, og det var godtatt å plage og herse med dem. For hundre år siden var det fullt godtatt. Og det var ansett som riktig at kvinner ikke skulle ha stemmerett. I en del av de familiene som vi har diskutert før i dag, der det dreier seg om tvangsekteskap og kjønnslemlestelse, er dette tradisjoner som de synes er bra for familien, for moralen, for oppbyggingen av hele samfunnet. Jeg er dypt uenig – og jeg kommer til å slåss mot det så lenge jeg lever. Men det er altså de samme argumentene de bruker som noen nå prøver å påføre det norske samfunnet, at vi skal begynne å agere på samme måten. Dere må være så snill å åpne øynene og se hva slags forslag dette er!
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-18:
Jeg har ikke sagt at det er en tradisjon i Kirken å drive med incest og voldtekt. Vi vet at det har forekommet. Det er skrevet bøker om det, det er gjort forskning på det, og det er skrevet avhandlinger om det. Problemet er at veldig sterk tvang og lojalitet kan eksistere innenfor tette kirkesamfunn, og at det påkaller ekstra varsomhet. Problemet med forslaget til Sandberg er at man etter det skal sverge troskap til tradisjoner og normer, man skal altså sverge troskap til alt, man stopper og fryser en samfunnsutvikling. En del av det vi synes er gode tradisjoner i dag, syntes man var hårreisende for hundre år siden. Det kan også være slik framover. Jeg vet hva jeg mener er bra og riktig i dag, og jeg kan argumentere for det. Men det kan godt hende at man om 50 år har et annet syn på ting, og det må også være lov. Det er ikke sikkert at jeg har noen moralske betenkeligheter med det. Så hvem er det som skal bestemme hvilke tradisjoner som er gode? Og hvem skal bestemme hvilke normer som er gode, og som man så skal sverge troskap til?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-04-18:
Av og til kan man få inntrykk av at Fremskrittspartiet for sin del mener at det er integrering som er problemet, mens de øvrige partiene mener at det er manglende integrering som er problemet. Det er jo en utfordring i seg selv. Men jeg er glad for at Fremskrittspartiet i innlegget varslet at man vil stemme for forslaget fra Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet, om obligatorisk integreringsprogram. Det tror jeg faktisk er et av de viktigste tiltakene for å få til en bedre integrering, og man får økte språkkunnskaper og økt kunnskap om det norske samfunnet, og at man ikke møter dem som får opphold i Norge med sosialhjelp, men med en form for arbeid og lønn. Men når jeg reiser spørsmålet om integrering, vil jeg også henlede oppmerksomheten på et tema i NRK Radio i morges. Jeg registrerte at Fremskrittspartiet nå i stor grad peker på det som skjer i Danmark. I Danmark har man altså gjort erfaringer med negative virkninger på integrering gjennom styrking av privatskolene på en slik måte at man har innvandrere i ett sett av skoler og andre i andre skoler. Ser representanten og Fremskrittspartiet det dilemmaet som ligger i at en politikk for å styrke private skoler og privatisering av skoleverket faktisk kan bidra til å forsterke integreringsproblemene, og at man gjennom den delen av Fremskrittspartiets politikk faktisk bidrar til å forsterke de problemene som representanten i innlegget så sterkt pekte på at man måtte redusere?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-04-18:
Jeg merket meg at statsråden sa at det i Stortinget slås inn en åpen dør. Men samtidig sier statsråden at Regjeringen vil legge til rette for frivillig bruk av introduksjonsprogram, mens flertallet i Stortinget i dag sier at det skal være et obligatorisk introduksjonsprogram. Arbeiderpartiet, sammen med SV og Senterpartiet og også med tilslutning fra Fremskrittspartiet, sier at det er så viktig at de som kommer til Norge, lærer seg norsk, at det er så viktig at de får økt kunnskap om det norske samfunnet, og det er så vellykkede forsøk med dette, at vi kan ikke fortsette med en situasjon hvor kvinner f.eks. ikke går på norskopplæring, men blir sittende hjemme og ikke får kunnskaper om det norske samfunnet, og ikke kan bidra til at deres døtre får mer kunnskap om det norske samfunnet, slik at vi er nødt til å gjennomføre dette som en obligatorisk ordning. Det er ikke å slå inn en åpen dør. Det er å åpne en dør som statsråden for svært mange fortsatt vil holde lukket. Derfor er jeg glad for at det blir flertall i dag for at ikke bare alle kommuner skal være pliktige til å gi et slikt tilbud, men at alle som kommer som flyktninger og får opphold på humanitært grunnlag, skal gjennomføre et slikt program, og at de for å få permanent bosettingstillatelse, må ha gjennomgått en grunnleggende introduksjon i norsk språk og samfunnsliv. En av de viktigste kvalitetene i det norsk samfunnet er at alle går i den samme skolen. Det hindrer sosiale skillelinjer. Nå åpner Regjeringen for flere private skoler. Det kan føre til at vi får én skole for flinke, én for mindre flinke, én for rike og én for fattige, men også at vi får én for muslimer, én for hinduer, én for buddhister, én for pinsevenner og én for adventister. Dette skaper skillelinjer i det norske samfunnet – skillelinjer også mellom innvandrere og nordmenn. Erkjenner statsråden at Regjeringens opplegg for privatisering av skolen også er en politikk som motvirker integrering av innvandrere, og som skaper større skillelinjer mellom innvandrere og øvrige innbyggere i Norge?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-04-18:
President, kan jeg få ordet til en åpenbar misforståelse?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-04-18:
Det er en åpenbar misforståelse dersom statsråden ikke kan lese hva som står i det som kommer til å bli Stortingets vedtak i dag. Der står det «introduksjonsprogram». Vi ønsker ikke at de som kommer til Norge, skal møtes av sosialhjelp. Vi vil at de skal møtes av et introduksjonsprogram, og det skal gjelde for alle.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-04-18:
Replikkordskiftet etter statsrådens innlegg overrasket meg. La meg derfor presisere at et flertall i Stortinget – Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, SV og Senterpartiet – i dag ser ut til å ville vedta at «Stortinget ber Regjeringen snarest mulig innføre et obligatorisk introduksjonsprogram» osv., og at «Regjeringen bes fremme nødvendige lovforslag slik at introduksjonsprogrammet kan kombineres med en introduksjonsstønad basert på den nyankomnes pliktige deltakelse i programmet». Det betyr at et flertall i Stortinget mener at i stedet for at man overfører penger til kommunene som skal gå til sosialhjelp for flyktningene og dem som kommer inn og får permanent opphold, skal de som kommer, møtes av et program som skal kombineres med at de kan motta en introduksjonsstønad som er knyttet til at de faktisk gjennomfører programmet. Flertallet har ikke detaljert kommet med føringer for hvor stor introduksjonsstønaden skal være, mv. I tillegg har komiteen bedt «Regjeringen vurdere» – og jeg understreker vurdere – «om tilbudet også bør gjelde ved familiegjenforening ved ekteskap». I det første tilfellet – vedtaket – ber man altså ikke om en vurdering. Der er det et vedtak. Ut fra det statsråden har sagt, ber jeg henne entydig bekrefte at hun vil følge Stortingets vedtak. Det vil si at statsråden i den lovsak hun har varslet, vil basere seg på Stortingets vedtak, ikke på situasjonen slik den er før Stortinget gjør sitt vedtak.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2002-04-18:
I starten i dagens innstilling sier en samlet komite klart og tydelig at den tar opp alvorlige problemstillinger. Jeg hadde tenkt å starte replikken nettopp med å berømme Fremskrittspartiet for det. Nå ble jeg litt forundret da representanten Sandberg startet sitt hovedinnlegg nærmest med å si at Fremskrittspartiet går foran, mens alle de andre er naive. Jeg opplever at det har vært en seriøs og alvorlig debatt. Man har tatt opp flere temaer. Kjønnslemlestelse er en grusom forbrytelse mot de barn og unge kvinner som utsettes for dette overgrepet. Det er derfor vi har lov om forbud mot kjønnslemlestelse. Foreldre har ansvar. Det er derfor vi har barneloven § 30 som fastslår innholdet i foreldreansvaret. Men jeg finner lite omsorg nettopp for dem som utsettes for overgrepet! Det Fremskrittspartiet fremmer forslag om og peker på, er foreldrenes ansvar, som vi allerede har slått fast. Vi har forbud mot tvangsekteskap, og det gir ikke rett til familiegjenforening. Likevel fremmer Fremskrittspartiet nettopp dette forslaget! Jeg lurer på hva hensikten til Fremskrittspartiet er med å fremme forslag som slår inn åpne dører. Har partiet en skjult agenda?
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2002-04-18:
Spontane debatter på grunn av uhyrlige handlinger kan bli vanskelig, det viste vel forrige replikkrunde. Derfor er jeg glad for at Senterpartiet sammen med Arbeiderpartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti slår fast at myndighetsalderen i Norge er 18 år, at det faktisk for myndige personer er lov til fritt å gifte seg med hvem man vil, og at retten til familieliv er slått fast i Den europeiske menneskerettighetskonvensjonen – at artikkel 8 der sikrer retten til å leve sammen. Jeg er glad for at Senterpartiet er med på å si at heving av aldersgrensen med sikte på gjenforening ikke bør gjennomføres, at heving nettopp kan ramme minoritetene, og at det vil være i strid med ikke-diskrimineringsprinsippet. Jeg tror det er viktig å legge prinsipper til grunn og ikke enkeltepisoder, hvor uhyrlige de enn måtte være. Derfor forundrer det meg når Senterpartiet i innstillingen sammen med Sosialistisk Venstreparti likevel finner det opportunt å slå fast at det utvilsomt vil være «lettere å hevde egne meninger og interesser i forhold til ekteskap for en person på 24 år enn en på 18. Å sette en aldersgrense for familiegjenforening vil kunne lette giftepress i tidlig alder, og være en lettelse både for ungdom og familie». Jeg skal i sommer i bryllup til en kvinne som er under 24 år. Jeg er rimelig sikker på at hun ville frabedt seg en slik regel.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2002-04-18:
For min del synes jeg det var et interessant innlegg fra representanten Karin Andersen. Det er jo slik at SV i alle år har vært i fremste rekke for å rakke ned på Fremskrittspartiets asyl-, flyktning- og innvandringspolitikk, og selv har de vært rimelig kritikkløse i forhold til den rådende politikken på dette området. Men nå synes altså partiet endelig å ha tatt realitetene på dette området noe mer innover seg. Som Karin Andersen sa: Vi tør nå snakke om dette åpent og ærlig. Jeg håper nå vi kan forvente et SV som vil være mer opptatt av å føre en realistisk politikk og debatt og dialog på dette området enn av fortsatt å bruke sin energi, som de ofte – så altfor ofte – har gjort tidligere, på å skjelle ut og rakke ned på Fremskrittspartiets forslag. Karin Andersen sa også at når det gjelder kjønnslemlestelse og familievold, står SV på jentenes side. Ja, det gjør selvsagt også Fremskrittspartiet. Så kan en jo da spørre: Hvorfor er det så vanskelig for SV å stemme for kanskje et par av Fremskrittspartiets gode forslag? For eksempel forslag nr. 13: «Stortinget ber Regjeringen fremme forslag om ansvarliggjøring av foreldre for gjennomført og avdekket kjønnslemlestelse.» Dette må jo akkurat være å stå på jentenes side. Vi har også forslag nr. 15: «Stortinget ber Regjeringen fremme forslag om å øke strafferammen for vold og trusler mot egne familiemedlemmer.» Det må jo akkurat være mye av det som representanten Karin Andersen omtalte i sitt innlegg. Da kan en jo spørre: Hvorfor er det så vanskelig å støtte nettopp slike forslag, som SV – så vidt jeg skjønner – faktisk er enig i?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2002-04-18:
Representanten Magnhild Meltveit Kleppa avsluttet sitt innlegg med å spørre: Er integreringen mislykket? Hvis vi går en dag eller to tilbake, uttalte partileder Odd Roger Enoksen i Senterpartiet at vi har feilet i integreringspolitikken. Det er klart at temaet for den debatten vi fører her, også er en del av den totale norske integreringspolitikken, asyl-, flyktning- og innvandringspolitikken. Videre sa Odd Roger Enoksen, partileder i Senterpartiet: Det har vært «Frp mot oss andre». Det sa han ifølge Dagbladet i går. Han sa også at han ville kaste kriminelle utlendinger ut av landet og frata dem statsborgerskapet. Dette er jo hardt skyts fra en partileder og et parti som en må kunne si har vært i første rekke for å forsvare den samme politikken som han nå innrømmer er forfeilet. Er det nå slik at Senterpartiet er blitt et parti som skal innta en restriktiv politikk på innvandrings-, asyl- og flykningområdet? Deles Enoksens synspunkter av komitelederen, Magnhild Meltveit Kleppa fra Senterpartiet?
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2002-04-18:
Først vil eg presisera at Kristeleg Folkeparti alltid har vore for ei god integrering. Når vi ikkje har lukkast fullt ut med den integreringa i samfunnet som vi har gjeve uttrykk for før, og som mange andre har gjeve uttrykk for før, så er det eit felles ansvar. Det er ikkje berre denne regjeringa sitt ansvar, det er alle dei tidlegare regjeringane sitt ansvar – inkludert den regjeringa som Sigvald Oppebøen Hansen har tilknyting til. Representanten Sigvald Oppebøen Hansen veit sikkert også at når ein er i ein regjeringssituasjon, med regjeringsmakt og den moglegheita ein har til å påverka utviklinga, er ein ikkje alltid med på å slå inn opne dører. Vi er heilt klart, slik Oppebøen Hansen påpeikte, med i eit fleirtal som seier at innvandrarar og minoritetar treng språk- og samfunnskunnskap for å verta betre integrerte. Men vi har altså ikkje behov for å vedta alt det vi meiner, gjennom forslag. I tillegg har vi eit behov for ei tilnærming til alle dei kommunane som no har problem med å motta flyktningar. Vi har behov for å ha ein dialog med dei, slik at ei god opplæring, både i samfunnskunnskap og norsk språk, vert ein realitet, og vi vil innføra dette på ein måte som er mjukare enn det fleirtalet her kanskje ynskjer. Vi står overfor store problem med å integrera flyktningar og asylsøkjarar i kommunane, og vi tek det på alvor. Det betyr ikkje at vi kjem til å nedprioritera dette arbeidet.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2002-04-18:
Forskjellen på Framstegspartiet og Kristeleg Folkeparti er vel at vi har ei stor tiltru til at Regjeringa skal gjennomføra den integreringspolitikken som vi ynskjer, og at vi skal få eit lukkeleg framhald på dette, slik at integreringa vert betre. No har Kristeleg Folkeparti alltid hatt ei anna tilnærming enn Framstegspartiet i det som var første spørsmål, nemleg familiegjenforeining. Vi ynskjer ein menneskeleg politikk på dette området, for vi innser at folk som kjem til dette landet, og som har fått opphaldsløyve her, også må ha rett til å verta gjenforeint med familien sin. Det er ein viktig del av det menneskelege livet, og vi har heile tida hatt ei anna tilnærming til dette. Derfor vil vi ikkje ha innstramming i familiegjenforeining. Når det gjeld underhald og forsørgingsplikt, ynskjer vi å innføra noko slikt, men vi ynskjer ikkje å ha bustad med. Det er forskjellen i desse forslaga. Vi er også her trygge på at Regjeringa skal føreslå endringar i «utlendingsforskriftens bestemmelser om krav til underhold ved søknad om familiegjenforening på grunnlag av ekteskap», slik det står i tiltaksplanen om tvangsekteskap, på side 20 i innstillinga. Det å vedta noko som vi alt har sagt at vi vil gjera, er ikkje den måten vi arbeider på i forhold til Regjeringa. Det ber eg representanten frå Framstegspartiet om å ha forståing for, og med litt regjeringserfaring trur eg at dei ville hatt den forståinga. Når det gjeld obligatoriske helseundersøkingar, seier eit fleirtal at vi skal ha fleire helsekontrollar, og at vi skal ha ei styrkt skulehelseteneste. Her er spørsmålet kva som er vegen til målet, for det er innlysande at vi ikkje ynskjer desse overgrepa(presidenten klubbar) (presidenten klubbar)
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2002-04-18:
Kristeleg Folkeparti og Regjeringa er svært opptekne av kvinners sjølvstendige val. Det dreiar debatten seg om i dag, og det vil også den lova som kjem i juni, dreia seg om. Då vil vi på kvalifisert grunnlag kunna ta stilling til alt dette som det blir spurt om her. Når det gjeld introduksjonsprogrammet, har eg svara på det. Vi ynskjer altså introduksjonsprogram, men vi ynskjer ikkje å vedta det no. Vi har fremja heile 30 tiltak mot tvangsgifte, og det vil koma mange forslag til tiltak mot kjønnslemlesting frå Regjeringa. Vi meiner dei er gjennomarbeidde, og vi meiner at dei er målretta. Når det gjeld kontantstøtta, ynskjer ikkje vi, slik som SV, å kasta barnet ut med badevatnet – kanskje dei ikkje hadde oppdaga barnet i det heile. Kvinner som vil vera heime med eigne barn, må ha same rettar og få same moglegheiter og rettferdig støtte frå storsamfunnet som dei som har barna sine i barnehagar, får. Men ærleg talt: Å ta frå alle norske kvinner som ynskjer å vera heime med sine barn, kontantstøtta fordi nokon i innvandrarmiljøa brukar dette på ein annen måte enn det vi hadde tenkt, synest eg er urimeleg.