trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2020-05-05:
Lovendringen som er lagt fram, kommer til å bli enstemmig vedtatt. Alle er enig i den. Det SV har gjort i merknadene, er å understreke noe av det som står i proposisjonen, og som vi mener er viktig når man skal vurdere dette. For det handler om at det skal være rimelighet og forsvarlighet i disse avgjørelsene også, slik som det står i proposisjonen. Det er i første rekke overfor utlendinger med begrenset tilknytning at det i praksis vil bli spørsmål om utvisning etter de nye bestemmelsene. Det står også i proposisjonen. Det er viktig å understreke. Det samme må gjelde dersom saken berører barn, og hensynet til barnets beste taler mot utvisning. Der er det grunn til å etterlyse det arbeidet som Stortinget har vedtatt at regjeringen skal gjøre, med alternativer til utvisning også i andre saker som berører barn. Vi har også lagt fram et forslag om å ivareta barnets beste i asylsaker ellers, så her har Norge en del å gå på når det gjelder å ivareta hensynet til barna i disse sakene. Men vi har også en egen merknad, og det gjelder oppfølging av anmodningsvedtak nr. 856, om oppholdstillatelse på grunn av mishandling i samlivsforholdet. Der sier regjeringen at de kvitterer ut denne saken. De har gått igjennom det og anser at de faktisk følger lovgivers intensjon med disse bestemmelsene slik de praktiseres i dag. Vi har fått mange henvendelser fra bl.a. JURK – Juridisk Rådgivning for Kvinner – som forteller at dette er et veldig vanskelig felt for dem, og at de har fått beskjed fra UDI om at UDI ikke vil endre praksis siden de har fått beskjed fra regjeringen om at de er enig i den praksisen som følges i dag. Det er ikke det samme som å ivareta lovgivers intensjon, nemlig at man får oppholdstillatelse i Norge på grunn av mishandling i samlivsforholdet. Høyesterett har bedt om en vurdering av dette. Vi mener at det som står i proposisjonen, ikke er noen utkvittering av dette viktige temaet, og at det er behov for at regjeringen gjennomgår flere domsavsigelser, både positive og negative vedtak i utlendingsforvaltningen, og har kontakt med organisasjoner som jobber med dette for å sikre at terskelen er så lav som den var forutsatt å være da Stortinget vedtok disse bestemmelsene. Jeg tar opp SVs forslag, som står i innstillingen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2020-05-05:
Først må jeg rette opp en forsnakkelse i innlegget mitt, for jeg sa at det var Høyesterett, men det er Borgarting lagmannsrett som har stilt spørsmål ved om det er lagt til grunn en for høy terskel for hva som omhandles av mishandlingsbestemmelsen i UNEs praksis. Det er jo det spørsmålet som regjeringen sier er kvittert ut med denne proposisjonen. Og det regjeringen viser til, er at UNE sjøl har gått gjennom dette, og at de ut fra denne gjennomgangen i UNE og UDI konkluderer med at bestemmelsen er i tråd med lovgivers intensjon. Når en domstol påpeker at man antar at forvaltningen praktiserer et lovverk feil, og vi nå har hatt ganske mange saker som viser at det har gått galt – hva slags rutiner har departementet på å sjekke at dette blir undersøkt grundig?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2020-05-05:
Det vi har bedt om, er en ordentlig gjennomgang av dette, basert på bl.a. Borgarting lagmannsretts kjennelse og spørsmål i denne saken, og også på erfaringene fra de rådgivningstjenestene for kvinner som jobber med disse sakene. De sier nå at de fraråder kvinner å søke opphold etter denne bestemmelsen, fordi denne er så vanskelig å komme igjennom på, sjøl i saker der de mener at bevisene er ganske klare. Så problemet her er at det er ganske stor forskjell mellom det statsråden sier, og det de som jobber med dette i praksis, opplever. Jeg tror at både statsråden og jeg er veldig opptatt av at dette blir ivaretatt i den intensjonen som lovgiver har hatt, nemlig at her skal beviskravene være lave. For dette er veldig alvorlige saker der kvinner – i hovedsak – er de som har behov for beskyttelse. Så spørsmålet er om statsråden vil se på denne saken på nytt.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2020-05-05:
Jeg synes vi skal snakke ærlig om denne ordningen. Slik den er nå, er det i hovedsak unge mennesker fra fattige land som ser på dette som en mulighet til å komme til Vesten, og det er familier med god råd og god plass som ønsker å ha hjelp i huset og hjelp til å passe ungene. Det er hoveddelen av dette. Jeg er enig med Arbeiderpartiet i at da handler det om at man må ansette folk til vanlig lønn eller åpne for arbeidsinnvandring på dette området og betale skikkelig lønn. Noen av kravene i denne ordningen gjør at man blir ekstremt utsatt. Det at man må bo i vertsfamilien, gjør at man er ekstremt utsatt for overgrep og for utnytting. Man er i en veldig avhengighetssituasjon. Det andre er at oppholdstillatelsen er knyttet til vertsfamilien. Ser ikke statsråden at dette gjør ordningen veldig usikker for den som er au pair?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2020-05-05:
Jeg kjenner veldig få som har hatt au pair. Det sier vel kanskje litt om at vi er fra litt forskjellige sider av samfunnet. Men jeg har som sagt ingen ting imot verken kulturutveksling eller at noen får hjelp i huset eller til å passe barna. Det jeg har svært mye imot, er at vi har en ordning som forplikter mennesker som kommer fra vanskelige vilkår i andre land og ønsker å bedre livet sitt, til å bo med vertsfamilien og med det å utsette dem for å bli utnyttet på en måte som nesten er umulig å avdekke, i hvert fall når vi har fjernet de juridiske hjelpeinstansene som var ved kontoret som Norsk Folkehjelp drev, og som Caritas nå har fått ansvaret for, men som ikke lenger innbefatter den juridiske hjelpen som au pairene fikk før. Det andre er at vi har en ordning der oppholdstillatelsen til disse menneskene er knyttet til vertsfamilien, altså at man ikke sjøl får oppholdstillatelse og sjøl kan forlate en vertsfamilie uten å være redd for å miste oppholdstillatelsen. Det betyr at terskelen er veldig høy før man sier fra. Det kan man snakke om med dem som drev hjelpetelefonen for au pairene da Norsk Folkehjelp hadde den. Det var ikke småtteri av saker som kom inn der. Men der hadde de juridisk kompetanse på plass som kunne stille opp, slå i bordet, få satt skapet på plass og sørge for at folk skjønte at det var lover og regler som skulle følges, og at det var noen som passet på. Det er ikke alle dette gjelder, men det er for mange. Det betyr at vi fremdeles holder oss med en ordning der risikoen vi utsetter dem som kommer til Norge for, er utillatelig høy. Vi vet at flere blir utnyttet. Det er ingen grunn til å vente med flere endringer på dette området. Det er f.eks. ingen grunn til å vente med å endre det slik at vertsfamiliene skal ha plikt til å dokumentere at det faktisk foregår en kulturutveksling, for det har de ikke nå. Det er ingen grunn til å vente med å endre på gebyret som ilegges hvis man skal bytte vertsfamilie, som en au pair må betale sjøl. Hvorfor i all verden skal det være slik? Vi skjønner at et menneske som lever på aupairlønn og antakeligvis har dårlig råd fra før, også vil kvie seg ut fra økonomiske årsaker. Her er det mye som må forandres hvis denne ordningen skal bestå.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2020-05-05:
Jeg tror kanskje det er behov for en geografitime også. Jeg så en ganske morsom sak på YouTube i går, der amerikanske statsborgere ble presentert for et verdenskart og bedt om å peke på noen land. Veldig mange av dem pekte på Afrika som et land. Nå opplever jeg også at det er noen i denne salen som mener at Afrika er et land. Afrika er en verdensdel, med svært mange land. Og det er ganske stor forskjell på en ordning med kulturutveksling og det at mennesker av ulike grunner flytter til andre land. Det gjør nordmenn også, og det er det mange grunner til at man gjør. Det er helt legitimt. Dette kulturutvekslingsprogrammet som nå foregår i stor grad mellom Norge og Filippinene, kommer av at unge mennesker på Filippinene har et stort behov for å tjene penger og komme seg ut i verden. Det synes jeg er helt legitimt, jeg skjønner dem. Jeg synes ikke det er galt. Det jeg synes er galt, er at Norge ikke beskytter dem mot utnytting når de kommer hit. Det er det som er problemet, og når flertallet motsetter seg det, får man slutte å kalle dette en kulturutveksling, for det er det ikke. Dette er hushjelp, sånn det er i dag. Til lovreguleringen av DNA-testing: Jeg er glad for det fordi det på en måte er fakta som kan tas fram, og som selvfølgelig kan være til hjelp for norske myndigheter, men også til hjelp for den det gjelder, for å kunne bevise hvem man er. Det bør man få mulighet til. Det er en del som er blitt nektet det i Norge, knyttet til asylsøknader. De er blitt nektet å avgi DNA som et bevis på hvem man er. Det må det bli slutt på. Det andre er denne debatten om juks og fanteri. Ja, det forekommer. Men det er også sånn at i andre land har man litt andre familiestrukturer. Jeg sier ikke at vi skal akseptere det, men det er av og til slik at f.eks. en tante tar til seg et barn som sitt eget fordi mor og far er døde, uten at det er regulert ved adopsjon eller annen slags måte. Å framstille det som juks og fanteri og vondt i sinnet er ikke riktig. Jeg sier ikke at det skal godtas, men jeg sier at vi får omtale det med nødvendig respekt, for det er grunn til å ha respekt for dem som bistår i slike vanskelige situasjoner.
Monica Mæland (Høyre), 2020-05-05:
Jeg er glad for bred støtte i komiteen til regjeringens forslag. Jeg tolker innstillingen fra komiteen som en tydelig enighet, både om at det er viktig å få sendt ut av landet enkeltpersoner som begår straffbare handlinger, og at rettferdige utvisningsregler er viktige for å bevare tilliten til innvandringspolitikken. Mens det ofte blir debatt om utvisningssaker som gjelder personer med langvarig opphold og foreldreansvar for barn i Norge, oppfatter jeg at det er bred oppslutning om at det bør reageres strengt overfor utlendinger som har kortvarig opphold og begrenset annen tilknytning. Når utlendinger uten tilknytning begår straffbare handlinger, som gjerne også kan være egnet til å skape bekymring i befolkningen, er det både riktig og viktig at utlendingsmyndighetene kan treffe vedtak om at de er uønsket i Norge. Så har jeg merket meg Fremskrittspartiets forslag om utvisning for brudd på politivedtekter. Forslaget gjelder utlendinger uten oppholdstillatelse, herunder utlendinger som har en søknad til behandling. I denne sammenheng vil jeg vise til at brudd på politivedtekter kan straffes etter politiloven, og at strafferammen er bøter eller fengsel i inntil tre måneder. Straff for brudd på politivedtekter gir da allerede i dag tilstrekkelig grunnlag for utvisning av utlendinger uten oppholdstillatelse. Noe annet er det dersom utlendingene er asylsøkere. Da må selvsagt behovet for internasjonal beskyttelse vurderes før det kan bli aktuelt med utvisning. I forlengelsen av dette vil jeg også vise til det som er opplyst i lovproposisjonen om at departementet den 30. januar i år ga en instruks til UDI og politiet om at de på nærmere vilkår skal vurdere utvisning av utlendinger uten oppholdstillatelse som blir straffet bl.a. for ordensforstyrrelser, eller for ikke å etterkomme politiets pålegg om å fjerne seg fra et område. Jeg har videre merket meg forslaget fra Fremskrittspartiet om at det skal kreves lengre botid i Norge enn i dag for EØS-borgere før man skal oppnå det høyeste nivået av beskyttelse mot utvisning. Dette ligger imidlertid utenfor det norske myndigheter kan vedta innenfor rammen av EØS-regelverket. Som det framgår av avsnitt 6.6 i proposisjonen, følger det av det relevante EU-direktivet at det høyeste nivået av beskyttelse mot utvisning skal inntre når utlendinger har oppholdt seg i utvisningsstaten de siste ti år. Så vil jeg understreke behovet for at justeringer og forbedringer i regelverket er noe departementet hele tiden vurderer. Jeg er bl.a. opptatt av hvordan departementet skal møte nye utfordringer som etatene våre gjør oppmerksom på.
Monica Mæland (Høyre), 2020-05-05:
Det jeg har fått opplyst i saken – jeg må si det på den måten, siden jeg har noe begrenset erfaring fra dette departementet ennå – er at departementet har gått grundig igjennom praksisen til etatene, altså UDI og UNE, og rettspraksis. Så sier man at rettspraksis er begrenset, men den praksisen man har, tyder ikke på at man ikke er i samsvar med lovgivers intensjon. Når det gjelder UNE og UDIs praksis, sier man at beviskravet i mishandlingssaker etter utlendingsloven er lavt. Det stilles ikke dokumentasjonskrav. Hovedregelen er tvert imot at søkers framstilling skal legges til grunn. Samlet sett må det legges til grunn at bestemmelsen praktiseres i tråd med lovgivers intensjon, og at bestemmelsen ivaretar voldsutsatte på en god måte, og derfor har regjeringen ikke foreslått endringer. Så her legger man altså helt andre dokumentasjonskrav til grunn, og man legger søkers framstilling til grunn. Og da lytter jeg gjerne til hvilke forslag vi eventuelt skulle ha fremmet utover dette.
Monica Mæland (Høyre), 2020-05-05:
Det er veldig vanskelig når etatene, som vi innhenter informasjon fra, har én opplevelse, og de som rådgir, en annen. Det betyr rett og slett at jeg er nødt til å gå igjennom dette, og jeg er helt åpen for å foreslå endringer hvis det er grunnlag for det, men basert på den informasjonen jeg hadde, synes det ikke å være slik. Men jeg er innstilt på å gå en ny runde og eventuelt komme tilbake til Stortinget hvis det er grunnlag for det.
Monica Mæland (Høyre), 2020-05-05:
Nei, det er jeg ikke kjent med, men det har jeg heller ikke spurt om, for denne debatten handler om hjemmel til å gjøre det. Så er det opp til politiet både å etterforske og avdekke, og det er opp til domstolene å straffe. Mitt svar på Fremskrittspartiets forslag var da at den hjemmelen man her ønsker å ha, har man allerede. Det er et annet spørsmål hvorvidt den brukes, og hvorfor den ikke brukes. Men jeg opplever at dette kan man gjøre, og kanskje er det mer aktualisert etter den instruksen vi ga i januar til både UDI og politiet, bl.a. om bortvisning fra steder etter pålegg fra politiet.
Monica Mæland (Høyre), 2020-05-05:
Jeg har nyere tall enn det: I 2019 ble det innvilget 689 aupairtillatelser, og 90 pst. av dem var fra Filippinene. Så har jeg, i motsetning til representantene, ikke alder på dem det gjelder. Jeg må si jeg reagerer litt på at representanten ber meg spekulere rundt motivet for at mennesker søker språkutveksling, kulturutveksling, med andre land. Det har jeg ikke noe grunnlag for. Jeg har et grunnlag for å si om dette er en ordning vi ønsker å beholde. Det gjør vi. Vi vet at det er dilemmaer, slik jeg redegjorde for. Vi vet at noen dessverre misbruker ordningen, og det må vi gjøre noe med. Men jeg har også lang erfaring med, blant helt vanlige familier, at dette er gode ordninger som fører til vennskap for livet. Så det å be meg spekulere rundt dette kommer jeg rett og slett ikke til å gjøre.
Monica Mæland (Høyre), 2020-05-05:
Jeg reagerer rett og slett på spørsmålet; jeg undrer meg litt på motivasjonen for det. Jeg kan jo spekulere, selvfølgelig kan jeg det. Jeg kan spekulere på hvorfor de fleste sjøfolk på norske skip er filippinere. Det har kanskje å gjøre med den kulturen man har for det. Det kan gjelde det samme for mennesker som søker seg til Norge: Det kan være en kultur for det, at man snakker med hverandre, at man har gode erfaringer med det. Jeg kan faktisk ikke begi meg inn på det. Jeg kan innestå for at vi skal ha lovregler som hindrer misbruk av en ordning jeg i hovedsak oppfatter å være god, men som har noen sider ved seg som vi må regulere, og derfor gjør vi det.
Monica Mæland (Høyre), 2020-05-05:
Det er vel nettopp fordi det ikke skal være ren arbeidskraft, og fordi det ikke skal være hushjelp, slik representanten Andersen uttrykte seg. Begrepet «familie» er mangfoldig, og vi har mange typer familier i Norge. Jeg tenker at det å ekskludere familier uten mindreårige barn ikke er rett i en ordning som handler om språk og kultur. Jeg tenker at det kan være mange familier som kan gi gode tilbud om dette, innenfor rammen av det aupairordningen er ment å være. Derfor tenker jeg det ville være veldig ekskluderende om man skulle si at det forutsetter mindreårige barn.
Monica Mæland (Høyre), 2020-05-05:
Jeg må innrømme at jeg synes dette blir en debatt bygd på en god del fordommer. Jeg kjenner veldig mange som har hatt au pair, som ikke har veldig god råd eller veldig mye plass, men som har benyttet ordningen, og hvor det som sagt har skapt vennskap for livet. «Veldig mange» var kanskje å overdrive – jeg kjenner i hvert fall en god del. Det er også slik at i hvert fall i min ungdom var det en del norske som reiste ut for å være au pair, for å bo i en familie. Jo, man er utsatt da. Ja, man kan risikere ting. Det gjelder gjensidig, og derfor må vi ha et regelsett knyttet til dette. Vi må ha ordentlige rammer rundt det, og det er det vi forsøker å få på plass. Men jeg mener at i utgangspunktet er det slik at de fleste ikke utnytter denne ordningen, og at de fleste au pairer faktisk opplever at man får lære et annet land, andre kulturer, andre språk å kjenne. Jeg håper i hvert fall det.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2020-05-05:
Takk til saksordføreren for en bra gjennomgang. Arbeiderpartiet støtter forslaget om å kunne pålegge en DNA-test, og mener at det er et skritt på veien til å styrke rettssikkerheten for dem som søker. Så det er vi for. Det vi ikke er for, er aupairordningen. Det er egentlig merkelig at det ikke allerede for lenge siden er et flertall i denne salen som innser at dagens aupairordning ikke har noen reell kulturutveksling i seg. Det er rett og slett bare ikke slik. Det er veldig snodig, fremdeles i 2020, at alle de eksemplene vi har bak oss også i nyere tid på at denne ordningen slett ikke blir brukt som den var tenkt, som en kulturutveksling, ikke har gjort såpass inntrykk – og at ikke de faktaopplysningene som har kommet rundt det, har gjort – at vi for lengst kunne vært enige om å avvikle dagens aupairordning. Så savner jeg egentlig det sterke forsvaret for den kulturutvekslingen fra dem som da tydeligvis er for den. For jeg hører veldig lite til de gode argumentene for hvorfor alle disse filippinske jentene er så sterkt opptatt av norsk kultur. Det er ikke slik det fungerer i praksis. Det er slik som forrige taler sa: Dette er stort sett billig hushjelp, dette er billig vaskehjelp, dette er billig barnepass, dette er billig arbeidskraft som kan gå ut og lufte bikkja di. Det er helt greit at folk ønsker disse tjenestene, men da synes jeg man kan kjøpe seg dem, for det fins firmaer i Norge som leverer disse tjenestene – både barnepass, lufting av hund, vask og stryk av klær og alle disse tingene. Det fins det firmaer i Norge som leverer, og man kan betale vanlig norsk tarifflønn for å få det gjort. Da er det helt i orden, og det er vi ikke imot. Men denne aupairordningen slik den fungerer i dag, burde vi snarest avvikle, og vi har da også forslag om å be regjeringen «starte arbeidet med å avvikle dagens au pair-ordning og etablere en ny ordning som sikrer at formålet er kulturutveksling, og som sikrer deltakerne mot utnytting». Det er som sagt snodig at det fremdeles er et flertall i Stortinget som mener at dagens aupairordning er så grunnleggende viktig som kulturutveksling at den må man for enhver pris beholde.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2020-05-05:
Tall fra 2017 viser at ca. 960 mennesker fikk tillatelse til å være au pair i Norge, og obs, obs: 850 av de ca. 960 viste seg å komme fra Filippinene. Jeg lurer på: Hva tror statsråden er årsaken til at unge filippinere er så sterkt opptatt av norsk kultur? Det er påfallende tall når vi har om lag 960 som får tillatelse til å være au pair i Norge, hvorav ca. 850 av dem er fra ett bestemt land, altså fra Filippinene. Hva tror statsråden er den underliggende årsaken til at unge innbyggere i Filippinene er så sterkt opptatt av å komme til Norge for å drive kulturutveksling?
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2020-05-05:
Statsråden spekulerer jo rundt en hel del andre spørsmål, til andre tidspunkt, så jeg tenkte hun kanskje kunne tenke litt høyt rundt hvorfor andelen er så høy fra ett bestemt land. Og de tallene som statsråden legger fram, som er fra 2019, er ikke noe annerledes enn dem som er fra 2017, egentlig; det er ikke store forskjellen på dem. Der er fordelingen ganske lik. Det er altså så sterk overvekt fra ett land at det må være mulig å spørre statsråden, uten at det skal bli spekulativt i det hele tatt, hva hun tror er hovedårsaken til at ett land er så sterkt overrepresentert som au pairer i Norge.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2020-05-05:
Det er et ærlig standpunkt, mener jeg, at vi foreslår at en ordning som så tydelig ikke lenger har kulturutveksling som formål, avvikles. Det burde ikke skape det store, hjertebankende motengasjementet hos representanten Engen-Helgheim – eller hos noen andre for den saks skyld. Jeg skal ikke bruke veldig mye mer tid på denne saken, men jeg skal bare avkrefte at opprinnelseslandet til dem som kommer som au pairer til Norge, har noe med det standpunktet å gjøre, og det vet også representanten Engen-Helgheim utmerket godt. Jeg skal ikke argumentere noe videre for det. Det holder å si at ordningen er utdatert, og det er oppsiktsvekkende at ikke representanten Engen-Helgheim også innser det.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2020-05-05:
Lovforslaget omhandler to hovedspørsmål: Det er pålegg om DNA-testing, og det er utestengelse fra aupairordningen for vertsfamilier som utnytter au pairen. Senterpartiet støtter det første forslaget. Det er viktig at søkere får mulighet til å bevise slektskapet sitt gjennom DNA-testing. Samtidig understreker komiteen at DNA-testingen ikke kan gjennomføres ved tvang. Det vil altså ikke være straffbart å nekte å gjennomføre en DNA-test. Det vil fortsatt være mulighet til å nekte. Dette vil styrke rettssikkerheten til søkeren, men det vil også motvirke misbruk av ordningen med familiegjenforening. Senterpartiet mener at hvis en nekter å gjennomføre DNA-testen, må hovedregelen være at det fører til avslag på søknaden. Så til spørsmålet om utestengelse fra aupairordningen for vertsfamilier som utnytter au pairen. Senterpartiet vil understreke at intensjonen med aupairordningen er veldig god. Intensjonene om språkopplæring, kulturutveksling gjennom arbeid og deltakelse i en familie er gode intensjoner, og ordningen baserer seg på verdier som gjør at den fortsatt bør bestå, etter vår mening. Ordningen er gjensidig fordelaktig både for vertsfamiliene og for ungdommene som reiser enten til eller fra Norge for å være au pair, så lenge regler og prinsipper som ligger til grunn for denne ordningen, følges, og det må vi forutsette. Vi ser at ordningen behøver forbedringer og innstramminger, men forutsatt at vi får på plass det, noe vi er på vei til å gjøre nå, mener vi den bør videreføres. Endringene som gjøres innenfor dagens system, mener vi gjør at den bør videreføres, og ikke at det, som det er foreslått her, opprettes et nytt kulturutvekslingsprogram som erstatning for dagens ordning. Vi vil altså heller sørge for at reglene blir etterfulgt og eventuelt strammet inn, slik at ordningen fungerer etter intensjonen. Sammen med SV har vi tidligere fremmet forslag om at det til dem som får tillatelse til å benytte seg av au pair-ordningen, bør stilles krav om at det skal være mindreårige barn i vertsfamilien. Vi er litt skuffet over at regjeringen ikke har tatt det inn i dette forslaget. Som sagt – vi mener det er bra at det nå strammes inn. Nå vil det være utestengelse i ti år, for grove forbrytelser på livstid, for dem som misbruker ordningen, og det er veldig bra. Vi håper at departementet vil følge denne saken videre framover og se om det virker etter hensikten. Det vil i alle fall vi i Senterpartiet gjøre. Hvis det ikke gjør det, blir vi nødt til å diskutere ytterligere innstramminger, for en forutsetning for at ordningen skal fungere slik den er tenkt, er at regelverket etterleves.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2020-05-05:
For Senterpartiet er det en forutsetning for at vi fortsatt skal støtte denne ordningen, at det faktisk er en kulturutvekslingsordning, og at det ikke blir billig arbeidskraft. Derfor har vi fremmet forslag sammen med SV om at det skal stilles krav om at det skal være mindreårige unger i familier som får tillatelse til å ha au pair. Det å passe unger er jo en lettere oppgave i en familie som er veldig godt egnet for en au pair. De skal ikke bli ansatt som hushjelp. Det er det veldig viktig at vi ivaretar, så jeg er litt skuffet over at regjeringen ikke har vurdert å ta det kravet inn i lovendringen. Hvorfor har statsråden valgt å ikke benytte seg av den muligheten, som faktisk kunne ha begrenset problemstillingen med at det blir ren arbeidskraft, slik enkelte mener?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2020-05-05:
Dette er en underlig debatt. Nå har mange av Høyres representanter vært på talerstolen og fortalt at endelig styrker vi lokaldemokratiet, nå skal det bli mer lokalt selvstyre, og dette er en seier for lokaldemokratiet. Jeg kan love salen at hver eneste kommunestyrerepresentant i Holtålen ble ganske sjokkert da de så dette høringsutkastet. Det er en liten liberalisering, som jeg selvsagt er enig i, fordi jeg har vært med på å fremme dagens forslag. Samtidig er det en sju–åtte begrensninger som er helt ødeleggende for lokaldemokratiet. Det er ødeleggende for hyttelivet og næringsutviklingen i min hjemkommune, og det vil føre til en voldsom verdiforringelse for dem som har kjøpt seg hytte der. Det skal nektes å kombinere leiekjøring og løyve til egen hytte. Det skal stilles krav om at bagasjen skal være tyngre – hvor mange kilo det skal være, aner ikke jeg. Det skal være krav om mengde og utstyr. Det foreslås å begrense antall turer, og at dette antallet skal settes lavt. Det skal pålegges kjørebok, og det skal pålegges at kommunen tegner et løypekart. Og ikke minst skal det føre til en enorm ekstra arbeidsbelastning på kommunene, fordi det skal søkes om nytt kjøreløyve hvert eneste år. I min kommune har vi 400–500 løyver til å kjøre til egen hytte, i tillegg til at vi har 15 leiekjørere, som gjør en god jobb. Det vil si at i stedet for å behandle i underkant av 100 kjøreløyver, skal vi nå behandle i underkant av 500 hvert år. Disse hyttene flytter sjelden på seg. Det er sjelden eierskifte, og ved eierskifte forsvinner dette automatisk, og ny eier må søke. Det er helt meningsløst at vi skal bruke byråkratiske ressurser på noe så «tullat». Når det gjelder å kombinere leiekjøring og løyve til egen hytte, er det en selvfølge i mange kommuner. Hos oss ville det overhodet ikke fungere hvis vi ikke kunne fortsette den praksisen. Noen påstår at det er en praksis i strid med lovverket. Da har i tilfelle Fylkesmannen i Sør-Trøndelag sovet de siste 30 årene, for vi har praktisert dette i 30 år, og det har fungert helt utmerket. Hvis vi ikke skulle fortsette med den kombinasjonen, ville vi bli nødt til å si at vi ikke har leiekjøringspraksis i kommunen. De som ikke har egen scooter, ville da helt miste mulighet til tilgang til en leiekjører. For det er ikke sånn at 15 leiekjørere kan kjøre for 500 stykker fredagen før palmehelgen og fredagen før vinterferien. Det er ikke slik dette fungerer i praksis. Skulle man hatt 50 leiekjørere til å fordele det, ville det ikke blitt noe igjen til noen. Ingen ville sittet med ansvaret å være tilgjengelig, hvis det ikke ble noe igjen av det. Dette er et voldsomt angrep på lokaldemokratiet.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2020-05-05:
Til representanten Haltbrekken om hvorfor vi ikke velger at dette skal igangsettes i dag: Hvis Haltbrekken hadde kikket på kalenderen, er det 5. mai i dag, og ifølge motorferdselloven er det 5. mai som er siste dagen for dispensasjonskjøring – det kan ha en viss sammenheng med det. Det blir hevdet at dette er et fullstendig frislipp, og at det vil bli mye tullekjøring, mye ulovlig kjøring og enormt mye støy i naturen. Det er ikke måte på hvor mange plager det skal bli med dette. Er det mange som har blitt tatt for tullekjøring og ulovlig kjøring – oppi alle fjell og med en henger med bagasje på? Den statistikken hadde jeg gjerne villet se. I min kommune er det i hvert fall ingen som blir tatt for tullekjøring med henger. Som vi alle vet, er det påbudt å kjøre med henger, det er ikke lov å drive persontransport. Man kjører kun med henger med bagasje, eventuelt med personer det er plass til i tillegg. Det er ikke denne gjengen som driver med tullekjøring noe sted i landet. Så ble det sagt at det var en trussel for villreinen. Sist jeg sjekket, var villreinen stort sett i nasjonalparker og en del i landskapsvernområder. Og sist jeg sjekket, var både landskapsvernområder og nasjonalparker underlagt et helt annet motorferdselsregime enn det vi diskuterer her i dag, som er det kommunene rår over per i dag. Dette er en krisemaksimering som ikke har noen rot i virkeligheten. Til representanten Agdestein, som holdt et veldig godt innlegg her i dag: Jeg var enig i alt, bortsett fra det at høringsuttalelsen var det som vi har foreslått her i salen. Det er det absolutt ikke. Det er én liberalisering i den høringsuttalelsen, og så er det sju innskjerpinger, som jeg på ingen måte vil være med på. Så jeg oppfordrer representanten Agdestein til å gjøre rede for hva hun mener om innskjerpingene som står i den høringsuttalelsen: Det skal være forbudt for kommuner å fortsette dagens praksis med å kombinere leiekjøring og løyve, det skal være krav om tyngde på bagasje, det skal være krav om mengde bagasje, det skal være krav om at kommunene skal begrense antall turer til et minimum, det skal være krav om å pålegge kjørebok, det skal være krav om å pålegge løypekart – og kommunene skal bli plaget til å behandle søknadene hvert år i stedet for hvert femte år, slik det er i dag. Mener representanten Agdestein det er en styrking av lokaldemokratiet, eller mener hun det er en svekkelse av lokaldemokratiet? Fra statsråden vil jeg gjerne ha svar på om han lover å følge opp forslag nr. 2 i dag. Da er alle forslagene som er i høringsuttalelsen, bortsatt fra 2,5 km-grensen, fullstendig ugjennomførbare.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2020-05-05:
Representanten Rodum Agdestein prøver igjen å skape inntrykk av at det som er sendt på høring, er det samme som det vi vedtar her i dag. Jeg utfordret statsråden i mitt forrige innlegg – jeg prøver igjen: Kan statsråden bekrefte at det vi nå vedtar her i dag, der Stortinget ber regjeringen sørge for at forskriften fører til forenklinger i regelverket og økt kommunalt selvstyre, blir fulgt opp? Eller kan vi risikere det som regjeringen foreslår i høringsutkastet, med kraftige begrensninger på kjøring både for dem som har hytte innenfor 2,5 km-grensen, og for dem som har hytte mye lenger unna, f.eks. med å stille krav til et fåtall turer, med å nekte å ha løyvekjøring kombinert med leiekjøring, med å pålegge kjørebok og med å behandle hvert eneste år? Kan statsråden bekrefte at det ikke er en trussel som kommunene skal leve i usikkerhet om det neste året?
Liv Kari Eskeland (Høyre), 2020-05-05:
Stortingsarbeidet er til tider både spanande, krevjande og lærerikt. Saka me i dag skal drøfta, har ei lang historie som har utvikla seg gjennom dei siste tiåra, gjennom skiftande regjeringar og skiftande stortingsfleirtal. I korte trekk handlar saka om eit unntakspunkt i motorferdsellova. Av omsyn til natur og friluftsliv er i utgangspunktet all motorferdsel, herunder bruk av snøscooter, forbode i utmark. Forbodet er nedfelt i motorferdsellova § 3, som lyder: «I utmark og vassdrag er motorferdsel ikke tillatt med mindre annet følger av denne lov eller vedtak med hjemmel i loven.» Det er ei rekkje unntak frå forbodet mot motorferdsel i utmark som i hovudsak gjeld ferdsel til ulike typar nytteføremål. Eit av unntaka gjeld rett til å frakta bagasje og utstyr til hytter som ikkje ligg ved vinterbrøyta veg. Det går fram av forskrift for bruk av motorkøyretøy i utmark og på islagde vassdrag § 5 første ledd bokstav c. Der står det at kommunestyret kan gje tillating til bruk av snøscooter for «eier av hytte for transport av bagasje og utstyr mellom bilveg og hytte som ligger minst 2,5 km fra brøytet bilveg når det i området ikke er mulighet for leiekjøring». Det er denne paragrafen me skal behandla i dag, basert på eit Dokument 8-framlegg frå Senterpartiet, der ein ønskjer å gå bort frå kravet om 2,5 km. Eg kan gjerne innrømma at den siste runden har vore noko krevjande, ettersom framlegget me her drøftar, kom midt i ei pågåande høyring om korleis 2,5 km-grensa skulle tolkast. Handsaminga av denne saka vart sett i gang medan kommunane hadde førre sak på høyring, og merknadane frå regjeringspartia ber klart preg av det. Som saksordførar ynskjer eg å takka komiteen for utvist tolmod og drøftingar i gjennomføringa av sakskomplekset, ettersom nye opplysningar har kome til etter kvart. Høyringsinnspela vart leverte med frist den 4. mars 2020. Dei viste at fleire kommunar hadde innspel på at 2,5 km-grensa burde vore fjerna, og at det må vera opp til kommunane sjølve å avgjera om og kor lang avstanda frå veg til hytte må vera før ein kan søkja kommunen om løyve til å frakta bagasje og utstyr sjølv. På bakgrunn av dette og det faktum at Arbeidarpartiet no har snudd i saka, og det er fleirtal i salen for å fjerna grensa, har departementet sendt framlegget ut på høyring. Det vert difor no opp til kommunane å køyra gode, demokratiske prosessar på kva grense ein ønskjer å leggja seg på. Høgre har alltid vore oppteke av lokaldemokratiet og lokal sjølvråderett. Eg håpar me får ein god og ryddig debatt.
Liv Kari Eskeland (Høyre), 2020-05-05:
Eg vil retta merksemda mot at det er sett fram ytterlegare to framlegg i denne salen i dag. Det går på datofrist for når endringane i forskrifta skal gjelda frå, samt at ein skal syta for at forskriftsendringane fører til forenklingar i regelverket og auka kommunalt sjølvstende. Regjeringspartia er opptekne av at når me no sender saka ut på høyring på ny, så lyttar me til kva kommunane og organisasjonane vil spela inn. Me er òg for stor grad av lokalt sjølvstyre og vel difor å avventa kva kommunane seier før me i vedtak i dag på førehand vil prosedera for korleis forskriftsendringane skal utformast – slik framlegg nr. 2 gjev uttrykk for. Vi vonar at kommunane tek seg god tid til å gje oss gode innspel, som vil gje tenlege formuleringar i forskrifta. Når det gjeld datofesting av forskriftsendringane, har me tillit til at prosessen går så effektivt som mogeleg, slik statsråden også tok til orde for, så det vert jobba godt med saka fram mot ei forskriftsendring. Me ser det ikkje nyttig å driva med detaljstyring av regjeringa, slik framlegget her legg opp til, og me har tiltru til at regjeringa ser verdien av å halda ei god framdrift, slik at endringane kjem på plass i rimeleg tid etter at høyringsfristen har gått ut. På bakgrunn av dette kjem regjeringspartia til å røysta mot også desse framlegga.
Runar Sjåstad (Arbeiderpartiet), 2020-05-05:
Stortinget behandler forslag om endring av forskrift for bruk av motorkjøretøy i utmark på islagte vassdrag. Samtidig sendte regjeringen sist fredag ut et lignende forslag på en bred høringsrunde. Det forslaget la så mange føringer for utformingen av den endringen, og har også spredt så mye usikkerhet rundt når den vil virke fra, at Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Fremskrittspartiet kommer med et løst forslag. Forslaget vi behandler her i dag, går ut på å åpne for at kommunene kan gi dispensasjon for bruk av snøscooter for å transportere bagasje og utstyr til egen hytte, selv om avstanden mellom hytte og brøytet vei er mindre enn 2,5 km. Det betyr at kommunene selv kan vurdere lokale forhold og forvalte reglene på en ansvarlig måte. Totalbelastningen når det gjelder støyproblematikk, natur, dyreliv og trivsel, må vurderes, men det mener vi at den enkelte kommune er best i stand til å gjøre. Også snøforholdene er viktige og avgjørende for om man åpner for snøscooterkjøring, og vi ser at det er store forskjeller i landet. Mens man har innført bålforbud for noen uker siden i sørlige deler av landet, har man altså metervis med snø – og selv den ivrigste snøscooterkjører er ganske lei – i nord, og mer snø er det lovet. Men det vi ser, er at enhver debatt om bruk av snøscooter og øvrig friluftsliv er preget av å være polarisert og normativ. Det skapes heftige debatter om hvorvidt man er for eller mot bruk eller endring i lov og forskrifter. Altfor ofte ser vi tendenser til å overdrive konsekvensene av enhver oppmyking eller tilpasning. Det blir brukt ord som fullt frislipp og liberalisering, men det er ikke det vi diskuterer her i dag. Det er slik at motorisert ferdsel i utmark i utgangspunktet er ulovlig, og så har vi en god del unntak. De unntakene er bygd opp over tid. Det er fornuft, men det stilles også krav for at man skal få unntak fra et strengt lovverk. Det er også slik at vi har et rimelig høyt bøtenivå for dem som bryter det lovverket. Det vi debatterer i dag, er faktisk en liten endring i et stort og strengt regelverk, og forslaget vil neppe få store konsekvenser. Med det tar jeg opp de løse forslagene fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Fremskrittspartiet.
Runar Sjåstad (Arbeiderpartiet), 2020-05-05:
Vi ser at det vi behandler i dag, ikke er en generell tillatelse for alle til å kunne kjøre utstyr og materiell til egen hytte. Det er en mulighet for kommunene til å gi den type tillatelse. I dag er det sånn at kommunene ut fra gitte kriterier og egne vurderinger enten tillater eller ikke tillater kjøring til hytter som ligger mer enn 2,5 km unna brøytet vei. Mener man virkelig at kommunene er godt i stand til å vurdere om nytten er der, om belastningen er for stor når hytta ligger bare over 2,5 km unna vei, har de ikke samme mulighet og forutsetning for å vurdere også når hytta ligger nærmere?
Runar Sjåstad (Arbeiderpartiet), 2020-05-05:
Jeg oppfatter at replikken min ble møtt med en rekke spørsmål, så jeg burde egentlig bedt om lengre taletid for å svare på alle spørsmålene. Men jeg har lyst til å si at Arbeiderpartiet absolutt er for et strengt regelverk. Samtidig er vi for fornuftige tilpasninger. Dette er en sådan, det er en relativt liten forskriftendring, det er en liten tilpasning, men det betyr mye for veldig mange. Så vi er for en restriktiv scooterlovgivning, men vi ønsker samtidig endringer. Da vil jeg spørre: Når man først velger å sende saken på høring så tett opp mot at Stortinget skal behandle den, hvorfor velger man samtidig å legge så mange restriksjoner og føringer, sånn at det i realiteten ikke åpner for å lette hverdagen for noen?
Runar Sjåstad (Arbeiderpartiet), 2020-05-05:
Presidenten sa at det meste måtte vel snart være sagt i denne debatten. Jeg er såpass enig at jeg skal begynne med å gjenta noe jeg sa i mitt tidligere innlegg.(Latter i salen) Det er sånn at enhver debatt om bruk av snøscooter og øvrig friluftsliv er preget av å være polarisert og normativ. Det skapes heftige debatter om hvorvidt man er for eller mot bruk eller endring i lov og forskrifter. Altfor ofte ser vi tendenser til å overdrive konsekvensene enhver oppmyking eller tilpasning måtte medføre. Fullt frislipp og liberalisering er det som blir nevnt først. Jeg skal ikke påberope meg å være den nye Snåsamannen, men jeg synes jeg fikk litt rett.(Munterhet i salen) Det handler ikke om frislipp og liberalisering, det handler om en liten oppmyking. (Latter i salen) (Munterhet i salen) Det høres her ut som om snøscooteren er i ferd med å overta alt. Det er ikke sånn det oppleves der ute. Tvert imot opplever vi at Fylkesmannen ofte strammer inn, pålegger kommunene å stramme inn praksisen rundt dispensasjoner. Det er også sånn at man har pålagt kommunene med etablert løypenett, med lovlig godkjente løyper, å ha en full gjennomgang i henhold til plan- og bygningsloven, noe som påfører kommunene våre millionutgifter. Det er mange som prøver å skille mellom dem som bruker naturen riktig, og dem som bruker den galt. Hvis man går og er svett, bruker man den riktig. Hvis man kjører scooter – de som har stått fast i overvann, vet at man blir rimelig svett av det også, og man får en naturopplevelse av de sjeldne.(Munterhet i salen) Det er sånn at mange har scooter, men de er også medlemmer av en friluftsorganisasjon, så det betyr ikke at man nødvendigvis har full enighet der. Privat har jeg to ski og én snøscooter. Mange bruker naturen på mange forskjellige måter gjennom hele året. Det er ikke sånn at folk kun er ute når de kan kjøre scooter. (Munterhet i salen) Jeg tror at det er plass til alle, og jeg skulle ønske at det også var mer romslighet og plass i debattene rundt snøscooterbruk. Det tror jeg alle ville være tjent med.
Runar Sjåstad (Arbeiderpartiet), 2020-05-05:
Bly ble oppført på myndighetenes prioritetsliste i 1997. Målet er å kontinuerlig redusere utslipp og bruk av stoffet i den hensikt å stoppe utslippene. Én ting er å stoppe utslippene, men i tillegg er vi nok nødt til å se på muligheter for å redusere, samle inn og rydde opp etter tidligere års bruk. Blyholdig ammunisjon utgjorde ca. 67 pst. av de totale blyutslippene i 2017. Blyhagl ble forbudt i Norge fra 2005, og utslippene fra blyhagl var lave i flere år. I februar 2015 opphevet imidlertid Stortinget det generelle forbudet, og det er nå tillatt å bruke blyhagl til jakt på angitte arter som ikke hovedsakelig hører hjemme i våtmarksområder. Blyhagl til jakt på gjess i innmark er også tillatt. I 2017 ble det importert nesten 60 tonn blyhagl til Norge. Norges Jeger- og Fiskerforbund har igangsatt et arbeid med å legge til rette for en full kartlegging av skytebanene til de lokale jeger- og fiskerforeningene. En slik kartlegging vil gi et godt utgangspunkt for en oversikt over eventuelle utfordringer når det gjelder forurensning som bør følges opp. Det er svært positivt at det legges opp til en samkjøring med skytebaneregisteret til Det frivillige Skyttervesen, og at informasjonen i dette registeret vil være tilgjengelig også for forvaltningen. Vi ser at lokal motstand mot etablerte skytefelt er økende. Bebyggelsen har kommet tettere og tettere inn på mange av de eksisterende skytefeltene, og da er det viktig at man gjør denne jobben, og at man skaper tillit for at man ikke slipper ut den type gift i lokalmiljøet. Da er det ikke godt å se oppslagene i media de siste dagene som viser at man til tross for forbudet har brukt tonnevis av blyholdig ammunisjon på godkjente skytebaner. Norge ligger langt foran EU i denne saken, men det er ingen grunn til at vi skal sakke akterut. Tvert imot tror jeg at det forbudet som EU er i ferd med å innføre, vil føre til at det blir et større marked for alternativ ammunisjon, at man får ammunisjon som ikke forurenser slik bly gjør, og at man øker forbruket på den måten at også prisen går ned. Så jeg har lyst til å si til Fremskrittspartiet og Senterpartiet, som har en setning her om at regjeringen ikke bør «vurdere restriksjoner eller andre tiltak som kan påvirke jakt og sportsskyting negativt før fullverdige alternativer er bredt tilgjengelig». De fullverdige alternativene er allerede tilgjengelig. Det er nok litt snakk om pris, men det er fullt mulig å finne alternativer.
Runar Sjåstad (Arbeiderpartiet), 2020-05-05:
Trænarevet ligger i et område som ble innlemmet i TFO-ordningen i 2011 og åpnet opp for petroleumsvirksomhet med visse boretidsbegrensninger. Men Trænarevet er også et verdifullt område der det er gode grunner for å legge et føre-var-prinsipp til grunn. Arbeiderpartiet er kjent med den bekymringen som råder lokalt i denne saken, der prosessene rundt marine verneplaner i enkelte tilfeller har vart i opptil ti år. Vi forstår at lokalbefolkningen har vanskelig for å stole på at Trænarevet faktisk blir vernet gjennom en nasjonal prosess. Det har også vært lave forventninger lokalt knyttet til eventuelle ringvirkninger for oljeleting i dette området i Nordland. At Equinor ikke valgte ilandføringsløsning på Veidnes i Finnmark, styrker antakelig ikke støtten til oljevirksomhet i Nord-Norge generelt og rundt Trænarevet spesielt. Som en del av arbeidet med forvaltningsplanene har det blitt kartlagt og identifisert en rekke særlig verdifulle og sårbare områder der det må vises særlig varsomhet. Derfor vedtok også Stortinget i forbindelse med behandlingen av oppdateringen av forvaltningsplanen for Norskehavet for et par år siden at arbeidet med en helhetlig nasjonal plan for marine verneområder og prioriterte områder som er definert som særlig verdifulle og sårbare, skulle legges fram som egen sak for Stortinget senest i 2020. En slik plan er også omtalt i stortingsmeldingen om en helhetlig forvaltning av våre havområder som nylig ble lagt fram. Her blir det også varslet at regjeringen vil komme tilbake til Stortinget med en helhetlig plan for de verdifulle og sårbare marine naturområdene i våre havområder. Forslaget vi i dag skal behandle, foregriper til en viss grad det arbeidet Stortinget skal gjøre i forbindelse med planen for marine verneområder i løpet av året. Likevel vil vi understreke at hensynene som det er redegjort for når det gjelder Trænarevet, tilsier at det er naturlig å støtte et forslag om at det ikke er aktuelt å tillate utbygging av olje- og gassfelt i området rundt Trænarevet eller andre havområder som er planlagt innlemmet som særlig verdifulle områder i den kommende nasjonale planen for verneområder. Det er et klart politisk signal om at havområdet rundt Trænarevet vernes mot petroleumsaktivitet i den kommende nasjonale planen for marine verneområder. Arbeiderpartiet vil stemme for komiteens tilråding.
Terje Halleland (Fremskrittspartiet), 2020-05-05:
Jeg er veldig glad for det flertallet som Fremskrittspartiet er en del av i dag. Vi er med på å forenkle, fornye og forbedre samfunnet vårt. Med dette forslaget om endring av forskriften for bruk av scooter, er vi med på å øke det kommunale selvstyret – føre makt og avgjørelser nærmere folket og nærmere dem som blir berørt. Det er nesten synd at vi måtte gå ut av regjering for å få det til.(Munterhet i salen.) Jeg har fått mange reaksjoner, både fra dem som synes endringene er positive, og fra dem som mener at endringene er ødeleggende. (Munterhet i salen.) Før mine kamerater slipper til, er det viktig å si at denne endringen ikke fører med seg noen økt motorferdsel i utmark. Men den gir større mulighet for det, og også mulighet til å begrense det. Den tilliten gir vi våre kommuner – en kommunesektor som vi har gitt ansvar for å styre opplæringen av våre barn, ta vare på våre eldre og styre barnevernet, men som vi altså ikke gir tillit når det gjelder å bestemme over motorferdsel i utmark. Mange snakker om viktigheten av kommunene, at avgjørelser skal tas nærmest dem som blir berørt. Nå har Stortinget sjansen til å vise at dette er mer enn fagre ord. Eller er det virkelig slik at vi kun ønsker å gi kommunene muligheten til å bestemme over det som vi ikke er imot? Jeg skal ikke skryte på meg for mye kunnskap om offentlig forvaltning, men når regjeringen klarer å sende ut et høringsskriv om en forskriftsendring som de for det første er imot, og som for det andre ennå ikke er vedtatt, virker det litt rart, og jeg lurer litt på motivet. Men når jeg leser og ser hva høringsskrivet inneholder, forstår jeg hvorfor flertallet i dag tar et oppgjør med den forvaltningen som er av eksisterende lover. Vi ønsker å gå vekk fra de ulike tolkningene – bruk av skjønn som skal overprøves av den ene eller den andre. Vi vil ha slutt på at næringsdrivende kjører rundt med en egen dokumentmappe med forskjellige tillatelser – til leiekjøring, vedkjøring, næringskjøring. Vi ønsker at kommunene selv skal få lov til å bestemme – bestemme ferdsel for sine egne innbyggere, i sin egen utmark. Og om kommunene ønsker å gi tillatelse for ett år eller fire år, om de ønsker en fastlagt trasé eller ikke, skal kommunene selv, helt alene, få bestemme.
Terje Halleland (Fremskrittspartiet), 2020-05-05:
Næringsdrivende har store utfordringer med å drive virksomhet når det er i tilknytning til bruk av snøscooter, og de opplever store restriksjoner. De blir i dag bl.a. pålagt å ha forskjellige løyver for ting som de har fått tillatelse til, på seg og tilgjengelig, om det skulle komme kontroller. Det kan være løyve til leiekjøring, til kjøring av ved, til annen næringskjøring. Spørsmålet mitt til statsråden går på om det brevet som statsråden nå har sendt ut på høring, vil føre til en forenkling for næringsaktørene. Og ser statsråden for seg at det er en utfordring, og at man kan forenkle det bildet i dag?