trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2006-12-12:
Jeg registrerer at Fremskrittspartiet hadde hørt rykte om at jeg hadde forlatt Stortingsbygningen. Til det kan jeg si at det gjør jeg ikke under en så viktig debatt som den som har vært her i dag. Jeg har sittet på kontoret og fulgt med på det som har vært sagt. Ut fra det har jeg lyst til å stille noen spørsmål. Først til Tybring-Gjedde, som sier en skal få lønn ut fra hva en produserer. Kan jeg spørre hvor mye han mener at Fremskrittspartiets representanter burde hatt i lønn, for de produser jo overhodet ingenting! De er ikke med på et eneste flertall her i huset. Det eneste de produserer er ord og sure oppgulp! Jeg synes synd på Sandberg hvis han føler seg veldig rammet og truffet av at det er noen som sier at Fremskrittspartiet fører en politikk som går i feil retning. Men egentlig må han stå for det. For denne regjeringen fører nå endelig en politikk som gjør at vi kan ta hele landet i bruk. Det gjelder i forhold til kommuneøkonomien. Vi får bedre skoler, vi får bedre eldreomsorg. Det gjelder i forhold til en aktiv næringspolitikk, som har vært en kjempemangel i flere år. Det gjelder ikke minst det at vi får full barnehagedekning, slik at kvinner kan få lov til å gå ut i arbeidslivet. En får større muligheter til å veksle mellom å gå ut i arbeidslivet og å være hjemme. Men Fremskrittspartiet vil noe annet. Det partiet er grunnlagt på noe annet. Det er grunnlagt på at det skal gis skatteletter. Det er grunnlagt på at vi ikke skal ha offentlige inngrep. Det er Fremskrittspartiets grunnlag. Men det snakker de ikke om. Derfor har jeg et spørsmål helt på slutten, og det er: Hva vil Fremskrittspartiet med vårt samfunn? Jeg har en mistanke om at det de ønsker, er å være i konstant opposisjon, for da trenger de overhodet ikke å ta ansvar. De kan springe rundt og være sure på hele verden og synes synd på seg selv. Fram til nå har de i hvert fall ikke vist noen ting annet enn det i denne sal.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2006-12-12:
Det er flott at alt som blir sagt fra denne talerstolen, hver kveld, hver dag, hele tiden, er sant. Men jeg tror også at om man ønsker å gjenta en usannhet ofte nok, blir den faktisk ikke mer sann for det. Jeg må si at det er tragikomisk å høre på hva som blir sagt. For det er faktisk slik at med den landbrukspolitikken som blir ført i Norge i dag, blir det i snitt lagt ned ca. ti gårdsbruk hver dag. Dette står man og forherliger fra denne talerstolen, og sier at vi har en fantastisk, flott og fin landbrukspolitikk. Da må man bare si rett ut, at er det noe som klarer å legge ned norsk landbruk, er jo det nettopp en videreføring av den politikken vi har hatt, og som man nå ønsker å videreføre. Da er spørsmålet: Hvor mange gårdsbruk vil bli nedlagt i de neste årene? Vil det være ni, ti, elleve eller tolv hver eneste dag? Det blir altså resultatet av den politikken man legger til grunn. At Fremskrittspartiet har en annen økonomisk politikk og har andre økonomiske løsninger i politikken, burde være veldig godt kjent for denne sal. Det har vi hatt i mange år. Hvis man tror at det kun er én eneste vei til målet, ja da kan man fortsette å prate evige sannheter fra denne talerstolen.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2006-12-12:
Ryktene om at representanten Rolf Terje Klungland hadde forlatt Stortinget for i kveld, har selvfølgelig vist seg å ikke stemme. Det er klart at vi har ventet, og vi har ventet, og representanten Klungland kom til slutt, som han som regel alltid gjør i disse debattene, og har som den første representanten hittil i dag klart å holde et fullstendig intetsigende innlegg knyttet til det denne debatten dreier seg om. Ikke et eneste ord i representanten Klunglands innlegg dreide seg om næringspolitikk. Det dreide seg om andre parti, og dermed har han kun bidratt til en ting: å forlenge debatten, ikke kunnskapen. Jeg har lyst til å ta for meg det som dreier seg om fiskerinæringen. Vi er i en situasjon der man faktisk har hatt en stor grad av enighet over tid i fiskerinæringen, knyttet til strukturering, knyttet til distriktskvoteordninger – eller det at man faktisk ikke ønsket det – og da er det veldig problematisk at den sittende regjering skaper – jeg holdt på å si – usikkerhet i en næring som trenger forutsigbarhet, i en næring som er konkurranseutsatt, i en næring som møter store utfordringer knyttet til produksjon fra andre land. Vi ser nå bl.a. at hvitfisken vår, den norske hvitfisken, blir møtt av oppdrettsfisk fra bl.a. Sør-Korea, og Vietnam, som nå kommer og møter oss i det europeiske markedet. Jeg håper at Regjeringen snart vil endre kurs. Det eneste man foreløpig har klart å skape på næringssiden innenfor fiskeriene, er nettopp usikkerhet – en usikkerhet om regelverk og strukturering. Det ligger fast. Det skaper en usikkerhet om hvordan vi skal møte framtiden når det gjelder kvoteordninger. Det man trenger, er forutsigbarhet, ikke usikkerhet. Man trenger gode rammevilkår, ikke usikre rammevilkår. Og så trenger vi folk som er opptatt av næringspolitikk, og som ikke bare er opptatt av det andre partier mener. Jeg håper representanten Klungland snart leser sitt eget partiprogram og snakker om det, istedenfor bare å fare med usannheter om andres.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2006-12-12:
Representanten Lundteigen klarer å lire av seg mye rart fra denne talerstolen. I dag gjentok han flere ganger at gårdbrukerne må få betalt for det arbeidet de gjør. Det er jo en interessant tankegang hvis vi skulle fortsette å operere på den måten i samfunnet. Hver gang man legger ned et stykke arbeid, så får man betalt. Men det er faktisk ikke slik det fungerer. Det er hva man produserer, man får betalt for, det er faktisk ikke for hvor mange ganger man bøyer seg og tar spaden ned i jorden, man får betalt etter, selv om Lundteigen gjerne vil ha det på den måten. Det fungerer faktisk ikke på den måten. Så tilbake til skattelettelsene. Selvfølgelig ønsker ikke Fremskrittspartiet skattelettelser til folk som lever av subsidier. Det er jo meningsløst. I utgangspunktet lever de av andre folks lønnsinntekter, og så skal de i tillegg få subsidier oppå det. Det mener Fremskrittspartiet er meningsløst. Så til representanten Klungland. Man bruker ikke opp oljepenger ved å sette pengene i fond. Da har jo Klungland brukt opp veldig mye oljepenger allerede. Men det er det Fremskrittspartiet vil gjøre når det gjelder samferdselspolitikken, nemlig å sette pengene i fond og bruke avkastningen til å bygge veier, for dette storting klarer ikke å bevilge nok verken til vedlikehold eller til bygging av nye veier. Men det som representanten Klungland heller gjør med pengene, det er å investere alle pengene – ja nesten alle pengene – i våre konkurrentlands bedrifter. Det er Arbeiderpartiets politikk.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2006-12-12:
Det er sent nå, og kanskje også for sent til å drive voksenopplæring. Det er vel representanter som har sagt det tidligere, at hvis man skal drive voksenopplæring overfor representanter av Klunglands karakter, så vil det ta tid. Det jeg vil bemerke, er at Fremskrittspartiet i hvert fall ser på det mulige. Jeg registrerer at samtlige representanter fra regjeringspartiene nå fokuserer på det som er umulig. Det er klart at når Fremskrittspartiet prøver å fokusere på det som er mulig, så møter vi kritikk fra alle retninger. Men jeg har registrert noe positivt. Parlamentarisk leder i SV, Inge Ryan, var på talerstolen og sa at Fremskrittspartiet har veldig mye positiv politikk, men innenfor landbrukspolitikken var han uenig. Jeg er enig med Inge Ryan fra SV. Fremskrittspartiet har mye positiv politikk. Men så har vi da en utfordring innenfor landbrukspolitikken, og det er voksenopplæring, og særlig overfor representanter som er vokst opp innenfor landbruksvirket, og som på en måte er indoktrinert med at slik skal det være, og vi kan ikke endre det. Min oldefar hadde også en svær gård. Den gikk konkurs. Så hvis en skal dra den historien, blir jeg også på en måte bakt inn i systemet. Slik er det over hele fjøla. Men det blir veldig lite troverdighet i at man når man er innenfor en næring, skal forsvare næringen med nebb og klør, og skal bevare næringen uten å se på utfordringene som kommer om 5–10–15–20 år. Da er en bare til større skade for næringen enn om en lar næringen være forutseende og møte de utfordringene som kommer. Det er jo det som gjenspeiler debatten når det gjelder norsk landbrukspolitikk. Man har år etter år, tiår etter tiår, holdt fast på at landbrukspolitikken må holdes fast, og at vi må beskytte oss mot det som måtte komme av utvikling. Nå er det heldigvis slik – eller uheldigvis, vil mange si – at det Fremskrittspartiet nå har tatt til orde for i forhold til endringer innenfor landbrukspolitikken i 15–20 år, det kommer allikevel. Og det skal ikke forundre meg – vi har hatt en seks timers debatt tidligere i dag, der Fremskrittspartiet har fått beskyldninger for dårlig vær på Vestlandet og beskyldninger om at vi har tatt liv i forbindelse med den globale oppvarmingen – om vi nå også i framtiden får skylden for at det internasjonale samfunnet tvinger Norge til å endre den norske landbrukspolitikken. Det er en gjenganger i norsk politikk, og jeg gleder meg til debatten om fem år.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2006-12-12:
Jeg kan berolige representanten Klungland med at jeg føler jeg har bedre kjennskap til tillitsvalgte og folkevalgte i Fremskrittspartiet enn Klungland har, så vi er i meget godt humør. Vi ser positivt på framtiden, og vi gleder oss framover både til 2007 og 2009. Jeg kan forsikre representanten Klungland om at Fremskrittspartiet skal kun fokusere på én ting, og det er på muligheter for folk. Det betyr selvfølgelig at det blir en utfordring for representanten Klungland og for Regjeringen – det betyr det. Det vet også representanten Klungland. Jeg registrerte også at representanten Klungland tidligere i dag meldte seg på en debatt som hadde vart i seks timer. Representanten Klungland kom i tolvte time da også med alle sine spørsmål og sutringer og klager – var det ikke det han sa – over det som hadde skjedd i debatten, og særlig gjaldt det Fremskrittspartiet. En annen ting jeg kan forsikre Klungland om, er at vi skal være i opposisjon. Vi skal være i opposisjon helt til vi kommer i posisjon! Det er det vi håper og tror at folk forventer. Mitt innlegg hadde jeg egentlig tenkt å bruke til å svare representanten Ryan. Ryan er en meget dyktig politiker, som jeg har stor respekt for, og jeg skjønner dialekten hans, i og med at jeg har representert samme fylke i åtte år. Jeg husker tilbake for åtte år siden at representanten Ryan i en lokalavis i Trøndelag sa at det ville være en lykke for Nord-Trøndelag hvis Fremskrittspartiets politikk bare ville virke i den regionen. Poenget er at nå har vi utvidet det området. Nå ønsker vi å spre Fremskrittspartiets politikk utover Nord-Trøndelag – til Sør-Trøndelag, Oppland, Hedmark, Akershus – og da vil det bli til det beste for alle. Representanten Ryan har et poeng, men han mangler limet. Landbrukspolitikk er viktig, og landbruk er en viktig næring. Situasjonen vi er oppe i nå, er at det er andre næringer som overtar rollen som primærnæring, bl.a. i Finnmark, Troms, Nordland og Nord-Trøndelag, etter hvert. Limet for at vi skal få en næringsutvikling i Norge, ja, det er den komiteen som du og jeg er ansvarlige for, president – hvis jeg får lov til å si det – nemlig transportkomiteen. Og SV og Inge Ryan er den største fienden når det gjelder å få til næringsutvikling. Også landbruksnæringen lider under at SV svikter det som har med infrastruktur å gjøre.
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2006-12-12:
Debatten bør vel kanskje gå mot kveld – jeg skjønner det. Representanten Tybring Gjedde hadde en veldig tydelig konklusjon på hvem som var verdige for Fremskrittspartiets løfter om skattelettelser. De kommer tydeligvis ikke mange i dette samfunnet til gode, ettersom han konstaterer at ingen som mottar subsidier fra det norske samfunn, må kunne regne med Fremskrittspartiets støtte når det gjelder skattelettelser. Det gjelder bønder. Det har vi forstått. Det har vi forstått lenge. Vi har alltid forstått det. Men det gjelder altså tydeligvis alle industriarbeidere i norske bedrifter som har kraftavtaler. Det gjelder alle journalister i aviser som har momsfritak. Det gjelder alle kulturarbeidere som arbeider i virksomheter som får støtte over statsbudsjettet. Hvem av oss er det det ikke gjelder? Jeg forstår plutselig nå hvordan Fremskrittspartiet kan gjøre opp sitt budsjett, selv om de ikke salderer veldig godt på bunnlinja det de presenterer her i huset.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2006-05-02:
Dette er en alvorlig sak, og det er en trist sak. Den er alvorlig fordi den er et eksempel på en behandling i politi og påtalemyndighet som er kritikkverdig på en rekke områder. Det er en behandling som folk ikke skal utsettes for. Den er trist fordi de som er berørt, har fått store belastninger over mange år. Den kritikkverdige saksbehandlingen har lagt stein til byrden. Sivilombudsmannens undersøkelse av saken konkluderer med at behandlingen er kritikkverdig på flere punkter: sen saksbehandling, manglende svar på henvendelse, unnlatelse av å registrere og etterforske en motanmeldelse og mangelfull journalføring og dokumentstyring. Dette bekrefter den kritikk Riksadvokaten har framført. En enstemmig kontrollkomite er enig i denne usedvanlig sterke kritikken, at kritikken er nødvendig, og at disse feilene har ført til unødig lidelse for partene i saken. Vi forutsetter at den oppfølging som Riksadvokaten har foretatt i saken overfor politi og påtalemyndighet, sikrer at slike feil ikke gjentas. Sivilombudsmannens og Stortingets behandling av saken understreker alvoret i dette og bør være et bidrag til at slike saksbehandlingsfeil unngås for framtiden. Jeg vil også vise til det erstatningsforlik som er inngått mellom partene og Justisdepartementet. Jeg er glad for at dette forliket kom i stand, fordi det også bør være et viktig bidrag til at saken kan avsluttes. Feilgrep og de lidelser de fører til, er ofte en stor belastning for de berørte. Samtidig er det viktig for å komme videre at også de berørte blir i stand til å legge saken bak seg. Det bør alle som er implisert i og har engasjert seg i denne saken, gi sitt bidrag til. Jeg vil bare i tillegg få kommentere én ting i Fremskrittspartiets særmerknad, og som går på tidligere justisminister Odd Einar Dørums brev til kontrollkomiteen i 2002. Der skriver Fremskrittspartiet: «Disse medlemmer vil også påpeke at tidligere justisminister Odd Einar Dørum kan ha blitt forledet til å ha feilinformert kontroll- og konstitusjonskomiteen og Stortinget i 2002 i forbindelse med denne saken.» Justisministeren kan ha blitt forledet til å feilinformere Stortinget. Denne nyskapningen i forhold til statsrådenes ansvar overfor Stortinget, og spesielt for noe så sentralt som informasjonsplikten, er interessant. For min del ser jeg ikke grunnlaget for den tvil Fremskrittspartiet sår om informasjonen i Dørums brev. Men hvis Fremskrittspartiet ser det, bør de kunne gjøre seg opp en mening om hvorvidt det var en feilinformasjon eller ikke. Om en statsråd feilinformerer, er det ikke noe statsråden «forledes til», men faktisk noe han har et ansvar for. Hvis det er tillatt å si det i en alvorlig sak: Dette forsøket på å skape en ny parlamentarisk praksis som innsnevrer statsrådenes ansvar her i salen, er kanskje også en del av Fremskrittspartiets forberedelse til å bli regjeringsparti. Da kan det jo hende at de vil se seg tjent med at denne type ansvarsfraskrivelse fikk feste seg. Men jeg tror ikke Fremskrittspartiet kommer til å få gehør for det i denne sal.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2006-05-02:
Det er både trist og leit at grove saksbehandlingsfeil i offentlige etater har medført unødvendig lidelse for partene i denne saken. Høyre, sammen med en enstemmig komite, forutsetter at Riksadvokaten gjennom sin oppfølging av saken verner mot gjentakelse av tilsvarende feil og mangler og på denne måten bidrar til å sikre borgernes rettsvern generelt. Jeg vil ikke med utgangspunkt i denne enkeltsaken gå så langt som sakens ordfører gjør i sin kritikk mot politi og påtalemyndighet, og omtale dette som å bekjempe en kultur i politi og påtalemyndighet. Jeg mener at en enkeltsak ikke gir grunnlag for å slå fast at det er en kultur. Jeg har også opplevd andre enkeltsaker i politiet som er uheldige, sterkt kritikkverdige, og jeg tror man skal være litt forsiktig med å gjøre dette til en gruppeopptreden som man kan kalle en kultur. Denne saken ble brakt til en juridisk avslutning gjennom et forlik mellom staten ved Justisdepartementet og det berørte ekteparet, A og B, der staten betaler omkostninger på til sammen 1,2 mill. kr. I forliket understrekes det at saksbehandlingen fra politiet og påtalemyndigheten har vært kritikkverdig, og at klageren, A, er renvasket for de straffbare handlingene. Partene har altså inngått et forlik og følgelig godtatt erstatningen. Dette avskjærer ikke nødvendigvis en erstatningsutbetaling fra Stortinget eller fra Stortingets organer. Men her skal det etter min oppfatning være billighetserstatningsordningen som er det aktuelle instituttet, og dette bør behandles på vanlig måte. Høyre støtter derfor ikke forslagene nr. 1 og 2, fra Fremskrittspartiet. Gjennom komiteens behandling av saken er det kommet frem at Riksadvokaten har innskjerpet rutiner og instrukser for god og effektiv saksbehandling, og at ombudsmannens uttalelse i sin helhet er sendt samtlige statsadvokatembeter, med en spesifikk påtegning til Hordaland statsadvokatembete om å gjøre uttalelsen kjent for politimesteren i Hordaland. Det er vel det nærmeste man i den etat kommer en refs, hvis man skal bruke et uttrykk hentet fra en annen offentlig etat av lignende karakter, og jeg tror nok sånn sett at man har merket seg det, for å si det forsiktig, i Hordaland. Jeg kan for øvrig være enig med sakens ordfører i at saken som sådan egner seg for å bli tatt inn i undervisningsopplegget for Politihøgskolen, fordi det er slik opptreden man for enhver pris må unngå. Og det å bruke case i undervisningen, det er visstnok moderne for tiden. Det synes ut fra dette at kritikken tas alvorlig, hvilket er nødvendig. Jeg vil derfor ikke støtte forslag nr. 3, fra Fremskrittspartiet. At en samlet komite uttaler at en forutsetter at det tas nødvendige grep på bakgrunn av denne saken, er et meget sterkt signal til de angjeldende myndigheter, som jeg forventer vil bli fulgt opp. Jeg skal i likhet med siste taler bare kommentere den hypotetiske feilinformasjonsanklagen som er rettet mot tidligere justisminister Odd Einar Dørum. Jeg tror nok Stortinget er tjent med at man tar standpunkt til slike saker og ikke fremsetter en mellomvariant av en slags hypotetisk, nesten adresseløs, feilinformasjonsanklage.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2006-05-02:
Dokument nr. 4:1, om politiet og påtalemyndigheitene si behandling av to meldingar, er oppsiktsvekkjande og skakande lesnad. Stortingets ombodsmann gir her innsyn i ei så slett handtering av meldingar at det mest ikkje er til å tru. Her er det påvist sein saksbehandling, manglande svar på førespurnader, unnlating av registrering og etterforsking av motmeldingar samt mangelfull journal- og dokumentstyring. Det er heilt på sin plass at Riksadvokaten har beklaga saksbehandlinga og har iverksett innskjerpingar for at slikt som dette ikkje skal skje på ny. Det er òg på sin plass at denne saka blir følgd opp så vel i samband med, som saksordføraren føreslår, Politihøgskolen sitt utdanningsopplegg som i politiet og påtalemyndigheitene si interne kursverksemd. Det synest rett og rimeleg at det blir gitt erstatning frå det offentlege i dette tilfellet. To justisministrar har arbeidd med den delen av saka. Eit akseptert forlik er inngått med Justisdepartementet 26. januar i år, etter rask og ryddig innsats frå justisminister Storberget. Saksordføraren har gjort grundig greie for dei ulike elementa i denne saka og for fleirtalet og mindretalet sine vurderingar. Senterpartiet er med i det fleirtalet som gir si støtte til det forliket som er inngått, som òg viser til at det ikkje skal hindra at ein har moglegheit til å gå vidare med denne saka, anten i domstolsapparatet eller i høve til Stortinget sine eigne erstatningsordningar, altså rettferdsvederlaget. Det er ei stor påkjenning å bli utsett for ei falsk melding. Det er høgst forståeleg at det er ei ekstra stor påkjenning i ei sak som denne. Det å ikkje bli teken på alvor, verken då eller ved motmelding, det må ikkje skje, og vi føreset at dei nødvendige tiltaka som no er sette i verk, vil hindra det. Vi støttar fleirtalet i komiteen, slik som saka ligg i dag. Vi meiner og håpar at det forliket som er inngått, vil gi ekteparet det her gjeld, moglegheit til å leggja ei svært tung og vanskeleg tid bak seg.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2006-05-02:
Denne saken har vært rystende lesning for oss som har blitt innført i den gjennom Sivilombudsmannens dokumenter og øvrige dokumenter i saken. Ombudsmannens undersøkelser konkluderer med en usedvanlig kraftig kritikk av politi og påtalemyndighet, og etter Kristelig Folkepartis oppfatning er den helt på sin plass. Vi slutter oss fullt ut til kritikken. Jeg må si at i min tid i politikk og forvaltning har jeg ikke vært borti maken til dette. Sen saksbehandling, manglende svar på henvendelser, unnlatelse av å etterforske motanmeldelse og dårlig dokumentstyring er noen av konklusjonene. Men det aller alvorligste er de lidelser som det offentliges mangler og feil har medført for de berørte. Det er sterkt å beklage. Kristelig Folkeparti vil understreke betydningen av at saken blir fulgt opp på en skikkelig måte. Når det gjelder de erstatningsmessige sider av saken, viser komiteens flertall til billighetserstatningordningen som er laget for slike tilfeller, og jeg slutter meg til det som er sagt fra de partier som er med i flertallsinnstillingen, i så måte. Men etter å ha lyttet til statsråden har jeg to spørsmål til ham. Jeg vil for det første spørre: Hvordan kunne dette skje? Har statsråden noen refleksjoner å gi til Stortinget i forhold til at dette var mulig? For det ville være med og kaste lys over spørsmålet om dette er et enkeltstående tilfelle, eller om det er en del av et større problem, enn si et kulturproblem, slik saksordføreren var inne på. Mitt andre spørsmål går på: Her legger vi alle til grunn – fra Riksadvokaten til kontrollkomiteen og Stortinget – at det Riksadvokaten har foretatt seg, vil forhindre at dette kan skje igjen. Det er jo en formulering som er ganske sårbar for ettertidens kritikk hvis den ikke blir skikkelig fulgt opp. Jeg må nok si at jeg skulle ønske at statsråden enda tydeligere hadde gitt uttrykk for hvordan han for sin del kan forsikre Stortinget om at han vil bidra til at dette blir fulgt opp, slik at det vi alle legger til grunn, også blir en realitet.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2006-05-02:
Gjeldsordning er viktig og nyttig – og siste moglegheit – for dei som av ulike årsaker er komne i ein situasjon der dei ikkje greier å betene den gjeldsbyrda som dei har opparbeidd seg. I ein slik situasjon er det viktig og nyttig for alle partar, både kreditor, skyldnar og samfunnet, at ein får til enten ei tvungen eller ei frivillig gjeldsordning. Det er sjølvsagt òg viktig at det ikkje må vere for enkelt å få gjeldsordning. Ei gjeldsordning må vere den siste og einaste løysinga for å komme à jour, for å greie å dekkje utgifter og handtere gjelda. Det er sjølvsagt òg viktig å streke under at ein har eit personleg ansvar for ikkje å pådra seg ei for stor gjeld. Vi er avhengige av å ha ei effektiv og god saksbehandling som er kvalitetssikra i alle ledd, med kompetente saksbehandlarar, slik at ei gjeldsordningsløysing har tillit hos alle partar, at ein føler at dette har gått riktig for seg, og at dette er den einaste og beste løysinga. Det er i den samanhengen bekymringsfullt at målet om maks 90 dagar på førebuande saksbehandling hos namsmannen ikkje er følgt. Det er bekymringsfullt fordi 90 dagar er altfor lang tid. Det er sjølvsagt uheldig at dette målet ikkje blir nådd i ei tid då det ikkje skulle vere nokon ytre omstende som gjer at etterspurnaden etter gjeldsordning er spesielt stor. Vi har no hatt ei økonomisk oppgangstid i mange år, med stigande eigedomsprisar, stigande aksjekursar og låg rente, og også ei forholdsvis god sysselsetjing. Det gjer at etterspurnaden etter gjeldsordningar – opphoping av det – ikkje bør vere påtrengjande. Samtidig ser vi at gjeldsoppbygginga, spesielt i private hushald, har auka markant dei siste åra. Det gjer at på eit eller anna tidspunkt i framtida kan vi få ei ny opphoping, eller – som ein gjerne også seier – ei ny gjeldskrise for mange som ikkje greier å handtere gjelda si. Det vil gjerne komme samtidig med at ein har stigande rente og fallande eigedomsprisar. Då er det endå viktigare at vi får orden på gjeldsordninga og får saksbehandlingstida ned til målet om 90 dagar, som vi har i dag. Dersom vi ikkje greier det no, vil vi i alle fall ikkje greie det dersom det byggjer seg opp ei ny gjeldskrise. I den samanhengen er det viktig at offentlege kreditorar er meir fleksible og ikkje så regelbundne som mange eksempel viser. Mange frivillige gjeldsordningar har stranda på at offentlege kreditorar ikkje har vore villige til å redusere sine krav. Offentlege gebyr er høge, og det er også noko ein bør gjennomgå. Det er klart at når staten grev til seg ekstra gebyr, vil det bli endå vanskelegare å få til ei frivillig gjeldsordning. Ei frivillig gjeldsordning er absolutt å føretrekkje framfor ei tvungen gjeldsordning. Eg trur at partane vil respektere og gå sterkare inn for å handheve ei frivillig gjeldsordning enn ei gjeldsordning som er tvungen og vedteken av namsretten. Avslutningsvis vil eg ta opp Framstegspartiets forslag som står i komiteinnstillinga.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2006-05-02:
I Dokument nr. 3:6 blir det peika på at det medisinsk-tekniske utstyret i sjukehusa er av avgjerande betydning for å nå sentrale helsepolitiske mål om større kapasitet, betre kvalitet og betre effektivitet i pasientbehandlinga. Framstegspartiet har gjennom heile perioden sidan 1998 stått for auka løyvingar til investeringar i medisinsk-teknisk utstyr, både når det gjeld dei ordinære budsjetta, og når det gjeld utanlandsbudsjetta, og for at staten skulle stå for ein større del av investeringane. Riksrevisjonen si undersøking har ifølgje Dokument nr. 3:6 hatt som føremål å belyse om dei prioriteringane Stortinget la til grunn for utstyrsplanen av 1998, i Innst. S. nr. 226 for 1997-98, er blitt følgde, og om rutinane for planlegging av investeringar og opplæring i bruk av medisinsk-teknisk utstyr har vore i samsvar med dei krava som bør stillast. Trass i at det ikkje fullt ut er samsvar mellom Riksrevisjonen sin rapport og SNF sin rapport nr. 18/2003, meiner Framstegspartiet at det er på sin plass å ta til etterretning og følgje opp Riksrevisjonen sine påpeikingar av at sjukehusa har dårleg oversikt på område der informasjon burde ha vore lettare tilgjengeleg, og at Riksrevisjonen stiller spørsmål ved om sjukehusa utnyttar dei moglegheitene og dei systema dei har til å sikre styringa og oppfølginga av utstyrsinvesteringane. Heller ikkje oversikt over og planar for framtidig kapitalbehov knytt til fornying av medisinsk-teknisk utstyr ligg føre, ifølgje Dokument nr. 3:6. Det er etter Framstegspartiet si meining ikkje akseptabelt at føretaka har dårleg oversikt over og uhaldbar informasjon om eigne investeringar og framtidig behov for utstyr som er vesentleg for pasientbehandlinga og for utnyttinga av ressursane. Det må krevjast at føretaka lagar oppdaterte planar for utskifting og framskaffing av medisinsk-teknisk utstyr, slik at det er mogleg for staten å vurdere løyvingane og kapitalbehovet – med utgangspunkt i reelle behov og i ønsket om måloppnåing. Rekneskapane må til kvar tid bli førde slik at det er mogleg å lese av status, investeringsmoglegheiter og tidsperspektiv på ny. Helseføretaka sin økonomiske situasjon er eit vedvarande problem i mange samanhengar. Det er vesentleg at det som kan gjerast for å styrkje økonomien og utnytte ressursane best mogleg, blir gjennomført. Medisinsk-teknisk utstyr er ein viktig faktor i denne samanhengen. Framstegspartiet føreset at føretaka i framtida vil ha ei betre oversikt over rutinar, og at dei vil sørgje for at planlegging og innkjøp blir gjorde etter fornuftige og forretningsmessige prinsipp. Framstegspartiet sine medlemer støttar fleirtalsinnstillinga og reknar med at departementet sørgjer for at dette området blir grundig følgt opp heretter.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2006-05-02:
Planen for utstyrsinvesteringer i sykehus for perioden 1998–2002 som Stortinget vedtok i 1998, var en viktig og nødvendig satsing. Tilgjengelig og oppdatert medisinsk-teknisk utstyr i sykehusene gir bedre behandling, raskere behandling og sikrer flere pasienter behandling. Riksrevisjonens undersøkelse har avdekket svakheter i helseforetakenes planlegging av investeringene og også i opplæringsrutinene knyttet til medisinsk-teknisk utstyr. Dette er alvorlig. Det er viktig at helse- og omsorgsministeren ser til at disse manglene blir utbedret, slik at vi kan få en best mulig utnyttelse av ressursene på området, og slik at pasientene kan kjenne trygghet for riktig og god behandling. Riksrevisjonens rapport må og skal tas på alvor. Det kan likevel stilles spørsmål ved om metoden Riksrevisjonen har brukt for å regne ut gjennomsnittsalderen for utstyret, gir et fullstendig bilde av utstyrsplanens resultater. Metoden innebærer at snittalderen vil gå mer ned dersom en kjøper mange enheter av utstyr som koster lite pr. enhet, enn om samme sum blir brukt til å kjøpe en dyr enhet. Det kan kanskje også pekes på at undersøkelsen baserer seg på et relativt lite utvalg av respondenter. Videre går konklusjonene i rapport nr. 18/2003 fra Samfunns- og næringslivsforskning AS, som evaluerer utstyrsinvesteringene i norske sykehus i perioden 2001–2003, i en noe annen retning. Denne undersøkelsen viser at investeringene har gått til utskiftning av gammelt utstyr og innkjøp av nytt utstyr, noe som øker kapasiteten og kvaliteten i behandlingen. Flaskehalser er blitt fjernet, og pasientgjennomstrømningen har økt. Godt og tilgjengelig medisinsk-teknisk utstyr er viktig for pasientene. Utstyrsplanen var derfor et viktig grep, som har kommet pasientene til gode. Samtidig er det viktig at de svakhetene som Riksrevisjonens undersøkelse har avdekket, blir tatt på alvor og utbedret slik at pasientene kan få mest mulig nytte av de investeringer som gjøres framover. Jeg har tro på og tillit til at statsråden vil følge dette opp.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2006-05-02:
Jeg takker for statsrådens svar. Jeg er svært glad for at statsråden poengterer at det vil bli og er behov for større oppmerksomhet rundt eldres tannhelse framover. Det er riktig at det er gitt langt bedre refusjonsordninger innenfor ulike områder til ulike grupper de senere årene. Jeg har i dag vært spesielt opptatt av de eldre, og det er vel kanskje to forhold jeg vil framheve spesielt: Det er at de som enten har hjemmesykepleie eller er på sykehjem, faktisk har gratis tannbehandling, og at de som bor hjemme, ikke har det. Jeg ville nok ønsket at statsråden tok med seg akkurat dette og vurderte det i forbindelse med omsorgsmeldingen, i tillegg til opplæring av personale for å få mer fokusering på tannhelsen for dem som er under offentlig omsorg. Statsråden sa også at noe av dette kanskje kunne følges opp i omsorgsmeldingen. Det er spesielt disse to punktene jeg er opptatt av. Det er stor fare for at en del eldre når tannhelsen skranter og de ikke får tatt vare på tennene sine på en god nok måte, enten de er i sykehjem eller i sitt eget hjem, får pro-blemer med ernæring. De klarer kanskje ikke å tygge – de tygger ikke lenger. De får problemer med å få nok og god nok næring i seg når tyggefunksjonen er borte. Vi vet også at vi lever lenger, og at flere av den grunn blir aldersdemente, og da kan man lett glemme å ta vare på tennene sine. Det er positivt at statsråden sier at det er all grunn til å gå gjennom dette, og at Regjeringen om kort tid vil ta stilling til oppfølging av NOU-en. Jeg ser fram til dette arbeidet, men igjen håper jeg at statsråden, spesifikt på de to områdene jeg har nevnt i dag, kan ta dette med seg og vurdere om det er mulig å ta det opp allerede i den bebudede stortingsmeldingen om eldreomsorg. De eldre kan egentlig ikke vente så veldig lenge på å få en bedre tannhelse.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2006-05-02:
Jeg har lyst til å takke statsråden for svarene hun har gitt, og også de andre som har vært engasjert i en veldig levende, interessant og god debatt. Jeg er enig med statsråden i at lover og regler må følges opp i praksis, og det er gledelig at både lover og regler vil bli gjennomgått. Jeg tror det er veldig viktig å se på rutiner i forhold til personalet. Det må være like viktig å stelle munnhulen og jobbe forebyggende med munnhelse som det er for resten av kroppen. Det bør man kanskje fokusere på umiddelbart, også uavhengig av ny eldreplan. Men en eldreplan eller en melding vil gi et veldig godt incitament, og vil være et godt redskap når man sammen skal se på kvalitet, for tannhelse handler også om kvalitet og helsetilbud, slik jeg ser det. Harald Nesvik var inne på at kravet til gratis tannhelse kunne være at man hadde en tilstand som oppfylte krav til å få en institusjonsplass. Det er en måte å se det på. Slik jeg har tenkt, vil det å ha et funksjonstap – at man rett og slett ikke lenger er i stand til selv å ta vare på tennene – kanskje være det beste utgangspunktet når man skal se på dette. Sonja Sjøli sier at en helhetlig gjennomgang er nødvendig og at mye må ses på i sammenheng. Jeg er for så vidt enig i det også, samtidig som jeg helt klart ser at mange eldre har liten tid til å vente. Helsetilstanden forfaller veldig fort når tannhelsen ikke tas vare på, og vi vet at når ulikhetene er så store allerede, er det en del eldre som i dag lever med altfor store problemer knyttet til tannhelse. Ting tar tid. Det er et stort arbeid Regjeringen skal gå igjennom. Oppfølgingen av NOU 2005:11 gjelder mange, mange viktige grupper og tannhelse. Derfor vil jeg nok en gang håpe at statsråden vil se nøye på de to punktene som spesielt jeg har tatt opp i dag, og jeg takker igjen for at hun har signalisert at noe kan gå raskere på dette området.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-05-02:
Riksrevisjonens undersøkelse synliggjør mangel på rutiner knyttet til opplæring i bruk av medisinsk utstyr, slik flere talere allerede har vært inne på. Jeg ser i likhet med kontroll- og konstitusjonskomiteen alvorlig på dette. Jeg stilte derfor i foretaksmøter med de regionale helseforetakene i januar 2006 klare krav om at slike rutiner må på plass, og det for alle yrkesgrupper. Det er helt åpenbart at gode rutiner for opplæring i bruk av utstyret er en forutsetning for å kunne utnytte utstyret effektivt, til beste for pasientene. Det er viktig også av hensyn til pasientenes sikkerhet. Jeg vil følge nøye med og se til at tiltak settes i verk fra helseforetakenes side, slik flere har vært inne på. Når det gjelder forbedringer knyttet til planleggingsrutiner for medisinsk-teknisk utstyr, har jeg allerede pålagt de regionale helseforetakene å ta et fastere grep på dette området. Jeg vil også her opplyse at departementet har utarbeidet særskilte vurderingspunkter som skal ligge til grunn for alle typer investeringsplaner i de regionale helseforetakene. Disse omfatter også risikovurderinger. Det ble derfor i foretaksmøtene presisert at disse vurderingspunktene skal følges. Komiteen viser til at kun 17 av 55 sjukehus har klart å gi en total oversikt over investeringer i medisinsk-teknisk utstyr. Jeg vil her understreke at sjukehusene har både verktøy for og oversikt over investeringer i medisinsk-teknisk utstyr pr. i dag. At sjukehusene på slutten av 1990-tallet ikke hadde god nok oversikt, er også tidligere påpekt fra Stortingets side. Dette er nå fulgt opp, spesielt som følge av helsereformen og innføringa av regnskapsloven, som pålegger helseforetakene å etablere anleggsregistre og regnskapsføre kjøp av utstyr i sine balanser. Det framkommer imidlertid av Riksrevisjonens rapport at foreliggende investeringsoversikter ikke brukes aktivt nok i planleggingsprosessene pr. i dag. Som jeg omtalte tidligere, har jeg allerede overfor de regionale helseforetakene stilt styringskrav knyttet til planleggingsrutiner for medisinsk-teknisk utstyr, og dette vil bli fulgt opp.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-05-02:
Regjeringa skal følge opp, slik vi har lovt i Soria Moria-erklæringa. Jeg oppfatter at det ikke er noen uenighet mellom representanten Dåvøy og meg om hvor vi vil hen. Det er helt åpenbart, jeg gjentar det, at det er en del eldre, men også en del andre mennesker i dette landet som det offentlige nok bør stille opp mer for, slik at de kan ta vare på tennene sine – for å si det veldig enkelt. Når det gjelder tiltak for eldre spesielt, kan noe av det bli omtalt i den meldinga som er varslet i vår, men en del av det bør nok også ses i sammenheng med hva vi totalt gjør på dette området. Men det kommer vi tilbake til, og vi kommer tilbake til det ganske raskt. Jeg tror det viktigste, som representanten også er opptatt av når det gjelder eldre, er å sørge for at vi har lover og regler som blir fulgt opp i praksis. Vi har nå en situasjon der en del eldre bor hjemme, og det er grunn til å tro at de ikke får den oppfølginga når det gjelder tannstell som de bør ha. På denne bakgrunnen signaliserer jeg at vi åpenbart må gå gjennom regelverket, slik at det fungerer i praksis – det kan være i forhold til en del hjemmeboende, men også, som representanten sier, i forhold til en del som allerede i dag er i sjukeheim eller institusjon. Dette følger vi med på, og vi skal følge opp. Vi kommer tilbake i løpet av kort tid, og jeg tar selvfølgelig med meg de signaler som kommer fra Stortinget i så måte.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-05-02:
Det virker som om det er bred enighet om at det trengs forbedringer, og at tannhelse ikke har vært viet nok oppmerksomhet tidligere. Det er helt åpenbart at det er vi nødt til å gjøre noe med. Det er ingen tvil om at tannhelsa har betydning for helsa, og jeg vil si også for selvtilliten. Det har vi spesielt fått veldig klare tilbakemeldinger om når det gjelder folk som har problemer med rus. Det var også derfor at vi, som Stortinget selvfølgelig er meget godt kjent med, foreslo og fikk vedtatt mer penger til folk med rusproblemer, for å forbedre tannhelsa allerede fra i år. Vi har startet, og vi skal gå videre. Jeg vil selvfølgelig komme tilbake til Stortinget, som jeg har varslet, på egnet måte, slik at vi får anledning til å gå mer i dybden både når det gjelder innhold og forslag til tiltak, og når det gjelder hvilke grupper dette bør omfatte – det er selvfølgelig deler av gruppa eldre.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2006-05-02:
Interpellanten er opptatt av tannhelsetilbudet. Hun fokuserer særlig på eldre hjemmeboende og den forskjellsbehandlingen som ligger i at eldre i institusjon i hvert fall en god del steder får et tilfredsstillende tannhelsetilbud, mens hjemmeboende ikke er omfattet av den samme retten. Når vi snakker om tannhelse og planlegger tannhelse, er det viktig å ha et langt tidsperspektiv for dette. Forebyggende tannhelsearbeid tror jeg er en svært viktig samfunnsmessig investering. Jeg synes det er veldig bra å se hvordan tannpleiernes status øker, at antall søknader fra skoler om å opprette tannpleiestudier er økende, og at det er flere og flere som søker denne utdanningen. For jeg tror det er viktig å kunne differensiere oppgavene innenfor tannhelse, der tannpleiere faktisk har en meget viktig funksjon når det gjelder det forebyggende arbeid, både blant barn og ungdom og selvfølgelig blant eldre. I Senterpartiet er vi opptatt av de forskjeller vi ser når det gjelder tilgjengelighet til tannhelsetjenester, mellom mange distrikter og byene. Den er dårligere rundt omkring i mange distrikter. Der er også tannhelsen dårligere, noe en mener skyldes at tilgjengeligheten til tannhelsetjenester er dårligere. Derfor er det viktig for Senterpartiet å støtte tiltak som sikrer bedre rekruttering både for tannpleiere og for tannleger rundt omkring i Distrikts-Norge. Jeg synes jo en del av de forslagene som ligger i Tannhelseutvalgets innstilling, er interessante, uten å skulle ta stilling til dem. Men når en snakker om etableringskontroll, erkjenner en jo at det er områder i landet vårt der det er for få tannleger, og områder der det faktisk er ganske mange. Tannhelseutvalget har en rekke forslag, og jeg synes det er viktig at en får mulighet til å vurdere disse. Jeg er helt og fullt enig med statsråden i at Tannhelseutvalgets forslag om at det er personens helsetilstand som bør være utgangspunktet for retten til tannhelsetjenester, er interessant. I Soria Moria-erklæringen står det at Regjeringen skal starte arbeidet med en tannhelsereform. Jeg synes det er veldig flott at en har greid å starte blant de aller svakeste, nemlig med å øke tilbudet til de rusavhengige. Så får en ta skritt for skritt og se hvor det faktisk er størst behov. Når en i dag har forskjeller mellom dem som er i institusjon, og dem som er hjemmeboende, men som kanskje er kvalifisert for å være på institusjon, synes jeg nettopp at forslaget om at personens helsetilstand skal være det avgjørende, er et meget interessant forslag.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2006-05-02:
Også eg vil takke interpellanten for at ho har fokusert på dette viktige helseområdet. Det er jo det det er – tannhelse er også helse. Eg skal ganske fort seie at Venstre går inn for at tannbehandling skal bli sidestilt med legebesøk, slik at ein får ei refusjonsordning med eit eigendelsystem. Ei offentleg finansiering av tannbehandling vil vere rettferdig for alle, etter vår oppfatning. I dag er det faktisk slik at mange droppar tannlegebesøk fordi det er for dyrt. Det gjeld mange grupper. Det gjeld bl.a. studentar, grupper av kronikarar og personar med andre personlege eller sjukdomsrelaterte problem. Venstre er positivt til å gje dei som treng det mest, gratis tannbehandling. Mange rusmisbrukarar slit med dårlege tenner. Mange med spiseforstyrringar har svært dårleg tannhelse og må i enkelte tilfelle ta opp lån for å greie å dekkje kostnadene ved behandling. I dag veit vi at eit forsøksprosjekt med å gje utsette grupper blant eldre og uføre gratis tannlegebehandling, har vore vellykka. Ein har altså nokre erfaringar å byggje på. NOU 2005:11, som har vore nemnt før, om det offentlege engasjementet på tannhelsefeltet, har introdusert omgrepet «personer med funksjonstap» som ein ny kategori i staden for det gamle «gruppe C», som beskriv dei som allereie hadde rettar innafor lova om tannhelsetenester. Venstre meiner at vi må gå mykje lenger. I mange låginntektsfamiliar veit vi at tannhelse er svært nedprioritert. Mange med låge inntekter droppar tannhelseundersøkingar, med det resultat at problema og kostnadene veks. Venstre meiner at personar med ei inntekt på under 2G skal få gratis tannbehandling. Dårleg tannhelse er sosialt stigmatiserande, som vi har høyrt mange andre seie. Det kan for nokre grupper hindre sosial kontakt, og det gjer det vanskeleg å skaffe seg arbeid. I tillegg er det ofte store smerter knytt til det å ha dårleg tannhelse. Det er stor einigheit om at det ikkje finst faglege grunnar til at tannbehandling skal vere åtskilt frå anna medisinsk behandling. I lys av dette meiner Venstre at ei offentleg finansiert ordning knytt til tannbehandling vil gje utsette grupper verdigheit og sikre betre tannhelse for heile folket. Eg meiner etter å ha høyrt alle innlegga tidlegare i denne debatten i dag, at det er ganske rimeleg å tolke det slik at ei betring av tannbehandlingstilbodet til eldre og forskjellige vanskelegstilte grupper har fleirtal i denne salen. No har Regjeringa to anledningar til å vise kva dei vil gjere. Då tenkjer eg sjølvsagt på den varsla omsorgsmeldinga og også på oppfølginga av NOU 2005:11. Eg ser fram til behandlinga av desse sakene. Venstre ønskjer å signalisere ei offensiv haldning med tanke på ei betring av det gjeldande tannhelsetilbodet i kongeriket.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2006-05-02:
Aller først har jeg lyst til å takke interpellanten for å ha tatt opp dette temaet. Det er både lærerikt og givende. Men som det også er sagt, dette er ikke noe nytt emne. I en undersøkelse fra 1998 som gikk på demenssyke eldre, var det faktisk slik at 53 pst. hadde for dårlig munnhygiene. Den undersøkelsen konkluderte helt klart med at pleie- og omsorgspersonellet hadde for lite kunnskaper om tann- og munnstell. I 2001 ble det gjort en ny kartlegging. Da så man at tallet på dem som hadde for dårlig munnstell, hadde sunket til 34 pst. Man har her fått en holdningsendring blant pleiepersonell som jobber med de eldre. I 2005 ble tannhelsen hos eldre nærmere undersøkt. Nye fakta viser at mange har tannråte og andre plager med tennene, hele 32 pst. har problemer med tygging, spising og svelging, og rundt 20 pst. har i tillegg problemer med munntørrhet. For å hjelpe på dette må tannhelse prioriteres i studieplaner og i sykepleierutdanningen, og det holdningsskapende arbeid på dette feltet må intensiveres. Lærestedene som utdanner syke- og hjelpepleiere samt omsorgsarbeidere, legger for liten vekt på denne delen av helsen, og dette må endres. Eldre på institusjon og de som mottar tjenester fra hjemmesykepleien, har krav på tannhelsetjenester, og de skal også hjelpes med tannhygiene i de tilfellene de har behov for hjelp. Pleiepersonell skal aktivt følge opp dette. En fortsatt bedring av tannhelsen til eldre vil medføre en bedre allmenntilstand, og må prioriteres. Da må ikke minst helsepersonell bli gitt nok tid, kompetanse og utdanning slik at dette kan gjennomføres på en ordentlig måte. Her har vi i Norge helt klart en utfordring, ikke minst når vi vet at vi innenfor tannhelsesektoren vil måtte gjennomgå en ganske stor strukturforandring, da fylkeskommunen som kjent er på vei ut. Vi må finne fornuftige løsninger på dette slik at vi får en gjennomføring som skaper trygghet for befolkningen i Norge, og slik at man vet at man har tilgang til tannhelsetjenester.
Olemic Thommessen (Høyre), 2006-05-02:
Familien er den naturlige ramme for oppvekst. Vi i Høyre stoler på at familiene er de som er best skodd, i alle fall i all hovedsak, til å innrette sin egen hverdag i forhold til hvordan de skal passe på sine barn, og legge til rette for hvordan det best kan gjøres. I hvilken utstrekning man da vil bruke barnehage, er for oss en naturlig del av det bildet. Barnehagetilbudet bør derfor være sammensatt, og det bør være mangfoldig, slik at familier med forskjellige typer behov kan finne ordninger som passer godt for dem. Å arbeide seg frem til det tror vi handler om at vi har et godt tilfang av forskjellige typer barnehager, der de private barnehagene er et viktig bidrag. I den grad man skal kunne planlegge dette, holder vi fast ved at det er kommunene som er nærmest til å se hvilke behov som er i det enkelte området. Vi har derfor konkludert med at det ikke er noen god løsning å skulle lovregulere noen makstid. Ikke sånn å forstå at vi synes det er noen fordel at barn er veldig, veldig lenge i barnehagen, men hva som må forstås som lenge, og hvordan man vil håndtere det, må altså bli den enkelte families anliggende. Det synes ikke vi det er noen grunn til å gripe inn i, ut fra de tall og den kunnskap vi i dag har om bruken av barnehager. Det at familien har tid til sine barn, er en verdi i seg selv, en verdi som vi vil bidra til å bygge opp under gjennom forskjellige ordninger: barnetrygd, kontantstøtte og andre tiltak som kan ivareta svake grupper med særlige behov. Men det å gå inn med en så tydelig inngripen som foreslått her, vil altså ikke vi støtte.