Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2007-03-09:
Jeg er glad for at et stort flertall i Stortinget på nytt plasserer Fremskrittspartiet der de bør være, alene og forlatt, i spørsmål som er viktige for norsk landbrukspolitikk. Ingen av høringsinstansene støtter Fremskrittspartiets forslag om å frata Tine rollen som markedsregulator. At selv ikke selskapene som Fremskrittspartiet sier de støtter, kan finne noe slags fornuft i dette forslaget fra Fremskrittspartiet, beviser og understreker alenegangen. Og det er bra. Det er bra fordi det på nytt viser at Fremskrittspartiets medisin for norsk landbruk heller ikke av de kommersielle aktørene ses på som gagnlig politikk for det norske samfunnet som helhet. Fremskrittspartiets arbeid i Stortinget viser at det ikke er kampen for konkurranse eller for forbrukernes interesser som er det viktigste for dette partiet, ei heller kampen for bedre vilkår for noen bedrifter innenfor landbruksbasert næringsmiddelindustri. Nei, Fremskrittspartiets hovedmål er kampen mot norsk landbruk, mot norske bønder og mot norsk landbruksbasert samvirkeorganisering. Det har gått igjen, og tar jeg ikke feil, vil det fortsatt gå igjen når det gjelder Fremskrittspartiets politikk. Så godt som all politikk handler om avveininger mellom ulike mål og hensyn, og en må håndtere målkonflikter. Landbrukspolitikken er selvsagt ikke noe unntak her. Det er grunnleggende ABC at det er og kan være målkonflikter. Stortinget ønsket for ti år siden ikke kun konkurranse i meierisektoren, overordnet alle andre hensyn. Det ville i så tilfelle vært veldig enkelt å følge opp. Utgangspunktet var at Stortinget ønsket å legge til rette for økt konkurranse. Målet om konkurranse på åpne og sammenlignbare, og også like, vilkår kom i tillegg til landbrukspolitikkens øvrige mål. Stortinget vedtok ingen endringer for øvrig i lys av det. Målene om bl.a. å opprettholde produksjon, miljø, landbruk over hele landet – distriktspolitikk – og inntektsutvikling for bøndene ble videreført. Målet om å legge til rette for økt konkurranse innenfor meierisektoren var altså et mål i tillegg til de øvrige målene. Vi har ca. 4 000 samvirkeforetak i Norge, praktisk talt innenfor alle slags bransjer. Noen er store, og noen er små. Vi har store i forbrukersamvirket, vi har store innenfor landbruket, innenfor skogsamvirket, innenfor kjøttsamvirket og innenfor innsatsvarer. Vi har store meierisamvirker i våre nære naboland. Danske MD Foods hadde en andel av råvaren på 90 pst. i Danmark før de fusjonerte med svenske Arla, som hadde en andel på 65 pst. i Sverige. Det ble Arla Foods, som også konkurrerer i det norske markedet. Tilgangen på råvare har vært regulert ved kvoter av EU like lenge som i Norge, og innebærer kvoter for hvert enkelt land, herunder Sverige og Danmark. Riktignok er det langt større importkonkurranse. Vi har meierisamvirke i Canada som konkurrerer side om side med private. Også i Canada er tilgangen på råvare regulert ved kvoter. I tillegg har en også der en prisutjevningsordning som i prinsippet er lik den norske. Da må vi slå fast at det ikke for noe annet samvirke i Norge eller for noe annet meierisamvirke i verden er reist et prinsipielt spørsmål som handler om at det ikke er mulig å konkurrere med et samvirke uten at samvirkets verdier og egenkapital prises ut fra en markedsvurdering. Det er helt særskilt i dette tilfelle, og det er helt spesielt at det legges til grunn for en diskusjon om konkurranseforholdene. Vi må altså akseptere at det er forskjell på eierformen samvirke og et aksjeselskap. I et samvirke er det medlemsnytte som er målfunksjonen. Kapitalavkastning er i seg selv ikke noe mål. Sikkerhet for leveranser kan f.eks. for de fleste melkeprodusenter være langt mer relevant. Fremskrittspartiet synes å mene at meierisamvirket skal verdsettes etter en alternativverdi, og råvareprisen skal renses for «patronasje». Det må bety at Fremskrittspartiet mener at meierisamvirket skal måles etter en helt annen – og sannsynligvis snevrere – målfunksjon enn det eierne og medlemmene selv faktisk har som målfunksjon, altså den totale medlemsnytten. Flertallet i komiteen, alle unntatt medlemmene fra Fremskrittspartiet, slår på nytt fast at økt konkurranse innenfor melkesektoren ikke skal føre til lavere produsentpris. Det innebærer at løsninger på konkurransesituasjonen i melkemarkedet må sikre jordbruksavtalens målpris, og skal forstås slik at målprisen ikke skal reduseres som følge av tilrettelegging for like konkurransevilkår i foredlingsleddet. Det er viktig. Like viktig er det at et flertall slår fast at markedsordningen for melk må utformes slik at en tar hensyn til og aksepterer fullt ut at samvirker og kapitalselskaper har ulike mål for sin aktivitet. Samvirke har en bredere medlemsnytte som mål. Det skal erkjennes og hensyntas når det skal gjennomføres en verdivurdering av Tine. Både Tines samvirkeorganisering og de landbrukspolitiske oppgaver som et flertall har støttet opp om, er en del av dette.