trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
John Dale (Senterpartiet), 2000-03-23:
I regjeringserklæringa heiter det at med omsyn til Noreg sitt tilhøve til EU vil ein ta utgangspunkt i resultatet av folkerøystinga i 1994 – og bra er det – samtidig som det er openbert for alle at Arbeidarpartiet vil halda dørene opne i tida framover. Representanten Jakobsen prøvde tidlegare i dag nærmare å finna ut kva tankar som rører seg i regjeringskrinsane på dette punktet, utan å koma noko særleg langt. Heller ikkje etter utanriksministeren sitt innlegg har me vorte stort klokare på dette punktet, og det får så vera. Eg vil her utfordra utanriksministeren til å utdjupa uttrykket «ei aktiv Europa-politikk», fordi han synest å meina at det bør bety eit ja til EUs patentdirektiv. Det er ei oppsiktsvekkjande utsegn. Me har jo i dag eit glimrande samarbeid med våre nære naboar, og det er vanskeleg å tenkja seg at dette samarbeidet kan verta stort betre enn det er. Eg synest den regjeringa som me hadde, Bondevik-regjeringa, la stor vekt på å føra ein aktiv Europa-politikk. Og det samarbeidet som me har, er i seg sjølv eit argument for å la medlemskapsdebatten liggja. Like fullt kan me ha ei meining om viktige europeiske problemstillingar, t.d. kor makta skal liggja, unionsbyråkrati, folkestyre og nasjonalstaten si framtidige rolle. Og for å ta det siste: Som kjent vert det hevda at nasjonalstaten stort sett har utspelt sin rolle, medan andre oppfattar den som ein garantist for mangfald og for det representative demokratiet i Europa. At eg har langt meir sans for det siste enn det fyrste, er soleklart. Senterpartifolk høyrer avgjort ikkje med til den typen europearar som vert rubriserte under nemninga «føderalistar», og utanriksministeren har tydelegvis eit anna syn på dette punktet. Eg vil likevel spørja utanriksministeren: Er den gjennomgåande skepsisen han har gjeve uttrykk for med omsyn til nasjonalstaten si rolle, ei prinsipiell linje Regjeringa vil leggja til grunn for politikken sin?
May Britt Vihovde (Venstre), 2000-11-30:
Eg viser til debatten som var i Odelstinget i denne saka. Der hadde Sosialistisk Venstreparti og Venstre eit avvikande syn når det gjeld § 6 første ledd, og me stemte imot. Men me erkjenner at det store fleirtalet hadde eit anna syn i høve til oss, og eg fremjar derfor ikkje noko forslag om at denne paragrafen ikkje skal bli vedteken.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 2000-11-30:
Jeg viser til debatten i Odelstinget om denne saken og vil på det sterkeste understreke at Fremskrittspartiet og Høyre har gått imot innføringen av et sentralt småbåtregister. Vi syns at et slikt register er unødvendig, for det er bare første skritt på vegen mot å innføre ekstra skatter og avgifter på småbåter. Videre vil vi vise til at når det gjelder reglene i denne loven, har de et komisk skjær over seg. Her skal en oppgi båtens produksjonsår, skrogfarge, skrognummer, anskaffelsesformål, lengde, navn, fast havn, drivstofftype, motorens produksjonsår og en hel del annet. Det er detaljer som vi mener er unødvendig å få lovregulert på en slik måte som flertallet har lagt opp til. Derfor ser jeg nødvendigheten av på nytt å ta opp det forslaget som Fremskrittspartiet og Høyre hadde i Odelstinget, og fremmer derfor dette forslaget: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:Kapittel 2 antas å burde utgå.» Helt til slutt: Jeg tar det nærmest som en selvfølge, hvis det går an, at hvis partiet Venstre står på det de har hevdet og sagt, i hvert fall etter at de kom ut av regjeringskontorene, så støtter de Fremskrittspartiet og Høyre i denne viktige saken for småbåtfolket.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 2000-06-13:
Jeg vil bare slå fast at Fremskrittspartiet er det eneste partiet som sier klart fra om at det ikke skal være mulig med dobbelt statsborgerskap i Norge. I det norske samfunnet bør det være slik at en innvandrer etter visse kriterier først kan få norsk statsborgerskap når vedkommende har fraskrevet seg det opprinnelige statsborgerskapet. Dette vil vi også skal gjelde når det dreier seg om soningsforhold. Den gruppen eller de personer som har dobbelt statsborgerskap, skal sone i sitt opprinnelsesland når forbrytelsen begås i Norge eller i vedkommendes hjemland. Når det er i en annen domsstat forbrytelsen begås, er det et forhold mellom vedkommende land og forbryterens opprinnelsesland, jf. hjemland. Det bør legges til grunn i alle avtaler som Norge inngår om overføring av domfelte, hvor ingen konvensjoner hindrer en slik praksis. En slik ordning bør også vektlegges når konvensjonene skal diskuteres og behandles i europeiske fora som Norge er knyttet til. Dette bør som en konsekvens inngå i lov om riksborgerrett og i videre utredninger om problemstillingene rundt dobbelt statsborgerskap.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 2000-06-13:
Det knytter seg muligens en viss interesse til om Fremskrittspartiet vil støtte forslaget fra Kristelig Folkeparti om en evaluering av tomtefesteloven etter to år fra ikrafttredelse. Spesielt gjelder det § 15 vedrørende den praktiske virkningen av de endringer som er bestemt i Odelstinget. De nye endringene vil få konsekvenser, spesielt for grunneierne. I korthet går dette ut på at festeavgiften skal kunne reguleres etter endringen i pengeverdien, eller slik det er avtalt, dog slik at det for festeavtaler inngått før 26. mai 1983, ikke skal kunne kreves oppregulering til mer enn 9 000 kr pr. dekar tomt der tomten er større enn 1 mål. Den nye loven er meget snaut begrunnet. Det er bl.a. ikke beskrevet hvilke festeforhold dette spesielt vil angå, og hvorfor akkurat disse avtaler skal ha andre regler og vilkår enn andre. Det vil nok være best for de fleste parter at man gir sin tilslutning til det foreliggende forslag, som går ut på at man får en evaluering etter to år. Det vil etter Fremskrittspartiets syn føre til at tomtefesteloven fra 1996 og intensjonen i den kan bli etterlevd i praksis etter at vi har foretatt en evaluering.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 2000-06-13:
I debatten rundt den nye promillegrensen i forrige uke var det store flertallet mest bekymret for bilførere påvirket av alkohol. Resultatet ble en ny promillegrense på 0,2, til tross for sterke protester fra ulike hold. Det viser seg at stadig flere bilister pågripes for å kjøre i narkotikapåvirket tilstand, og problemet rundt dette ser ut til å være langt større enn bilførere påvirket av den kjente kjørepilsen. Det som det bør fokuseres mer på, er de dødsulykker som inntreffer i forbindelse med narkotika- eller blandingsrus. I 1998 ble 2 950 bilførere tatt for kjøring påvirket av narkotika. Det er på høy tid å sette i verk tiltak som retter seg mot dem som bruker narkotika og kjører bil. I 1996 ville Stortinget skjerpe tiltakene mot narkotikapåvirkede bilister. Men hva er blitt gjort? I dag ser det ut til at det ikke foretas noen samlet registrering av hvor mange og hvilke dødsulykker som skyldes kjøring i narkotikarus. I mange tilfeller hvor det har vært mistanke om promillekjøring, kan det også ha forekommet kjøring i narkotikarus. Å kjøre i en slik blandingsrus karakteriseres som noe av det farligste. Man må kunne slå fast at kjøring med såkalt propille er like farlig, om ikke farligere, som kjøring med promille. Det er vel ikke usannsynlig at bilkjøring i narkotikapåvirket tilstand om kort tid vil bli langt vanligere enn promillekjøring. Derfor er det viktig at Regjeringen ser dette og legger fram forslag for Stortinget om tiltak rundt bilkjøring med narkotiske stoffer i kroppen som svekker den totale kjøreevnen.
Ane Sofie Tømmerås (Arbeiderpartiet), 2000-06-13:
Dette er et forslag som vi i Arbeiderpartiet ikke kan se noen grunn til å gå inn for. Det er rett og slett fordi det å be om en faglig evaluering av de praktiske virkningene er et pust ut i luften, for her vet vi jo hva de praktiske virkningene vil bli. Det dreier seg ikke om å få en faglig evaluering, men om å manne seg opp til å ta et politisk standpunkt. Det er snakk om en politisk vurdering og ikke en faglig vurdering. Den politiske vurderingen har vi altså gjort nå. Vi har sammen med Kristelig Folkeparti kommet fram til et kompromiss når det gjelder hvordan man rimelig sett bør balansere forholdet mellom fester og bortfester. Det er et kompromiss vi står for, og går for, og vi håper at det har en lengre datostempling enn to år. Vi ønsker derfor ikke å legge opp til en omkamp om to år. Er det noen som ønsker å ta denne saken opp igjen, har man alle muligheter til det som representant i Stortinget. Partene, både fester og bortfester, har ventet i usikkerhet lenge, siden 1996, da vi gjorde det forrige vedtaket. Vi har ikke lyst til å sørge for at usikkerheten skal fortsette i to år til.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2000-06-13:
Jeg hadde egentlig ikke tenkt å ta ordet i denne saken, men jeg føler meg noe tvunget til å gjøre det etter å ha hørt innlegget til Ane Sofie Tømmerås. For det virket som om Arbeiderpartiet opplever dette som en omkamp, en oppfordring til at vi ikke skal stå ved det vedtaket som vi sa vi ville stå ved da denne saken ble behandlet for kort tid siden, og som nå er kommet til Stortinget fra Odelstinget. Det er helt klart at Kristelig Folkeparti står ved det som vi den gang sa, og innholdet i det endrer seg overhodet ikke. Vi er ikke redde for å få en evaluering. Og hvis det kan være med på å imøtekomme noens behov for å få se hva slags virkninger denne loven får, er vi heller ikke redde for å se faktum i øynene. Vi tror at en evaluering kan være positivt, og at den kan gi oss informasjon som er viktig nettopp med tanke på det som var intensjonen da vi vedtok loven. Men det er ingen grunn til å gi uttrykk for mistenksomhet i den sammenhengen.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-06-13:
Vi vedtar lover, og vi går inn på sjelen til vanlige folk og deres levemåte i dette huset. Når det gjelder oppfølgingen av dem som kjører i narkotikarus, synes jeg det er et stort, svart hull. Det skulle bare mangle at det ikke blir iverksatt tiltak som kan ivareta interessene til vanlige folk som kan bli nedkjørt av folk i narkotikarus. Det er ett tema. Jeg forutsetter at Regjeringen kommer tilbake med tiltak og ikke minst får registrert omfanget av dødsulykker i narkotikarus. Men det er et annet tema jeg har lyst til å bringe på banen. For kort tid siden oppdaget politiet i Trondheim et nytt narkotisk stoff som var på markedet. Politiet kunne ikke beslaglegge det, fordi de ikke hadde lovhjemmel til det. Det er en utvikling som foregår i dette landet, som er skremmende. Hvordan går det an at politiet ikke har hjemmel til å beslaglegge narkotiske stoffer som brukes, når de foretar rassia i husene? Det er spørsmål jeg synes har krav på et svar i denne salen, og spesielt i forbindelse med denne saken.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-06-13:
Når jeg fremmer dette forslaget, er det ut fra det faktum at det faktisk er opp til 0,9 pst. alkohol i det som markedsføres som alkoholfritt øl. Det må da med skam bemerkes at da er det ikke alkoholfritt. Det må i verste fall være et brudd på markedsføringsloven når det markedsføres som alkoholfritt og ikke er det. Forrige taler som var her oppe, pekte nettopp på det som er problemet: Hvorfor kan ikke det som selges med alkohol, merkes med alkohol? Hvorfor skal man lure folk til å tro at de drikker alkoholfritt, når det er nesten én volumprosent alkohol i det de drikker? Vi vedtok for noen dager siden at promillegrensen skal senkes til 0,2. Man bør være konsekvent i sin behandling av dette spørsmålet. Når man drikker tre – fire flasker av dette ølet, har man over 0,2 promille i blodet. Da har man lurt folk når man sier at dette er alkoholfritt. Det er et annet aspekt jeg synes er viktig. Tørrlagte alkoholikere skal ha veldig lite alkohol for å få tenning og begynne å drikke på nytt igjen. Jeg må jo si at hvis de drikker et såkalt alkoholfritt øl og får tenning så de er på kjøret igjen, da er det vi i denne salen som har ansvaret for det. Jeg begriper ikke hva slags problem det skal være for bryggeriene å bytte ut etikettene på flaskene og skrive i teksten hva dette dreier seg om. Fortell folk at det kan være opptil 0,9 eller 0,7 volumprosent i det ølet de drikker. Hva er problemet? Jeg synes det er merkverdig at hele komiteen ikke ser problemet, men går inn for å avvise dette forslaget. Jeg synes SV hadde en brukbar framstilling i sin kommentar og sin dissens i forhold til komiteen. Det er nettopp det det dreier seg om. Jeg er veldig glad for at SV har pekt på akkurat dette. Men det jeg synes er merkverdig, er at Kristelig Folkeparti, som liksom skal være avholdsparti nr. 1, ikke kunne være med på den merknaden. Det synes jeg er litt rart. Jeg opprettholder selvfølgelig forslaget, og det er litt interessant å se hva slags behandling det får i denne salen.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-06-13:
Som dykker og representant for kystbefolkningen: Dette er en gledens dag, spesielt for de dykkere som i pionertiden ble brukt – og forbrukt, som forbruksvarer – i Nordsjøen. Denne saken har ligget som en verkebyll helt siden oljens spede begynnelse. Det ble tøyd grenser: Folk dykket mye, mye dypere, de dykket med blandingsgasser som ikke var utprøvd, og de dykket med dårlige blandingsgasser – fordi oljeselskapene skulle spare penger. Jeg skal love at når granskingen begynner, vil man helt opplagt finne veldig mye rart. Det finnes ikke medisinsk ekspertise – det fantes i hvert fall ikke medisinsk ekspertise; nå begynner den vel å komme på plass litt etter litt, forståelsen av hva disse menneskene, som ennå lever, har vært utsatt for. Jeg er veldig glad for å være en del av dem som i dag vedtar at det skal nedsettes en granskingskommisjon for å få på bordet de faktiske forhold. De menneskene dette dreier seg om, lever i dag under store smerter, og de lever under elendige sosiale forhold. 200 000 kr, som er foreslått i revidert budsjett, kan ikke kompensere for de plagene og de lidelsene som de er utsatt for. Derfor er det viktig at det her blir en rask oppfølging, og at kommisjonen blir hurtigarbeidende, men grundig. Og det er særdeles viktig, som det står i II i forslaget, at en representant for dykkerne får plass i kommisjonen som observatør. For det er den som har skoen på, som vet hvor den trykker. Nettopp de erfaringene som disse menneskene har, det de har opplevd, er det viktig for granskingskommisjonen å sette seg inn i. Vi for vår del støtter fullt ut det forslaget som er fremmet.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-06-13:
Som nevnt i mitt tidligere innlegg, har statsministeren uttalt at denne regjeringen i løpet av en toårsperiode skal prøve å løse de problemene vi i dag sliter med i helsesektoren. Og jeg går ut fra at når statsministeren sier dette, er det sagt i forståelse med helseministeren. Og helseministeren har jo – særlig før tiltredelse – offentlig gitt signaler om at svært mye bør endres i norsk helsevesen, signaler som jeg har satt stor pris på og har store forventninger til. Da snakker jeg ikke først og fremst om ressurser, men om ny organisering. I Dagbladet for lørdag den 10. juni er det to overleger ved Feiringklinikken som uttaler seg og gir råd til Regjeringen når det gjelder å få skikk på det offentlige helsevesenet. Dette er leger som har jobbet i offentlige sykehus, fortrinnsvis på Rikshospitalet, og utfører i dag fire ganger så mange behandlinger som de gjorde i det offentlige sykehuset. Det sier noe. Men jeg kunne tenke meg å stille spørsmål til helseministeren ut fra den anbefaling som gis her, om han vil innføre sterkere stykkprisfinansiering, etablere mindre, selvstendige enheter i sykehusene for mer rasjonell drift, premiere gode resultater i sykehusene og få til mindre byråkrati, færre møter og mer praktisk arbeid. Er dette noe som helseministeren kan tenke seg å vurdere, eller har helseministeren allerede vurdert etter disse tankebaner?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-06-13:
Det er nødvendig for meg å komme tilbake til et par uttalelser fra to av Arbeiderpartiets representanter i debatten. Representanten Asmund Kristoffersen sier at det ikke skiller mer enn 170 mill. kr mellom bevilgningen fra flertallet og bevilgningsforslaget fra Fremskrittspartiet. Det er korrekt, det. Men forskjellen er nemlig den at hele Fremskrittspartiets bevilgning er friske penger. Vi har ikke kuttet én øre i forhold til forslagene i revidert nasjonalbudsjett. Vi har beholdt sykehusutstyrspengene. Vi har beholdt pengene til psykiatrien. Vi har beholdt rehabiliteringspengene. Og vi har fremfor alt dekket inn den umoralske økningen av egenandelene for syke mennesker. Det er en himmelvid forskjell på dette og det flertallet her gjør, hvor man de facto driver med dobbelt bokholderi. Da er det ganske utrolig at representanten Gunhild Øyangen fra denne talerstol kan si at hun er glad for at flertallet har kommet med så mye friske midler. Det er ikke fem øre i friske midler. Det er bruk av penger som var foreslått til andre tiltak i sykehusene, og som sykehusene nå mister. Ja, faktisk verre enn som så – totalt sett er innstillingen fra flertallet i sosialkomiteen dårligere sett fra sykehusenes side enn utgangspunktet i Regjeringens forslag i St.prp. nr. 47 og i revidert nasjonalbudsjett. Så til slutt: Hvis det er slik at flertallet i denne sal mener at de bruker for mye penger på helse og omsorg, og hvis man mener at dette er inflasjonsdrivende og renteøkende, hvorfor da ikke skrive det rett ut i proposisjonen og i innstillingen, så hele det norske folk kan få lese at det er de syke, de omsorgstrengende, som er faren når det gjelder inflasjon og renteøkning?
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2000-06-13:
Bare to korte presiseringer. Æres den som æres bør. Jeg gjorde en feil ved ikke å nevne at Høyre var med på flertallsforslaget om tilleggsbevilgning på 1 770 mill. kr. Det er en styrke for våre sykehus at det aller meste i innstillingen har samlet et bredt flertall. Og så det andre: Ja, Arbeiderpartiet var utålmodige etter å få fremmet denne saken om nødvendige tilleggsbevilgninger. Alle i sosialkomiteen så behovet for det. Jeg må konstatere at Bondevik-regjeringen ikke hadde fremmet en slik proposisjon før den gikk av 17. mars, men jeg antar at den var like om hjørnet. Det har jeg grunn til å tro. Men bare 28 dager etter at den nye regjeringen hadde tiltrådt, ble saken fremmet for Stortinget. Jeg syns at det var en meget rask reaksjon sett i forhold til det arbeid som en ny politisk ledelse måtte gjøre.
Are Næss (Kristelig Folkeparti), 2000-06-13:
I proposisjonen heter det at man skal videreføre «dagens målsetting om at hele befolkningen, uavhengig av økonomisk og sosial situasjon, skal ha tilgang til likeverdige helsetjenester.»Videre heter det «at offentlig eide sykehus også framover skal være de dominerende tjenesteyterne i sykehussektoren.»Men så sies det:«Fylkeskommunene bør også vurdere å kjøpe helsetjenester i utlandet når disse er bedre og billigere.» Jeg kunne tenke meg å spørre helseministeren: Hvilke helsetjenester mener statsråden fylkeskommunen bør vurdere å kjøpe i utlandet? Og ønsker statsråden å dimensjonere helsevesenet her i landet slik at de aller fleste pasienter kan behandles innenlands, eller vil han basere seg på at helsevesenet ikke skal være i stand til å ta seg av pasientene og dermed ikke bare svikte prinsippet om nærhet i behandling, men også gi avkall på den kompetansen som helsevesenet får ved å behandle pasienter?
Are Næss (Kristelig Folkeparti), 2000-06-13:
Norge har nettopp slått Spania 1-0 i EM i fotball. Det er grunn til å feire dette, og det vil jeg også gjøre – 100 pst. alkoholfritt, naturligvis. Jeg har sympati for Steinar Bastesens forslag om at drikke som merkes alkoholfritt, skal være 100 pst. alkoholfritt. Men i komiteen har vi sett de praktiske innvendinger som er anført i brev fra helseministeren, og dette aksepterer vi som reelt. Imidlertid hevder Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og SV at det må være et klart mål at et produkt som markedsføres som alkoholfritt, har et lavest mulig alkoholinnhold. Vi mener også at slike produkter må merkes på en slik måte at det aktuelle, eventuelt maksimale, alkoholinnhold tydelig fremgår. Det gjøres jo bl.a. når det gjelder alkoholfri sider, der produsenten vel ikke kan garantere at det ikke foreligger en viss lav alkoholprosent i produktet, og derfor angir maksimalt alkoholinnhold der grensen, så vidt jeg husker, er 0,7 volumprosent. Jeg vil gjerne spørre helseministeren om han ser noen problemer med å innføre en slik merking med aktuelt, eventuelt maksimalt, alkoholinnhold på øl som markedsføres som alkoholfritt. Ser helseministeren noen problemer med dette eller noen grunn til ikke å gjennomføre en slik ordning?
Annelise Høegh (Høyre), 2000-06-13:
Jeg synes det var et interessant svar helseministeren nå gav til Are Næss. Jeg er i alle fall enig i at det er nettopp i de tilfellene hvor vi har en situasjon med kortvarige kapasitetsproblemer, at vi bør kunne gå til utlandet, sånn som vi gjorde med hjertebroen på 1980-tallet, var det vel, eller når vi har mangel på kompetanse eller det er pasientgrupper hvor det er få, og som trenger en så høyt kvalifisert behandling at det er mer rasjonelt å samarbeide om behandling på nordisk eller europeisk nivå. – Så det synes jeg var en interessant opplysning. Jeg nevnte i mitt innlegg at vi nå, tilsynelatende i alle fall, uten fare for utstyrsinvesteringer kan kutte i dem fordi fylkene ikke greier å oppfylle sin del. Jeg spurte helseministeren om han kunne kommentere det, og jeg spør nå, siden han ikke tok det opp i sitt innlegg, om han vil vurdere den fordelingen av utgifter mellom staten og fylkeskommunene som i dag ligger i utstyrsplanen, nemlig 60 pst. på staten og 40 pst. på fylkene. Det er i alle fall ikke fornuftig å kutte i investeringer, for de skal jo legge grunnlaget for en fremtidig mer kostnadseffektiv behandling. Derfor er det alvorlig dersom denne situasjonen får fortsette, at fylkene ikke ser seg i stand til å oppfylle sine investeringsplaner. Det er på denne bakgrunn jeg spør om helseministeren vil vurdere denne ordningen slik at vi ikke risikerer at utstyrsplanen til slutt må forlenges fordi fylkene ikke har vært i stand til å oppfylle sin del av spleiselaget.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2000-06-13:
Det kunne ha vært interessant å få en kortversjon i hvert fall fra helseministeren av hvordan han skal oppfylle statsministerens utsagn om et mer robust og effektivt helsevesen. Noe har vi fått, og det er klart at det ikke er tid til slikt i en replikk, men jeg synes nok kanskje at konsistensen kunne ha vært litt mer rettet mot det i innlegget til helseministeren. Så har vi et utsagn her fra helseministeren om at han kort tid etter tiltredelse var i tvil om det burde bevilges mer penger til helsevesenet, slik jeg forstod det. Mener helseministeren at det er nok penger i vårt helsevesen i dag? Er det bare organisatoriske grep som skal gjøres? Vi har flere faktorer som påvirker kostnadsnivået kanskje utenfor både helseministerens og vår vedtaksramme for så vidt, det er dette med lønn, det er den medisinsk-teknologiske utviklingen med høykostmedisin, og det er også dette med høyere alder på befolkningen. Jeg synes kanskje spesielt dette med lønn er noe som burde tas tak i, i hvert fall hvis en skal gjøre et organisatorisk grep. Vi betaler nå mye for vaktordninger, men får lite utførte tjenester. Fra proposisjonen henter jeg noe som er interessant. Som et kostnadsdrivende element framholdes det at legenes vaktordninger ved sykehus «ikke bare utformes utfra beredskapsbehov, men at det også tas hensyn til personlige behov hos legene og særskilte behov hos sykehusledelsen». Kan helseministeren kommentere dette noe? Hva kan gjøres her innen kort tid?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2000-06-13:
Sykehusøkonomien har vært og vil fortsatt være et hett tema i samfunnsdebatten. Derfor er det et overordnet mål for alle å få fram ordninger som gir mer forutsigbarhet og større trygghet for en nødvendig og god pasientbehandling. Det har vært brukt ord i dag som skippertak, og det er helt klart at vi ikke må gjøre dette til en skippertakssak, men at vi nå må få en kontinuitet i å se på hva som kan gjøres videre for å få et bedre og gjerne mer robust og effektivt helsevesen. Da er det viktig med dialog, og det var derfor jeg i mitt første innlegg også sa at vi ønsker en dialog mellom departement og KS før vi f.eks. ser på hvordan betalingsordningen for gjestepasienter skal være. Vi ber også i denne saken om at Regjeringen etablerer et kontaktorgan for løpende oppfølging av sykehusøkonomien, og erfaringene med det som sentrumsregjeringen la fram og arbeidet med i vinter i forhold til referansegruppe og forskningsmiljø, tilsier vel at det bør bli en mer permanent ordning. Og som en liten replikk til Asmund Kristoffersen: Jeg tror det er ganske meningsløst om det med det arbeidet som var nedlagt, ikke skulle komme noe fra sentrumsregjeringen. Denne saken var vel faktisk varslet i våre papirer – også at den skulle komme før utgangen av mars – så det dreide seg bare om dager, som jeg sa. Det er viktig at vi får større forutsigbarhet og trygghet når det gjelder dette med pasientbehandling og sykehussektor. Og jeg er enig med representanten Ballo i at hele behandlingskjeden her må ses i en sammenheng. En kjede er som kjent ikke sterkere enn det svakeste leddet. Derfor er det viktig at vi ser helheten her, og også at vi ser på hva primærhelsetjenesten betyr. Jeg er enig med representanten Ballo i at sykehusøkonomien og sykehussektoren vil bli avlastet i forhold til en del av det som nå er økonomisk belastende, og som føres på den regningen, hvis mer kan gjøres og blir gjort innenfor primærhelsetjenesten. Ellers vil jeg til slutt bare si at jeg er glad for de signaler som helseministeren her har gitt når det gjelder å se litt videre på ulike muligheter, f.eks. når det gjelder differensierte virkemidler i tillegg til ISF-systemet i forhold til finansiering av sykehus og ulike kategorier sykehus. Det er et opplegg som i hvert fall jeg vil hilse velkommen på vegne av Senterpartiet – at vi ikke bare ser oss blind på ISF-finansieringsmodellen.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2000-06-13:
Jeg må nok be forslagsstiller om å lese komiteens innstilling litt grundigere. Når han sier at Sosialistisk Venstreparti har en vettug merknad, er det vel og bra. Men det er faktisk et par partier til som er med på den merknaden, og det er Kristelig Folkeparti og Senterpartiet. Det det er grunn til å slå fast, er at alle partier i komiteen står samlet om at det er praktiske problemer forbundet med å kreve at øl som markedsføres som alkoholfritt, virkelig er 100 pst. alkoholfritt. Det er bl.a. også praktiske problemer i forhold til fremstillingsmetoden. Det er derfor vi i vår merknad i innstillingen sier at vi likevel ser det som et problem at slik markedsføring kan oppfattes som villedende, og at det må være et mål at et produkt som markedsføres som alkoholfritt, også er alkoholfritt. Iallfall bør slike produkter merkes på en slik måte at det fremgår hva som er det maksimale alkoholinnholdet. Om det er 0,75 eller 0,4 eller hva det nå måtte være, bør det stå på produktet. Det er også et vesentlig poeng i forhold til eventuelle øltyper som er 100 pst. alkoholfrie, om det måtte komme på markedet senere. Jeg vil tro at det ville være både i norske markedsføreres interesse og i EU-direktivmakeres interesse at det klart går fram hva som er alkoholinnholdet, slik at det som eventuelt er 100 pst. alkoholfritt, kan markedsføres og nytes som det.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2000-06-13:
Det er allerede sagt mye i en sak som det er stor enighet om i sosialkomiteen. Men jeg har lyst til å understreke at det er svært gledelig at pionerdykkernes situasjon nå blir tatt på alvor, og at denne saken, som begynte å rulle alt i fjor, nå ser ut til å få en konkret løsning ved at det blir nedsatt en kommisjon. I fjor bidrog daværende sosialminister Magnhild Meltveit Kleppa til at det ble sendt ut nye retningslinjer for helseundersøkelser av yrkesdykkere. Det gikk melding til trygdekontorene om at personer som muligens hadde dykkersykdommer, skulle henvises til Haukeland Sykehus. Det ble også gjort et arbeid interdepartementalt, som munnet ut i en høringsuttalelse, et notat. Der foreslås det bl.a. annet at det blir gitt særskilt økonomisk kompensasjon til tidligere nordsjødykkere som har fått varig helsesvikt. NOPEF har sagt at det så langt er positivt, men det er også klart at det er enkelte kategorier dykkere som kan falle utenfor denne ordningen – f.eks. de som ikke har søkt om uførepensjon, og de som kravet om å ha arbeidet i minst tre år som dykker før 1990, kan slå feil ut for. Derfor er det gledelig at en nå får nedsatt en uavhengig granskingskommisjon som kan se både på det som har med ansvarsforhold å gjøre, på kompetansen omkring den fare slik dykking medfører, og på de skadevirkninger som dykkervirksomheten har påført disse pionerdykkerne. Det er også – som flere representanter har nevnt– viktig at disse dykkerne nå blir tatt på alvor og kan følge den prosessen som settes i gang. Det skulle kunne skje på en svært grei og positiv måte ved at en representant fra Nordsjødykkeralliansen får observatørplass i kommisjonen. Det må være en styrke både for pionerdykkerne og deres sak at innstillingen er enstemmig i Stortinget i dag.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-13:
Jeg vil innledningsvis bare avklare to ting. Det ene er at jeg på vegne av SV vil fremme det forslaget vi har liggende inne, før jeg kommer tilbake til et spørsmål til statsråden. Det andre er at jeg forstår at Norge nå leder 1-0 over Spania, og det syns jeg er gledelig. Når det gjelder innsatsstyrt finansiering og det finansieringssystemet som vi står overfor, er jeg enig med statsråden i at det er et incentiv til å øke effektiviteten. Man beregner også en produksjonsgevinst av det, og det virker som om man er i en vekstfase, hvor sykehusene klarer å øke produktiviteten fra år til år, og at man også henter ut et forbedret inntektsgrunnlag. Men den problemstillingen jeg har lyst til å reise overfor statsråden – hvis man eksempelvis tar Kirkenes Sykehus, som har et nedslagsfelt på noen og tretti tusen, som det kan være diskutabelt om er stort nok, men som altså ligger ca. 600 km fra neste sykehus – er at det er veldig vanskelig å hente ut en produktivitetsgevinst med mindre man klarer å rekruttere folk til å reise langt for å komme til det sykehuset, samtidig som det kan være gode samfunnsmessige grunner til at sykehuset skal ligge der det ligger, bl.a. rett og slett av akuttmedisinske grunner. Da kan det jo tenkes at den innsatsstyrte finansieringen er et lite egnet redskap bl.a. for å sikre driften av den typen sykehus. Vi ser jo nå at man sier opp 30 ansatte ved Kirkenes Sykehus. Jeg har lyst til å spørre statsråden om han ser at det kan være behov for mer differensierte virkemidler til forskjellige sykehus for å sikre en fordeling av sykehusene, slik at man ikke får en massiv sentralisering bare ut fra tenkningen om økt produktivitet, uten hensyntaken til at det også skal være nærhet til de ulike sykehusenhetene.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-13:
St.prp. nr. 81 omhandler takstoppgjøret for leger, fysioterapeuter og psykologer. Forhandlingene omkring oppgjøret var ikke sluttført da vi fikk oversendt den, slik at det var snakk om å gi en godkjenning i forhold til bevilgningen for det oppgjøret som skal finne sted. I den forbindelse viser komiteen til brev av 4. juni 2000 fra finansministeren til Stortinget, der det fremgår at kapittel 2309 Tilfeldige utgifter i all hovedsak er disponert, slik at det ikke lenger er dekning for utgifter til takstoppgjørene for leger, fysioterapeuter og psykologer, i motsetning til det som var opplyst i St.prp. nr. 81 for 1999-2000. Da det ikke var angitt noen dekning på statsbudsjettet for de utgiftene det her var snakk om, forutsetter komiteen i sine merknader at Regjeringen avklarer den budsjettmessige inndekningen og kommer tilbake til Stortinget med forslag om tilleggsbevilgning i proposisjon til høsten, og at inndekning da ikke tas fra formål Stortinget allerede har bevilget midler til. Komiteen viser i sine felles merknader også til bevilgningsreglementets § 11, Endringer i det løpende budsjett, om at saker som gjelder en større sum, bør legges fram for Stortinget som forslag om tilleggsbevilgning. Komiteen påpeker videre at man ser det som uheldig at grunnlaget for behandling av den saken som her foreligger, er preget av flere uavklarte forhold som er av vesentlig betydning. Komiteen vil derfor samlet sterkt understreke at en slik saksbehandling og fullmaktsavgivelse ikke må skape presedens. Komiteen har videre vært opptatt av det rent praktiske hvis man ikke skulle gi en fullmakt her, i forhold til konsekvensene for det oppgjør som skal finne sted. Dersom dette ikke hadde vært avklart, og man skulle la gjeldende takster gjelde for de yrkesgruppene som er referert, ville det ha fått en rekke praktiske og uheldige konsekvenser. Det betyr at man etterskuddsvis skulle begynne å oppjustere takstene, for så å få et fornyet oppgjør, noe som ville gjelde svært mange. Det ville være et veldig byråkratisk apparat mellom den ulike lege, fysioterapeut eller psykolog og Rikstrygdeverket, og komiteen ser ikke for seg at det fantes noen praktisk håndterlig måte å løse det på. Komiteen gir derfor fullmakt – gjennom forslag om at Regjeringen får «fullmakt til å gjøre endringer i trygderefusjonene, fastlønnstilskuddene og tilskuddene til driftsavtale for leger, fysioterapeuter og psykologer fra 1. juli 2000 på grunnlag av eventuelle avtaler med Den norske lægeforening, Norske Fysioterapeuters Forbund og Norsk Psykologforening om regulering av honorartakster og driftstilskudd fra samme dato». I merknadene har komiteen som forutsetning «at Regjeringen avklarer den budsjettmessige inndekning og kommer tilbake til Stortinget med forslag om tilleggsbevilgning i proposisjonen til høsten, slik at inndekning ikke tas fra formål Stortinget allerede har bevilget midler til».
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-06-13:
Jeg har merket meg de råd som er fremsatt gjennom mediene, og som det her vises til, og jeg kan være kort i mitt svar: Ja, jeg synes dette er gode råd. Enkelte av dem har jeg allerede vurdert, og de øvrige har jeg til hensikt å legge til grunn for det videre arbeid med forbedringer i sykehussektoren.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-06-13:
Det er for det første ingen tvil om at de aller fleste pasienter skal behandles ved norske sykehus også i fremtiden. Når jeg har vært inne på behandling i utlandet som et alternativ, er det først og fremst på følgende måte: enten som et tillegg til behandling ved norske sykehus når det er kapasitetsproblemer, eller også dersom det innenfor enkelte områder er en mangel på kompetanse og kanskje heller ikke et stort antall pasienter som gjør det rasjonelt å bygge opp en kompetanse ved norske sykehus, og hvor dette bedre kan løses ved behandlinger i utlandet. I disse tilfeller mener jeg det godt kan forsvares å bygge opp et fast tilbud med behandling i utlandet, men jeg kan ikke i dag være konkret i mitt svar på representanten Næss" spørsmål om hvilke typer behandling det kan være snakk om, men det vil det være anledning til å komme tilbake til senere.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-06-13:
La meg først forsikre om at den vedtatte utstyrsplan, som innebærer at staten skal bevilge 2,960 milliarder kr som tilskudd til utstyrsinvesteringer ved sykehusene, står fast, og den skal gjennomføres som fastlagt over perioden 1998–2002. Disse bevilgningene er gjort overførbare nettopp fordi man må forvente at når man gjennomfører en slik plan, vil det kunne være rasjonelt å gjøre forskyvninger mellom de enkelte år. Og det er for så vidt det man har gjort så langt. Jeg er enig i at det ikke er fornuftig å gjennomføre reelle kutt i en slik investeringsplan. Men jeg vil nok si at det her, som på andre områder, godt kan være fornuftig å gjøre tidsmessige forskyvninger. Det er vanlig innenfor all virksomhet at når det oppstår kanskje akutte finansielle kriser, ser man på om man kan skyve på investeringene et år eller to, eller i hvert fall skyve på noen av dem et år eller to. Selv om det isolert sett er uheldig, behøver det alt i alt ikke å være et problem. Det mener jeg at det ikke skal bli i dette tilfellet heller. For øvrig er det ingen problemer med å foreta en slik revurdering som jeg her blir spurt om, men det vil jeg i tilfelle komme tilbake til Stortinget med senere.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-06-13:
Det var mange spørsmål til besvarelse i en kort replikk, så jeg tror i hvert fall at jeg tillater meg å hoppe over kortversjonen av de tiltakene som må gjennomføres for å rydde opp i sykehussektoren de nærmeste to år, bortsett fra at jeg nok vil si ifra om at det må gjøres tiltak innenfor det rent organisatoriske, altså hvordan sykehusene og sykehussektoren i dag er organisert. Når det så gjelder spørsmålet om det er nok penger i helsesektoren eller til sykehussektoren, synes jeg også det er et vanskelig spørsmål. På den ene side, hvis man ser de behov som er der, i hvert fall i den forstand at det er behandling som kan gjennomføres ved sykehusene, blir det vel antakelig nesten aldri slik at man kan si at nå er det nok penger. Når jeg var i tvil, og for så vidt fortsatt er noe i tvil, om hvor raske eller hvor store tilleggsbevilgninger som bør gå til denne sektoren, er det nettopp fordi det er grunn til å stille spørsmål ved om den er organisert og drevet på en velegnet måte totalt sett. Da er jeg – siden en slik krise utvikler seg over lang tid – alltid i tvil om det er fornuftig å forsøke å rette den opp med én stor bevilgning, om det ikke er bedre tross alt å forsøke å arbeide seg ut av problemene over litt tid. Til det siste spørsmålet må jeg si at jeg synes det er all grunn til å se nøyere på de vaktordninger som representanten viser til, men jeg har ikke tid til å gå nærmere inn på det nå.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-06-13:
Det bedrer i hvert fall humøret å registrere at landslaget er ved god helse. Svaret jeg kan gi til representanten Ballo, er at jeg er opptatt av å beholde den innsatsstyrte finansiering som et prinsipp og som et system, som vi selvfølgelig skal forbedre fremover, men også som en viktig del av finansieringen av sykehusene. Men jeg tror ikke det kan bli den eneste delen, og det er det jo heller ikke i dag. Når det gjelder de øvrige finansielle løsninger, er jeg enig i at de må kunne differensieres ut fra hvilke spesielle situasjoner som enkelte av sykehusene er i. Landet er forskjellig. Sykehusenes oppgaver er derfor også forskjellige. Det vil ikke være egnet å ha én skjematisk finansieringsordning som skal gjelde helt likt for alle. Det er visse tilpasninger til dette i dag, bl.a. ved de særskilte tilskudd til regionsykehusene. Jeg mener vi også må være åpne for å differensiere for å ta hensyn til andre spesielle forhold, og uten at jeg kan gå nærmere inn på situasjonen i Kirkenes, er vel den kanskje et eksempel på det.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-06-13:
Jeg skal forsøke å gi noen kommentarer til de utfordringene som representanten Hagen her gav meg. For det første ser jeg ikke helt den store motsetningen mellom det å understreke viktigheten av gjennomføringen av en ekstraordinær utstyrsanskaffelsesplan for en periode fra 1998 til 2002, og at det gjennomføres visse forskyvninger fra et år til et annet når det gjelder gjennomføringen av den planen. Det jeg mente å si om det, er at det ikke er uvanlig – i hvert fall ikke i andre virksomheter jeg kjenner – at man når det inntrer en vanskelig økonomisk situasjon eller en finansiell krisesituasjon, ser på om det er investeringer som i hvert fall uten de største skadevirkninger totalt sett kan forskyves fra et år til et annet. Når det gjelder den aktuelle utstyrsplanen, understreker jeg igjen at den står fast, og at den vil bli gjennomført etter planen i den forstand at 2,960 milliarder kr vil bli bevilget fra statens side som 60 pst. tilskudd til de utstyrsinvesteringer som fylkeskommunene og deres sykehus planlegger å gjennomføre. Jeg har forholdt meg til den planen slik den der er beskrevet, men som jeg har sagt tidligere her, er det mulig å komme tilbake til Stortinget med forslag til endringer i forhold til det opplegget som tidligere er lagt til grunn. Når det så gjelder den andre delen av representanten Hagens utfordring, er det mitt inntrykk at de anskaffelser som det nå er aktuelt å refundere, er planlagt ut fra planer som de enkelte fylkeskommuner har lagt fram. Og i henhold til de planene, som staten da skal finansiere med 60 pst. tilskudd, er det altså behov for 380 mill. kr, som det er godt rom for på årets budsjett. Hvis man skal gjøre mer enn det – og jeg er ikke fremmed for det – må det i hvert fall innhentes nye planer fra fylkeskommunene eller fylkessykehusene. Jeg syns ikke det er enkelt uten videre å sende mer penger ut til disse på kort varsel når det ikke foreligger slike planer. Men kommer de, er det klart at det kan vurderes.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-06-13:
Jeg vil bare ved avslutningen av en debatt som jeg synes er viktig for det videre arbeid med sykehusenes økonomi, si at jeg nok ikke ser på flertallets forslag om en økning på 520 mill. kr slik at jeg, som det tidligere er blitt hevdet, går på et stort nederlag. I lys av den helt spesielle situasjonen som har fått utvikle seg over tid i norsk sykehussektor, synes jeg ikke det er så oppsiktsvekkende om det kan være noe ulike vurderinger av hvor raskt man gjennom økte bevilgninger bør ta sikte på å arbeide seg ut av situasjonen. Jeg legger dessuten vekt på at også flertallet foreslår økte midler til mer av de samme tiltak som Regjeringen har foreslått. Så vil jeg også igjen si til de noe kritiske bemerkninger som har kommet om at det er vært gjennomført en reduksjon i det beløp som stod til disposisjon på årets budsjett for utstyrsinvesteringer, at jeg har litt vanskelig for å se at dette er noe som har dramatiske konsekvenser i forhold til de planer som fylkeskommuner og sykehus har lagt. Disse planene vil bli gjennomført som forutsatt, og jeg vil hevde at også hele den ekstraordinære utstyrsplanen vil bli gjennomført som forutsatt. Det er ikke slik at disse kuttene er gjennomført på grunn av statens vanskelige økonomiske situasjon. Det har ikke noe med det å gjøre. Etter min vurdering ville det ikke være rasjonelt å gjennomføre større utstyrsinvesteringer i år enn det sykehusene og fylkeskommunene har planlagt å gjøre. Men en sterk økning i forhold til dette, oppå de øvrige problemer som sektoren strir med, tror jeg på kort sikt snarere vil skape problemer enn det motsatte. Da synes jeg det er bedre å gjennomføre de planer som ligger der, og eventuelt i årene fremover øke innsatsen på dette området.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-06-13:
Jeg tror ikke jeg har veldig mye å legge til i forhold til denne debatten så langt og i forhold til en enstemmig innstilling fra komiteen. Men jeg har notert meg det som er kommet her, både av spørsmål og det som nå til sist representanten Gløtvold mente burde være et mål når det gjelder å oppnå merkingsbestemmelser som ligger i hvert fall så nært opp til det faktiske forhold som mulig, og hvis praktisk mulig, enda nærmere opp til det enn hva tilfellet er i dag. Jeg har altså pekt på tidligere, slik det er fremkommet her også, at det er rent faktiske tekniske og praktiske problemstillinger forbundet med det. Men det er ikke til hinder for at vi kan arbeide med det og forsøke å imøtekomme de hensyn som enkelte av representantene her har pekt på.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2000-06-13:
Spørsmålet om sykehusenes økonomi har i mange år vært det sterkest omtalte tema i forbindelse med budsjettarbeidet i Stortinget. Forskjellen i oppfatning av økonomisk behov er altfor stor, og forutsigbarheten er altfor dårlig, både for sykehuseierne og for staten som bevilgende myndighet. Dette kan ikke fortsette slik, fordi det kan ramme pasientene på en uheldig måte. Den betydelige tilleggsbevilgning til sykehusene som Regjeringen og stortingsflertallet i denne omgang har stått for, er meget positiv. Men forutsigbarheten blir for dårlig når det må skje store tilleggsbevilgninger midt i et budsjettår. Det er viktig å sikre et godt og pålitelig offentlig helsevesen som setter pasientens behov i sentrum, og som ikke forskjellsbehandler mennesker på noen måte. Det norske offentlige helsevesenet må være slik at det er like godt for alle, uansett privat økonomi og bosted. I noen deler av landet er det på grunn av store avstander dyrere å gi helsetjenester enn tilfellet er andre steder. Her kommer også behovet for sykestuer inn som et viktig tiltak i noen deler av landet. Også dette må bevilgningene til helsesektoren i framtiden ta høyde for. En rask utvikling i form av teknologi og kompetanse gjør mulighetene i helsevesenet stadig større. Dette setter store krav til oppdatering i forhold til driftsutvikling og økonomi, og det må skapes større grad av felles forståelse for hvilke økonomiske behov slike endringer innebærer. Derfor er det så viktig at det etableres et kontaktorgan for løpende oppfølging av sykehusøkonomien, slik en samlet sosialkomite går inn for. Jeg har også tro på at en omorganisering av de offentlige sykehusenes drift både kan skape større grad av forutsigbarhet og også utnytte ressursene bedre. Hovedbudskapet må uansett være at Stortinget skal sikre et godt offentlig helsevesen også i framtiden, uten noen form for begrensninger som gjør at pasientene blir skadelidende. Det haster etter min mening med å få et bedre system og en bedre forutsigbarhet for driften av våre sykehus. Og jeg har stor tiltro til at dette er en sak som helseminister Tønne og resten av Regjeringen vil ta et krafttak for å få på plass.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2000-06-13:
Det er ingen tvil om at pionerdykkerne har gjort en fantastisk stor jobb for det norske samfunn, en jobb som både har bidratt til verdier og internasjonal anseelse for Norge. I komitehøring og i samtaler med representanter for denne yrkesgruppen har jeg fått en liten innføring i hva dette arbeidet egentlig gikk ut på, og hva disse menneskene ble utsatt for, men jeg innrømmer gjerne at jeg nok ikke forstår helt ut hva dette egentlig innebærer. Dette er en følelse som jeg tror deles av alle i sosialkomiteen. Sosialministeren sier i et brev til komiteen at den foreslåtte ordningen i revidert nasjonalbudsjett med særskilt kompensasjon for dem som har fått helsesvikt av dette arbeidet, bygger på en erkjennelse av at samfunnet har et visst moralsk ansvar i forhold til denne yrkesgruppen. Jeg synes statsråd Ingebrigtsen raskt tok tak i denne saken ved at hun allerede i revidert nasjonalbudsjett fant å ville legge inn midler til en økonomisk kompensasjon for dem som er kommet i en slik uheldig situasjon. Slik jeg ser det, har det i lang tid vært gjort et omfattende arbeid i de berørte departementer for å finne ut flere enkeltheter om situasjonen for pionerdykkerne. Når nå en samlet sosialkomite går inn for at forholdet skal granskes ytterligere gjennom en egen, uavhengig granskingskommisjon, understreker dette med all tydelighet hvor alvorlig sentrale myndigheter tar denne saken. Jeg føler meg sikker på at statsråden vil gjøre alt som står i hennes makt for å få denne saken behandlet så raskt som mulig og på en måte som gir pionerdykkerne og oss andre svar på de forhold som fortsatt synes å være uavklart. Alt skulle nå ligge til rette for at denne viktige saken kan få et akseptabelt utfall.