Olemic Thommessen (Høyre), 2018-10-03:
Integreringspolitikken er et av regjeringens seks hovedsatsingsområder for året som ligger foran oss. Det er løfterikt – og det er nødvendig. I en verden som stadig blir mindre, er jeg overbevist om at morgendagens vinnere er de nasjoner som lykkes i å skape et godt klima for integrering. Det handler om å se ressursene i alle mennesker og å gi plass for nye borgere – og at de skal kunne yte det beste av seg selv inn i de fellesskap som de deltar i også i vårt samfunn. Utfordringen er å skape et samfunn som mestrer mangfoldet og ivaretar grunnleggende samfunnsverdier og fellesskapsfølelse – med andre ord: målsettingen om et mangfoldig samfunn der alle føler eierskap og deltagelse. I en tid med store flyktningstrømmer og politisk ustabilitet i mange deler av verden er dette svært krevende. Det er gjort mye bra i norsk integreringspolitikk. Mange innvandrere har funnet seg godt til rette, har lært seg norsk, har gode jobber, har barn som klarer seg godt på skolen og deltar i det norske samfunnet på en god måte. Men statistikken forteller oss også dessverre at deler av innvandrerbefolkningen ligger langt etter når det gjelder jobb og skolegang. Veien fra flyktning til ansatt blir for lang og faren for klientifisering i møte med støttesystemet for stor. Det er behov for et krafttak, og det er veldig positivt at regjeringen har varslet en strategi for dette ved juletider. Utgangspunktet for regjeringens arbeid er at nøkkelen til integrering ligger i det å få seg en jobb. Det er et godt utgangspunkt. Arbeid handler om selvrespekt, om å bli sett for det man yter, og om å føle at man med hevet hode kan gå inn som aktiv samfunnsdeltager på alle andre samfunnsområder. Mennesker som føler at de skaper sin egen fremtid, kan flytte fjell. Etter mange besøk hos innvandrerfamilier, på mottak og på forskjellige integreringstiltak i kommunene, blir jeg slått av at pågangsmotet og innsatsviljen så absolutt er til stede. Men det er også noen barrierer som fort faller en i øynene. La meg nevne noen. For det første må vi bidra til at ordningene på dette området blir mer fleksible og mulig å tilpasse den enkelte. Vi trenger mer skreddersøm, kort og godt. Innvandrere er også enkeltmennesker, og det er nødvendig å ta hensyn til store forskjeller – eksempelvis mellom kjønnene, i utdanning og i sosial bakgrunn. Et annet spørsmål er om vi er gode nok til å ta vare på den kompetansen som den enkelte har med seg fra hjemlandet. Mitt svar på det er nei. Noen kommuner jobber godt med dette. Det gir gode resultater, og det er verdt å merke seg. Det er også bra at regjeringen vil ta tak i norskopplæringen og introduksjonsprogrammet. Her er det også mer behov for skreddersøm, det skal være sikkert. Vi trenger også en tettere resultatorientert oppfølging i språkopplæringen. Det viktige er jo ikke hvor mange timer man faktisk har hatt i norsk – det viktige er i hvilken grad man behersker språket. Å stille krav om dette viser at vi faktisk bryr oss. Vi vet hvor grunnleggende nødvendig det er å beherske språket. Da må vi også stå opp for kravet om at det skal skje. I arbeidet med å reformere introduksjonsprogrammet er det også nødvendig med tydelige krav og forventninger til hva som skal oppnås. I dag er det store forskjeller mellom kommunene på hvor flinke de er til å få innvandrere ut i jobb og utdanning. Gjennom tydelig definerte krav, også her til norskopplæringen, må vi sikre at alle får et like godt tilbud – og det best mulige – landet over. Det er også nødvendig at vi tar alle gode krefter i bruk. Frivillige organisasjoner og private aktører har mye å bidra med. La oss bedre sette dem i stand til å være med i det store løftet vi har foran oss. Ikke minst bygger dette også flere broer inn til det norske samfunnet. Og vi må ikke glemme at god integrering ikke bare dreier seg om politiske vedtak, men at integrering dypest sett også handler om holdninger mennesker imellom, at arbeidsgivere ikke sorterer jobbsøkerbunken ut fra navn, at innvandrerbarn finner seg til rette og får norske venner på skole og i fritid – kort sagt at våre nye landsmenn bygger positive bånd til det norske samfunnet som gir dem eierskap, stolthet og lojalitetsfølelse.