Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2009-06-08:
Fremskrittspartiet tar i denne saken opp et veldig viktig tema. Det er ikke tvil om at det å bli mobbet kan sette varige spor. Seks av ti barn og unge som i dag blir henvist til barnepsykiatriske institusjoner, forteller at de har vært utsatt for mobbing. Flere tusen elever går til skolen hver dag med en vond følelse. De vet at de skal møte en ny dag hvor det er plaging, fornedring og trakassering, og hvor man risikerer å bli både utstøtt og ensom. Mange bruker hele livet sitt til å bearbeide vonde opplevelser fra disse barne- og ungdomsårene. I 2002 startet Bondevik II-regjeringen Manifest mot mobbing og lanserte sin nullvisjon. Bakgrunnen var at vi så en økende forekomst av mobbing i norske skoler, og det sterke mediefokuset med mange sterke historier var med og bidrog til å gjøre dette kjent. Både Kong Harald og daværende statsminister Bondevik holdt nyttårstale om mobbing, og skoler ble tilbudt de antimobbeprogrammene som hadde dokumentert effekt. Det var mange den gang som var uenig i det å lansere en nullvisjon, fordi de mente det var urealistisk. Men det sterke fokuset og de ambisiøse målene som den gang ble satt, gav resultater. Mens mobbingen økte med gjennomsnittlig 10 pst. i året i perioden 1995–2001, var mobbingen i 2004 redusert med 30 pst. Dessverre ser vi at det trykket og fokuset har forsvunnet de senere årene, og at antallet som blir mobbet, igjen har gått opp. Til tross for at tallene for 2008 viser en svak nedgang, har utviklingen totalt gått gal vei siden 2005. Jeg skal ikke repetere tallene som Gundersen viste til fra Senter for atferdsforskning, men det betyr at 7,5 pst. av alle elevene i disse årsklassene opplever mobbing. Dette viser at kampen mot mobbing må føres hele tiden. I denne saken nytter det ikke med et hvileskjær. Derfor er vi glad for at Regjeringen og en samlet komité støtter forslaget til vedtak om å be Regjeringen utarbeide forslag til hvordan det på best mulig måte kan innføres antimobbeprogram eller en handlingsplan mot mobbing ved alle skoler. For å unngå mobbing trengs det tydelige voksne, engasjerte lærere og politikere, og ikke minst medelever som bryr seg. Mobbeproblemer må først og fremst gripes fatt i lokalt i samspill mellom elever, foreldre og skole. Verdibevisste barn og ungdommer er det beste utgangspunkt for en mobbefri skoledag. Det er dessverre altfor mange tilfeller der elev og foreldre ikke opplever at skolen i tilstrekkelig grad griper fatt i problemene eller er i stand til å finne en løsning når de opplever at et av deres barn er blitt mobbet. Jeg er opptatt av at disse familiene skal slippe å føre en kamp mot systemet, i tillegg til de utfordringene de allerede har. Derfor foreslår Kristelig Folkeparti å innføre et mobbeombud i hvert fylke. Mobbeombudet skal både være elevens og foreldrenes talerør, og en ressurs i den løpende innsatsen mot mobbing i skolen. De vil også være en utrolig hjelp når problemet blir så stort at man ikke klarer å løse det lokalt. I Sverige har de et eget barne- og elevombud som hjelper mobbede å nå fram i rettssystemet, og som pålegger kommunene å betale erstatning hvis det viser seg at de har forsømt seg. Nekter kommunene å akseptere kravet, blir det rettssak, hvor det er ombudet som representerer eleven og står for de eventuelle saksomkostningene. Dermed blir det klart for skolene at det får konsekvenser ikke å følge opp det som står i skoleloven om elevens rett til et trygt og stimulerende skolemiljø, fritt for mobbing. Jeg tror på at det er mulig å få til en holdningsendring uten at vi dermed er kvitt alle problemer. Vi trenger nå en dyp mobilisering igjen av holdninger basert på at vi har bestemt oss for at vi ikke vil ha mobbing i skolen. Når det gjelder tvangsflytting av elever, kunne det i Anundsens innlegg høres ut som at mobbing alltid er mellom én og én person – én mobber og ett mobbeoffer. Det er ofte slik i disse sakene at en har utviklet et helt miljø, og det vil være vanskelig å finne ut hvem det er som skal flyttes og ikke flyttes. Men én ting vil jeg takke Fremskrittspartiet for, og det er at de fokuserer på saken, for det må være et klart og tydelig signal at løsningen ikke skal være at det er mobbeofferet som skal flytte i disse sakene. Man trenger ikke den ekstra belastningen i en allerede vanskelig sak. Jeg tar opp forslag nr. 5, som Kristelig Folkeparti står alene om.