Heidi Larssen (Høyre), 2002-11-07:
I likhet med representantene Djupedal og Frøiland vil også jeg understreke at det er viktig for forbrukerne at det er kompetente og uavhengige mellommenn når man skal kjøpe og selge bolig. Det er også fint at Regjeringen i hovedsak får støtte fra et bredt flertall i komiteen for de endringsforslagene som er lagt frem. Saksordføreren gav en kort og for så vidt også grei fremstilling av de forslagene, så jeg går ikke nærmere inn på dem Jeg vil heller ta for meg de områdene hvor det er uenighet, som har kommet opp under behandlingen i komiteen. Den viktigste grunnen til at regjeringspartiene går imot flere av disse forslagene – som jeg skjønner også er Arbeiderpartiets hovedbegrunnelse – er at de reiser ulike problemstillinger som bør utredes nærmere før man trekker endelige konklusjoner. Ikke alle forslagene har vært på høring, og de økonomiske, juridiske og administrative konsekvensene er ikke utredet skikkelig. Noen utløser også mye unødvendig byråkrati. Etter regjeringspartienes syn er det nok svært sjelden at det er klokt å vedta lovbestemmelser direkte i Stortinget. Regjeringen har da også varslet at den vurderer å nedsette et lovutvalg med sikte på en generell revidering av eiendomsmeglingsloven. Jeg synes alle de forslagene som har kommet opp nå, godt kunne vente til en slik utredning. Det er ingenting som haster så mye. Regjeringspartiene er også av den oppfatning at de partiene som står bak flere av disse endringsforslagene, ikke har tatt inn over seg at det er store ulikheter innen eiendomsmegling, både når det gjelder typer eiendom, mellom landsdeler og strøk og mellom meglere, og at disse ulikhetene nok kan ha innvirkning på loven. For eksempel mener mindretallet i komiteen, Fremskrittspartiet og SV, at utdannelse og faglige krav bør forskriftsfestes, ikke bare for den faglige lederen – som også flertallet går inn for – men for alle som arbeider med eiendomsmegling, og at det også bør forskriftsfestes hvor mange medarbeidere en faglig leder skal ha. Det virker svært byråkratisk og bør i hvert fall ikke forskriftsfestes før det har vært ute på høring. Så har vi også et annet forslag fra alle i komiteen, unntatt regjeringspartiene, om at titlene «statsautorisert eiendomsmegler» og «eiendomsmegler» forbeholdes dem som har eiendomsmeglerbrev. Regjeringspartiene synes man skal være meget forsiktig med å lovregulere stillingsbetegnelser innenfor spesielle fagområder, både fordi det ikke er noe som tilsier at det er påkrevd, og fordi realkompetanse og erfaring kan være vel så viktig for å ivareta forbrukernes interesser. Heller ikke dette spørsmålet har vært ute på høring. At Fremskrittspartiet også vil reservere ordet «megler» for dem med eiendomsmeglerbrev, fremstår nok som litt kuriøst. Hva da med andre typer meglere, som fondsmeglere og skipsmeglere, som også ofte bare bruker betegnelsen megler? Mindretallet i komiteen, som består av Fremskrittspartiet, SV, Senterpartiet og Kystpartiet i dette tilfellet, foreslår et totalforbud for alle som driver med eiendomsmegling, mot å drive annen næringsvirksomhet. Regjeringspartiene er enige i at man må ha regler som sikrer meglernes integritet, men et generelt forbud for alle synes vi nok er å gå altfor langt nå, ikke minst før man vet konsekvensene av et slikt forslag. Mindretallet har også foreslått at totalforbudet skal gjelde advokater og alle ansatte i advokatfirmaer og meglerforetak. Forbrukerrådet, som mindretallet her støtter seg på, er av den oppfatning at advokater som ønsker å megle eiendom, må foreta et yrkesvalg. Ja, det er jo greit for dem å si det! En rekke personer vil kunne rammes unødig hardt av et slikt forbud. Jeg har to eksempler som kan belyse det. I større advokatfirmaer er det ofte bare en eller to advokater som driver med eiendomsmegling. Hvorfor i all verden skal alle de andre da være avskåret fra å drive næringsvirksomhet? Eller skal en advokat som driver alene på et mindre sted, og som har noen eiendomsmeglingsoppdrag i året, måtte si fra seg dem, med de ulempene det kan påføre stedets innbyggere? Selgere og kjøpere må dra et annet sted, og advokatene vil kanskje etter dette få et problem, ved at de ikke har stor nok portefølje til å kunne drive advokatvirksomhet på slike steder. Man skal være forsiktig så ikke alle advokater slutter med eiendomsmegling, med den virkning at eiendomsmeglerforetakene da kan få monopol. Ikke minst Forbrukerrådet, som ellers er svært opptatt av konkurranse, burde kanskje viet dette spørsmålet noe oppmerksomhet. Så sier mindretallet at man bare kan gi dispensasjon. Ja, det kan bli mange, og det er byråkratisk. Hvis man skal ha en liberal dispensasjonsadgang, hvorfor i alle dager skal man da ha et forbud? Flertallet i komiteen, alle andre enn regjeringspartiene, går inn for at en megler ikke skal kunne drive egenhandel, dvs. salg/utleie eller kjøp/salg gjennom eget foretak. Kredittilsynet ser ingen grunn til å ha et slikt forbud, mens Forbrukerrådet gjør det – og ifølge det sistnevnte er det ikke noe «stort praktisk behov for å tillate egenhandel». Kanskje man heller burde stilt spørsmålet omvendt: Er det noe stort praktisk behov for å ha en slik begrensning? Det synes det ikke å være. Men det kan være upraktisk, ikke minst på mindre steder der det kanskje bare er ett meglerforetak eller bare én advokat som tar noen oppdrag. Flertallet gjør det ikke lettere for folk i distriktene med dette forslaget. Jeg er skuffet over Arbeiderpartiet, som har skjønt dette når det gjelder forbudet mot annen næringsvirksomhet, og i hvert fall vil ha det utredet, men ikke når det gjelder egenhandel. Så til sist tvisteløsningsmuligheter, som også var oppe i forrige replikkrunde, med Ranveig Frøiland. Man har i dag Klagenemnda for eiendomsmeglingstjenester og Disiplinærnemnden for advokater. Det pågår nå en prosess på frivillig basis for å etablere en tvisteløsningsordning med sikte på å få med seg alle aktørene. I motsetning til mindretallet vil flertallet i komiteen, Arbeiderpartiet og regjeringspartiene, avvente resultatet av det arbeidet før man gjør en tvisteløsningsordning lovpålagt. Mindretallet sier at en slik tvisteløsningsordning bør overlates til aktørene selv, noe vi er helt enige i, men likevel vil de lovfeste det. Troen på bransjen er ikke meget stor. Heller ikke dette spørsmålet er skikkelig utredet, så vi tror nok det kan lønne seg å få en utredning om dette. Mistillit til aktørene innenfor en del av næringslivet som dette er, synes i det hele tatt å være et gjennomgående trekk ved merknader og synspunkter fra saksordføreren. Det er nok regjeringspartienes oppfatning at det ikke er noe mål å detaljregulere all næringsvirksomhet på den måten det legges opp til i en del av forslagene, selv om man aldri så mye skyver forbrukerne foran seg. Enda verre blir det når man ønsker denne type lovregulering uten forutgående vurderinger og kontakter med næringslivet selv. Det er ikke så veldig overraskende at denne type forslag kommer fra SV. Det som er litt oppsiktsvekkende, er at dette er en type næringspolitikk som Fremskrittspartiet nå synes å stille seg ukritisk bak.