Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2001-11-28:
«Modernisering» har vært et nøkkelord i den politiske debatten det siste året. Stoltenberg-regjeringen skapte betydelige forventninger om modernisering av offentlig sektor. Resultatene har derimot uteblitt. Samarbeidsregjeringen har ambisjoner om modernisering og omstilling i offentlig sektor. Målet er å tilby bedre kvalitet på de tjenestene det offentlige har ansvaret for. Offentlig sektor og offentlige tjenester er til for den enkelte av oss. Staten er til for befolkningen, ikke omvendt. Samarbeidspartiene vil ha en offentlig sektor som er serviceinnstilt, som er effektiv, og som er innrettet mot de høyst ulike behov og ønsker som befolkningen har. Økt brukerorientering, klarere ansvarsfordeling mellom forvaltningsnivåene og bedre tilgjengelighet ved hjelp av ny teknologi skal bidra til bedre offentlige tjenester. Folk skal gis større mulighet til å velge hvem som skal utføre tjenestene som det offentlige betaler for. Modernisering er et langsiktig og omfattende arbeid. Dette arbeidet må bygge på prinsippene om et enklere samfunn, befolkningens behov, helhet og mangfold. Modernisering er ikke noe man gjør én gang for alle. Det er en kontinuerlig prosess, og den som tror at man har modernisert seg ferdig, er ikke moderne, men ferdig. Verden omkring oss forandrer seg, og vi må også forandre oss. Hvis vi satser på stillstand i en verden i rask forandring, vil vi høste stagnasjon. Resultatet blir svakere verdiskaping, økende arbeidsledighet, dårligere helsetilbud og eldreomsorg, dårligere skoler og barnehagetilbud, dårligere kulturtilbud og mindre valgfrihet. Folk flest krever valgfrihet og kvalitet. De har ikke lenger forståelse for politisk detaljregulering og en offentlig sektor som er preget av A4-løsninger, køer og kaos. Dette har Regjeringen tatt tak i. Jeg er derfor svært tilfreds med at Regjeringen på nyåret vil gi en særskilt redegjørelse for Stortinget om målene og hovedprinsippene for dette arbeidet og i tillegg redegjøre for de ulike strategier, prosesser og virkemidler i dette arbeidet. Regjeringen inviterer til en tverrpolitisk dugnad og debatt for å bedre det offentlige tjenestetilbudet til befolkningen. I barnehageutbyggingen står vi overfor to hovedutfordringer, som også barne- og familieministeren var inne på i sitt innlegg i går. Det er å fullføre utbyggingen og å redusere nivået på foreldrebetalingen. Dette er det bred politisk enighet om. Det er også enighet om å tilføre barnehagesektoren mer midler. Budsjettforslaget for 2002 innebærer en økning på 1 milliard kr. Denne satsingen er avgjørende for å bedre driftssituasjonen for barnehagene og gjøre det mulig å redusere foreldrebetalingen, både i de offentlige og i de private barnehagene. I tillegg er det også rom for å øke satsingen på kvalitetsutvikling. Samarbeidsregjeringen vil videreføre budsjettforslaget fra Stoltenberg-regjeringen, samtidig som det tas sikte på å endre det viktigste virkemiddelet – den offentlige finansieringen. Vi har erkjent at det ikke er realistisk å nå målene om full behovsdekning og lavere foreldrebetaling dersom vi ikke er villige til å gjøre noe med virkemidlene. Det er ikke tilstrekkelig bare å bevilge mer penger. Det må tas nye grep. Derfor vil Samarbeidsregjeringen legge om finansieringen og samle alle offentlige tilskudd i et statlig tilskudd. Avslutningsvis: Kunst og kultur har en egenverdi og er avgjørende for vår personlige utvikling og livskvalitet. Det er bred enighet i Stortinget om betydningen av og satsingen på kultur. Samarbeidsregjeringen vil satse sterkere på kunst og kultur i det offentlige rom, i skolen og på arbeidsplassene. Det er viktig at interessen for og engasjementet for kunst og kultur stimuleres lokalt og får vokse fram nedenfra. Vitaliteten og spennvidden i kulturlivet og det offentlige engasjementet i kulturpolitikken skal bidra til dette. Dette spørsmålet vil jeg komme tilbake til også i forbindelse med debatten om kulturbudsjettet.