Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2017-12-07:
Regionreformen har blitt en ny nedtur for regjeringen. Fylkeskommunene ble pålagt av regjeringen å gjennomføre en såkalt naboprat i håp om at det skulle føre fram til en serie frivillige sammenslåinger. Det ble med Trøndelag og Agder. De andre fem fylkessammenslåingene er presset gjennom av stortingsflertallet med tvang. I komiteens høring fikk vi flere begrunnelser for hvorfor fylkene ikke ønsker sammenslåing. Jeg vil sitere litt fra de skuffelsene vi fikk innsyn i, ved å gjengi litt av uttalelsen fra Buskerud. Der sier de: «Fylkestinget i Buskerud var det eneste fylkestinget som godkjente den framforhandlede avtalen som ble undertegnet av de tre fylkesordførerne i Akershus, Østfold og Buskerud.» Videre sies det: «Grunnen til at fylkestinget i Buskerud sa JA var at vi trodde på regjeringen da de sa at flere og viktige oppgaver skulle overføres fra staten til de nye regionene.» Og videre: «(…) men da proposisjon 84S kom ble vi meget skuffet. Det var få og kun mindre vesentlige oppgaver som ble foreslått overflyttet til de nye fylkeskommunene.» (…) Buskerud fylkesting ombestemte seg og vedtok i juni 2017 å gå imot fylkessammenslåingen. Alle fylkeskommunene som møtte i komitéhøringen, var samstemte i at regionreformen bør stoppes. Alle etterlyser en oppgavereform framfor en grensereform, og de fleste var helt tydelige på at dagens fylkeskommuner ikke er avhengig av sammenslåinger for å ta imot flere og tyngre oppgaver som i dag er ukjent. Vi behandler i dag en serie representantforslag som alle munner ut i forslag om at Stortinget opphever sammenslåingsvedtakene som ble gjort 8. juni. Unntaket er Agder. Forslagene er velbegrunnede og viser en sterk mangel på forståelige argumenter bak de sammenslåingsvedtakene som ble gjort. Statsråden sa i sitt brev til Stortinget at dagens fylkeskommuner har både ulik geografisk størrelse og ulikt innbyggertall. Gjennom sammenslåingene av fylkeskommunene skulle vi altså få en jevnere fordeling av innbyggere mellom fylkene. Men gjør vi nå det? Møre og Romsdal med sine vel 270 000 innbyggere ble ikke foreslått sammenslått med andre fylker, mens Akershus med sine over 600 000 innbyggere blir tvangssammenslått med Østfold og Buskerud. Variasjonen i folketall mellom fylkene vil øke heller enn å utjevnes. Nordland har 240 000 innbyggere, og nye Viken vil få vel 1,2 millioner innbyggere. Regjeringen og stortingsflertallet sier at samfunnsutviklerrollen skal være en hovedoppgave for fylkene, og at den lettere kan ivaretas av større fylker. Hvorfor det? Samfunnsutviklerrollen forutsetter at fylkene skal ivareta regionale oppgaver som ikke kan løses av kommune eller stat. De sammenslåtte fylkene vil imidlertid være sammensatt av interne regioner med store forskjeller. Storbyregionen rundt Oslo og Hallingdal har lite til felles. Det samme har Bergens-regionen og distriktskommunene i Sogn og Fjordane. Dessuten har regjeringen systematisk bygd ned fylkeskommunenes rolle i arbeidet med næringsutvikling og utvikling av nye arbeidsplasser. Vi får to nye superfylker om ikke Stortinget sier stopp. Det ene er i nord, gjennom sammenslåingen av Troms og Finnmark, som vil dekke en fjerdedel av landarealet i Norge – en fjerdedel! Det andre er Viken, som med sine 1,2 millioner innbyggere vil dekke om lag en fjerdedel av landets innbyggertall. I nord skal vi ha rundt 100 mils reiseavstand mellom ytterpunktene i det nye fylket. Fylkesreformen ble vedtatt av Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti. Det var ikke mye entusiasme å spore i begrunnelsene som ble gitt. Høyre og Fremskrittspartiet har hele tiden vært åpne på at de ønsker å fjerne fylkesnivået, sist her i denne debatten nå. Venstre og Kristelig Folkeparti har vært drivkraften bak reformen, men uttalelsene fra Kristelig Folkepartis kommunalpolitiske talsperson i Stortingets debatt 8. juni sa litt om iveren etter å få vedtaket igjennom. Ingen er fornøyd, men likevel skal denne sal trumfe gjennom fylkessammenslåinger som vi her på huset er misfornøyd med, og som våre ulike partifeller der ute i fylkene er misfornøyd med. Jeg er redd vi må konkludere med at Kristelig Folkeparti har valgt å være tvilende til egen politikk, og tro mot regjeringen og Venstre framfor å tro på seg selv. Det er nok skuffende for mange og vil nok ikke minst opprøre partiets egne representanter rundt omkring i landet. Vi hører fra representantene for flertallet at de nye fylkene kan vente seg langt flere oppgaver, bare regjeringen får summet seg. Faktum er at når det gjelder omfattende og uønskede sammenslåinger av fylkeskommuner, trengs det ingen utredning, for vedtakene ble gjort hals over hode og i strid med fylkenes egne vurderinger. Når det gjelder oppgaver, må det utredes i det vide og det brede. Ingenting er avgjort, og løftene er svært så luftige. Realiteten synes å være at den viktigste ambisjonen regjeringen og dens støttespillere har for fylkesnivået, er at det blir færre enheter. Det går foran oppgavene som skal løses så langt. Så får vi se om tiden vil vise at jeg dessverre får rett i min frykt.