Henning Warloe (Høyre), 2010-11-25:
Nyttårstalene til statsministeren skal man lytte til. Vi vil jo gjerne tro at det statsministeren velger å legge vekt på i disse talene, faktisk er det som landets fremste politiker mener er det viktigste i det året man går inn i. I nyttårstalen for dette året var det altså kunnskap. «Kunnskap trumfer alt», var budskapet som ble gjentatt kanskje så mye som 20 ganger i løpet av talen. Man skulle jo da tro – når regjeringens forslag til statsbudsjett kom – at satsing på kunnskap ville gjennomsyre budsjettet, så høyt som statsministeren flagget det i nyttårstalen. Men nå vet vi at slik ble det ikke. For første gang på ti år – ti år – viser det viktige forskningsbudsjettet en real nedgang. Selv i året som ble mest kjent for daværende kunnskapsminister Øystein Djupedals berømte hvileskjær, 2007, sto det mye bedre til. NIFU STEP, som har analysert forskningsbudsjettene gjennom flere år, sier at dette er det svakeste budsjettet i dette tiåret. Og dette budsjettet legges altså fram i det samme året som statsministeren har satt kunnskap øverst på dagsordenen i sin nyttårstale. Forstå det den som kan. Vi trenger egentlig verken nyttårstaler eller andre festtaler for å skjønne at investering i kunnskap er av stor viktighet. Norge er et lite høykostland i utkanten av verden. Da er det logisk at vi – for å få solgt det vi produserer – må kompensere med bedre produkter og smartere løsninger enn det våre konkurrenter kan tilby. Ja, det er faktisk den eneste muligheten Norge har. Og stikkordene forskning, utvikling og innovasjon er det som skal til for å klare det. Dette gjelder naturligvis ikke bare for Norge, men det er ekstra viktig i Norge akkurat nå fordi vi står overfor ganske store omstillinger i vårt eksportrettede næringsliv om noen år. Grunnen ligger i følgende spørsmål: Hva skal vi leve av etter oljen? Svaret er like enkelt som det er krevende: Vi må utvikle ny kunnskap for å skape mer innovasjon for å skape nye arbeidsplasser til erstatning for dem som vil gå tapt. Det begynner altså med ny kunnskap, og den er det forskningen som skal gi oss. Utgifter til forskning i dag er investering i de løsningene og produktene vi skal leve av i morgen. Problemet er at det kan ta lang tid. Det er altså nå vi må satse dersom vi skal klare å opprettholde verdiskaping, levestandard og velferd om 30–40 år. Heldigvis har vi akkurat nå et enestående økonomisk handlingsrom til å klare det, men da må Norge prioritere å bruke handlingsrommet til satsing på forskning og andre vekstfremmende tiltak. Men det gjør ikke regjeringen, regjeringen svekker forskningsinnsatsen når den burde vært styrket. Det er helt uforståelig. Høyre har en klar satsing på forskning i sitt alternative statsbudsjett. Hele 600 mill. kr mer enn regjeringen bruker vi på dette feltet, og 15 mrd. kr mer til forskningsfond. Mye av dette går til å styrke forskning i næringslivet fordi Norge kommer dårligst ut her sammenliknet med andre land. Men dessverre kommer Norge dårlig ut nesten uansett hvordan vi sammenlikner. Norge er fra før dårligst i Norden og under gjennomsnittet i Europa når det gjelder forskning. Regjeringens statsbudsjett svarer overhodet ikke på disse utfordringene. Andre land rundt oss, de vi først og fremst konkurrerer med, satser tungt og ambisiøst selv om de ikke har det økonomiske handlingsrommet som vi har. Regjeringens prioritering er uforståelig, og statsministerens «kunnskap trumfer alt»-tale fremstår dessverre mer og mer som tomt snakk.