Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2011-05-03:
Jeg vil også takke interpellanten for å ta opp en viktig problemstilling. UNRWAs situasjon er krevende, og jeg vil også understreke, som flere har vært inne på, at den endelige løsningen på de palestinske flyktningenes situasjon må finnes i form av en politisk løsning, en politisk avtale. Jeg vil starte med de begivenhetene vi nå ser i den arabiske verden, som også kan påvirke situasjonen til UNRWA, kanskje raskere enn noen hadde tenkt. For et par måneder siden døde en palestinsk flyktninggutt på elleve år i Libanon; han fikk ikke nødvendig medisinsk behandling. Familien følte dette, naturlig nok, dypt tragisk, og la litt av ansvaret på UNRWAs organisering. De ønsket et normalt liv – fullt forståelig. Det er litt av det dilemmaet vi står overfor, at mens vi venter på en politisk løsning, mens det palestinske lederskap, som utenriksministeren sier, snakker om at det vil være dårlig strategi, dårlig taktikk å reintegrere – rebosette – flyktningene, vokser nye generasjoner til og opplever at deres livskvalitet er dårligere enn svært mange andres. UNRWAs begynnelse var viktig. UNRWA har oppnådd mye. Spørsmålet er nå om UNRWA leverer på en riktig måte i forhold til dagens utfordringer. Så er situasjonen svært ulik, enten vi sammenlikner den med situasjonen i Gaza og på Vestbredden, i Syria, Libanon eller Jordan. Ikke minst når det gjelder Jordan, hvor svært mange har fått statsborgerskap, er det grunn til å stille spørsmål om det er FNs ansvar å gi helsetjenester, utdanningstjenester og andre tjenester til mennesker med statsborgerskap i det landet de oppholder seg. Det er et betimelig spørsmål, som jeg mener må stilles. Likeledes er det grunn til å stille spørsmål om man i større grad skal behovsprøve UNRWAs bistand. Er det slik at også middelklassepalestinere trenger bistand? Jeg prøver ikke å fremstille det som om alle palestinere er i en slik situasjon, langt ifra, men det er store forskjeller. Det er palestinere som har evne til å betale for noen av de tjenestene de mottar fra UNRWA. Er det på tide å se på om man kan kreve egenandeler for utdanning og for helsetjenester? Dette er mennesker som i utgangspunktet ikke betaler skatt der de bor, men får alle sine grunnleggende velferdstjenester levert. Dette er naturlige spørsmål å stille. Utenriksministeren var opptatt av at vi må jobbe for at disse menneskene, og særlig de unge, ikke blir ytterligere radikalisert. Det er et synspunkt jeg helt og fullt deler. Men spørsmålet er: Hva skjer i en situasjon der vi har mennesker som får de grunnleggende helse- og velferdstjenester dekket, og som kan vie livet til andre aktiviteter, og der det ikke stilles andre, større krav til dem i en slik situasjon? De blir passiviserte mottakere. Så er det mange av oss som har følt at UNRWA i mange situasjoner har vært altfor politiske. Jeg tror ikke det tjener UNRWAs posisjon. UNRWA bør i utgangspunktet forholde seg til å uttale seg om humanitære spørsmål og begrense seg til det. Hvis det eventuelt skal være uttalelser om politikk, må det komme fra andre kilder i FN-systemet og ikke fra UNRWAs ledelse. Det bidrar til å gi et inntrykk av at UNRWA har en politisk agenda. Det siste jeg vil nevne, er behovet for å ha strengere kriterier når det gjelder å ansette tjenestemenn og sørge for at de ikke har forbindelser til organisasjoner som står på ulike terrorlister.