trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Solveig Sundbø Abrahamsen (Høyre), 2016-05-26:
Noreg er avhengig av eit politisk og økonomisk godt samarbeid med EU. Noreg har valt å samhandle med EU gjennom ulike avtaleforhold, der EØS-avtala er den desidert viktigaste og mest omfattande. EØS-avtala gjev oss tilgang til EUs indre marknad. Som ein del av EØS-avtala må me òg ha ei tilknyting til EUs finanstilsynssystem. Etter finanskrisa, som viste fleire hol i reguleringar av finansmarknadene og svikt i fleire lands nasjonale tilsynsmyndigheit, har det vore viktig å få på plass felles europeiske system for å sikre ein meir stabil og velfungerande finansmarknad for å førebyggje nye kriser. Frå EUs finanstilsyn blei etablert i 2011, har det frå Noregs side vore arbeidd med å få til ei god avtale, og i 2014 blei det politisk einigheit om ein modell. Sidan har arbeidet blitt vidareført på embetsnivå fram til den løysinga som regjeringa no legg fram for Stortinget. Gjennom å innlemme dei nødvendige rettsaktene som etablerer EUs finanstilsynssystem, gjev ein norske økonomiske aktørar og forbrukarar dei same vilkåra og den same beskyttelsen som EU-landa i den indre marknaden har. Innlemminga vil leggje til rette for at det norske Finanstilsynet kan delta i samarbeid med finanstilsyna i EUs medlemsland. EØS-tilpassingane inneber at myndigheit til å treffe vedtak med direkte verknad i Noreg, blir lagt til EFTAs overvakingsorgan, med rett til overprøving av EFTA-domstolen. Delar av denne myndigheitsoverføringa er av ein slik karakter at det blir kravd samtykke med tre fjerdedels fleirtal – med minst to tredelar av representantane til stades, i samsvar med kravet i Grunnlova § 115. Det er avgrensa myndigheit som skal overførast til EFTAs overvakingsorgan, ESA. Det dreier seg om tilsyn med kredittvurderingsbyrå og nokre typar register for verdipapirtransaksjonar, rett til å forby eller avgrense visse typar finansiell verksemd eller spareprodukt, rett til å avgjere ueinigheit mellom nasjonale tilsyn og rett til å treffe vedtak direkte mot marknadsaktørar dersom nasjonale tilsyn ikkje skulle gjere jobben sin. Men det aller meste av tilsynet med finansmarknaden og finansføretaka i Noreg skal framleis liggje hos Finanstilsynet. Det er viktig at norsk finansnæring framleis blir ein del av den europeiske marknaden, og at finansinstitusjonar kan gje norske forbrukarar og norsk næringsliv gode og fullverdige tilbod. Det sikrar den avtala som no er framforhandla.
Kristin Vinje (Høyre), 2016-05-26:
Noen av de sentrale temaene i regjeringens strategi for samarbeidet med EU er økt konkurransekraft og verdiskaping og bedre kvalitet i forskning og utdanning. Vårt forhold til Europa er avgjørende for norsk eksport og norske investeringer, men også for våre norske forskere som deler verdifull kunnskap og erfaring gjennom forskningssamarbeidet med EU. Regjeringen satser tungt på kunnskapssamarbeidet med EU gjennom deltakelsen i Horisont 2020, som er verdens største forsknings- og innovasjonsprogram. En av regjeringens hovedprioriteringer er å investere i forskning og utvikling. Det er fordi det er en forutsetning for å sikre verdiskaping og velferd i fremtiden. Blant de prioriterte temaene er å styrke vår konkurransekraft og innovasjonsevne, løse de store samfunnsutfordringene og utvikle fagmiljøer av fremragende kvalitet. EU-samarbeidet er altså en viktig del av disse prioriteringene. Regjeringen har lagt frem en egen EU-strategi for forsknings- og innovasjonssamarbeidet som innebærer konkrete planer for hvordan vi skal sørge for at miljøene er i stand til å vinne prosjekter i EUs rammeprogram. I regjeringens langtidsplan for forskning og høyere utdanning ligger det bl.a. inne en forpliktende opptrappingsplan på 400 mill. kr mer til å styrke norske forskningsmiljøers mulighet og evne til å delta i EU frem mot 2018. Deltakelsen bidrar til økt kvalitet i norsk forskning og innovasjon, og samtidig gir det et godt bidrag til at norsk forskning og innovasjon hevder seg internasjonalt. Selv om mange norske miljøer lykkes godt i EU, er det likevel en utfordring å sørge for at flere av våre miljøer får mer igjen for den norske deltakelsen. Regjeringens ambisjon er at 2 pst. av de konkurranseutsatte midlene i Horisont 2020 skal tilfalle norske aktører. Det er en ambisiøs målsetting, og derfor er det viktig å målrette virkemidlene og konsentrere forskningsinnsatsen, slik at vi får etablert flere internasjonalt konkurransedyktige forskningsmiljøer som er i stand til å vinne frem. Fra Forskningsbarometeret 2016 ser vi at det er de store aktørene som SINTEF, NTNU og Universitetet i Oslo som er i toppen på gjennomslag i EU, men også mindre sentre og institutter som Simula og NILU viser solide EU-muskler. På toppen av listen over institusjoner som har dratt inn mest penger, er Simula nr. fem og NILU nr. åtte. Dette viser at det er mulig å lykkes, selv om man er liten, men det handler om å målrette arbeidet, det handler om høy kvalitet og om vilje til å få gjennomslag. For at Norge skal lykkes enda bedre i EU, legger Forskningsrådet nå til rette for ytterligere stimuleringstiltak for norske forsknings- og innovasjonsmiljøer. En dobling av midlene til prosjektetablering, flere nye EU-nettverk og et eget tiltak for å heve søknadskompetansen er noe av det som skjer i 2016. Dette er viktige tiltak for å sørge for at vi skal lykkes enda bedre fremover med å styrke forskningssamarbeidet med EU, og det er en viktig del for å sikre vår konkurransekraft og omstillingsevne.
Regina Alexandrova (Høyre), 2016-05-26:
Jeg vil takke ministeren for en god redegjørelse, og jeg vil nevne at jeg synes representanten Tybring-Gjedde hadde mange gode poenger i sitt innlegg. Vi er kjent med den mer krevende og komplekse sikkerhetspolitiske situasjonen i og rundt Europa. Dette genererer et behov for tettere samarbeid innen utenriks-, sikkerhets- og forsvarspolitikk med EU og våre europeiske partnere. Det nordiske og nordisk-baltiske utenriks- og sikkerhetspolitiske samarbeidet har fått økt betydning. Rene nasjonale løsninger er ikke bærende alene for å sikre nasjonal suverenitet, bekjempe terrortrusler eller krenkelser mot folkeretten internasjonalt. Denne uken ble det gjennomført et nordisk-baltisk forsvarskomitémøte i Danmark. Dette er et årlig møte som bidrar til viktig nettverksbygging med gode sikkerhets- og forsvarspolitiske diskusjoner og debatter. Tema på møtet var dansk forsvarspolitikk, Arktis og russisk utenrikspolitikk. Slike møter bidrar til bredere forståelse for den sikkerhetspolitiske situasjonen i Europa, og man bygger tettere partnerskap og ivaretar viktig samhandling. Det er nyttig å drøfte Arktis og forholdet til Russland med våre nære naboer og allierte. Norge og EU deler felles verdigrunnlag basert på demokrati, menneskerettigheter og rettsstatsprinsippet. Det er i norsk interesse at EU har solid utenriks- og sikkerhetspolitikk, og at EU og NATO har et tett samarbeid. Norge er ikke med i EU og dermed heller ikke en del av EUs felles utenriks- og sikkerhetspolitikk, men vi bidrar likevel til EUs krisehåndteringsevne. EU utvikler nå en ny strategi for utenriks- og sikkerhetspolitikken, og Norge deltar aktivt i utvikling av denne strategien. Norge er en aktiv samarbeidspartner innen sikkerhets- og forsvarspolitikk som regulerer forhold til deltakelse i EUs sivile og militære operasjoner, om utveksling av gradert informasjon, om samarbeid i rammen av EUs forsvarsbyrå og med EU-land som deltakere i den nordisk-baltiske stridsgruppen som inngår i EUs styrke. Norge kan ikke stå alene i et forsvar av våre nasjonale interesser. Så vårt samarbeid og våre samarbeidsavtaler med både NATO og EU vil være av avgjørende betydning for vår felles sikkerhet.
Bengt Morten Wenstøb (Høyre), 2016-05-26:
I sin halvårlige redegjørelse for Stortinget om viktige EØS- og EU-saker 19. mai sa statsråd Aspaker at de europeiske landene er Norges nære naboer, venner og viktigste handelspartnere. Derfor må norsk utenrikspolitikk begynne i Europa. Jeg vet at statsråden også har en spesiell interesse for det nordiske samarbeidet, og kanskje er dette Norges styrke – en nordisk stemme i Europa. Europa har utfordringer innen økonomi og arbeidsledighet, men også sikkerhetspolitisk og med barn som er på flukt fra krigsområder. Vi kan gjøre en forskjell når det gjelder disse utfordringene. Når Europa har økonomiske utfordringer, må vi løse disse med samhandling og ikke med isolasjon – med samhandling fordi vi sammen kan løse utfordringene, og fordi europeisk ungdom som opplever arbeidsløshet, må se og oppleve at europeiske demokratier kan løse deres hverdagsproblemer. Arbeidsledighet og spesielt ungdomsarbeidsledighet må tas på alvor, både fordi unge mennesker kan miste troen på at politikere kan løse deres problemer, og også fordi høy arbeidsledighet kan gi rom for useriøse arbeidsgivere, sosial dumping og arbeidslivskriminalitet. Europa må derfor ha langsiktige strategier for å bekjempe arbeidslivskriminalitet. De store utfordringene Norge står overfor når mennesker er på flukt, har også en europeisk dimensjon. Vi må finne europeiske løsninger på felles utfordringer, både sikkerhetspolitisk og menneskelig. La oss derfor legge vekt på å være medvandrer for dem som behøver en trygg havn, men tydelig og bestemt mot dem som har som mål å skape splid og ødeleggelser. Barn og unge mennesker på flukt er spesielt sårbare og kan bli utsatt for brudd på menneskerettighetene. Norge har tradisjon for å ta vare på barns rettigheter, både gjennom å ha et barneombud – noe ikke alle land har – og gjennom vektlegging av barnekonvensjonen. Det er nå viktig at barn på flukt også opplever at den gjelder dem og deres utfordringer. Jeg vil takke statsråden for en god redegjørelse om Europa, men også for engasjementet i nordiske saker. Det legges merke til og verdsettes.
Bengt Morten Wenstøb (Høyre), 2016-05-26:
Jeg vil først takke saksordføreren for et grundig og samlende arbeid der enkeltmennesket og tilrettelegging for et aktivt yrkesliv står i sentrum. Regjeringen bygger sin politikk på at verdier må skapes før de kan deles. Arbeidskraften er samfunnets viktigste ressurs, og det er derfor behov for en aktiv arbeids- og velferdspolitikk med sikte på at flest mulig skal kunne delta i arbeidslivet. Høy sysselsetting bidrar til å sikre finansieringen av velferdsordningene og gir mulighet til å videreutvikle velferdssamfunnet. Det er samtidig viktig å ta hensyn til at ikke alle klarer å skaffe seg arbeid på egen hånd. Da kan det være nødvendig at det offentlige bidrar. Arbeids- og velferdspolitikken må legge til rette for at personer som har problemer med å få innpass i arbeidsmarkedet, kan få en egnet jobb, og motvirke at personer i yrkesaktiv alder faller ut av arbeidslivet. Dette omfatter også kvalifisering og tilrettelegging i form av tilpassede oppgaver til dem som trenger det. Et inkluderende arbeidsliv med plass til alle og en arbeids- og velferdspolitikk som understøtter denne visjonen, er, sammen med utdanning og gode helsetjenester, helt sentrale virkemidler også i kampen mot fattigdom og utenforskap. Når regjeringen for kort tid tilbake la frem Meld. St. 33, NAV i en ny tid – for arbeid og aktivitet, understreker det den vekt regjeringen legger på å få flest mulig ut i arbeid, fordi arbeid er viktig for den enkelte, men også fordi det er viktig i utviklingen av velferdssamfunnet. Meldingen handler om forslag til tiltak for å gjøre arbeids- og velferdsforvaltningen mer robust i møte med fremtidens utfordringer. En viktig bidragsyter i dette arbeidet er det enkelte lokale Nav-kontor som legger til rette for at flest mulig er eller kommer i arbeid. For å klare oppgaven er Arbeids- og velferdsetaten avhengig av gode IKT-løsninger. Derfor har regjeringen fremmet Prop. 67 S til Stortinget for å få tilslutning til å starte Prosjekt 2 av modernisering av IKT-løsningene i Arbeids- og velferdsetaten – dette for å nå målene i Nav-reformen. Det er et mål at IKT-løsningene skal være brukervennlige slik at man kan oppnå en mer effektiv saksbehandling der man får frigitt mer tid til dem som behøver tettere oppfølging for å komme seg ut i arbeidslivet. Det er alltid utfordringer ved utvikling av nye IKT-systemer, men samtidig er det viktig å modernisere for å møte fremtidens behov. Nye IKT-løsninger kan kvalitetssikre og effektivisere søknader slik at man får mindre avvik, mindre byråkrati og bedre løsninger til det beste for den enkelte.
Hårek Elvenes (Høyre), 2016-05-26:
Allerede da Schengen-konvensjonen ble framforhandlet i 1990, var det klart at man trengte mekanismer for å kunne håndtere en framtidig situasjon med grenseoverskridende kriminalitet og migrasjon. Dette ligger på plass i regelverket på mange felter og har i dag blitt tatt i bruk, dessverre. Vi ser at Schengens yttergrense er under betydelig press. At flere medlemsstater i Schengen nå har tydd til indre grensekontroll, må ses på som en reaksjon – nærmest som en sunn reaksjon – på det presset og den manglende kontrollen som er ved Schengens yttergrense. Men det vil være en meget alvorlig situasjon for Europa hvis dette skulle komme til å vedvare. Man har jo strengt tatt ikke anledning til det i henhold til Schengens regelverk, men dette må tas på det dypeste alvor. Kontroll med Schengens yttergrense er helt vitalt i Schengen-samarbeidet. Kampen mot den organiserte, grenseoverskridende kriminaliteten må føres gjennom et samarbeid mellom landene, gjennom utveksling av informasjon, og da er Schengens informasjonssystem, systemet for utveksling av informasjon mellom landene, helt essensielt. Det er et særdeles viktig verktøy for myndighetene i Schengen-landene – det være seg toll, politi eller veimyndighetene – for å kunne ha kontroll på en mobil kriminalitetssituasjon, for å si det slik. Dette systemet gir informasjon om personer som er nektet adgang til Schengen-området, personer som er ettersøkt for kriminalitet, biler som er stjålet, og det inneholder viktig etterretningsinformasjon. Likeså er det essensielt å ha tilgang til systemet for registrering av Schengens visumsøknader for å ha kontroll med innvandringssituasjonen, og det er også et viktig verktøy for PST i kampen mot terrorisme. Dette er verktøy som Norge har tilgang til gjennom sitt samarbeid og sin delaktighet i Schengen, og det er overmåte viktig å kunne ha tilgang til dette også i fortsettelsen. Det som er godt for Europa, er også godt for Norge. Derfor er det viktig å holde fast i samarbeidet gjennom Schengen. Det som er godt for Europa, er godt for Norge også på det justispolitiske området, ikke minst når det gjelder bekjempelsen av og arbeidet mot organisert kriminalitet.
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2016-05-26:
Noe av det aller mest alvorlige vi som folkevalgte kan gjøre, er å avgi nasjonal suverenitet. I en slik beslutning er det avgjørende at vi forsøker å ha et langsiktig perspektiv. Vi må unngå at vi fatter avgjørelser som kan ha utilsiktede og store konsekvenser noen år fram i tid. Det store bildet er at Norge har klart seg bedre gjennom den siste finanskrisen enn de fleste andre land, spesielt flere av EU-landene. I Norge har vi også fått lærdom av erfaringene med kontroll og tilsyn med bankene under den bankkrisen som var for 25 år siden. Jeg vil minne om at Finanskriseutvalget understreket betydningen av at Norge selv kan velge å operere med strengere regler enn EU-systemet. Da finanskomiteen nylig avholdt høring om Finanstilsynet, kunne verken finansministeren eller lederen av Finans Norge gi ett eneste eksempel på at manglende norsk tilslutning til EUs finanstilsyn har skapt problemer for norske bedrifter. Saken har nå versert i EØS-systemet i over fem år. På tross av dette kunne lederen av Finans Norge meddele at norske finansforetak fortsatt mottas på pragmatisk vis i EU-systemet. Det norske markedet er en viktig arena for EU. EU eksporterer tjenester til Norge for et høyere beløp enn det Norge eksporterer for til Europa. EU og Norge har gjensidig interesse av å ivareta gode relasjoner, også når det gjelder finansielle tjenester. Den sterke økonomien i Norge og ikke minst petroleumsfondet vårt gjør at det norske finansmarkedet er et attraktivt marked for europeiske finansinstitusjoner. Dette så vi f.eks. i antallet utenlandskeide finansforetak som nå opererer i det norske markedet, og som også representeres av Finans Norge. Dette mener Senterpartiet gir grunn til å forvente en betydelig vilje fra EUs side for å finne andre løsninger enn den regjeringen nå foreslår. Når man nå vurderer å avstå suverenitet på permanent basis, kan man ikke nøye seg med å skjele til hvordan forholdene er og situasjonen fortoner seg akkurat nå. Selv om vi ikke kan spå om hvordan framtiden konkret vil bli, vet vi at den kommer til å arte seg annerledes enn i dag. Det er grunn til å minne om hvordan forholdene var og diskusjonen artet seg i forkant av EØS-avtalen. Dette er sentralt i denne diskusjonen, fordi det viser hvor annerledes de økonomiske forholdene kan bli i løpet av en ti års tid. Vi må dessverre forvente at nye finanskriser kan oppstå, og vi må innse at EU-systemet kan komme til å by på problemer av betydelig størrelse og kompleksitet. Under høringen om saken viste økonomen Erik S. Reinert til at EU har håndtert finanskrisene i flere europeiske land på en uheldig måte. Vi må huske på at Norge har et svært annerledes pengepolitisk regime enn EU. EU er en valutaunion uten en tilhørende finansiell union. Dette har skapt utfordringer som Norge ikke møter, og som vi må være helt sikre på at vi heller ikke kan trekkes inn i.
Helge Thorheim (Fremskrittspartiet), 2016-05-26:
Jeg vil takke for en god og grundig debatt i en stor sak, som er komplisert, og som gjelder ulike sider ved salg av utrangert forsvarsmateriell. Jeg vil også takke for gode innlegg fra de to statsrådene og si meg fornøyd med at de sakene som komiteen har behandlet, synes å ha blitt fulgt opp på en meget tillitvekkende måte. Gjennom denne saken etterlates det et inntrykk av at vi her har med en godt innarbeidet kultur å gjøre, der lojalitet til det regelverket som styrer avhending av utrangert materiell, ikke tas nøye nok. Dette ser vi skjer på ulike nivå i Forsvaret, og selv ikke Forsvarsdepartementet er fritatt for dette. En uheldig kultur har dessverre fått lov til å utvikle seg over mange år – ja, over mange tiår – uten at dette synes å ha blitt korrigert over tid. Det hjelper ikke å ha gode forskrifter og regler i våre virksomheter dersom vi ikke har personell som iakttar bestemmelsene som både departement og storting har beskrevet og bestemt. Jeg vil her gi en stor honnør til forsvarsministeren for å ha utvist handlekraft for å bidra til å rette opp uheldige måter å forvalte de virksomhetene på som ligger under hennes område. Jeg har full tillit til at vi vil se en kontinuerlig forbedring på dette i fremtiden. Når det gjelder endring av kultur, er dette et langsiktig arbeid, og jeg håper også at arbeidet med endring av kultur blir viet stor oppmerksomhet fremover.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-05-26:
Statsråden sier komprimert at arbeidet fortsetter med samme styrke. Det burde være betryggende. Jeg har lyst til å følge noe opp hva det betyr. Forsvarsdepartementets internrevisjon la fram sin rapport 11. april 2016, hvor det angående F-5-jagerflyene heter: «Forsvarsdepartementets rolle er omtalt i begrenset grad.» Det er ganske spesielt at internrevisjonen etter min vurdering går helt ned på saksbehandlernivå, mens – det er ganske påfallende – Forsvarsdepartementet og Utenriksdepartementet er omtalt i begrenset grad. Er statsråden enig i den vurderingen?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-05-26:
Spørsmålet mitt var rimelig enkelt, og jeg føler at jeg ikke fikk noe svar. Internrevisjonen har gått ned i saksbehandlernivået på en grundig måte, men en skriver: «Forsvarsdepartementets rolle er omtalt i begrenset grad.» Er statsråden enig i at revisjon skal foregå på den måten?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-05-26:
Jeg forstår at jeg ikke får noe svar på det spørsmålet mitt. Jeg går videre. Departementenes embetsverk ble jevnlig orientert om disse salgene. Av erfaring vet vi at embetsverket i et departement orienterer politisk ledelse ved første anledning dersom det framkommer viktig informasjon som det må reageres på politisk. Kan statsråden underskrive at det er måten departementet fungerer på, også under statsrådens virke?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-05-26:
Betyr det som statsråden nå sier, at i de møtene som er avholdt hvor Forsvarsdepartementet var representert, er det ikke framlagt informasjon fra forsvarssjefens folk nedover i systemet som er av en sånn karakter at det ville gjort noen forandring – altså at det er holdt tilbake informasjon fra forsvarssjef og underliggende organer overfor Forsvarsdepartementet? Er det det statsråden nå prøver å si?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-05-26:
Er det sånn at når en sitter i et møte som observatør eller som møtedeltager, har det en forskjellig konsekvens med hensyn til det en hører, det en skjønner, eller det en ikke skjønner, som så skal bringes videre fra dem som er der fra Forsvarsdepartementet, inn til politisk ledelse?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-05-26:
Et siste spørsmål: Er det rett forstått at det statsråden nå sier, er at i de møtene som var jevnlig, ble det ikke informert fra forsvarssjefens side på en sånn måte at Forsvarsdepartementet kunne gjøre noe med bl.a. salget av båtene til Nigeria?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-05-26:
Manges erfaring fra møtet med Nav er at det brukes for lite tid fra Navs fagfolk til å sikre at søknadene er korrekte og i samsvar med brukernes behov. Ved den automatiseringen av enkle saker gjennom bedre IKT-løsninger som vi nå tilrettelegger for, bør det bli større muligheter for at ansatte i Nav kan bruke mer tid til bistand for dem som trenger det og har behov for det. Det er en enstemmig komité som sier at departementet må påse at Nav-kontoret i hver kommune har nødvendig tid og personell til å bistå folk, altså sikre denne nærheten. Mitt spørsmål er: Kan statsråden bekrefte at dette nå blir prioritert framover?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-05-26:
Som flere har vært inne på, er dette svært store investeringer, og det vil også forhåpentligvis gi store innsparinger, sånn at en kan bruke folk på en ny og bedre måte. Mitt oppfølgingsspørsmål er: Kunne statsråden forsøke å anskueliggjøre noe hva denne innsparingen vil bety i tid, i betydningen hvor mange fagfolk en kan ta ut i de enkelte kommuner, for dermed å møte virkelig mange av de personene som vi alle har erfaring med at i dag får for liten hjelp til det første møtet, den første søknaden, og få dette på rett kjøl fra starten av?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-05-26:
Jeg vil takke for svaret. Det var ikke hvor mye tid per sak som var hovedsaken, men at vi her står overfor en situasjon hvor en betydelig mengde fagfolk kan tas vekk fra trivielle oppgaver og dermed komme ut i møte med de menneskene som trenger det. Så det var en synliggjøring av hva det er vi her snakker om av forbedringer. Hvis det ikke skjer forbedringer her, vil vi fortsette med en situasjon hvor svært mange verdig trengende opplever et møte med Nav som er for flyktig, og som er basert på at man er innom en rekke ganger uten at man egentlig får presentert sin sak, og behandlet sin sak på en så grundig måte som er avgjørende for å komme på rett vei helt fra starten av.
Abid Raja (Venstre), 2016-05-26:
Jeg tok opp to spørsmål i mitt innlegg. Jeg velger å tolke innlegget fra utenriksministeren dit hen at vi ikke driver med det Michael Tetzschner var inne på, å pille seg i navlen. Jeg tenker at det ikke er nødvendig for meg med noen ytterligere avklaring, for jeg hører i innlegget at man tar det som har skjedd i kontrollkomiteen, på alvor, og man kommer også med konkrete, helt egne ideer om hvordan dette kan forbedres, for å forsikre seg om at slikt ikke skjer igjen. Det andre spørsmålet var om utenriksministeren mener noe om hvorvidt denne saken bør få konsekvenser for noen i det hele tatt, eller om det er slik som jeg formulerte det, at «shit happens», la oss nå bare legge dette bak oss og gå videre, og så skal vi sørge for at dette ikke skjer igjen i framtiden. Det som gjelder bakover i tid, konsekvenser osv., skal vi ikke tenke noe særlig på nå. Er utenriksministeren av den oppfatning at det er slik det burde være, eller burde dette fått konsekvenser for dem som er de ansvarlige?
Abid Raja (Venstre), 2016-05-26:
Jeg takker for svaret. Det er veldig positivt at vi nå i hvert fall er enige om – etter både kontrollhøring nr. 1 og 2, debatten og saken, og at en av de fremste statsråder og representanter for Høyre mener dette – at dette ikke er det samme som å pille seg i navlen. Da er vi ferdig med det, og vi får begravd den påstanden. For det andre forstår jeg godt at dette ikke hører inn under utenriksministerens ansvarsområde – det hører under en annen statsråd – men man kan ha noen refleksjoner allikevel. Og jeg forstår at saken er sendt over til etterforskning, osv. Det er noen typer konsekvenser, men så er det noe som heter politiske konsekvenser og å ta politisk ansvar, osv. Utenriksministeren kan vel ha noen refleksjoner rundt dette – hvorvidt dette skal ende med at det ikke behøver å få noen politiske konsekvenser for noen av dem som er ansatt i departementet.
Abid Raja (Venstre), 2016-05-26:
Vedrørende det siste spørsmålet skal jeg også høre med forsvarsministeren. Et annet tema som har vært oppe, som Dagbladet avslørte, er at utenriksministerens departement har blitt forledet til å tro, gjennom to dokument-sett, at materiellet skulle til et annet sted enn det faktisk skulle. Har utenriksministeren gjort seg noen refleksjoner om den måten man har blitt lurt på av et sideordnet departement, og blitt forledet til å tro at de uttransporteringslisensene man var i ferd med å gi, var feil? Man ble forledet i feil retning. Hva tenker utenriksministeren om at hans departement har blitt forledet av et sideordnet departement på dette området?
Abid Raja (Venstre), 2016-05-26:
Jeg vil innledningsvis si – og jeg tror flere representanter vil være enig med meg – at det var et veldig godt innlegg statsråden holdt fra talerstolen. Det var veldig framoverlent og gjennomtenkt om de endringene som behøves for at man kan forsikre seg om at liknende hendelser ikke skjer igjen. Det vil jeg rose på alle mulige måter. Det er veldig positiv tatt imot ‒ i alle fall hos undertegnede. Litt av rollen til kontrollkomiteen er ikke bare å se framover og foreslå hvordan man kan forsikre seg om at slike ting ikke gjentar seg, men det er også noe med å se bakover. Et spørsmål som fremdeles står litt ubesvart, er om forsvarsministeren mener dette bør få konsekvenser for noen, eller om man nå må legge det som er skjedd, til side og kun se framover. At det får reaksjoner, sier også noe om med hvor stort alvor man ser på saken, og hvordan man mener at lignende saker vil måtte bli håndtert i framtiden. Har statsråden noen tanker om det?
Børge Brende (Høyre), 2016-05-26:
Det er riktig som representanten også slår fast, at når det gjelder debatten mellom representanten Raja og representanten Tetzschner, mener jeg at jeg indirekte har vært inne på disse spørsmålene i mitt innlegg, hvor jeg også kommenterte de oppfølgingspunktene som vi har hatt og vil ha, med basis i den innstillingen som i dag foreligger. Vi har tatt initiativ til en klargjøring av spørsmålet om demilitarisert militært materiell, som har skapt en del usikkerhet, og som er basisen for en del av de sakene som nå er oppe. I tillegg pågår det etterforskning av disse sakene, og Utenriksdepartementet har også innrapportert noen av disse sakene til Riksadvokaten, så vi vil også avvente det. Når det gjelder spørsmålet om konsekvenser, har vel det vært rettet til personell som ikke ligger under Utenriksdepartementet.
Børge Brende (Høyre), 2016-05-26:
Denne saken har jo medført at Utenriksdepartementet har klargjort regelverket. Vi har foretatt en endring som har vært – etter min mening – nødvendig når det gjelder demilitarisert, en gang militært, materiell. Der vil det alltid foreligge lisensplikt. Men som jeg også understreket i mitt innlegg, har ikke jeg gjennom den gjennomgangen og de høringene som har vært, funnet noen punkter – verken i tidligere utenriksministeres tid eller i den tiden jeg har bestyrt dette – hvor det har vært noe som ikke har vært gjort i forhold til det som har vært det regelverket Utenriksdepartementet har å forholde seg til når det gjelder eksportkontroll. Men som jeg sa: Vi lærer alle av de prosessene som har vært, og det er et ikke ubetydelig behov for informasjon om dette. Alle disse punktene redegjorde jeg for i innlegget mitt.
Børge Brende (Høyre), 2016-05-26:
Nå er det jo ikke slik at det er departementer som ber om eksportlisens, i hvert fall ikke i de sakene vi har hatt oppe her nå. Jeg sa i mitt innlegg at det er tilfeller hvor eksportør burde ha søkt om lisens, og det ikke har skjedd. Det er ikke hverdagskost at Utenriksdepartementet – i de sakene hvor vi mener at man burde ha søkt om lisens og ikke har gjort det – har funnet det nødvendig å innrapportere disse sakene til Riksadvokaten. Vi avventer nå den gjennomgangen og den etterforskningen som skjer i noen av disse sakene.
Børge Brende (Høyre), 2016-05-26:
Jeg tror at klargjøringen som vi nå har foretatt – om at tidligere militært materiell alltid, selv om det er demilitarisert, er lisenspliktig – gjør informasjonen om og forståelsen av regelverket lettere. Dette er også i tråd med hva en del andre land har. Dette med eksportlisens og plikten til å søke om det er et alvorlig spørsmål. Som jeg også sa i innlegget, er det jo slik at man faktisk kan bli straffet med fengsel i opptil fem år ved både uriktig og manglende innrapportering av dette. I loven fremgår det hvilket alvor det er knyttet til disse spørsmålene. Men det vi har gjort, og som jeg også redegjorde for i innlegget, er at vi nå har tatt initiativ til enda mer informasjon rundt regelverket, slik at det er kjent, og også til en bedre dialog med de ulike som eventuelt skal avhende dette.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2016-05-26:
Vi satte nettopp derfor i gang arbeidet med den andre internrevisjonsrapporten, som komiteen har fått oversendt, nettopp for å belyse om departementet, Forsvaret og sektoren hadde stor nok grad av internkontroll og modenhet i prosessene. Det er der spørsmålet knyttet til departementets håndtering kommer inn, og det gjelder på et generelt nivå. Vi har hatt et ønske om å belyse også vår egen rolle, våre egne rutiner, fordi vi helt klart ser at det er en viktig sammenheng mellom våre rutiner og de rutinene som Forsvaret og etatene har. Det er derfor vi også har jobbet tett sammen med særlig Forsvaret i første omgang, for å lage nye rutiner og nye regler.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2016-05-26:
Som representanten Lundteigen vil huske, kom F-5-rapporten fra internrevisjonen til på bakgrunn av et eksternt tips vi valgte å agere på. Det betyr at det er en internrevisjonsrapport som har en litt annen karakter enn den andre internrevisjonsrapporten. Internrevisjonen har i F-5-rapporten tatt for seg perioden 2002–2015 og revidert det de mener er knyttet til det eksterne tipset som kom. Det handlet særlig om at en ekstern tipser mente at det var en forfordeling av de ulike potensielle kjøperne, og at det kunne ha foregått misligheter. Det mener jeg departementet ikke hadde noe annet valg enn å agere på, innenfor de rammene som da var viktig å få avdekket, nemlig om dette tipset hadde hold i seg, eller om det ikke hadde det.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2016-05-26:
Det er selvsagt slik at embetsverket informerer når det er ting som tyder på avvik eller utfordringer, og det redegjorde jeg for også i høringene. Samtidig redegjorde også mine forgjengere for hvordan de hadde fått informasjon knyttet til de enkelte salgene, og som jeg nevnte i høringen: Jeg så én rapportering knyttet til ett av disse fartøyssalgene, og det var i forbindelse med at det forlot havn. Men det var ikke en rapportering som var knyttet til at det var avvik eller andre ting, for dette var på det tidspunktet ikke avdekket.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2016-05-26:
Nei, det er ikke det jeg prøver å si. Jeg prøver å svare på det spørsmålet som representanten Lundteigen stilte om hvordan disse møtene fungerte. Meg bekjent hadde Forsvarsdepartementet i tidligere tider en observatørrolle der man satt og lyttet inn, men dette er saker som – som komiteen er godt kjent med gjennom høringene – ikke har vært kjent. Dermed har det for så vidt heller ikke vært naturlig at disse sakene kom opp. Det var først etter at de ble kjent, at vi kunne ta tak i opprydningsarbeidet.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2016-05-26:
Nei, og det er heller ikke det jeg sier. Jeg prøver bare å forklare hvordan disse møtene fant sted, og at på det tidspunktet var det ingenting som tydet på – det var ikke kjent – at det var avvik, at det var mangelfull dokumentasjon, eller at det kunne være potensielle misligheter. Så det er det som er kjernepunktet her.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2016-05-26:
Spørsmålet om hva som kunne gjøres med salget av båtene til Nigeria, må rettes til tidligere statsråder – hva slags informasjon de fikk til de salgspunktene. Det har for så vidt også komiteen gjort i forbindelse med høringene. Men som jeg var inne på, handlet dette om hvilken informasjon som var tilgjengelig på det tidspunktet, og den informasjonen blir redegjort for dersom man ser at det er noe som er problematisk. Det er også årsaken til at vi nå har lagt om systemet. Jeg syns ikke det er en tilfredsstillende løsning at det kun er en avviksrapportering, og at når sakene først kommer opp, er det enten fordi de har blitt avslørt, eller de har skjedd for lenge siden. Jeg ønsker at problematiske saker skal kunne håndteres før de blir problematiske, og det skal gjøres i en dialog mellom aktørene som til sammen har ansvaret for enten eksportkontrollregelverket eller eksporten, slik at man unngår at denne typen saker skjer, og er proaktive.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2016-05-26:
Jeg takker for rosen, men understreker også det jeg var inne på i innlegget mitt, nemlig at denne saken har allerede hatt veldig store konsekvenser. Det har egentlig betydd en fullstendig omlegging av avhendingsområdet, og vi har selvfølgelig etablert nye rutiner og nye regler. Det er en helt annen oppmerksomhet om dette området nå enn det var tidligere. I tillegg har jeg nå pekt på ytterligere innstramninger vi kommer til å gjøre, nettopp for enda tydeligere å sørge for at det er en god kontroll med hele dette området. Det kan få noen konsekvenser i den forstand at det blir mindre inntekter, men jeg mener allikevel at det er forsvarlig – med en situasjon som vi kan komme i i framtida, nettopp fordi vi har mye materiell som snart går ut på levetid – også å avhende og selge. Da er det viktig å ha gode regler og rutiner. Som jeg også var inne på i mitt innlegg, har jeg tillit til at forsvarssjefen og øvrige etatssjefer følger opp det som nå er implementert og skal implementeres, og jeg tar til etterretning det forsvarssjefen sa i høringene om at han beklaget og tok ansvar.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2016-05-26:
Som representanten Solhjell og jeg også snakket om under den siste høringen, var en av utfordringene at det kom veldig mange innsynsbegjæringer, og det er forståelig. Vi håndterer nesten 3 000 i året – det er ganske mye, og vi skal håndtere det på en skikkelig måte. Vi skal hensynta taushetspliktsregler, vi skal hensynta personvern, og vi skal også hensynta informasjonen til offentligheten. Det betyr at vi i noen sammenhenger brukte for lang tid på saksbehandlingen, og det betyr at vi i noen sammenhenger, særlig i startfasen, nok var for forsiktige med hva vi ga innsyn i. Det har vi gjort mye om på, og vi har i tillegg satt i gang et eget prosjekt i departementet hvor vi gjennomgår våre egne rutiner og vår egen policy for å sørge for raskere saksbehandling, og at vi til enhver tid sørger for å praktisere den meroffentligheten og åpenheten vi ønsker å praktisere. Det kan gjøres innenfor de rammer og regler som finnes, og jeg mener det er viktig at vi gjør det. For det er en vesentlig informasjon til offentligheten, også om disse typer saker, som offentligheten har både interesse av og krav på å få vite om.
Trine Skei Grande (Venstre), 2016-05-26:
– Eller til nye spørsmål, president.
Trine Skei Grande (Venstre), 2016-05-26:
For det første vil jeg understreke at det er veldig mye bra arbeid som pågår. Alle tallene som statsråden legger fram, viser at vi har mange flinke folk rundt omkring i hele landet som jobber med dette, og at det er mye som går bra. Men når man ligger i en bil og har veer, føles ikke Ahus og Ullevål som nabosykehus; de føles veldig langt unna. Mange ting som vi aksepterer i byene, hadde vi aldri akseptert ved de litt mindre sykehusene. Og det er et paradoks at det er i de store byene man ikke rekker fram. Det skulle vært én eller to som ikke rakk fram i Finnmark eller i Troms. Det ville ha vært logisk. Hvis det bare er at fødselen skjer litt fortere enn man tror, skulle det kanskje være én mamma i Finnmark som ikke rakk fram. Men det er det ikke; alle rekker fram i de regionene. Mens i Oslo, i Bergen og i Trondheim ser vi at det er mange som ikke rekker fram. Jeg er bare en stortingsrepresentant, så jeg har ikke hele apparatet til Bent Høie, men jeg har mange borgere som henvender seg til meg. Og når jeg har flere borgere som henvender seg til meg med historier enn det som tallene til Bent Høie oppsummerer, er jeg litt usikker på om de tallene alltid rapporterer helt riktig. Og da skal jeg gå litt til gruppa av minoritetsspråklige og de som ikke alltid vet om rettighetene sine, der jeg personlig har tatt opp saker der det helt klart har blitt underrapportert – fordi det ikke er så viktig å rapportere om noen som ikke alltid har ressurser til å stå på. Så rapportering om hendelser stiller jeg også et lite spørsmål til. Mitt hovedspørsmål til statsråden gjelder imidlertid de undersøkelsene som viser at vi i noen år faktisk går i feil retning når det gjelder den lille gruppa som opplever den store tragedien det er å miste barnet sitt i de siste ukene av svangerskapet. Når vi ser at vi har naboland som har så pass stor forbedring av disse tallene, må vi i hvert fall kunne drive forskning og satse på å finne ut hva som faktisk skjer, for de aller fleste foreldre som opplever dette, eller en fjerdedel, får klar beskjed med en gang at dette kommer vi aldri til å finne noe svar på, mens det er andre tilfeller som er mye mer sammensatt. Jeg mener at dette er noe vi plikter å finne ut, at vi plikter å bruke den kunnskapen som våre naboland har brukt for å få det tallet ned, også i norsk svangerskapsomsorg. Så det var to spørsmål: Er også statsråden bekymret for de store byene? Og vil han forske på den gruppa som mister livet sitt de siste ukene?
Trine Skei Grande (Venstre), 2016-05-26:
Jeg vil takke for debatten og for veldig mange gode innlegg – det er mange jeg er enig i. Når representanten Toppe påpeker at hun ikke helt tror på tallene for avvisning, er jeg nok helt enig. Det er et spørsmål hvilken type avvisning dette har vært. Om det har vært i døra når man møter opp, går det an at dette blir loggført, men det er ikke sikkert at en telefon til en jordmor som sier man skal vente litt til, og en ny oppringning og igjen vente litt til, og en ny oppringning og enda mer venting, blir loggført i disse grafene som helseministeren får. Men det er veldig mange tilbakemeldinger til meg som folkevalgt fra Oslo på at det nettopp er det folk opplever. Jeg vil si til representanten Hoksrud om menns deltakelse: Det jeg lærte meg da jeg jobbet med denne interpellasjonen, var at når det gjelder det å ikke nå fram, er det kanskje menn som har de mest traumatiske opplevelsene, og som faktisk sliter med det, for en har et så enormt ansvar – plutselig – som pappa, som en ikke føler seg forberedt på, og det er faktisk en ganske traumatisk opplevelse for veldig mange fedre. Det er mange som opplever kort liggetid etter fødsel, men jeg må bare si at det å ha en mal for hva som er ideelt på det området, er ikke jeg for. Det er klart at hvis en er førstegangsfødende fra et veldig likestilt hjem, kan det av og til være godt og behagelig og rolig å komme hjem. Er en mor til seks i et ikke veldig likestilt hjem, er det å komme hjem tidlig et mareritt. Dette er veldig forskjellig fra person til person, og vi må også ta med oss det. Så mener jeg at kanskje kunne fødselsomsorgen i de store byene lært noe av de små sykehusene når det gjelder selektering, og det å finne ut hvem det er som har utfordringer. Men jeg har lyst til å bruke den sisten tida på å fortelle noe til statsråden, som mener at alle tall er relative. Da skal jeg gi noen ikke-relative tall. De tallene som jeg la fram, er fra en Lancet-rapport som sier noe om dødelighet i løpet av de siste ukene i et svangerskap. Hvis man teller fra 28. svangerskapsuke, er det i Norge i 2013 2,3 barn som dør, per 1 000, mens det har økt til 2,8 per 1 000 i 2014. I Nederland er det 1,8 per 1 000. Det er faktisk veldig store forskjeller i de faktiske tallene, ikke i de relative tallene, og jeg syns at det er et alvor som vi må ta inn over oss, for det er ingen av de barna vi egentlig kan miste.
Bent Høie (Høyre), 2016-05-26:
Ja, jeg mener at det er grunn til å si at tilbudet i de store byene kan bli bedre. Det er jo alltid grunn til å stille spørsmål om hva som er årsaken til at en føder på veien i et område der det er relativt kort avstand til sykehuset. Vi har, som jeg sa i mitt svar, fått tilbakemelding på at hovedårsaken ikke er knyttet til en avvisning, men til at en kommer for sent til stedet. Da er det også et spørsmål om det kan ha sammenheng med at siden det er kort avstand til sykehuset, tenker en at en rekker fram i tide. Men dette er uansett forhold som det hele veien er viktig å ha oppmerksomhet på. Jeg tror at mange av de tiltakene som blir satt i gang på Haukeland, kan Oslo universitetssykehus med fordel lære av, for dette vil også være individuelt. Noen vil oppleve å bli avvist i en situasjon der de opplever utrygghet. Da er nettopp det som er gjort på Haukeland med å etablere Rede, et godt alternativ, og også at en har en så bevisst holdning til at når personer med språkproblemer tar kontakt, skal de ikke bli avvist, men bli invitert til å komme til sykehuset. En veldig klar oppfølging av sykehusene er nettopp at der en får til noe, må de andre sykehusene være flinkere til raskere å lære av det og ta i bruk de samme virkemidlene. Når det gjelder spørsmålet om dødfødsler og barn som dør under svangerskapet, må jeg nesten få komme tilbake til tallene på det, for én ting er utviklingen som representanten refererer til, en annen ting er det samlede nivået. For hvis land som har ligget bak det nivået som Norge lå på – jeg vet at vi i 2008 hadde rapporter som viste at Norge hadde den laveste andelen barn som døde i svangerskapet i Europa – beveger seg i en mer positiv retning enn oss, fordi de har hatt et dårligere utgangspunkt, forteller det noe annet enn hvis Norge ligger dårligere an. Så det må jeg komme tilbake til. Men vi har jo bl.a. nylig fått vedtatt en ny obduksjonslov i Stortinget, som nettopp skal bidra til at vi får mer kunnskap i de tilfeller der mennesker dør, og vi har behov for mer forskning på årsakene.
Bent Høie (Høyre), 2016-05-26:
Jeg takker for en god diskusjon. Jeg oppfatter at det er bred enighet om hva som er hovedutfordringene og basisen videre. Det er slik på dette området at det alltid vil være behov for mer kunnskap. Et forhold som kan bidra til det, er bl.a. å få utviklet elektroniske helsekort for gravide, som vil gi oss bedre grunnlag for forskning, bl.a. knyttet opp mot det forholdet som interpellanten tok opp når det gjelder dødfødsel under svangerskapet. Når det gjelder hovedstadsområdet spesielt, er det ingen tvil om at en her har utfordringer knyttet til kapasitet. Det jobbes det nå med, og vi vil i løpet av ikke så altfor lang tid også avklare hva som skal være utviklingen av sykehustilbudet i Oslo og i hovedstadsområdet. Jeg mener at en hovedløsning her ligger i at sykehusene, som mange andre områder, lærer bedre av hverandre. Her handler det om – som jeg var inne på – at mange av de større sykehusene nok også har en del å lære av de mindre. Men så vil jeg være veldig tydelig på at løsningen ikke ligger i fortiden. Hvis vi går tilbake i tid, da en hadde flere steder å føde på, lengre liggetid og for så vidt også rammefinansiering – som representanten Toppe tok til orde for – var kvaliteten på norsk fødselsomsorg dårligere enn i dag, dvs. at det som har vært utviklingen, har gitt bedre kvalitet. Det sier jeg ikke fordi vi ikke skal ta tak i det som er dagens utfordringer, men jeg vil være veldig tydelig overfor dem som tar til orde for å peke tilbake igjen – eller snu seg – for å se på hvordan det var før, og som tror at det ville gitt et bedre tilbud, at svaret på det er nei. Vi vet at tilbudet, kvaliteten og resultatene er bedre nå enn før – den gangen en kunne føde på betydelig flere steder, den gangen en lå mye lenger i barsel, og den gangen en hadde rammefinansiering.
Bent Høie (Høyre), 2016-05-26:
Fastlegerollen er viktig og omfattes også av et av tiltakene som ligger i primærhelsemeldingen gjennom forslaget om å etablere primærhelseteam og sikre at fastlegene får et tydeligere befolkningsansvar for folkehelsen. Når det gjelder effekten av å ta opp alkoholforbruk i vanlige konsultasjoner, er det nok litt ulike vurderinger om det fra forskningsmiljøet. Det er viktig at tiltakene vi iverksetter, er kunnskapsbaserte, og at vi setter inn ressursene riktig. Men det er helt klart at det er viktig å bidra til at fastlegen har god kunnskap om sammenhengene mellom alkoholbruk og helsespørsmål.
Bent Høie (Høyre), 2016-05-26:
Det er Folkehelseinstituttet som har ansvaret for å utvikle denne typen målinger i Norge, og vurdere hvilke måleinstrumenter som skal brukes. Folkehelseinstituttet er tett inne på det arbeidet som foregår i Verdens helseorganisasjon. Jeg synes det er viktig at det fagorganet som vi nå har styrket, og som skal gi oss kunnskapsgrunnlag i helsetjenesten, er det som gjør vurderingen av hvilke måleparametere som skal brukes.
Bent Høie (Høyre), 2016-05-26:
Det er fordi jeg mener at den strategien allerede finnes i folkehelsemeldingen og opptrappingsplanen for rusfeltet. Der har Stortinget sluttet seg til retningen og målsettingene og hvilke virkemidler en skal prioritere i årene framover. Derfor er jeg opptatt av at vi istedenfor at vi nå bruker tid, penger og ressurser på et utvalg, bruker ressursene på å gjennomføre den strategien på alkoholområdet som er i tråd med det som er i folkehelsemeldingen og i opptrappingsplanen for rusfeltet.
Bent Høie (Høyre), 2016-05-26:
Utgangspunktet er at Norge, når det gjelder de sterkest virkningsfulle regulerende tiltakene som finnes, sannsynligvis er det landet, iallfall i Europa utenom Sverige, som har iverksatt det mest systematisk, og med størst kraft. Så for Norges del vil det da være å komme videre og se etter andre måter å jobbe på for å forsterke dette. Vi har en positiv utvikling ved at samlet alkoholkonsum har gått ned siden 2008. Ungdom starter med å bruke alkohol senere, og de drikker mindre. Vi har en utfordring knyttet til noe som sannsynligvis er et resultat av likestillingen, at kvinner drikker mer, og samtidig at vi lever lenger og pensjonistene derfor drikker mer. Men vi er nødt til å gå inn på en ny arena, som jeg har vært inne på – arbeidsliv, folkehelsearbeidet i kommunen – i tillegg til de andre tiltakene som jeg var inne på, for å nå målsettingen.
Bent Høie (Høyre), 2016-05-26:
Blant annet er det sånn at en del av de EØS-midlene som brukes i EU, brukes til folkehelsetiltak i en rekke land. Men det er også sånn at Norge deltar i EU i de formelle EU-ministermøtene og jobber for, sammen med ikke minst med våre kolleger i Sverige, å holde alkohol og arbeidet med alkoholstrategien høyt på den helsepolitiske agendaen. Det som er et prioritert område nå, er å jobbe for forståelsen av betydningen av å få innholdsmerking på alkohol, som vil være et godt virkemiddel hvis vi klarer å få EU til å innføre det. Så er jeg ikke enig i at Norge ikke har en strategi. Med utgangspunkt i EUs alkoholstrategi ville det vi har lagt fram, i kombinasjon med folkehelsemeldingen og opptrappingsplanen for rusfeltet, bli regnet som en strategi.