trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
John Dale (Senterpartiet), 2000-05-11:
Det var innlegget frå representanten Langeland som fekk meg til å ta ordet til ein kort merknad. Han engasjerer seg i dag i ein debatt som i beste fall kan oppfattast som ei forpostfekting. Aller helst burde all debatt utstå til petroleumsmeldinga er lagd fram, slik fleirtalet foreslår. Det er meiningslaust å drøfta Statoils framtid som ei sak for seg, dess meir fordi Statoil er og blir eit instrument og ikkje eit mål i seg sjølv. Det er det grunn til å streka under i lys av den kritikken som representanten Langeland nettopp reiste mot Senterpartiet. I vårt stortingsvalprogram for inneverande periode heiter det at Statoil framleis skal ha ein sentral posisjon i norsk petroleumsverksemd og vera eit heileigd statleg selskap. Denne programposten er stadig ei rettesnor for Senterpartiets politikk, men ikkje den einaste. Målet for politikken har overordna verdi. Som kjent er det eit mål å sikra at oljeressursane i Nordsjøen vert hausta til vårt felles beste. Oljeressursane er folkets eigedom. Å etablera sterke oljeindustrielle miljø er ei viktig side ved saka. Statoils engasjement i utlandet er som kjent meir omtvista, og me kjenner ikkje resultata av dei risikovurderingar som vart sette i gang. Det får vera min kommentar så langt, fordi me får rikeleg høve til å koma tilbake til heile sakskomplekset. Men eg vil minna representanten Langeland om følgjande: Styret i Statoil gjorde framlegg om delprivatisering av selskapet og argumenterte offentleg for sitt syn. I den situasjonen stilte den aktuelle statsråden, Marit Arnstad, seg open for å vurdera alle moment, og det skulle berre mangla. Senterpartiet kunne i regjeringsposisjon utforma viktige premissar for den framtidige norske oljepolitikken, og partiorganisasjonen fekk ta del i diskusjonen. Eit utgangspunkt her var at det i slike saker ikkje er godt nok berre å vifta med si eiga vesle fane, særleg ikkje når alternativet var å kunna øva reell innverknad gjennom eit mogleg omfattande oljekompromiss. Eg vil ta opp at: Når me les program, er det spesielt viktig å halda rett orden på mål og middel. Det første er sjølvsagt overordna det siste. Den kritikken representanten Langeland nettopp har målbore, tyder på at han ikkje har fått med seg det poenget. Senterpartiet vil drøfta Statoils framtid når petroleumsmeldinga ligg føre. Ingen konklusjonar er trekte så langt, men det er klart at me vil støtta det opplegget som fører oljepolitikken nærmast dei måla som er skisserte i vårt program.
John Dale (Senterpartiet), 2000-05-11:
Det er rett som interpellanten seier, at Noreg har særleg ansvar for og interesse av å medverka til å løysa dei store miljøproblema som finst i Barentsregionen. Situasjonen i Nordvest-Russland er særleg problematisk. Men ærleg talt, eg synest representanten Jan Tore Sanner ved å interpellera om 300 mill. kr som stadig står ubrukte, tapar eit større perspektiv av syne, og det er at Noreg er ein viktig og aktiv utanrikspolitisk aktør i Barentsregionen. Samanlikna med andre land har Noreg ein høg profil i området. Slik interpellasjonen er utforma, kan me lett få inntrykk av noko anna, og det er i tilfelle ufortent. Det er sjølvsagt interessant for Stortinget å få vita årsakene til at løyvde midlar ikkje er gjorde operative. I dag har miljøvernministeren kome med eit tilsvar, og det er etter mitt syn tilfredsstillande. Det dokumenterer at dei påviste problema ikkje har norsk passivitet som årsak, og at det ikkje er nokon grunn til å reisa kritikk mot den tidlegare regjeringa. Representanten Jan Tore Sanner har sjølvsagt dei beste motiva for å engasjera seg i dei store miljøproblema i Nordvest-Russland. Men, som sagt, Noreg er der, og vår oppgåve er å trekkja med andre land, også EU, for å kunna ta det kjempelyftet utfordringa krev. Diverre vik EU stadig tilbake for å ta sin del av ansvaret, det hjelper lite at Sverige og Finland er medlemer av unionen. Me snakkar her om miljøtrugsmål som er retta mot heile Europa, ja, som også er globale i sin natur. Men Brussel er lite samarbeidsvillig, trass i at Noreg gjennom fleire år har hatt på gang ein pågåande diplomatisk offensiv, retta mot så vel parlamentarikarar som representantar for Ministerrådet og kommisjonen. Tidlegare og mangeårig leiar i utanrikskomiteen, Haakon Blankenborg, kan sikkert dokumentera den norske innsatsen på den parlamentariske sida. Skiftande regjeringar har heller ikkje lege på latsida. Nyleg engasjerte regjeringa Stoltenberg seg med tyngde for å få EU med. Eg ynskjer lykke til, for så langt har EU vist liten vilje og framstår stadig som lite eigna som katalysator i viktige miljøspørsmål i nord. Noreg, Russland, USA, Canada – ja Frankrike òg – er med, men EUs innsats er og vert symbolsk. Og det er ille, for det må vera lov å venta meir av eit EU der nordiske land er med. Dette eksemplet viser oss at me treng eit europeisk samarbeid basert på eit utvetydig og operativt nasjonalt og regionalt ansvar. Ideen om ein nordisk dimensjon innan EU er sympatisk, men stadig eit skrivebordsprosjekt. Noreg har i stor grad fokusert på miljøtrugsmålet frå nord, og me må forsterka vårt aktive arbeid i området. Det vil i seg sjølv vera eit viktig poeng i strevet for å få andre med. På det punktet er eg heilt samd med interpellanten.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-05-11:
Grunnen til min gjennomgang av historien i Petsjenga-Nikel-prosjektet er at jeg fortsatt ser et potensial for dette viktige prosjektet. Og når det er så viktig for Norge, er det nettopp av den grunn Jan Tore Sanner la vekt på, at det slippes ut enorme mengder svoveldioksid fra dette anlegget nær innpå Norges grense. Selv om utslippene nok er noe lavere enn på det tidspunktet Sanner refererte til, så vil de være rundt 240 000 tonn i året, og det er mange ganger de norske utslippene. Når vi da i tillegg har en strategi for forhandlinger som ennå ikke har vist seg mislykkede til tross for at prosjektet har hatt en lang historie, og til tross for mislykkede forslag som skyldes den enormt vanskelige situasjonen som er på russisk side både med å prioritere miljø og det å ha økonomi til å satse på slike tiltak, synes jeg at det er svært viktig å gi dette prosjektet en ytterligere sjanse. På den annen side er det opplagt viktig å satse på flere arenaer når det gjelder miljøsatsing i Nordvest-Russland. Sanner nevnte flere viktige områder, bl.a. atomsikkerhetsarbeidet. På dette området er jo Norge et foregangsland internasjonalt. Vi er et foregangsland med hensyn til å få EU og USA engasjert på dette området, og her vil Regjeringen fortsette sin satsing og ha en offensiv strategi, fordi det på dette området er avgjørende at vi ikke handler alene. Det er betydelige interesser utenriks- og sikkerhetspolitisk som krever et bredere internasjonalt engasjement. Også på et mer avgrenset miljøområde har vi en rekke utfordringer utover Petsjenga-Nikel, som jeg redegjorde for i mitt innlegg, og vi har en rekke prosjekter som har vist seg vellykkede, hvert av dem kanskje av noe mindre karakter, men med kompetanse spesielt bygd opp i forhold til næringslivet, renere produksjon og energiøkonomisering. Det er en rekke slike prosjekter som det har vist seg mulig å gjennomføre. Det skal vi fortsatt gjøre. Men parallelt med dette bør vi gi renseprosjektet i Petsjenga-Nikel i regi av Den Nordiske Investeringsbank en fortsatt sjanse, og da vil det være riktig å beholde denne fullmakten i budsjettet.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-05-11:
Arbeiderpartiregjeringen vil prioritere miljøsatsingen i Russland fordi utfordringene er så store og fordi dette er så viktig for Norge som en nær nabo til Russland. Men hvis miljøutfordringene i Russland virkelig skal løses, kommer vi ikke utenom at det er russiske myndigheter selv som må ta den største jobben med å prioritere det. Samarbeidet mellom Norge og Russland på miljøområdet de siste årene har nettopp hatt dette for øye. Det tar tid å få resultater i samarbeidet. Det er ikke bare satsingen i forhold til Petsjenga-Nikel som har vist oss det. Også samarbeid når det gjelder andre områder i Nordvest-Russland, f.eks. næringslivssatsingen, har det vist seg svært vanskelig å få til, bl.a. som følge av at lover og regler er så annerledes og så uforutsigbare i forhold til det norsk næringsliv er vant til. Atomsikkerhetsarbeid er et annet område som er nevnt, og som det også har vært vanskelig å få utløst penger i forhold til, fordi det har vært så mange forutsetninger som må på plass før de konkrete prosjektene kan settes i verk. Petsjenga-Nikel er et tredje eksempel. Jeg ser det likevel ikke som noen god løsning å slippe disse arenaene når det gjelder samarbeid, til tross for at det er vanskelig på kort sikt å få resultater her. Jeg tror at en pådriverrolle fra Stortinget i dette arbeidet er svært viktig, og en pådriverrolle fra en miljøvernminister skal jeg gjøre mitt til at det blir, og det er nødvendig, men likevel ikke helt tilstrekkelig, i mye av dette arbeidet, som er så avhengig av et samarbeid nettopp med russiske myndigheter, ikke bare på sentralt plan, men like mye på lokalt plan. Jeg vil kommentere det lokale, for jeg tror det er svært viktig at vi på disse store arenaene også går sterkere inn i samarbeid med lokale myndigheter, fordi det kan gi en forankring til å få prioritert miljø høyere fra russiske myndigheter, noe de konkrete samarbeidsprosjektene vi har hatt på dette området, har vært tydelige bevis på. Renere produksjon, som jeg nevnte – vi har tusen lønnsomme prosjekter i bedrifter på russisk side – er svært viktig i den sammenhengen, og de ideene som har kommet opp i denne debatten om mulige nye satsingsområder, er det også svært viktig å ta med seg i den videre debatten. På dette grunnlag vil Regjeringen komme tilbake med en aktiv miljøsatsingsstrategi i Nordvest-Russland i budsjettproposisjonen for neste år.
Bent Hegna (Arbeiderpartiet), 2000-05-11:
Debatten og oppmerksomheten omkring miljøproblemene på Kola og i Nordvest-Russland blusser opp med jevne mellomrom. Vi er alle klar over den dramatiske situasjonen som råder i Norges nærmeste nabolag, og det er heldigvis stor enighet i Stortinget om å bruke tid og krefter for å hjelpe til med oppryddingen. Det er prisverdig av representanten Sanner å ta opp denne debatten og holde søkelyset og presset på dette. Problemene i området er mange og mangfoldige. Fattigdom og sosial oppløsning, arbeidsledighet som resultat av store nedleggelser i industrien, enorme miljøproblemer knyttet til industriutslipp og kanskje ikke minst situasjonen for kjernekraftverkene og behandlingen av det radioaktive avfallet. Alt dette og mer til er svært alvorlige problemer hver for seg og bortimot eksplosive sammen. For Arbeiderpartiet har utgangspunktet for arbeidet med å hjelpe til med oppryddingen og forbedringen av forholdene i Nordvest-Russland først og fremst vært å hjelpe de menneskene som lever i området. Men det blir også et godt bevis på at hjelp til naboen når det er problemer, er å skape bedre forhold også for seg selv. Det er ikke vanskelig å forstå at problemene, ikke bare de synlige miljøskadene, men også de mer menneskelige problemene som følger i kjølvannet av utviklingen i Russland, sprer seg innover norsk grense når situasjonen er slik den er. Den eneste måten å stanse det på er at forholdene i Russland blir bedre. Det er helt udiskutabelt at fattigdom og miljøproblemer henger sammen. Det er også av avgjørende betydning at utviklingen av demokratiet fortsetter. I mer enn ti år har arbeidet med å redusere miljøproblemene i Nordvest-Russland stått på den politiske dagsordenen. Optimismen i forhold til å se resultater har svingt opp og ned etter som årene har gått og diverse tiltak har sett – eller nesten sett – dagens lys. Selv om det meste er ugjort og miljøproblemene kanskje ikke er blitt veldig mye mindre, har det tross alt blitt gjennomført en rekke prosjekter. Den uoversiktlige og nærmest kaotiske tilstanden store deler av det russiske samfunnet er i både politisk og økonomisk, gjør arbeidet svært vanskelig. Det er lett å bli frustrert og utålmodig etter å se resultater, men det er viktig ikke å miste troen på at hjelp nytter. Det konkrete prosjektet interpellanten tar opp, er ett av mange viktige prosjekter. Det er kanskje det mest synlige – i dobbelt forstand – fra Norge, så dette må prioriteres høyt, og en må få fortgang i arbeidet. Som jeg sa: Gjennom mange år har det svingt opp og ned med skiftende regjeringer og skiftende deltakere i prosjektet i Nikel. Det viser i og for seg to ting – at ting tar tid, lengre tid i Russland enn de fleste andre steder, og at i politikken er tålmodighet en dyd av nødvendighet. Til slutt skal jeg avslutte med et sitat fra en kjent, russisk politiker som for lengst er død og vel bevart – Lenin. Han utgav et skrift som het noe slikt som «noe må gjøres». Vi kan vel omskrive det og være enige om at mye må gjøres.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2000-05-11:
Det er riktig som interpellanten og også statsråden var inne på, at Norge ved flere anledninger tidligere har vært inne med økonomisk bistand i russiske områder. Et av de store problemene etter mitt skjønn har vært at russiske interesser og russiske myndigheter har vist svært liten interesse for oppfølgingen av disse midlene. Det var også noe av begrunnelsen for at Fremskrittspartiet ikke var med på den flertallsmerknaden som det refereres til i interpellasjonen. La meg så vise til at det gjennom mediene har fremkommet at Russland har manglende retningslinjer og tiltak for sikring av bl.a. radioaktivt avfall og vedlikehold av utstyr. Norske myndigheters interesse burde i den sammenheng være å få en faglig og objektiv vurdering av hvilke konkrete konsekvenser dette kan få for norske forhold. Jeg tenker selvfølgelig spesielt på de faktiske konsekvensene dette kan få for folks helse og for naturressursene i våre to nordligste fylker. Skulle man gjennom en grundig og objektiv registrering få konstatert at de russiske forhold rundt bl.a. sikring av atomavfall vil medføre store og alvorlige konsekvenser for norske forhold, er selvfølgelig også Fremskrittspartiet villig til å diskutere nødvendige tiltak for å forhindre at så skjer. La meg så, som en kuriositet mot slutten, få lov til å si at jeg synes det er litt bemerkelsesverdig at Høyre fra denne talerstolen nærmest påpeker at det eneste, viktigste og riktigste å gjøre i denne sammenhengen er å bevilge disse midlene. Man skulle tro at det viktigste var å gå inn og få internasjonale avtaler, og ikke minst også en markedsøkonomisk omlegging i Russland, som ville ha ført til en helt annen miljøsituasjon også der. Miljøet hadde på den måten blitt mye bedre. Det burde har stått langt mer i sentrum for Høyre.
Siri Frost Sterri (Høyre), 2000-05-11:
La meg aller først bare som en kort kommentar til innlegget fra Robert Erikson fra Fremskrittspartiet bemerke at han må jo totalt ha misforstått hva denne interpellasjonen dreier seg om, men det bekrefter jo i så måte Fremskrittspartiets mangel på politikk i så vel bistandsspørsmål som miljøspørsmål. La meg deretter uttrykke glede over at statsråden deler Høyres oppfatning når det gjelder de miljøutfordringer vi står overfor i nord. Men da er det viktig, som interpellanten understreket, at statsråden i tillegg er villig til å la dette munne ut i konkret og mer offensiv handling, ikke minst fordi det er bred enighet i Stortinget om at en bedring av miljøsituasjonen på Kola også er i Norges interesse. Miljøsituasjonen er alvorlig, og det er i norsk interesse å hindre at den forverres, også på steder som geografisk ligger lenger borte fra våre nærområder. På Kolahalvøya finnes det mellom 70 000 og 80 000 brenselselementer, og lagringen av brukte elementer er et stort problem. Det er i denne forbindelse bekymringsfullt at Russland for et år siden startet planleggingen av å ta imot 10 000 tonn radioaktivt avfall for å tjene penger til statskassen. Dette avfallet skulle lagres på Majak, der det allerede fins minst 44 000 brukte brenselselementer, 26 000 kg plutonium og 200 deponier med en halv million tonn fast radioaktivt avfall. Majak er kanskje det mest forurensede område i verden. Situasjonen ville ikke bli bedre dersom Russland nå skulle ta imot ytterligere avfall. Norske myndigheter har samtidig bidratt til å finansiere frakt av avfall fra Kolahalvøya til Majak i jernbanevogner. Dette prosjektet er finansiert gjennom den bilaterale avtalen mellom Russland og Norge om atomsikkerhet. Jeg vil derfor spørre statsråden: Hvordan står denne saken i dag, og på hvilken måte vil norske myndigheter sørge for at bruk av norske miljøpenger ikke bidrar til å forverre situasjonen?
Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-11:
Interpellanten har satt et viktig problemområde i fokus, men når vi også fokuserer på dette med de 300 mill. kr som i sin tid ble stilt til disposisjon for et spesielt prosjekt, og hvor det står 270 mill. kr igjen, snevrer det kanskje inn selve denne viktige debatten som interpellanten helt åpenbart er ute etter å få til. At det skyldes manglende prioritering fra norske myndigheters side at man ikke har fått brukt akkurat disse pengene til dette prosjektet, tror jeg ikke stemmer. Hvis man ser på hvordan denne saken er håndtert gjennom 1990-årene under vekslende regjeringer, er det nok ingen tvil om at det her har vært en betydelig aktivitet. Et annet forhold som interpellanten peker på, er at det er blitt åpnet for omdisponering av disse midlene til andre miljøprosjekter på Kolahalvøya. Det er jo slik at dette nikkelverket i Nikel i Petsjenga-dalen slipper ut enorme mengder svoveldioksid og metaller, som er dramatisk. Så har man sagt at dette må vi forsøke å få satt en stopper for, og det har hele tiden ligget i kortene at dette kanskje vil være mulig. Derfor har man fra Regjeringens side sagt at det er lurt å la denne fullmakten ligge der, for hvis dette nå skjer, kan man gripe inn og få gjort noe ganske raskt. Interpellanten etterlyser større pågåenhet for å få gjennomslag i denne spesielle saken. Nå er ikke dette et prosjekt som ligger i Hedmark eller i Troms, men altså på et territorium i en fremmed stat. Vi vil bidra, vi vil delta, vi vil inngå i en moderne internasjonal miljøpolitikk, men vi har altså også behov for en invitasjon for å kunne få gjort noe. Vi står overfor en selvstendig, vennlig nabostat, og vi må spille på den banehalvdelen som er mulig. Vi har gitt våre signaler, sagt hva vi ønsker, hva vi er villig til, og med en løpende kontakt, god kontakt, en felles forståelse og en gjensidig tillit skapes det helt åpenbart muligheter for et slikt samarbeid fremover. Det er grunn til å takke interpellanten for at han har tatt opp dette viktige området, selv om jeg for min del mener at han bommer litt når det gjelder den konkrete saken han bruker for å nærme seg dette store problemområdet.
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2000-05-11:
Norge og Russland er nære geografiske naboer. Vi deler et meget verdifullt og fiskerikt hav, Barentshavet. Dette tilsier at det er viktig for oss å bidra til løsninger av de spesielle miljøproblemene i Nordvest-Russland. De største problemene er knyttet til en ansvarlig behandling og lagring av brensel og avfall fra utrangerte atomubåter. Sovjetunionen hadde en meget stor flåte av atomubåter, langt større enn den samlede flåte innen NATO. Oppgaven har derfor svært store dimensjoner. Vi kan beklage at de 300 mill. kr som ble gitt til rensing av utslipp fra Nikel, ikke er blitt benyttet, men det kan være svært vanskelig å gjennomføre prosjekter i Russland. Etter det jeg har fått opplyst, er den russiske evnen og interessen for å gjennomføre dette prosjektet svært liten. Vi bør derfor etter min mening vurdere å ta konsekvensene av dette, og benytte midlene til andre prosjekter med miljømessig stor betydning for begge land. Jeg vil i den sammenheng vise til den norsk-russiske avtalen om miljøvernsamarbeid i forbindelse med opphugging av atomdrevne undervannsbåter. Norge kjenner de reelle problemene og har utviklet samarbeidsformer med russiske politikere og embetsmenn. Derfor har man også lyktes i å gjennomføre prosjekter. Statsminister Bondevik besøkte høsten 1999 i Arkhangelsk et lager for flytende radioaktivt avfall, som var under full rehabilitering, finansiert med norske midler. I disse dager avsluttes bygging av spesialjernbanevogner for transport av ubåtbrensel. Vi har også bidratt vesentlig til å øke sikkerheten ved Kola kjernekraftverk. Norge er i en enestående posisjon i dette arbeidet. Kværner, nå under navnet Moss Maritime, har vært systematisk involvert i å utvikle prosjekter for industriell gjennomføring helt siden 1995. Statens strålevern har arbeidet med å øke kompetanse og anseelse hos det russiske statlige atomtilsynet. Jeg er kjent med at Stortingets bevilgninger til dette arbeidet for år 2000 allerede er disponert, og at nye prosjekter dermed ikke vil kunne settes i gang i inneværende år. Vi har spesielt gode forutsetninger på dette området, og Norge har dokumentert at vi kan oppnå resultater her. Jeg vil på denne bakgrunn be Regjeringen vurdere å omdisponere hele eller deler av de ubrukte midlene til prosjekter innen atomsikkerhetssamarbeid.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-05-11:
Hr. president!
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-05-11:
Det har frå fleire parti kome positive signal i høve til dei to rapportane som det er vist til som bakgrunn for dette forslaget. Samtidig har det òg kome oppmodingar om å gjera dette forslaget om til eit oversendingsforslag. Det vil vi imøtekoma.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 2000-05-11:
Hr. president! Jeg stemte feil. Jeg skulle ha stemt for innstillingen.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-11-15:
Jeg foreslår Per Ove Width.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-11-15:
I dagens Dagsavisen sier stortingsrepresentant Astrid Marie Nistad fra Arbeiderpartiet følgende: «Hvis en asylsøker blir siktet for flere kriminelle forhold og politiet mener de sitter på sikre bevis, bør søkeren kunne utvises før søknaden er ferdigbehandlet.» Er statsråden enig med sin stortingsrepresentant i dette, og er statsråden enig i at Regjeringen hittil har vært altfor slapp, bl.a. ved å gå imot forslag fra Fremskrittspartiet som effektivt – hvis de hadde vært vedtatt – ville ha hindret falske asylsøkere fra å begå kriminalitet med base i et norsk asylmottak? Hvor mange ganger skal vi fortsatt være vitne til at Regjeringen snakker, snakker, snakker, snakker? Når kan vi konkret forvente handling i form av direktiver til politi og de som driver asylmottak, om å sørge for at personer det er stor grunn til å mistenke for å begå kriminalitet, stoppes i å gjøre dette?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-11-15:
Jeg vil gjerne legge fram et forslag på vegne av meg selv, Inge Myrvoll, Olav Gunnar Ballo, Øystein Djupedal og Ågot Valle om å ta spørsmålet om auksjon av laks og ørretkonsesjoner ut av behandlingen av statsbudsjettet for 2001. Samtidig vil jeg gjerne foreslå at det behandles etter forretningsordenens § 28 c), dvs. tas opp til behandling direkte i salen på et senere tidspunkt og ikke sendes komite.
Erna Solberg (Høyre), 2000-11-15:
Jeg vil på vegne av Jan Petersen, Sverre J. Hoddevik og meg selv få lov å fremme forslag om å omgjøre Husbanken til en bank for førstegangsetablerere.
Erna Solberg (Høyre), 2000-11-15:
Jeg tror sosialministeren tar feil hvis hun tror at minstepensjonistene eller pensjonister i det hele tatt rammes av at renten går opp. Men det var ikke mitt spørsmål, jeg hadde et oppfølgingsspørsmål, men til kommunalministeren om samme tema, nemlig det faktum, det som har vært politikken i de senere årene – og hvor Høyre og Arbeiderpartiet faktisk har vært enige – at når man skal gå på ordninger for eldre, uføre og pensjonister, har man skullet være målrettet for å nå frem. Og den mest målrettede ordningen for dem som har det vanskeligst, er ordningen med bostøtte. I den ordningen med bostøtte fjerner Regjeringen det tillegget som minstepensjonister pluss 30 pst. av pensjonistene, altså de pensjonister og uføre som har under 115 000 kr, får for å klare strømutgiftene sine, samtidig som Regjeringen øker elavgiften – og det går rykter om at det kommer et forlik hvor man øker elavgiften overfor husholdningene enda mer. Kan kommunalministeren forklare dette i det perspektiv å ha en målrettet hjelp til de eldre?
Erna Solberg (Høyre), 2000-11-15:
Spørsmålet om enslige asylsøkere har vært tatt opp flere ganger i den ordinære spørretimen, bl.a. knyttet til at verge- og støttefunksjonene ikke fungerer i det hele tatt. I den forbindelse har Høyre også skrevet brev til statsråden og bedt om at man ikke venter til den varslede stortingsmeldingen med å finne frem til tiltak, for vi er nå midt oppe i en budsjettprosess hvor rammene for neste år legges – og hva bør dette eventuelt legges inn under? Vi har bedt statsråden om å lette på sløret i forhold til hvilke tiltak man har tenkt å fremme i desember, slik at noe av dette eventuelt kan innarbeides av Stortinget innenfor budsjettet, så man ikke er nødt til å vente minst et halvt år før tiltak som eventuelt krever økonomiske uttellinger, kommer. Mitt spørsmål til statsråden er om hun er villig til å gi Stortinget et arbeidsgrunnlag nå de nærmeste ukene for å gjøre noe med enslige asylsøkere ved å komme frem med noen av de tiltakene som det er varslet at man vil lansere i Stortinget i desember. Hvis man skal ha de enslige asylsøkernes interesser på topp, bør dette komme nå.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-11-15:
Jeg vil få lov å stille et spørsmål til sosialministeren. Vi har de senere år sett en meget bekymringsfull utvikling når det gjelder økninger i utbetalinger av uførepensjoner og uføretrygd. Da er det man får seg en viss overraskelse når man leser VG fra de tre siste dagene. Under overskriften «Uføretrygd til salgs» vises det til at en rekke personer fra det pakistanske miljøet i særdeleshet kjøper seg langtidssykemeldinger, sykemeldinger og uføretrygder. Da blir spørsmålet mitt til sosialministeren: Hva ønsker sosialministeren nå å gjøre slik at vi får ryddet opp i denne problemstillingen, og slik at det kan bli ryddet opp i det som kommer fram i disse artiklene?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-11-15:
Sosialministeren sier at det er første gang man avdekker denne form for organisert virksomhet. Da vil jeg referere til det som trygdedirektøren sier: «Trygdedirektør Høybråten opplyser at Rikstrygdeverket først fikk tips om forholdene for tre til fire år siden.» Det er jo underlig at man ikke har klart å komme lenger enn at disse tingene kommer på banen i dag, tre til fire år etter. Hvis dette har vært en holdning og en ordning i det pakistanske miljøet – det vises også til marokkanere – vil jeg si at jeg begynner å bli veldig bekymret, særlig med tanke på de summene dette vil dreie seg om, for det vises til at det blir hevdet fra det pakistanske miljøet at kjøp og salg av uførepensjon kan gjelde flere hundre mennesker. Da er spørsmålet mitt til sosialministeren: Vil nå sosialministeren få en gjennomgang av disse sakene, slik at vi kan få rettet opp i dette og stoppet utbetalingene til de personene som urettmessig tilegner seg norske skattepenger og leverer dem i Pakistan?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-11-15:
Sosialministeren viste i sitt første svar her i dag bl.a. til trygdeoppgjøret i mai. Da må jeg bare undre meg, for gjennom en rekke år har både arbeiderpartiregjeringene og den avgåtte sentrumsregjeringen underregulert grunnbeløpet i folketrygden i forhold til lønnsutviklingen ellers i samfunnet. Når man i tillegg skal ramme særfradraget, er spørsmålet mitt til sosialministeren: Er det den bevisste linjen til Arbeiderpartiet som en har kunnet se gjennom en rekke år, å hindre at pensjonistene i dette landet skal ha den samme utviklingen i kjøpekraft som vi andre har?
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-11-15:
Jeg vil si at jeg er like bekymret som representanten når det gjelder de sakene som er kommet fram. Saken som er omtalt i avisen, er anmeldt. Jeg kan derfor ikke gå inn i den konkrete saken. Så vidt jeg kjenner til, er det første gangen at man har mistanke om organisert misbruk av trygdens midler i Norge. Vi har allerede satt Rikstrygdeverket i gang med å gå gjennom hva slags kontrollrutiner man har. Finner vi svikt i dem, vil vi gjøre de tiltakene som er nødvendige, for at slikt ikke skal skje.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-11-15:
Siden saken er anmeldt til politiet, er jo det en måte å få en gjennomgang på av den kriminalitet som måtte ha foregått. Folk som har fått uførepensjon urettmessig, skal selvfølgelig ikke fortsette å få det.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-11-15:
Uansett nasjonalitet vil disse sakene bli forfulgt. Jeg synes ikke vi skal lage et lovverk som retter seg spesielt mot utenlandske statsborgere utover det vi har.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-11-15:
Når det gjelder prispolitikken i forbindelse med alkohol, er vi nødt til å erkjenne at vi lever i en verden med åpne grenser. Vi ser at økningen i alkoholkonsumet i Norge er sterkt knyttet til innsmuglet brennevin. Det vi ønsker å oppnå med å sette prisene noe ned, er at den omsetningen som foregår, skal foregå på lovlig måte innenfor Vinmonopolets rammer, der vi har sterk kontroll med hvem som kjøper alkohol. Når det gjelder forebygging, har vi gitt betydelig økte frie midler til kommunene, der forebyggingen må skje. All vår kunnskap om forebygging tilsier at forebyggingen må skje der folk befinner seg, nemlig i kommunene.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-11-15:
Behandlingen av rusmiddelmisbrukere i Norge uten frivillig innsats hadde vært betydelig dårligere enn den er med. Når det refereres til hva Jagland sa på Arbeiderpartiets landsmøte, merket jeg meg bare at jeg har forstått ham annerledes enn representanten Næss har. Det jeg hørte, var nemlig at hele omsorgen, både den frivillige og den offentlige, ofte er styrt av ulike ideologier og ulik tenking som ikke er vitenskapsbasert. Jeg tror kanskje det er på tide at vi ser nøyere på hele omsorgen, og det kommer vi til å gjøre.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-11-15:
Det problemet som sosialministeren ser, er at vi har en omsorg for rusmiddelmisbrukere som er ganske vanskelig å få oversikt over. At det foregår konkurranse mellom ulike ideologier, mellom det offentlige og det private og mellom private, tror jeg er hevet over tvil. Derfor er det også at jeg sier at jeg ønsker å få en bedre oversikt over dette feltet.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-11-15:
Når det gjelder å redegjøre eksakt for hvordan midlene følges ut til de ulike kompetansesentrene som Rusmiddeldirektoratet nå er desentralisert til, vil jeg be om å få lov å komme tilbake til det i en redegjørelse for representanten, siden det krever en betydelig grad av nøyaktighet som jeg ikke innehar uten å ha hatt anledning til å forberede meg. Når det gjelder hvordan midlene føres til kommunene, er det faktisk slik at en del av de midlene som har vært knyttet opp og øremerket til rusforebygging, fortsatt går til kommunene, men nå uten øremerking. Jeg er av den klare oppfatning at kommunene er i stand til å ta det ansvar som de er pålagt i loven, for å følge opp forebygging, og de gjøres bedre i stand til dette gjennom at midlene er overført på den måten.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-11-15:
Når det gjelder den gruppen som vi nå snakker om, nemlig alderspensjonister og uførepensjonister som har særskilte sykdommer, er det viktigste for meg at vi faktisk hadde et trygdeoppgjør der det i år var enighet mellom organisasjonene og staten. At de da ikke klarte å finne dekning for også å heve særfradraget, må mer ses i lys av det.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-11-15:
Jeg har, som det fremgår av statsbudsjettet, ikke lagt opp til at denne ordningen skal bort. Når jeg i mitt første svar sa at jeg ikke fant dekning for det, er det også fordi at særlig for denne gruppen er det interessant at vi har en budsjettbalanse som er slik at renten ikke går opp. De vil rammes betydelig mer av det, og da er det viktig for meg at vi fører en ryddig politikk her i landet.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-11-15:
Hensikten med særfradraget er å bidra til å redusere kostnadene for syke pensjonister, enten de er uføre- eller alderspensjonister. Som jeg sa, har jeg ikke i budsjettet vist at jeg ønsker å ta bort ordningen, og heller ikke på noen annen måte. Så det var bare for å si at der jeg har tatt opp dette, har jeg i hvert fall ikke vist at vi har tenkt å fjerne særfradraget.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-11-15:
Når vi valgte ikke å underregulere, men derimot overregulere G i vår, var det nettopp for å unngå den utviklingen som Nesvik beskriver.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-11-15:
Jeg har for så vidt svart på dette spørsmålet tidligere i dag. Det er altså slik at jeg har økt de frie midler til kommunene, slik at de kan ha mulighet til å gjøre enkelte valg. Når det gjelder de legemiddelassisterte behandlingstiltakene her i landet, er det så vidt jeg kjenner til, ikke kuttet i dem.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-11-15:
Jeg er enig med representanten Bastesen i at disse spørsmålene er alvorlige og gir grunn til at en går nøye inn på dem. Det er for så vidt i ferd med å skje. Som representanten sikkert er orientert om, har Sandman-utvalget gått nøye igjennom hele uføretrygdproblematikken og lagd en rekke forslag som nå er ute på høring. Jeg er helt enig i at det nok er en del mennesker som trenger uføretrygd når den blir innvilget, men der sykdomsbildet og livet endrer seg slik at det blir lettere å komme seg i arbeid, og de vil vi imøtekomme. Når det gjelder avkorting i forhold til pensjoner, er det Regjeringens oppfatning at det skal lønne seg å arbeide. Det må vi se opp mot det forslaget representanten Bastesen nå stiller. Men det hele blir altså tatt opp og drøftet i Sandman-utvalgets innstilling, som jeg vil komme tilbake til Stortinget med.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-11-15:
Jeg skal ikke forskuttere hva jeg kommer tilbake til Stortinget med, men jeg kan forsikre om at det skal bli gode ordninger som jeg tror også representanten Bastesen kan være vel tilfreds med.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-11-15:
Arbeidslivet er sannsynligvis den mest sentrale arenaen for forebygging av rusmiddelproblemer i voksenbefolkningen. Det dreier seg både om å befeste arbeidsplassen som rusfri sone og om å hjelpe arbeidstakere med rusmiddelproblemer for å hindre at de faller ut og får situasjonen sin forverret. I forbindelse med den omorganiseringen som vi nå har foretatt av det statlige arbeidet med forebygging av rusmiddelproblemer, vil det også bli vurdert om et av kompetansesentrene skal påta seg rusmiddelmisbruk i arbeidslivet som et spisskompetanseområde. Dette vil likevel bare kunne være et supplement til AKAN, som er et trepartssamarbeid mellom LO, NHO og staten ved Sosial- og helsedepartementet, og ett av de helt nødvendige instrumentene vi har for å gjøre en innsats på området. Sånn sett anser jeg at AKAN allerede spiller en viktig rolle som ressurssenter. Som følge av Rusmiddeldirektoratets forespørsel i april 1999 engasjerte AKAN et konsulentfirma til å utrede saken. Utredningen beskriver to anbefalte organisatoriske alternativer, med årlige kostnader på ca. 3 mill. kr. I AKAN-komiteens møte i desember 1999 gav LOs og NHOs representanter uttrykk for at de så meget positivt på forslagene, under forutsetning av at en eventuell gjennomføring ikke går ut over det arbeidet som AKAN utfører i norsk arbeidsliv i dag. De forutsatte samtidig at disse partenes tilskuddsrammer ikke ble utvidet. Rusmiddeldirektoratet oversendte saken til Sosial- og helsedepartementet den 11. februar i år med en positiv uttalelse og, samtidig, beskjed om at direktoratet ikke så mulighet for finansiering innenfor årets økonomiske rammer. Det var på det tidspunkt ingen ubundne tilskuddsmidler som kunne nyttes til formålet. AKAN ble orientert om dette og om at saken vil bli realitetsbehandlet i forbindelse med budsjettet for 2001. AKAN får tilskudd over kap. 0610 Rusmiddeldirektoratet post 70 Frivillig rusmiddelforebyggende arbeid. For 2001 er posten foreslått bevilget med 54,2 mill. kr. Jeg vil forutsette at Rusmiddeldirektoratet behandler saken så snart budsjettet er vedtatt, og at svar skal foreligge snarest mulig i 2001.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2000-11-15:
Ærede dirigent! De personene som har kjøpt uføretrygd, og som sannsynligvis er av pakistansk eller marokkansk opprinnelse, har altså som det nettopp nå ble sagt av sosialministeren, begått en straffbar og kriminell handling. Vil sosialministeren ta dette opp med justisministeren for å se om det er mulig å innføre en regel som sier at de personene som måtte være av utenlandsk opprinnelse og utenlandske statsborgere, automatisk blir utvist fra Norge dersom de blir tatt for denne typen kriminalitet?
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2000-11-15:
Jeg har æren av å stille følgende spørsmål til justisministeren: «Gjennom en avtale mellom Justisdepartementet og Forsvarsdepartementet er det bestemt at polititjenestemenn med befalsutdanning ikke lenger skal mobiliseringsdisponeres i Forsvaret, men i politietaten. Dermed mister politietaten muligheten til å få trent sine tjenestemenn i stabsfunksjoner gjennom Forsvaret, og Forsvaret mister godt motivert og trent befal. Vil statsråden ta initiativ til å få revurdert denne avtalen, slik at polititjenestemenn med befalsutdanning kan bli mobiliseringsdisponert i Forsvaret?»
Are Næss (Kristelig Folkeparti), 2000-11-15:
Jeg har et spørsmål til sosialministeren. Regjeringen sier i budsjettproposisjonen at den vil føre en restriktiv rusmiddelpolitikk og begrense totalkonsumet av alkohol, men foreslår å redusere brennevinsavgiften med 17,5 pst. Finansministeren sier at det samtidig settes inn alkoholforebyggende tiltak, men i budsjettforslaget reduserer Regjeringen bevilgningen både til forebygging og behandling av rusmiddelskader. Hvordan vil statsråden oppnå redusert forbruk og dermed reduserte skader av alkohol når hun reduserer avgiftene og dermed prisene og samtidig vil kutte på budsjettet både til forebygging og behandling? Hvor blir det da av de samtidige alkoholforebyggende tiltak som skulle settes inn?
Are Næss (Kristelig Folkeparti), 2000-11-15:
Jeg er enig i at forebygging i kommunene er en god idé. Men problemet er bare det at ca. 12 mill. kr er forsvunnet fra budsjettet mens sosialministeren har flyttet pengene til kommunebudsjettet. Å konkurrere med smugling kan man jo aldri. Men for å komme tilbake til behandling, er det en rekke idealistiske organisasjoner som gjør en stor innsats for de rusmiddelskadete. Partileder Thorbjørn Jagland omtalte på Arbeiderpartiets landsmøte disse organisasjonene som å være opptatt av sin spesielle terapi eller behandlingsmetode, ofte i konkurranse med andre. Synes statsråden det er en rett beskrivelse av den frivillige innsatsen for de rusmiddelskadete, og hvordan mener statsråden situasjonen hadde vært for rusmiddelmisbrukere i Norge uten de frivillige organisasjonenes innsats?
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-11-15:
Eg vil gjerne følgje opp representanten Næss" spørsmål. Dersom ein går ut frå at analysen om at lågare prisar er nødvendig, skulle vere riktig, og ein seier at ein skal ha meir førebygging, meiner då statsråden at det blir meir førebygging av å skjere ned på tilskotet til dei frivillige organisasjonane som driv førebyggjande arbeid? Det er det første spørsmålet. Det andre er: Ser sosialministeren det som problematisk at det er mange organisasjonar som på idealistisk grunnlag faktisk ynskjer å gjere ein jobb her, slik ein kan få inntrykk av? For det som Jagland heilt klart sa, var at dette ofte skjedde i konkurranse med andre, bl.a. det offentlege. Er det slik at Arbeidarpartiet ser det som eit problem?
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-11-15:
Eg tillèt meg å stille følgjande spørsmål til barne- og familieministeren: «Lyngdal Markedsforening ynskjer i tråd med bygdas kulturelle tradisjonar å arrangere tre nattopne fredagar, fram til kl. 24.00, i staden for tre sundagsopne handledagar, slik opningstidslova gjev høve til. Fylkesmannen har for andre år på rad sagt nei til ein slik dispensasjon. Vil statsråden endre dette avslaget, eventuelt om naudsynt ta initiativ til ei lov- eller forskriftsendring?»
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-11-15:
Eg takkar statsråden for svaret, og vil seie meg nøgd med den siste delen av svaret. Den fyrste delen var i og for seg grei, den òg, for det var ei fortolking av lova som eg ikkje finn grunn til å seie noko om. Det som er klårt etter dette, er at statsråden vil ha ein gjennomgang av dette og òg vurdere om det er mogleg å gje slike dispensasjonar når gode grunngjevingar vert gjevne. Eg trur at når tilsette, forretningsstanden sjølv og publikum synest at det er fint å kunne handle seint ein fredagskveld og ha sundagen som kviledag, er det veldig vanskeleg å få folk til å forstå at det er det ikkje moglegheit til. Eg oppfattar det slik at statsråden vil prøve å finne ei løysing som kan gje eit resultat som Lyngdal markedsforening ynskjer.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-11-15:
Det er vel ikkje vanleg, men er det tillate berre å kommentere det førre – ikkje på substans, men på ein ting, og det er at …
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-11-15:
Det skal eg imøtekome. Eg tillèt meg å stille følgjande spørsmål til kyrkje-, utdannings- og forskingsministeren: «Som konsekvens av Reform 97 vart organiseringa av skoledagen endra. Grensa for skoleskyss for 6-åringane vart lovfest til 2 km, og mange kommunar organiserte midtskyss for dei minste elevane. Det siste vart ikkje lovfest. Det skapar nå problem for mange elevar, foreldre og kommunar. Vil statsråden ta eit initiativ for å endra lova, slik at desse problema kan verta løyste?»
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-11-15:
Eg takkar for svaret. Sjølv om eg deler statsrådens syn på det lokale sjølvstyret, er det slik at den lova som gjeld skyss, vart vedteken i 1990 – før Reform 97 vart vedteken. Skuledagen vart då konkret svært mykje endra, og det fekk som konsekvens at ein stort sett organiserte midtskyss. Så har det vorte ein diskusjon om kven som er skuldig å betale denne skyssen – kommune eller fylke. Dette møtte eg veldig sterkt på ein runde i kommunar i eige fylke no i haust. Eg trur det er nødvendig å gå djupare inn i dette, for det er ikkje ynskjeleg – det går eg ut frå at statsråden er einig med meg i – at ein del elevar anten får ei obligatorisk skulefritidsordning eller faktisk må vente ein time før skuletid og kanskje fleire timar etterpå. Eg vil difor oppfordre statsråden nok ein gong til å gå djupare inn i saka.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2000-11-15:
Sosialministeren startet med å si at «vi lever i en verden med åpne grenser», og det kan jo være et interessant utgangspunkt for en debatt omkring rus og rusproblem. Men jeg skal la den ligge nå. Jeg vil bare vise til at den sosialdemokratiske regjeringen i Sverige jo har økt forebyggingsbudsjettene betraktelig når prisene på alkohol er senket. Jeg synes det er merkelig at ikke det samme har skjedd her, for ved at vi senker prisene nå, blir tilgjengeligheten større. Rusmiddeldirektoratet er omorganisert, og de midlene skulle brukes aktivt ute. Jeg vil be om at sosialministeren redegjør litt for hvordan man har kanalisert de midlene, for det skal jo ikke skje bare gjennom frie midler til kommunene. Jeg ber også om at det sies litt om hvor mye av de frie midlene Regjeringen har kalkulert med skal gå til forebygging ute i kommunene, for jeg tror at når vi kommer til summen av frie midler og alle de oppgaver som skal løses innenfor den posten, er det en mankopost.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2000-11-15:
Jeg skal få lov å stille et spørsmål til sosialministeren – og jeg skal ikke spørre om hennes tvilsomme politiske fortid som vi har fått brettet ut de siste dagene, men om noe som angår ganske mange. Uføre og alderspensjonister har særlige kostnader knyttet til det faktum å bli eldre og det å være ufør. Det har å gjøre med ekstrakostnader ved sykdom, ved egenandeler, ved transport osv. I skattesystemet vårt har vi et særfradrag for uførepensjonister og alderspensjonister som skal kompensere for dette. Regjeringen ønsker ikke å lønnsjustere dette særfradraget i det budsjettforslaget Stortinget skal behandle, og gjør dermed en innsparing på 85 mill. kr overfor denne gruppen. Hva er sosialministerens begrunnelse for at dette er en god politikk?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2000-11-15:
Så det er et faktum at det at denne yrkesgruppen har fått en pensjonsutvikling som er tilnærmet på nivå med det vi andre har fått, altså skal innebære og være argumentet for at man ikke skal lønnsjustere særfradraget som skal kompensere for de utgiftene som også har steget. Jeg ser imidlertid dette som en videreføring av det jeg antar er Arbeiderpartiets langsiktige siktemål, nemlig å avvikle særfradraget for uføre og alderspensjonister, som jo en del i Arbeiderpartiet tidligere har tatt til orde for. Mitt siste spørsmål til statsråden er: Mener denne sosialministeren at denne ordningen bør avvikles, eller bør den fortsette å bare fases ut, slik som statsråden nå argumenterer for? Eller bør den følge alminnelig kostnads- og lønnsutvikling for de 800 000-900 000 dette angår?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2000-11-15:
Det var et svar.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2000-11-15:
Jeg skal få lov å stille et meget betimelig spørsmål til landbruksministeren: «I 1994 ervervet en nå 60 år gammel mann gården Finsrud Nordre i Gausdal kommune. Få måneder etter ble han alvorlig syk. Han er nå uføretrygdet og avventer lungetransplantasjon. Landbruksdirektøren har lagt til grunn at det må skaffes inntekt utenfor bruket. Bolighuset er i dårlig stand. Likevel valgte fylkeslandbruksstyret å fastholde pålegg om boplikt. Det kan ikke være lovens hensikt at en alvorlig syk person skal pålegges å flytte til et ubeboelig bruk som krever ekstrajobb. Vil statsråden omgjøre vedtaket?»
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2000-11-15:
Jeg er klar over at det skal særlige grunner til for at statsråden skal reagere på det som foregår i lokalforvaltningen. Men det er derfor vi har statsråder og hjemler for at de skal gripe inn hvis det er særlig grunn til det. Odelsloven § 27 er klinkende klar hva gjelder plikten til å flytte til en eiendom en tar på odel. Det er det ingen uenighet om. Odelsloven § 27 a har fire punkter som skal tillegges vekt, og så er det ett punkt som kan tillegges vekt. De tre punktene som skal tillegges vekt, bruksstørrelse, avkastningsevne og husforhold, taler til gunst for ham. Landbruksdirektøren sier helt klart at denne gården er liten – 40 dekar med fulldyrket jord – det er begrenset avkastningsevne og husforholdene er elendige. Mener statsråden at denne avgjørelsen fremstår som rimelig i alminnelige folks rettsbevissthet?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-11-15:
Jeg syns det er viktig at vi har en rettferdig og målrettet politikk overfor alle, uansett hvilken alder en er i. Noe av problemet med bostøtta, slik den har fungert fram til nå, er at f.eks. barnefamilier og enslige forsørgere med svært høye boutgifter, f.eks. i denne byen, ikke har hatt mulighet til å nyte godt av ordninga med bostøtte. Derfor har Regjeringa foreslått at den legges om på flere måter. Den ene er at vi øker boutgiftstaket med 5 000 kr opp til 55 000 kr. Det betyr at det er mulig å få mer fra bostøtta, men vi stiller krav om noe jeg mener er selvfølgelig, nemlig at en bør ha høye boutgifter og lav inntekt for å få noe. Det betyr at vi i tillegg til eldre, hvor mange selvfølgelig fortsatt vil få bostøtte, også åpner for at enslige forsørgere og barnefamilier med høye boutgifter nå får av bostøtta. Det mener jeg faktisk er en forbedring av den ordninga. For øvrig ligger dette nå til budsjettbehandling her i huset. Utover det har jeg ikke lyst å gi ytterligere kommentarer om det.