Inger S. Enger (Senterpartiet), 2004-05-18:
I Norge kan vi som kjent glede oss over store mengder vannkraft. Det har vi også til de grader gjort, slik at vi dessverre har tatt for lett på utfordringer innen energipolitikken. Vi har gjort oss for avhengige av elektrisitet, også til oppvarming. Høsten 2002 ble en ubehagelig demonstrasjon på hvor sårbare vi er, ved knapphet på elektrisitet kombinert med lav tilgang på alternativ energi. Det satte en støkk i ansvarlige myndigheter. Men det kan dessverre se ut som om skrekken gikk fort over. Eldre folk på mine trakter snakker ennå om tørkesommeren i 1947. Den satt lenge i. Men høsten 2002 derimot, som fikk all skyld for ubalansen i energimarkedet, ser ut til å være nesten glemt allerede, dvs. vi har jo fått denne stortingsmeldinga som en slags minnebok. I dagligtale kalles den for tørrårsmeldinga. Meldinga inneholder flere gode forslag til å bedre forsyningssikkerheten, men den inneholder svært få forpliktelser. Jeg hadde håpa at det endelig ville bli lagt til rette for økt produksjon av bioenergi. Det har riktignok blitt et voldsomt oppsving på vedfyring, men for moderne bruk av bioenergi har det skjedd lite. Vi henger langt etter de andre nordiske landene. Det vil vi fortsatt gjøre. Det er et resultat av at norske rammebetingelser er mye dårligere enn i Norden for øvrig. Det hjelper lite med pen omtale av vannbåren varme basert på bioenergi så lenge det ikke lønner seg å produsere det. Økt forbruk av fyringsolje lønner seg, men det vil forverre CO2-utslippene, og avhengigheten av el er jo hovedårsaken til at vi er blitt så sårbare for lite nedbør. I dag skiller det mellom 5 og 8 øre pr. kWh mellom den pris produsentene av vannbåren varme makter å betale for bioenergi, og det leverandører må ha for å greie seg økonomisk. Da skjønner alle at det ikke hjelper med gode ønsker. Senterpartiet ønsker at vannbåren varme basert på bioenergi skal komme med i et grønt sertifikatmarked. Det er det virkemiddelet som kan gi lønnsomhet og omfattende økning av bioenergiproduksjonen. Men Regjeringa vil dessverre ikke ta med varme. Det framstilles som vanskelig å få til et sertifikatmarked for varmeproduksjon. Det er komplisert og kostbart, påstås det. I et så viktig energipolitisk spørsmål må det i alle fall settes inn ressurser for å prøve å få det til. Den andre unnskyldningen er at mange land bare har elektrisitet, og det klinger heller ikke helt bra, fordi andre land har jo nærmest motsatte utfordringer enn oss. De har lav andel elektrisitet. Dersom Regjeringa gir opp tanken om grønne sertifikat for varmeleveranse før en har prøvd, må det til virkemidler direkte over statsbudsjettet. Det monner heller ikke med Regjeringas forslag nå i revidert om å la småskalaproduksjon nyte godt av jordbruksfradraget. Nei, vi må satse slik som de f.eks. gjør i Finland, der det er tilskudd til ivaretakelse av energivirke og tilskudd til flising. Tilskuddsordningene er på et nivå som ville tettet gapet på 5–8 øre pr. kWh. Det burde vi hatt her også. Ved produksjon av bioenergi får vi arbeidsplasser i innlandet på kjøpet, og det trenger vi. Bioenergi er CO2-nøytral, så jeg får lyst til å minne om komiteflertallets klare forutsetning ved bruk av naturgass: «… økning i CO2-utslippene på et område må motsvares av reduksjoner på andre områder enten i Norge, gjennom kjøp av utslippskvoter, utslippskreditter i utviklingsland eller felles gjennomføring av klimatiltak i andre land.» Vel og bra, men Senterpartiet mener at det i tillegg er viktig å satse midler på bioenergi helt uten CO2-ulemper. Til slutt noen ord om disponering av vannmagasinene. Sammen med SV mener Senterpartiet at det må være klokt å husholdere med magasinreservene på en mindre kortsiktig måte enn det vi har sett de siste årene. Dette har jeg gjort meg til talsmann for i flere sammenhenger og av og til blitt avfeid med litt lettvinte argumenter. Ikke alle magasiner egner seg, sies det. Det er riktig, men flerårsmagasinene bør disponeres mer forsiktig. Det kan øke flomfaren, er et annet argument. Det kan være riktig, men om det mangler fem eller ti meter i Møsvatn på at det er fullt når snøsmeltinga på Hardangervidda er over, er ikke så nøye. Så er det sikkert noen som føler seg fristet til å repetere at dagens energilov ble fremma av Senterpartiets Eivind Reiten. Jeg vil komme dem i forkjøpet og si at Eivind Reiten fungerer meget bra, og at energiloven også gjør det, sjøl om den har noen svakheter etter alle disse årene, særlig i knapphetssituasjoner. Samfunnsansvaret til aktørene i bransjen må komme tydeligere fram, og vi må få bedre ordninger for forsyningssikkerheten. Jeg vil bare si at Senterpartiet går inn for forslag nr. 13, fra SV.