trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-12-07:
Etter ti år med nedtrapping av de distriktspolitiske virkemidlene – hvert eneste år – hvor vi faktisk må tilbake til 1990, da kommunalministeren het Johan J. Jakobsen, for å finne en tilsvarende satsing innenfor det distriktspolitiske virkeområdet, etter at vi over år har sett en ensidig og sterk sentralisering, hvor fraflyttingen fra utkantkommunene og distriktene har blitt større for hvert eneste år, ser vi nå for første gang i dette tiåret at fraflyttingen bremser opp i viktige områder av landet. For eksempel er fraflyttingen fra periferi Midt-Norge halvert fra 1997 til 1998. Tilflyttingen til Oslo er redusert med 38 pst. Rett nok har det delvis sammenheng med at noe av tilflyttingen nå ikke går til Oslo, men til kommunene rundt Oslo, det må jeg tilføye, men sentraliseringen har bremset opp. Fraflyttingen fra viktige deler av periferien har bremset opp. Det er en viktig milepæl i utviklingen, etter at vi over tid har hatt en ensidig sentralisering. Det betyr selvsagt ikke at ikke målet om å snu flyttestrømmen står fast. Men skal man klare å nå målet om å snu flyttestrømmen, må man i det minste først klare å bremse flyttestrømmen, så stoppe den, for deretter å snu den. Dette er et langsiktig arbeid som vi har tatt fatt på, og som vi nå er godt i gang med å gjennomføre med dette budsjettopplegget, med god hjelp av et flertall i komiteen, for det er viktig at man har et bredt sett av virkemidler hvis man skal klare å snu flyttestrømmen. Det er ikke nok å bygge veier i Distrikts-Norge, slik noen tror. Det er òg viktig, men det må følges opp av andre virkemidler, både personrettede virkemidler, kompetansehevende virkemidler og virkemidler som har til hensikt å styrke næringslivet i Distrikts-Norge. Det er først og fremst et kommunalt ansvar å legge til rette for boligbygging. Det er også et kommunalt ansvar å føre en tomtepolitikk som gjør at man har billige tomter og kan legge til rette for sosial boligbygging, som gjør det mulig å etablere seg for en rimelig kostnad. Staten har en tomt til disposisjon i Oslo, en tomt som Regjeringen har bestemt skal selges til høystbydende. Jeg tror at det er nødvendig å tenke godt gjennom den presedens det vil ha dersom man i Oslo – i ett av de mest attraktive områdene – ønsker å selge en tomt til en redusert pris og ikke gjør tilsvarende i andre områder hvor man har et press på tomtepris og høye tomtekostnader. Men dette er et spørsmål som først og fremst hører inn under arbeids- og administrasjonsministeren, og som hun kanskje kan svare nærmere på.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 1999-12-07:
I Regjeringens budsjettopplegg er yrkeshemmede en prioritert målgruppe. Gjennom de senere årene har vi trappet opp innsatsen overfor yrkeshemmede, og i budsjettforslaget for 2000 har vi foreslått å videreføre denne satsingen. Jeg er glad for at komiteen slutter seg til denne prioriteringen. Jeg har likevel behov for å kommentere enkelte punkter i innstillingen. Komiteen understreker viktigheten av forbedring og forenkling av tiltakene overfor yrkeshemmede. Jeg vil her vise til det arbeidet vi har satt i gang med gjennomgang av tiltaksstrukturen for både ordinær og yrkeshemmet arbeidskraft med sikte på forenkling. Utgangspunktet for arbeidet er brukernes behov og at vi ved en fornuftig ressursbruk greier å bringe flest mulig arbeidssøkere over i en aktiv situasjon i arbeid eller utdanning. Arbeidet med gjennomgangen av tiltaksstrukturen må bygge på omfattende analyser og nøye avveininger, og vil derfor måtte ta noe tid. Komiteen uttaler også at enkelte støttesatser over mange år ikke har vært justert i takt med den reelle kostnadsutviklingen og anbefaler at satsene økes, slik at de gir en reell kostnadsdekning. Regjeringen er opptatt av at tiltakene er utformet slik at de dekker brukernes behov og bidrar til en vellykket overgang til og integrering i ordinært arbeidsliv. Etter min vurdering er støttesatsene i hovedsak tilpasset et slikt hensyn. Jeg vil også peke på at dersom en eller flere støttesatser blir hevet, vil dette måtte gå på bekostning av antall tiltaksplasser for yrkeshemmede. Det vil etter min vurdering være lite ønskelig at tilbudet om tiltaksplasser til yrkeshemmede må reduseres. Jeg vil også peke på at det vil være vanskelig å gjennomføre omfattende endringer i støttesatsene allerede fra årsskiftet. I departementets instruks til Arbeidsdirektoratet om gjennomføring av arbeidsmarkedspolitikken for neste år vil derfor i utgangspunktet støttesatsene for inneværende år med en normal prisjustering bli lagt til grunn. Jeg vil imidlertid be Arbeidsdirektoratet foreta en ny vurdering av støttesatsene og eventuelle behov for å justere disse. I arbeidet som er satt i gang for å forenkle tiltaksstrukturen, vil det også være aktuelt å vurdere støttesatsene, og departementet vil selvsagt løpende måtte vurdere gjennomføringen av arbeidsmarkedspolitikken og forholde seg til eventuelle problemer som vil oppstå i denne sammenheng.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 1999-12-07:
Kommunene har selvsagt primæransvaret for å legge til rette for boligbygging, som også statsråd Enoksen påpekte tidligere i dag. Like fullt har staten ved Statsbygg prøvd å være behjelpelig i en del sammenhenger når det gjelder statlig eiendom. Etter at representanten Sylvia Brustad stilte meg et spørsmål i den muntlige spørretimen, har jeg gått tilbake til mitt departement og sett på hva som har vært gjort, og hva vi eventuelt kunne gjøre når det gjelder Pilestredet Park. Det viser seg at eiendommer som av kommunale myndigheter har vært regulert til boliger, har man fra Statsbyggs side etter hvert solgt nettopp til boliger. Statsbyggs oppgave er primært å forvalte og skaffe statlig eiendom til bruk for offentlige formål, noe vi også faktisk fortsatt har behov for i Oslo-regionen, og vi prøver selvsagt å drive en langsiktig planlegging. Når det så gjelder Pilestredet Park direkte, er den salgsprosessen kommet for langt til at vi kan reversere den, den er så å si ferdig i disse dager. Vi har også en avhendingsinstruks som er vedtatt ved kgl. resolusjon, og som Statsbygg har vært underlagt også i denne salgsprosessen. Det siste er at også salg av eiendommene i Pilestredet Park som nå skal selges, er inntatt i budsjettet som en inntektskilde. Derfor er det litt sent å gjøre noe med akkurat disse eiendommene. Men vi skal fortsatt søke å være behjelpelig i den grad vi kan. Jeg vil også henvise til det boligutvalget som vil bli nedsatt fra 1. januar, der vi kanskje kan ta en del helhetlige grep.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 1999-12-07:
Det spørres etter flere plasser innenfor ASVO-bedriftene. Det har også vært antydninger fra komiteen om at man ønsker en økning i satsene når det gjelder arbeidsmarkedsbedriftene. Vi søker fra departementets side å gi et helhetlig, fleksibelt tilbud til dem som trenger det. Vi er ikke i departementet pr. i dag kjent med at det er problemer med å få flere plasser, og etaten har heller ikke meldt til departementet at man har problemer med gjennomføring av tiltaksaktiviteten innenfor ASVO-bedriftene. Jeg har lyst til å vise til – som jeg også sa i mitt innlegg – at vi nå nok en gang skal gjennomgå hele tiltaksstrukturen. Det jeg er opptatt av, er at de tiltakene vi til enhver tid har, skal være fleksible, enkle og tilpasset brukerne i størst mulig grad. Vi skal søke å foreta en forbedring, og dette er mål vi har.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 1999-12-07:
Når det gjelder yrkeshemmede i arbeid og på tiltak, har vi i arbeidsmarkedsetaten hatt et måltall om at minimum 75 pst. av de yrkeshemmede til enhver tid skal være på tiltak, hvilket vi også har klart å oppnå. Vi har også sagt at minimum 50 pst. skal gå over til aktive løsninger etter attføring, og det er også et måltall som vi har klart å holde. Med andre ord synes vi at vi har gjort en relativt bra jobb, men det kan sikkert aldri bli godt nok. Så til dette med private aktører. Det er riktig at vi har på trappene en oppmykning – saken ligger til behandling i Stortinget – når det gjelder privat formidling og privat utleie av arbeidskraft. Vi har ikke fra departementets side tatt stilling til hvorvidt man også skal privatisere denne delen av arbeidsmarkedsområdet. Jeg kan derfor heller ikke direkte svare representanten på det. Det vil i så fall måtte medføre en nærmere diskusjon. Det er formidling og utleie vi i denne omgangen har tenkt privatisert.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 1999-12-07:
Når det gjelder boligpolitikk og spørsmålet om Regjeringen har en offensiv nok holdning, kan det sikkert være mange meninger fra representantene om det. Jeg vil i alle fall nok en gang vise til at vi setter ned et boligutvalg der vi selvsagt skal prøve å ta et helhetlig grep om boligpolitikken, og vi jobber også med boligpolitikk fra Regjeringens side. Når det gjelder mitt ansvar som statsråd og håndteringen av de statlige eiendommene som Statsbygg forvalter, blir de ikke primært forvaltet med henblikk på boligbygging. De er til bruk for offentlige formål – enten departementene har behov for kontorplasser eller man skal bygge sykehus og høgskoler. Vi har faktisk en del udekkede behov også innenfor det offentlige, og det er det statens eiendommer primært skal gå til. Så sa jeg i et av mine forrige innlegg at svært mange av statens eiendommer som er regulert til boligareal, har vi faktisk solgt ut. Det betyr ikke at vi ikke også skal se på om det fortsatt er mulig å gjøre det fremover. Når det så gjelder bemanning, er det klart at vi har store problemer knyttet til rekrutteringen der, og vi har også store utfordringer knyttet til lønnsoppgjøret, som er forestående. Jeg er veldig glad for at vi har Arntsen-utvalget og har fått forpliktelser fra partene i arbeidslivet om at rammene er lagt for oppgjøret.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 1999-12-07:
Til det første spørsmålet vil jeg bare henvise til Regjeringens budsjett, der man sier at når det gjelder arbeidsmarkedstiltakene, vil man uansett komme tilbake i revidert nasjonalbudsjett, og man vil følge utviklingen nøye med hensyn til arbeidsmarkedets utvikling. Det kommer vi også til å gjøre med det tiltaksnivået som er lagt inn i forliket. Vi vil til enhver tid måtte gjøre det. Det er ingen av oss som vet helt eksakt om det er nok, verken det vi hadde, eller det som nå ligger her. Når det gjelder psykiatrireformen og behovene fremover, er det ikke tvil om, og det er jeg enig med representanten i, at det er behov for flere tiltak knyttet til denne gruppen. Det er også en av årsakene til at Regjeringen i utjevningsmeldingen har lagt til rette for en del nye tiltak, bl.a. lønnstilskudd i lengre perioder for en del utsatte grupper, og at man gjennom en del forsøk skal kombinere tiltak og trygd på en annen og bedre måte enn tidligere. Når det så gjelder hvilke tiltak man skal sette i verk, vil vi også måtte vurdere og evaluere, som vi også har skrevet i forbindelse med budsjettet, hvilke tiltak som er best egnet for de ulike gruppene. Så når den evalueringen vi skal gjøre, og ikke minst den helhetlige gjennomgangen vi skal ha, er foretatt, vil vi vite eksakt hva vi vil gå for i et litt mer langsiktig perspektiv. Det betyr ikke at vi ikke skal komme tilbake til Stortinget så snart vi kan med en gjennomgang av behovet for tiltaksplasser spesielt rettet mot ASVO-bedriftene, men den store, helhetlige gjennomgangen kan jeg ikke love å komme med før vi har foretatt en slik evaluering.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 1999-12-07:
Først til det som representanten Karin Andersen sa. Vi har jo en del kjøreregler for lønnsoppgjøret. Det er veldig vanskelig for en arbeidsminister, fra denne talerstol, å gi så mange signaler om det som skal skje i lønnsoppgjøret til neste år, men både rammen for lønnsoppgjøret og fordelingen av rammen skal selvsagt bestemmes i samarbeid med partene i arbeidslivet. Og det må være tillatt å være glad for at vi har svært ansvarlige parter, så langt som vi tross alt er kommet i å diskutere rammene for neste års lønnsoppgjør. Men vi skal like fullt forhandle. Lønn er et viktig virkemiddel. God personalpolitikk er et annet viktig virkemiddel når det gjelder å rekruttere personell. Jeg har også lyst å vise til disse rekrutteringsplanene, som er ganske omfattende, og som også inneholder ganske mye midler fra Regjeringens side når det gjelder nettopp å satse på å få mer personell. Men vi ser også at vi har en stor utfordring. Så til bolig. Jeg oppfatter at representanten Sylvia Brustad er spesielt opptatt av Oslo-området når det gjelder boliger. Det er jo også her vi ser en stor mangel på boliger for unge og vanskeligstilte. Det behøver ikke å ta så lang tid fra min side å gå gjennom den boligmassen som staten har, og som er regulert til boliger. Det kan gjøres relativt raskt. Og så får man heller komme tilbake til resultatet av en slik gjennomgang. Men jeg har lyst å nevne at vi har noen områder som det ikke er helt lett å håndtere. Jeg tenker på Fornebu-området, der staten faktisk ønsker 1 000 flere boliger enn det Bærum kommune ønsker i dette området. Der har vi en konflikt gående, og vi holder på med en forlikssak. Men vi har også en tomt – hvis jeg kan få nevne det – i Gydas vei, som har vært regulert til offentlige formål, og som Oslo kommune nå har ønsket å få omregulert til boliger. Der har vi også en konflikt, fordi staten også har behov for boliger til offentlige formål i dette området. Det er mulig at vi her kan komme til en løsning der vi kan ivareta begge disse formålene. Dette jobber vi med – bare for å ha nevnt to tomter der vi fra statens side tross alt jobber offensivt for å søke å bidra til å få flere boliger i Oslo-området.
Jørgen Holte (Senterpartiet), 1999-12-07:
Som det går fram både av finansinnstillinga og av budsjettinnstillinga frå kommunalkomiteen, har Stortinget slutta seg til Regjeringa sitt forslag om endring i dei geografiske virkeområda for differensiert arbeidsgivaravgift. Med dei endringane og det opplegget som no er notifisert, kan ein slå fast at differensiert arbeidsgivaravgift er eit EØS-legalt verkemiddel, som framleis kan brukast som ledd i nasjonal-, regional- og distriktspolitikk. Men den endringa som er vedtatt, vil føre til at næringslivet og kommunesektoren i 14 kommunar som har fått høgare avgift etter justeringa, er påført uventa utgifter på om lag 245 mill. kr på årsbasis. Særleg er det grunn til å legge vekt på at arbeidsgivarsida i desse kommunane ikkje har hatt høve til å tilpasse seg eit høgare avgiftsnivå. Denne avgiftsauken råkar ikkje berre det private næringslivet, men òg kommunesektoren som arbeidsgivar. Regjeringa skriv i St. prp. nr. 1 om skatte-, avgifts- og tollvedtaket at høgare arbeidsgivaravgift vil føre til auka lønsutgifter i enkelte kommunar, og varslar at Regjeringa legg opp til at det skal takast omsyn til dette ved fordeling av skjønsmidlar over det kommunale inntektssystemet. I Budsjett-innst. S. nr. 1 for 1999-2000 ber fleirtalet i komiteen, alle unnateke medlemene i Framstegspartiet, Høgre og Sosialistisk Venstreparti, om følgjande: «Fleirtalet ber Regjeringa i Revidert Nasjonalbudsjett kome med forslag om ulike kompensasjonstiltak som kan betre infrastruktur, styrke kompetansen i det lokale næringsliv og fremme regional utvikling som ledd i ei omstilling til høgare avgift. Også kommuneøkonomien må følgjast opp. På dette grunnlaget vil fleirtalet slutte seg til Regjeringa sitt forslag.» Når det gjeld dei ekstra lønsutgiftene i kommunesektoren, deler fleirtalet i Stortinget Regjeringa si vurdering av at dette må kompenserast på ein eigna måte, og etter mi vurdering slik at dei kommunane dette gjeld, i brev frå departementet blir gjorde kjende med kompensasjonen, slik at den einskilde kommunen kan ta omsyn til det i samband med budsjettarbeidet for år 2000. Då dette er ei særs viktig sak å få avklara no og få gjort kjent i dei 14 kommunane det gjeld, ber eg statsråden stadfeste på kva måte ein vel å orientere kommunane, og kva økonomisk omfang som det står att å kompensere for når det gjeld kalenderåret 2000.
Einar Holstad (Kristelig Folkeparti), 1999-12-07:
Vil inntektssystemet for kommuner og fylkeskommuner noen gang bli rettferdig? Jeg er redd det vil være mer enn to svar på det spørsmålet. Jeg har notert meg at noen i denne sal drøfter rettferdig fordeling ut fra fortjenesteprinsippet. Man mener at områder i landet vårt som bidrar med eksport av varer, har gjort seg fortjent til store overføringer fra staten. Stortinget har i lang tid forfordelt næringslivet i de områder av landet vårt som i særlig grad bidrar til verdiskapning gjennom eksport. Det er bl.a. tiltak som frakttilskudd og differensiert arbeidsgiveravgift. Dette har vært nødvendig for å kunne opprettholde slik virksomhet mange steder. Den differensierte arbeidsgiveravgiften kommer også mange kommuner til gode – ikke slik at de driver noen form for eksport, men 60-70 pst. av utgiftene i kommunal virksomhet er lønn. Redusert arbeidsgiveravgift vil derfor ha stor betydning for virksomheten. I delinnstilling 1 fra Rattsø-utvalget heter det: «Den differensierte arbeidsgiveravgiften er kanskje den viktigste kilden til forskjeller i lønnskostnader mellom kommuner og fylkeskommuner, og høy arbeidsgiveravgift er å betrakte som en ufrivillig kostnadsulempe for den enkelte kommune og den enkelte fylkeskommune.» Ut fra dette kan man si at differensiert arbeidsgiveravgift ikke bør bidra til ulik standard på det kommunale og fylkeskommunale tjenestetilbudet. Det er derfor riktig å kompensere denne forskjellen gjennom utgiftsutjevningen. Rattsø-utvalget valgte å ikke legge dette til grunn i sitt forslag, ut fra distriktspolitiske hensyn. Rettferdigheten blir ikke større av den grunn. Virkningen av redusert arbeidsgiveravgift i kommunal virksomhet må synliggjøres og regnes inn i utgiftsutjevningen. Det andre forholdet som bidrar til urettferdighet i fordeling av midler til kommuner og fylkeskommuner, er tapskompensasjonen. De kommuner og fylkeskommuner som ble utpekt som «Rattsø-vinnere», får årlig stadig større reduksjoner i innbyggertilskuddet som følge av bidrag til den økende tapskompensasjonen. Her har Stortinget gjort en for dårlig jobb, eller skal vi si at vi ikke har fullført jobben. 12 kommuner i Akershus og hele 14 av 15 kommuner i Vestfold er på denne måten netto bidragsytere til tapskompensasjonen. Beløpet for vestfoldkommunene tilsvarer hva det koster å lønne f. eks. 200 lærere. Hadde man sluppet arbeidsgiveravgiften, kunne man ha tilsatt 30 flere lærere for samme sum. Det blir ikke grunnlag for likeverdige offentlige tjenester med slike ordninger. I vår iver etter å stanse flyttestrømmen fra distriktene må vi ikke glemme vårt ansvar for dem som alt har flyttet.
Reidun Gravdahl (Arbeiderpartiet), 1999-12-07:
Kommuneøkonomien er viktig for alle. Økonomien i den kommunen den enkelte av oss bor i, er avgjørende for mange ting i vår hverdag. Jeg er derfor glad for at Arbeiderpartiet og Regjeringa ble enige om en budsjettavtale som styrker kommuneøkonomien vesentlig i forhold til Regjeringas opprinnelige budsjettforslag. Innen helsesektoren har Stortinget vedtatt opptrappingsplaner på flere områder, som skal følges opp og gjennomføres ute i kommuner og fylker. Både i handlingsplanen for funksjonshemmede og i opptrappingsplanen for psykiatrien vektlegges viktigheten av å være i arbeid. Det er en sammenheng mellom arbeidsinntekt og levestandard, og det er viktig for den enkeltes selvfølelse å få delta i fellesskapet på en arbeidsplass. Vi er sjølsagt glad for at Regjeringa har fulgt opp intensjonen i opptrappingsplanen for psykiatrien ved at det er ført opp i alt 27 mill. kr over Arbeids- og administrasjonsdepartementets budsjett til styrking av arbeidsmarkedsetatens arbeid for mennesker med psykiske lidelser, og at 18 mill. kr av beløpet under statlige tiltak er satt av til styrking av arbeidsmarkedstiltak over Arbeids- og administrasjonsdepartementets budsjett, slik det er omtalt under det kapitlet i Helse- og sosialdepartementets budsjett for år 2000. For at mennesker med psykiske lidelser skal få mulighet til arbeid, må det gjøres noen grep i de systemene som fins, og det må også utvikles nye modeller. I den forbindelse kan nevnes Fontenehus-modellen, som er kjent fra USA og Sverige. Modellen er omtalt i innstillingen til opptrappingsplanen i psykiatrien. Fontenehuset organiserer bl. a overgangsarbeid. Overgangsarbeid er en modell der det er avtalt arbeid i ordinære bedrifter for mennesker som har en sykdom som gjør dem ustabile. Slik får de mulighet til arbeid, og når de ikke klarer å møte, er det en annen som kommer på jobben. Slik kan også arbeidsgiveren ha trygghet for å få utført arbeidet, og for disse menneskene som trenger dette arbeidet, får gjennom denne modellen en jobb å gå til. Jeg er glad for at det arbeides med å utforme et høringsnotat med forslag til lønnssubsidier av lengre varighet for mennesker med lidelser, som har variabel arbeidsevne og er uten utsikt til snarlig bedring som følge av muskelsmerter eller psykiske lidelser. Mulighetene for en tilskuddsordning til arbeidsgiver for tidvis redusert arbeidsevne hos ansatte er nødvendig for å få dette gjennomført. Jeg vil også nevne ASVO- OG AMB-bedrifter, som innehar erfaring og kompetanse med å utvikle arbeid som er tilpasset mennesker som av forskjellige årsaker har nedsatt arbeidsevne. Det vil være fornuftig å utvikle særskilt tilpasset arbeid i disse bedriftene. Jeg er glad for de signalene som ble gitt fra ministeren her, og håper at vi også vil få ytterligere signaler om slike nye modeller.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 1999-12-07:
Det kunne ha vært litt fristende å ta utgangspunkt i det siste innlegget her, men jeg skal heller ta utgangspunkt i at statsråd Enoksen er en glad gutt. Han sa flere ganger i innlegget sitt at han var glad for flere av de punkter som sentrumspartiene i Stortinget og Arbeiderpartiet har blitt enige om. Det er helt nye toner når det gjelder Senterpartiet og kommuneøkonomi. Det var i omtalen av kommuneøkonomien man kanskje kom med hovedkritikken mot den forrige regjeringen – den gang Enoksen var en alminnelig stortingsrepresentant og Senterpartiet her i Stortinget la ut om hvor ille det var i Kommune-Norge og om den velsignelse det ville bli for Kommune-Norge hvis man bare fikk et regjeringsskifte. Men det har vel gått slik som representanten Kvalbukt nå var inne på: Først har de bremset, så har de stoppet, og så har de snudd – når det gjelder kommuneøkonomien. For mens kritikken var sterk mot Arbeiderpartiet tidligere, har det etter regjeringsskiftet faktisk gått på den måten at underskuddet har økt og gjelden har økt etter hvert som sentrumsregjeringen har samarbeidet med Høyre og Fremskrittspartiet. Men nå har de altså snudd. Derfor er det god grunn for statsråd Enoksen til å være en glad gutt. Det er god grunn til det for en statsråd som har fått 1 milliard kr mer å bruke på kommunesektoren enn det han selv og hans regjering mente var nødvendig. Det er god grunn for ham til å være glad. Derfor er det hyggelig at han også er det. Kaka ble altså større enn det Regjeringen mente var nødvendig til fordeling på kommunesektoren. Men jeg må nok innrømme at fullt så hemningsløst glad som kommunalministeren er kanskje ikke vi i Arbeiderpartiet, for vi skulle gjerne sett at kaka hadde vært enda litt større. Men det var nå så langt vi klarte å komme i disse forhandlingene. Det vi var veldig lite glad for, i hvert fall fra finansfraksjonens side, var at vi ikke fikk sentrum med oss i finansinnstillingen da vi tok opp det problemet som gjelder fordelingen kommunene imellom. Vi hadde der en formulering om at vi ved Stortingets behandling av kommuneøkonomiproposisjonen vil ha en «grundig gjennomgang» av fordelingen kommunene imellom med sikte på at intensjonene i Rattsø-utvalget skal følges opp. Det går på det som mange har nevnt her, at en del kommuner, ikke minst rundt Oslofjorden – Akershus og Vestfold har vært nevnt – kommer altfor dårlig ut og nå må få sin rettferdige behandling. Men den merknaden i finansinnstillingen fikk vi altså ikke sentrum med oss på. Jeg er glad for at sentrum har blitt med på en tilsvarende merknad i forbindelse med Kommunaldepartementets budsjett, som er til behandling her i dag. Men jeg skulle ønske at statsråden kunne bekrefte at intensjonene i Rattsø-utvalget vil bli fulgt opp, og jeg tillater meg å stille det spørsmålet til statsråden, i og med at jeg går ut fra at han må opp her allikevel når han har fått spørsmål fra sin partifelle Jørgen Holte.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 1999-12-07:
Jeg stemte for og skulle stemt imot.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-06-15:
Jeg tillater meg å foreslå Asmund Kristoffersen og Bjarne Håkon Hanssen.
Svein Ludvigsen (Høyre), 1999-06-15:
Først vil jeg minne om at jeg redegjorde for at Høyre fant det nødvendig i en særmerknad å si seg tilfreds med Løwers forståelse og håndtering av saken. Når det er sagt, viser jeg til innstillingen side 10, det som står etter Fremskrittspartiets forslag, hvor komiteens flertall bestående av Høyre, Arbeiderpartiet og Kristelig Folkeparti sier at det som Fremskrittspartiet har fremmet i sitt forslag, står en bak, og har sagt tidligere i innstillingen. Derfor ordla jeg meg slik jeg gjorde, og mener at det dermed er bekreftet at dette er en felles forståelse av det. Så til et annet forhold som Hagen tar opp, nemlig formuleringen i innstillingen fra flertallet hvor man ber om at «kontroll- og konstitusjonskomiteen bør varsles» i tiden mellom at statsråden setter foten ned, og Stortinget skal avklare innsynet. Det må forstås dit hen, slik loven og instruksen helt klart gir uttrykk for, at det er Stortinget, og da i praksis Presidentskapet, som skal varsles, og at kontroll- og konstitusjonskomiteen, som den komite som har ansvaret for saken, i neste omgang vil få den til behandling. Men det er Stortinget og Stortingets presidentskap som er riktig adresse.
Svein Ludvigsen (Høyre), 1999-06-15:
I enkelte saker kan det være en fordel jo mindre som blir sagt. I denne saken legger jeg ikke skjul på at jeg er overrasket over regjeringspartienes håndtering og over at representanten Steensnæs ønsker å gå ekstrarunder. Men det kan ikke herske tvil om at det kompromiss som er inngått, er ganske langt fra utgangspunktet til regjeringspartiene. Regjeringspartiene delte selv ut sine merknader på en pressekonferanse arrangert spontant i vandrehallen, og jeg kan konstatere at vi har beveget oss langt fra det – den absolutte innsynsrett er ikke lenger det som flertallet står bak. Jeg minner om at Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Høyre hele tiden har stått på at den forståelse som de tre statsrådene har hatt, og at man skulle begrense innsynsretten, er det som nå ligger til grunn for den innstilling som er avgitt, og jeg vil henvise representanten Steensnæs til merknaden på side 10, hvor et «annet flertall, alle unntatt medlemmene fra Fremskrittspartiet og Sosialistisk Venstreparti», peker på at det forslaget som Fremskrittspartiet har reist, står vi bak, men vi ser det som unødvendig å stemme for det når det ligger nedfelt så klart i innstillingen.
Svein Ludvigsen (Høyre), 1999-06-15:
Når det gjelder nedgraderingen av dokumentene som nå er gjengitt i innstillingen som vedlegg, var de gradert i utgangspunktet. Flertallet i komiteen var av den oppfatning at man ikke hadde behov for nedgradering for å behandle saken slik den stod, nemlig spørsmålet om å avgrense innsynsretten, slik resultatet nå har blitt. Men etter hvert som saken skred fram, kom komiteen til at man ville anmode om at dokumentene ble nedgradert. De er nedgradert, og de er gjengitt i innstillingen. Jeg vil ikke spekulere mer på det. Vi har fått tilgang til det materialet som er nødvendig, og det hadde hele Stortinget også fått, uavhengig av om det ble nedgradert eller ikke.
Svein Ludvigsen (Høyre), 1999-06-15:
Representanten Hagen sa at han var spent på å høre representanten Steensnæs, og jeg legger ikke skjul på at spenningen stiger for flere. Så vil jeg gjerne takke Hagen for at han er tilfreds med Høyres merknader. Men samtidig kritiserer han at vi ikke kan stemme for forslaget. Jeg oppfatter at det det dreier seg om, er et spørsmål om hvordan man vil gi uttrykk for sine standpunkter. Jeg aksepterer at Fremskrittspartiet har gitt uttrykk for sine standpunkter i en særmerknad og i et forslag. Men realitetene er jo sammenfallende med det syn som flertallet, Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti og Høyre, har fremmet. Det er ikke tvil om at realitetene i saken er fastslått i flertallets merknader. Vi har begrenset innsynet, og vi har lagt en prosedyre for tilfeller av uenighet. Flertallet har avvist at det skal være et absolutt innsyn, vi har avvist at det skal være uinnskrenket adgang til all relevant informasjon, og vi har sagt klart fra at Kontrollutvalget kan nektes innsyn i spesielle tilfeller når konflikt oppstår. Da er spørsmålet mitt egentlig: Er det ikke slik at Fremskrittspartiet når det gjelder sakens realiteter, er helt enig med flertallet? Kan Hagen bekrefte det? Jeg synes det er et sentralt spørsmål av hensyn til forståelsen av dette, at det er et så bredt flertall i Stortinget som nå har begrenset innsynsretten.
Svein Ludvigsen (Høyre), 1999-06-15:
Representanten Røsjorde sa han var nærmest sjokkert over representanten Steensnæs, men i motsetning til representanten Røsjorde har jeg gode nerver, så jeg er knapt overrasket lenger over hva Steensnæs sier i denne saken. Han fremstiller det nærmest som om det er Kristelig Folkeparti som har dradd Arbeiderpartiet, Høyre og Fremskrittspartiet i retning av begrensninger. Han fremstiller det som om den øvrige delen av flertallet skulle ha ønsket eller foreslått at vi skulle bryte lov og instruks. Derfor må jeg be Steensnæs bekrefte at forståelsen av det vi har gjort, er at det er en begrensning, ikke et fullt innsyn som han forsøker å gi inntrykk av, og at han kan bekrefte at det er Arbeiderpartiet, Høyre og for så vidt Fremskrittspartiet som har fått regjeringspartiene til å bevege seg henimot å definere og beskrive begrensninger i innsynsretten. Steensnæs sa at han kunne avgradere de merknader som de hadde fremmet. Det trengs ikke, for de ble omdelt av Steensnæs selv på et tidlig tidspunkt. Jeg skal la være å referere fra dem. Jeg ber representanten Steensnæs i hvert fall bekrefte at det ikke er Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Høyre som har beveget seg bort fra det absolutte innsyn, den uinnskrenkede adgangen til all relevant informasjon, og at utvalget ikke kan nektes innsyn i alle dokumenter. Det har aldri vært flertallets syn, så man skal ikke forsøke å fremstille det som om det er Høyre, Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet som har beveget seg henimot Kristelig Folkeparti. Derfor skjønner jeg godt at Steensnæs i sin pressemelding sier at han er glad for den viktige avklaringen, men det er altså vi som har bidradd til den gleden.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-06-15:
La meg først si at jeg synes saksordføreren var meget klar i sin redegjørelse for saken. Jeg syns det hadde vært formålstjenlig om flertallet – regjeringspartiene, Høyre og Arbeiderpartiet – hadde vært like krystallklare i sine merknader når det gjelder forståelsen av og den fulle støtte til statsrådene Kosmo, Fjærvoll og Løwers forståelse av begrensningen i utvalgets innsynsrett. Særlig synes jeg det var fint at saksordføreren nå gav uttrykk for at denne forståelse også forutsettes av flertallet å gjelde for fremtiden og både for regjering og for utvalg. Det er nemlig blant de betydelige svakheter ved merknadene at man ikke forholder seg til fremtiden, men bare fortiden. Jeg vil be saksordføreren bekrefte at hele flertallet står bak det som saksordføreren nå uttalte, og at han er enig i at det ikke er slik at utvalget må ha adgang til all relevant informasjon, altså at det er en begrensning i EOS-utvalgets innsynsrett. Det andre er om han kunne forklare hvilken hjemmel det er i vårt konstitusjonelle system eller vår lovgivning eller forretningsorden når flertallet «vil påpeke at kontroll- og konstitusjonskomiteen bør varsles om at en tvist om innsyn mellom utvalget og departementet er oppstått». Hvor finner vi en slags hjemmel i vårt konstitusjonelle system eller andre steder for at man kan gi et utvalg eller forvaltningen adgang til å varsle en fagkomite i Stortinget, og ikke Stortinget eller Stortingets presidentskap? Og i så fall, hvis man absolutt ønsket det, ville det ikke vært mer naturlig med forsvarskomiteen?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-06-15:
Først et spørsmål til representanten Husøy om arbeidet med denne saken, fordi Stortinget var vitne til et relativt oppsiktsvekkende innlegg fra Kristelig Folkepartis parlamentariske leder, som altså ikke er medlem av kontroll- og konstitusjonskomiteen, men som likevel fant det for godt å kritisere saksordføreren for arbeid internt i komiteen som hr. Steensnæs pr. definisjon ikke har noen kunnskaper om. Jeg vil gjerne spørre representanten Husøy om hun vil gi uttrykk for en tilsvarende kritikk overfor saksordførerens arbeid med denne saken, om det har vært noe eksepsjonelt, eller noe som helst å sette fingeren på. Jeg synes det er viktig at det blir oppklart for dem som er medlemmer av komiteen, i og med at en utenforstående velger en slik oppsiktsvekkende fremgangsmåte. Det andre spørsmålet mitt dreier seg om å få en fullstendig klargjøring fra Arbeiderpartiets side av om også Arbeiderpartiet er enig i at det er den forståelse av begrensning i innsynsretten som forsvarsministrene Kosmo, Fjærvoll og Løwer har gitt uttrykk for, som skal være retningsgivende for Regjeringen og utvalget, kanskje særlig spesielt for utvalget, for fremtiden. Er det også Arbeiderpartiets oppfatning? Forutsetter også Arbeiderpartiet at det som forsvarsminister Løwer i komiteens møte 9. juni bekreftet, nemlig at i en situasjon hvor det er uenighet, vil forsvarsministeren henvise utvalget til eventuelt å ta saken opp med Stortinget, også er en linje som skal følges for fremtiden, og ikke bare er en konstatering av hva som skjedde i fortiden?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-06-15:
Det gjorde representanten, hr.   president!
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-06-15:
La meg først klargjøre at Fremskrittspartiet ikke utgjør noen del av Regjeringens parlamentariske grunnlag. Regjeringens parlamentariske grunnlag bygger på partigruppene til Venstre, Senterpartiet og Kristelig Folkeparti, og ingen andre. Heller ikke Arbeiderpartiet har noen gang fremmet – så vidt jeg kan erindre – noe mistillitsforslag mot den sittende regjering, uten at jeg skal påstå at det da er like logisk å si at Arbeiderpartiet tilhører Regjeringens parlamentariske grunnlag. I en rekke store saker får dessverre Regjeringen flertall sammen med Arbeiderpartiet. Så det kan man bruke begge veier. Så til forslaget. Som jeg sa på slutten av mitt innlegg, er vi vel tilfreds med at vi har oppnådd noen tilleggsmerknader som gjelder fremtiden, som man hadde glemt fra flertallets side tidligere. Det i seg selv har mer enn nok forsvart at forslaget ble utformet. Jeg kan helt klart si at ja, jeg er godt tilfreds med de synspunkter som er kommet fra saksordføreren, og derved også Høyre, og jeg er vel tilfreds med de synspunkter som er kommet fra Inger Lise Husøy, på vegne av Arbeiderpartiet. Men jeg er lite grann spent på hva Einar Steensnæs vil si. Jeg har fra den offentlige debatt fått inntrykk av at han har en helt annen tolkning av disse merknadene enn det Høyre og Arbeiderpartiet har. Det skulle ikke forbause meg om det også gjelder Senterpartiet, som jeg tror har vært i kulissene i denne saken ganske sterkt. Og det blir spennende å høre Venstre. Men det er klart at hvis de er like krystallklare, med det samme innholdet som Arbeiderpartiet og Høyre, skal vi selvsagt vurdere berettigelsen av å bringe forslaget frem til votering. Jeg går ut fra at hvis det der blir stor uklarhet, vil kanskje også Høyre og Arbeiderpartiet synes det er fornuftig å få forslaget vedtatt, for å fjerne den usikkerheten som kanskje de etterkommende talere kan skape.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-06-15:
For å ta det siste først: Dette er jo det samme systemet som vi har på andre områder, det er ikke noe vanskelig, det! Hvis Riksrevisjonen mener at de svarene de har fått ved de kontrollene de har utført, er slik at Stortinget bør informeres, informerer Riksrevisjonen Stortinget. Det samme gjelder Sivilombudsmannen. Det er klart at hvis utvalget ber om å få ting, og de får beskjed om at nei, dette er utenfor utvalgets innsynsrett, dette får ikke utvalget av oss, og forsvarsministeren, som eventuelt blir brakt inn, vil si at da får utvalget gå til Stortinget. Utvalgets oppdragsgiver er altså Stortinget. Utvalget skal meddele Stortinget det utvalget selv mener er nødvendig. Men utvalget skal jo bruke hodet. Utvalget skal selvsagt ikke eventuelt komme med alle småting, det ville være meningsløst, men det er utvalget selv som er suverent med hensyn til hva de ønsker å meddele Stortinget. Det er selvsagt, og det har det vært hele tiden. Det er også derfor vi har denne saken. Utvalget har gjennom sin årsmelding informert Stortinget om noe. Så sier Steensnæs at mye i Fremskrittspartiets merknader er det tverrpolitisk enighet om. Hvorfor i all verden kunne man ikke da slutte seg til det? Hvorfor var det da så om å gjøre for Kristelig Folkeparti ikke å slutte seg til det, hvis det er slik at de egentlig er enige? De aller fleste av Fremskrittspartiets merknader har jo vært kjent i komiteen i i hvert fall halvannen til to uker – selv om de formelt ble innlevert som Fremskrittspartiets særmerknader på slutten. Hvis det var tverrpolitisk enighet om det, hvorfor har da Kristelig Folkeparti gjort noe helt annet? I de merknadene som Steensnæs" parti innleverte, og som han altså vedkjenner seg – jeg pleier ikke å gå tilbake til tidligere forsøk, men han åpner selv for det – sa man krystallklart at hvis det var en uenighet mellom utvalg og E-sjef, forsvarsminister og forsvarssjef, var det utvalgets skjønnsmessige vurdering som var gjeldende. Det ville ha gjort det slik at det var fare for Rikets sikkerhet, fordi vi ville mistet enhver kontakt med samarbeidende tjenester.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-06-15:
Det kan jeg med glede bekrefte. Det vil selvsagt også enhver våken leser se, fordi vårt forslag er hentet ordrett fra flertallets merknader. Men det har fått en tilføyelse, fordi merknaden i seg selv kan – jeg vet ikke om den vil bli det, men den kan – av enkelte tolkes til å dreie seg om fortiden og ikke fremtiden. Derfor er det vi i forslaget har sagt at det gjelder også for fremtiden, både for Regjeringen og EOS-utvalget. Det står heller ikke i merknaden fra flertallet at det gjelder både Regjeringen og EOS-utvalget. Det er den ene uklarheten. Den andre grunnen til vårt forslag og at vi har noen egne synspunkter, er nøyaktig den samme som for Høyres egen særmerknad, som er identisk med vår merknad. Høyre har en særmerknad hvor det står: «Dette medlem » – nå leser jeg fra Høyres merknad der det bare er «dette medlem» og ikke «disse medlemmer» – «vil understreke at det bare er når enighet ikke oppnås at saken skal henvises til forsvarsministeren. Dette medlem er videre tilfreds med at forsvarsministeren i komiteens møte 9. juni 1999 har bekreftet at i en slik situasjon vil utvalget bli henvist til å ta saken opp med Stortinget.» Litt av problemet oppstod nettopp fordi det ble nødvendig også for Høyre å ha det som særmerknad, fordi det ikke var med i flertallets merknad. Steensnæs sa i sted at man kunne slutte seg til store deler av det. Hvorfor var han ikke med på det da? Det må jo være en hensikt med at Kristelig Folkeparti insisterer på ikke å ha dette med i flertallsmerknaden. Den usikkerheten er det igjen Kristelig Folkeparti som skaper, og som gjorde at vi fant det nødvendig å prøve å bistå ved å fremme et forslag, som jeg er veldig glad for allerede har avstedkommet en ny merknad fra flertallet, slik at det er blitt langt bedre enn det var før vi fremmet vårt forslag.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-06-15:
Jeg er dypt uenig når representanten Kristin Halvorsen sier at det tas et skritt tilbake. Slik jeg ser det, tas det et betydelig skritt fremover mot en langt mer betryggende kontroll av E-tjenesten. Kristin Halvorsen sa at utvalget må «gå en balansegang», og at utvalget selv må vite hvor langt det skal gå. Jeg går ut fra at hun da tenker på den begrensning som er i utvalgets innsynsrett, i § 5 – Begrensninger i innsyn – i instruksen, hvor det står: « Utvalget skal ikke søke et mer omfattende innsyn – i graderte opplysninger – enn det som er nødvendig ut fra kontrollformålene. Det skal så vidt mulig iaktta hensynet til kildevern og vern av opplysninger mottatt fra utlandet.» Kunne jeg spørre fru Halvorsen: Hva mener hun skal skje dersom utvalget ikke følger denne begrensningen? Hva skal skje hvis utvalget ikke følger sin egen instruks når det gjelder begrensninger i innsynet? Så når det gjelder oppnevning foretatt av Stortinget, som derved automatisk skulle medføre full tillit til et utvalg. Har representanten Halvorsen oppfattet at det første utvalget ble oppnevnt basert på en partipolitisk sammensetning etter størrelsen på gruppene i Stortinget? Har hun noen gang oppfattet det slik at når SV har den størrelsen at de kan oppnå å få et medlem i et utvalg, så betyr det automatisk at Fremskrittspartiet har tillit til vedkommende fordi vi har stemt for et samlet valgopplegg? Er det så å forstå plutselig at jeg kan regne med at SV har tillit til en person oppnevnt av Fremskrittspartiet på en tilsvarende kvote? Det har jo ingen ting med spørsmålet om tillit å gjøre. Det er ganske enkelt en oppnevningsmetode som gjør at plasser fordeles. Er representanten Halvorsen enig i det at det ikke betyr noen som helst tillit, og har hun merket seg at stort sett et samlet storting har endret oppnevningssystemet når det gjelder dette utvalget?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-06-15:
I og med at Fremskrittspartiet er partiet for folk flest, er jeg dypt uenig med Kristin Halvorsen når hun prøver å fremstille det slik at hvis folk flest skal ha tillit til de hemmelige tjenester og til kontrollordningen, så er det SV som skal ha veto når det gjelder sammensetningen. Så sa Kristin Halvorsen i sitt innlegg at det ikke var noen klargjøring, eller noen kritikk rettet mot utvalget fra flertallet, men bare fra Fremskrittspartiet. Jeg ber henne da se på side 9 i innstillingen, hvor det i brevet fra statsråd Løwer står: « Jeg finner den type inspeksjon det her er tale om meget uheldig i forhold til samarbeidspartnere i utlandet. I praksis vil en slik kontrollvirksomhet gå på tvers av intensjonene i lov og instruks som nevnt i pkt. 2.» I et annet brev fra forsvarsministeren på samme side står det: «Det aktuelle materialet omfatter ikke forhold som inngår i EOS-utvalgets kontrollformål.» Og ett flertall sier – i tillegg til at vi sier det samme: «… er enig med de tre nevnte forsvarsministres forståelse mht. EOS-utvalges innsyn i E-tjenesten som framgår av vedlagte korrespondanse fra disse i denne saken.» To steder har forsvarsministeren klart uttalt at utvalget har gått utover sitt mandat og bedt om opplysninger som ikke er i samsvar med intensjonene i loven. Når så et flertall, bestående av Høyre, Arbeiderpartiet og regjeringspartiene, sier seg enig i disse to utsagn fra statsråden, innebærer det selvsagt kritikk av EOS-utvalget, som derved ikke har oppfylt sin forsiktighet i forhold til instruksene om begrensninger i innsyn. Er Kristin Halvorsen derved enig i at vi aldeles ikke står alene om kritikk av utvalget?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-06-15:
Jeg har et enkelt og konkret spørsmål til statsråden, som hun tidligere har besvart i komiteen. For ordens skyld vil jeg gjerne gjenta spørsmålet for at statsråden også kan gi sitt svar i Stortinget. I Aftenposten for i dag står det bl.a. om denne saken og tiden fremover, følgende: «Løsningen er blitt at saken skal legges frem for forsvarsministeren dersom det er uenighet mellom EOS-utvalget og E-sjefen om hvilke opplysninger som kan utleveres.» Vil statsråden bekrefte at dersom en slik uenighet fremlegges for forsvarsministeren, vil forsvarsministeren henvise utvalget til å ta saken opp med Stortinget?
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 1999-06-15:
Ikke bare saksordføreren, men hele Stortinget bør nå være tilfreds med at det står et bredt flertall bak viktige prinsipper når det gjelder EOS-utvalgets arbeid, og særlig når det gjelder innsynsretten. Men det hang i en tynn tråd. Det var betydelig vilje til kompromiss som måtte til for å få denne enigheten, og i den prosessen må vi bare slå fast at saksordføreren dessverre ikke kom med noen konstruktive bidrag. Tvert imot, med ulike innspill i komiteen stod vi i fare for å kunne komme til Stortinget med ulike formuleringer på hvordan innsynsretten skulle forstås. Uttalelser fra saksordføreren om at våre merknader skulle innebære en mistillit til egen statsråd, skulle være egnet til å tvinge Kristelig Folkeparti inn i folden sammen med Arbeiderpartiet, Høyre og Fremskrittspartiet. Det var en taktikk som ikke lyktes, rett og slett fordi det ikke er grunnlag for det. Både statsråden og vi som uttalte oss på vegne av partiene her på Stortinget, avviste dette fullstendig. Med bidrag fra de parlamentariske lederne ble det ført aktive forhandlinger, og det lyktes altså å komme fram til enighet. Men jeg innrømmer at det gikk en del viktige presiseringer tapt i kompromisset. Likevel står vi fast på de viktige prinsippene. Men så forsøker saksordføreren i ettertid også å vinne kampen om forståelsen av kompromisset. Til Aftenposten sier han at han er glad for at Kristelig Folkeparti slutter seg til det som Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Høyre alltid har ment og stått for. Jeg må da få lov til å spørre saksordføreren: Hvordan forklarer saksordføreren at resultatet av kompromisset ble at Fremskrittspartiet gikk ut av den felles forståelsen, at SV delvis har gått inn og at Kristelig Folkeparti har sluttet seg til? Vitner det om at kompromisset er det som Arbeiderpartiet, Høyre og Fremskrittspartiet alltid har stått for i denne sak?
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 1999-06-15:
Jeg er redd for at jeg ikke klarer å gjøre meg ferdig med representanten Hagen i en kort replikk, så jeg tror jeg må få komme tilbake til noe av det som Hagen nevnte, med noen spørsmål. Fremskrittspartiet står altså utenfor dette store forliket og anklager flertallet for å skape uklarhet. Jeg er redd for at også Fremskrittspartiets egne merknader – og forslaget – skaper uklarhet. Mange av Fremskrittspartiets merknader vil det jo være en tverrpolitisk enighet om. Men Fremskrittspartiet forsøker den velkjente teknikken med å erklære en ubetinget tillit til statsråden, for derigjennom indirekte å gi inntrykk av at f.eks. regjeringspartiene skulle ha en mer lunken holdning. Den teknikken går ikke. Det er overhodet ingen forskjell i realitet når det gjelder det som statsråden har skrevet til Stortinget, i forhold til det som regjeringspartiene står for. Hagen erklærer også i Stortinget at Kristelig Folkeparti på et tidspunkt har levert inn merknader som ikke tåler dagens lys, og som skulle være slik at landets sikkerhet var i fare, ja, mer enn det; landets soldater skulle være truet dersom de prinsipper som Kristelig Folkeparti la til grunn i sine opprinnelige merknader, skulle bli stående. Jeg skal med glede avgradere – om vi kan bruke et slikt uttrykk – disse merknadene, for dem som måtte være interessert i å se dem. De er overhodet ikke i nærheten av det Hagen nå forsøker å skape et inntrykk av. Nå går tiden veldig fort – ett spørsmål til representanten Hagen: Betyr Hagens forslag at Fremskrittspartiet mener at dersom E-tjenesten eller Forsvarets sikkerhetstjeneste på noe punkt under begjæring av innsyn av EOS-utvalget skulle finne ut at dette går utover EOS-utvalgets mandat, skal dette ubetinget gå til Stortinget til klargjøring og overprøving?