Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2011-01-17:
Denne interpellasjonen inviterer til de litt lange linjers debatt og til å gå inn i de litt mer overordnede problemstillinger. Det er jeg veldig enig med finansministeren i. Da kan vi i og for seg fastslå at Norge er på den grønne gren. Men i den debatten vi nå skal ha, føler jeg meg i og for seg litt hensatt til dagens første interpellasjon, som handlet om Etiopia og manglende fokusering på både menneskerettigheter og andre problemstillinger. Det understreker hvilken endring i hvert fall ett av regjeringspartiene har gått igjennom med tanke på dette med vekst, for i den interpellasjonen sa Solheim at man må «ha vekst for å ha noe å fordele», og det hørtes ut som om han hadde opphevet vekst til å være noe som gikk over alle andre hensyn. Så det er litt av et hamskifte som har skjedd. Som sagt: Norge er på den grønne gren med tanke på det vi diskuterer. Vi har et samfunn med en velferd som få andre kan oppvise maken til, men det skal en sterk rygg til for å bære gode tider. Vi vil få se at vekst også kommer til å forandre verden ganske fundamentalt – de framvoksende økonomier har en enorm evne til å skape vekst. Der er det visse bekymringer i den norske økonomien. Vi er ganske råvarebasert, og jeg synes også hele plattformen for den norske økonomien begynner å bli mye mer ensidig enn det den har vært. Den råvarebaserte siden har tjent oss vel. Vi er på den lykkelige siden – bl.a. har Kinas vekst drevet prisene opp på råvarer, og vi importerer ferdigproduserte varer tilbake. Men det skaper en ensidighet som jeg tror vi skal være ganske oppmerksom på. Blant annet er industrisysselsettingen i Norge ganske lav, og usikkerheten rundt olje- og gassanslagene er nå ganske store, hvilket kom fram bl.a. i de tall som interpellanten viste til. Vi kan også si det slik at høy yrkesdeltakelse definitivt er en styrke i den norske økonomien, men det betyr også at vi har tatt ut mye mer av potensialet enn andre land. Derfor mener jeg interpellantens fokusering på dette med produktivitet, kunnskap og hvordan vi investerer midlene, blir ganske kritisk, og det at vi ikke har hatt produktivitetsvekst i norsk økonomi etter 2006, er en betydelig utfordring som vi snart må fokusere mye mer på. Jeg tror vi kan dele opp perioden etter Bondevik II i to: før og etter finanskrisen. Det var en voldsom sysselsettingsvekst fram til finanskrisen, men etter finanskrisen mener jeg at vi har fått ganske store skjevheter i norsk økonomi. Det er en betydelig vekst i sysselsetting i offentlig sektor og et fall i privat sektor – 31 000 jobber i 2008 og 2009 som fall i privat sektor og 17 000 som vekst i offentlig sektor. Det er en type skjevhet som vi må ta på alvor. Hvordan skaper vi da vekst? Handlingsregelen har man vært inne på. Den tror jeg vi må holde oss til, men da må vi også holde oss til innholdet i den. Det går på investeringer, både infrastruktur, kunnskap og forskning. Jeg tror at når det gjelder dette med konkurransepolitikk, er det en betydelig forsømmelse. Jeg tror at konkurranse som drivkraft for å skape effektivitet og for å skape framtidens gode Norge er sterkt undervurdert. Det siste jeg også vil dra fram, er dette med eierskap. Der ser vi nå en betydelig debatt internt i regjeringen. Giske flyr rundt og skaper forventninger om at formuesskatten skal bort, mens finansministeren fortsatt holder fast på at dette er en skatt som stort sett gir fordelingsvirkninger. Men det er åpenbart at formuesskatten diskriminerer norsk privat eierskap. Elkem har jo på mange måter synliggjort det, men jeg tror effekten er enda mye mer skadelig i forhold til det framtidige næringsliv, for der står vi overfor utfordringen: Hvem er det som plukker vinnerne? Hvem er det som skal skape den framtidige vekstkraften i norsk økonomi? Der kommer mangfoldets styrke veldig sterkt fram. Et mangfoldig privat eierskap er faktisk selve forutsetningen for å ha stort mangfold også i det å velge ut framtidige vinnere. Derfor vil jeg be finansministeren se på den utfordringen nok en gang. Jeg tror vi finner ut at den skatten koster oss mye mer enn den gir kortsiktig i budsjettene. Så får vi eventuelt komme tilbake til andre momenter senere.