Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2012-03-19:
Aller først til frykten for at mer hensyn til barna skal føre til at Norge oversvømmes av asylsøkere. Den frykten er ikke reell. Hvis man ser på den endringen som skjedde i 2004, der representanten Heikki Holmås spilte en vesentlig rolle, kan vi se at det i 2005 og 2006 overhodet ikke førte til at det kom en flom av nye asylsøkere. Vi har aldri hatt så lave asyltall som vi hadde i 2005 og 2006. I 2005 kom det 5 402 asylsøkere, i 2006 5 320. Når det gjelder asylsøkere i 2008 og 2009 – ja, det kom mange asylsøkere den gangen – tror jeg vi må lete etter andre årsaker enn at man gjorde en regelendring i 2007. Blant annet endret Sverige sin praksis overfor irakiske flyktninger, og hvis man ser på dem som kom til Norge, så var det ikke i hovedsak familier som kom. Det var asylsøkere fra Afghanistan, Somalia, Eritrea, Iran og Irak. Så det å påstå at resultatet av å ivareta asylbarn på en bedre måte enn det vi gjør i dag, blir en flom av nye asylsøkere, er å leke med tall. Det har i hvert fall ikke rot i virkeligheten. Vi går og venter og venter og venter på å få stortingsmeldingen Barn på flukt. Den ble varslet for over ett år siden. I forkant av den meldingen sa Knut Storberget nettopp det som ble presisert, at to–tre år i et barns liv er et hav av tid. Det gjorde at veldig mange av oss håpet på at denne meldingen skulle komme med noen nye endringer som kan gjøre at vi ivaretar asylbarna på en bedre måte enn vi gjør i dag. Før jul stilte jeg justisministeren et skriftlig spørsmål hvor jeg spurte om de ville berostille alle saker som gjaldt lengeboende barn, til vi har behandlet denne stortingsmeldingen. Svaret var definitivt nei, noe som også er blitt gjentatt senere. Jeg frykter at meldingen, basert på det svaret jeg fikk, og det som er blitt uttalt senere, ikke kommer til å inneholde særlig mye nytt. I 2007 vedtok Stortinget altså en ny forskrift, som Heikki Holmås har redegjort for, hvor det bl.a. slås fast at barns tilknytning til riket skal legges vekt på i behandlingen av asylsaker. Det handler om lengeboende asylbarn, som er i Norge, og som Norge av ulike årsaker ikke har kunnet returnere. Min og Kristelig Folkepartis bekymring er at praksisen har endret seg. Det står i utlendingsloven at man skal ta hensyn til barns beste, og så står det at man kan ta innvandringsregulerende hensyn. Praksis i dag er at man har snudd dette på hodet. Jeg har lest flere avslag fra UNE hvor UNE for så vidt innrømmer at her er det grunnlag for å legge vekt på barns beste, men innvandringsregulerende hensyn må allikevel veie tyngre. Igjen har vi altså en debatt om papirløse. Vi hadde det også for ett år siden i kjølvannet av Maria Amelie-saken. Det er ikke kommet noe nytt. Det er ikke blitt gjort noen endringer siden den gang. Derfor har vi saken her igjen, og derfor utfordrer vi igjen regjeringen til å se på de papirløses situasjon i Norge – når det gjelder både retten til arbeid, retten til helsehjelp og det å kunne gi flere opphold på humanitært grunnlag. Vi må huske på at mange av de papirløse vi her snakker om, har bodd i Norge i veldig mange år. Jeg har hørt om papirløse som har bodd her i 17 år. Hva har man tenkt å sende vedkommende tilbake til? Andre land i Europa har gjort dette. Norge er i ferd med å bli et utenforland. Vårt svar – regjeringens svar – har hele tiden vært retur, retur, retur, selv om de ikke har kunnet returnere dem. Fokuset nå har vært på lengeboende asylbarn. Jeg og Kristelig Folkeparti deler Venstres syn i denne saken. Vi må ha en politikk som ivaretar asylbarna på en bedre måte, og vi må gå tilbake til forskriften som Stortinget vedtok i 2007, der vi igjen sier klart ifra om at barns beste skal ivaretas – ikke kan, men skal ivaretas. Jeg kommer til å be om ordet igjen, for jeg ble overhodet ikke ferdig. Jeg tar opp de forslag som Kristelig Folkeparti har fremmet i denne saken, og jeg varsler også at Kristelig Folkeparti kommer til å støtte Venstres forslag …