Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-25:
Jeg vil først vise til at jeg har svart på et nokså identisk spørsmål fra Solvik-Olsen i en interpellasjon tidligere og en serie ganger svart på veldig parallelle spørsmål i ulike debatter. Spørsmålene er viktige, så det er greit at vi får rik anledning til å komme tilbake til det nå. Solvik-Olsen innledet med å si at han nå ville søke å få et ordentlig svar og en skikkelig debatt, hvorpå han la inn i veldig mange deler av innlegget sitt noe som da jeg studerte til forberedende i sin tid, ble kalt å agitere mot stråmenn, nemlig holde opp posisjoner som ingen har, eller som politiske motstandere i hvert fall ikke har, for så å angripe dem med stor kraft og tyngde. Så hvis vi skal få den redelige debatten som Solvik-Olsen prisverdig tok til orde for, vil jeg anbefale at han følger opp i praksis. Det grunnleggende i mitt svar, for å ta det innledningsvis, og som jeg har sagt veldig mange ganger før, er at det Norge skal gjøre, må baseres på at vi har full oversikt over hva EU gjør. Hva Norge skal gjøre? Det må på den ene siden være en balanse mellom det at vi ønsker et så offensivt kvotesystem som mulig, som så raskt som mulig driver fram teknologiske endringer i norsk næringsliv – det vil også være i norsk næringslivs langsiktige interesse – og på den annen side at betydelige deler av norsk næringsliv er i en veldig konkurranseutsatt posisjon, og derfor selvsagt ikke kan pålegges byrder som ikke konkurrerende nasjoners industri har. Ingen har noen interesse av å anlegge et kvotesystem som vil drive industri ut av Norge over til andre steder hvor utslippene ofte vil bli like store. Prosessen knyttet til det reviderte kvotedirektivet og tilhørende rettssaker er omfattende og komplisert. Regjeringen følger derfor denne prosessen tett, med hyppige møter med EU i Brussel og andre steder om dette. Mange av detaljene i regelverket under direktivet er fortsatt ikke fastsatt i EU, og det er derfor for tidlig å si hvordan utfallet av endringene i direktivet vil slå ut både innad i EU og for Norge. En av detaljene som fortsatt ikke er fastsatt, er tildelingsreglene for vederlagsfrie kvoter. EU har besluttet å harmonisere reglene for tildeling av kvoter. EUs medlemsstater vil dermed miste retten til å bestemme hvor stor andel av kvotene som skal selges. Vi må ha en klar formening om hvordan direktivet vil slå ut i Norge før vi kan konkludere med hvordan direktivet skal tas inn i EØS-avtalen. Regjeringen er, som jeg sa, i dialog med Europakommisjonen når det gjelder dette spørsmålet. Regjeringen har som kjent arbeidet for at EUs kvotesystem skulle baseres på at det ikke tildeles vederlagsfrie kvoter etter 2012. Vi har imidlertid også sagt at tildelingsreglene i Norge skal vurderes i lys av EUs politikk på området. Generelt er Regjeringen opptatt av å beholde miljø- og energieffektiv industri i Norge og Europa parallelt med utviklingen av kvotesystemet. Dette er blant de hensyn vi vil ta i arbeidet med det reviderte kvotedirektivet. Kvotesystemet er kanskje Norges viktigste klimapolitiske virkemiddel. Det reviderte kvotedirektivet utvider omfanget av kvotesystemet fra 2013. Over 50 pst. av klimagassutslippene fra norsk territorium vil da være kvotepliktige. Dette er positivt, da forurenser vil bli stilt overfor en kostnad for sine utslipp. Som kjent har Regjeringen åpnet for å tildele vederlagsfrie kvoter i inneværende periode, fra 2008 til 2012. Bakgrunnen for dette var at vi ønsket å lette omstillingskostnadene for kvotepliktige virksomheter. Vederlagsfrie kvoter er en ren overføring til den utslippsintensive industrien i Norge. Gratiskvoter øker lønnsomheten til utslippsintensive aktiviteter, og gjør det mer lukrativt for eierne å investere i slike virksomheter. Dette går på bekostning av lønnsomheten til utslippsfrie virksomheter og øker kostnadene for samfunnet for øvrig. På denne bakgrunn, at Regjeringen har ment at Norge ikke bør legge opp til fortsatt tildeling av vederlagsfrie kvoter etter 2012 i inneværende periode, bestemmer Norge fritt hvor stor andel av kvotene som skal selges. Denne friheten har Norge også anvendt. Om lag halvparten av de norske kvotene selges. Ingen andre land selger like stor andel av kvotene som Norge. Vi ser nå at EU legger opp til en lengre omstillingsperiode enn det Regjeringen opprinnelig anså som nødvendig. I EU synes mange industribransjer å bli definert som antatt å være utsatt for karbonlekkasje. Disse bransjene vil få tildelt en stor andel gratiskvoter. Her er det selvsagt en betydelig forskjell, når dette skal overføres til Norge, mellom de norske næringsvirksomheter som er lite utsatt for konkurranse, og de som er ekstremt utsatt for konkurranse. En av grunnene til at vi har hatt en CO2-avgift på oljeindustrien, er at den ikke har vært ansett som en særlig konkurranseutsatt bransje. Petroleumsvirksomheten er basert på utvinning av naturressurser, og investeringer i næringen gir høyere avkastning enn i andre næringer. I dagens kvotesystem betaler selskapene på norsk sokkel for alle sine CO2-kvoter uten at dette har gitt vesentlig reduksjon i nivået på de samlede investeringene og utvinningen på sokkelen. Full kvoteplikt og CO2-avgift har ført til teknologiutvikling og utløst tiltak som har gitt betydelige utslippsreduksjoner i norsk petroleumssektor. La meg legge til her at da CO2-avgiften ble innført tidlig på 1990-tallet, var det altså en stor strid for næringen selv, som mente at dette ville påføre næringen en helt umulig kostnad. Nå er dette ansett som en dundrende suksess. Høyre og Arbeiderpartiet har slåss om hvem som egentlig hadde farskapet, og hvem som hadde morskapet til denne gigantiske suksessen i norsk miljøpolitikk. Jeg hørte Gro Harlem Brundtland hevde at hun var moren. Ikke lenge etterpå var Arne Sunde ute og fortalte at det var han som var faren. Det viser at det som ble ansett for vanskelig på ett tidspunkt, ofte blir ansett for mye enklere og en suksess på et senere tidspunkt. Men – og det vil være et viktig grunnlag for alle vurderinger – det er en fundamental forskjell på de mer og de mindre konkurranseutsatte delene av norsk næringsliv, norsk industri, når dette skal gjøres opp. Regjeringens syn har vært at det ikke er behov for gratiskvoter i tiden etter 2012. Det er for tidlig å si hvordan det reviderte kvotedirektivet vil bli innlemmet i EØS-avtalen. Men en viktig del av totalvurderingen rundt direktivet er hvordan det vil påvirke industrien i Norge.