Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2013-06-06:
Barnehagene representerer noe av det fineste vi har i det norske samfunnet. Her kan ungene få oppleve trygghet, få omsorg, treffe andre og leke. Det har vært en enorm samfunnsdugnad, og situasjonen, som den er i dag, hadde ikke vært mulig uten et sterkt fellesskap av bygdekvinner og ildsjeler, enkeltpersoner og grupper, foreldre og lokalsamfunn som har stått på – eller uten storsamfunnet. Noen, også i denne sal, vil påstå at fellesskapet begrenser folks frihet. Jeg vil heller si at fellesskapet er grunnlaget for folks frihet. Det ser vi tydelig på barnehagefeltet. Hvordan var det før, da man selv måtte ordne med barnepass, og det var stive priser? Vi skal derfor takke alle som har stått på for at vi er der vi er i dag. Vi hadde aldri kommet hit uten deres innsats, og heller ikke uten regjeringen, som har vært villig til å prioritere penger til dette – eller uten at folk hadde vært villig til å bidra til finansiering gjennom å betale skatt. Uten foreldre og bygdesamfunn som hadde stilt opp på utallige dugnadstimer, hadde vi heller ikke hatt den situasjonen vi har i dag. Ikke minst skal vi takke de ansatte, som hver dag gjør en stor jobb for våre barn. Mange av dem forteller om en frustrerende hverdag med for lite tid til barna. Min søster jobber i barnehage, og hun fortalte om en fireåring som sa til henne etter at han hadde ventet på hjelp en stund, og hun hadde lovet å komme snart: «Laila, jeg synes snart er veldig lenge». Derfor er hovedgrepene vi har tatt i denne meldingen – flere ansatte, mer kompetanse og innstramming i dispensasjonsadgangen – svært viktig. Vi ønsker et samfunn som beskytter familien og enkeltmennesket: gjennom god foreldrepermisjon for begge foreldre i barnets første leveår, gjennom full barnehagedekning og etter hvert flere opptak – for både barnas og foreldrenes skyld – og gjennom trygghet i arbeidslivet som sikrer muligheten for både jobb og omsorg. Og vi skal kjempe mot høyresidens ønske om flere midlertidige stillinger og mer bruk av overtid. Det er dette som skaper reell frihet for småbarnsfamiliene, og det bygger sterke fellesskap. Når vi går sammen i barnehagen og på skolen, kommer vi nærere hverandre, vi stoler mer på andre, og vi føler at vi betyr noe for andre. Derfor må flere få oppleve barnehage som et reelt tilbud. Det har vi sikret gjennom maksprisen, men det er også viktig å være tydelig på kommunenes ansvar for å tilby moderasjonsordninger og tilbud for barn med særskilte behov. Dette arbeidet må forsterkes. Urolighetene utenfor Stockholm og andre europeiske byer viser oss hva som skjer når fellesskapet kollapser. Folk trives ikke med avstand, urettferdighet og urimelighet. Vi kan fortelle en annen historie i Norge. Se bare på den utrolige utviklingen når det gjelder dekningsgrad for minoritetsspråklige barn i barnehage: Da den rød-grønne regjeringen tiltrådte i 2005, gikk 53,6 pst. i barnehage, og i 2011 gikk 73 pst. av minoritetsspråklige barn i barnehage. Og vi skal videre. Det kan være fristende å spørre hvor mange framtidige demonstrasjoner dette har hindret. Hvor mange flere som tar høyere utdanning, bidrar dette til? Dette viser hva fellesskapsløsninger bidrar til. Hvis vi i tillegg klarer å fange opp problemer som enkelte barn sliter med, kan vi bidra til en god barndom som vil medføre at hver enkelt selv kan ta sine livsvalg. Det er dette denne stortingsmeldingen egentlig handler om.