Jørgen Holte (Senterpartiet), 2000-02-24:
La meg fyrst få vise til saksordførar Børge Brende sin breie gjennomgang av denne saka, og også gi uttrykk for at eg er svært tilfreds med det konstruktive og solide arbeidet som saksordføraren har gjort over lang tid medan denne saka har lege i komiteen. Lovforslaget som Odelstinget sluttar seg til i dag, legg til rette for, slik som det tidlegare har vore sagt, at oppimot 1 million arbeidstakarar i privat sektor gjennom sin arbeidsgivar kan få tilbod om tenestepensjon som eit supplement utover folketrygda sine ytingar. Lovforslaget legg eit rammeverk på plass både når det gjeld krav og organisering av tilbodet, som t.d. oppteningstid, pensjonsalder, pensjonsytingar og korleis pensjonsinnskota skal forvaltast. Ordninga gir rett til inntektsfrådrag, med direkte heimel i skattelova, for bedriftene sine utgifter. Lovforslaget om føretakspensjon skal regulere eit frivillig forhold. Såleis er inga bedrift gjennom denne lova pålagd å innføre pensjonsordning for sine tilsette. Dersom ein for sine tilsette vel tilbod som ligg utafor dette regelverket, kan ein det, men då utan skattefordel. Lovforslaget er tenkt sett i verk med verknad frå 1. januar 2001, og det er eit ynske at flest mogleg bedrifter vil legge til rette for dette tilbodet. Ein har derfor gjennom arbeidet i komiteen lagt vekt på at regelverket rundt ordninga ikkje bør framstå som stivbeint og kostnadskrevjande, og at det i seg sjølv skal svekke interessa for å legge til rette for pensjonsordninga. Gjennom arbeidet i komiteen er forslaget frå Regjeringa blitt endra på ein del område, både med og utan Senterpartiet og dei andre regjeringspartia sin medverknad. Spørsmålet om frådragsrett for kommunalt fristilte verksemder på linje med dei statlege fristilte verksemdene har vore eit sentralt punkt. Det er Senterpartiet sitt syn at ein må legge til rette for ei likehandsaming av desse to gruppene gjennom å lovfeste frådragsretten for kostnad til sikring av pensjon for dei tilsette. Dette på vilkår av at dei kommunalt fristilte ikkje skal ha gunstigare ordningar enn dei statlege har gjennom ytingar i Statens Pensjonskasse. På sikt må det vere eit mål at ytingane som dei statlege og kommunalt fristilte verksemdene har, må bli tilpassa vilkåra i lov om føretakspensjon anten gjennom Statens Pensjonskasse eller Kommunal Landspensjonskasse, som dei tilsette i dag er etablerte i, eller gjennom andre alternative løysingar. Eg føreset at departementet vil ta initiativ til ei utgreiing av desse spørsmåla, slik det går fram av innstillinga. Vi ser det som viktig at pensjonsordningane sine midlar blir forvalta slik at dei til kvar tid er tilstrekkelege til å dekke pensjonsforpliktingane. I det høvet er føresegnene om kapitalforvalting og plassering av pensjonsmidlane viktige. Vi meiner, som fleirtalet i komiteen, at det bør utgreiast om det kan vere tenleg at det blir høve til investeringsval når det gjeld pensjonsmidlane i ytingsbaserte ordningar. Vi ynskjer derimot ikkje å ta endeleg stilling til det no, men vil avvente utgreiinga og sjå dette i samband med lov om innskotspensjon, som vil bli lagd fram seinare i vår. Når det gjeld spørsmålet om retten til medlemskap, er vi samde med Regjeringa i at aldersgrensa for rett til opptak i ordninga bør vere 20 år. Vi meiner òg, som Regjeringa, at det må vere krav om medlemstid på 12 månader for rett til opptening av pensjon. Vi er òg samde med Regjeringa i at minstekrava for deltidsarbeid og sesongarbeid bør vere 20 pst. stilling gjennom heile året. Desse forslaga inneber ei utviding av tilbodet om pensjonsordningar i føretak i forhold til dag, med dei auka utgiftene det fører til for bedriftene. Som ledd i å legge best mogleg til rette for at bedriftene kan tilpasse seg, er det viktig å gi ei romsleg overgangstid for slik å få størst mogleg oppslutnad om den nye ordninga. Vi meiner derfor, og går inn for, at overgangstida for tre element i ordninga for reglane om medlemskap blir sett til sju år, og ikkje to år, som Regjeringa har gjort framlegg om. Det betyr at aldersgrensa i overgangstida på sju år blir sett til 25 år rekna frå 2001, og at deltids- og sesongarbeid blir sett til 35 pst. av full stilling i overgangsperioden, slik saksordføraren tidlegare har gjort greie for. Senterpartiet deler Regjeringa si oppfatning, at det er viktig å legge til rette for incentiv for at flest mogleg er yrkesaktive lengst mogleg fram til pensjonsalder på 67 år. Som ledd i dette har Regjeringa etter møtet i Kontaktutvalet varsla å sette ned eit forum for seniorpolitikk som skal ha til oppgåve m.a. å vurdere forholdet mellom framtidige pensjonsordningar og moglegheitene for å tene opp rettar også for førtidspensjonerte gjennom noverande ordning med avtalefesta pensjon. Med bakgrunn i dette arbeidet finn Senterpartiet det ikkje naturleg no å fremme forslag om at arbeidstakarar som mottar AFP, ikkje kan halde fram som medlem av ei pensjonsordning. Senterpartiet støttar elles lovforslaget om oppteningstid på 30 år, og forslaget om obligatorisk lineært oppteningsprinsipp. Senterpartiet ser på folketrygda som ein viktig berebjelke i pensjonssystemet, og den skal kome til utbetaling ved fylte 67 år. Vår kamp for å høgde minstepensjonen med 12 000 kr i året er òg eit døme på det. Folketrygda skal òg vere ei livsvarig yting. Det er derfor naturleg at aldersgrensa for uttak av føretakspensjon er den same som i folketrygda. Føretakspensjonen skal kome i tillegg til folketrygda og har til oppgåve å kompensere for bortfall av inntekter etter fylte 67 år. Ut frå at føretakspensjonen skal kompensere for dette inntektsbortfallet som er livsvarig, meiner vi at pensjonsytinga òg bør vere det. Det er derfor skuffande at fleirtalet i komiteen ikkje er av den same oppfatninga, men avgrensar seg til å meine at ytinga kan ta slutt eller bli sett ned etter ti år. Her ser vi ei ny oppfatning når det gjeld synet på eit fordelingspolitisk viktig punkt. At t.d. finansnæringa og kapitalforvaltinga ser det slik for si rasjonelle verksemd, er for så vidt lett å skjøne, men denne lova skal etter vårt syn vere eit steg i fordelingspolitisk rett lei. Derfor meiner vi at eldre menneske etter t.d. fylte 77 år ikkje bør vurderast som å ha mindre viktige behov å dekke, som gjennom denne avgrensinga av livsvarig yting som fleirtalet legg opp til. Når det gjeld ytingar som pensjonsplanen skal legge til grunn, er det brei semje, slik det tidlegare har vore målbore, om at det skal vere 100 pst. opptening opp til 6 G og 70 pst. mellom 6 G og 12 G. Eg vil også kommentere § 12, om felles pensjonsordningar som omfattar fleire føretak. I proposisjonens kap. 14 er det omtala såkalla tverrgåande ordningar. Vi er jo kjende med at pensjonskasser alt er etablerte mellom bedrifter, t.d. innanfor samverkeføretak, som ikkje er organiserte som aksjeselskap, og som heller ikkje har nokon konsernspiss i tradisjonell forstand. Vi er òg kjende med at samarbeidet mellom desse bedriftene har som formål å utnytte stordriftsfordelar ein elles ikkje kunne oppnå. Dei etablerte ordningane har gitt dei tilsette gode og stabile pensjonsløysingar, og det er heller ikkje påvist negative konsekvensar knytte til strukturendringar som er gjorde i desse føretaka. Eg vil derfor understreke og legge vekt på at departementet i det vidare arbeidet på dette området må vise nødvendig fleksibilitet når dei vurderer godkjenning av felles pensjonskasse for fleire bedrifter, slik ein drøftar i dette kapittelet i proposisjonen. Med den innstillinga som Odelstinget sluttar seg til i dag, har Regjeringa fått på plass ei viktig fordelingspolitisk reform. Nye grupper er blitt gitt høve til tilbod andre grupper har hatt i lang tid. Dette har med likeverdige forhold å gjere, og som vi i Senterpartiet er svært nøgde med å ha vore med på og lagt til rette for.