trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2003-11-18:
Den raske utviklingen innen medisinsk teknologi stiller fagfolk, politikere og ikke minst gravide kvinner overfor stadig nye utfordringer. Teknologien har gitt mange mennesker nye muligheter, og mange har fått en bedre livskvalitet takket være ny teknologi. Det har jeg som jordmor i 20 år, hvor jeg jobbet seks år med ultralyd, erfart mange, mange ganger. Det er selvsagt viktig å utnytte de mulighetene teknologien gir oss, men like viktig er det å være opptatt av hvor grensen skal gå. Utviklingen reiser etiske problemstillinger om menneskesyn, kunnskapssyn og verdivalg som fagmiljøet ikke kan ha monopol på å ha en mening om. All bruk av teknologi er ikke nødvendigvis til det beste, og det kan ikke være slik at alt som kan gjøres, må gjøres. Etter min oppfatning må det være etikken som skal styre teknologien, ikke omvendt. Teknologien flytter grenser og griper inn i selve livsprosessen og det spirende liv. Den kan påvirke og forbedre situasjonen for noen, og den kan også bidra til å holde liv i et liv som tidligere var definert som en abort. Den samme teknologien kan avbryte et liv av kvalitetsgrunner. Slik representerer den både en trygghet og en trussel. Den medisinske ekspertise er overlatt en kontroll over livet det kan være vanskelig å overprøve. I kampen for å flytte grenser står vi i fare for å skape nye normer og nye krav til hva som er et leveverdig liv. Det er et umenneskelig valg for kvinnen og barnefaren å skulle ta stilling til fosterets egenverdi ut fra graden av utviklingsavvik. Når et foster har store og alvorlige utviklingsavvik og ikke er levedyktig, vil sannsynligvis abort være det som skaper minst påkjenning for kvinnen, i stedet for å vente til fosteret dør i mors liv, ved fødselen eller kort tid etterpå. Men det er heller ikke disse tilfellene som skaper debatt. Det er foster med mindre utviklingsavvik som representerer et etisk dilemma. Det er heller ikke fosterdiagnostikken i seg selv som skaper problemer, men at den kombineres med selektiv abort slik at fosterlivet avbrytes av kvalitetsgrunner. En «kvalitetskontroll» av fosteret med ultralyd innenfor grensen av selvbestemt abort er mulig. Det er en utvikling som jeg frykter konsekvensene av, og som kan føre til at barn med små avvik kan velges bort. Derfor mener jeg at det er viktig å sette grenser, og jeg støtter flertallsinnstillingen fullt ut. Det er et viktig signal om hva slags samfunn vi ønsker. Men uansett: Lovverket kan bare trekke opp yttergrensene. Det viktige spørsmålet for oss alle er hvordan vi kan klare å mobilisere ansvarsfølelse i området mellom etikk og lovverk slik at fosterdiagnostikk kan være en trygghet og en hjelp, og ikke en trussel mot menneskeverdet.
Per Steinar Osmundnes (Kristelig Folkeparti), 2003-11-18:
For Kristeleg Folkeparti er menneskelivet hellig, og det er ukrenkeleg. Kampen for menneskeverdet er ein av berebjelkane i Kristeleg Folkepartis idégrunnlag. Vi kan aldri akseptere at mennesket blir gjort til eit middel. Mennesket skal alltid vere eit mål i seg sjølv. Dessverre registrerer eg at i denne sal er det parti som ikkje er villige til å akseptere dette. Framstegspartiet har gått høgt på banen i denne debatten, og dei kritiserer Kristeleg Folkeparti for å vere for oppteke av etiske dilemma og for lite oppteke av forsking. Samtidig legg det same partiet vinn på, utanfor denne salen, å vere det partiet som ligg nærast Kristeleg Folkeparti og vårt verdigrunnlag. Men når det kjem til synet på mennesket og synet på livet, skil verkeleg Kristeleg Folkeparti og Framstegspartiet seg frå kvarandre. Dagens debatt og komiteinnstillinga viser verkeleg dette. Komiteens medlemmer frå Framstegspartiet skriv i innstillinga at dei «betrakter ikke et befruktet egg som et individ». Framstegspartiet seier også at dei vil gå inn for terapeutisk kloning. Dette er eit veldig klart brot med det verdigrunnlaget som Kristeleg Folkeparti står for. Framstegspartiet peiker også på at vi må sjå på kva som skjer i andre land, før vi tek våre eigne avgjerder. På ein FN-konferanse var det 60 land som sa klart nei til terapeutisk kloning. Men norsk lovgiving kan aldri bli bestemt ut frå kva som skjer i andre land. Vi er nøydde til å ha ei sjølvstendig vurdering ut frå etiske problemstillingar vi ser, og kvar vi vil at grensene skal vere for medisinsk forsking. Kristeleg Folkeparti ønskjer forbod mot forsking på befrukta egg fordi vi ønskjer å verne om det spirande livet. Og Kristeleg Folkeparti meiner at eitkvart spirande menneskeliv har ein eigenverdi som ikkje er avhengig av eigenskapar eller evner ut frå samfunnsmessig innsats. Framstegspartiets ønske om å godta terapeutisk kloning er det same som å akseptere at eit potensielt menneskeliv blir produsert for å bli brukt til forsking. Eg forstår at Kristeleg Folkeparti og Framstegspartiet her har forskjellig verdigrunnlag og forskjellige idear, men eg klarer ikkje å forstå kvifor Framstegspartiet kvar einaste gang skal velje den metoden som til kvar tid er etisk problematisk. Framstegspartiet peiker også i innstillinga på at dette lovforslaget er diktert av ideologiske særinteresser. Og representanten Alvheim gjekk faktisk så langt i dag som å kalle dette kristen fundamentalisme. Er det ei ideologisk særinteresse å ønskje eit samfunn for alle, eit samfunn der ein har lov til å vere annleis, og eit samfunn som ikkje vil sortere ut menneske? Kristeleg Folkeparti satsar på forsking og ny medisinsk teknologi, men forskinga kan aldri krenkje menneskeverdet. Derfor seier vi i Kristeleg Folkeparti nei til forsking på spirande menneskeliv. Derfor seier vi i Kristeleg Folkeparti nei til å lage menneskeliv berre for å forske på det. Derfor seier vi i Kristeleg Folkeparti ja til at barn skal kunne kjenne sitt opphav, og derfor seier Kristeleg Folkeparti ja til ei lov som set grenser for sortering av menneskeliv ut frå arveeigenskapar.
Per Steinar Osmundnes (Kristelig Folkeparti), 2003-11-18:
Representanten Nesvik stiller spørsmål ved Kristeleg Folkeparti sitt menneskesyn. Eg trur at den duellen vi hadde her, berre viser at Framstegspartiet og Kristeleg Folkeparti har forskjellig menneskesyn og forskjellig verdigrunnlag. Dagens praksis med destruksjon av egg er etisk vanskeleg. Målsetjinga er derfor å få ned talet på befrukta egg som blir destruerte, befrukte færre egg og setje inn færre egg. Det har alltid vore Kristeleg Folkeparti sitt mål at ein ikkje skal befrukte fleire egg enn dei som det blir foster av. Utviklinga ser også ut til å gå i den retninga. Så seier Nesvik at det må vere vanskeleg for Kristeleg Folkeparti å stå her i dag og sjå at abortlova blir akseptert. Det har blitt sagt av så mange no at denne debatten dreier seg ikkje om abortlova. Ein veit at det bak fleirtalsinnstillinga står folk som har eit anna syn på dagens abortlov, men det er også tilhengarar av dagens abortlov. Så denne debatten må vi no klare å skilje frå debatten om bio /genteknologi. Det er to vidt forskjellige debattar, og vi i Kristeleg Folkeparti har framleis vårt syn på dagens abortlov, slik som vi alltid har hatt.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2003-11-18:
Det er ikke alltid jeg lar meg begeistre over Kristelig Folkepartis innlegg i denne salen, og i hvert fall ikke i dag, i hvert fall ikke når siste taler framhever sitt fantastiske menneskesyn, og at det er kun Kristelig Folkeparti som ivaretar menneskeverdet. Da begynner jeg å bli litt bekymret. Særlig når vi ser at det som representanten Osmundnes virkelig angriper, bl.a. er forskning på befruktet egg, som flere i denne sal faktisk går inn for, er det underlig at representanten Osmundnes ikke ser sitt eget etiske dilemma. Representanten Osmundnes synes det er greit å kassere overflødige egg. Representanten Osmundnes aksepterer i denne sal ved å gå inn for denne innstillingen det som går på selvbestemt abort, men å forske på befruktede egg, det er å gå for langt. Det er greit å kaste dem, men man må i hvert fall ikke forske på dem. Jeg tror faktisk at representanten Osmundnes har et virkelig stort dilemma i denne saken. Videre synes jeg ikke representanten Bjarne Håkon Hanssen har fått svar på sine spørsmål til Regjeringen i sted når det bl.a. gjelder kvinner som bare er litt urolige i svangerskapet og oppsøker spesialist. De skal da henvises til en godkjent institusjon for fosterdiagnostikk, og så sier man senere at man skal bare ikke få refusjon for det. Jeg synes man trenger litt avklaring i denne saken. Er det bare det økonomiske som skal legges til grunn her? Eller er det slik at også helsepersonell, hvis de da utfører denne tjenesten, skal kunne straffes etter helsepersonellloven? Så er det riktignok i hvert fall ett område der Fremskrittspartiet i denne saken er enig med Kristelig Folkeparti, man skal jo ta med seg det lille som er. Det går på å oppheve anonymiteten til sæddonor. Det er viktig av hensyn til barnets beste. For da har man faktisk mulighet, dersom det viser seg at en donor også kan være bærer av en genetisk sykdom, at det barnet som da er blitt til, skal ha muligheten til å få den opplysningen, dersom det kan påvirke dets egen livskvalitet i positiv retning. Jeg vil også, helt avslutningsvis, gi ros til saksordføreren. Vi deler overhodet ikke syn i denne saken, vi er veldig uenige. Jeg vil gi ros for ryddighet og en grei framstilling slik at man får en god debatt, men synspunktene er vi nok litt uenige om ennå.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2003-11-18:
Nei – kan vi ta votering med voteringsanlegget?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-18:
Det har gjentatte ganger fra talere i dag, og i debatten før, vært søkt gitt et inntrykk av innstramming i forhold til svangerskapsomsorgen og den muligheten som kvinner i dag har til ultralyd. Innstillingen og flertallets synspunkter i debatten gir ikke noe grunnlag for det. Det er det viktig å få sagt og slått fast, fordi praktiseringen av dette skal skje i tråd med det flertallet sier, og det flertallet skriver i merknadene. Det har vært viktig for SV å bringe klarhet i dette, for det berører temaer som er svært viktige for oss. Representanten May Hansen sa i stad at SV står fast på abortloven. Det gjør vi, og vi oppfatter at denne saken overhodet ikke dreier seg om det. Det skal altså være slik at svangerskapsomsorgen skal være slik som i dag, men hvis en finner noe unormalt i disse undersøkelsene, skal den gravide ha rett til videre oppfølging av de mest kompetente på området. Det oppfatter vi som en stor fordel for alle som er gravide og har behov for slik oppfølging. Det er uriktig at en lege som mener det er riktig og behov for å anbefale ultralydundersøkelse før uke 18, bryter loven. Det er uriktig slik som det står i Dagbladet i dag. SV går altså inn for å videreføre dette slik det er i dag. Informasjon skal ikke holdes tilbake, slik det står i Dagbladet i dag. All informasjon skal gis til den gravide, som i dag. Men jeg har lyst til å si til dem som er opptatt av sorteringssamfunnet – det er SV også, og det er jeg veldig opptatt av: Jeg tror ikke at den viktigste kampen mot sorteringssamfunnet ligger i disse lovbestemmelsene. Den viktigste kampen mot sorteringssamfunnet ligger i at vi greier å lage et samfunn som er slik at de som er funksjonshemmet, er likestilt med oss andre og har full tilgjengelighet på alle samfunnets og livets områder, som vi andre har. Der er det veldig langt igjen. Alle partier som sitter i Stortinget, har ansvaret for at det er slik, og at det fremdeles er uoverstigelige vanskeligheter for dem som er funksjonshemmede og syke. Hva er det så som er forskjellen? Jo, en av forskjellene er at vi setter en bom for kommersiell stor utnytting av det å fortelle kvinner at de bør gå og undersøke seg med ultralyd annenhver uke, for det kan jo være noe galt, man bør være meget engstelig hele tiden. Det ønsker vi å sette en bom for. Det er etter vårt syn også nødvendig for at kvinner skal kunne ha makt over seg sjøl og ikke bli presset inn i en uro som det ikke er grunn til. Så vil jeg be om at det når det gjelder kap. 3, blir stemt over de ulike paragrafene separat, fordi jeg ønsker å stemme mot § 3-1.
Siri Hall Arnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-18:
I den offentlige debatten om bioteknologiloven har man til tider kunnet få følelsen av at det som står mot hverandre her, på den ene siden er en slags gammeldags mørkemanns-/lekmannskristendom eller noe lignende, på den andre siden den moderne viljen til å behandle folk likt og til å ta teknologien i bruk. Jeg vil ikke gå god for dette bildet, men kun ta opp en sak som stemmer litt dårlig med denne beskrivelsen av skillelinjene i denne saken. Det dreier seg om SVs forslag, nr. 7, når det gjelder hvem som skal ha mulighet til inseminasjon etter loven. Vi har altså en situasjon i Norge i dag der vi sier at det kun er i heterofile ekteskap og ekteskapslignende forhold at det skal være mulig med inseminasjon. Og jeg må si – uten å komme med den type karakteristikker som andre har vært flinke med i den offentlige debatten – at det er litt skuffende å se, når enkelte partier, som f.eks. Arbeiderpartiet, er så tydelige på å ville være moderne på likebehandling og på det ene og det andre, at SV blir stående alene om dette forslaget. Skulle ikke nettopp denne typen forslag, som dreier seg om likebehandling, være kjennetegnet på viljen til å være moderne og ta teknologien i bruk – til beste for mennesker? Jeg synes også at når man ser forslag nr. 1, om å be Regjeringen «ta initiativ til en offentlig utredning om barn som vokser opp med homofile foreldre», litt i sammenheng med dette, er det lett å få en mistanke om at dette forslaget er kommet opp i etterkant av SVs forslag, nr. 7. Og det blir jo ekstra trist da at dette er et forslag som heller ikke ser ut til å kunne få flertall. Her håper jeg særlig at representantene fra Høyre kunne si noe om hvorfor de ikke kan støtte dette forslaget. Hvis det er fremmet i feil sammenheng, eller hvis det er et eller annet som kan gjøres med det, så må de gjerne si det. Men det er underlig at det er et forslag som kun representantene fra SV, Arbeiderpartiet og Senterpartiet i komiteen står bak.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2003-11-18:
Jeg stemte feil. Jeg skulle stemt mot.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2003-12-17:
Jeg vil på vegne av Åslaug Haga og meg selv legge fram et Dokument nr. 8-forslag om generelt fritak for å betale merverdiavgift for arbeid på fredede bygninger og anlegg i privat eie, eller kompensasjonsordninger med tilsvarende effekt.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2003-12-17:
Jeg vil på vegne av stortingsrepresentantene Reidar Sandal, Trond Giske, Knut Storberget og meg selv legge fram et Dokument nr. 8-forslag om lovfestet tilbud om krisesentre.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2003-12-17:
Jeg har et spørsmål til statsministeren. Selv om man på det siste EU-toppmøtet ikke ble enig om en ny grunnlov, ble man enige om å gå videre på og forsterke det forsvars- og sikkerhetspolitiske samarbeidet i EU. Det skal bl.a. opprettes en egen enhet i NATO-hovedkvarteret i Brussel, samtidig som man beholder den planleggingscelle som man allerede har i rådssekretariatet i EU. Fra før vet vi at det er inngått en avtale mellom EU og NATO om at EU skal få garantert adgang til NATOs ressurser i tilfelle en militæraksjon skal settes i gang av EU. Jeg vil spørre hvordan statsministeren vurderer dette for Norges del, i og med at vi kommer i den situasjonen at vi skal avgi ressurser gjennom NATO til en organisasjon som vi ikke er medlem av, og som nå får en betydelig planleggingskapasitet til å iverksette aksjoner.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2003-12-17:
Jeg er enig i at resultatet ble bedre enn det som man kunne ha fryktet. Det vi har jobbet for hele tiden, er at det skal være åpne kanaler mellom NATO og EU, og at EU ikke skal utvikle en egen kapasitet, med en egen forsvarsstruktur. Mye av dette har vi Storbritannia å takke for. Samtidig er det slik at det nå blir en egen enhet i NATO av folk fra EU, personell som skal sitte daglig og planlegge for mange formål. Jeg vil spørre statsministeren om Regjeringen har gjort seg noen tanker om det vil være mulig for Norge f.eks. å få personell knyttet til denne enheten, slik at vi fortløpende kan være med i de diskusjonene som er viktige for oss som NATO-medlem, og som selvfølgelig også vil kunne være viktige for vår forsvarsindustri.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2003-12-17:
Jeg mener ikke at vi automatisk skal bidra med styrker, men jeg mener at vi hele tiden må tenke igjennom – når vi tar på oss engasjement – at det kan komme noe i etterkant, eller på slutten av dagen. Det ville være galt, etter min oppfatning, å ha et 30 års engasjement i Sudan, og så når det blir fred, skal vi si at vi ikke har noe mer der å gjøre – det overlater vi til andre. Da burde vi ikke ha hatt det sterke engasjementet gjennom så mange år som vi har hatt. Det er nødvendig, tror jeg, å planlegge for å følge opp våre forpliktelser, hele tiden, slik at det blir en helhet og troverdighet i det vi gjør. Men automatisk er det ikke. Det som er automatisk, er at vi støtter de vedtakene som FNs sikkerhetsråd gjør, selv om vi heller ikke da må følge opp med innsats militært, personellmessig osv., men vi kan ikke gå imot de vedtakene som Sikkerhetsrådet gjør, særlig ikke under artikkel 7 i charteret.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2003-12-17:
Det er ikke riktig å si at vi skal revurdere vår foreløpige støtte til Irak. Vi støtter det engasjementet vi har i Irak – det gikk vi inn for. Samtidig sier vi at vi fortløpende må vurdere den innsatsen vi gjør de forskjellige stedene i verden, ut fra de forpliktelsene vi har. Vi må selvfølgelig se på nytten av det vi gjør. Hvis det viser seg at det ikke har noen effekt, er det noe som både regjering og storting selvfølgelig må vurdere. Vi har disse seksmånedersterminene, der vi har anledning til å gjennomgå situasjonen. Det er viktig at vi ikke tar den innfallsvinkelen at vi nå legger en plan for å trekke oss ut, men tvert imot bruker det engasjementet vi har, til å få til noe. Vi har en unik sjanse, nettopp fordi vi bidrar, bl.a. til å få amerikanerne til å gjøre mer for fred i hele regionen, og, som også Bjørn Jacobsen var inne på, til å pushe på demokratiseringsprosessen i andre land.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2003-12-17:
Jeg mener at det har vært en svakhet at man har sammenblandet ved hjelp av ord, noe som har forvirret med hensyn til hva dette går ut på. Men jeg føler at det norske engasjementet på den militære siden er et militært oppdrag, der man også utfører oppgaver som er helt nødvendige for bl.a. å få gjort humanitær innsats. Delvis er oppgaven av humanitær karakter, men det er militært personell som er knyttet til militære avdelinger. Hvis man skal ha slike definisjoner som enkelte holder seg med, kunne vi f.eks. ikke ha operert som vi gjør i Kosovo. En viktig oppgave i Kosovo er rett og slett at norske soldater kjører serbiske barn til skolen hver eneste dag i pansrede biler, står vakt utenfor skolen og kjører dem tilbake, ellers blir de skutt ned på skoleveien. Hva slags oppgave er det? Er det en militær eller humanitær oppgave? Jeg vil si at det er begge deler. En av grunnene til at de norske soldatene i Libanon var så populære, var at de fikk penger av den norske stat til å gjennomføre sivile, humanitære prosjekter. Dette er en av grunnene til at norske soldater er så ettertraktede, nettopp fordi vi gjør begge deler og hjelper sivilbefolkningen.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2003-12-17:
Til det som Inge Lønning nå sa om en eventuell tilleggsbevilgning til Sudan, tar jeg det nesten som en selvfølge at Stortinget må se på det, for det er helt på linje med hva vi har gjort når det gjelder Kosovo og Afghanistan. En eventuell fredsoperasjon i Sudan er like viktig som det vi har stått overfor i fortid, og jeg mener den konflikten ikke kan behandles på en diskriminerende måte. Jeg har lyst til å si et par ord til det jeg har hørt fra SV her, for det kommer opp en del merkverdigheter, og man får belyst hva man kommer opp i hvis man kjører den linjen at det bare er NATO- og FN-ledede operasjoner vi skal være med i. SV har krevd at vi skal være med i NATO- og FN-ledede operasjoner. SV er for å melde Norge ut av NATO, men nå er NATO plutselig blitt veldig vesentlig for oss. Videre har man i denne debatten beklaget at vi ikke var med i Kongo, som jo var en EU-ledet operasjon, altså en organisasjon som SV ikke vil være medlem av. Så har man sterkt understreket behovet for en operasjon i Sudan, men det er slett ikke sikkert at det blir en FN-ledet operasjon der. I dag har vi en militær operasjon i Sudan som ikke er FN-ledet. Det er militær tilstedeværelse i Sudan som ikke er FN-ledet. Det kan godt være at det blir en forlengelse og en utvidelse av den operasjonen i Sudan. Skal vi da si nei til det? Jeg sier dette fordi vi kan ikke fastlegge helt bestemte prinsipper, vi må se på hva slags type konflikter vi skal hjelpe til i. Det eneste prinsippet vi må ha, er at det er et FN-mandat for de operasjonene vi deltar i. Og FN må altså benytte seg av forskjellige instrumenter for å få gjort oppgavene sine. FN kan ikke lede operasjonen f.eks. i Afghanistan. FN har gitt mandat til NATO i Afghanistan. Uten NATO hadde ikke FN kunnet fått gjort noe i Afghanistan. For øvrig har jeg lyst til å si at når enkelte bruker en hel utenriksdebatt til å debattere disse spørsmålene – som i og for seg er viktige nok – blir det også litt betegnende. Det viktigste er faktisk at vi skal få gjort noe for de folkene vi skal hjelpe i Irak, i Afghanistan og i Sudan. Det er det vi egentlig burde ha fokusert mest på i denne debatten. Det er klart at noen prinsipper må ligge til grunn, men det kan altså ikke være slik at det er enten – eller, for da kjører vi oss helt fast, da er det mye vi ikke kan være med på.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2003-12-17:
Etter det som er sagt, må jeg på vegne av Arbeiderpartiet – bare for protokollens skyld – få lov til å si at vår oppfatning er at vedtak i FNs sikkerhetsråd, spesielt de under charterets kapittel VII, er vi forpliktet på, ikke til å følge opp med militære styrker, men forpliktet til ikke å gå imot dem og ikke undergrave FNs muligheter for å gjennomføre det mandatet som Sikkerhetsrådet har gitt. Det synes som SV er av en annen oppfatning, at man kan sjonglere med dette akkurat som man vil. De vedtak i Sikkerhetsrådet som man liker, er man for, de som man ikke liker, de kan man reise tvil om hele veien. Det er ikke vår oppfatning. Som jeg sa: Vi er ikke forpliktet til å følge opp med militære styrker, men vi er forpliktet til ikke å legge hindringer i veien for FNs sikkerhetsråds vedtak, og til ikke å gå imot disse vedtakene.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-12-17:
Toppmøtet i Brussel sist helg var omfattet av stor interesse. Det som ble stående igjen, var at de ikke greide å bli enige om stemmerettsregler, slik at det ikke ble enighet om en ny traktat, eller en såkalt grunnlov. Men det hører også med til bildet at de ble enige om organiseringen av det framtidige forsvars- og sikkerhetspolitiske samarbeidet. Jeg synes det skjedde på en måte som tilfredsstiller Norge, fordi det åpenbart etter det de kom fram til, skal være veldig åpne kanaler mellom EU og NATO. Hadde EU utviklet et sterkt, mer autonomt forsvars- og sikkerhetspolitisk samarbeid, ville det skapt problemer for Norge som ikke-medlem av EU, men medlem av NATO. Men med den gjensidige informasjonsutveksling og det samarbeidsopplegg som nå er vedtatt fra EUs side, ble ikke dette slik som noen av oss hadde fryktet. Det som ellers var interessant med toppmøtet, var rivaliseringen mellom små og store land. Det ble sammenbrudd. Jeg synes ikke det var spesielt oppløftende, med tanke på små lands situasjon i EU, det som skjedde under toppmøtet. Men EU har vært gjennom kriser før. De har gjenopptatt prosesser, og det vil de helt sikkert gjøre også denne gangen. For Norge er det avgjørende når det gjelder å trygge vår sikkerhet, at vi har sterke transatlantiske forbindelseslinjer, som vi først og fremst ivaretar gjennom NATO. Jeg synes derfor det var positivt at det som også EU skal utvikle på dette området, skal skje i nært samarbeid med NATO og ikke være i konflikt med NATO og Amerika.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-12-17:
Så langt har vi ikke konkludert i det spørsmålet. Vedtaket er veldig ferskt. Vi må studere konsekvensene av det. Men Norge har jo allerede en tilknytning til EUs forsvars- og sikkerhetspolitiske samarbeid, ESDP. Jeg synes det er viktig at vi kan holde så nær kontakt med EU om disse spørsmål som mulig, nettopp for å unngå å komme i denne skvisen mellom Europa og Amerika i forsvars- og sikkerhetspolitikken, som er så avgjørende viktig for oss. Jeg vil tro at dette også vil være en viktig del av den debatten som de ulike politiske partiene nå må ta om EU-spørsmålet i årene framover, hvor jeg synes både utformingen av en ny konstitusjon, hvis de blir enige om det, og erfaringene med utvidelsen, ikke minst for de små land, vil være en viktig del av debatten for Norges vedkommende.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-12-17:
Regjeringen har ambisjoner om at vi skal få så stor innflytelse som mulig innenfor den tilknytningsformen vi nå har til EU. Nå vet vi vel at både Marit Nybakk og Thorbjørn Jagland mener at det logiske svaret på disse spørsmål er å bli medlem av EU. Den konklusjonen er det ikke alle av oss andre som har trukket. Men av hensyn til våre egne forsvars- og sikkerhetspolitiske interesser er det viktig at vi får et så sterkt inngrep i disse prosessene som overhodet mulig, og også kan få en så sterk innflytelse på EUs arbeid med dette som overhodet mulig. Så den ambisjonen skal Marit Nybakk ikke være i tvil om at Regjeringen har.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-12-17:
Svaret på det siste spørsmålet er klart ja. Vi har to hovedpilarer i norsk utenriks- og sikkerhetspolitikk. Det er forankringen i NATO, og det er et aktivt engasjement i FN når det gjelder de globale spørsmål. Derfor har flere av oss vært bekymret for hva som kan utvikle seg innenfor EU når det gjelder forsvars- og sikkerhetspolitisk samarbeid, det kan sette Norge i en skvis og i en vanskelig situasjon. Derfor er det jeg sier at jeg synes utfallet av toppmøtet i Brussel i så måte ble bedre enn en kunne frykte. Men at det vil innebære utfordringer for Norge i å få størst mulig innflytelse på den europeiske delen av samarbeidet innenfor NATO, er det ingen tvil om. De utfordringene må vi ta, og dette må også inngå som et ledd i den framtidige EU-debatten.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-12-17:
For det første tror jeg nok en skal være litt forsiktig med å si at EU nå har blitt en supermakt. Jeg har ikke inntrykk av at EU har blitt Europas forente stater. Til det er det altfor stor uenighet innad i EU. Vi så det senest i forbindelse med Irak-konflikten, hvor splittelsen gikk tvers gjennom EU. Det var jo også en viktig grunn til at FNs sikkerhetsråd ikke samlet seg om å gå til krig mot Irak. Jeg er enig med Åslaug Haga i at målet må være å integrere, ikke isolere USA, og at det må være et fruktbart samarbeid mellom Europa og USA om de store internasjonale utfordringer. Maastricht-avtalen har jo som ambisjon at EU skal tale med én stemme i utenrikspolitikken. Det er en av grunnene til at jeg har sagt nei til EU-medlemskap, for jeg tror ikke på at et så stort EU som vi nå vil få, verken kan eller bør tale med én stemme i utenrikspolitikken. Irak-konflikten bekrefter at det gjør de heller ikke.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-12-17:
Det har jo vært uenighet i spørsmålet om sprøyterom mellom stortingsflertallet og Regjeringen. Den debatten skal jeg ikke ta opp igjen, men det er klart at dette innebærer betydelige problemstillinger, bl.a. av juridisk karakter. Som kjent er bruk av narkotiske stoffer i Norge, med visse unntak, i prinsippet forbudt. Jeg hadde selv i går et interessant møte med pårørende av narkomane og den landsforeningen de har. Og jeg kan i hvert fall melde derfra at motstanden deres mot sprøyterom var sterk, så dette er ikke noe entydig ønske fra dem dette berører. Men Regjeringen følger opp Stortingets vedtak om å foreslå lovendringer som legger til rette for spøyterom. Etter at saken nå har vært på høring, tar Regjeringen sikte på å legge fram et lovforslag i vårsesjonen. Formålet med en forsøksordning med sprøyterom er å undersøke om sprøyterom vil kunne bidra til økt verdighet for misbrukerne, som Hagen var inne på, og kontaktetablering mellom misbruker og hjelpeapparat, forebygging av infeksjoner og smitte og reduksjon i antall overdosedødsfall. Formålene ivaretas ved at personalet i sprøyterommet skal overvåke selve sprøytesettingen, for å kunne gripe inn og gi førstehjelp ved overdoser. De skal også kunne gi generell veiledning om hygiene og injeksjonspraksis. Personalet skal ikke bistå eller hjelpe den enkelte til selve injiseringen av heroin. Kontaktetablering mellom misbruker og den del av hjelpeapparatet den enkelte måtte ha behov for, er en sentral oppgave, og de som har behov for det, skal selvsagt få nødvendig helsehjelp. Poenget er at nødvendig hjelp og behandling ikke er egnet til å bli gitt i selve sprøyterommet, men skal kunne gis av helsepersonell og deres institusjoner, i nærhet av sprøyterom.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-12-17:
Det er ikke slik at det raskt å etablere sprøyterom nødvendigvis er den beste hjelp til de svakeste av de svake. Jeg konstaterer at Hagen mener det, og at stortingsflertallet mener at en skal ha slike sprøyterom. Men jeg kan forsikre Hagen om at det nettopp er hensynet de svakeste av de svake som ligger til grunn for Regjeringens politikk, både innenfor sosial- og helsesektoren og i disse spørsmål. Det er betydelig faglig uenighet om hvorvidt dette virkelig er til hjelp for de svakeste av de svake. Hagen har ingen grunn til å ta monopol på hva som i så måte er den beste løsning. Men vi konstaterer hva stortingsflertallet har vedtatt, og vi følger det opp. En regjering må gjøre dette på en faglig forsvarlig måte, med nødvendige høringsrunder og med nødvendige lovendringer. Dette kan ikke være venstrehåndsarbeid, ei heller av hensyn til de svakeste av de svake, og derfor følger vi den prosedyren jeg nå har redegjort for. Dette kommer til Stortinget som lovforslag så snart som forsvarlig og mulig.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-12-17:
Jeg er ikke enig med representanten Alvheim i at det er det som er vitsen. Vitsen er verdighet for de tunge narkomane som det her er snakk om. Det er helt riktig som Alvheim sier, at mange av dem også har psykiske lidelser, og sammenhengen mellom rusomsorgen og psykiatrien har vært undervurdert og må oppvurderes. Jeg er faktisk personlig også engasjert i disse spørsmål, og hadde som sagt senest i går et møte med pårørende av narkomane. Hvis problemstillingen var så enkel som representanten Hagen nå gav inntrykk av, tror jeg at også han og andre kan gjøre klokt i å snakke med bl.a. disse. Men vi følger opp det stortingsflertallet har vedtatt. Høringsnotatet er utarbeidet bl.a. med bakgrunn i erfaringer fra Frankfurt, hvor man har ti års erfaring med sprøyterom. Disse sprøyterommene er bemannet med sosialfaglig personell, ikke helsepersonell. Men de som trenger det, skal få nødvendig helsehjelp, og det skal løses ved henvisning til helsepersonell og institusjoner så nær sprøyterommene som mulig.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-12-17:
Svaret på spørsmålet om ikke statsministeren ser at det er en sammenheng mellom de narkomanes situasjon og fysiske og psykiske lidelser, er: Jo, statsministeren ser det. Høringsnotatet og det lovforslaget vi forbereder, bygger på det. Derfor skal de som trenger det, få hjelp av helsepersonell. Det vil være en grunntone i det forslaget vi fremmer. Men vi bygger faktisk på erfaring. Vi bygger på erfaring med ti års bruk av sprøyterom i bl.a. Frankfurt, og hvordan de har organisert det. Erfaringene der tilsier ikke at det nødvendigvis er det klokeste at helsepersonellet er inne i sprøyterommet, men at man kan få en rask henvisning til helsepersonell og helseinstitusjoner i sprøyterommets nærhet. Derfor vil det være klokt å lokalisere sprøyterommene i nærheten av en helseinstitusjon, slik at de som trenger den bistanden, kan få den der helsepersonellet jobber og har det nødvendige rammeverk og utstyr.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-12-17:
Nå ble finansministeren, og ikke minst sentralbanksjefen, firkantet utlagt i pressen, og fikk anledning til å utdype dette i en debatt i Holmgang, var det vel, på TV 2. Der viste det seg jo at finansministerens synspunkter som vanlig var langt mer nyanserte enn slik de nå ble framstilt av representanten Djupedal. I en debatt med Kirkerådets leder var de egentlig i realiteten ganske enige. Finansministeren så naturlig nok dette i et økonomisk-politisk perspektiv, at vi trenger å stimulere veksten i Norge, bl.a. for å få flere ledige i arbeid. I så måte så han julehandelen som et bidrag. Men han hadde ikke noen anbefaling til folk om at de f.eks. skulle gå og låne over ørene for å sette i gang et uforsvarlig forbruk i forbindelse med julen, det fikk han presisert i den debatten. Det som vi er enig i, det vet jeg at finansministeren er, det er statsministeren, og det vet jeg også representanten Djupedal er, er at vi må få løftet opp de som ikke har noe særlig å rutte med til jul, de fattige. Vi vet i stor grad hvem det er, bl.a. langtids sosialhjelpsmottakere, en del innvandrermiljøer, en del av de enslige forsørgerne og de arbeidsledige. Nå er det lyspunkter, selv om situasjonen langt fra er tilfredsstillende. Regjeringen har, som den første i Norge, lagt fram en handlingsplan i kampen mot fattigdom i Norge, og har fulgt opp med bevilgninger i tre budsjetter. Ledigheten har nå heldigvis stagnert og allerede før nyttår vist en liten nedgang. Vi tror det kan ligge an til at den nedgangen vil forsterkes, og at flere kommer i arbeid neste år. Det er viktig for Samarbeidsregjeringen. Kampen mot ledigheten er for oss en hovedsak, og kampen mot fattigdom er for oss en hovedsak.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-12-17:
Jeg er enig med representanten Djupedal i at det viktigste i forbindelse med julen, i tillegg til selve julens budskap, som er grunnen til at vi feirer jul, er å hjelpe dem som lite har. Det skal representanten Djupedal vite at vi i Regjeringen er opptatt av. Der kan vi, også som enkeltmennesker, og ikke minst mange frivillige organisasjoner yte en stor innsats. Det blir gjort. Det ligger meg på hjertet, og det synes jeg skal være hovedbudskapet. Det er helt riktig at kontrasten oppfattes størst i julen mellom dem som har mye, og dem som har lite. Det er mye smerte og mye ensomhet hos mange mennesker i julen. Vi kan alle gjøre noe for å lindre den. Utover det ser jeg ikke noen grunn til å gi noen karakter. Det at vi kan kjøpe til jul og glede våre nærmeste med fornuftige gaver, trenger ikke å stå i kontrast til det å hjelpe dem som lite har.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-12-17:
Det er ikke riktig det inntrykk representanten Karin Andersen forsøker å skape, at Regjeringen ikke er opptatt av eller gjør noe for de bostedsløse. Det strider mot de faktiske forhold. Vi har gjennomført et prosjekt i forhold til denne problematikken, med flere storbyer som prosjektkommuner. 27 ulike tiltak er planlagt eller iverksatt i de sju prosjektkommunene. De spenner fra hele systemet av tjenester og boliger til konkrete boligtiltak, og de retter seg spesielt mot rusmiddelmisbrukere og personer med psykiske lidelser. Det er også en del av handlingsplanen mot fattigdom å styrke boligtilskuddet, noe vi har gjort i statsbudsjettet for 2004. Bostedsløse skal ha førsteprioritet i bruken av disse midlene. Vi skal etter planen legge fram en boligmelding i januar. I denne vil det bli foreslått en helhetlig strategi for å bekjempe og forebygge bostedsløshet, som jeg er helt enig med Karin Andersen i er et uverdig forhold. Det viser at Regjeringen faktisk gjør noe og er engasjert i forhold til denne problematikken. Mer kunne ha vært sagt om dette, men nå skjønner jeg at tiden har rent ut.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-12-17:
Vi er enige om at det i hvert fall snart er jul. Derfor kan vi være litt romslige, og jeg skal derfor også svare på dette oppfølgingsspørsmålet – jeg husker nesten ikke hva utgangspunktet var. Svaret er ja. Det er en prioritert oppgave å bekjempe svart økonomi. Jeg har sett de samme tall som Tore Nordtun refererer, og det er klart at det ligger enorme ressurser gjemt her. Sannsynligvis er mye av dette unndratt beskatning, og det fratar samfunnet store ressurser som vi kunne ha brukt på mange gode formål, som Tore Nordtun nevnte eksempler på. Kampen mot økonomisk kriminalitet og svart økonomi er prioritert av Regjeringen. Tidligere regjeringer har gjort det, vi vil gjøre det. Det er en ganske tøff kamp, fordi det er utspekulerte personer med ganske rå virkemidler som driver innenfor dette markedet. Nordtun kan være sikker på at vi vil fortsette den kampen.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-12-17:
Svaret er at vi stimulerer etterspørselen i statsbudsjettet. Men det er jo forskjell på å barbere seg og å skjære av seg haka, og det er jo det siste Fremskrittspartiet er tilhenger av. Vi gjør det i en dosering som gjør at vi ikke setter i gang igjen en pris- og rentekarusell, for da hadde vi jo ødelagt hele vitsen med å stimulere etterspørselen. Vi får igjen flere arbeidsledige hvis vi øker kostnadsnivået. Så her må en finne balansen i forhold til å stimulere etterspørselen, slik at det kan skape nye arbeidsplasser. Vi kan jo ikke pøse på med penger, som Fremskrittspartiet gjør, slik at priser, lønninger og renter stiger igjen, for da fjerner vi jo både de arbeidsplassene vi ville skape, og enda flere. Den balansen har Regjeringen funnet. Det var stortingsflertallet enig i. Fremskrittspartiet er uenig i dette og lever i en annen virkelighet. Det må vi konstatere. Men vi ser at vår politikk virker. Vi har fått ned renta, vi har fått ned kronekursen, og nå begynner vi å få ned arbeidsledigheten. Det er et resultat av Regjeringens politikk, ikke av Fremskrittspartiets overbudspolitikk.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-12-17:
Hvis man tenker på skatte- og avgiftslettelsen, har ikke 80 pst. gått til dem som nå slipper toppskatt, det har gått til næringslivet og til bedriftene for å trygge arbeidsplassene. Flere partier har sagt at toppskatten skal være en toppskatt, og ikke en skatt for alminnelige folk. Den var i ferd med å bli det, og derfor har Regjeringen funnet det riktig å justere satsene, slik at det fortsatt er det det skulle være, nemlig en toppskatt og ikke en skatt på mer vanlige inntekter. Når det gjelder egenandeler, blir nå taket 1 550 kr for neste år. Det er en økning på 200 kr, altså en økning på knapt 20 kr pr. måned – det er to eksemplarer av Dagbladet. Det tror jeg vel at en kan leve med, særlig med tanke på at hvis en skulle ha pris- og lønnsjustert egenandelene etter at de ble innført på 1980-tallet, skulle taket nå ha vært på rundt 2 000 kr. Vi holder det altså langt lavere, og stadig flere kommer inn under det.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-12-17:
Dette er en sak som jeg synes representanten Meltveit Kleppa har et fortjenestefullt engasjement i, og jeg har det også selv. Det er helt klart at en regjering og et storting saktens alltid kan gjøre både litt mer og mye mer. Men jeg vil holde fast ved at Samarbeidsregjeringen er den første regjeringen som – for øvrig på basis av den utjamningsmelding som daværende sosialminister Meltveit Kleppa la fram for Sentrumsregjeringen – har laget en plan og fulgt opp med bevilgninger med målrettede tiltak til dette. Vi har økt nivået nå med til sammen nesten 1 milliard kr, og videreføringen av de pengene vi også la inn de første årene, sammen med opptrappingen, gjør at vi nå har bevilget ca. 2 milliarder kr mer i løpet av de tre årene med Samarbeidsregjeringen i forhold til tidligere. Vi har gjort noe i forhold til barn i fattige familier, bl.a. økt barnetillegget til uførepensjonister og økt barnesatsene i de veiledende retningslinjene for økonomisk sosialhjelp. Utover det har vi økt tilskudd til lys og varme, og vi har satt inn tiltak i arbeidsmarkedet for langtidssosialhjelpsmottakere og tiltak for kvalifisering av innvandrere. Vi har forbedret bostøtteordningen, overgangsstønaden til enslige forsørgere og oppfølgingstjenestene for bostedsløse. Vi har også satt inn en del tiltak når det gjelder utdanning og sosial inkludering, og vi har ikke minst styrket arbeidet med rusmiddelproblemene. Så alt i alt synes jeg vi har gjort mer, men vi skal fortsette også i neste års budsjett.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-12-17:
Svaret på det siste er for så vidt ja. Vi skal ha en ny gjennomgang av skattesystemet i forbindelse med stortingsmeldingen Regjeringen skal fremme på bakgrunn av Skaug-utvalgets innstilling. Og det er elementer i den som kan gi en mer rettferdig skattlegging, også av kapitalinntekter. Vi skal også fremme en boligmelding på nyåret, som bl.a. vil inneholde tiltak for å bistå de bostedsløse, en gruppe vi også har snakket om tidligere. Denne regjeringen har vist at det går an å kombinere skatte- og avgiftslettelser, spesielt for bedriftene, med å øke innsatsen målrettet mot grupper som er fattige. Det går altså an å ha to tanker i hodet samtidig, det har denne regjeringen vist. Vi vil fortsette kampen mot fattigdom i Norge, og senere år ytterligere trappe opp bevilgningene til grupper som er fattige.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-12-17:
Jeg kan ikke gå god for de regnestykkene som Karin Andersen nå presenterte, at vi har foretatt usosiale kutt på 6 milliarder kr. Mange av de endringene vi har foreslått, bl.a. når det gjelder attføring, har det hovedformålet å bringe folk raskere tilbake i arbeid – arbeidslinjen, som jeg trodde også SV stod for. Det har vært en viktig bakgrunn for flere av de endringene som er foreslått. Jeg vil heller ikke kalle en reduksjon i boligskatten en skattelette for de rikeste. Det er en god del, f.eks. pensjonister, med relativt dårlig økonomi som rammes av både boligskatt og eiendomsskatt. Jeg er opptatt av utjamning, og jeg er opptatt av at vi skal bruke skatte- og avgiftssystemet for å få folk tilbake i arbeid. Arbeidsledighet er kanskje et av de største sosiale problemene vi har i dag. Det har også ligget bak Regjeringens skatte- og avgiftspolitikk at vi skal lette byrdene for bedriftene for at de skal kunne sikre arbeidsplassene, og skape nye arbeidsplasser.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-12-17:
Nå gjør jo Morten Lund den feilen at han framstiller det slik at alle som har bruk for medisiner eller andre ting som kommer inn under egenandelstaket, er fattige. Det er selvsagt ikke riktig. Egenandelstaket gjelder jo for alle, uavhengig av inntekt. Egenandelstaket har reelt sett gradvis blitt lavere siden det ble innført, for en pris- og lønnsjustering hadde tilsagt et egenandelstak i dag på ca. 2 000 kr. Det har også stadig blitt nye hundretusener som har kommet inn under taket. Jeg tror derfor ikke det er den mest sosialt målrettede politikken at egenandelstaket reelt sett stadig skal bli lavere og lavere. Når det gjelder toppskatten, må vi altså stelle oss slik at toppskatten er en toppskatt og ikke blir en skatt på alminnelige inntekter. Det har vært bakgrunnen for at Regjeringen har justert den, og at f.eks. Arbeiderpartiet også før valget lovet å justere den.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-12-17:
Jeg deler representanten Storbergets bekymring, og jeg synes alkoholproblemet i Norge er undervurdert. For dem av oss som fra tid til annen prøver å engasjere seg i det, og også slå til lyd for restriktive tiltak, blir det, bl.a. i en del av mediene, nærmest latterliggjort. Jeg synes det skyldes en mangel på forståelse hos mange i Norge for at dette representerer et kjempestort menneskelig problem, bl.a. for de hundre tusen barn som nå gruer seg til julen på grunn av uvettig bruk av rusmidler hos foreldrene, og for de økonomiske problemer som dette egentlig også representerer for samfunnet. Derfor har vi i Norge – likevel – fortsatt en relativt restriktiv alkoholpolitikk sammenliknet med de fleste andre land. Men det er stadig de som forsøker å gjøre den like liberal som i Sør-Europa, og tror at det løser problemene. Men vi vet at i Sør-Europa er alkoholproblemene enda større, men de er ofte skjult, bl.a. ved veldig mange sykehussenger som er belagt med folk med alkoholskader. Jeg er tilhenger av at vi fortsatt skal føre en restriktiv politikk, at vi skal holde oppe et så høyt avgiftsnivå som det overhodet er mulig for oss i forhold til det presset vi er utsatt for fra andre land. Vi burde få en debatt, bl.a. i EU, om den stadige reduksjonen av alkoholavgiften som en der ser, og som forplanter seg med en dominoeffekt oppover i Europa og inn i Norden, og som gjør at vi settes under press. Jeg kan bekrefte overfor representanten Storberget at Regjeringen jobber med tiltak som skal motvirke denne stadige stigningen i alkoholforbruket, som er et kjempestort sosialt problem. Det vil bli foreslått en del endringer i alkoholloven, og vi vil sette inn flere forebyggende tiltak, som sosialministeren vil presentere i et høringsnotat som skal ut om kort tid. Da kan vi få en enda mer konkret debatt om dette. Jeg vet at representanten Storberget vil være en positiv og innsiktsfull medspiller i denne debatten.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-12-17:
Vi jobber med det. Jeg har personlig snakket om dette med statsminister Persson i Sverige, som har den samme bekymring som vi nå gir uttrykk for. Det har etter mitt syn vært en for bevisstløs alkoholpolitikk i mange europeiske land, hvor målet har vært å gjøre alkohol lettest mulig tilgjengelig og billigst mulig. Og skadevirkningene er store. Så har lave avgifter fra Sør-Europa forplantet seg. Tyskland kommer under press, og så setter de avgiftene ned. Så kommer Danmark under press, og så setter de dem ned. Så kommer Sverige under press, og så setter de dem ned. Og så kommer vi under press. Dette er en veldig uheldig dominoeffekt. Den må motvirkes. Vi har derfor nå tatt kontakt med Sverige, som er medlem av EU, for å se om vi kan gjøre noe i fellesskap, og om Sverige og andre EU-land kan ta dette opp i EU-sammenheng. Det er helt riktig, som Storberget sier, at vi har en del effektive nasjonale virkemidler, og at de er satt under press. Det er ikke noe mål å fjerne dem, men vi må ha flere europeiske land med hvis vi skal kunne beholde dem.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-12-17:
Som både utenriks-, forsvars- og statsministeren har sagt: Hvis det blir en fredsavtale og det kommer en forespørsel til Norge, noe jeg tror det er stor sannsynlighet for, vil vi positivt ta imot og vurdere den. I det ligger det et ganske sterkt signal. Det ligger et signal om at vi forbereder oss til en slik situasjon. Det er på den annen side også viktig å huske på at Stortinget, Arbeiderpartiet og regjeringspartiene sammen har bevilget, så vidt jeg husker, 700 mill. kr til internasjonale operasjoner. Vi må søke å finne en løsning innenfor den rammen. Det er større usikkerhet når det gjelder Norges bidrag til stabiliseringsstyrke i Irak i annet halvår. Jeg ser derfor mulighetene, om henvendelsen kommer fra Sudan, til å finne en løsning på dette. La meg til slutt benytte denne anledningen til å korrigere meg selv litt. Jeg sa visst at Afghanistan var tatt opp som hovedsamarbeidsland for Norge. Det er som samarbeidsland.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-12-17:
Jeg fastholder det som både utenriks , forsvars- og statsministeren har understreket, at vi først og fremst deltar i FN- og NATO-ledede operasjoner, men vi har vært i situasjoner hvor vi har måttet avvike fra dette. Afghanistan var i startfasen et slikt eksempel. Der følte vi en forpliktelse til å delta i kampen mot terror, og det ble også utløst av artikkel 5 i NATO-pakten. Vi hadde en forpliktelse. Selv om den operasjonen vi deltok i der, i utgangspunktet ikke var NATO-ledet, hadde den en forankring i NATO. Nå har som kjent NATO kommet inn i ISAF-styrken, og vi prioriterer nå vår innsats når det gjelder militære styrker i Afghanistan, om ISAF og har faset oss ut av «Enduring Freedom». Der er vi for så vidt nå i pakt med hovedprinsippet. Når det gjelder Irak, har ikke situasjonen vært slik at det har ligget an til en FN-ledet operasjon så langt, men vårt engasjement har en klar forankring i to FN-resolusjoner, spesielt resolusjon 1511. Dette skjer med FN som ryggdekning.