Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2008-04-07:
Jeg vil takke interpellanten for at hun tar opp dette temaet. Noe av bakteppet for denne debatten er det oppropet vi mottok i slutten av februar, hvor både student-, arbeidstaker- og arbeidsgiverorganisasjoner uttrykte en stor bekymring, og bad om konkrete tiltak for å få flere til å studere i utlandet. For Kristelig Folkeparti er det en avgjørende oppgave å bidra til utvikling av Norge som kunnskapsnasjon på et høyt internasjonalt nivå. Samtidig er dette ikke i motstrid til at vi ønsker å oppmuntre studenter til å ta deler av eller hele utdannelsen i Norge. Det er ingen tvil om at utenlandsstudenter på mange områder også er en veldig viktig og stor ressurs for landet når de kommer tilbake etter endt utdanning. For det første betyr et utenlandsopphold mye for den enkelte student personlig. Opplevelsesaspektet må på ingen måte undervurderes. Det er spennende å få lov å oppleve andre kulturer, lære språk, knytte kontakter og få venner for livet. Impulsene en får ved et studieopphold i utlandet, vil være unike. For det andre har det en direkte kunnskapsgevinst for landet vårt. Det faglige utbyttet studentene tar med seg hjem, vil selvsagt være stort. Samfunnslivet og arbeidslivet blir mer og mer internasjonalisert, noe som gjør at samarbeidet over landegrensene blir en naturlig del av arbeidslivet og samfunnslivet. Avstandene har rett og slett blitt kortere. Det gjør det viktig å ha internasjonal erfaring, og utenlandsstudentene blir derfor attraktive på arbeidsmarkedet. Som det påpekes i interpellasjonsteksten, «viser de siste tallene fra Lånekassen at vi nå har det laveste antallet helgradsstudenter ute på ti år». De siste fire årene har det vært en nedgang på 3 000 studenter. Dette er i Kristelig Folkepartis øyne alvorlige tall, særlig når vi vet at situasjonen i resten av verden er ganske annerledes. Her stiger antallet studenter som tar utdanning utenfor eget hjemland, kraftig. Det kan være flere årsaker til denne nedgangen, men jeg tror ikke en kommer utenom at økonomi er en avgjørende faktor. Det er i dag i mange tilfeller et stort økonomisk løft å studere i utlandet. Lånebyrden knyttet til skolepenger er høy og bidrar nok til at mange rett og slett ikke tør, eller har økonomi til, å dra ut. Et annet moment i dette er at lånebyrden er ekstra høy for studenter på bachelornivå. Det får konsekvenser, nettopp fordi bachelorutdanningen utgjør det aller viktigste rekrutteringsgrunnlaget for videre studier i utlandet. Jo lenger man venter med å ta opphold i utlandet, jo høyere blir terskelen for å gjøre det. Kristelig Folkeparti har i de siste budsjettene vært opptatt av studiestøtten til ikke-vestlige land. Dette dreier seg ikke om de store beløpene i budsjettsammenheng, men det får likevel konsekvenser. Jeg er enig i at det er svært viktig at flere tar studieopphold i de store og viktige landene, som f.eks. USA, England, Frankrike og Tyskland. Problemene med manglende støtte til freshman-året i USA er tidligere nevnt. Flere av disse landene har verdens ledende utdanningsinstitusjoner, samtidig som de er noen av våre viktigste samarbeidsland når det gjelder både forskning og næringsliv. Men det er også viktig at vi får flere studenter med studieerfaring fra land i Asia, Latin-Amerika og også Afrika. Det gis f.eks. ikke støtte til førsteårsutdanning i land som Kina, Japan og Russland, fordi dette året ikke er på nivå med det første året av høyere utdanning i Norge. Jeg tror vi taper på en slik ordning. Landene jeg nevnte, er svært viktige land å få impulser fra og knytte samarbeid med. Det må derfor være mulig å finne ordninger som på den ene siden ivaretar det avgjørende kriteriet at et studium som skal motta støtte, må være godkjent av NOKUT, og på den andre siden har tiltak som stimulerer til at studenter også kan velge å studere i disse landene. En økt internasjonalisering gjør det viktig å legge forholdene til rette for en større grad av utveksling av kunnskap, studenter og ansatte. Jeg forventer at den kommende stortingsmeldingen som statsråden har varslet, adresserer utfordringene på en god måte og gir en konkret plan for hvordan Regjeringen kan bidra til at flere studenter tar studier i utlandet. Det underlige med denne debatten er at jeg tror opposisjonen, næringslivet, arbeidstaker- og arbeidsgiverorganisasjonene og studentorganisasjonene er mer bekymret enn de som faktisk sitter med makten, nemlig Regjeringen. Jeg hører en uttrykt bekymring i festtaler, men det ligger også mange forklaringsfaktorer inne som ikke gir meg en beroligende følelse av at bekymringen er like stor hos Regjeringen som den er hos oss.