Tor Nymo (Senterpartiet), 1999-04-26:
Det er en alvorlig sak Stortinget behandler i dag. Opprinnelsen til idéen om en norsk tilknytning til Schengen-avtalen begynner med arbeiderpartiregjeringens stortingsmelding om norsk medlemskap i EU fra 1994. Den tok opp avtalen som et naturlig skritt å ta for Norge etter EU-medlemskapet. Så ville det norske folk som kjent ikke ha noe av et EU-medlemskap, men arbeiderpartiregjeringen dukket på tross av dette opp med en skisse for norsk tilknytning bare tre måneder senere. Fire år etter er dette ett viktig kritikkpunkt mot avtalen, i rekken av mange. Avtalen ikke bare knytter Norge til EU på justis- og politiområdet slik at det kan reises begrunnet tvil om folkets votum i 1994 respekteres, men den knytter Norge så tett til en fremmed makt at Grunnlovens grenser tøyes. Ja til EU-flertallet på Stortinget har tøyd og dradd i Grunnloven i mange EU-saker på 1990-tallet. Mange spør om Grunnloven er i ferd med å miste sin funksjon gjennom deres lettvinte håndtering av vår konstitusjon. Jeg vil spørre hvorfor man ikke tør reise forslag om grunnlovsendring i stedet? Regjeringen på sin side hadde bare én måte å unngå norsk Schengen-tilknytning på: Gjennom å påvise absolutt grunnlovsstrid. Regjeringen har gjort en prisverdig jobb ved å sette ned en referansegruppe av kyndige jurister for å gjennomgå alle sider ved Schengen-avtalens forhold til Grunnloven. Ekspertene konkluderte med at avtalen ligger innenfor Grunnlovens grenser når operasjonen gjøres i to omganger. Men samtidig sies det at Stortinget for å være sikker burde brukt trefjerdedelsprosedyren i § 93. Videre konkluderer et flertall med at § 93 måtte ha vært brukt dersom 1997-avtalen og den foreliggende hadde vært framlagt samtidig. Altså skrives svart på hvitt hvilket prokuratorknep som lå til grunn for stortingsflertallets påfallende hastverk våren 1997 med å få avtalen loset gjennom bare én uke før dens grunnlag falt bort gjennom EUs Amsterdam-traktat. Uansett dette skal Stortinget i dag legge vekt på de merkesteiner referansegruppen har stilt opp, og som framkommer i proposisjonen, ved framtidig utfordring av Grunnlovens grenser. Proposisjonen innebærer et stort framskritt i retning mot en fullstendig og informert grunnlovsdiskusjon i tilknytning til en konkret sak som innebærer suverenitetsavståelse. Utenom flertallets lettvinte forhold til Grunnloven er det mange uheldige sider ved Schengen-avtalen i seg selv. På kysten vil man måtte leve med en usikkerhet om regelverket ved kryssing av 4-milsgrensen. Det forsikres fra departementet at det i dag ikke vil bli vesentlige restriksjoner i forhold til dagens praksis, men samtidig overgis retten til en ny regelutforming til EU og en beslutningsmodell der Norge bare har muligheter til å slutte seg til – eller si opp hele avtalen. Schengens system for personovervåking er lite tillitvekkende. Pr. dato kan opplysninger hentes ut på mer enn 30 000 arbeidsstasjoner i medlemslandene, det er vage grenser for hvilke opplysninger som kan formidles i systemene, og som Datatilsynets direktør Apenes sier: «Sentrale personvernrettigheter er ikke tilfredsstillende ivaretatt, som rett til innsyn og mulighet for å korrigere og slette opplysninger.» Schengen medfører en sammenblanding av politistyrkers ansvar gjennom at utenlandsk politi kan utøve politimyndighet på fremmed jord i en rekke tilfeller. Dette gir en svekkelse av ansvaret politiet har overfor befolkningen. Like alvorlig er det at EUs egne modeller for politisamarbeid fungerer i ren konkurranse med det etablerte internasjonale samarbeidet. Fra Interpol, bl.a. representert ved den norske høytstående tjenestemann Iver Frigaard, meldes det om ineffektiv tilsidesettelse av deres strukturer i EUs iver etter å fremme avtalen. Er Norge tjent med det? Meg bekjent har mye av den kriminalitet, f.eks. på narkotikasiden, som når Norge, sin opprinnelse langt utenfor EUs lille del av verden. Regjeringen styres i denne sak av Stortinget. Mot sin uttrykte vilje i Voksenåserklæringen pålegges den å legge saken fram for Stortinget. Det er Stortinget som nå har sin nye sjanse i Schengen-saken til å velge å utvikle nordisk, europeisk og globalt samarbeid innenfor justis- og politiområdet, i stedet for en EU-tvangstrøye som kan vise seg å bli trang for de fleste andre enn kriminelle bander som opererer på tvers av de indre Schengen-grenser. Senterpartiet vil stemme imot avtalen i dag. Vi har ikke endret syn etter 1997. Det er viktig at partienes ulike syn kommer fram for velgerne i debatt i Stortinget.