trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 2000-01-19:
Jeg er den første til å beklage at Luftfartsverket, etter mer enn ti års arbeid for å finne alternative løsninger, har funnet ikke å kunne forlenge dispensasjonen for landingsplassen, og har måttet erkjenne at den tillatelsen som har vært gitt, har vært overskredet radikalt hele tiden. Jeg må påpeke en ting som klart er kommet fram etter katastrofen på Rørosbanen, nemlig tilsynets rolle i denne sammenheng. Luftfartstilsynet har så sent som for få dager siden bekreftet vedtaket fra i fjor høst og henvist til svaret i dag. Det betyr med andre ord at departementet har en klagesak i tilsynets vurdering. Og med de erfaringer vi har fra tilsynsarbeidet, som er nyopprettet på flere områder, vil det nok måtte mye til for at statsråden overprøver det faglige tilsyns tilråding.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 2000-01-19:
Etter at det i over ti år har vært påpekt både fra fylkesmannens miljøvernavdeling og fra Luftfartsverket at man måtte finne en løsning på dette, og det ikke har skjedd noe konkret, synes jeg det er urimelig at statsråden skal påta seg ansvaret for liv og helse i framtiden ved at landingsplassen ikke har fått forlenget sin dispensasjon og sin godkjenning. Når det er sagt, vil jeg si at det er ingenting som ligger meg fjernt i forhold til å ta et initiativ for å finne en løsning. Når både fylkesmannen har prøvd, Luftfartsverket har prøvd, kommunen har svart, og fylkeskommunen har fått utfordringene, påtar jeg meg gjerne en rolle for å ta et nytt initiativ til å prøve å finne en løsning på dette spørsmålet, men jeg kan ikke love at den løsningen nødvendigvis blir den som Luftfartstilsynet og Luftfartsverket har avvist. Men en alternativ løsning må vi kunne greie å finne.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 2000-01-19:
Jeg har nylig vært på befaring i Agderfylkene og må konstatere at vi står overfor store investeringer for å bedre trafikksikkerheten og framkommeligheten. Både risikoen for ulykker samt alvorlighetsgraden av ulykkene ligger over gjennomsnittet for riksvegnettet på landsbasis. Det er derfor nødvendig å iverksette flere fartsdempende og ulykkesforebyggende tiltak i tillegg til videre utbygging av E18 til motorvegstandard. Ny E18 gjennom Agderfylkene er høyt prioritert. Dessverre kan det ikke avsettes nok midler til at vi får fullgod standard så raskt som ønskelig. I mellomtiden vil Statens vegvesen kontinuerlig vurdere mulige strakstiltak. Drifts- og vedlikeholdsmessig prioriteres E18 i fylket. Av fartsdempende tiltak vil det bli satt i drift åtte nye fotobokser langs E18 øst for Arendal, og kontrollintensiteten vil bli økt for eksisterende fotobokser i Lillesand. Fartsgrensen gjennom Lillesand ble i 1999 satt ned til 70 km/t. Strekningen ved Vestre Vallesverd i Lillesand vil bli skiltet som ulykkesstrekning. Statens vegvesen vil øke tungbil- og bilbeltekontrollen. Det vurderes også å øke politiets kontrollvirksomhet. På utbyggingssiden skal det til høsten settes trafikk på ny motorveg mellom Arendal og Grimstad. Strekningen bygges ut for statlige midler. Neste prioriterte utbyggingsprosjekt er parsellen Brokelandsheia-Vinterkjær lenger øst i fylket. Begge strekningene bygges og planlegges som to- og trefelts motorveg med egne forbikjøringsfelt på deler av parsellene. Når disse prosjektene er ferdigstilt, vil strekningene Telemark grense til Risør samt Arendal til Grimstad få et moderne vegsystem med bl.a. sikre kryss og muligheter for forbikjøring uten å benytte motgående kjørefelt. Særlig oppnås forbedringer i avviklingen av sommertrafikken. Vegdirektoratet har nå til behandling søknad fra Aust-Agder om delvis bompengefinansiering av E18 gjennom fylket. Når søknaden er ferdigbehandlet i Vegdirektoratet og Samferdselsdepartementet, vil Regjeringen fremme en bompengeproposisjon for E18 i fylket. Jeg vil ellers vise til Nasjonal transportplan 2002-2011, som legges fram i mars. Her vil en avklare framtidige rammer.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 2000-01-19:
Som jeg gav uttrykk for i mitt første svar, har jeg stor forståelse for den økende frustrasjon som har vært på Sørlandet rundt vegutbygging, behov for større vegkapasitet, og ikke minst frustrasjon over antall trafikkdrepte, altså trafikksikkerhet og ulykker. Det er altså ikke fravær av forståelse for behovet for å gjøre noe på denne strekningen jeg vil prøve å forklare eller fremstille. Tvert imot er forståelsen for behovet i høyeste grad til stede. Det prøvde jeg å gi inntrykk av i mitt første svar. Vi er veldig fornøyd med – jeg er veldig fornøyd med, for å være konkret – det bompengeforslaget som er kommet fra Agderfylkene, og som vil bli undergitt en rask behandling. Jeg ser for meg at vi nå tar et krafttak for de utfordringene vi har på E18 og på Sørlandet. Men så er det jo slik her i livet at alt selvfølgelig ikke løses på én dag.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 2000-01-19:
Begge Agderfylkene står overfor store utfordringer på vegsektoren og et stort utbyggingsbehov, ikke minst knyttet til trafikksikkerhetsspørsmål. Det brevet som det ble henvist til, var et konkret svar på en henvendelse fra spørreren i høst. Det brevet gir utfyllende opplysninger, men det er ikke tvil om at når Agderfylkene også får en prioritering i Nasjonal transportplan – vi får vurdere størrelsen når den er politisk behandlet – er det ikke minst ut fra trafikksikkerhetshensyn og trafikksikkerhetsvurderinger og hva som er tjenlig i den sammenheng. Men så er det slik her i verden at vi alle er underlagt rammer, og de endelige rammene blir først fastlagt når Regjeringen legger fram sitt forslag i mars, og dette endelig behandles før høsten. Det betyr med andre ord at de ulike prioriteringer får Stortinget til avgjørelse innen rimelig kort tid, og da blir det spennende å se hvordan Stortinget prioriterer.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2000-01-19:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Ved Løten Nærstasjon har salget av billetter for NSB økt betraktelig. Agentene har inngått en avtale med NSB som gir agentene 10 pst. provisjon av billettsalget. Nå har agentene fått melding om at provisjonen vil bli redusert til 8 pst. fra 1. januar 2000. Hva kan statsråden gjøre for å forhindre at de ubetjente stasjonene mister sine agenter?»
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2000-01-19:
Jeg takker statsråden for svaret, og jeg tolker svaret positivt. Jeg er selvsagt klar over at det er NSBs styre som er ansvarlig for økonomien, men jeg mener å ha dekning for å si at dette med agenter er en meget god løsning, og jeg håper statsråden overfor NSBs styre kan understreke hvor viktig det er at servicen er god. NSBs agenter yter nemlig en god service overfor kundene. Denne provisjonen betyr lite økonomisk for NSB, men svært mye for at agentene skal bidra til et godt tilbud for de reisende. Det burde være viktig for NSB at de har fornøyde kunder. NSB kan ikke si opp avtaler gjennom media, det bør være likeverdige avtaler rundt om i landet, og agentene har i høyeste grad krav på forutsigbarhet.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2000-01-19:
Jeg er takknemlig overfor statsråden for at han tar mine synspunkter med seg, for jeg har fått henvendelser fra mange som blir berørt av dette. Det er klart at gulroten for disse såkalte agentene er at de tjener på det. Det gjør også at de oppmuntres til å yte så god service at de reisende kommer tilbake. Jeg synes ikke 10 pst. er en ublu provisjon, de fortjener faktisk det. På kalde dager holder de stasjonen åpen, mange av dem har utsalg, og det har faktisk også blitt et senter på Løten for brukskunst. Det skaper litt aktivitet også i Løten sentrum. Jeg tror at NSB – når styret får tenkt seg om – finner ut at dette er en meget god løsning, og at de ikke går til noen reduksjon av provisjonen.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2000-01-19:
Jeg skal få lov til å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Bare 23 pst. av E18 gjennom Aust-Agder har tilfredsstillende vegstandard mot 49 pst. i snitt for hele landet. Både ÅDT og ulykkesfrekvensen for E18 i Aust-Agder er nær det dobbelte av snittet for stamvegnettet i Norge. Ulykker og ekstra transportkostnader på grunn av dårlig E18 anslås til å gi fylket en merutgift på 400 mill. kroner årlig. Rute 7 utgjør bare 4 pst. av stamvegnettet, men betjener 18 pst. av det samlede trafikkarbeidet i landet. Hvordan vurderer statsråden dissa fakta, og hva mener han må gjøres?»
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2000-01-19:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg vil opplyse statsråden om at det over en årrekke har bygd seg opp en økende frustrasjon i Agder over det en der nede oppfatter som et nærmest totalt fravær av forståelse fra sentrale myndigheters side for denne landsdelens behov for en bedre stamveg på Sørlandet. Argumentene for en sterkere satsing på E18 på Sørlandet er nå blitt svært mange og tunge etter flere år med nedprioritering fra statlige myndigheters side på vegsektoren i Aust-Agder. Ulykkesfrekvensen på E18 i Aust-Agder, trafikktettheten, fremkommeligheten, den svært mangelfulle standarden i forhold til stamvegnettet i resten av landet samt E18s store lokale, regionale og nasjonale betydning i arbeids- og næringslivssammenheng – alt dette taler for at det er et prekært behov for en betydelig sterkere og raskere satsing på en bedre stamveg på Sørlandet. Er ikke statsråden, som for ikke lenge siden var nede på Sørlandet, enig i at det faktisk er svært mange og tunge argumenter som taler for en betydelig økt satsing på E18 på Sørlandet så fort som mulig?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2000-01-19:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg vil bare kort bemerke at jeg personlig er sterkt imot bompengefinansiering. Jeg vil imidlertid vise til at jeg hadde et spørsmål til samferdselsministeren besvart den 17. desember 1999 vedrørende de høye ulykkestallene på E18 i Agder, og bl.a. svarte statsråden da at de fremtidige prioriteringene av E18 må avklares i Nasjonal transportplan, som legges fram for Stortinget i mars. Men faktum er at Agderfylkene, på tross av at de kan vise til et prekært behov for økte statlige midler til en bedre stamveg, har fått svært lite gjennomslag i det forslaget til Nasjonal transportplan som ligger hos departementet. Dersom det foreliggende forslaget til Nasjonal transportplan skulle vise seg å passere departementet uten at det tas mer hensyn til Agderfylkenes behov for en bedre stamveg, innebærer det nærmest en skandaløs tilsidesetting av en hel landsdel. Vil statsråden virkelig akseptere at et fylke som fra før av kanskje har den dårligste stamvegstandarden i hele landet, nok en gang blir utsatt for en skjevfordeling i de nasjonale vegbevilgningene?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2000-01-19:
Jeg skal tillate meg å stille helseministeren følgende spørsmål: «En kommunelege i Agder, som sovnet bak rattet under en utrykning med sin egen bil i forbindelse med legevakt, er blitt forelagt en bot på 3 000 kroner av politiet for å kjøre bil mens han var for trett. Den aktuelle legen nekter å betale boten. Legen måtte rykke raskt ut til en syk pasient. Saken reiser prinsipielle sider, idet en lege som er på vakt, plikter å rykke ut til en syk pasient dersom dette er nødvendig. Hva vil statsråden gjøre for å forhindre at leger havner i slike vanskelige situasjoner?»
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2000-01-19:
Jeg takker statsråden for svaret, som jeg må si jeg finner rimelig tilfredsstillende. Jeg tar opp denne saken fordi jeg anser dette som en viktig og aktuell problemstilling, som for så vidt statsråden og departementet bør mene noe om og avklare noe nærmere. Jeg vet at statsrådens svar på dette spørsmålet har vært imøtesett med en viss interesse hos en del leger. Saken representerer selvsagt et vanskelig dilemma, for bilkjøring kombinert med en tretthetstilstand er noe som slett ikke bør forekomme. Jeg vil allikevel si at det er uheldig å stemple en lege som lovbryter i en sammenheng der en akutt situasjon krever at leger må rykke raskt ut nattetider til en syk pasient, selv om han altså føler seg trett der og da. Når en lege som gjør sin soleklare plikt under vanskelige og krevende forhold, blir ilagt en større bot av politiet for noe som kan være en uunngåelig konsekvens av det å rykke ut nattetider, og han blir lovbryter på bakgrunn av det, så mener jeg at det er en ubehagelig situasjon for legen å komme opp i, og at vi bør kunne løse dette på en noe mer fleksibel måte enn å gi en bot på stedet.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-01-19:
Jeg vil få lov til å stille følgende spørsmål til sosialministeren: «Ifølge Dagbladet 13. januar 2000 er prisen på 3 liter vin i papp, såkalt bag in box, kunstig høy på grunn av en foreldet forskrift. Dette fører i dag til at private importører tar inn ca. 40 mill. kroner mer enn denne varen, ved normal prising, ville oppnå. Vil statsråden sørge for at den aktuelle forskriften blir fjernet?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-01-19:
Jeg takker statsråden for svaret, og håper da at statsråden i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett vil legge fram en sak for Stortinget der man opphever denne forskriften en gang for alle. Når vi ser på alkoholprisene og avgiftsnivået i Norge, kan man jo sette spørsmålstegn ved hvem man egentlig prøver å hjelpe. Er det smuglerne og de kriminelle i dette landet, eller er det egentlig de alkoholpolitiske synspunktene man prøver å hevde for å holde forbruket nede? Det som skal bli interessant å se, er hva som kommer fra statsråden når det gjelder denne forskriften. Forskriften ble vel i sin tid opprettet for bl.a. å beskytte tapperiet til Vinmonopolet mot konkurransen fra såkalte billigviner fra utlandet. Det argumentet er helt klart borte i og med den endringen som har skjedd med Vinmonopolet og Arcus. Jeg håper statsråden tar dette med seg i vurderingen.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-01-19:
Jeg må få si til statsråden, på bakgrunn av det svaret som ble gitt her, at det da er interessant det man kan lese i budsjettet, at regjeringspartiene går inn for en kraftig reduksjon i avgiftene når det gjelder hetvin og sterkvin, mens man på grunn av de 12 kronene som det her faktisk er snakk om for bag-in-box-vinsortene, vil bruke alkoholpolitiske argumenter for nok en gang å se på denne saken. Og kanskje er det det som er grunnen til at man faktisk ønsker å opprettholde denne forskriften. Jeg håper likevel at det blir som sosialministeren sier, at man vil vurdere denne forskriften, og jeg håper den vil bli fjernet. Men jeg må si at når det gjelder de alkoholpolitiske argumenter, er det ikke helt sammenheng her, når man ser på prisreduksjonen for sterkvin og hetvin, samtidig som man faktisk vil opprettholde det høyeste prisnivået for vinprodukt som har lavere alkoholstyrke.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-01-19:
Jeg vil få lov til å stille sosialministeren følgende spørsmål: «Ifølge en pressemelding fra Sosial- og helsedepartementet avviser Regjeringen ESAs alkoholkrav om at blant annet «rusbrus» og øl med samme alkoholprosent må behandles likt. Dette innebærer at «rusbrus» må kunne selges i butikk som øl. Statsråden skriver at «ved sida av øl, finst det produkt på marknaden som i stor grad appellerer til ungdom på grunn av smaken og marknadsføringa». Hva er det statsråden legger til grunn for denne påstanden?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-01-19:
Nå må jeg nok innrømme at jeg ikke har smakt på disse rusbrusene, og det var interessant å høre hvordan statsråden karakteriserte smaken på dem. Men det som jeg vil spørre statsråden om i denne sammenheng, gjelder det at man viser til markedsføringsøyemed her, at man er redd for at markedsføringen av disse produktene fører til en lavere debutalder. Tror egentlig statsråden at folk begynner å drikke tidligere fordi det er en interessant utforming på flasken som eventuelt står i butikken? Det er det ene. Det andre gjelder de lover og regler som vi har for salg av alkoholholdige drikkevarer i Norge. Der er det helt klare regler som går på alder og også på de forskjellige utsalgsstedene. Tror statsråden at man ved å opprettholde dette forslaget som man har, utsetter debutalderen for alkohol?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-01-19:
Statsråden sier i sitt svar at hun viser til undersøkelser som viser dette. Da vil jeg gjerne vite: Hvilke undersøkelser er det statsråden viser til, som kan fortelle oss at man får en lavere debutalder når det gjelder rusbrus og alkohol? Undersøkelser som jeg har sett, viser nemlig at veldig få debuterer ved bruk av rusbrus. Jeg vil bare vite om statsråden kan fortelle meg det, slik at jeg også får lese de samme undersøkelsene som sosialministeren, som viser en tidligere debutalder, og som viser hva man drikker ute på restauranter. De fleste alkoholholdige drikkevarene nytes når vi er ute på restauranter, for det er som regel der man har bevillingene, eller man drikker i sitt eget private hjem. Så spørsmålet mitt til statsråden er: Kan du fortelle meg hvilke undersøkelser du viser til, som påpeker at man vil få en lavere debutalder på grunn av rusbrus?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-01-19:
Etter gjeldande føresegner for innkjøpsverksemda i A/S Vinmonopolet skal prisane fastsetjast slik at utsalsprisen er den same uavhengig av om eit produkt blir selt i vanleg flaskestorleik eller annan flaskestorleik eller emballasje. Det er med andre ord alkoholpolitiske omsyn som ligg bak føresegnene. Det gjer at forbrukarane ikkje får nokon prisfordel – dvs. rabatt – når alkohol kan seljast billegare i større volum og annan emballasje, som t.d. i bag-in-box, som representanten Nesvik spør om. Vinmonopolet har i brev til departementet av 4. januar i år gjort greie for sitt ynske om at føresegna blir oppheva, og grunngjev dette med endra forhold frå den gongen føresegna vart gjeven. Det blir peika på at overføringa av ekstrafortenesta på pappvin frå Vinmonopolet til grossistane har ført til ei kunstig marknadsvriding til fordel for grossistar som leverer pappvin. Vidare meiner Vinmonopolet at den forventa prisnedgangen ikkje vil vera så stor at det vil skapa noko alkoholpolitisk problem i form av større forbruk, at ein prisnedgang på svakvin vil medverka til at grensehandel og illegal omsetning får skjerpa konkurranse frå legal omsetning, og at komsumet blir vridd frå sterkare til svakare drikkar. Denne saka vil eg sjå nærare på. Eg tek sikte på å gjera greie for ei mogleg endring i samband med revidert nasjonalbudsjett.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-01-19:
Som det går fram av mitt fyrste svar, er føresetnadene for føresegna endra. På det punktet deler eg representanten Nesvik sitt syn. Det er òg det som gjer at eg vil sjå nærare på dette. Når det elles gjeld alkoholpolitiske omsyn i dei forslaga vi handterer, kan det nok vera at våre vegar skilst – som dei av og til òg har gjort før. Eg vil understreka at eg er oppteken av ein alkoholpolitikk som tek omsyn ikkje berre til tilgjenge, ikkje berre til nokre kroner frå eller til på pris, men som òg tek omsyn til den samanhengen som er mellom tilgjenge, forbruk og skadar.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-01-19:
Lat meg klara opp i to forhold. For det fyrste: Dei endringane som skjedde i avgiftene frå Regjeringa si side, var eit forsøk på å få til eit meir ryddig og rettferdig avgiftssystem. Det svaret som eg gav representanten Nesvik i dag, er vel nettopp eit eksempel på at Regjeringa, i ei tid med endra føresetnader, er villig til å sjå på situasjonen på nytt. Og det er det eg har sagt her. Eg har faktisk ikkje stått og forsvart eksisterande system ut frå ei alkoholpolitisk grunngjeving på dette feltet. Det var det som var grunnen før, men det er no endra, og eg går difor inn og ser på denne saka på nytt. Men det eg ynskjer å understreka, og som eg synest er viktig å understreka, er at det er eit aukande engasjement, ikkje minst ute i dei ulike lokalsamfunna, og ei stor uro når det gjeld dei unge. Alkoholforbruket aukar, og skadane aukar i dette landet. Det må vi òg ta på alvor.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-01-19:
Det er rett, slik representanten Nesvik seier, at Regjeringa har svart EFTA sitt overvakingsorgan, ESA, at vi frå norsk side held fast på synet om at alkoholpolitiske omsyn skal styra alkoholpolitikken, og at dei norske reglane ikkje er i strid med EØS-avtalen. Bakgrunnen for saka er at ESA i oktober i fjor sende ei grunngjeven fråsegn til den norske regjeringa. I fråsegna hevda ESA at dei norske reglane som opna for ulik behandling av alkoholhaldige drikkar med likt alkoholinnhald, er i strid med reglane i EØS-avtalen om fri flyt av varer. ESA meiner t.d. at rusbrus og øl med same alkoholprosent må behandlast likt. Det vil m.a. seia at rusbrus må kunna seljast i butikk som øl, og ikkje berre på Vinmonopolet, slik ordninga er i dag. Ved sida av øl finst det ei rekkje produkt med same alkoholinnhald på marknaden som på grunn av smak og marknadsføring i stor grad appellerer til ungdom. Eg tenkjer her i særleg grad på den samansette gruppa med drikkar som gjerne blir omtalt som rusbrus eller alcopops. Rusbrus kan vera basert på brennevin, vin eller øl. Desse drikkane er som oftast søta opp med sukkertilsetjingar og smakar til vanleg svært likt brus. Denne smaken er i høg grad eigna til å skjula alkoholstyrken i drikken. Vidare rettar marknadsføringa av rusbrus seg i hovudsak mot ungdom. Drikkane får namn, flaskene form og etikettane grafiske uttrykk som i særleg grad tiltrekkjer seg unge menneske. Forsking frå Statens institutt for alkohol- og narkotikaforskning, SIFA, viser vidare at forbruket av desse drikkane kjem i tillegg til forbruk av andre alkoholhaldige drikkar, f.eks. øl. I Dokument nr. 8:85 for 1997-98 føreslo representanten Fridtjof Frank Gundersen at norsk lovgjeving skulle tilpassast for å likebehandla vin og øl med same alkoholstyrke når det gjeld omsetning. Dette forslaget vart avvist av stortingsfleirtalet i vedtak den 2. juni 1998, som viste til at det ligg føre nok alkoholpolitiske grunngjevingar til å halda ved lag forskjellsbehandlinga innanfor EØS-avtalen. Eg er uroleg for at ei omlegging av regelverket i samsvar med haldninga til ESA vil føra til større totalforbruk blant unge menneske, gjera debutalderen for alkohol lågare og opna vegen for at alkoholhaldige drikkar når fram til nye og yngre brukargrupper. Det er ei utvikling Regjeringa ikkje ynskjer. Med alt det engasjementet som er lokalt i kommunane for å styrkja det førebyggjande arbeidet, engasjement frå foreldre, skule, organisasjonar og folkevalde, er det mi oppfatning at ei slik utvikling ynskjer heller ikkje små og store lokalsamfunn i landet vårt.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-01-19:
I denne saka held eg meg til undersøkingar og rapportar som viser at det er samanheng mellom utforming, smak og marknadsføring overfor ungdom og at ungdom faktisk prøver ut desse ulike nye produkta. Det er ikkje for ingenting at undersøkingar viser at det er ungdom som i størst grad nyttar rusbrus. Det er òg slik at blant den yngste gruppa, frå 15 til 19 år, er det vanlegare å drikka rusbrus heime og hjå vener. Forsking frå SIFA viser at rusbrus i stor grad blir selt på diskotek, kafear, restaurantar og andre plassar der ungdom til vanleg møtest, men altså fyrst og fremst blir tilbydd heime for dei yngste. Då synest eg Vinmonopolet handterer aldersgrensene greitt slik som situasjonen er i dag.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-01-19:
Eg held meg til undersøkingar som bl.a. er publiserte via Statens institutt for alkohol- og narkotikaforsking, og som fokuserer på kven det er som prøver ut rusbrus. Når det gjeld debutalderen, deler eg representanten Nesvik si vurdering, at det er fleire faktorar som spelar inn på den. Blant anna er det påvist no i seinare tid, av f.eks. forskar Willy Pedersen, at foreldre som tilbyr sine eigne barn alkohol heime, gjer dei ei bjørneteneste. Der er det stor fare for lågare debutalder, høgare konsum tidleg og utprøving av andre stoff i neste fase. Poenget er ei lovgjeving som tek omsyn til ungdom.
Børge Brende (Høyre), 2000-01-19:
«Flere og flere av korridorene på RiT tilrettelegges nå for at det skal ligge pasienter permanent på gangen. Det bygges nå alarminstallasjoner for pasientbruk på korridorene. RiT er inne i en vond sirkel, og brannvernleder viser til at korridorene er rømningsvei ved brann, og at det i sykehuskorridorene ikke skal forekomme hindringer. Dette skjer samtidig som statsråden over flere år har redusert tilskuddet til regionsykehusene. Vil statsråden ta ansvar for situasjonen ved landets sykehus, og deriblant RiT?»
Børge Brende (Høyre), 2000-01-19:
Det er ikke noen tvil om at bl.a. regionsykehusene trenger økt tilskudd. Det er ikke mulig å trylle for ledelsen ved de ulike sykehusene, og mange pasienter får et altfor dårlig tilbud, også et uverdig tilbud. Det som gjør meg ekstra fortvilt, er at den byråkratiske kvernen maler meget langsomt. Jeg tok i høst, tidlig i vinter, opp med helseministeren situasjonen ved medisinsk avdeling ved Regionsykehuset i Trondheim, som også fylkeslegen påpekte. Fylkeslegen gikk så langt som til å si at det konstante overbelegget av pasienter gjennom flere år fører til infeksjonsfare, er uverdig og går på rettssikkerheten løs. Så har denne rapporten gått gjennom systemet, og hva har kommet ut av det? Jo, nemlig det at nå blir korridorer pasientrom på permanent basis. Så legger helseministeren skylden på fylkeskommunen. Men er det ikke et overordnet ansvar å skjære gjennom og si at sånn kan vi ikke ha det i Norge i år 2000?
Børge Brende (Høyre), 2000-01-19:
Helseministeren tok avstand fra at det var en «langsomt malende kvern». Poenget var at det har kommet pålegg til Regionsykehuset i Trondheim om at man skal rydde opp i situasjonen med korridorpasienter, med infeksjonsfaren ved medisinsk avdeling, med at rettssikkerheten for pasientene blir rammet. Det pålegget er kommet. Men hva ble tilsvaret til det pålegget? Det ble nemlig at man gikk enda lenger i å utvide antall korridorpasienter. Pålegget kom da, like etterpå, sa helseministeren. Men hva skjer nå? Jo, man skal bare institusjonalisere at man skal ha korridorpasienter, bryte brannvernforskriftene. Det er en høyblokk med mange, mange etasjer, pasienter ligger i korridorene, og ved et eventuelt branntilløp vil det være en meget uholdbar situasjon. Og så sier helseministeren at dette må da fylkeskommunen ordne opp. Er ikke dette et bevis på at fylkeskommunen ikke er den rette enhet til å styre sykehusene, og at problemet nå er at helseministeren ved enhver anledning kan løpe fra ansvaret og skylde på andre? Noen må begynne å ta ansvar for et Sykehus-Norge som ikke holder mål.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-01-19:
Det er riktig at representanten Brende den 1. desember tok opp dette spørsmålet. Allerede den 22. desember er fylkeslegens rapport ferdigbehandlet i Helsetilsynet, og Helsetilsynet har gitt et varsel om pålegg, som er varselet om den sterkeste sanksjonsmulighet som tilsynsmyndighetene har. Jeg vet ikke om det er å karakterisere som en langsomt malende kvern. Jeg synes ikke det. Men når det er sagt, vil jeg si at jeg deler den oppfatning som representanten Børge Brende gir uttrykk for: Korridorpasienter er ikke en situasjon som er verdig for våre sykehus som noen permanent løsning. Derfor gir jeg min fulle støtte til det press som tilsynsmyndighetene nå legger på sykehuseier for å rydde opp i situasjonen. Det er én del av det å ta ansvar. Videre tar jeg ansvar for gjennomgangen av sykehusenes økonomi, og jeg tar ansvar for å følge opp overbeleggsituasjonen generelt i forhold til sykehuseierne for øvrig.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-01-19:
Jeg har respekt for at Høyre ved gjentatte anledninger forsøker omkamp om ansvarsdelingen i Helse-Norge, men jeg aksepterer ikke en kritikk for at jeg faktisk forholder meg til den ansvarsdelingen som et flertall, mot Høyres stemmer, i denne sal har vedtatt at vi skal ha. Når det så gjelder varsel om pålegg til Sør-Trøndelag fylkeskommune, er det jo interessant at representanten Brende allerede kjenner til fylkeskommunens tilsvar. Fylkeskommunen har fått en frist til 1. februar med å gi sitt tilsvar til fylkeslegen og til Helsetilsynet, og det er på det grunnlaget Helsetilsynet og eventuelle andre bør vurdere gehalten i de tiltak som fylkeskommunen har til hensikt å sette inn. I hvert fall må jeg forholde meg til det.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-01-19:
Jeg kan forstå representanten Sjølis reaksjon på de oppslagene hun refererte til i Dagsavisen, for de gav inntrykk av at intet var skjedd etter at hun tok opp spørsmålet i Stortinget den 14. desember. Men det fremgår av mitt første svar at det faktisk ikke er riktig, og at man straks man var blitt kjent med situasjonen fra departementets side, tok initiativ for å sikre tilbudet på kort sikt. Jeg er enig i at de forslag som er kommet fram, og som er nevnt av Sjøli, om utdannings- og rekrutteringssituasjonen og definisjonen av disse avdelingene, er spørsmål som nå bør vurderes. Det er både personellmessige og bygningsmessige begrensninger som vi står overfor i den situasjonen. Men når de berørte er kalt inn til et møte i morgen for å drøfte hvilke tiltak som er nødvendige, må jeg be om respekt for at jeg som fagstatsråd faktisk vil avvente deres tilråding.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-01-19:
Jeg vil bare si kort at jeg er enig i at det er naturlig at det blir gitt en tilbakemelding til Stortinget om hvordan denne situasjonen utvikler seg, hvordan den håndteres og hvilke konkrete forslag det er aktuelt å iverksette.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-01-19:
Sosial- og helsedepartementet er kjent med at en overlege ved Rikshospitalet har vært i møter med enkelte medlemmer av Stortingets sosialkomite og gitt faglig informasjon. Departementet er videre kjent med at det i ettertid har vært en dialog mellom Rikshospitalets direktør og den aktuelle overlege, og også mellom representanten Alvheim og Rikshospitalets direktør. Departementet er videre kjent med at Rikshospitalets direktør, da han fikk kjennskap til møtene, overfor overlegen uttrykte at disse hadde vært ureglementert og uheldige. Rikshospitalets direktør har senere, etter å ha mottatt supplerende informasjon om de aktuelle møter, beklaget denne omtalen. Direktøren har presisert at det er viktig for ledelsen ved sykehuset å være orientert på forhånd når ansatte ved Rikshospitalet, i kraft av det å være ansatt ved sykehuset, har møter med Stortinget eller noen av dets organer. Det var kontakt mellom departementet og direktøren om spørsmålet, men den korreks som opprinnelig ble gitt fra Rikshospitalets direktør, ble ikke gitt etter anmodning fra Sosial- og helsedepartementet. Jeg vil likevel uttrykke at det er ønskelig og nødvendig at de ulike statsinstitusjoner fremstår ryddig utad. I så måte verdsettes det arbeid Rikshospitalets direktør gjør, og den lojalitet som i stor grad preger den institusjon han leder. Jeg vil derfor uttrykke støtte til direktøren når han har presisert behov for å være orientert på forhånd når ansatte ved sykehuset, i kraft av sine ansettelsesforhold, har møter med stortingsorgan eller representanter. En slik praksis, som jeg vil anse som naturlig, skal selvsagt ikke være til hinder for at all nødvendig og relevant faglig informasjon tilflyter Stortinget.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-01-19:
Jeg er glad for at representanten Alvheim bekrefter den retningslinje som det er bred enighet om når det gjelder den offisielle kontakt mellom statsetater og stortingskomiteer. Jeg tar videre til etterretning det representanten Alvheim sier om sin egen kontakt med helsepersonell, og har ikke noe å bemerke til det. Derimot mener jeg at ryddighetshensyn innad i en statsetat tilsier at en etatsleder med rette bør kreve å bli informert dersom medarbeidere i hans stab velger å møte representanter for Stortinget i en eller annen form. Den ryddighet tror jeg alle parter vil være tjent med, men det skal ikke hindre den frie flyt av informasjon, som jeg nevnte i mitt første svar.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-01-19:
Jeg tror ikke uenigheten mellom representanten Alvheim og meg er slik man kunne få inntrykk av gjennom den siste merknaden fra representanten Alvheim. Det jeg sa, var ikke at det var viktig for ledelsen ved sykehuset på forhånd å ha godkjent en slik kontakt, men at det var viktig for ledelsen å være kjent med en kontakt som ansatte i kraft av det å være ansatt ved sykehuset, har. Det er noe helt annet enn at man skal være tvunget til å innhente forhåndssamtykke.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-01-19:
Det er ikke slik som representanten Langeland nå fremstiller det, at man bare har ventet i årtier uten å foreta seg noe, uten å trekke noen konklusjoner. Myndighetene har faktisk tatt dette på alvor, foretatt en utredning, som konkluderte med et forslag til en forvaltningsstrategi. Den forvaltningsstrategien har Regjeringen sluttet seg til, lagt fram for Stortinget – og Stortinget sluttet seg til den så sent som våren 1998. Regjeringen forpliktet seg til å videreføre forskningen og følge med på utviklingen, så man har en aktiv holdning til dette. Jeg kan ikke svare helt presist på når man vil foreta nye oppsummeringer av forskningen og av arbeidet til den arbeidsgruppen som ble nedsatt i 1999, men jeg skal i hvert fall love at vi fra departementets side skal følge tett på. Og i den grad det kommer ny kunnskap som tilsier en annen forvaltningsstrategi enn den Stortinget har sluttet seg til, vil vi selvfølgelig komme til Stortinget med forslag til det.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-01-19:
Jeg må konstatere at representanten Langeland og jeg – og også størstedelen av Stortinget, så vidt jeg husker hele Stortinget, men det skal jeg sjekke – er uenige om hvor tøff den forvaltningsstrategien som ble valgt, skulle være. Men det er jo faktisk det Langeland etterlyser, man har gjort, man har på grunn av usikkerheten valgt å anbefale noen tiltak. Så mener kanskje representanten Langeland at man burde gått lenger i å anbefale tiltak. Men det er det man har funnet grunnlag for etter grundige utredninger, samtidig som man har forpliktet seg til videre forskning – som man bør gjøre når det er usikkerhet om man anvender en føre var-strategi. Jeg fastholder at i den grad det er grunnlag for å endre den stortingsvedtatte strategien, skal Stortinget få forslag om det.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-01-19:
Bruk av radioaktive kilder i dagens oljevirksomhet er omfattende og mangfoldig, og staten har viktige funksjoner med hensyn til å ivareta sikkerhet, overvåking, produksjon og økonomi. Det er røntgenloven av 1938 og regelverk gitt i medhold av denne som regulerer Strålevernets kontroll med radioaktivt materiale på norsk sokkel i dag. Stortinget har for tiden Regjeringens forslag til ny strålevernlov til behandling. Et eventuelt forbud mot bruk av slikt materiale måtte hjemles i medhold av dette regelverket inntil ny strålevernlov er vedtatt. Representantens spørsmål har vært forelagt Strålevernet. Et forbud vil generelt fordre at det finnes alternative metoder som gir både mindre risiko og samme eller bedre resultat. Statens Strålevern vurderer det slik at tiden ikke er moden for et generelt forbud mot bruk av radioaktive kilder på dette feltet i dag. Strålevernet mener likevel at framtidig teknisk utvikling kan føre til at endringer innen oljevirksomheten, som på hvilket som helst annet område der stråling brukes, kan føre til redusert bruk av denne teknologien. Dagens vurdering av bruk av stråling og radioaktive kilder i Norge reguleres i medhold av tre internasjonalt aksepterte grunnprinsipper, som også er nedfelt i forslaget til ny strålevernlov, Ot.prp. nr. 88 for 1998/99: 1. All strålebruk skal være berettiget, i den forstand at fordelene ved bruken skal være større enn de risikoer som bestrålingen kan medføre.2. Strålebruken skal være optimalisert, det vil si at stråledosene forbundet med bruken skal holdes så lavt som med rimelighet kan oppnås.3. Stråledoser skal ikke overstige fastsatte grenser. Strålevernets løpende engasjement mot så vel oljevirksomheten som landbasert virksomhet fokuserer på grunnprinsippene 2 og 3, dvs. kontrollere at strålebruken er optimalisert, og at stråledoser holdes så lavt som mulig og innenfor fastsatte grenser. Vurdering av berettigelse vil måtte ha et bredere perspektiv enn det rent strålefaglige og vil berøre flere myndigheter og interessegrupper. Statens stråleverns tilsyn med oljevirksomheten skjer i et formalisert samarbeid med Oljedirektoratet, og krav og pålegg på dette området skjer i forståelse med begge etater. Når det gjelder oljevirksomheten, kan det generelt sies at internkontrollrutinene rundt strålebruken er god. Samtlige arbeidstakere som arbeider med strålekilder, bærer persondosimeter som registrerer strålebelastningen man utsettes for, og de stråledoser som er involvert, ligger godt innenfor så vel norske grenser som internasjonale normer.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-01-19:
At forbruket i Norge er høyt, skyldes jo at vi er en oljenasjon, og at vi har en høy produksjon på dette området. Det er jo ikke slik at det skyldes at tilsynet er for dårlig. Når kontrollinstanser avdekker feil, slik representanten Langeland viste til, så er jo det et uttrykk for at tilsynet faktisk fungerer, og ikke det motsatte. Men når det er sagt, vil jeg overfor Strålevernet be om en vurdering av hvorvidt det er behov for endringer i kontrollrutinene basert på de erfaringer man har fra de senere år.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-01-19:
Spørsmålet som reises, reguleres ikke direkte av helsepersonellovgivningen. Uten at jeg kjenner til enkelthetene eller kan kommentere direkte den episoden som er beskrevet av representanten Andersen, er det klart at vegtrafikkloven også gjelder for legevaktkjøring. Den generelle aktsomhetsplikten i vegtrafikkloven § 3 gjelder for all trafikk med motorvogn. Innholdet i aktsomhetsplikten er: «Enhver skal ferdes hensynsfullt og være aktpågivende og varsom så det ikke kan oppstå fare eller voldes skade». Justisdepartementet opplyser at bestemmelsen gjelder for alle, også yrkessjåfører. I situasjoner der legen av ulike årsaker er indisponert til å føre et kjøretøy, må det etableres alternative transportordninger, slik at legen kan få undersøkt pasienten på forsvarlig måte. Pasienten kan f.eks. transporteres til legen bl.a. ved hjelp av ambulansetjenesten eller ved bruk av drosje. Dette må den enkelte lege vurdere nødvendigheten av i hvert enkelt tilfelle. Alternativt må legen kunne vurdere bruk av drosje for å få gjennomført nødvendige legebesøk hos pasienter. Det er også en mulighet for at legevaktleger rykker ut til alvorlig syke pasienter ved bruk av ambulansetjenesten. Legeloven § 25 om forsvarlig virksomhet omfatter også legevirksomhet utført i tilknytning til legevaktarbeid. Dersom en lege vurderer at vedkommende ikke er i stand til å ivareta sine forpliktelser under legevakt på en forsvarlig måte, må vedkommende sørge for at pasienten blir tilbudt forsvarlig behandling ved hjelp av annen allmennlege eller ved bruk av spesialisthelsetjenesten, f. eks. akuttmedisinske poliklinikker eller sykehus. Jeg er godt kjent med at mange leger i kommunehelsetjenesten har stort arbeidspress knyttet til legevaktarbeid. Det er i flere sammenhenger påpekt at vaktbyrden for allmennleger er stor, og av mange antatt som en av de viktigste årsakene til en dårlig stabilitet i og rekruttering til allmennlegetjenesten. Jeg har derfor satt i gang flere tiltak for å bedre på situasjonen. Ett av tiltakene er tilskudd til legevaktsamarbeid for å stimulere til interkommunale legevaktordninger. Siktemålet med slike ordninger er i første rekke å redusere vakthyppigheten og dermed den samlede arbeidsbelastningen ved at legene fra de samarbeidende kommuner sammen betjener et større distrikt. Arbeidsbelastningen reduseres også ved at det ofte opprettes stasjonære vaktstasjoner, hvor pasientene tas inn til undersøkelse og behandling, slik at sykebesøk for legene reduseres. Jeg er også kjent med at allmennlegedekningen i enkelte kommuner ofte gjør det nødvendig at ordinært legearbeid må utføres på dagtid etter nattevakt. Kommunene bør her tilstrebe en organisering av legevaktarbeidet slik at det kan tas fri dagen etter vakt, og videre at det legges opp til arbeidsordninger som gir mulighet for tilstrekkelig hvile før deltakelse i vaktarbeid.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-01-19:
Jeg har svart på det prinsipielle spørsmålet som representanten Andersen reiste. Den meningsytring som representanten Andersen nå kommer med, gjelder den konkrete saken, som hører inn under annen myndighet, og den ønsker jeg ikke å kommentere nærmere.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2000-01-19:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til helseministeren: «Fagmiljøene i Oslo slår nå alarm fordi ressursene ved nyfødtavdelingene over hele Østlandet er så begrenset at det er fare for liv og helse for de nyfødte. Det hevdes at en befinner seg i en gråsone for forsvarlig drift. Fødende kvinner med alvorlige komplikasjoner kan risikere å bli sendt til Sverige eller Danmark for å føde fordi kapasiteten er sprengt ved våre egne nyfødtavdelinger. Hva vil statsråden gjøre for å sikre fødende kvinner sikkerhet for et forsvarlig tilbud?»
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2000-01-19:
Jeg takker helseministeren for svaret. Det er betryggende å høre at situasjonen har stor oppmerksomhet, og det skulle da også bare mangle. Det er andre gangen nå på fem uker at jeg tar opp dette spørsmålet. Og jeg må si jeg ble ganske forskrekket da jeg så oppslag i Dagsavisen 12. og 13. januar om at situasjonen ikke hadde bedret seg noe. Egentlig er det ikke noe nytt fra jeg tok opp dette spørsmålet før jul, bortsett fra at det er et nytt møte. Helseministeren sa at hensikten med møtet før jul var å ta opp også langsiktige tiltak. Jeg finner det litt underlig at statsråden nå ikke signaliserer til Stortinget hvilke konkrete tiltak som kan settes i verk. Vi har stor interesse av å få innsikt i det. Fagmiljøene har pekt på to konkrete områder som er problematiske. Det ene er at prematuravdelingen ikke er definert som intensivavdeling, og det andre er at sykepleierutdanningen er for dårlig. Jeg kunne godt tenke meg å høre helseministerens mening om det.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2000-01-19:
Jeg takker igjen helseministeren for svaret. Jeg har tillit til at det nå blir fulgt opp med konkrete tiltak. Min forundring gikk på at man sa før jul at man skulle også se på langsiktige tiltak, men at det ikke hadde kommet fram noe. Jeg er glad for at helseministeren vil se på de to områdene jeg nevnte, bemanning på intensivavdelingene og at grunnutdanningen i sykepleien når det gjelder barnemedisin, faktisk er for dårlig, slik fagmiljøene vurderer det. Jeg håper nå at Stortinget også kan få en tilbakemelding om hvilke tiltak som nå settes i verk, så vi også har en mulighet til å følge med på den alvorlige situasjonen som har oppstått når det gjelder spesielt syke nyfødte i østlandsområdet.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-01-19:
Jeg skal få stille den ærede helseminister følgende spørsmål: «En overlege ved Rikshospitalet har fått korreks fra sin direktør etter at han på anmodning har møtt enkelte medlemmer av Stortingets sosialkomite og gitt faglig informasjon. Er korreksen gitt etter anmodning fra Sosial- og helsedepartementet?»
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-01-19:
Jeg takker for svaret. For ordens skyld vil jeg nevne at når det er snakk om formelle møter mellom sosialkomiteen og representanter fra statlige etater, så er sosialkomiteen nøye med å sikre at dette skjer i forståelse med en statsråd, som ansvarlig overfor Stortinget på det aktuelle saksfelt. Dette er i samsvar med gjeldende spilleregler. Jeg reagerer imidlertid ganske kraftig når direktøren i brevet til angjeldende overlege skriver at «all kontakt av hospitalansatte» i forhold til Stortingets medlemmer, Stortinget og statsråden skal være kjent for direktøren. Jeg vil si det såpass klart og tydelig: Jeg har ikke til hensikt å spørre verken direktører eller helseminister når jeg ønsker kontakt med helsepersonell, det være seg i vanlige offentlige sykehus eller i statssykehus, og jeg forutsetter at helseministeren er enig med meg i det.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-01-19:
Jeg var ikke særlig godt fornøyd med siste del av helseministerens svar nå. For det er klart at hvis det skal være slik at om jeg ringer en lege på Rikshospitalet og ber om faglig informasjon, og vedkommende overlege skal gå til direktøren og spørre om han kan få lov å gi meg informasjonen, så vil det føre til at jeg ikke fritt får den informasjonen som jeg mener jeg har krav på, også som leder i sosialkomiteen i dette storting. Her må helseministeren etter mitt skjønn prøve å rydde opp med Rikshospitalet og andre statsetater, slik at uformell kontakt mellom Stortingets helsepolitikere og ansatte også ved statssykehus kan skje uten at direktøren på forhånd skal forespørres. Dette er et åpent samfunn – som jeg håpet vi hadde fått i dette landet nå.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-01-19:
Eg vil gjerne stilla følgjande spørsmål til helseministeren: «Ulike forskningsrapporter påpeker at elektromagnetisk stråling fra høyspentledninger kan være helsefarlig. Det er imidlertid forskere som mener det er vanskelig å påvise en sammenheng, selv om det ikke kan utelukkes. I en konkret sak i Stavanger-området mener en beboer at så vel han som hans husdyr er rammet av strålingen fra høyspentledninger som går over eiendommen hans. Hva gjør statsråden for å avdekke om det finnes sammenheng, eventuelt kan det bli aktuelt å pålegge nedgraving av ledninger?»
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-01-19:
Eg takkar for svaret. Lat meg ta utgangspunkt i at for meg verkar det som om det er økonomien som styrer stort sett alt innanfor denne bransjen. Det er dyrare å legge kablar i jorda, og det er dermed økonomien som avgjer om ein gjer dette eller ei. Me har mangla kunnskap på dette området i fleire tiår. Det er ikkje skjedd noko nytt. Det har ikkje kome nye konklusjonar, ein opererer berre med den same uvissa som ein har operert med dei siste 20 åra. Då er det interessant, synest eg, å få vite kva tidshorisont det er når det gjeld desse prosjekta, både Effekt-programmet og arbeidet til den gruppa som er sett ned av helseministeren. Kva tidshorisont opererer me med her? Me har halde på å forska på dette så lenge at nå må ein snart begynna å trekka nokre konklusjonar. Somme har prøvd i andre land, men nå ønskjer eg at helseministeren skal svara på kva tidshorisont han ser for seg i denne saka.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-01-19:
Noko av hovudpoenget i mitt oppfølgingsspørsmål var at det er kostnadene ved å grava ned kablar som gjer at ein på ein måte ikkje får fart i arbeidet med å få sikrare ordningar. Der har ein jo mulegheit til å påverka i forhold til dei som bygger ut leidningsnettet, nettopp for å kunna operera meir innanfor føre var-prinsippet, for som statsråden seier, er det noko av problemet her. Ein opererer ikkje innanfor føre var-prinsippet. Det er ei uvisse knytt til dette, og då må uvissa kome folk til gode ved at ein i form av klare meiningar frå bl.a. helseministeren si side gjev beskjed til utbyggaren, sånn som ein for så vidt gjorde i 1995 i forhold til retningslinjene, om at her gjeld ikkje føre var-prinsippet, her er det ei uvisse. Då må helseministeren si haldning vera klar; her må ein setta i verk visse tiltak.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-01-19:
Eg vil gjerne stilla helseministeren eitt spørsmål til: «Ifølge Statens strålevern er oljevirksomheten i Norge en storforbruker av radioaktivt materiale. Det er også avdekket at det svært ofte skjer uhell med dette radioaktive materialet. Strålevernet sier at det finnes alternativer som kan erstatte bruken av radioaktive kilder. Vil statsråden sørge for at det nedlegges forbud mot bruk av radioaktivt materiale på norsk sokkel?»