trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bent Høie (Høyre), 2013-02-12:
Jeg vil takke for en god diskusjon. Flere har referert til dakapo i diskusjonen, og det er riktig at denne saken har vært diskutert i Stortinget flere ganger. Det er da interessant å se at når Riksrevisjonen i sin rapport setter spørsmålstegn ved om regjeringen har informert og involvert Stortinget nok i denne prosessen, viser Helse- og omsorgsdepartementet til en rekke saker der Stortinget har vært involvert, og det handler nesten utelukkende om initiativ opposisjonen har tatt for at Stortinget skal bli orientert om situasjonen. Det er snakk om spørsmål, interpellasjoner og henvendelser om redegjørelser. Hadde ikke opposisjonen tatt den typen initiativ, hadde denne omstillingen i norsk helsevesen, som jeg mener er den største omstillingen gjennomført i norsk helsevesen noen gang – som så til de grader berører ansatte og pasienter direkte – knapt vært omtalt i de årlige budsjettene. Derfor er jeg enig når statsråden og andre viser til at det har vært store omstillinger i andre helseforetak også, men jeg mener at denne endringen som har foregått i Helse Sør-Øst, knyttet til hovedstadsprosessen, allikevel er i en særstilling i omfang ved at den berører så direkte både pasienter og ansatte. Historien, og oppfølgingen av Riksrevisjonens rapport, skal vi selvfølgelig komme tilbake til. Helse- og omsorgsministeren tok i sitt svar opp noen spørsmål som det er politisk uenighet om. Ett av temaene var spørsmålet om organiseringen av helsevesenet – styringssystemet. Det er en interessant diskusjon når en ser på denne prosessen. Jeg mener det er grunn til å stille spørsmål ved i hvor stor grad styrene ved Ahus og Oslo universitetssykehus har hatt evnen til å være tydelige på hvorvidt de rammebetingelsene de hadde for denne omstillingen, var på plass eller ikke. Jeg mener at dagens organisering, med regionale helseforetak der en hadde ansatte direktører sittende i styrene, undergravde styrenes mulighet til å være de reelt styrende i virksomheten. Med Høyres styringsmodell – der en ikke hadde hatt dette mellomliggende nivået, men der styrene ved Ahus og Oslo universitetssykehus hadde vært de reelt styrende – tviler jeg på at styrene hadde vært villig til å gå inn i disse store endringene uten å ha gitt beskjed til eier om at rammebetingelsene ikke var på plass.
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2013-02-12:
Det er dokumentert at abortklagenemnda de siste årene har innvilget søknader om senabort som er i strid med gjeldende lovverk. Det er også dokumentert at det ved minst ett tilfelle i 2012 ble utført et abortinngrep der fosteret viste klare tegn til liv i tre timer etter inngrepet. I dette tilfellet ble det ikke gitt noen form for livreddende behandling. Det er å håpe at de innstramminger i regelverket som Helsedirektoratet har foretatt, vil medføre at slike situasjoner ikke oppstår i framtiden. Likevel er ikke dette noe vi kan være 100 pst. sikre på. Lignende tilfeller ble avdekket ved Haukeland sykehus i 1994, uten at praksis ble endret. Kan statsråden gi et signal om hvordan helsepersonell skal forholde seg hvis lignende situasjoner skulle oppstå ved norske sykehus i framtiden? Skal det gis livreddende behandling, eller skal helsepersonell forholde seg passive til livstegnene hos fosteret opphører?
Thomas Breen (Arbeiderpartiet), 2013-02-12:
Aller først vil jeg si at jeg er enig i det som er sagt om saken som helhet fra Arbeiderpartiets representant og statsråden – og for så vidt fra Fremskrittspartiets representant. Jeg har noen spørsmål når det gjelder det Høyres representant Høie framførte som begrunnelse for sitt forslag, altså rundt § 2 c. I den begrunnelsen er det et par spørsmål som dukker opp der jeg ikke helt skjønner hva Høyre egentlig mener. For det første begrunner man intensjonen i endringen med at noen opplever en diskriminering med dagens lovverk. Jeg skal la det ligge, men det er interessant i mange perspektiv i denne sal. Det andre går på hvordan man praktiserer regelverk. Det er det interessante både i diskrimineringsperspektiv og fordi regelverket gjelder. Når man da, som Høyre nå ønsker, fjerner § 2 c som et selvstendig kriterium, men samtidig sier at det ikke skal ha noen praktisk betydning, hadde det vært interessant å høre hvordan man da mener at det skal bli mindre diskriminering. Det er det ene. Det andre er hvordan man mener man skal praktisere det. I dag er det fem selvstendige kriterier som girmulighet for abort etter uke 12. De fire andre kriteriene handler utelukkende om mors tilstand – fysisk, psykisk eller sosialt – eller om graviditeten har kommet som konsekvens av voldtekt eller incest. Det eneste kriteriet som angår barnets helse, er § 2 c. Det skal man fjerne som selvstendig kriterium, men man sier likevel at det ikke skal ha noen praktisk betydning. Dette trenger en forklaring. Det andre er hvordan man skal praktisere dette i virkeligheten når disse kvinnene skal stå foran nemnda og forklare. Legger man da opp til at man må lyve hvis alt egentlig er perfekt i livet for øvrig – hvis psykisk og fysisk helse er bra, og sosiale kår er bra? Må man da legge til litt for at man skal kunne nå gjennom med begrunnelsen for hvorfor man ønsker å avbryte svangerskapet? Det er store spørsmål rundt hvordan man da skal se for seg den praksisen, og hvordan det reelt sett skal foregå for hver enkelt kvinne, i nemnda. Det siste er det som blir en nyvinning i stedet for dagens paragraf. Forenlig med liv – hva er det? I dag har vi en rekke trisomier som naturlig avbryter svangerskap fordi fosteret ikke overlever. Vi har tre trisomier hvor man får en del overlevelse av fostre. Med f.eks. Pataus syndrom kan et foster overleve og leve opp til tiårsalderen. Er det forenlig med liv? Det er et nytt etisk dilemma Høyre da innfører. Hvordan skal man tolke den forståelsen? Er det to måneder etter fødsel, er det fem måneder etter fødsel, er det mye eller lite lidelse? Her innfører man nye etiske dilemmaer i et forsøk på å unngå å si det man egentlig mener.
Thomas Breen (Arbeiderpartiet), 2013-02-12:
Aller først bare en oppklaring av det som må være en åpenbar misforståelse i det Høie sa. Den eneste indikasjonen der det kan sies at man har et rettskrav, er § 2 c. Hvis man har påvist alvorlig sykdom hos fosteret, har man et rettskrav på abort, og nemnda har ikke mulighet til å avslå. Hvis man fjerner den, har man umiddelbart satt systemet i et spill hvor man skal inn på vurderinger, slik som ved de andre kriteriene. Det er det ene. Så man mister det rettsvernet man har i dag, når man endrer § 2 c – det er faktisk tilfellet. Så det andre som jeg tok opp, og som Høie ikke helt forsto. Når man i merknadene til Høyre f.eks. problematiserer Downs syndrom eller Turners syndrom som argument for at man ønsker en oppmykning eller en tilnærming til en annen lovhjemmel i § 2 c, hvordan skal man da tolke resten av forslaget som skal erstatte § 2 c, hvor man drar «uforenlig med liv» inn i paragrafen? For ved mange av trisomiene hvor fosteret kan overleve et normalt svangerskap og sågar leve ganske lenge, får man det dilemmaet inn i vurderingen når man skal vurdere § 2 c. Hvordan skal man tolke retten til liv, f.eks. ved Edwards syndrom, hvor de aller fleste dør i løpet av det første året, men hvor noen kan leve litt lenger? Er det innenfor eller utenfor definisjonen til Høyre? Det var mitt spørsmål. Man åpner altså på nytt en etisk debatt i forsøket på å unngå en etisk debatt rundt § 2 c, og det er det som undrer meg litt. Jeg synes at fordi dette er et vanskelig felt for alle partier – alle synes dette har dilemmaer ved seg – burde det være ganske tydelig når man først mener noe rundt en endring. Det er en kamp fra 1977 til i dag i det politiske Norge hvor man har diskutert disse dilemmaene, hvor Høyre nå, slik jeg opplever det, prøver å sminke hva man egentlig er ute etter med endringen av § 2 c. Så jeg er på ingen måte beroliget med tanke på den valgfriheten norske kvinner i dag har i forhold til lovverket, når man vil fjerne det eneste kriteriet som tar opp i seg fosterets tilstand, og faktisk det eneste kriteriet som gjør at man har regelrett rettsvern i henhold til lovverket ut fra hvordan man praktiserer det i dag.
Laila Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2013-02-12:
Flere talere og siste taler, representanten Bent Høie, har vært inne på at dagens abortlov oppleves som diskriminerende, med spesiell henvisning til diskusjonen rundt innvilgelse av senaborter mellom 12. og 18. uke og § 2 c. Måten samfunnet behandler funksjonshemmede på, er mer enn en abortlov. En abortlov er måten vi behandler det juridiske forholdet rundt svangerskapsavbrudd på. Jeg synes argumentasjonen som kommer fra Høyre, er ganske ufullstendig. Det grunnleggende spørsmålet er jo hvorfor det er mer etisk riktig å innvilge en abort på grunnlag av alvorlig sykdom for en som er f.eks. arbeidsledig, har sosiale problemer, og som vil bli godkjent i en nemnd, enn en som kanskje representerer det motsatte, med en livssituasjon som en nemnd mener bør tilsi at man bør kunne bære fram et funksjonshemmet barn. Hvorfor er det ene mer etisk riktig enn det andre? Dagens lov oppleves som diskriminerende. Diskriminerende for hvem? Det er et grunnleggende spørsmål som Høyre ikke svarer på. Jeg er veldig skeptisk til at Høyres forslag skal få gjennomslag, men det gjør det heldigvis ikke. Hvis det skulle fått gjennomslag, ville man flyttet saksbehandlingen i nemnden fra å handle om kriterier knyttet til fosteret til å handle om kvinnens fysiske og psykiske helse, livssituasjon og andre ikke-objektive faktorer. Kriteriet alvorlig sykdom hos fosteret er i hvert fall en forholdsvis objektiv faktor, mens kvinnens livssituasjon, helse, fysiske og psykiske tilstand ikke er objektive faktorer. Jeg synes at Stortinget i denne debatten fortjener at Høyre svarer på hvordan man vil takle en slik situasjon, og hvorfor man mener det ene er mer etisk riktig enn det andre.
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2013-02-12:
Situasjonen ved Ahus henger tett sammen med situasjonen som har vært ved Oslo universitetssykehus. Krevende omstillinger har pågått over flere år, og en samlet opposisjon har gjennom alle disse årene fremmet konstruktive forslag for å bidra til å løse noen av utfordringene. Jeg vil da særlig trekke fram forslag om pause i omstillingsprosessen og store investeringer i IKT som viktige forslag der regjeringen har unnlatt å komme oss i møte. Nåværende helseminister har retorisk framvist en større forståelse og imøtekommenhet enn sin forgjenger. Likevel har de store grepene eller endringene som er høyst nødvendige, dessverre uteblitt. Man kan si mye om det som har skjedd i prosessen fram til nå, men det viktigste er hvordan vi kommer ut av en situasjon der pasientene blir skadelidende av kapasitetsmangelen som har oppstått. For det er først og fremst nettopp det som er det viktige: hensynet til pasienten, trygghet og et verdig tilbud for den enkelte. Slik pasienter tidvis opplever situasjonen i dag, er ikke et velferdssamfunn verdig. Er det noe som borgere av dette landet med rette er opptatt av, er det nettopp et trygt, godt og velfungerende helsetilbud når man trenger det. I tillegg til pasientenes opplevelser er det også på sin plass å nevne ansattes frustrerende og vanskelige situasjon. Det er de som blir stående midt oppe i en krevende hverdag, samtidig med at dette så langt bare har vært diskutert – uten handling. Er det noe jeg er helt sikker på, er det at de ansatte ønsker å drive en god pasientbehandling. Den muligheten er tidvis begrenset under dagens situasjon. Fremskrittspartiet er glad for at Ahus den siste tiden har foreslått nye grep, som ombygging av pasienthotellet og nye senger på Ski sykehus, men frykter at det ikke er tilstrekkelig. Man kommer ikke utenom at befolkningsveksten i Oslo og Akershus er så stor at kapasiteten i regionen totalt sett er for liten. Dette bildet styrkes også av at det har blitt 1 700 færre sengeplasser i sykehusene under den rød-grønne regjeringen. Fremskrittspartiet mener derfor det er på grensen til uansvarlig at Stensby sykehus fases ut i en tid da kapasiteten åpenbart er for lav. Fremskrittspartiet vil derfor oppfordre statsråden til å sørge for opprettholdelse av Stensby sykehus frem til alternativ kapasitet er stilt til rådighet. Aker sykehus bør også gjenåpnes med sengeposter for å bidra til å øke den totale kapasiteten. Et annet viktig tiltak er massive investeringer i IKT og nytt, moderne utstyr som øker effektiviteten, slik at flere kan behandles. Dette har det vært snakket om i årevis, men vi har ennå til gode å se konkrete resultater. Tiden for debatt bør være forbi. Regjeringen bør nå vise handlekraft. Forslagene fra Fremskrittspartiet har de tilgjengelig. Det er bare å iverksette dem.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2013-11-12:
På vegne av representantene Hans Olav Syversen, Line Henriette Hjemdal, Hans Fredrik Grøvan og meg selv har jeg gleden av å sette fram et representantforslag om en handlingsplan mot antisemittisme.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2013-11-12:
Jeg foreslår Ulf Leirstein og Bente Thorsen.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2013-11-12:
Det er ikke meningen å forlenge møtet unødig, jeg vil bare gi en kort orientering om hva dette dreier seg om. Det ble foretatt en omfattende revisjon av Stortingets forretningsorden i 2012 og 2013. Da oppsto det enkelte henvisningsfeil og uklarheter i forretningsordenen og reglementet for åpne kontrollhøringer som det er nødvendig å rette opp. Det er i det alt vesentlige tale om lovtekniske endringer av mindre karakter. Men det har også vært nødvendig å oppdatere reglementet for åpne kontrollhøringer slik at det er tilpasset de nye og generelle reglene om høring i forretningsordenen. Det gjelder mulighetene som mindretallet har i komiteene til å foreslå åpen høring, og mulighetene som da ligger i å anke dette inn for presidentskapet av flertallet. Dette gjelder ikke for kontrollkomiteen, som har egne mindretallsrettigheter. Så har det videre vært behov for å presisere at det i forbindelse med den nye bestemmelsen i forretningsordenen om komiteenes mulighet til å reise inntil to debatter om et tema innenfor komiteenes ansvarsområde, § 22 siste ledd, ikke åpnes for framsettelse av forslag og avstemning. Det lå implisitt i formuleringen, men for å være helt sikker på at det ikke skal oppstå noen tvil om det, blir det tatt inn og presisert at det ikke er tillatt å reise forslag til avstemning under denne type debatter.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2013-06-10:
Ja, det er til forretningsordenen. Jeg synes det er helt uansvarlig og uforståelig at statsråden ikke har kommet. Jeg vil faktisk motsette meg at vi starter debatten før statsråden er til stede.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2013-06-10:
Det er en blå tråd mellom Høyres tunge satsing på høyt kvalifiserte lærere og ambisjonen om verdensledende forskningsmiljøer. Dagens forskning er grunnlaget for fremtidige lønnsomme og innovative arbeidsplasser. Derfor må vi forske mer, formidle mer og få til bedre samspill mellom akademia og norsk næringsliv. Høyre er tilfreds med at en rekke av våre forslag har fått støtte fra en samlet komité og bidratt til å gi Norge en enda mer ambisiøs forskningspolitikk. Høyre mener at alle samfunnssektorer i større grad må anerkjenne betydningen av forskning, oppmuntres til å bidra til forskning og til mer systematisk å nyttiggjøre seg relevant forskning for å videreutvikle sin egen virksomhet. Den som leser Høyres forskningspolitiske dokument, vil se at Høyre er både langsiktig og tydelig på utfordringer og tiltak. Og når man har hørt denne debatten, kan man lure på om regjeringspartiene har lest innstillingen, for Høyre har faktisk sluttet seg til behovet for en langtidsplan, at langtidsplanen må være konkret, og at den tydelig må koordineres av Kunnskapsdepartementet. Norge har mulighet til å utvikle verdensledende kompetanse på noen områder, men dit kommer vi ikke uten at vi prioriterer forskning sterkere i de fremtidige statsbudsjettene. Derfor mener Høyre at vi må ha som mål at 3 pst.-målet av BNP må nås innen 2030. Særlig viktig er det å legge til rette for at norske bedrifter kan bruke forskning som et virkemiddel for å hevde seg internasjonalt. Greier vi ikke å være billigst, må vi levere det aller beste produktet. Høyre vil derfor styrke incentivene for at næringslivet skal forske mer i fremtiden. Den viktigste ressursen for norsk forskning er de ansatte og den kompetansen de besitter. Den viktigste ressursen for norsk skole er lærerne og den kompetansen de besitter. Derfor er det sentralt for Høyre at ph.d.-ordningen for offentlig sektor må gi rom for lærere som ønsker å delta i slike programmer. Høyre har tro på at mer skolenær forskning skal bidra til ny kunnskap om hva som kan påvirke og styrke kvaliteten i skolen. Vi må videre, vi må ha kvaliteten i skolen opp. Gode realfagsferdigheter er inngangen til svært mye forskning av stor betydning for fremtidig verdiskaping og velferd i Norge. Det betyr at grunnlaget for solide forskningsmiljøer faktisk legges i skolen. Derfor er Høyre så opptatt av at elever skal møte toppkompetente matematikklærere fra 1. klasse. Derfor er programmer som Nysgjerrigper og andre forskningslignende programmer så viktige for å stimulere barn og unges utforskertrang i ung alder. Derfor er det en blå tråd mellom toppkompetente lærere og toppforskere i fremtiden.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2013-06-10:
Takk til representanten Sørensen for gode ord om rollen som saksordfører. Jeg hadde bare lyst til å begynne med å understreke at det er ingen forskningsfelt som er ubehagelige for Fremskrittspartiet. Representanten tar også feil – kanskje hun bør lese innstillingen en gang til – for den første omtalen fra en felles komité, inkludert Fremskrittspartiet, om klimaforskning kommer på side sju eller åtte. Det er en enstemmig komitémerknad, så det er ikke riktig at vi ikke er med. Så har vi valgt å skrive om klimaforskning i en egen merknad. Der tar vi for oss en utredning som regjeringen har bestilt, og som er utført på oppdrag fra Norges forskningsråd. Den sier akkurat det samme som det som Fremskrittspartiet peker på: Det er behov for større bredde og mer fri forskning på klima i Norge. Det mener Fremskrittspartiet det er viktig å få etablert.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2013-06-10:
Det har seg slik, minner jeg om, at i behandlingen av denne saken har vi brukt veldig mye av tiden på å diskutere rene kvalitetsparametere, og med veldig sterkt fokus på relevans, det at det skal være nyttig for et eller annet. Mitt og Fremskrittspartiets inntrykk er at relevansfokuset har tatt fullstendig overhånd når det gjelder klimaforskning. Det er veldig mye som er politisk styrt, og ifølge Norges forskningsråds egen evaluering er det for lite av klimaforskningen som er basert på kvalitetsparameterne. Det ønsker vi å gjøre noe med. Fremskrittspartiet går til valg på å styrke naturvitenskapelig og teknologisk forskning bredt. Det vil selvfølgelig også gjelde forskningen på den typen spørsmål som vi her snakker om, enten det er geologi, meteorologi, biologi osv.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2013-06-10:
Takk for gode ord. Det er Siv Jensen som uttaler seg om regjeringssamarbeidet på vegne av Fremskrittspartiet, men jeg kan allikevel si at vi går til valg på å styre sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre, som er helt enige med oss. Kristelig Folkeparti og Venstre har riktig nok litt større ambisjoner for når man skal nå 3 pst.-målet, men de tre partiene er helt enige om at vi trenger en langtidsplan. Det har vi notert oss at sektoren også er enig i. De tre partiene går nok inn i regjeringsforhandlingene med det utgangspunktet, og så får Høyre redegjøre for hvorfor de mener det de mener. Jeg noterer meg at det er betydelig enighet både på borgerlig side – iallfall mellom tre av partiene – og i og for seg også blant et langt større flertall i Stortinget. Så jeg er trygg på at vi på høyresiden fullt ut er i stand til å skape den forutsigbarheten som representanten Tingelstad Wøien etterspør. Jeg har heller ikke fått veldig mange kritiske bemerkninger om dette fra sektoren.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2013-06-10:
Jeg tror representanten Sørensen kanskje ikke har lyttet godt nok til det jeg har sagt, i hvert fall i replikkordskiftet med Karin Yrvin. Der understreket jeg tvert imot veldig klart og tydelig at det nettopp er kvalitet som må telle. Jeg har ikke lyst til å stå her og peke på hvilke forskere som skal få midler. Til de ankepunktene som Sørensen tar opp: Det står ingen steder i innstillingen at vi ikke ønsker å satse på dette. Tvert imot står det at vi ønsker en økt satsing, men vi ønsker ikke en politisering av dette. Jeg er helt enig i at mange av dem som jobber med klimaspørsmål i Norge, er verdensledende innen det de holder på med. En sterkere fokusering på kvalitet når det gjelder tildeling av midler, vil gjøre at disse forskerne vil få flere midler og vil kunne bidra enda mer signifikant. Jeg mener – og det forlanger jeg respekt for – at det går en rød tråd gjennom hele vår innstilling: Politisk styring av forskning, uansett om det er klimaforskning, om det er valgforskning – hva det enn er – er vi skeptisk til.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2013-06-10:
Takk til representanten Yrvin for gode ord. Jeg har også satt pris på samarbeidet vi har hatt. Det helt grunnleggende for debatten om norsk forskningspolitikk, er det såkalte 3 pst.-målet, målet om at 1 pst. av BNP skal være offentlig finansiert forskning, og at 2 pst. av BNP skal være forskning drevet av og eventuelt i næringslivet. I den offentlige debatten får vi et helt lass med unnskyldninger for hvorfor man ikke når 2 pst.-målet for næringslivet, selv om man åpenbart vet hvilke virkemidler som fungerer. Jeg tenker at hvis man skulle ha fulgt opp det ellers svært gode samarbeidet og enigheten som har vært i denne saken, burde vi ha klart å enes om en tidfesting av når man kan nå 3 pst.-målet. Hva er det som gjør at Arbeiderpartiet ikke er innstilt på å være med på en slik tidfesting?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2013-06-10:
Det er bred enighet i komiteen om at vi trenger en gjennomgang av finansieringen av UH-sektoren. Noen slik enighet er det ikke for instituttsektoren. De fleste instituttene som i dag får basisfinansiering, ligger i og veldig nær de store byene i Norge, mens det ute i distriktene, i små og mellomstore kommuner, er forholdsvis mange institutter som leverer forskning av høy kvalitet, som er av helt signifikant betydning for næringslivet, kanskje særlig for den marine og maritime industrien på Sør-Vestlandet. Fremskrittspartiet, sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre, tar til orde for å åpne for at flere institutter først skal kunne få kvalifiseringsstøtte, for deretter å komme inn i basisfinansieringssystemet. Det ville ha vært en distriktspolitisk profil, og det ville nærmest ha vært en demokratisk profil på en slik løsning. Den støtter ikke Senterpartiet. Kan Senterpartiet redegjøre for hvorfor man først og fremst er opptatt av instituttene i de store byene?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2013-06-10:
Hvis det blir anledning til et spørsmål til, vil jeg gjerne at representanten skal redegjøre for følgende problemstilling: Det er nesten bare Fremskrittspartiet som ikke er veldig, veldig bekymret for at vi får tilbake absolutt alt, krone for krone, for norsk deltakelse i EU-forskningen. Vi vil selvfølgelig ha mest mulig penger igjen, vi også, men vi mener at det er merknader som Senterpartiet er inne på, som går for langt i et instrumentelt syn på dette. Mener representanten Tingelstad Wøien at det er grunn til å frykte at et for stort fokus på å få igjen EU-forskningskontingenten krone for krone gjør det vanskeligere å opprettholde trykket på de forskningsfeltene hvor vi har næringsmessige og geografiske fortrinn i Norge, f.eks. skognæringen og olje- og gassnæringen?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2013-06-10:
Med de gode ordene om EUs Horizon 2020 kunne jeg jo ha spurt om hvorfor dette er så krystallklart nå, men var så uklart for to måneder siden. Jeg er imidlertid glad for at statsråden er tydelig på behovet for å balansere arbeidet med EUs Horizon 2020 opp mot nasjonale kunnskapsbehov. Jeg skal imidlertid stille spørsmål ved hvorfor man ikke kan tidfeste 3 pst.-målet. Det har SV og alle de tre rød-grønne partiene vært for tidligere. Men nå er man ikke det. Ikke vil man tidfeste det med vedtak i salen i dag. Man vil heller ikke – som Kristelig Folkeparti, Venstre og Fremskrittspartiet ønsker og ber om – tidfeste når man legger fram en langtidsplan. Hvorfor var dette helt naturlig å gjøre før, men er veldig vondt og vanskelig å gjøre i 2013 – eventuelt å komme tilbake til saken i 2015?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2013-06-10:
Å ha et mål uten å tidfeste det er som å sende et stort julekort med ønske om god jul og godt nytt år. Det er ikke godt nok, etter min mening. Det har tidligere vært bred politisk enighet om at dette målet bør tidfestes for å skape nødvendig press. Det er et mål som verken Fremskrittspartiet eller SV – eller noen andre i denne sal – har funnet på, det er et mål som er anbefalt av både OECD og av Den europeiske union, og det er et mål som sier noe om hvordan man kan opprettholde velferden og den velstanden man har i et land. Virkemidlene for å få dette til med et næringsliv som består av små og mellomstore bedrifter og internasjonale aktører, er jo kjent. Det er Brukerstyrt innovasjonsarena, det er SkatteFUNN, det er NCE-er, det er SFI-er, det er etablering av GCE-er, det er nærings-ph.d.-ordninger, og det er infrastruktur, f.eks. Det er simulatorkapasitet, Ocean Space Center i Trondheim og Life Science Center ved Universitetet i Oslo. Alle disse tingene er tiltak man vet vil fungere for å få næringslivet til å bruke mer av sine penger til å forske. Allikevel er ikke regjeringen villig til å tidfeste noe.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2013-06-10:
Representanten Bremer svinger seg til nye høyder, men han forskutterte stortingsvalget, for det er inntil videre Fremskrittspartiet og ikke Høyre som er det største opposisjonspartiet i denne sal. Så lurer jeg på om representanten Bremer også har fått dårlig hukommelse, for han sa at det var lite sjokk og vantro, både i opposisjon og andre steder, da regjeringen la fram forskningsmeldingen. Det husker jeg at det var – kanskje ikke først og fremst i opposisjonen, men i akademia, og i posisjonen var det ikke så rent lite sjokk og vantro da regjeringen i forskingsmeldingen valgte å spre usikkerhet om deltakelse i EUs Horizon 2020. Det var det også i opposisjonen, noe bl.a. jeg ga klart og tydelig uttrykk for. Dette er det suverent viktigste instrumentet for internasjonalt samarbeid for norsk akademia. Derfor er jeg glad for at Stortinget nå har ryddet opp i den usikkerheten som regjeringen forsøkte å spre. Så til 3 pst-målet: Hvis vi mener på alvor at vi ikke styrer over de virkemidlene som skal til for å nå målet, hvorfor i alle dager skal vi da ha et mål? Da kan vi like godt la være. Jeg vil tvert imot si at det er vi som styrer over virkemidlene, og derfor er det naturlig å ha et mål. Derfor bør det også tidfestes. Norsk næringsliv består av noen få store, tunge internasjonale konserner der forskerne har de beste rammevilkårene for å drive forskning. De har et virkemiddelapparat som i noen grad er i stand til å treffe. Det gjelder Statoil, Telenor og Hydro – og det gjelder noen av de store toneangivende internasjonale aktørene våre. Så har vi mange små og mellomstore bedrifter. Der vet vi mye. Vi har mange virkemidler som vi vet fungerer, men virkemiddelapparatet er ikke først og fremst innrettet mot de små og mellomstore bedriftene. Der er det mest å hente, men Brukerstyrt innovasjonsarena, NCE, SFI og nærings-ph.d-er fungerer. Men for de små og mellomstore bedriftene, som er de aller viktigste å mobilisere nå, er det SkatteFUNN-ordningen – og dette er heller ikke noe Fremskrittspartiet har funnet på, det er noe som er grundig dokumentert, og som bl.a. Innovasjon Norge peker på, direktør Fahlvik i høringen bl.a. – som er mest rettet mot små og mellomstore bedrifter. Men de har masse å gjøre, og vi har ikke alle svarene i dag. Så er det selvfølgelig også viktig å etablere infrastruktur. Derfor er jeg glad for at Oslo Space Center har fått en så god omtale i meldingen. Den kan bli et kinderegg som vil mobilisere privat kapital, styrke forskningsfelt der vi har både naturgitte, kunnskapsmessige og næringsstrukturelle fortrinn. Så håper jeg at statsråden tar med seg videre at komiteen også ber om å få etablert en nasjonal TTO, slik at man koordinerer arbeidet mellom TTO-ene på de store universitetene i Norge.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2013-06-10:
La meg først si noen få ord om innstillingens forslag nr. 7, om å etablere et valgforskningsprogram. – Det går som en rød tråd gjennom hele innstillingen at Fremskrittspartiet ikke liker politisk styring av forskning. Men etter å ha overveid dette spørsmålet en stund etter at innstilingen var avgitt, har jeg konkludert med at jeg kommer til å anbefale Fremskrittspartiets representanter til likevel å stemme for forslag nr.7. I og med at dette er forskning om hvordan Stortinget er sammensatt, er det lettere å argumentere for at det er greit å gjøre vedtak i Stortinget om det. Jeg synes representanten Holmelid sa noe veldig klokt. Styrket samhandling mellom akademia og næringslivet er helt fundamentalt grunnleggende for å lykkes med å få næringslivet til å forske mer. Jeg har også lyst til å trekke fram noe Fremskrittspartiet har tatt til orde for, nemlig å gjøre det lettere for universiteter og høyskoler å ansette forskere, doktorer, uten så veldig mange publiseringspoeng i toerstillinger. Har man forsket i 25 år på Hydros forskningsanlegg for aluminium, er man blant verdens fremste forskere på framstilling av aluminium, men man er i dag stort sett ikke kvalifisert til å få en toerstilling i norsk akademia. Etter at vi skrev denne merknaden, og etter at innstilingen var avgitt, har jeg hatt den glede å bli informert om at Universitetet i Oslo nå jobber med en strategi som inkluderer dette. Jeg håper at det er en strategi som Kunnskapsdepartementet vil stimulere til, slik at andre kopierer det. Det er ingen tvil om at det å få doktorer med lang erfaring fra næringslivet inn i akademia vil være positivt i så måte. Jeg tror også det er positivt for å styrke samhandlingen mellom akademia og næringslivet at vi nå vil få en strategi for styrking av studentaktiv forskning. Har man blitt eksponert for og deltatt i forskning som student, er det åpenbart mer sannsynlig at man vil fortsette å følge internasjonale forskningsfronter i framtiden, uansett om man jobber i akademia eller i næringslivet. Så det tror jeg i seg selv vil være positivt. Jeg tror ikke det kan være tvil om at studiekvalitet, som det nå også kommer en melding om, er viktig. Har næringslivet tillit til at kvaliteten på utdanningen er høy, vil det også bidra til økt tillit og samarbeid mellom sektorene. Jeg er stygt redd for at jeg må opp på talerstolen en gang til, for nå har jeg nok en gang ikke mer taletid igjen.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2013-06-10:
Ja, romertall VII.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2013-06-10:
Jeg skulle ønske jeg kunne garantere at det var siste gangen jeg tok ordet i denne debatten, men jeg tror ikke jeg kan garantere det. La meg først si at kunnskap er makt. Derfor er det som regjeringen og et samlet storting – med noen innskjerpinger fra opposisjonen – skriver om, «open access», av stor betydning. Kunnskap er makt, derfor er det et demokratisk problem at mange blir holdt utenfor på grunn av økonomiske spørsmål i internasjonale forskningsfronter – i måneder og år etter at ting er publisert. Det er åpenbart også et akademisk problem at noen akademikere blir holdt utenfor det gode selskap fordi de ikke har økonomiske muskler til å skaffe seg tilgang til all den forskningen som gjøres der ute. Det er i utgangspunktet bred politisk enighet om at det er behov for en kraftsamling. Verden blir mer og mer internasjonal – og den blir mindre og mindre. Én av tre arbeidstakere skal i framtiden jobbe i konkurranseutsatt næringsliv. Hva bruker vi tiden på i Norge? Ja, det er Trondheim mot Bergen, det er Alta mot Tromsø, det er Oslo mot røkla – hovedsakelig. Men konkurrentene våre er jo ikke i Oslo eller i Bergen; de er i Singapore, Shanghai, Cape Town, Houston, Southampton, New York, San Francisco, Moskva og over alt ellers i verden. Vi graver hodet ned i sanden og krangler om hvilken side av Mjøsa eller hvilket fogderi i Møre og Romsdal som er best, og hvor satsingen bør finne sted. Dette er en interessant politisk øvelse som mange av oss har stor glede av, men det hjelper jo ikke. Det hjelper ikke om Hedmark slår Oppland eller om Møre og Romsdal slår Sogn og Fjordane, mens vi taper mot de internasjonale kunnskapsmiljøene der ute. Vi – Fremskrittspartiet hevder i alle fall det – har forholdsvis mange penger i dette landet. Men det vi ikke kan vedta noe om her i Stortinget, er at antallet kloke hoder sannsynligvis er like begrenset i Norge som i alle andre land – uavhengig av finanskapitalen. Da må vi satse på og kraftsamle disse hodene og forholde oss til den internasjonale konkurransesituasjonen som blir stadig tøffere. Dette er delvis til representanten Kristoffersen fra Arbeiderpartiet, for mye av den virkelighetsoppfatningen jeg beskrev nå, deler Arbeiderpartiet i innstillingen, men man velger allikevel å opprettholde regionale forskningsfond, og man er ikke like skeptisk som Fremskrittspartiet og til dels Høyre når det gjelder regionalisering av forskning generelt, og ikke minst helseforskning spesielt. Vi er bekymret for at det blir for mye regionalisering av dette. Konkurrentene er altså ikke i de andre regionene i Norge, men i Sørøst-Asia, Nord-Amerika osv. Jeg takker for det som så langt har vært en god debatt.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2013-06-10:
Jeg må takke statsråden for anledningen til å snakke om min egen disiplin, humaniora, noe jeg så langt ikke har hatt mye tid til å gjøre. Statsråden sier noe fornuftig: at vi må ruste oss på alle områder i kunnskapspolitikken. Vi må ha en kunnskapsberedskap innenfor disipliner som vi kanskje ikke vet at vi trenger. Merknaden om askespredning, som flertallet i komiteen står bak, synes jeg selv illustrerer det godt. Det var for fem år siden ikke veldig mange i Norge som innså behovet for å forstå hvordan aske påvirker en jetmotor. Det fikk vi smertelig erfare at vi hadde bruk for å kunne noe om. Heldigvis kunne vi noe om det. Humaniora, og kanskje ikke minst samfunnsvitenskapene, burde vi i større grad aktivt mobilisere for å skape et bedre og mer effektivt samfunn. Eksemplene er mange. Det gjelder energiutbygging, veiutbygging og, ikke minst, kanskje helsefeltet, hvor Fremskrittspartiet vel står noe alene i å mene at det bør være en målsetting ikke bare å forske på helse og på hvordan man kan behandle flere pasienter, men også på hvordan man kan få bedre logistikk i helsevesenet. Jeg tror det aller viktigste er – og da kommer vi tilbake til det vi har snakket litt om tidligere i dag – styrking av samarbeidet mellom akademia og næringslivet. De disiplinene der man kan mest om språk, mest om kultur og mest om andre samfunn, er de som man finner innenfor humaniora og samfunnsvitenskapene. Av de store bedriftene i Norge som er internasjonalt orientert, er det først og fremst Telenor som har mobilisert disse disiplinene i sitt arbeid. Her tror jeg det er mye å hente. Det er mye å hente ved å satse på humaniora og samfunnsvitenskapene som disipliner. Det er også mye å hente ved å mobilisere humaniora og samfunnsvitenskapene til å styrke internasjonaliseringen av norsk offentlig forvaltning og – ikke minst – av næringslivet.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-10:
Jeg er glad for at saksordføreren har framhevet betydningen av at vi skal ha en kunnskapsbasert utvikling, en kunnskapsbasert forvaltning og et kunnskapsbasert næringsliv. Jeg vil også takke saksordføreren for å ha gjort en god jobb med å fremme et helhetlig kunnskapssyn gjennom hele meldingen. Men på ett område har Fremskrittspartiet en helt annen tilnærming: Fremskrittspartiet klarer ikke å være med og skrive én setning sammen med resten av flertallet om behovet for en kunnskapsbasert politikk på klimaområdet. Ikke én setning klarer Fremskrittspartiet å skrive om betydningen av at norske forskere deltar tungt i det internasjonale klimasamarbeidet. Er det fordi forskning på dette området er så utrolig ubehagelig for Fremskrittspartiets politikk?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-10:
Norge har klimaforskere som er blant verdens ledende. Jeg synes det er rart at saksordføreren ikke kan anerkjenne det. Vi har forskere som leverer tunge bidrag til den største vitenskapelige kunnskapsprosessen som skjer på det aller viktigste området vi har når det gjelder vår framtid, nemlig klimaforskningen. Den jobben norske forskere gjør i FNs klimapanel, fortjener anerkjennelse fra et bredt og enstemmig flertall i Stortinget. Jeg skjønner at det er helt andre forskere Fremskrittspartiet vil satse på i framtiden. Det jeg har lyst til å spørre representanten om, som jeg mener er helt grunnleggende for at vi skal ha en kunnskapsbasert utvikling, er: Mener han det er riktig at vi prioriterer at norske toppforskere på klima skal bidra tungt inn i FNs klimapanel, og skal vi fortsette å prioritere det for framtiden?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-10:
Ja, vi er flere som er forundret over at Høyre står utenfor sentrale enigheter i forskningsmeldingen – og åpenbart langtidsplanen. Det som kanskje har forundret meg aller mest, er at Høyre står utenfor den ellers brede enigheten om de forskningspolitiske målene. Jeg la merke til at representanten brukte mye tid på å si at han var enig med Fremskrittspartiet om hvor mye penger næringslivet skulle bruke innen 2030, men man er altså ikke enig med resten av Stortinget om hva målsettingen for bruken av disse pengene skal være. Er det ikke litt oppsiktsvekkende at Høyre med sine ambisjoner har helt andre målsettinger for forskningen enn det resten av Stortinget har, og spesielt når Forskningsrådet selv har understreket hvor viktig det er med langsiktighet i slike målsettinger?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-10:
Jeg tror et samlet storting, og også alle fra alle partier som noensinne har satt sin fot inn i regjeringsapparatet, er helt enig i at vi har en vedvarende utfordring når det gjelder samordning mellom departementer og sektorer i Norge. Å prøve å late som at så ikke er tilfellet, den øvelsen klarer jeg i hvert fall ikke å drive fra denne talerstolen. Den samordningen er en stor utfordring. Den er en utfordring, men samtidig er det sånn at de beste debatter skjer i meningsbrytningen mellom klare interesser. Hvis vi ikke klarer å ha den meningsbrytningen mellom interesser og departementer og sektorer, tror jeg også vi får dårligere kunnskap. Representanten trekker også fram at sektorisering er et problem. Jeg er enig i at sektorisering kan være et problem. Samtidig er jeg opptatt av at man i hver sektor skal føle en stolthet for det man holder på med, og ha legitime interesser i å framføre sine budskap på bakgrunn av det.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-10:
En slik gjennomgang har vi hatt, og det har vi gjort på en ordentlig måte. Vi har lært masse av gjennomgangen av hvordan det 7. rammeprogrammet har fungert, og hva slags innflytelse det har på norsk forskning. Det har gitt oss noen gode nyheter og noen ikke fullt så gode nyheter. De ikke fullt så gode nyhetene er at vi på noen av våre felt betaler mer inn enn det vi får tilbake. På noen områder er det slik. Heldigvis er f.eks. miljøforskning og marin forskning blant de gode nyhetene som har kommet på bakgrunn av denne gjennomgangen. Jeg tror at vi skal bruke den gjennomgangen vi hadde, det kritiske blikket vi hadde på denne gjennomgangen, til å sørge for at vi i neste runde får enda mer ut av det å være med i EU-samarbeidet enn det vi fikk i denne runden.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-10:
Takk for et godt og viktig spørsmål. Det er ingen tvil om at vi i løpet av de nærmeste årene kommer til å se en slags likestillingsrevolusjon – eller kanskje en kjønnsrevolusjon – i forskningsverdenen, all den tid jenter/damer er så i flertall på grunnstudiene som det vi ser. Det vil også tvinge seg fram andre typer løsninger knyttet til det. Jeg har egentlig lyst til å berømme Kristelig Folkeparti, for jeg synes å erindre at de også har reist en interpellasjonsdebatt med statsråden om samme tema. Vi har vært interessert i å se på flere modeller som gjør at det skal være lettere å få til ikke bare å være student, men også å kunne ta en doktorgrad osv., samtidig med at man har små barn. Jeg tror at kombinasjonen av det å være student og det å være småbarnsforeldre er et tema som kommer til å stå høyere på dagsordenen, men vi ønsker å se bredere på det enn bare på bakgrunn av det forslaget som tas opp.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-10:
Det er vel ingen som har uttalt seg negativt om det som sådan. Spørsmålet var vel heller at det var kommet opp initiativ nedenfra, fra andre, som ikke vi hadde pekt på skulle stå først i køen, men som hadde stilt seg først i køen, og hvor det ligger til rette for det. Jeg har ingenting imot å lage flere karriereveier for lærere. Jeg har heller ingenting imot at ordninger også kan omfatte det. Men da saken kom ut som den gjorde, var det vel egentlig fordi man ønsket å gi positiv respons til noen som har tatt initiativ. Og jeg ser ingen grunn til at man skal lukke den døra for andre, når man har fått prøvd ut ordningen som sådan.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-10:
La meg først si at jeg ikke er spesielt imponert over at man er enige om å tidfeste et mål for når næringslivet skal forske mer. Det som er mer krevende, er å tidfeste målene og være klar på det man faktisk har virkemidler til å kunne gjøre noe konkret med selv. Jeg bet meg merke i representanten Eriksens svar til Marianne Aasen, hvor hun sier at Aasen kan lese forskningsinnstillingen og se mye av Kristelig Folkepartis politikk. Jeg har gjort det, og nå kan jeg se mye av Kristelig Folkepartis politikk på den måten at man i de store spørsmålene er enig med regjeringen. Vi minnes alle med glede Jon Lilletun og synes at mange av de forslagene som Kristelig Folkeparti støtter, som Høyre av én eller annen grunn, ikke støtter – mål, langtidsplaner osv. – er ting som står i Jon Lilletuns tradisjon. Er representanten Eriksen ikke enig med meg i at det er Høyre som nå går ut av den tradisjonen?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-10:
Representanten Skei Grande sa at hun følte seg gammel når hun deltok i denne debatten. Jeg kan da bekrefte at du er gammel; du er faktisk et helt år eldre enn meg! Jeg vil også framheve at du sa du kunne ha skrytt på deg en mye lengre karriere i å diskutere forskningspolitiske spørsmål, for jeg tror første gangen jeg diskuterte det med deg, var da vi satt sammen i Nord-Trøndelag Gymnasiastsamband, og det må ha vært på slutten av 1980-tallet. Det viser at det kan være lange linjer! Det er bekymringsfullt at partiet Høyre står utenfor målene. Men de står også utenfor langtidsplanen. Har dere når det gjelder disse store grepene, egentlig valgt feil folk å være på lag med?
Karin Yrvin (Arbeiderpartiet), 2013-06-10:
Komiteens flertall understreker betydningen av de høye ambisjonene Norge har for miljøforskningen. Tapet av naturmangfold og klimaendringene er de to største miljøutfordringene menneskeheten står overfor. For å oppnå resultater i internasjonal miljøpolitikk trengs store internasjonale kunnskaps- og forskningsprosesser, som FNs internasjonale klimapanel er et godt eksempel på. Fremskrittspartiet sier at de er enig i at innsatsen for grunnleggende forskning på klima, også for å øke forståelsen av naturlige klimavariasjoner, bør styrkes. Mitt spørsmål er da om Fremskrittspartiet vil øke innsatsen på klimaforskning generelt, eller om de vil vri bevilgningene over på det de kaller naturlige klimavariasjoner.
Karin Yrvin (Arbeiderpartiet), 2013-06-10:
Som representanten sier, har vi ikke oppnådd 3 pst.-målet, og det er mange grunner til det som faktisk er reelle. Vi har mange små og mellomstore bedrifter i dette landet, som gjør det vanskelig å få forskningsintensivitet, og vi har viktige sektorer som er utelatt fra regnskapet. Men årsaken til at vi ikke har ønsket å tidfeste målet, er at vi ikke føler at vi kan pålegge det private næringslivet å forske mer. Vi kan gi dem incentivsystemer, derfor har vi bl.a. opprettet SkatteFUNN, men det å si til næringslivet at innen et årstall skal dere forske mer, mener vi er en overstyring av næringslivet, som slike partier som Fremskrittspartiet vanligvis ikke støtter.
Karin Yrvin (Arbeiderpartiet), 2013-06-10:
Takk for spørsmålet. Når det gjelder vår satsing på verdiskaping, takker jeg for at representanten utkvitterer at vi er et parti som er opptatt av det. I meldingen er det et sterkt fokus på næringslivets forskningsinnsats. For det første deler vi problembeskrivelsen, at det er her utfordringen faktisk ligger, at det er sterk satsing i offentlig sektor på forskning i Norge, og at det vi kan gjøre nå, er å styrke incentivmidlene. Det vi har gjort, er – som du nevner – å bevilge 100 mill. kr mer i revidert statsbudsjett til SkatteFUNN-ordningen. Det er reelle midler. Så sier vi i komitéinnstillingen at vi mener at BIA er et bra virkemiddel som vi må videreføre. Vi satser også på GCE-ene, som et viktig tillegg til disse virkemidlene vi har. Det er opp til framtidige statsbudsjett å se hvordan man diskuterer hvordan næringslivet skal utløse mer forskningsmidler, men jeg tror vi skal være enig i at det tross alt er næringslivets ansvar.
Karin Yrvin (Arbeiderpartiet), 2013-06-10:
Ja, representant, først vil jeg si at jeg deler representantens beskrivelse av hvor bra det går i Agder. Vi har vært der i forbindelse med arbeidet med forskningsmeldingen. Det er et levende miljø, men en av utfordringene de har, er mangel på arbeidskraft. Når det gjelder finansiering av de nye universitetene, står det i komitéinnstillingen at man skal gå igjennom finansieringssystemet for universitetene og høgskolene. Jeg regner med at også de nye universitetene er en del av en sånn gjennomgang, men det må ses i en helhet.
Karin Yrvin (Arbeiderpartiet), 2013-06-10:
Jeg vil henvise til det første svaret jeg ga, at når vi ikke ønsker å tidfeste målet, er det fordi vi da pålegger næringslivet å forske mer enn de kanskje muligens kan. Men jeg vil si at 3 pst.-målet står fast. Det deler vi, og vi deler beskrivelsen, men vi har altså ikke ønsket å tidfeste næringslivets forskningsinnsats. Det vi har hatt lyst til å gjøre, er å påpeke de virkemidlene vi har for å utløse nettopp næringslivets forskningsinnsats. Der har vi SkatteFUNN-ordningen, vi snakker pent om BIA-ordningen, og vi har bl.a. GCE-ordningene. Jeg vil si at vi er glad i 3 pst.-målet, men vi har litt forskjellig vinkling på hvordan vi skal få næringslivet til å forske mer, og hvordan vi skal pålegge dem en forskningsinnsats gitt den næringsstrukturen vi har, og de utfordringene vi har med å utløse næringslivets forskningsinnsats.
Karin Yrvin (Arbeiderpartiet), 2013-06-10:
Det er enighet blant flertallet i komiteen om at forskningspolitikken skal rettes inn mot fem strategiske mål, der forskningen skal bidra til å møte globale utfordringer særlig innenfor miljø, klima, hav, matsikkerhet og energi. Det er viktige saker i seg selv, men det er også viktig for å skape sikkerhet og langsiktighet i sektoren. Man kan også si at det er et valg mellom å være nøytral overfor forskningen og heller ville satse på områder i tillegg til grunnforskning. Alle er enige om dette, bortsett fra Høyre. Hvordan stiller Venstre seg til at Høyre ikke deler de fem strategiske målene for forskningspolitikken?