Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2016-05-31:
Innledningsvis vil jeg selvsagt understreke at de fleste minoritetsgrupper og personer gjør alt de kan for å få jobb, og at Nav gjør en iherdig og grundig jobb for å hjelpe dem inn i arbeidslivet. Det er det ingen som helst tvil om. Men det finnes også noen hindringer for å lykkes, som vi må diskutere. I interpellasjonen i dag bygger jeg dels på egne erfaringer og dels på medieoppslag og samtaler med ansatte som jobber med dette i Nav – og andre etater. Et eksempel er en egen opplevelse, som overrasket meg, da jeg for et par år siden besøkte et arbeidstreningskurs. Vi var menn som var innom kurset – og dette var et arbeidstreningskurs for kvinner – og vi lurte etter hvert på hvorfor de ikke så på oss, hvorfor de satt og så ned. Så kom det fram at de kun hadde lov til å se på menn i nær familie, som ektemann, bestefar, barn, og vi, også de som arrangerte kurset, ble da svar skyldig. Hvor skal man egentlig begynne, hvis man tenker seg å komme ut i arbeidslivet uten en gang å kunne se på menn? Det er vel et eksempel som gjelder ganske få, men på samme tid hadde Aftenposten en artikkelserie og intervjuer med Nav-ledere, som framtrådte som anonyme. Det ble der referert: «Nav-sjefer er kritiske til at minoritetskvinner ikke vil ta jobb eller praksisplass i kantiner hvor det serveres svin, butikker hvor det selges øl eller sykehjem hvor de må stelle menn.» Dette sto å lese i Aftenposten 5. februar 2014. En av Nav-lederne, som da framtrer som anonym, sier at han er frustrert over å ha arrangert tiltakskurs i ti–tolv år for kvinner som egentlig har en type hindringer for å komme ut i arbeidslivet som gjør at det kanskje er der man burde begynt – men man får ikke gjort noe med de hindringene. Han som da var tjenestedirektør i Nav, Bjørn Gudbjørgsrud, uttalte i det intervjuet at han bekreftet disse problemene. Det ble også bekreftet fra Nav-kontorene i Buskerud og Østfold, hvor det hadde mindre omfang, selvsagt, enn i Oslo, og Nav-direktøren sa at mange vil ha vanskelig for å akseptere at man ikke vil ta jobb i en kantine fordi det serveres svin der. De fleste vil ikke oppfatte det som en holdbar grunn, sa Gudbjørgsrud til Aftenposten. Han sa videre: «Kravene om å tilpasse seg arbeidslivet er tydelige, men kanskje vi ikke praktiserer dem strengt nok.» Disse uttalelsene bekrefter jo at dette er et farvann hvor det ikke hersker fullstendig klarhet om hvordan praksis er. I den senere tid – de siste månedene og senest i går– har jeg hatt samtaler med Nav-ansatte og folk som jobber med dette nært innpå seg daglig, som bekrefter at situasjonen fremdeles er slik at det ikke er utviklet en klar praksis der man føler man har sterke nok holdepunkter å bygge på når man skal møte disse situasjonene. Jeg er ikke ute etter å diskutere enkeltsaker i det hele tatt, og jeg har ingen statistikk over hvor mange dette handler om, osv., det er det i hvert fall ikke mulig for meg å skaffe. Derfor må jeg bruke noen eksempler på hva Nav-ansatte sier til meg at de sliter med i dag. Det er f.eks. at det ikke kan formidles tiltaksplasser og jobber i butikk, fordi det selges drikke med alkohol der, eller bare kjøtt som ikke er halalslaktet. Tilsvarende gjelder formidling av plasser i restauranter, kafeer, hoteller, osv. For noen gjelder det også at de ikke kan berøre motsatt kjønn. Det praktiseres først og fremst for kvinner. Kvinner kan ikke berøre menn, ikke håndhilse, og i noen tilfeller er det også et problem at kvinner heller ikke kan berøre menn i forbindelse med jobbing i omsorg og pleie, eller at man har så omfattende og tung bekledning. Én ting er de få som har heldekkende plagg, som gjør det vanskelig å kommunisere, men også at man ellers har tung og omfattende bekledning – som det er obligatorisk å gå med, samme hva slags bevegelser og aktiviteter som trengs på jobben – som gjør det vanskelig å kunne jobbe innenfor f.eks. rengjøring, barnehager, kjøkken, hvor det er hygienekrav, krav om arbeidsuniformer osv. Senest i går fikk jeg høre om et tilfelle hvor man hadde problemer med en person som var formidlet til en arbeidsplass, men som krevde å få fri på fredag for å være med på bønnen i moskeen – noe som var vanskelig å praktisere på den arbeidsplassen – og ikke ville dele garderobe, fordi man ikke kunne skifte sammen med andre menn, osv. Jeg er ikke ute etter å gå i detaljer, men jeg er ute etter å få fram at man her møter problemstillinger som vi ikke har nok tak på hvordan vi skal håndtere. Det blir veldig mange yrker som blir uaktuelle. Jeg har nevnt butikker, restauranter, hoteller, pleie og omsorg og liknende, som barnehager, rengjøring, osv. Og i neste omgang, når man skal konkurrere hos en arbeidsgiver om å få en jobb, er det klart det kan være vanskelig å konkurrere på lik linje med andre arbeidssøkere hvis man har denne typen normer som grunnlag når man skal gå inn i arbeidslivet. Jeg får inntrykk av at når Nav møter dette – og som de Nav-ansatte jeg har snakket med, forteller – er det en del usikkerhet, uklarhet, også i dag når det gjelder hvordan de skal håndtere det. Noen prøver å se det an, se om man senere kan formidle tiltak eller jobber som det er lettere for brukerne å gå inn i, hvor det er mindre av disse problemstillingene. Noen lar dem fortsette på kurs for å se om det kan skje en modningsprosess gjennom arbeidstreningskurs og forskjellige tiltak som kan gå over lang tid. Andre prioriterer kanskje ikke saken, lar den ligge passiv og prioriterer dem som det er større mulighet for å få inn i arbeidslivet, og da er det jo fare for at disse kan gå over på passive sosiale stønader, hvor det også er vanskelig å få til aktivitetsplikt. Det er absolutt også tilfellet, kanskje mer og mer, at noen setter hardt mot hardt og krever at de skal omstille seg, skal legge bort disse normene – disse religiøse, fundamentalistiske normene, vil jeg si – og kutter stønadene hvis de ikke vil ta imot tiltak, som, slik jeg forstår det, det er fullt ut lovgrunnlag for å gjøre. Det er forståelig at det utvises et visst skjønn fra sak til sak, selvsagt, og ut fra den enkelte persons forutsetninger, men hvis skjønnet blir så åpent at det blir veldig forskjellig fra saksbehandler til saksbehandler, fra avdeling til avdeling og fra kontor til kontor hvordan man håndterer det, kan det bli for åpent, og det kan spre seg en misforståelse i disse fundamentalistiske miljøene om at det er mulig å unndra seg det å bli formidlet til jobber og tiltak, med en slik begrunnelse, og likevel fortsette å få stønad. Da er jeg sikker på at man gjør mange en stor bjørnetjeneste, og særlig utsatte kvinner, som følgelig vil bli utsatt for enda mer press hvis disse miljøene, disse gruppene, som vil følge disse reglene, opplever at det er mulig å lykkes med å praktisere dem, og da vil fenomenet kunne bre seg. Så jeg mener at det er viktig at vi snakker tydelig og klart om dette, og særlig er det viktig at de som sitter i lederposisjoner på alle nivåer, gir klare signaler og opptrer entydig i disse spørsmålene. Det er viktig å merke seg SSBs statistikk som kom 9. mai i år, som forteller at for kvinner fra land hvor det er innslag av fundamentalistisk islamisme, som jeg snakker om her, og hvor de retningene har fotfeste, er også sysselsettingen særlig lav. De som kommer fra slike land, som somaliske kvinner, viser SSBs statistikk av 9. mai at har 22 pst. sysselsetting. De som kommer fra Pakistan, har vel 30 pst., og for kvinner fra Irak, Afghanistan, Eritrea ligger det også på ca. 30 pst. Det er veldig stor forskjell mellom kvinner fra disse landene og kvinner fra land som ikke har fundamentalistiske, islamistiske retninger. Det er to–tredobbelt så høy sysselsetting blant kvinner fra Sri Lanka og fra India. De forskjellene har sikkert mange årsaker, men en av dem kan være den islamistiske fundamentalismen, som slår inn i noen miljøer, som jeg har snakket om. Jeg vet at statsråden har solid bakgrunn fra Oslo-politikken, med å jobbe med politikken i bystyret og i byråd, og jeg ser fram til å høre om hvordan statsråden vurderer, om det er behov for å utvikle dette arbeidet på en klarere måte innenfor Nav, og om det er andre ting hun vil ta opp når det gjelder hvordan vi skal jobbe med det.