Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-04-30:
Først av alt har jeg lyst til å takke interpellanten for å ta opp et viktig tema. Alle barn som ønsker det, har rett til å gi uttrykk for sine synspunkter i saker som berører dem selv. Alle barns rett til å bli hørt og til å bli tatt alvorlig er en av de grunnleggende verdiene i barnekonvensjonen og i barneloven. Som barneminister har jeg et spesielt ansvar for å sikre at disse rettighetene blir oppfylt i praksis, og at barn gis mulighet til å uttale seg og si sin mening i saker som angår dem. I 2014 ble barnelovens bestemmelser om høring av barn endret. Det ble tydeliggjort at også barn som er under sju år og i stand til å danne seg sine egne synspunkter, skal ha mulighet til å si sin mening før det blir tatt avgjørelser om personlige forhold for dem. Det ble videre klarlagt at barn har rett til informasjon og skal få mulighet til å gi sine synspunkter på alle spørsmål som saken reiser. Det ble også fastsatt i barneloven at et barn som har formidlet meningen sin i en sak, skal få tilbakemelding fra dommeren eller den som dommeren peker ut, om utfallet av saken og hvordan barnets mening er blitt tatt hensyn til. Formålet med lovendringen var bl.a. å tydeliggjøre at det å involvere barn er en prosess som består av flere elementer: informasjon, høring og tilbakemelding. I Norge har det de siste årene vært en økende oppmerksomhet om barns rett til å uttale seg og si sin mening. Vi har gradvis fått et annet syn på barns evne til å opptre selv og være aktive deltakere. Det er enighet om at synspunktene som barn kommer med, tilfører relevante perspektiver og relevant erfaring og bør tas med i vurderingen når beslutninger skal treffes. Foreldrene er de viktigste personene i barns liv. Når et barn opplever at foreldrene går fra hverandre, er det en hendelse som innebærer store endringer i barnets liv. Det gjelder både det praktiske – barnet vil f.eks. måtte forholde seg til to hjem – og det følelsesmessige. Barn blir uunngåelig berørt av de beslutningene og de avtalene foreldrene kommer fram til. Derfor er det så viktig at barn får en mulighet til å formidle hvordan de har det – hva de tenker, og hva de ønsker – og til å øve innflytelse på de beslutningene som angår dem selv. Det betyr ikke at det er barnet som skal velge eller bestemme hvordan avtaler og beslutninger skal bli, men barn må gis mulighet til å formidle hva som skal til for at akkurat det barnet skal få det best mulig i sin hverdag etter et samlivsbrudd. I det store flertallet av meklingssaker i dag praktiseres barns uttalerett ved at foreldrene snakker med barna sine om hva de ønsker og tenker. Mekleren er pålagt å gjøre foreldrene oppmerksom på barns rett til å bli hørt, men det er foreldrene som hører hva barna har å si. Allerede i dag er det åpning for at barn kan delta og snakke med en mekler i forbindelse med samlivsbrudd eller før en av foreldrene reiser sak for domstolen. Da Sintef evaluerte meklingsordningen på oppdrag fra departementet i 2011, var imidlertid et av funnene at barn i liten grad blir hørt direkte i forbindelse med mekling. Det har vært en viss økning de siste årene, men tallene er fortsatt lave. Disse tallene bekrefter at det er behov for å gjøre noe med det, og at flere barn må gis mulighet til å uttale seg i forbindelse med mekling. Som interpellanten nevner, har både Barneombudet og UNICEF Norge vært pådrivere for at alle barn skal snakkes direkte med ved et familievernkontor i forbindelse med mekling, og at det skal innføres en obligatorisk samtaletime for barn. Under budsjettbehandlingen i desember kom Stortinget med et anmodningsvedtak der regjeringen bes om å vurdere å fremme forslag for Stortinget om at alle barn skal tilbys en egen samtaletime hos familievernet når foreldrene er inne til mekling. Før jeg kan gi interpellanten et endelig svar på det, er jeg nødt til å utrede spørsmålet nærmere, men jeg kan love interpellanten at jeg vil komme tilbake til Stortinget med en tilbakemelding om hvordan regjeringen kommer til å følge opp det anmodningsvedtaket. Jeg har også lyst til å informere Stortinget om at departementet allerede nå jobber aktivt med å øke antallet barn som får tilbud om å delta i mekling. Det skal bl.a. legges vekt på å styrke kompetansen i familievernet i å snakke med barn, slik at barnets perspektiv kommer fram, og slik at behovene og interessene til barn blir ivaretatt i saker som gjelder dem. Som interpellanten også er kjent med, ble familievernets budsjett for 2015 styrket gjennom budsjettforliket i Stortinget. Styrkingen er primært rettet mot familievernets forebyggende arbeid, arbeidet med voldsutsatte familier og familier med høyt konfliktnivå. I tildelingsbrevet til Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet for i år ble det satt inn som et resultatkrav at direktoratet skal øke antallet barn som høres under mekling, sammenlignet med fjoråret. Direktoratet er videre gitt i oppdrag å styrke kompetansen i meklingssaker med høyt konfliktnivå, herunder også samtaler med barn. Direktoratet har meldt tilbake til departementet at tiltak for å øke barns deltakelse og mekleres kompetanse i å snakke med barn, nå er iverksatt i alle regioner. Direktoratet har også arbeidet med faglig standardisering av samtaler med barn. Noe av det viktigste arbeidet med å øke antallet barn som får delta i mekling, er arbeidet som skjer i familievernet og ved det enkelte familievernkontor. Flere kontor har utviklet egne modeller for hvordan barn kan delta i mekling. Interpellanten nevnte selv Barn i mekling, som er utarbeidet av familieterapeut Gjertrud Jonassen ved Grenland familiekontor. Metoden går ut på å invitere barn til en egen samtale i forbindelse med mekling og snakke med dem om hva som har skjedd, og om det er noe de ønsker å formidle til foreldrene. Som en del av modellen kommer familiene tilbake til en evaluering etter seks måneder. Tilbakemeldingene på denne modellen er gode – både fra barna, fra foreldrene og fra meklerne – og den er også spredt rundt til flere andre familievernkontor i resten av landet. Forskere ved Universitetet i Tromsø er i gang med en studie av modellen som jeg gleder meg til å se resultatet av. Erfaringene med Barn i mekling og andre modeller for å inkludere barn viser også at antallet barn som deltar i mekling, øker ved de familievernkontorene som jobber aktivt med å inkludere barn i mekling. Det er en viktig erfaring som vi er nødt til å bygge videre på. Det er ikke nok å sikre at flest mulige barn skal få tilbud om samtaletime i forbindelse med mekling. Det er også viktig å være bevisst på hvordan samtalen skal være. Det er ikke nok at barn får delta, de skal også få delta på en god måte. De voksne må være godt forberedt og ha de ferdighetene og hjelpemidlene som trengs. De må også være godt kvalifisert når det gjelder å lytte til barn, samarbeide med dem og engasjere dem i samsvar med deres alder og utvikling. Direktoratet har nylig tatt initiativ til å utarbeide en kunnskapsoppsummering om hva forskning sier om hvordan vi kan gjennomføre gode samtaler med barn. Rapporten vil danne grunnlag for utvikling av gode faglige anbefalinger og tiltak. På den måten ønsker vi å øke antallet barn som får tilbud om en samtale, og sikre at samtalen blir gjennomført på en god måte til beste for det enkelte barn. Avslutningsvis: Jeg kan love representanten at jeg på et senere tidspunkt vil komme tilbake til Stortinget med svar på hvordan regjeringen vil følge opp anmodningsvedtaket.