trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2002-10-10:
Det er riktig, som statsministeren sier, at budsjettet inneholder ting som er bra for bekjempelse av fattigdom blant verdens fattigste. Statsministeren holdt da også et tankevekkende innlegg om nettopp den rolle som Norge skal spille i forhold til verdens fattigste. Senterpartiet er glad for det engasjement som Regjeringen viser på dette området. Problemet er bare at det parti som har sørget for Regjeringens tilblivelse, og som skal sørge for at denne regjeringen får gjennomslag for det meste av sin politikk, ganske konsekvent har avvist nettopp dette forslaget fra Regjeringen. Regjeringen har gjort sitt valg. Det er ikke slik som Kristelig Folkepartis leder hevdet i «Politisk kvarter» på morgenen i dag, at vi har en opposisjon som bare er ute etter å skape kaos og konflikt. For det opplegg som Regjeringen presenterer for neste års budsjett, inneholder skattelettelser først og fremst til dem som har de høyeste inntektene – jeg sier ikke til de rikeste, men til dem som har de høyeste inntektene. Det er null i skattelette til dem som tjener mindre enn 200 000 kr. Det er økte egenandeler og innstramninger for dem som har det vanskeligst: de som går arbeidsledige, de som er uføretrygdet, de som har store utgifter på grunn av sykdom. Og det er sju ganger så sterk vekst i privat konsum som i offentlig konsum som det legges opp til i det samme budsjettet. Det gir en dårligere offentlig skole, dårligere kommunal eldreomsorg, mindre penger til kultur og mindre penger til eldreomsorg, mens det altså på den andre siden skal bli lettere å etablere private skoler, private omsorgstilbud, osv. – I sum en politikk for økte forskjeller, en politikk som går i stikk motsatt retning av det Senterpartiet ønsker, og også i stikk motsatt retning av det Kristelig Folkeparti stod for inntil 10. september i fjor høst. Da kan ikke Regjeringen vente at opposisjonen skal applaudere en sånn politikk. Jeg vil be statsministeren svare på to korte spørsmål. Erkjenner statsministeren at det først og fremst er Regjeringens ansvar å få tilslutning til det budsjettet som man legger fram – ikke opposisjonens ansvar, men Regjeringens ansvar? Eller er det sånn at statsministeren deler oppfatningen til sin partileder slik hun uttrykte det i «Politisk kvarter» i dag: Opposisjonen er bare ute etter å skape kaos og konflikt?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2002-10-10:
Jeg har lyst til å starte med å rose Bjarne Håkon Hanssens sosiale engasjement. Det trengs i aller høyeste grad, for en av de store utfordringene vi står overfor hvis vi skal makte å slå ring om velferdsstaten, er nettopp å bekjempe fattigdom og arbeide mot økende forskjeller. I 1996 hadde Anne Enger Lahnstein en interpellasjon til daværende statsminister Gro Harlem Brundtland nettopp om temaet økende forskjeller. Senterpartiets påstand den gangen var at vi var kommet i en situasjon der forskjellene økte ganske sterkt, hvor det ble flere fattige, og hvor det ble flere som falt gjennom i det velferdssamfunnet vi ønsket oss. Den påstanden ble den gangen avfeid ganske kategorisk fra Gro Harlem Brundtlands side. Dette var tøv, det var ikke økende forskjeller, alle grupper hadde fått det bedre. Det siste var for så vidt riktig, men forskjellene økte. Det ble grundig dokumentert gjennom den utjamningsmeldingen som sentrumsregjeringen la fram to år etterpå, og som Arbeiderpartiet i 1996 overhodet ikke så noen grunn til å utarbeide, fordi det ikke var behov for en slik stortingsmelding om økte forskjeller. Situasjonen var faktisk den at med unntak av to år, de to årene med sentrumsregjering, økte forskjellene på hele 1990-tallet. Det er nødvendig og det er prisverdig at Arbeiderpartiet nå tar et oppgjør med denne regjeringens politikk. Det er helt nødvendig, for nå går det virkelig i gal retning – i retning av økte forskjeller, i retning av økte forskjeller i forhold til inntekt og i forhold til hvor man bor. Dette er en kamp som vi gjerne står i lag med Arbeiderpartiet om. Men mitt spørsmål til representanten Bjarne Håkon Hanssen er følgende: Er hans sosiale engasjement og det Arbeiderpartiet nå gjør i forhold til fattigdomsbekjempelse og arbeidet for å utjevne forskjeller, også et oppgjør med Arbeiderpartiets gamle politikk, som vitterlig var det som på hele 1990-tallet la grunnlag for økte forskjeller?
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2002-10-10:
Det er riktig, som representanten Djupedal sier, at det var Arbeiderpartiet som, da vi sist satt i regjering, foreslo de retningslinjene for pengepolitikken som er gjeldende. Det er retningslinjer som Arbeiderpartiet fortsatt står bak. Det må det ikke være noen tvil om. Men det er også helt riktig, som Djupedal påpeker, at man skal se på totalbildet der man også vektlegger sysselsetting, produksjon og konjunkturer. Derfor kritiserte Arbeiderpartiet Regjeringen i høst da vi mente at de drev en økonomisk politikk som var styrt etter autopilot, der man ikke tok hensyn til andre forhold i økonomien som burde vektlegges. Jeg tror det blir for enkelt for politikerne hvis man ensidig diskuterer pengepolitikken når man ser på helheten i utviklingen av den økonomiske politikken. Arbeiderpartiet mener faktisk at Regjeringen ikke tok det ansvaret de skulle ta da vi så utviklingen i industrien. De har heller ikke gjort det de burde ha gjort for å få et inntektspolitisk samarbeid på plass, som gjorde at man kunne få tilbake den helhetlige økonomiske politikk vi tidligere hadde, der finanspolitikk, altså det man gjør i budsjettet i Stortinget, der inntektspolitikken, altså det som skjer mellom partene i arbeidslivet, og pengepolitikken spiller på lag. Det må vi tilbake til. Derfor har Arbeiderpartiet tatt initiativet til å få på beina et nytt solidaritetsalternativ som nettopp skal ta vare på de hensynene. Vi trenger en økonomisk styring der de tre pilarene i den økonomiske politikken trekker sammen, og ikke, som i dag, der de er splittet fra hverandre, og der Regjeringen etter vår oppfatning har gjort for lite for å ta sitt ansvar i den økonomiske styringen av den økonomiske politikken.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2002-10-10:
Jeg har stor respekt for at det er ulike prioriteringer partiene imellom i norsk politikk. Det er helt åpenbart stor ulikhet i de prioriteringene som Arbeiderpartiet vil gjøre i de kommende årene i denne stortingsperioden, og det som Høyre står for. Men det jeg har mindre forståelse for, er at når Høyre-folk og andre representanter for regjeringspartiene har ordet, er alle løfter gitt av alle andre partier totalt uansvarlige, mens den sittende regjering er basert på de historisk største løftene om lettelser i skatter og avgifter som noen gang er gitt i en regjeringserklæring. Det er med respekt å melde merkelig at det skal være uansvarlig straks et annet parti mener at det er noe som bør prioriteres. Så til Arbeiderpartiets politikk. Ja, vi har vist i praksis at vi fører en ansvarlig økonomisk politikk. Det viste vi også senest ved behandlingen av revidert nasjonalbudsjett. Jeg må få lov til å minne representanten Hansen om at Arbeiderpartiets økonomiske opplegg faktisk var strammere enn det som Regjeringen la fram og fikk vedtatt ved hjelp av Fremskrittspartiet. Så det er overhodet ikke hold i det når representanten Hansen og andre forsøker å skape et inntrykk av at Arbeiderpartiet driver en løssluppen økonomisk politikk. Det vil også høstens budsjettarbeid fra vår side i Stortinget komme til å bekrefte.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2002-10-10:
Jeg benytter gjerne anledningen til å gjenta min påstand om at Fremskrittspartiet bruker oljepenger to ganger, minst to ganger. Jeg tror det faktisk kan være mulig å dokumentere at de bruker dem mange flere ganger enn to. Men iallfall to ganger. Fremskrittspartiet har her i Stortinget fremmet grunnlovsforslag om å binde landets oljeinntekter nettopp til pensjoner. Så har de på den annen side gjentatte ganger fridd til velgerne ved å fortelle at disse pengene skal brukes til en rekke andre formål også. Det er dobbelt bokholderi. Da bruker man de samme pengene to ganger. Hvis Fremskrittspartiet har ment alvor med det de har sagt om at vår formue, som vi bygger opp gjennom det vi henter ut av petroleumssektoren, skal knyttes til pensjoner, bør Fremskrittspartiet fra nå av slutte med å snakke om at disse pengene skal brukes til alle andre formål. For de pengene kan heller ikke brukes to ganger. Jeg må få minne representanten Hagesæter om følgende: Statens formue, som vi har bygd opp gjennom det vi har tjent som petroleumsnasjon, er i dag godt under 700 milliarder kr. Den gjeld den norske stat hadde ved utgangen av år 2000 til innbyggerne her i landet på pensjonssiden, var på 2 800 milliarder kr. Det er ikke en fremtidig gjeld. Det er en gjeld som staten allerede har i forhold til norske arbeidstakere. Så selv om vi ikke har en utenlandsgjeld, som Hagen pleier å si, har vi altså en innenlandsgjeld, og den er stor. Vi har en unik og god mulighet til å betjene den gjelden hvis vi sikrer vår formue, nettopp for å innfri våre store forpliktelser i forhold til det norske folk.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2002-10-10:
La meg først si at jeg selvfølgelig er enig i statsråd Normans utsagn om at Aetat først og fremst skal hjelpe folk til arbeid. Det er jeg enig i. Vi mener faktisk at den sittende regjering har bidratt til å svekke denne etatens mulighet til å gjøre en god jobb på det området, med det som har skjedd i inneværende år. Statsråden er overrasket over at det er så sterke reaksjoner på den innstrammingen som har kommet i ledighetstrygden, samtidig som han understreker at det skal være en inntektssikring. Da er det snublende nær å spørre statsråden: Er det slik at Regjeringen og statsråd Norman mener at ledighetstrygden rett og slett er for god? Er den for lukrativ? Er det for lukrativt å ha en inntektssikring som gir en 62,4 pst. av inntekten å leve av når en mister jobben? Jeg er litt opprørt over den måten statsråden omtaler ledighetstrygden på når han sier at Aetats formål ikke er å være en etat for utbetaling av penger. Aetat har ansvar for å utbetale en av de viktige trygghetsfaktorene bakt inn i norsk folketrygd, nemlig at en skal ha en inntektssikring når en mister arbeidet. Er det slik at det er Regjeringens logikk at jo mindre penger en får når en er arbeidsledig, jo dårligere råd en har, jo fattigere en er, jo vanskeligere det er å være ledig – jo lettere kommer en i arbeid? Har det et øyeblikk falt denne regjeringen inn at en arbeidsledig som ikke får ledighetstrygden til å strekke til, faktisk er nødt til å gå på sosialkontoret? Har det falt statsråd Norman inn at han kanskje flytter en utgift fra en etat til en annen?
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2002-10-10:
Jeg må si at det er helt nødvendig, for det må jo basere seg på en åpenbar misforståelse når statsråden hevder at det ikke er reduksjon i dagpengeordningen. Det står vitterlig å lese i proposisjonen fremlagt for Stortinget at ferietillegget i dagpengeordningen avvikles. Det betyr ifølge proposisjonen at et tillegg på 9,5 pst. faller bort. Og hvis ikke det er reduksjon, må vi få utdypet hvordan det ellers påvirker dagpengeordningen.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-10:
Noe av det siste den forrige arbeiderpartiregjeringen gjorde, var å endre valutaforskriften for Norges Bank med sikte på å gi Norges Bank større uavhengighet og et klarere mandat som dreide seg om å styre etter inflasjon og ikke etter helheten i økonomien. Det som har skjedd i etterkant, er at renten har gått opp, at Norges Bank nå har en uavhengig stilling, og at penge- og finanspolitikken i liten grad drar i samme retning. For en liten nasjon, med heldigvis en egen valuta, er det uendelig viktig at disse spiller på lag. Norges Bank fremstår i dag mer som en motspiller enn som en medspiller, som en slags overdommer i den økonomiske politikken over de beslutninger som tas i denne sal, i Regjeringen og også for arbeidslivet. Det finnes en rekke argumenter for dette, men hovedtyngden av argumentene taler etter mitt skjønn mot dette. Nå skal jeg ikke spørre representanten Solberg om hva hun måtte mene om dette, men det finnes også i denne valutaforskriften vektlegging av produksjon og vektlegging av sysselsetting, to moment som åpenbart ikke har betydd mye for sentralbanksjefen og hans styre. Man har valgt ensidig å se på dette med inflasjon, noe som medfører bl.a. det høye rentenivået vi har, og den rekordsterke krona vi har. Det er mange forhold i økonomien som nå skulle tilsi at renten burde ha gått ned. Bare i løpet av denne høsten har det vært en stigende arbeidsledighet. Det har vært en utflating av det private konsumet, og den sterke krona skulle også ha medført at vi importerte vesentlig billigere varer enn vi ellers hadde gjort, noe som skulle medført at renten hadde gått ned. Det har ikke skjedd. Mitt spørsmål til representanten Solberg er da: Mener hun at den valutaforskriften som Stortinget vedtok våren for et og et halvt år siden, har fungert tilfredsstillende, eller mener hun det er nødvendig at Stortinget på dette punkt kanskje gjør noen presiseringer som gjør at det blir mer samsvar mellom penge- og finanspolitikk i dette landet?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-10:
Jeg vil gjerne takke replikanten for en god replikk og fordi den gir meg muligheten til å si litt om sysselsetting. Taletiden var dessverre for kort til det. Norsk industri står overfor veldig store utfordringer, og de er knyttet spesielt til det høye rentenivået og den sterke kronekursen. Dette skyldes delvis at man nå har fått en måte å fastsette renten på som gjør at vi har en kunstig høy rente i Norge. Vi har altså en stabukk av en sentralbanksjef som gis muligheten til å fastsette renten, som en overdommer i økonomisk politikk. Dette rammer konkurranseutsatt industri veldig hardt. Etter min vurdering burde renten nå ha vært lavere. Jeg mener at temperaturen i norsk økonomi tilsier at renten burde ha vært satt ned allerede. Av en eller annen grunn velger sentralbanksjefen ikke å gjøre dette. Det har han dessverre myndighet til. Fra SVs ståsted er det uendelig viktig at det er en bedre sammenheng mellom finans- og pengepolitikken for å få kostnadspresset ned, for industrien også. Det er klart at den vanskelige situasjonen som vi nå er i, bærer selvfølgelig høyreregjeringen ansvaret for, for det er den som har fått igjennom denne måten å gjøre dette på. Det er klart at de som har laget budsjettet, bærer ansvaret for den situasjonen som konkurranseutsatt industri er i. Vi i SV er ikke fremmede for at vi må fremme ulike tiltak for industrien. For når vi er i en situasjon hvor det er nesten 100 000 arbeidsledige, er det klart at det er dramatisk for svært mange familier. Et tiltak som jeg vet at industrien er opptatt av, er en økt avskrivingssats for investeringer i maskiner. Der ligger vi langt under sammenlignbare land, både i Norden og på kontinentet. Dette kan være et riktig og målrettet tiltak for å få investeringstakten opp, få innovasjonstakten opp, og få en relativt større grad av likhet i rammebetingelsene mellom norsk industri og utenlandsk industri. Disse kuttene som foretas i dagpengeordningen fra Regjeringen, vil SV selvfølgelig gå imot. Vi mener at temperaturen i norsk økonomi nå er slik at renten bør settes ned. Jeg mener også at vi bør innføre igjen et system der vi politikere og finansministeren faktisk er den øverst ansvarlige for norsk økonomisk politikk, og ikke Gjedrem i Norges Bank.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-10:
Når det gjelder skolen i Norge, har vi en maksimaltakst som er null. Jeg tror nesten alle her mener at skolen skal være gratis. Det kan kanskje være ulike syn på dette, men jeg forutsetter at også Høyre i utgangspunktet mener at en offentlig finansiert enhetsskole – vi holder privatskolene unna – er en god idé. Der er maksimaltaksten null. Det vil selvfølgelig de som har mye penger, tjene mer på enn de som har lite penger. De som er rike, som sender barna sine til en vanlig kommunal norsk barneskole, vil selvfølgelig relativt sett tjene mer på at skolen er gratis, for de kunne ha betalt for en bedre skole. Vi ønsker at den samme tenkningen skal gjelde barnehager. Selvfølgelig har en som har god råd, og som hadde hatt råd til å betale nesten hva som helst for en barnehageplass, relativt sett tjent mer. Det er jo åpenbart. Det er jo ikke noen overraskelse i det. Men vi ønsker altså at barnehagene skal ha en maksimaltakst, slik at alle norske småbarnsforeldre som ønsker at barna deres skal gå i en barnehage, skal ha økonomisk mulighet til det. Så ønsker vi å videreføre rabattordninger og søskenmoderasjon. Dette vil stortingsflertallet komme tilbake til, selvfølgelig slik at ingen skal komme dårligere ut enn i dag. Men husk: Det opposisjonen har gjort, er å satse storstilt på barneomsorg i Norge, en satsing som vi nesten ikke har sett maken til på mange tiår. Vi vil gi alle landets småbarnsforeldre muligheten til en barnehageplass i en billig barnehage, ved at Stortinget faktisk nå går inn med betydelige midler for å gi småbarna den enestående muligheten det er å komme i barnehage. Dette er faktisk god sosialpolitikk, dette er god barnehagepolitikk, og det er god barneomsorgspolitikk. Og jeg vil nok en gang utfordre Regjeringen: Ikke hold på med dette tullet og lage alle slags unnskyldninger for ikke å være med. Dette vil bli en realitet. Regjeringspartiene må slutte med å obstruere dette, og heller si at ok, det ble slik, vi var ikke egentlig enige, men nå løfter vi dette lasset sammen til gavn for landets småbarn.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-10:
Det var i sannhet en merkelig replikk. Hvis representanten Hagesæter hadde tatt seg bryderiet med det, kunne han gått inn i vårt alternative budsjett som vi gir ut hvert eneste år. Det ligger på SVs hjemmeside, for alle dem som har lyst til å se det. Der er alle våre skatte- og avgiftsforslag angitt. Det står også hvert eneste år i den finansinnstillingen som Gjermund Hagesæter selv i finanskomiteen har vært med og avgitt, så det er ikke noe hemmelig i dette. Men jeg er glad for at dette gir meg en mulighet til å si følgende: Fremskrittspartiet fremstiller skatt som en byrde. Skatt er ingen byrde. Skatt er en forsikringspremie for å kunne bo i et godt land. Skatt er de pengene vi drar inn for å skape dette gode samfunnet for oss alle sammen. Det betyr at alle sammen betaler litt inn, og så får vi litt tilbake. Samfunnets fellestjenester skal være slik at de fleste av oss betaler skatten, ikke nødvendigvis med glede, men med forståelse. Fremskrittspartiet har jo en politikk som er helt på jordet. Det er klart at hvis man ønsker et samfunn med store sosiale forskjeller, hvis man ønsker et samfunn der rettferdig fordeling på en måte ikke er noe poeng, der man ønsker et samfunn der dette limet som skal holde et godt samfunn sammen, ikke finnes, er man på en annen planet enn SV. Jeg skammer meg overhodet ikke over å si at for min del skal selvfølgelig norsk næringsliv som norske skattytere få et bedre samfunn med SV, men forsikringspremien for dette kan bli noe forskjellig. Sett i internasjonal målestokk har Norge overhodet ikke høy skatt. Vi ligger under de fleste sammenlignbare land, og det synes jeg er helt fint. Det er ikke noe mål for meg at skattene skal være høye. Men det er et mål for SV at vi har et samfunn som ivaretar fellesskapets totale behov, at vi har inntekter som gjør at vi kan lage gode skoler, billigere barnehager, at vi kan lage en verdig og god eldreomsorg, at vi kan lage helsestell for alle som trenger det, uten store egenbetalinger, som f.eks. denne regjeringen vi nå har, ønsker å påføre folk. Det er en kostnad som SV ikke vil være med på å påføre folk. Derfor er vårt syn helt forskjellig fra Fremskrittspartiets, men Hagesæter er hjertelig velkommen til å lese vårt alternative budsjett. Der står alle våre forslag nøye oppstilt.
Torbjørn Hansen (Høyre), 2002-10-10:
Jeg vil begynne med å gi representanten Solberg ros for hennes innlegg, der hun fokuserte på konkurranseutsatte arbeidsplasser. Det å hindre utflagging og nedlegging av bedrifter som følge av høy rente, sterk valuta og høyt lønnsnivå er en av de viktigste utfordringene Regjeringen og Stortinget har i denne perioden. Arbeiderpartiet har gang på gang understreket at Regjeringen har et spesielt ansvar for å foreslå en stram finanspolitikk. Det ansvaret har Regjeringen tatt. Men ansvarlighet var ikke det eneste budskapet fra Arbeiderpartiet tidligere i år. Enkelte partier skårer først og fremst politiske poeng på å love mer penger til de fleste gode formål, vel vitende om at de negative effektene av en slik linje ikke er lett for alle å få med seg. I vår opplevde vi at Arbeiderpartiet var med på denne galeien. Mens Stoltenberg snakket om et stramt statsbudsjett, var det mange i Arbeiderpartiet som hadde det motsatte budskapet. Det ble et kappløp mellom Fremskrittspartiet og representanter fra Arbeiderpartiet i å love nye velferdstiltak som i sum ikke er forenlig med en stram finanspolitikk. Fra Svein Roald Hansen kom løftet om 9 milliarder kr i avgiftslettelser. Fra Tore Nordtun kom løftet om 1,6 milliarder kr til avskrivningssatser. Reidar Sandal lovte 1,5 milliarder kr til kommunesektoren. Bjarne Håkon Hanssen ville fjerne egenandeler til tannleger og i helsevesenet. Olav Akselsen lovte milliardsubsidier til norske sjøfolk. Det er ikke lenge siden disse løftene ble fremmet. Blir de gjennomført, vil de definitivt ikke være et bidrag til norsk konkurranseevne. Overbudspolitikk er tvert imot en trussel mot norske arbeidsplasser. Arbeiderpartiet har drevet en merkelig dobbeltkommunikasjon når det gjelder utgiftsløfter og arbeidsplasser, hvor Stoltenberg sitter i baksetet og roper brems, mens mange i gruppen sitter i forsetet og gir full gass. Kan representanten Solberg avklare om det er budskapet om stramhet og ansvarlighet og ikke de mange overbud og soloutspill som er Arbeiderpartiets linje i finanspolitikken?
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2002-10-10:
Representanten Solberg hevda at Framstegspartiet opererer med ei dobbel bokføring. Det er sjølvsagt ikkje riktig. Framstegspartiet opererer ikkje med noka dobbel bokføring. Ho viste vidare til at vi har ei stor pensjonsforplikting i Noreg for framtida, og det er sjølvsagt riktig. Men dersom vi legg forholda til rette for det, vil ein også kunne skape verdiar og arbeidsplassar i Noreg for framtida. Då er mitt spørsmål: Innser ikkje Arbeidarpartiet at ei betring av rammevilkåra, f.eks. lågare skattar og lågare avgifter, strukturtiltak, vil leggje grunnlaget for at vi kan få ei større verdiskaping i framtidas Noreg, og at vi dermed også kan leggje grunnlaget for større overskot i norske bedrifter, som igjen legg grunnlaget for framtidige skatteinntekter?
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2002-10-10:
Representanten Djupedal er særdeles tydeleg når det gjeld dette med at SV ønskjer å auke offentleg forbruk og å redusere privat forbruk ved å auke skattar og avgifter, noko som openbert vil forverre konkurranseevna til norsk konkurranseutsett industri. Bortsett frå det som SV har gått ut og sagt om at ein ønskjer å skjerpe skattlegginga av sjøfolk, noko som medfører at ein tapar mange arbeidsplassar innanfor – direkte – sjøfart og maritim industri, har SV og Øystein Djupedal vore veldig utydelege med omsyn til å presisere kva slags skattar og avgifter som SV ønskjer å auke, og med omsyn til kva slags konsekvensar dette vil få for norske konkurranseutsette arbeidsplassar. Eg vil be representanten Djupedal kome opp og presisere og nemne litt om kva slags skattar og avgifter som SV ønskjer å påføre det norske folk.
Erna Solberg (Høyre), 2002-10-10:
Tidligere finansminister Karl Eirik Schjøtt-Pedersen har ved denne inngangen til budsjettforhandlingene bestemt seg for å legge om hele måten å beregne det kommunale vekstsystemet på i forbindelse med kommuneøkonomien. Hvis hans beregningsmetode for at det har vært et kutt på 0,5 milliarder kr i inntektene som kommunene hadde, skulle være måleparametret, medførte det opplegget som tidligere finansminister Karl Eirik Schjøtt-Pedersen fremmet i fjor, et kutt på 1,5 milliarder kr i frie inntekter, for i fjor beholdt kommunesektoren 3 milliarder kr i ekstraordinære skatteinntekter. I år har de fått 1 milliard kr i ekstraordinære skatteinntekter. Men i fjor fikk de ikke beholde det i det opplegget som kom inn, og de har ikke fått beholde den siste milliarden i år. Den første milliarden som de fikk i løpet av året, fikk de beholde, men den andre milliarden er ikke videreført. Vi har fulgt opp det opplegget vi la frem i forbindelse med kommuneøkonomiproposisjonen. Det interessante blir å se om Arbeiderpartiet følger opp det de sa var feil i kommuneøkonomiproposisjonen, eller om de kommer til å legge opp til noe som passer til retorikken. I går sa Karl Eirik Schjøtt-Pedersen på TV at de skulle ha 1,2 milliarder kr mer til kommunesektoren enn det Regjeringen har foreslått. Det skulle ha vært 2,2 milliarder kr hvis det skullestemme med det man selv sa før sommeren, hvis beregningsmetoden for måten man nå forsøker å lage nye systemer på, skulle være riktig for Karl Eirik Schjøtt-Pedersen. Ja, det er vanskelig i kommunesektoren. Mitt poeng med å nevne Bergen var faktisk at det også er rom for lokale prioriteringer. Hvert eneste budsjettår har Bergen Høyre foreslått budsjettopplegg med en sterkere prioritering enn arbeiderpartibyrådet har hatt når det gjelder skole. Det er rom for politiske valg, og de valgene kan man gå systematisk tilbake til gjennom de senere årene, og vise at det også har vært gjort valg i lokalpolitikken i Bergen. Arbeiderpartiet har der valgt ikke å prioritere skole. Høyre har i Bergen valgt å prioritere skole. De rommene finnes, og de finnes også innenfor det budsjettopplegget som er lagt frem nå. Arbeiderpartiet fører nå en kjemperetorikk med veldig lite penger. Kommunesektoren sier de trenger 6 milliarder kr. Karl Eirik Schjøtt-Pedersen vil gi dem 1,2 milliarder kr. Det ville vært vanskelige prioriteringer med Arbeiderpartiets opplegg også.
Erna Solberg (Høyre), 2002-10-10:
Nei, jeg er ikke fornøyd med tempoet som er i kommunal sektor når det gjelder konkurransespørsmålet. Jeg mener at det er et område som er innenfor det kommunale selvstyret, at man selv skal gjøre valgene. Men det er klart at da vi i januar sikret at man hadde nøytralitet i forhold til moms på renholdstjenester, som vi legger inn i momskompensasjonsordningen, og det pr. i dag ikke ser ut til at det har økt aktivteten noe særlig i anbudsvirksomheten på det området – vi har hatt en rekke eksempler tidligere på at man har måttet gå vekk fra private lavere anbud fordi momssystemet har kommet til som et hinder – er jeg ikke fornøyd med hvordan anbudsvirksomheten er rundt omkring i kommunesektoren. Det kan skyldes at man rett og slett ikke er klar over dette. Det kan skyldes at den type spørsmål først og fremst kommer inn under budsjettbehandlingen i kommunesektoren, men jeg vet at dette området bør flere kommuner tenke gjennom. Jeg har sagt, senest i går, til landsstyret i KS at hvis noen kommuner på prinsipielt grunnlag fortsatt sier at de ikke en gang vil utrede spørsmålet om konkurranseutsetting, så synes jeg ikke at det er like lett for disse å si at det er krise i kommuneøkonomien når de ikke ønsker å forsøke å se hvilke muligheter som finnes for å få lavere utgifter. På den annen side følger Regjeringen opp det programmet, som vi har sagt at vi skal gjøre. Vi venter nå på momsutredningen som kan bidra til å fjerne de siste hindringene lovmessig og juridisk. Når det gjelder arbeidsinnvandring, har vi hele tiden sagt at vi kommer tilbake med en sak til Stortinget om prinsippene for arbeidsinnvandring og liberaliseringen av den. Det kan være lurt at man ser på hvilke prinsipper og hvilket tempo man skal ha, før man prinsipielt tar stilling til om man skal ha eller ikke ha arbeidsinnvandring. Da får man en god mulighet til å vurdere både behovet og det regelverket som kommer. Vi har nå i nesten et år sagt at vi kommer til Stortinget før vi går på ytterligere liberaliseringer, med unntak av ett punkt: Vi har tenkt å liberalisere på sesongarbeid før den tid.
Erna Solberg (Høyre), 2002-10-10:
Den viktigste videreutviklingen av velferdssamfunnet er å sørge for en robust fi-nansiering av velferdssamfunnet. Så er det å gå inn og se på hvilke ordninger som vi er nødt til å tilpasse en annen tid, som gjør det mer fleksibelt for mennesker å leve, bl.a. ved at tjenesteproduksjonen og velferdsordningene blir mer skreddersydd. Det kommer vi tilbake til i en rekke forslag til Stortinget, bl.a. med tanke på hvordan vi skal få en bedre samordning mellom trygd, sosialhjelp og arbeidsmarkedsetaten enn den som er i dag. Det snakket også sosialministeren om i går. Men det er ikke slik at Kommune-Norge lever utenom de rammene som er ellers. Jeg kan ta et tilfeldig valgt eksempel, nemlig kommunene i hjemfylket til representanten Grande Røys. Det er faktisk slik at de fleste av dem er strengt tatt mer avhengige av at vi har arbeidsplasser i kommunen for å kunne videreutvikle velferden, enn de egentlig er av bare kommuneøkonomien. De er strengt tatt mer avhengige av at verftsindustrien og fiskeindustrien kan overleve under internasjonale konkurranseforhold, enn de egentlig er av de overføringene som kommer herfra. Folk kommer ikke til å bli boende i de områdene hvis det ikke er private arbeidsplasser og et næringsliv som danner grunnlaget for disse. Det er hovedhensikten med dette budsjettet. Hovedhensikten med dette budsjettet er: Vi oppnår ikke alle de målene vi kunne ønsket å oppnå, med den økningen i utgifter som på mange områder er riktig innenfor offentlig sektor, fordi vi er nødt til å ta hensyn til renten, vi er nødt til å ta hensyn til kronekursen og til arbeidsplassene. Det er det viktigste for alle kommuner i distriktene. De fleste større byene ville kunne overleve fint med høyere rente fordi de har arbeidsplasser som er betraktelig mer robuste, eller fordi de er mer innrettet på tjenesteyting mellom befolkningen. Men de som virkelig kjører kommunene i forhold til en uforsvarlig økonomisk politikk, er alle kommunene i Distrikts-Norge. Det håper jeg også at distriktsrepresentantene ser.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-10-10:
Kommunenes frie inntekter blir redusert med 0,5 milliarder kr i forhold til det kommunene har i år. Det betyr at kommunene må legge ned skoleklasser, tilby dårligere skolemateriell, kutte i hjemmesykepleien og kutte i hjemmehjelpstjenestene. Statsråd Solberg har fått honnør for å stå oppreist. Det er bra. Det skal en statsråd gjøre. Men nå har statsråd Solberg i sitt innlegg lagt stor vekt på at Regjeringen vil gi nye skattelettelser neste år og vekst på enkelte områder, samtidig som kommunene får mindre inntekter enn i år. Jeg ber statsråden bekrefte at det er et valg. Det hadde vært fullt mulig innenfor de samlede budsjettrammene å bruke mer til eldreomsorg og til skoler i kommunene, og mindre til skattelettelser og andre tiltak. Erna Solberg må slutte med å fraskrive seg ansvaret for sine egne valg, skyve det over på andre – på barnehageforlik og hva det nå måtte være. En slik ansvarsfraskrivelse er feil, og en slik ansvarsfraskrivelse er en politisk feighet. Kutt i kommuneøkonomien er Regjeringens valg. Regjeringen har valgt å kutte i tilbudet til de eldre og kutte i tilbudet til skolebarna for å betale Høyres skattelettelser. Når kommunene må kutte i skoletilbudet og hjemmehjelpstjenesten, er det Regjeringen som har lagt de økonomiske rammene som gjør det nødvendig. Det er ikke kommunepolitikernes valg. De fortviler over de rammene de har fått. Da blir det også ansvarsfraskrivelse når Solberg skylder på kommunepolitikerne i Bergen og andre kommuner, og det blir politisk feighet. Høyre gjør det stikk motsatte av det de lovte sist høst. Det blir ikke skatt på skole. Det blir kutt i skolen for å betale skattelettelser til de rikeste.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2002-10-10:
Det er spesielt et par områder som jeg fester meg ved når det gjelder Regjeringens politikk. Det ene er det lave tempoet i innføringen av en aktiv konkurransepolitikk i offentlig sektor, og det andre er Regjeringens fortsatt sterke ønske om økt arbeidsinnvandring til Norge fra hele verden. La meg ta det siste først. I en tid med økende ledighet er det høyst merkelig at Regjeringen ufortrødent fortsetter sitt arbeid med å øke arbeidsinnvandringen til Norge fra land utenfor Europa. Fremskrittspartiet stiller seg svært uforstående til Regjeringens arbeid med en vesentlig oppmyking av regelverket for arbeidsinnvandring. For det første mener Fremskrittspartiet at mangelen på arbeidskraft er sterkt overdrevet, og for det andre sender Regjeringen med en slik politikk ut signaler som gjør Norge til et svært attraktivt mål for asylsøkere fra hele verden. I en tid da Norge er utsatt for et enormt asylpress, er det neppe noen god politikk å proklamere for hele verden at her i Norge ønsker vi økt arbeidsinnvandring. Det er slett ikke rart at norsk asylpolitikk har falt helt av hengslene. Fremskrittspartiet fremmer derfor i dag forslag om at Regjeringen skrinlegger arbeidet med økt arbeidsinnvandring til Norge og håper på oppslutning om dette forslaget. Jeg vil også få uttrykke en viss skuffelse over det lave tempoet i arbeidet med å innføre en sunn konkurransepolitikk i norsk offentlig sektor, for konkurranse betyr både bedre og billigere offentlige tjenester, noe både brukerne og skattebetalerne er tjent med. Men Regjeringen har ennå ikke fremlagt noen overbevisende strategi for hvordan man hurtigst mulig kan få etablert en fornuftig konkurransepolitikk innenfor den store offentlige tjenesteproduksjonen. Fremskrittspartiet fremmet i juni forslag om å påby konkurranseutsetting. Mener statsråd Solberg at økt arbeidsinnvandring fortsatt er like aktuelt i dag? Og: Er hun fornøyd med tempoet i moderniseringen av kommunal sektor hittil?
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-10:
Regjeringa har i trontalen sett seg klare mål, sa statsministeren før i dag. Eitt av dei er å vidareutvikle velferdsstaten. Når Regjeringa seier det, skulle ein tru at det ville vise seg igjen overfor den desidert viktigaste instansen som yter velferd, nemleg kommunane. Men her er det ikkje noko å hente. Korleis innbyggjarane skal få eit vidareutvikla velferdstilbod, er vanskeleg å forstå når denne Regjeringa ikkje gir kommunane dei økonomiske verkemidla dei treng for nettopp å vidareutvikle tenestene. Kommunane i f. eks. Sogn og Fjordane får ein reell nedgang i inntektene sine på 1,33 pst. Kommunane i Nordland får 1,19 pst. reell nedgang. Korleis meiner statsråden at ein kan vidareutvikle velferdstenester med mindre pengar å drive for? Så seier statsråden vidare at kommunane skal verte gitt fridom, og det skal vere rom for lokale prioriteringar. Det høyrest bra ut, men fridom til kva? Ta f.eks. skulefritidsordninga som til no har vore øyremerkt, men som frå 1. august skal inn i ramma. Kva for fridom har kommunane eller private til å vidareutvikle skulefritidstilbodet når ein på vegen inn i ramma har kutta med 217 mill. kr? For lokalpolitikarane vert det valet anten å auke foreldrebetalinga ganske kraftig eller rett og slett å leggje ned. Eg kallar ikkje det lokalpolitisk valfridom.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2002-10-10:
Det er interessant å høre på representanten Djupedal. Jeg deler mange av hans synspunkter på den utviklingen som er trukket opp i trontalen og i det fremlagte budsjettet. Det som jeg kanskje hadde forventet av Djupedal, var at han hadde kommet med en del betraktninger omkring sysselsettingen. Det vi nå ser, er at flere og flere blir arbeidsledige, og det synes jeg er et alvorlig trekk i tiden. At den sittende regjering da ikke i det hele tatt kom med noen konkret industripakke for å møte de utfordringene vi har når det gjelder sysselsettingen, er meget alvorlig. Vi ser også at dagpengene nå blir sterkt redusert for dem som blir arbeidsledige – opp mot 10 pst. – og dette er med på å skape en stor ulikhet. Det som jeg vil spørre representanten Djupedal om, er: Hvordan ser SV på utviklingen i den konkurranseutsatte industrien, spesielt den landbaserte, i forhold til utlandet? På Vestlandet ser vi at den ene bedriften etter den andre nå flagger ut. De legger delvis også ned, fordi man ikke har de konkurransevilkårene som er nødvendige i en internasjonal konkurranse. Jeg er kjent med SVs standpunkt når det gjelder EØS-avtalen. Etter det jeg forstår, går SV også imot at vi skal ha den EØS-avtalen vi har i dag. For oss på Vestlandet og industrien der er det helt maktpåliggende at vi opprettholder EØS-avtalen, og at den gjøres enda bedre. Når det gjelder mitt personlige syn, synes jeg også det er på tide at vi kommer oss inn i EU, spesielt nå når EU utvides. Er det slik nå at SV synes at denne EØS-avtalen, som har vært en stor hjelp for vår industri, skal omkalfatres, sågar trekkes tilbake?
Heidi Larssen (Høyre), 2002-10-10:
SV og Øystein Djupedal gjentar hele tiden om Regjeringens politikk at den tar fra de fattige og gir til de rike. Det blir ikke mer riktig selv om han gjentar det ofte nok. Jeg skjønner ikke at det er å ta fra de fattige å heve minstefradraget, eller at det er å gi til de rike å sørge for at de som tjener under 340 000 kr, slipper å betale toppskatt, for jeg tror ikke at de føler seg spesielt rike. Derimot kan det kanskje sies at SV og Øystein Djupedal er med på å ta fra de fattige og gi til de rike med det barnehageforliket som ble inngått i vår. For hva tror Øystein Djupedal vil skje med en maksimalpris på 1 500 kr? Det blir også en minimumspris. Da nytter det ikke å si at kommunene fortsatt skal ha lavere priser for noen. Ifølge forliket skal man jo ikke få noen penger til det. I Oslo betaler f.eks. de med dårligst råd godt under 1 000 kr pr. måned, og de med god råd godt over 3 000 kr. Barnehageforliket kan altså føre til dyrere barnehage for dem med dårlig råd, og billigere for dem med god råd. Er ikke det å ta fra de fattige og gi til de rike? Det samme kan sies når det gjelder skattefritaket for barnehageplass betalt av arbeidsgiver. Øystein Djupedal sier jo selv i Dagens Næringsliv i dag at det ikke er tvil om at det er de som har høy inntekt, som vil komme best ut av dette. Er ikke dette også å ta fra de fattige og gi til de rike?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2002-10-10:
Nei, det er ikke god fordelingspolitikk å kutte i arbeidsledighetstrygden for å finansiere arbeidsmarkedstiltak for langtidsmottakere av sosialhjelp. Da tar en i og for seg ut noen langtidsmottakere av sosialhjelp fra den køen, men så fyller en på nye i andre. En skaper en arbeidsledighetstrygd som færre kan leve av. Det er dårlig fordelingspolitikk, og det er dårlig fattigdomsbekjempelse. Målretting av tiltakene må komme som tillegg til brede fellesskapsløsninger. Da kan en greie å skreddersy tiltak som kan skape færre fattige. Arbeiderpartiet står solid og trygt plantet i arbeidslinja, og vi skal behandle Regjeringens forslag til nye retningslinjer for trygdesystemet med alvor og på en skikkelig måte. Det er mange av de forslagene som ligger i Ot.prp. nr. 102 for 2001-2002 som vi vil slutte oss til. Men det er også ett punkt som vi helt klart ikke kommer til å slutte oss til. Vi tror at vi vil svekke arbeidslinja dersom ikke en del av dem som har vært uføretrygdet i lang tid, skal få anledning til å prøve seg i arbeidsmarkedet uten å måtte redusere uføretrygden. Vi tror at det stimulerer til arbeidslinja dersom f.eks. – som mitt partis parlamentariske leder sa i går – en revmatiker får anledning til å prøve seg på gode dager for å se om vedkommende kan gjøre erfaringer i arbeidslivet som gjør at en får tro på at en har en restarbeidsevne, som gjør at en etter hvert kanskje tør å redusere uføretrygden og i større grad kan komme til å delta i arbeidslivet. Fjerner en den muligheten som gjør at en kan prøve seg, sementerer en uføretrygden, en forsterker ikke arbeidslinja.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2002-10-10:
Jeg er enig med representanten Ballo i at det er all grunn til å være bekymret over situasjonen i psykiatrien. Jeg mener vel også at denne bekymringen kommer til uttrykk i Regjeringens statsbudsjettforslag ved at det foreligger et forslag om en klar bevilgningsøkning til psykiatrien. Så tror jeg at representanten Ballo gjør rett i å stille spørsmål ved hvorvidt økningen er stor nok dersom en skal nå målene i psykiatriplanen, som i seg selv er viktig. Men det er ikke minst viktig å stille spørsmål ved hvorvidt bevilgningen er stor nok, dersom en skal få den vekst og utvikling i psykiatrien som er nødvendig i forhold til de utfordringene som psykiatrien står overfor. Derfor er disse spørsmålene knyttet til psykiatrien av de spørsmål vi i Arbeiderpartiet nå jobber aktivt med i forbindelse med budsjettbehandlingen. Men som parlamentarisk leder Stoltenberg sa i går, er ikke vi kommet så langt i dag at det nå er mulig for oss å redegjøre for det som blir vårt alternative statsbudsjettforslag. Det må vi få lov til å jobbe videre med, og svaret må derfor være at vi er opptatt av det samme som Ballo. Vi går grundig inn i situasjonen i psykiatrien, og vi vil ha det tungt med oss i det videre budsjettarbeidet.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2002-10-10:
I mitt hovedinnlegg forsøkte jeg å redegjøre for at situasjonen i Norge er preget av en tosidighet i den forstand at vi antakelig er det land i verden som har den laveste andelen av befolkningen som lever i fattigdom. Det er veldig viktig at vi tar med oss erfaringene fra hva slags politikk som er ført for å ha nådd det målet og for å ha kommet så langt, altså å ha en så lav andel av befolkningen i en fattigdomssituasjon. Jeg tror vi i Arbeiderpartiet vil kunne slå oss på brystet og si at mye av den politikken som har lagt grunnlaget for at Norge tross alt har så lite fattigdom, har vi en stor del av æren for. Det skal vi være stolte av, og det skal vi bygge videre på. Samtidig er det ingen tvil om at vi i Arbeiderpartiet den siste tiden har tatt innover oss at vi likevel ikke har nådd målet om å skape et samfunn som ikke skaper fattigdom. Til tross for at vi har satset tungt på dette området, har det utviklet seg en voksende nyfattigdom. Jeg tror at Arbeiderpartiet skal ta selvkritikk for at vi ikke tidlig nok tok dette på alvor. Derfor har også både sentralstyret og landsstyret i partiet lagt så stor vekt på nettopp å ta denne erkjennelsen innover seg, og med den basisen utvikle ny politikk. Ikke i den forstand at vi skal legge fra oss all gammel politikk, men vi skal ta det beste i den videre og bygge på den også når vi utformer ny politikk.
Beate Heieren Hundhammer (Høyre), 2002-10-10:
Arbeid er «jobb nr. 1», sa Hanssen i sitt innlegg. Vi skal være enige i at arbeid er den sikreste veien ut av fattigdom. Det har Regjeringen også lagt til grunn i sine forslag til tiltak mot fattigdom. Den såkalte arbeidslinjen har også vært sentral i Arbeiderpartiets politikk gjennom hele 1990-tallet. Representanten Bjarne Håkon Hanssen har selv tatt til orde for dette en rekke ganger, spesielt i forbindelse med å ha ledet en arbeidsgruppe i sitt eget parti når det gjelder sosial rettferdighet. Der ble det understreket av representanten at arbeid og aktivitet skal lønne seg, og at det skal bli lettere å kombinere arbeid og trygd. Regjeringen har også fremmet en rekke forslag når det gjelder omlegging av sosialpolitikk, som skal styrke arbeidslinjen, og som skal gjøre at det skal lønne seg å jobbe. Derfor er jeg litt overrasket over sterke reaksjoner, også fra Arbeiderpartiet, spesielt på endringer når det gjelder stønad til uføre. Da kan man jo stille spørsmål om hva Arbeiderpartiet egentlig mener med arbeidslinjen. Hvordan vil Arbeiderpartiet gjennomføre arbeidslinjen i praktisk politikk? Når det gjelder den spesielle saken om uførepensjon: Hvordan kan Arbeiderpartiet forsvare dagens system som fører til at en uførepensjonist som tjener 60 000 kr, sitter igjen med 10 000 kr mindre i lommeboken enn en uførepensjonist som tjener 50 000 kr? Jeg har også lyst til å legge til: Er det ikke god utjevningspolitikk, også for Arbeiderpartiet, at de fleste av oss gir avkall på noen velferdsordninger, slik at vi kan spisse tiltakene som skal bekjempe fattigdom?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-10:
Den 10. oktober er den internasjonale markeringsdagen for ivaretakelsen av psykisk helse, og jeg registrerer at her i Norge har Rådet for psykisk helse kommet med en invitasjon, eller en forespørsel, til de politiske partiene på Stortinget med hensyn til satsingen framover når det gjelder opptrappingsplanen for psykisk helse. Invitten er helt betimelig. Det kommer nå en rapport fra SINTEF Unimed som viser at på tross av at vi har hatt en opptrappingsplan for psykisk helse som skulle gi økt innsats der, altså en prioritering av innsatsen innenfor psykiatrien, har økningen av midler vært dobbelt så stor innenfor andre deler av helsevesenet – 12 pst. fra 1999 og fram til i dag, mens økningen har vært 6 pst. innenfor psykiatrien. Det betyr at på tross av opptrappingsplanen, er det ikke psykiatrien som har blitt prioritert, men det er andre områder. Regjeringen har nå gjort det til en markeringssak at den skal satse spesielt på psykiatrien med sitt bevilgningsforslag for 2003 på 670 mill. kr. Men når man ser på hva som lå i intensjonen fra Bondevik-regjeringen i 1998, så er selv det beløpet under det man skulle satse utover i perioden for å klare å holde tritt med utviklingen. Jeg registrerer at Stoltenberg-regjeringen i fjor sa at for den resterende delen av perioden – altså fra 2003 og ut – måtte man i snitt satse 1 milliard kr mer årlig for å ivareta intensjonen. Det virker sannsynlig når man gjennomregner tallene og sammenlikner med det Rådet for psykisk helse nå tar opp. Derfor vil jeg spørre Bjarne Håkon Hanssen: Kan vi også regne med støtte fra Arbeiderpartiet til en satsing i den størrelsesorden – altså øke satsingen spesielt rettet mot psykisk helse utover det Regjeringen legger opp til, med ytterligere 330 mill. kr?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-10-10:
Representanten Storberget har ved innledningen og ved avslutningen av sitt innlegg svart på spørsmålet til meg, nemlig ved innledningen å konstatere at det er i møtet mellom kriminalpolitikk og sosialpolitikk at humaniteten bevares, og, ved avslutningen, at vi ikke bare skal tenke på straff og soning, men tenke på andre måter. La meg da gi noen eksempler. Selvfølgelig betyr kommuneøkonomi mye. Det er jo debattema i denne salen. Men jeg har vært i fattige kommuner, og jeg har vært i rike kommuner. Det som gjør forskjellen, er når folk organiseres på en slik måte at de tør gå ut av kontorene. Jeg kjenner situasjoner fra Oslo, hvor forebyggende enheter i politiet har lang fartstid, mens kanskje barnevernsarbeidere roterer annethvert år. Da blir du ikke trygg nok til å forlate kontoret ditt, du blir sittende. Jeg kjenner også situasjonen i Groruddalen, hvor Justisdepartementet bl.a. har gått inn med støtte til prosjekter både på Furuset og Stovner fordi det er viktig. Jeg kjenner det forebyggende arbeidet til Oslo-politiet på Stovner. Jeg har vært med på å lage en unik spleis, med barnevernskonsulenter plassert hos politiet for å knytte sammenhengen tilbake til hjem og foreldre. Jeg kjenner til foreldremobilisering, og jeg har besøkt så mange skoler hvor jeg uten videre vil si at jeg gir uforbeholden ros til lærere for en kjempeinnsats for å være forbilder for elever og for å gi dem et godt liv. Jeg møter også mange av disse lærerne som sier til meg at suksesshistorier ikke er interessante for offentligheten, det er kun når det er noe galt, at det er interessant. Det er en del av den norske sosialpolitiske balansekontoen som mangler i den offentlige debatt. Det vi ikke får til, det er godt beskrevet. Det vi får til, er dårlig beskrevet. Det hører også med i balansekontoen. Men representanten Storberget og jeg har det til felles at vi vet at det å berge barn og ungdom fra kriminalitet, starter lenge før man møter politiet. Det starter også i min tankeverden ved bruk av konfliktråd, det starter ved ungdomskontrakter, og det starter i ytterste fall f.eks. ved bruk av samfunnsstraff. Alt dette er gagnlige tiltak som setter grenser, og som er noe annet enn ensidig å satse på straffene og repressive tiltak.