trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2010-02-03:
Jeg takker for svaret fra statsråden. Dette har vært en viktig sak for Kristelig Folkeparti i alle år, en sak som vi har jobbet mye med. Da Møre-benken besøkte Ålesund tingrett i forrige uke og vi fikk se avhørsrommet for barn og psykisk utviklingshemmede, reagerte jeg kraftig. På tross av få midler har de ansatte, prisverdig, laget et rom, et avhørsrom i en kjeller, men en avhørssituasjon som er langt fra det som skal til for å skape trygghet i en sårbar situasjon. Barn trenger, som statsråden sa, i tillegg både oppfølging og behandling. 41 barn på Sunnmøre sto uten dette tilbudet, og jeg ser fram til at vi finner en løsning. Slik jeg skjønner statsrådens svar, vil det komme i løpet av stortingsperioden.
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2010-02-03:
«Statskog ligger i konflikt med over 10 000 hytteeiere over hele landet om hvor stor festeavgiften skal være. Festekontraktene mellom staten og hytteeierne er inngått over mange tiår og finnes i opptil fem varianter. For hyttenaboer som bare ligger noen meter unna hverandre, kan prisen variere fra 1 300 til over 10 000 kr. Denne forskjellsbehandlingen fører til stor frustrasjon blant hytteeiere over hele landet. Er statsråden enig i at alle med like hyttetomter skal likestilles, og vil statsråden se på saken?»
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2010-02-03:
Jeg er veldig skuffet over svaret, for det ser ikke ut til at man har tenkt å løse opp den forskjellsbehandlingen som foregår. Som jeg har sagt, finnes det opptil fem forskjellige kontrakter, og hytter som ligger 10–20 meter fra hverandre, kan ha en prisforskjell når det gjelder festeavgiften – den kan variere fra 1 300 kr til over 10 000 kr. Man sier at man overdriver. Foreningen Frustrerte Festere har alene over 10 000 medlemmer. Hvem som overdriver, bør vi ikke ta her, men man burde kanskje ta inn over seg den frustrasjonen som er i landet. Jeg vil følge opp med et nytt spørsmål. Regjeringen har tidligere uttalt at den markedspristenkningen som råder, er svært forvirrende, og at en festetomt ikke er en ubebygd råtomt. Regjeringen sier videre at det derfor kun bør være adgang til å regulere tomtefesteleien etter konsumprisindeks, og det bør ikke gis adgang til en oppregulering etter markedspris. Dette har altså Regjeringen sagt, og da blir mitt spørsmål til ministeren: Er han enig i det Regjeringen tidligere har uttalt?
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2010-02-03:
Jeg synes det er merkelig at statsråden ikke tar inn over seg det som skjedde i Høyesterett for kort tid siden. Styrelederen i Statskog, Marit Arnstad – statsrådens partikollega – uttalte i forbindelse med sin tiltredelse at Statskog var nødt til å bringe saken inn i rettssystemet, for en endelig avgjørelse. Høyesterett har slått fast – den 12. januar i år – at Statskogs argument mot at markedsregulering er «tvillaust» avtalt, ikke er holdbart. På tross av en knusende beslutning i Høyesterett uttaler administrerende direktør i Statskog til Adresseavisen den 25. januar: «Vi ønsker tydelige avklaringer på et uklart regelverk.» Etter min oppfatning må en fellende beslutning i Høyesterett være nok oppklarende, og Statskog bør snarest ta de signalene som Høyesterett har gitt. Når man er inne på dette med eierskap, er det nå engang slik at det er statsråden som har eierskap gjennom sitt styre, og da mener jeg at statsråden snarest må påse at Statskog rydder opp, én gang for alle, slik at likebehandling blant festerne i Norge blir en realitet.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2010-02-03:
Statskog SF har om lag 11 000 festekontrakter til bolig- og fritidsformål, og de fleste av disse 11 000 gjelder hyttetomter. Over halvparten av festetomtene er i statsallmenninger, der alle inntektene deles mellom de lokale fjellstyrene og Grunneierfondet, som skal benyttes til tiltak lokalt. Dette er viktige inntekter for lokalsamfunnene. I forbindelse med Statskogs oppregulering av festeavgiftene er det om lag 350 saker der festerne ikke har akseptert krav om ny avgift, og sakene har gått til behandling i rettssystemet. At mange av disse festerne gjerne hadde sett en lavere festeavgift, er forståelig, ut fra den enkelte festers interesse, men etter mitt syn er påstanden om at Statskog SF ligger i konflikt med over 10 000 hytteeiere, å ta vel hardt i. Tomtefesteloven setter klare begrensninger for grunneiers muligheter for regulering av festeavgiften. Loven skiller på ulike typer av festekontrakter. For de kontraktene som var vanligst tidligere, vil det kun være tillatt med oppregulering tilsvarende konsumprisindeksen. For nyere kontrakter vil det ofte være aktuelt med oppregulering etter markedsverdi, men kun én gang. Dermed vil tidspunktene for oppregulering også kunne medføre forskjeller i markedsverdi. Med utgangspunkt i gjeldende lovverk og hva som er avtalt med den enkelte tomtefester, vil det fortsatt være forskjeller i festeavgift på tomter som ligner hverandre, eller som kan ligge nær hverandre. At noen på grunn av gunstige kontraktsforhold får beholde svært lave festeavgifter, er en konsekvens av dette, men er, etter mitt syn, ikke nødvendigvis en god nok grunn til å fravike markedsregulering der og når dette er avtalt. Jeg vil imidlertid ikke legge skjul på at fastsetting av festeavgift for Statskog, som for andre grunneiere, har vært en vanskelig og omstridt prosess. Statskog har tapt noen av sakene om økning av festeavgift, og Høyesteretts ankeutvalg har nylig avvist å behandle Statskogs anke i en av disse sakene. Som en følge av dette er Statskog nå i ferd med å foreta en grundig vurdering av hva dette vil ha å si for de øvrige festekontraktene foretaket forvalter. Jeg har tillit til at dette gjøres på en ryddig måte, hvor både tomtefesternes rettigheter og fellesskapets interesser ivaretas, og ser derfor ikke behov for å gå nærmere inn i saken nå, så lenge Statskog er midt inne i denne prosessen.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2010-02-03:
Jeg har forståelse for at representanten Trældal gir uttrykk for skuffelse. Men når han sier at vi ikke har tenkt å løse saken – slik formulerer han seg i kommentaren – har det selvsagt bakgrunn i at jeg mener det ikke er riktig å overstyre et selskaps styre, som har ansvar for å ta tak i dette. Jeg vil i den sammenheng understreke at prinsippene for god eierstyring – som også Fremskrittspartiet har gått inn for – innebærer at vi skal la styret gjøre ferdig sin behandling, før en eventuelt tar saken opp til videre behandling. Det som er viktig å understreke her, er at Statskog er pålagt av Stortinget å drive forretningsmessig og markedsmessig, og ivareta fellesskapets interesser gjennom å benytte de muligheter til inntekt som ligger i festeavtalesystemet, i likhet med andre muligheter til inntekt som de har.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2010-02-03:
I tråd med det som Stortinget har vedtatt, vil statsråden avvente styrets behandling av denne saken, også den behandling som skjer etter at Høyesterett har fattet sitt vedtak ved sin dom. Jeg vil gjøre oppmerksom på at jeg har forståelse for at Statskog anket saken til Høyesterett, fordi de har noen saker som de har vunnet over festerne, og noen saker som de har tapt, slik at det var nødvendig å få en prinsipiell avklaring. Nå er styret midt inne i det arbeidet og vil foreta denne avklaringen. Jeg har selvsagt tillitt til at de følger det opp på en ryddig måte. Jeg har lyst til å understreke på nytt igjen at også Fremskrittspartiet har vært med på å vedta at vi skal drive Statskog på en forretningsmessig måte. Det innebærer at de må utnytte de ressurser de får. Det innebærer at man skaper inntekter til lokalsamfunnene, og det innebærer at man skaper inntekter som fører til at man kan drive utvikling av næringsvirksomhet og friluftsliv i lokalsamfunnene. Det er et ansvar styret også har å følge opp, så her er det viktige og avgjørende balanseganger som må foretas. Jeg har tillitt til at styret gjør den jobben de skal gjøre, og så får man vurdere saken etter at de har fattet sine vedtak i tråd med prinsippene for god eierstyring.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2010-02-03:
«Den 19. januar 2010 kunne en lese i Aftenposten om en far som trodde han var far til en datter i 32 år. En DNA-test viste at det var han ikke. Nå vil feildømte fedre ha oppreisning og erstatning. Mange får store vanskeligheter og psykiske lidelser som følge av slike saker. Er statsråden enig i at kvinner skal eller bør straffes for å oppgi feil far?»
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2010-02-03:
Jeg vil takke for svaret, og jeg forstår av det at statsråden ikke vil gå inn for at kvinner skal straffes. Men norsk rett gir dårlig vern for de feildømte fedrene – de får en dårlig erstatning. Statsråden var selv inne på at de får tilbakebetalt det de har betalt feil i barnebidrag, men i tillegg sliter disse fedrene psykisk også. Man har også vært inne på at norsk rett kan bryte med Den europeiske menneskerettskonvensjon, EMK. Det er flere saker som etter EMK faktisk gir menn rett til ikke bare reell erstatning, men også erstatning for tort og svie. Mitt oppfølgingsspørsmål til statsråden blir da: Ser statsråden at norsk rett kan stride mot Den europeiske menneskerettskonvensjon?
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2010-02-03:
Da håper jeg at statsråden får sett på dette, om norsk rett burde vært bedre, eller om vi bør få den i samsvar med Den europeiske menneskerettighetsdomstol, EMD. Jeg har ganske ofte stilt statsråden spørsmål om far, og de psykiske problemene en far kan ha, men dette dreier seg også om barn. Barns rettssikkerhet er utrolig viktig også i disse sakene. Jeg har fått flere henvendelser fra barn som er blitt voksne, og som opplever at den de hele eller halve livet har trodd var far, plutselig ikke er far – og de blir også utestengt fra den familien de trodde var familie. Dette er traumatiske situasjoner. For Fremskrittspartiet er det iallfall viktig at barns rettssikkerhet blir ivaretatt. Alle barn har rett til å vite hvem som er far. Da blir mitt oppfølgingsspørsmål til statsråden: Er statsråden enig i at barns rettssikkerhet også her er veldig viktig, og at barnet har rett til å vite hvem som er far?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2010-02-03:
Fram til 2003 gjaldt de alminnelige gjenopptakelsesreglene for saker som var behandlet av retten, også for farskapssaker. Det var da svært begrensede muligheter for å få gjenopptatt saker som var rettskraftig avgjort. I dag er det særregler for gjenopptakelse av farskapssaker, sånn at menn som mener de er ilagt feil farskap, har adgang til å reise sak for retten for å få dette prøvet. Da dekker det offentlige omkostningene til DNA-analyse. Dersom en mann blir frifunnet for farskap, vil han kunne kreve tilbakebetalt barnebidrag som han tidligere har betalt. Etter de reglene vi har i dag, kan alle menn som ønsker det, kreve DNA-test før farskap blir fastsatt. De kan også reise sak om farskap for barn født i ekteskap. De blodtypeanalysene som tidligere ble benyttet i farskapssaker, hadde mindre pålitelighet enn dagens DNA-analyser. Domstolen benyttet da blodprøve som ett av flere bevis. Fra 1992 benyttes kun DNA-analyser i farskapssaker. I dag kan vi derfor fastslå om tidligere tiders fastsettelse av det juridiske farskapet faktisk stemmer med det biologiske. Farskapssaker innebærer en belastning for alle de involverte parter, ikke minst for barnet. Vi har i dag svært liberale regler i Norge når det gjelder endring av farskap, slik at alle som er i tvil, har adgang til å reise sak for å få fastslått om juridisk og biologisk farskap er sammenfallende. I tillegg kan menn som mener at de er far til et barn, reise sak om barnets farskap. Så er det slik at slektskap og identitet henger nøye sammen. Å «miste» den faren man er oppvokst med, og få en ny far man ikke kjenner eller kanskje ingen far i det hele tatt, kan være en stor tragedie for de menneskene som rammes. Jeg mener imidlertid at dagens regler for gjenopptakelse av saker hvor farskap er idømt av retten, er hensiktsmessige. Det er regler om indeksregulert tilbakebetaling av barnebidrag sammen med alminnelige erstatningsrettslige regler som danner et sterkt rammeverk her, og som i mine øyne bør være en tilstrekkelig kompensasjon for det økonomiske tapet. Jeg har ingen tro på at straffeforfølging av barnets mor vil bidra til at disse sakene oppleves som mindre opprivende for de involverte. Med det som utgangspunkt – for det må jo være hensikten at vi i så fall kan oppnå noe med det – kommer jeg ikke til å gå inn for det.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2010-02-03:
Alle signaler vi måtte få om at norsk rett skulle stride mot f.eks. Den europeiske menneskerettskonvensjon, vil vi ta på stort alvor. Jeg har ikke holdepunkter for at så er tilfellet, men det er en sak som vi fra departementets side selvfølgelig må følge med på. Vi har altså et regelverk som gjør at du, hvis du er feilaktig idømt farskap, kan få en indeksregulert tilbakebetaling av det som er betalt. I tillegg har vi det vanlige erstatningsrettsregelverket som gir anledning til å kreve erstatning. Så mener jeg en videre straffereaksjon i så fall måtte være motivert ut fra allmennpreventive hensyn, at vi skulle hindre at dette skjer igjen. Det har skjedd veldig mye med norsk regelverk og med vårt grunnlag for med sikkerhet å kunne fastslå farskap siden disse sakene vi her snakker om, hadde sitt utspring.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2010-02-03:
Ja, det er jeg enig i. Det er klart at det er et mål at vi når det gjelder denne typen regler, har barnets beste for øye. Ofte blir disse diskusjonene en diskusjon om og mellom foreldre, og hva som er best for foreldrene. Vi må som politikere tørre å ha det utgangspunktet at vi skal lage regler som er til barns beste. Det kan være kontroversielt av og til. Dette gjelder også, mener jeg, saker der barn har blitt store, for det kan være mye smerte involvert når en har en sak gående om f.eks. et feilaktig idømt farskap, også for den som har vokst opp i den tro at en er denne personens barn. Det er en av grunnene til at jeg er skeptisk til å gå inn i et regelverk som skal straffeforfølge dette utover det som ligger i lovverket allerede i dag. Men det at vi skal ha et regelverk, og har et regelverk, som legger vekt på barns rett til å få vite hvem som er opphavet, er det bred politisk enighet om i Norge.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2010-06-01:
Jeg har gleden av på vegne av stortingsrepresentantene Per-Willy Amundsen, Vigdis Giltun, Laila Marie Reiertsen og meg selv å fremme forslag om å innføre 450-timersregel, etter modell fra Danmark, for å forhindre at stadig flere innvandrere faller utenfor arbeidsmarkedet.
Anne Marit Bjørnflaten (Arbeiderpartiet), 2010-06-01:
Jeg vil på vegne av representantene Hallgeir H. Langeland, Janne Sjelmo Nordås og meg selv fremme et representantforslag om håndteringen av ubåten U-864. Jeg vil be om at forslaget behandles etter Stortingets forretningsorden § 28 d.
Olemic Thommessen (Høyre), 2010-06-01:
Jeg merket meg at statsråden henviser til EØS-avtalen og systemene rundt det, og jeg har i og for seg forstått at det har vært utgangspunktet med hensyn til tenkningen rundt konkurransevridning, som vi er vant til når vi snakker om konkurranse i EØS-sammenheng. Jeg har et spørsmål som jeg ikke kan se at jeg får svar på. Dette forutsetter at man mener at det er et fungerende marked. At man mener at det er et fungerende marked, er jo bunnplanken i hele EØS-avtalens tilnærming. På områder hvor det ikke er et fungerende marked, altså på kulturområdet ellers, er det ikke noe problem at vi bruker statlige midler direkte eller indirekte for å holde aktiviteter i gang. Vi har store teaterinstitusjoner, store musikkinstitusjoner, og vi har NRK som drives med offentlige midler – her er rekken av unntak lang når det gjelder hvor man bringer konkurransetenkningen inn. Jeg mener at det her burde være en oppgave også å bringe disse problemstillingene inn i en tilsvarende argumentasjon i forhold til EØS-avtalen. Så synes jeg det er positivt at statsråden er lyttende til Nasjonalbibliotekets arbeid. Det er vel i og for seg det eneste halmstrå som ligger igjen etter statsrådens innlegg, i den forstand at hun jo står på det hun har stått på i hele vår. Jeg hadde kanskje håpet på at formuleringene hadde lagt seg på et litt mer – skal jeg si – dust nivå, men slik leser jeg henne ikke. Det er synd, fordi jeg mener at regjeringen og statsråden overser noen viktige perspektiver. Jeg mener at det demokratiske elementet er svært viktig. Det at man har enkel vei til kvalitetssikret kunnskap, mener jeg er et viktig demokratisk hensyn som gjelder med tanke på å formidle til alle. Det å skulle søke primærkilden, som statsråden viste til, rote seg frem gjennom krevende landskap for å finne frem til relevante kilder, og så rydde opp blant dem, er et anliggende som fagfolk vil gjøre uansett, men det er ikke en vei som er demokratisk i forhold til det å kunne finne frem. Jeg merket meg også statsrådens synspunkter på fagmiljøenes rolle, der hun hele tiden snakker om fagfolk som eventuelt frivillig skal levere her. Jeg mener at det interessante perspektivet er hvorvidt universitetene aktivt vil bruke en slik institusjon som den vi snakker om, som en del av sin kunnskapsformidling. Jeg ser frem til den videre debatten.
Olemic Thommessen (Høyre), 2010-06-01:
Representanten Simensen sa at alle egentlig er enige om at vi trenger et redigert leksikon. Mitt svar til det er: Nei, vi er ikke enige om det. Så får vi fortsette debatten videre andre steder. Realiteten er følgende: Regjeringen har ikke gitt noen konsesjoner i retning av hvordan staten skal være noen aktiv bidragsyter til å videreføre Store norske leksikon, eller for den saks skyld til å bringe en ny aktør på banen som vil ivareta rollen som en redigert, kvalitetssikret kunnskapsbase. Det er ikke gitt noen signaler om at man ønsker noen debatt rundt EØS-avtalens begrensninger. Det er ikke gitt noen signaler om at universitetene som sådanne skal kunne gå inn og være aktive aktører i dette. Statsråden har helt konsekvent holdt seg til å si at det er hyggelig hvis fagfolk bidrar frivillig inn i dette. Det er jo greit, men det gir altså ingen forpliktelser i noen retning. Realiteten er at regjeringspartiene, med Arbeiderpartiet i spissen, ikke synes det er så farlig hvordan dette går, og at man er forberedt på at Store norske leksikon nedlegges per 1. juli. Jeg synes det er greit å sette navn på det og kalle en spade en spade. Så synes vi i opposisjonen, de fleste av oss – jeg gleder meg over at Kristelig Folkeparti tydeligvis har beveget seg noe i dette – at det er å trekke kjappe slutninger i en tid som er preget av store endringer. Representanten Tajik hadde hovedfokus på Wikipedia. Nei, dette er ikke noe angrep på Wikipedia. Opposisjonspartiene, med Høyre, synes ikke det er noe galt med Wikipedia i og for seg. Men i tillegg til å ha noen åpenbare styrker, store styrker, har også Wikipedia noen åpenbare svakheter, og de svakhetene mener vi det er grunn til å ta med seg og se om det går an å kompensere på en eller annen måte, der det offentlige antakelig må spille en rolle, for så vidt som markedsmekanismene ikke fungerer som vi er vant til. Vi skal komme til å få sak etter sak tilbake i denne salen, hvor vi ser at med de store endringene i markedet som inntrer, vil den avveiningen vi har hatt mellom marked og offentlig ansvar, bli satt på nye prøver. Dette er et eksempel på det. Da er det viktig å være konservativ. Da er det faktisk viktig å se hvilke verdier man vil ta med seg inn i fremtidens samfunn, og se hvordan man kan finne løsninger på det ut fra nye premisser. Selvfølgelig må en videreføring av en redigert kunnskapsbase tilpasse seg tiden, og kanskje har ikke Store norske leksikon vært flink nok til det. Men de store nettverkene som statsråden innledningsvis viste til, gjennom Nasjonalbiblioteket, museumsnettverk, kultur.no – her finnes det mange ting som kan kobles inn – bør til sammen kunne skape en base som vil være en berikelse for det norske samfunn i fremtiden.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2010-06-01:
Representanten Thommessen sier at dagens ungdom må «rote seg frem» på nettet for å finne kunnskap. Ja, det er slik de ungdommene som sitter på galleriet her, finner fram til informasjon – de roter seg fram på nettet uavhengig av hva som står i Store norske leksikon. Det er slik at vi må lære ungdommene til å være kritiske til alt de finner på nettet, uansett. Den delen av å lære opp framtidens ungdom til å søke selv kan vi rett og slett ikke hoppe bukk over. Slik er det også med Store norske leksikon. I Store norske leksikon er det heller ikke kildehenvisninger, hvor den enkelte forfatter har hentet sin informasjon. På mange områder har vi den siste tiden sett at vi har fått en sunn debatt om hva som er vitenskapelige fakta, og hva som er diskutabelt. Skal vi legge til rette for et stort norsk leksikon som formidler én type autoritativ sannhet, må man kreve at det også har kildehenvisninger, noe Store norske leksikon ikke har i dag. Det mener jeg er en oppgave som ikke staten bør påta seg. Så er det spørsmålet om EØS-avtalen. Der er det sånn at vi ikke har anledning til å gi statsstøtte til én enkelt aktør som tidligere har fungert på kommersielt grunnlag. En slik regelendring må notifiseres og være søkbar også for andre. Lager vi en statlig leksikondrift, vil vi, på linje med pressestøtten, måtte gjøre den søkbar også for andre, slik at f.eks. Wikipedia kan søke på den samme støtteordningen. Når det gjelder de ordningene som vi allerede har innenfor en del ordbøker, ble de etablert før vi fikk EØS-avtalen. Disse ordningene må derfor ikke notifiseres. Det er ikke mulig å sammenligne støtten til disse ordbøkene med statsstøtten til Store norske leksikon. Jeg vil være positiv dersom det finnes en løsning, slik at universitets- og høyskolefolk ser på det som en del av sitt formidlingsoppdrag at de også skal formidle kunnskap til de ungdommene som sitter på galleriet her, og at det kan være vel så viktig som det å foreta en vitenskapelig publisering. Det vil være et viktig bidrag til fellesskapet fra universitets- og høyskolemiljøene. Jeg håper de vil bidra gjennom den nye stiftelsen, men å bidra til ensidig statsstøtte for å opprettholde en forretningsmodell som i dag brukes av svært få mennesker, mener jeg ikke er god bruk av statlige midler.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2010-06-01:
Jeg tror det er muligheter til å videreutvikle Store norske leksikon, men da er det viktig for meg å være tydelig på hva staten kan bidra med, og hva staten ikke kan bidra med. Vi bidrar ikke med statsstøtte til en videreutvikling av den eksisterende forretningsmodellen. Det jeg derimot har sagt, er at Nasjonalbiblioteket kan bidra i en sammenheng hvor Fritt Ord og sparebankstiftelser bidrar med midler. Men jeg mener at statens rolle er å bidra til videreutvikling og ikke til en modell hvor vi skal si: Fortsett som dere har gjort til nå, og det skal dere få statlig støtte på bordet for. Jeg har ennå ikke registrert at representanten Thommessen har sagt at Høyre vil sette av midler til dette. Og det er vel det som er typisk for Høyres engasjement i denne saken, at de er positive – her tar ikke regjeringen nok ansvar, sier de – men han har altså ikke svart på hvor mye penger Høyre ønsker å legge på bordet for å bevare denne forretningsmodellen. Jeg legger også merke til at engasjementet i stor grad handler om å bevare den norske kulturarven. Jeg er veldig opptatt av å bevare den norske kulturarven, men å bevare kulturen rundt det at vi har et aktivt kunnskapssamfunn hvor terskelen blir lavere slik at flere kan få tilgang til kunnskap, handler om helt andre virkemidler i vår tid enn det det handlet om den gang jeg og Olemic Thommessen hadde et leksikon hjemme i stua. Og jeg må nok skuffe representantene Harberg og Skei Grande. Når representanten Harberg sier han vil være urolig dersom han oppdager at ungdommer eller barn er hjemme og søker på nettet innenfor kunnskapskilder som ikke er autorisert, må jeg skuffe ham med å si at ja, der er de! Og representanten Skei Grande sier at hun ikke vil anbefale Wikipedia til barn – vel, den virkeligheten står vi rett og slett ikke oppe i. Barn er på nettet, og de søker der de vil. Da må vi lære dem å være kritiske til all kunnskap som de finner på nettet. Selv om Store norske leksikon finnes i dag, kan ingen foreldre tvinge sine barn til å si: Du får kun lov til å søke på Store norske leksikon når du gjør lekser! Det hører de rett og slett ikke på; de søker på alle typer informasjonskilder. Jeg er positiv dersom stifterne finner en løsning her, men det påhviler ikke meg å skissere en retning for stifterne. Jeg har sagt hva staten kan bidra med, og jeg har tro på at man kan komme til å finne en løsning, men da må også staten være tydelig på hva vi ikke ønsker å bidra med. Og EØS-avtalen har begrensninger – det kan det ikke være noen tvil om – men jeg vil, som Olemic Thommessen har vært inne på, være positiv til om fagfolk ser på dette som en del av sitt formidlingsoppdrag. Det ligger egentlig i kjernen av det å være universitets- og høyskoleansatt at man har et ansvar også for formidling til allmennheten.
Gina Barstad (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-01:
Representanten Thomsen var bekymret for temperaturen i rommet – om det var kaldt her. Men kaldest er det nok i Fremskrittspartiets gruppe. Skjerfene her i dag er åpenbart et varmt uttrykk for solidaritet til fredsaktivister og folket i Gaza. Så til saken. Jeg deler mange av interpellantens tanker om et faglig basert leksikon. Wikipedia representerer noe viktig både i kunnskaps- og demokratisammenheng, nemlig deltakelse. Om du skulle trykke deg inn på en Wikipedia-artikkel om f.eks. sionisme – et tilfeldig valgt eksempel – vil du finne at den er blitt redigert fram og tilbake av diverse aktører x antall ganger. Folk er rett og slett ikke helt enige om hva sionisme er for noe. Det samme var tilfellet for den gamle Wikipedia-artikkelen om Sosialistisk Ungdom, der ingen var helt enig om hva som egentlig skjedde på landsmøtet i 1981. I denne debatten deltar jeg, du, bestemoren min og verdens fremste forskere på like fot, dvs. at vi har samme redigeringsmuligheter. At alle kan delta, alle kan redigere, gir en levende diskusjon om hva som er kunnskap, og ikke minst om hva som er sant. Det er en verdi i seg selv. Men det erstatter ikke behovet for et nasjonalt kunnskapsbasert oppslagsverk som baserer seg på forskning og vitenskap. Det er viktig å legge til at høy deltakelse i Wikipedia gir høy kontroll, og dermed artikler av svært høy kvalitet, men vi vet fremdeles ikke hvem som skriver dem, og hvorfor. Hvorvidt løsningen Store norske leksikon har valgt, er den riktige, vil jeg ikke være skråsikker på, men derimot er jeg skråsikker på at vi trenger et forskningsbasert oppslagsverk som er tilgjengelig for alle. For selv om ingen kunnskap er objektiv, er det forskjell på forskningsbasert kunnskap og annen kunnskap. Et slikt leksikon er også viktig for språket i et lite språksamfunn som Norge. I tillegg har jeg lyst til å legge til at leksikon er et viktig dokument om samtidens kunnskapssyn. Å slå opp i arbeiderbevegelsens leksikon for 50 år siden forteller oss mye om vår egen historie, og hva slags kunnskap de syntes var viktig og riktig. Jeg tror verken interpellanten, statsråden eller undertegnede ønsker seg et statlig leksikon, men jeg håper statsråden ser verdien av faglig kunnskap til alle, og tar en rolle i å finne løsninger.
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-06-01:
Venstre hadde riktig antall representanter til stede i går. Det har vi alltid. Det er lett å holde orden på, og det er ikke fordi vi har lite å gjøre. Det som jeg syns er det mest skremmende med det som er sagt i dag, er at vi har et voteringsanlegg i det norske parlament som har slike feil. Det er noe man vanligvis lever med, men av og til oppdager når voteringene er tette. Det syns jeg ikke er akseptabelt. Det syns jeg faktisk at presidentskapet må ta tak i veldig fort, for det kan vi ikke ha i det norske parlamentet. Jeg håper at det blir tatt tak i. Når det gjelder sjølve saken, er det klart at med formuleringen i vedtaket i dag burde man kanskje åpne for en ny debatt i saken før man går til behandling. Men for Venstre er standpunktet vi har, veldig klart. Vi kommer til å stemme for behandling. Jeg er ikke for politisk fiksfakseri som handler om at man ikke skal la folkeviljen komme igjennom, og folkeviljen ser vi klart formulert under I i dagens vedtak. Det får folket ta hensyn til. Vi kommer til å stemme for behandling, men vi kommer til å stemme imot vedtaket. Jeg syns at dagens innskjerping ikke taler til fordel for verken miljøet eller for alle de menneskene som bor i nærheten av dette ubåtvraket.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2010-06-01:
Jeg takker statsråden for innlegget. Det var for så vidt en konkretisering av tingene slik som de er i dag, og det ga vel ikke, i hvert fall slik jeg ser det, noen spesielle løfter om at framtiden skulle bli noe bedre. Vi leste sikkert alle her Nationen på torsdag. Der sto det noe både på forsiden og litt inne i avisen om hvordan antall gårdsbruk vil se ut i framtiden, og jeg vil være med og bidra til at den forandringen ikke skal bli så dyster som det Nationen beskrev. Jeg hørte vel ikke akkurat så mye om det i statsrådens innlegg her. Det er klart at vi må styrke landbruket, og vi må styrke den enkelte bondes selvråderett over det arealet og den bygningsmassen han har. Jeg forstår på statsråden at regjeringen fortsatt, med statsråden i spissen, vil være med og styre det enkelte gårdsbruk, det enkelte gårdsbruks muligheter, og hva den enkelte bonde skal gjøre. At det finnes enkelte tiltak i dag, er vel og bra, men det må legges mer til rette for frivilligheten og oppfinnsomheten til den enkelte bonde. Det er også vanskelig å ha et regelverk for hele landet. Jeg ramset opp i innlegget mitt hvordan Norge ser ut, hvor unikt det er, hvor forskjellig det er, og hvor mange forskjellige muligheter den enkelte landsdel har – men også utfordringer, selvfølgelig. Det hjelper ikke med et regelverk som kanskje ivaretar deler av Norge, når enkelte andre deler av Norge faller utenfor. Det er ikke like enkelt å drive noe i Nord-Norge som det kanskje kan være på Østlandet – og motsatt. Det er her vi må se på de muligheter som finnes. Avslutningsvis – det er mulig jeg sier noe mer også – kan man spørre statsråden om han er fornøyd med dagens situasjon, om statsråden virkelig vil gjøre noe for å bedre den situasjonen som er i dag. Det er det denne interpellasjonen egentlig går på, at man ser muligheter. Det er greit å gi noen millioner hit og noen millioner dit. Økonomi er én ting, men et lovverk og et regelverk er vel så viktig. Jeg nevnte motorferdsel i utmark. Statsråden nevnte ingenting om det. Det etterlyser jeg. Jeg pratet om rovdyr. Det ble det heller ikke nevnt noe om. Og det er mange, mange andre ting også som vil være med og påvirke den enkelte bondes hverdag og muligheter – som sagt, utvikle de muligheter man har. Skal ungdom overta etter sine foreldre, er det ikke nok å fortsette med det landbruket som mamma og pappa har drevet. Ungdommen i dag vil ha mer fritid, de vil tjene mer penger, og de vil ha en arbeidsdag som er mer konkret enn dagens arbeidsplass er på den enkelte gård. Det etterlyser jeg.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2010-06-01:
Jeg takker for de innleggene som er kommet. Jeg vil spesielt berømme Høyre og Venstre for deres innlegg, som jeg synes var balanserte, og hvor man ser på sin politikk istedenfor å kritisere Fremskrittspartiets politikk, slik f.eks. SV gjorde. Jeg mener at skal man komme noen vei, må man prate litt om sin politikk. Så må man søke litt samarbeid, og så kan man se om man klarer å bli enige om noe. Jeg er også veldig forbauset over at statsråden sier at han er svært fornøyd, og jeg tolker det dit hen at han er svært fornøyd med dagens situasjon og svært fornøyd med at det har blitt færre gårdsbruk i forhold til det som har vært tidligere. Det skulle bare mangle – det blir færre gårdsbruk, for det er færre gårdsbruk å ta av. Antall gårdsbruk er blitt sterkt redusert i flere år. Antall gårdbrukere er sterkt redusert, og antall dekar er redusert i siste fireårsperiode med 141 000. Det er ganske mye! Samtidig øker antall gårdsbruk som står tomme. Hvis man sier at man er svært fornøyd med den situasjonen, skjønner jeg ikke det. Jeg skjønner heller ikke at man er svært fornøyd med at man har klart å løfte økonomien innenfor landbruket, når ca. halvparten av Norges ordførere har skrevet under på et opprop som er innlevert, for å få økt inntektene til bøndene. Jeg sa i innlegget mitt at hvis det hadde vært en borgerlig regjering, hadde sikkert enda flere arbeiderpartiordførere, SV-ordførere og senterpartiordførere skrevet under på det oppropet. Jeg registrerer at Senterpartiet ikke stiller med noen representant i denne debatten. Kanskje man ikke finner at diskusjonen er interessant. Men jeg skulle tro at dette er en av de viktige diskusjonene og debattene vi har i denne salen om hvordan utviklingen innenfor norsk landbruk skal bli i framtiden. Så sier enkelte – det må selvfølgelig være hypotetisk – at hvis Fremskrittspartiet hadde vært ved makten, hadde det sett enda dårligere ut. Det tror ikke Fremskrittspartiet, det tror ikke jeg. Det må være bedre at noen av de 35 000 gårdsbrukene som står tomme, hadde hatt lys, gjerne hele tiden. Men det må i hvert fall være bedre at det er lys noe tid av året enn at de bare forfaller. Jeg tror ikke at Fremskrittspartiets politikk, med mer frihet – mer frihet for den enkelte bonde til å gjøre hva han vil, med de muligheter den enkelte gård har – vil være med og avfolke grendene, tvert imot. Ellers ønsker jeg også at hvis man uttaler seg om budsjetter og tall – og man nevner at Fremskrittspartiet vil redusere med 7 mrd. kr – må man i all rettferdighets navn også nevne at det vil gis 1½ mrd. kr i omstillingsmidler, det vil bli lavere skatter og avgifter, mindre reguleringer etc. Så registrerer jeg også at posisjonen, med statsråden, ikke nevner noe om motorferdselsloven eller rovdyr i denne saken.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2010-06-01:
Interpellanten spør om jeg er fornøyd med dagens situasjon. Ja, jeg er svært fornøyd med at vi har greid å snu en historisk dårlig inntektsutvikling i landbruket de siste årene, at vi har bidratt til at landbruket nå har betydelig høyere inntekter, og at vi har en inntektsutvikling der en må tilbake til 1970-tallet for å se noe lignende over tid. Men jeg er ikke fornøyd med avgangen fra landbruket, det skal jeg være ærlig og si. Samtidig vil jeg understreke at gjennom de årene vi har sittet i regjering nå, har avgangen fra landbruket blitt redusert betydelig. Og det er helt åpenbart at avgangen ville ha økt hvis vi skulle ha tatt i bruk politikken til interpellantens parti, Fremskrittspartiet, for norsk landbruk. Jeg merker meg at interpellanten tar til orde for deregulering av lovverket: fjerne boplikt, konsesjonsplikt, priskontroll, odelsrett osv. Det er det han mener. Formålet med disse reglene når det gjelder eiendomspolitikken, er å sikre næringsinntekt, å sikre bosetting og å sikre levende bygder. Dette tror jeg er mål vi har felles, men det er helt åpenbart at det er forskjellige holdninger når det gjelder hvordan vi skal nå disse målene. I stor grad snakker interpellanten om at han vil erstatte de fellesskapsløsningene som lovgivningen tar sikte på, med individets frihet til selv å bestemme. Jeg vil bare advare mot de endringene i lovgivningen som man her understreker at man ønsker seg. Jeg mener at lovene, med de endringene som ble gjennomført i fjor, utgjør et godt utgangspunkt for den politikken som jeg har skissert detaljert i dag. Jeg oppfatter også at det er stor oppslutning i norsk landbruk og norsk politikk om dette, selv om Fremskrittspartiet antakelig ikke er enig. Det er selvsagt også slik at selv om virkemidlene er rimelig gode, kreves det en aktiv bruk av dem dersom en skal sikre levende bygder. Heldigvis er det mange i dag som ønsker å ta del i bygdenes tradisjoner og livsmiljø. Undersøkelser viser at nær 400 000, som interpellanten understreket, kan tenke seg å kjøpe et småbruk. Mange vil kjøpe en gård for å bo der, mens andre vil bruke den som en hytte eller en fritidsbolig. Mange ønsker noe mer eller noe annet enn det dagens marked jevnt over kan tilby. De ønsker det vi kan kalle en livsstilseiendom, som er mer enn en tomt, men mindre enn et fullt gårdsbruk. De vil ha blomstereng og vedteig, de vil kombinere landbruksdrift med andre næringer. Slike holdninger er viktige, og de bør vektlegges når politikken skal utformes. Det krever at den politiske tenkningen nyanseres. Det er jo derfor vi også har endret eiendomslovgivningen i den siste tiden, gjennom at vi har endret grensene for når boplikt inntrer og når konsesjonsplikt inntrer, slik at mange flere eiendommer nå er unntatt fra de reguleringene som er viktige for de større gårdsbrukene som er i drift.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2010-06-01:
Også jeg vil takke for debatten og for denne interpellasjonen. Jeg vil avslutningsvis peke på viktigheten av å se helheten i landbrukspolitikken. Jeg synes på sett og vis at mange ser enkeltheter og ikke helhet. Eiendomslovgivning, nødvendige reguleringer, tilskuddsordninger og ulike satsinger må ses samlet. Landbrukspolitikken skal sikre ressursgrunnlaget for landbruksproduksjon. Den skal utvikle kunnskapsgrunnlaget og medvirke til verdiskaping og sysselsetting i hele landet, med utgangspunkt i landbruk, i matproduksjon og landbruksbaserte produkter. Jeg vil i denne sammenheng understreke at landbruket utgjør bærebjelken for bosetting og næring i mange bygder og har en helt spesiell rolle for den distriktsbaserte reiselivsnæringen. Regjeringens landbruks- og matpolitikk er en politikk der samfunns- og næringshensyn ses i sammenheng. Dette står i direkte motsetning til Fremskrittspartiets ensidige fokus på bl.a. grunneiers eiendomsrett og fjerning av reguleringer. Det er slik at vi må få lov å ta Fremskrittspartiets politikk på alvor. Fremskrittspartiet ønsker at vi ikke skal diskutere deres forslag, men de har i mange, mange år foreslått nærmest en halvering av overføringene til jordbruket – 7 mrd. kr ved siste korsvei – og så krydrer de det bitre eplet med et omstillingstilskudd på 1½ mrd kr. Det er klart at det vil være det mest alvorlige angrepet vi har sett på et landbruk i hele landet siden 1930-tallet. Vi opplevde Fremskrittspartiets politikk på 1930-tallet. Da var det en konkursbølge over hele landet, og det vil vi også få. Så vil jeg si til representanten Trældal at jeg er helt enig med ham når han sier at det er bra med samarbeid med NHO Reiseliv, HSH reiseliv og andre organisasjoner. Bare for å understreke det: Disse organisasjonene er en sterk støttespiller til den landbrukspolitikk som føres i dag, det å sikre et landbruk i hele landet, sikre kulturlandskap, mv. Jeg har også en kommentar til representanten Røbekk Nørve, som viser til et oppslag i Nationen der hun hevder at noen har uttalt at de har pantsatt huset til over pipa. Mitt poeng med det er at Innovasjon Norge selvsagt må stille krav til dem de bidrar med midler til. Det vil jeg tro at også Høyre er enig i. Jeg håper ikke det kan forstås slik at Høyre vil at vi skal ta bort de krav som finnes i dag, til etablerere. Det vil også være sånn at en del etablerere må faktisk gå konkurs – det er en del av spillet rundt etablering av nye bedrifter. Så vil jeg også understreke til Tenden at når hun sier at Venstre er opptatt av større grad av produksjonsfrihet, lurer jeg på om det gjelder kraftfôrkrevende produksjon. Gjelder det melkekvoter, skal vi ha større produksjonsfrihet der? Ellers skal jeg replisere at når det gjelder alkohollovgivningen, jobber vi videre med det prosjektet.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-01:
Det er ei viktig sak interpellanten tek opp. SV er oppteke av levande bygder og eit landbruk som kan føregå i alle delar av landet, også på Vestlandet og i Vest-Agder der eg kjem frå. Vi er opptekne av eit landbruk som kan klare seg under vanskelege naturgitte føresetnader, slik at ein kan utnytte dei naturressursane som Noreg har, og som er viktige i den globale matvareproduksjonen. Eg var i helga på eit seminar der ein presenterte forskingsresultat som viste at dei små bruka kan ha like gode inntekter pr. årsverk som dei store bruka. Det viser at vi for å ta vare på breidda i norsk landbruk, for å ta vare på den dyrka jorda som vi har, slik at ho framleis skal bli dyrka, treng deltidsbonden. Vi treng den bonden som har eit mindre gardsbruk enn det som skaper full sysselsetjing. Difor er det, som interpellanten var inne på, veldig viktig at vi legg til rette for at vi får ei tilleggsnæring som passar i kombinasjon med eit landbruk, som passar til å drive eit gardsbruk som kanskje ikkje gir eit heilt årsverk, eller som kanskje ikkje gir eit heilt årsverk til fleire familiemedlemmer som ønskjer å jobbe på bruket. Så utgangspunktet for interpellasjonen er veldig bra og veldig i tråd med den politikken som SV meiner vi må føre dersom vi skal ha levande bygder, og dersom vi skal ha landbruk i heile landet. Problemet er at Framstegspartiet berre har ei løysing på alt. Same kva det har blitt interpellert om frå Framstegspartiet i landbrukspolitikken i det siste, er det eitt forslag til løysing: meir liberalisme, mindre fellesskap, mindre solidaritet. Framstegspartiet vil ha eit frislepp, eit frislepp som vil avfolke mange bygder, og som vil føre til ei drastisk nedlegging av landbruket i Bygde-Noreg. Noreg er eit variert og kronglete land. Eg kjem frå ein gard der vi pleier å seie at det er så bratt at hadde det vore litt brattare, kunne vi ha brukt han på begge sider. Så det er heilt opplagt at det i ein slik situasjon ikkje kan vere same vilkår for flatbygdene på Austlandet som for brattbygdene på Vestlandet. Det er det som er bygd inn i norsk landbrukspolitikk. Ein har eit mangfald av dyrkbar mark, og for at ho skal bli dyrka, må vi ha ulike vilkår i ulike delar av landet. For å få til det må vi ha reguleringar. Det er umogleg å tenkje seg at det kunne ha vore drive gardsbruk på den garden eg kjem frå, dersom vi ikkje hadde hatt dei solidariske ordningane med forhandlingar, reguleringar og kollektive løysingar som det vi har utvikla i Noreg. Men det er akkurat desse ordningane som Framstegspartiet vil til livs. Framstegspartiet vil til livs dei kollektive ordningane. Føresetnaden for å kunne drive ein kombinasjon av landbruk og turisme er jo at det er landbruk. Det hjelper ikkje veldig mykje å argumentere for ein kombinasjon av landbruk og turisme dersom ein har ein politikk som fører til at landbruket blir lagt ned. Det Framstegspartiet legg opp til, er eit frislepp som gjer at det lønner seg for bonden å gå ut av landbruket.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2010-06-01:
Fra Høyres side er vi innstilt på å etterkomme det ønsket fra presidentskapet, men jeg vil allikevel vise til et brev som i dag gikk fra innpiskeren i Fremskrittspartiet og innpiskeren i Høyre, hvor vi ba om å få dokumentert at det var en feil med stemmesystemet i går. Det vises videre i dette Dokument nr. 8-forslaget til utbyttingen, og meg bekjent var Høyre også underrepresentert under voteringen i går. Så jeg finner selve begrunnelsen noe tynn i forhold til ønsket om å ta det opp. Vi har allikevel akseptert det, fordi vi erkjenner at Stortingets flertall er slik Stortingets flertall er, og at man ville kunnet ta saken opp eventuelt i revidert nasjonalbudsjett eller i en annen sammenheng. Men vi stusser litt på begrunnelsen her, og jeg vil be om at det dokumenteres at det faktisk var noe feil med stemmesystemet i går.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2010-06-01:
Jeg er også enig i at det er noe merkelig i representantforslagets utforming, for man viser til en utbytteordning som Stortinget på mange måter ikke er kjent med. Men også Fremskrittspartiet synes det er viktig og riktig å være ryddig og redelig i en sånn type sak som vi i dag behandler, og derfor respekterer vi at Stortinget er satt sammen med et flertall, og saken i går ga ikke uttrykk for de faktiske forhold. Jeg vil likevel påpeke at dette er andre gangen i denne perioden man har hatt saker hvor det har vært skarp votering, og hvor det har vist seg – i hvert fall har det kommet fram – at det har vært tekniske feil med voteringssystemet. Det er rart at det skjer de gangene det er skarpe voteringer. Derfor har man også sendt et brev for å få dokumentasjon på disse tingene. Kanskje man nå må innføre den ordningen at man voterer ved møtets slutt før man går over til den normale voteringen, for å være sikker på at de representantene som er til stede i salen, er de representantene som skal være til stede i salen, og at det tekniske anlegget fungerer slik som det skal. Det er ikke noe bra for Stortinget at vi opplever gang på gang det vi opplevde i går, som vi også har opplevd en gang tidligere i denne perioden. Her er man nødt til å finne en løsning som sørger for at det ikke skjer igjen. Så synes jeg også det er på sin plass å gå inn i saken. Hele debatten i går dreide seg om at alle partiene fra denne talerstol var veldig tydelige på at man ønsker heving av ubåten U-864 utenfor Fedje. Men i dag er jeg ikke like sikker på om det er det man egentlig mener. For Stortinget fattet i går et flertallsvedtak som sier at man skal heve ubåten i 2011, mens man i dag skal fatte et nytt vedtak som er stikk i strid med det, og sørger for at man ikke hever ubåten i 2011. Så får man se en gang i fremtiden om ubåten vil bli hevet eller ikke. Jeg synes det er litt spesielt. Nå fjerner man også pengene fra hevingen av ubåten. Det synes jeg er spesielt når vi vet at regjeringen på Mongstad ikke diskuterer penger eller andre ting. Da kjører man et løp, som for så vidt nå er til diskusjon i et par komiteer, og det er ikke den samme diskusjonen der. Der er det bare å kjøre på, og så får vi se hvor det ender opp. Men når det gjelder ubåten, må man stoppe opp, og så skal man utrede og vurdere, og så får man ser hvor vi kommer. Problemet nå er sannsynligvis at konsekvensen av det vedtaket som flertallet i dag kommer til å stemme for, er at det tidligst vil kunne skje noe med tanke på heving av ubåten utenfor Fedje i 2014, på grunn av nye utredninger, nye anbud, osv., og ikke minst at den bare kan heves i en viss periode av året, altså på sommerstid. Så registrerer jeg at parlamentarisk leder i Arbeiderpartiet er fraværende i opprydningen i dag, på samme måte som hun var fraværende i debatten om opprydningen i går. Fremskrittspartiet vil stemme imot representantforslaget fordi vi hadde et annet forslag til vedtak i går. Derfor mener vi det er riktig å stemme imot det forslaget som nå foreligger.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2010-06-01:
Det går på selve behandlingen av saken. Jeg hadde forventet at presidenten hadde kommentert representanten Sanners oppklaring av at det også manglet en representant fra Høyre, som jo gjør voteringssystemets funksjon eller ikke – med den ene representanten – ikke fullt så gyldig. Det syns jeg kanskje man burde fått en kommentar på før vi gikk videre.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2010-02-11:
På vegne av stortingsrepresentantene Per Sandberg, Øyvind Korsberg, Ib Thomsen, Karin S. Woldseth og meg selv vil jeg framsette et forslag om kvinners/mors informasjonsplikt om barnefar og strafferettslige endringer i barneloven.
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-02-11:
På vegne av Borghild Tenden og meg sjøl har jeg den ære å framsette forslag om en ny velferdsreform.