Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2010-10-12:
Aller først vil jeg takke for interpellasjonen. Det er flott å kunne starte arbeidsøkta i Stortinget denne høsten med en slik type sak. For det er viktig, og jeg mener at det også er helt betimelig fra Stortingets side, å engasjere seg i disse spørsmålene. I så måte er det viktige signaler som også kommer fra partiene, som vi skal lytte til. Jeg har egentlig et ganske kort svar på interpellasjonens hovedspørsmål, om vi vil «vurdere opprettelsen av et statens rettssakkyndige institutt som foreslått i Hareide-rapporten i 2006». Svaret er ja, det vil vi vurdere. Det er helt avgjørende at vi får en ytterligere styrking av rettssakkyndigheten i Norge. Vi ser at rettssakkyndigheten, som interpellanten også tar opp, bare spiller en viktigere og viktigere rolle på et ganske vidt felt, men den står overfor samme type utfordringer i forhold til kompetanse, i forhold til rekruttering, i forhold til kvalitetssikring, i forhold til kontrollregime. Så vil jeg også understreke at det som gjør dette til en utfordring, og som også gjør det til at det er en bra sak at vi har en slik debatt i Stortinget, som kan gi drahjelp til alle som ønsker å ta grep når det gjelder dette, er at her er det mange aktører som er inne, og det er mange interesser som også er inne. Rettsmedisin er et område der flere departementer har ansvar og interesser. Slik vil det være også i framtida, uavhengig av hvordan vi måtte organisere oss. Helsevesenet, universitetssektoren og justissektoren er sentrale deler av dette. Det gjøres mye rettsmedisinsk arbeid i Norge i tilknytning til flere institusjoner. Organiseringen på det rettsmedisinske og kriminaltekniske området varierer fra land til land. Noen land har samlet disse oppgavene under statlige forvaltningsorgan. Andre land har et mer fragmentert system med offentlige og private laboratorier som kappes om å bistå på kommersiell basis med undersøkelser og analyser. Ser vi bort fra rettspsykiatrien, har Norge valgt å samle fag- og sakkyndigheten i institusjoner i Oslo-området – Rettsmedisinsk institutt, Folkehelseinstituttet og Kripos – som er underlagt offentlig styring og kontroll, i tillegg til den rettsmedisinske virksomheten i tilknytning til universiteter i landet for øvrig. Både Rettsmedisinsk institutt, Folkehelseinstituttet og Kripos nyter etter min mening i dag stor respekt for det arbeidet som gjøres, både allment og også i domstolene, som mottar disse sakkyndige rådene. De nyter også stor respekt blant forsvarere og i norsk politi og påtalemyndighet. I Hareide-rapporten, som interpellanten viser til, foreslås det opprettet et nytt statlig rettssakkyndig institutt. Arbeidsgruppen som avga rapporten, var gitt i oppdrag å utrede hvordan en utvidet DNA-registrering i strafferettspleien skal organiseres og finansieres. Arbeidsgruppen foreslo på kort sikt å ivareta behovet for økt analysekapasitet under et nytt DNA-regelverk ved å styrke RMI, Rettsmedisinsk institutt, og etablere nye og effektive datakommunikasjonsløsninger mellom politidistriktene, Kripos og RMI. Som et langsiktig tiltak foreslo arbeidsgruppen å slå sammen RMI, Divisjon for rettstoksikologi og rusmiddelforskning ved Folkehelseinstituttet, Kjemiavsnittet ved Kripos og Tollaboratoriet til et nytt statlig institutt. Det nye instituttet skal etter forslaget ledes av et styre, som oppnevnes av Kongen i statsråd, og sortere under Helsedepartementet. Slik lød forslaget. Jeg mener at dette er et forslag som absolutt fortsatt har aktualitet, og som det er interessant å jobbe ut fra. Det er likevel mange spørsmål som reises tilknyttet dette. Det er et vidtrekkende og komplisert område å bevege seg inn i. Forslaget om et slikt institutt har møtt innvendinger i høringsrunden. Folkehelseinstituttet framhevet bl.a. at forslaget ikke ivaretok behovet for nær kontakt mellom de rettsmedisinske og andre medisinske fagmiljøer, og at utviklingen av rettspsykiatri og rettspatologi ikke er tilstrekkelig drøftet. Det ble også stilt flere spørsmål ved den hensikten å skille ut den kjemiske analysevirksomheten ved Kripos i et nytt institutt. Den rettsmedisinske kommisjon advarte mot for sterk sentralisering og pekte på viktigheten av å utvikle og beholde gode sakkyndigmiljøer ved universitetsmiljøene i landet for øvrig. Det er derfor jeg på det nåværende tidspunkt ikke er beredt til å konkludere når det gjelder dette. Men jeg mener at de intensjoner, de ønsker og for så vidt de utfordringer vi ser på dette området, ikke har gjort det uaktuelt fortsatt å vurdere dette spørsmålet, særlig fordi vi nå ser avslutningen på første fase av det som på en måte var den store rettssakkyndige satsingen fra regjeringa, og som vi fikk bred støtte til her i Stortinget, nemlig DNA-reformen. Jeg må nok bare medgi at her må vi ta en ting av gangen. Det var viktig for oss å få på plass DNA-reformen og få effekt ut av den. Det har vært utfordrende. Jeg vil samtidig benytte anledningen, siden jeg har den her nå, til å gi honnør til Rettsmedisinsk institutt for den jobben som gjøres. Det er en betydelig jobb som er gjort opp mot DNA-reformen. Regjeringa har bevilget over 60 mill. kr i 2008 og 100 mill. kr i 2009 til økt satsing på DNA-prøvetaking og sentral finansiering. I år er det satt av nærmere 120 mill. kr til dette formålet. Regjeringas satsing på økt bruk av DNA som bevis i strafferettspleien er foreslått videreført også i statsbudsjettet for neste år. Vi har investert betydelig i personell, opplæring og utstyr for å sikre effektivitet og kvalitet i alle ledd, fra politiet sikrer spor på åstedet, som også interpellanten er inne på – det arbeidet som politiet gjør, har jo hatt stor betydning også for annen type sporsikring – til DNA-profiler blir framstilt og registrert, og fram til resultatene brukes i etterforskning og iretteføring. Og vi ser jo betydelige resultater i antall oppklarte saker. Det er gledelig at det nå er registrert inn ca. 23 500 søkbare personprofiler i DNA-registrene, som bidrar veldig til at vi raskt kommer på gjerningspersonen. Jeg har sagt det mange ganger, og jeg gjentar det gjerne: Det er et ganske lite antall mennesker som begår kriminelle handlinger i dette landet, og det å få økt antallet registrerte personer i DNA-registrene fra vel 10 000 til 23 500 gir betydelig gevinst. I løpet av de årene vi nå har bak oss, har vi satt mye inn på å få dette gjennomført. Ifølge Politidirektoratet er bl.a. flere grove tyverier begått av organiserte kriminelle oppklart ved hjelp av DNA i 2010. Også svært grov kriminalitet begått i utlandet er i år oppklart fordi organiserte kriminelle er registrert inn i det norske DNA-registeret. Bruk av sakkyndige reiser viktige og prinsipielle spørsmål. Ofte ligger vanskelig tilgjengelige eller etterprøvbare fagvurderinger til grunn for den sakkyndiges konklusjon. At sakkyndiges vurderinger ofte har avgjørende betydning for domstolers og andre organers beslutninger, gir etter min oppfatning behov for å vurdere bruken av sakkyndige i et bredt perspektiv. Som nevnt i regjeringas lovforslag Prop. 14 L for 2009–2010 vil Justisdepartementet starte opp et arbeid med å kartlegge når sakkyndigvurderinger inngår i domstolers og andre organers beslutningsgrunnlag og gjennomgå regelverket for bruk av sakkyndige, som er helt nødvendig. Universitetet i Oslo har nå hva angår Rettsmedisinsk institutt, oppnevnt et interimsstyre som innen utgangen av 2010 skal fremme et forslag for universitetsstyret om den framtidige organiseringen av Rettsmedisinsk institutt. Jeg avventer denne utredningen og vil vurdere om det er behov for ytterligere utredning av arbeidet på det rettsmedisinske området når denne foreligger. Jeg tror at det vil bli en viktig brikke i en eventuell tenkt mulig samordning av de rettssakkyndige tjenestene, som jeg mener har mye spennende i seg. Jeg legger også merke til at Rettsmedisinsk institutt nå er i ferd med å få stabilisert antallet sporprøver man får inn til omtrentlig 700, slik at man nå faktisk i disse dager behandler flere enn det man får inn, og er i ferd med å nedarbeide det som måtte være av restanser. Sammen med forsknings- og høyere utdanningsministeren og helseministeren vil jeg i tillegg nå foreta en bredere gjennomgang av det rettssakkyndige området, også på basis av denne interpellasjonen, herunder av tilbudet fra sakkyndige miljøer i tilknytning til universitetene i landet for øvrig. Behovet er primært å sikre strafferettspleien forutsigbarhet for at rettssakkyndige tjenester kan leveres i rett tid og på et tilstrekkelig høyt faglig nivå.