Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2003-05-22:
Jeg har altså vokst opp i borettslag. Jeg husker at jeg bodde i Kvernevikstemma i Åsane i Bergen. Jeg husker at jeg bodde i Øyjordsveien 75 X, som hadde fått X-en av en helt uforståelig grunn, for A–W fantes ikke. Og jeg husker at jeg bodde i Fagerneset 17. Og da leide vi alle gangene. Jeg husker første gangen vi kjøpte vår egen borettslagsleilighet oppe i Skytterveien. Jeg husker andre gangen vi kjøpte, i Selegrend borettslag, og da kjøpte vi altfor dyrt på grunn av Høyres frislipp av boligprisene på 1980-tallet, som førte til boken «Flukten fra kemneren, eller Den veldige lengselen i bodyen min», skrevet av min far. Jeg husker dugnadene, jeg husker krokketen på plenen, jeg husker hønsene og geitene – som jeg tror vi var helt alene om å ha i borettslaget vårt – som beitet på plenen, og jeg husker nabodamen på 70 år, som jeg alltid slo av en prat med fordi mannen hennes var død – hun hadde heldigvis de andre folkene som bodde der. Men jeg husker også den hårreisende styrelederen i borettslaget som truet meg på åpen gate, i vitners påhør, med utkastelse, fordi jeg hadde latt vasken henge ute en søndag. På tross av dette vil jeg si at jeg elsker borettslagene. Jeg har alltid vært trygg. Vi bor tett, og likevel bor vi hver for oss. Jeg har aldri følt meg redd i et borettslag, fordi det alltid finnes noen å banke i gulvet til, eller på døren til, dersom et eller annet skulle skje, det være seg vannrøret som springer, eller hva som helst. Dette er det vanskelig å skjønne for dem som hele sitt liv har bodd i hus. Jeg har bl.a. en kamerat fra Jæren, og hans foreldre ristet på hodet da de hørte at sønnen hadde kjøpt seg leilighet i byen. – Skal du bo som en maur nå? sa de til han. Men de var da og så på leiligheten, og syntes den var ålreit. Borettslag er sosialdemokrati i praksis. Folk bor i fellesskap, tar ansvar for hverandre og sørger for å leve trygt og godt sammen. Det er kanskje derfor borettslag har sett litt farlige ut for Høyre-folk, som har jobbet for å gjøre det mest mulig likt eierseksjoner. Men jeg skal ikke svartmale denne loven, for i det store og hele er vi enige. Leieretten gjøres om til borett. Vi skal lage en sentral registrering av hvem det er som bor hvor, selv om vi er litt uenige om måten vi gjør det på. Vi lager et forbud mot diskriminering, og i tråd med tiden opphever vi den sterke bindingen mellom tilknyttede borettslag og boligbyggelagene. Men det som er viktig å huske, er det samfunnsansvaret som boligbyggelagene alltid har tatt. I nedgangstider har boligbyggelagene sammen med Husbanken sørget for å holde boligbyggingen på et visst nivå. I den tiden da kommunene øker sine priser på utleieboligene, er det boligbyggelagene som bygger flere ikke-kommersielle boliger – både for unge og for gamle – selv om det nå for tiden ikke finnes så mye penger i Husbanken til akkurat det. Men det fellesskapet som ligger her, er utrolig viktig. Derfor synes jeg egentlig at man går for langt når man åpner for utleie av borettslagsleilighetene på inntil tre år, og når man nå går inn for – mot både SVs og flere andres stemmer – å åpne for utbetaling av utbytte i boligbyggelagene. Men samtidig har vi fått til en viktig ting: Det er enighet om at det boligbyggelagene gjør i dag, skal de kunne fortsette å gjøre også i tiden som kommer. Når boligbyggelagene sørger for en god ordning som sikrer lave strømpriser – framforhandler det på vegne av alle sine beboere – når boligbyggelagene gir gode lån til sine medlemmer, slik at de kan skaffe seg en leilighet – gir dem muligheten til det – og når man i fellesskap går inn for å betale litt ekstra husleie fordi boligbyggelagene sørger for at de gamle menneskene som bor der, kanskje kan få en trygghetsalarm, kanskje kan få noen ekstra tilbud, så viser det potensialet i den solidariteten som oppstår mellom mennesker som bor sammen, og som føler et fellesskap. Og den dagen Regjeringen erkjenner at vi bør oppfordre folk – både med penger og på andre måter – til i størst mulig grad å sørge for å bo i fellesskap og å løse hverandres utfordringer i fellesskap, tror jeg at vi kan klare å oppnå et solidarisk samfunn og løse boligmangelen for veldig mange unge mennesker.