Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-11-20:
Jeg kan for det første bekrefte at til den høringa skal vi invitere RIO og alle andre som måtte ha både interesse av og meninger om dette, altså så bredt som overhodet mulig. Så til representanten Sjøli og spørsmålet omkring Bergensklinikkene osv. Det må jeg få sjekke og komme tilbake med et skikkelig svar på. Til dette med kokainbruk, som dessverre er økende, har jeg bare lyst til å si at det kan gi en ny type avhengighet og nye typer behandlingsbehov. Jeg synes det har kommet veldig mange interessante innspill og også forslag i denne debatten som jeg sjølsagt tar med meg. Men det som er situasjonen i dag, er at det ikke er noe behandlingstilbud som er direkte rettet spesielt mot personer som er avhengige av sentralstimulerende midler. Jeg er også veldig enig i det representanten Olsen og flere har sagt om begrepsbruken her, for kokainmisbrukere blir jo gjerne beskrevet som «ressurssterke» og «vellykkede», den type ord. Det er klart at det i seg sjøl er en utfordring, men det er også en utfordring for behandlingsapparatet, for å kunne fange opp og få gitt den hjelp som er nødvendig. Så vidt jeg vet, finnes det ikke i dag egne legemidler som er godkjent spesielt for behandling av kokainavhengighet. Det finnes noen terapier og noen midler som sikkert kan lindre symptomer og hjelpe brukeren gjennom avvenning, men vi har ingen legemidler som er godkjent spesielt for det. Det vi også ser, er at avhengigheten utvikles raskt, og at de det gjelder, ofte undervurderer det. Så informasjon mener jeg er et veldig viktig stikkord. Det vi også vet noe om, er at de som bruker kokain, også ofte bruker alkohol, beroligende midler eller andre ting for å dempe de ubehagelige virkningene av kokain. Da er det sjølsagt stor fare for blandingsmisbruk og for å bli avhengig av enda flere rusmidler – så det er mye farligere enn det en del ser ut til å tru. Det vi også vet noe om, er at det å slutte med kokain som regel ikke gir fysiske abstinenssymptomer. Men så er det et veldig viktig poeng: Det representanten Dåvøy var inne på, er at den psykiske tilvenning ofte er viktigere enn den fysiske, og når en slutter med dette, er den psykiske biten av det ofte svært vanskelig. Vi vet også noe om at avvenning etter misbruk av sentralstimulerende midler ofte utløser depresjoner som kan oppfattes som absolutt psykiske abstinenssymptomer, og det vil i den fasen også være en fare for sjølmord. Så det er veldig alvorlige ting vi her snakker om. Vi vet også mye om at amfetamin påvirker hjernen, hjertet, lunger og andre organer. Jeg tror også det er mye på informasjonssiden i forhold til dette. Som sagt tror jeg det er viktig at vi både får mer kunnskap – som også flere representanter har vært inne på – og at vi bruker de tiltak som virker. Noe av det vi vet virker, er å forebygge bedre, det er økt kunnskap og kompetanse i alle ledd, det er å komme inn så tidlig som overhodet mulig, og det er i tillegg å være konsentrert om det flere har vært inne på: norsk alkoholpolitikk. Det går ikke an å si at en bare er opptatt av kokain, eller narkotika. Man må være opptatt av alkohol, narkotika og, for den saks skyld, også tobakk. Vi ser at det kan henge sammen for en del. Regjeringa mener også at redusert tilgjengelighet er viktig når vi snakker om dette. Vi må ha flere kartlegginger av risikofylt alkoholbruk. Vi må ha flere tiltak knyttet til promillekjøring, for å nevne et par eksempler. Slik vi ser det, må vi også ha en mye strengere håndheving av alkoholloven. Da snakker vi også om salgs- og skjenkebestemmelser, for å nevne noe. Alt dette henger i hop. Jeg ser tida er i ferd med å renne ut, så til slutt vil jeg si: Når det gjelder Helse Øst og anbudsreglene, er spørsmålet om LAR noe av det som etter møter med oss også er blitt presisert. Jeg mener at det var lagt ut litt for rigid i forhold til det som er gjeldende politikk. Jeg tar med meg videre de gode forslag som er kommet.