Anne Enger (Senterpartiet), 1999-05-11:
Det var med glede og entusiasme at jeg tok fatt på arbeidet med tilleggsmeldingen til frivillighetsmeldingen da jeg tok over som statsråd høsten 1997. Grunnen til det er selvfølgelig at jeg har den største respekt for de frivillige organisasjoner, og vil understreke betydningen av det sivile samfunn og den såkalte tredje sektor. Det er også slik at det har vært bred oppslutning i det politiske Norge om denne innsatsen, det kom til uttrykk ved NOU-en, altså Korvald-utvalgets innstilling, som ble lagt fram for noen år siden. Det var også en glede for meg å se at regjeringen Jagland hadde lagt fram St.meld. nr. 27 for 1996-97, en melding om statens forhold til frivillige organisasjoner, som den nye regjeringen kunne bygge på, fordi vi var helt enige i og så betydningen av den klargjøring av begreper som lå i St.meld. nr. 27 for 1996-97. Det som vi gjorde fra den nye regjerings side, var å bygge videre på dette og understreke betydningen av frivillige organisasjoner. Vi så på muligheten for å styrke det frivillige arbeidet ved å legge bedre rammevilkår for frivillige organisasjoners innsats, og da særlig med sikte på lokalt, medlemsbasert virke for barn og unge. Vi har vært gjennom spørsmål om hvordan vi kan støtte det frivillige arbeidet blant barn og unge for å få fram mangfoldet, for å få fram betydningen av det, og gjøre det slik at man kan bruke kreftene på det arbeidet som de lokale organisasjonene er satt til å ivareta, mer enn på å samle inn penger til selve virksomheten. Det har vært utgangspunktet. Så har vi ved den samordningen som er vedtatt her av spill, greid å få en del penger som vi tenkte vi skulle bruke til å styrke det lokale, medlemsbaserte virket til de frivillige organisasjonene for barn og unge. Da måtte jeg stille meg spørsmålet: Hvordan kan vi lage en ny tilskuddsordning, som altså skal komme i tillegg til alle de ordninger og muligheten for støtte til de frivillige organisasjoner som vi har i dag, som gjør at det når nettopp dem det var tenkt å nå, nemlig de på lokalt nivå – organisert ungdom og barn opp til 18 år? Det er to kanaler for å nå målgruppen. Den ene er det eksisterende organisasjonsapparatet, altså at vi overfører penger til sentralorganisasjonene og ber om at de kjører pengene ned i systemet til lokalt nivå. Det er det stortingsflertallet går inn for i dag. Fra Regjeringens side har vi tenkt litt annerledes, og jeg ber om at vi i alle fall ikke blir mistenkeliggjort når det gjelder motivene for å gjøre det på den måten. Vi tenkte som så: Er det ikke bedre å se om vi kan kjøre pengene direkte inn på lokalt nivå, og så heller få prosessen oppover i de frivillige organisasjonene, altså styrke mangfoldet, styrke grupperingene, styrke det lokale, konkrete arbeidet – rette pengene mot det virket som skjer lokalt? Det er den modellen vi har lagt fram. Hvis man skal ta en parallell, som jeg synes kanskje kan halte litt, men som har vært en inspirasjonsfaktor for meg – hvis jeg får si det på den måten – er det bruken av tippemidlene, som nettopp fordeles fra statens side til fylkene, og så kommer kommunenes søknader inn til fylkene, og midlene fordeles ubyråkratisk og greit. Dette er et system som går utenom de vanlige kommunale budsjettene. Det er slik vi har tenkt det. Jeg har stor tillit til det folkevalgte systemet, og det forundrer meg hvis ikke Stortinget også har det. Jeg har tenkt slik: Det er jo det lokale miljøet som har oversikt over hva som faktisk skjer i kommunene, og som derfor ganske enkelt og greit kan sette opp en liste som i sum utgjør de pengene som den kommunen skal få, og så sende listen til fylket, som utbetaler direkte til lokale organisasjoner og lag. Det er modellen. Det er visjonen vår. Jeg konstaterer at det ikke er flertall for dette her, men jeg ber i hvert fall om at vi i fellesskap, fordi vi alle ønsker å styrke de frivillige organisasjonene, finner fram til ordninger som vil nå det målet vi er enige om.