Ingjerd Schou (Høyre), 2011-05-02:
Jeg vil starte med å gi forslagsstillerne ros for å sette på dagsordenen behovet for å bedre togtilbudet på Østlandet som inkluderer strekningene Oslo–Halden, Oslo–Skien og Oslo–Lillehammer samt en ny forbindelse til Hønefoss og oppgradering av jernbanen mot Stockholm. Samtidig setter også forslagsstillerne på dagsordenen og retter oppmerksomheten mot nødvendige moderniseringsgrep innenfor dagens planleggingssystem. Pendlere, reisende og næringsliv kan underskrive på at det behovet er stort. Komiteen har undergitt saken en grundig behandling. Vi har pekt på at det er viktig at reisende får et togtilbud som er preget av sikkerhet, regularitet og kvalitet for sine daglige reiser, og på den måten fortsetter å benytte toget som fremkomstmiddel. Potensialet for forbedringer er stort. Det er nødvendig å planlegge mer helhetlig og med bedre planleggingsverktøy. Modeller som viser lønnsomhet, og som også har med seg ringvirkninger for hele samfunnet, må synliggjøres, ikke bare innenfor det enkelte transportprosjekt. Det handler om samfunnsutvikling i stort – hvor vi skal bo, hvor vi skal arbeide, hvor vi skal leve livet vårt, og samtidig sikre at næringslivet kan benytte bane til frakt av varer. Intercitytriangelet utgjør navet i utbygging og utvikling av norsk jernbane. Hindringene i dette området forplanter seg til andre deler av landet. Jeg vil også understreke viktigheten av at utredningsarbeidet i nettopp intercitytriangelet er tett koordinert med den pågående høyhastighetsutredningen og vil også peke på at Stortinget har gitt føringer om økt høyhastighetsstandard til minst 250 km/t på utbyggingene i triangelet. Det er statens ansvar å sørge for at befolkningen har et godt nett av veier, jernbane, kaier og flyplasser. Men det er ikke nødvendigvis slik at staten må stå for prosjektet alene. Det finnes mange måter å finansiere infrastruktur på. I noen sammenhenger vil det være fornuftig å velge én type, i andre vil det være klokt å velge noe annet. Sett fra Høyres side er det viktig å peke på at vi vil åpne for nye modeller: prosjektfinansiering, Offentlig Privat Samarbeid – som vi i stor grad har erfaringer med i Norge – og atter andre former som vil gi mer jernbane raskere, mer fortløpende og billigere. Intercitytriangelet er ryggraden i jernbanetilbudet på Østlandet. I Jernbaneverkets stamnettutredning i forbindelse med Nasjonal transportplan for perioden 2010–2019 pekes det klart og tydelig på det store forfallet som er på det meste av jernbanenettet i Norge. Utredningen den gangen pekte på et behov for investeringer på mellom 80–100 mrd. kr for å komme opp på et akseptabelt nivå og med en akseptabel standard. Det er fint med de økte bevilgningene som er foretatt på jernbanesiden de siste årene, men dette er småtteri i forhold til det store behovet på jernbanenettet i Norge, og spesielt innenfor intercitytriangelet Skien, Halden og til Lillehammer. Dersom jernbanen også skal ha en fremtid – og det skal den – er det viktig at regjeringen og jernbanesektoren utvider horisonten og tar i bruk nye måter både å planlegge, organisere og finansiere jernbanen på. Tilstanden på dagens jernbane i østlandsområdet er ikke god nok til å levere et tilfredsstillende reisetilbud. Det må være slik at folks opplevelse av at arbeidstiden deres er noe verdt, også gjenspeiler seg i den prioriteringen. Det må tenkes grunnleggende nytt når det gjelder jernbanesektoren med hensyn til finansiering av store utbyggingsprosjekter, som dobbeltspor i hele intercitytriangelet, med bl.a. samarbeid mellom offentlige og private aktører når det gjelder finansiering, utbygging, prosjektering, og i det store og hele nye finansieringsformer. Alle større jernbaneutbygginger på regionnettet må forberedes for en topphastighet på 250 km/t. Det må utarbeides en egen plan for utbygging av dobbeltspor i hele intercitytriangelet, og det er nødvendig å gjøre dette helhetlig, fortløpende og med bedre planleggingsverktøy enn i dag. Jeg tar opp de forslagene som er stilt i saken.