Signe Øye (Arbeiderpartiet), 1999-12-07:
Foruten at Arbeiderpartiet fikk gjennomslag overfor sentrumspartiene for å øke overføringene til kommunene med om lag 1 milliard kr, er det tre områder som er meget vesentlige i kommunalkomiteens innstilling, og som jeg skal komme inn på. Det første er økningen på ca. 3 500 tiltaksplasser i arbeidsmarkedsetaten. På tross av at arbeidsmarkedsetatens egne prognoser om en økning på 10 000 flere arbeidsledige neste år og en dobling i tallet på permitterte fra oktober i fjor til oktober i år – til 11 500 – la utrolig nok Regjeringen fram et budsjett uten økning i antall arbeidsmarkedstiltak til neste år. Samtidig skriver Regjeringen i stortingsproposisjonen at arbeidsmarkedstiltak virker. Flere av de ledige som gjennomfører tiltak, kommer i arbeid, enn av dem som ikke får noe tilbud om tiltak. Da er det nesten plent umulig å forstå hvilken politikk Regjeringen har på dette området. Arbeiderpartiet mener det er helt nødvendig å øke arbeidsmarkedstiltakene til neste år, og at det også skal være mulig for en del permitterte å få de samme tilbudene som de som er ledige. Vi vet at når de fleste permitteringene og oppsigelsene som har funnet sted eller er varslet, er innenfor verkstedindustrien langs kysten og innen oljerelatert industri, går dette sterkt ut over distriktene. Derfor er denne pakken som vi nå har fått til, i høyeste grad distriktspolitikk. Å kunne ivareta den kompetansen som finnes ute i distriktene, få til omstillinger slik at folk får bo der de er etablert og har tilhørighet, må være viktigere enn å prøve seg på alle mulige nye vrier for å få folk til å bosette seg i distriktene. Et annet viktig punkt i innstillingen er innvandrings- og integreringspolitikken. Arbeiderpartiet er ikke fornøyd med Regjeringens asyl- og innvandringspolitikk, og jeg er glad for at vi har fått med oss de andre partiene på å be Regjeringen om en bred gjennomgang og evaluering på området, for så å legge dette fram for Stortinget. Det sitter nå nesten 14 000 i de forskjellige mottakene. I tillegg mener Regjeringen at 8 000 skal bosettes ute i kommunene til neste år, og UDIs løsning på problemet er at kommunene skal tvinges til å motta flyktninger og asylsøkere. Det vil Arbeiderpartiet motsette seg. Vi vil ikke være med på å overkjøre lokaldemokratiet på en slik måte. Og jeg vil spørre: Vil ikke en slik framgangsmåte være med på å fremme mer motstand og nøre opp under fremmedhat og rasisme? Kommunene må få betingelser som gjør at bosettingen og integreringen ikke stopper opp, slik som nå. Det er i dag flere enslige mindreårige i asylmottak enn noen gang tidligere. Dette er en uholdbar situasjon. For vi vet at jo lenger flyktningene sitter i mottak, jo vanskeligere blir det å integrere dem i samfunnet. Dette gjelder unge som voksne. Derfor må det ryddes opp raskt. Og dersom det står om penger, ja så må Regjeringen innrømme det og komme til Stortinget og be om større bevilgninger. Rask saksgang, tilstrekkelig norskopplæring, tilbud om arbeid og bosetting for dem som skal bli her, er viktige punkter for at vi skal lykkes med integreringspolitikken – ikke lange opphold i asylmottak, slik det nå er blitt. En annen viktig ressurs for å lykkes med integreringspolitikken er det frivillige arbeidet innvandringsorganisasjonene driver. Derfor har Arbeiderpartiet fått flertall for å øke bevilgningene med nesten 50 pst. til neste år. Det er bra. Til slutt: Det er interessant å merke seg at en samlet komite har gått inn for at Regjeringen skal legge fram for Stortinget en gjennomgang og evaluering av inntektssystemet for kommunesektoren. Det er vel ingen som er i tvil om at de endringene som skjedde ved innføringen av deler av Rattsø-utvalgets forslag, og som Stortinget har vedtatt, ikke har fått den effekten som var forutsatt. Nå vil Stortinget få virkningene på bordet i forbindelse med kommuneøkonomiproposisjonen til våren, og så må Stortinget manne seg opp til å gjøre de endringene som var forutsatt. Dersom Stortinget mener noe med at man skal ha en fordeling mellom kommunene, slik at alle kommuner – også de sentrale og folkerike – kan få de samme mulighetene til å gi sine innbyggere et rimelig tjenestetilbud, ja, så må noe gjøres.