Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2010-03-25:
«En gang i 1999 startet lille Per på skolen. Han var i godt humør og likte å lære. 10 år senere derimot følte han at alt var kjedelig. Spesielt norsk. På barneskolen var alle fag morsomme. Helt til han kom på ungdomsskolen. Ungdomsskolen var som en magnet som sugde lærergleden ut av lille Per.» Dette er et direkte sitat fra en skolestil fra en elev i dagens videregående skole – en elev som strevde med norsk rettskriving, og dermed også med engelsk rettskriving, skriveoppgaver i samfunnsfag, naturfag osv., og dermed hadde han lav selvtillit i ungdomsskolen. Lille Per kunne ha vært en av dem som hadde havnet på frafallsstatistikken. Heldigvis fant han noe av interesse på videregående. Han begynte på yrkesfag. At han fant noe han mestrer, samtidig som han sjøl skriver at han egentlig liker å lære, er kanskje det som har holdt han på plass i klasserommet sjøl om rettskrivingen ikke har forbedret seg særlig. Frafallet i videregående skole er en av de største utfordringene vi står overfor. Norge er et av de landene i OECD hvor utdanning er et av de aller viktigste premissene for å kunne delta i arbeidslivet og sikre seg økonomisk sjølstendighet. Vi har verken menneskelig eller økonomisk råd til at ca. en tredjedel av den framtidige arbeidsstyrken ikke gjennomfører videregående skole. St.meld. nr. 44 og de meldinger denne bygger på, gir en god oversikt over hva som er utfordringene i skolen i dag og hva Regjeringa mener må gjøres for å motvirke frafall. Tidlig innsats er viktig, og kan ikke gjentas ofte nok. Det må ikke bli slik at vi skal forutsette at det skal være spesialundervisning for at det skal betegnes som tidlig innsats. Skolen og undervisnningen skal ikke være tilpasset gjennomsnittseleven. Varierte undervisningsmetoder som legger opp til at alle elever lærer forskjellig, må legges til grunn i alle klasserom. Det må gis tid og rom nok for læring. Kanskje kunne lille Per ha blitt bedre i rettskriving dersom han hadde fått litt ekstra oppmerksomhet om akkurat denne utfordringen. Kanskje kunne jobben ha vært gjort av den vanlige læreren som ikke har spesialutdanning. Kanskje hadde Per klart seg med litt ekstra hjelp i en periode bare også, og altså uten å bli definert som et enkeltvedtak. Det er ingen tvil om at læreren er av stor betydning for elevenes motivasjon og utvikling av evner til å lære. Å bli «sett», det å bli møtt med en positiv forventning og føle at en får hjelp og støtte i læringssituasjonen, er kanskje det aller viktigste. Derfor er jeg glad for at den framtidige lærerutdanningen nå legger større vekt på pedagogikk og elevkunnskap. Faget pedagogikk, som betyr læren om oppdragelse og undervisning, blir igjen løftet fram og understreker nettopp betydningen av at læreren er den profesjonelle pedagogen med kunnskap om hvordan en skal legge opp undervisningen for å få barn til å lære. Det er nå 13 år siden 6-åringene for første gang begynte i norsk skole. Første kull med 6-åringer skal faktisk først uteksamineres denne våren. Det betyr at vi ennå ikke har sett første utgave av hvordan et 13-årig løp har påvirket kunnskapsnivået for avgangselevene. I tillegg har Kunnskapsløftet blitt innført midt i dette skoleløpet. En kan si mye godt om Kunnskapsløftet, men at det har lagt grunnlaget for en mer variert og praktisk grunnopplæring, kan en neppe si. Skolestilen fra lille Per viser at det finnes store utfordringer – ikke minst i ungdomsskolen. Derfor er jeg glad for at kunnskapsministeren har hørt på Senterpartiet og vil vie ungdomsskolen mye større oppmerksomhet framover. Likevel: Det er for mange som dropper ut av skolen nå – før de er ferdige med skoleløpet. Vi må da sørge for tidlig innsats, en bedre ungdomsskole, men også spørre oss sjøl om det er antall år i skolen som skal til. Hvis vi ser mot Finland, har de bedre faglig uttelling enn den norske skolen sjøl om de har 9-årig skole. Så har nok Finland sitt å slite med, men det er altså ikke bare antall år som er viktig for faglig nivå. Tvert imot finnes det ikke forskning til støtte for å hevde at flere timer eller skoleår i seg sjøl fremmer bedre læringsresultat. Senterpartiet er opptatt av innholdet i skolen. Vi har i flere år tatt til orde for en mer praktisk rettet skole, for yrkesfagene og for fagutdanningene. Jeg er derfor veldig glad for at vi nå endelig fokuserer på de praktiske mulighetene. I vår iver etter å heve det faglige kunnskapsnivået, har vi sunket hen til boken. De fleste har sett ut til å tro at bare vi leser i bok, så blir vi klok. Det er nok mye sant i mange sammenhenger, men en god bok utelukker ikke gleden ved å skape noe med egne hender eller forståelsen vi får ved å gjøre det. Det er hodet og hånden sammen som gir utvikling. Det er det vi snakker om nå! Det er det Senterpartiet har vært opptatt av lenge. Vi vil at alle elever skal få utløp for både sine kreative og praktiske – og boklige sider. Senterpartiet mener at forsøkene med et nytt arbeidslivsfag er et skritt i riktig retning. Det at skoler over hele landet viser så stor interesse for å delta i forsøket, betyr at det er et enormt sug etter mer praktisk rettet opplæring på ungdomstrinnet. Bare i Oppland har 35 av fylkets 43 ungdomsskoler søkt om å få delta i forsøket. Kun fire skoler kom med i denne omgang. Jeg ser fram til erfaringene forsøksskolene gjør seg, og til at alle skoler får dette faget. Når manglende motivasjon for læring er en av hovedårsakene til frafall, er det nødvendig å innrette opplæringen slik at alle elever opplever mestring. Det å gi elever mulighet til å velge praktiske fag og bruke sine praktiske ferdigheter vil bidra til å bygge sjøltillit og mestringsfølelse hos elevene. Det vil i sin tur virke motiverende i andre fag. Det er ikke snakk om å senke ambisjonene i basisfag som norsk, matematikk og engelsk, men snarere å legge bedre til rette for bedre læringsutbytte både for praktikerne og akademikerne. Praktisk tilnærming i fellesfagene er viktig gjennom hele skoleløpet. Jeg har fra jeg begynte her i Stortinget – allerede under trontaledebatten – framhevet både ungdomsskolen, yrkesfag og fagskoler. Senterpartiet mener – i likhet med Byggenæringens Landsforbund – at vi skal ha høye krav til teori også innenfor yrkesfagene. Men vi er opptatt av å få rett teori og at læreplanene gir rom for å yrkesrette både fellesfag og programfag. Jeg er derfor glad for at Kunnskapsdepartementet allerede er i gang med en slik gjennomgang. Vurdering av den sentralgitte eksamensordningen i fellesfaget engelsk vurderes også. Og det er bra. Gjennom arbeidet med denne meldingen har jeg stusset over partiet Høyres forslag til det de kaller et yrkesløft. De foreslår bl.a. egne læreplaner for yrkesfagene. Det er litt merkelig ettersom vi har ca. 260 læreplaner for yrkesfag allerede i dag. Når det gjelder forslag om praksisbrev som nasjonal ordning, ble alle fylkeskommuner invitert til å tilby det allerede for to år siden. I dag er det vanligst å gå to år i skole og to år i lære. Praksisbrevet gir mulighet for å gå rett i lærebedrift og oppnå kompetanse på lavere nivå allerede etter to år. Det positive er likevel at de fleste av disse kandidatene fortsetter til fullt fagbrev. Det viser igjen av innretningen på opplæringsløpet er viktig for å oppnå læringsmålene, og at det er en oppnåelig mulighet for de aller fleste. Så foreslår partiet Høyre alternative opplæringsløp i bedrift. Det er også mulig etter dagens opplæringslov. Og med hensyn til fagskoleforslagene er de anerkjent som alternativ høyere utdanning allerede i dag. Det er også allerede lagt til rette for at de som fullfører en toårig fagskoleutdanning og tilfredsstiller kravene til norsk, får studiekompetanse. Det er for meg en gåte at partiet Høyre slipper unna med en tilsynelatende satsing på yrkesfagene. Tiltakene de fremmer, er i det store og hele tiltak som Regjeringa allerede har igangsatt eller er i ferd med å gjennomføre. Og det er heller ingen hemmelighet. At dette skjer, gjør at jeg stiller spørsmål ved om vår allmenne kjennskap til de yrkesfaglige studieretningene er god nok. Dessverre tror jeg at vi har vært mest opptatt av den akademiske utdanningsveien. Jeg mener det er en fallitterklæring ikke å forvente at de fleste som velger en yrkesfaglig studievei, skal gjennomføre fellesfag som norsk, engelsk, matte og naturfag. Sjøl Per deltar i disse timene. Ørene og evnen til å tilegne seg kunnskap er det jo ikke noe vi veien med sjøl om en snubler i dobbeltkonsonanter og store bokstaver. I tillegg til fellesfagene skal de ha programfagene med yrkesteori. En øker ikke statusen til yrkesfagene ved å stille lavere krav og forventninger til elever som skal gå der. Lavere forventninger betyr at vi bygger ytterligere opp under yrkesfag som en studieretning du velger hvis du ikke er så flink på skolen. Det er uklokt i en tid der vi trenger mer kunnskap og mer kompetanse også innenfor disse fagene, ikke minst om klima- og miljøutfordringer, om framtidas helse- og omsorgsarbeid, om teknologi og innovasjon. Jeg vil gjerne ha hus som står støtt og rett også i framtida. Det er sjølsagt sånn at ikke alle har samme forutsetninger for teori. Det betyr likevel ikke at vi ikke skal ha forventninger! Positiv forsterkning, eller positive forventninger, gjør at vi ofte strekker oss litt lenger enn vi trodde var mulig sjøl. Det er jeg sikker på at flere av oss som er stortingsrepresentanter nå, også har erfaring med. Vi trodde ikke at vi skulle greie det, men vi gjorde det. Det er mange Per-er i norsk skole. Det er mange som synes det er tungt å komme gjennom ungdomsskolen med høye krav til teoretisk kunnskap. Mange sånne Per-er dropper ut av videregående skole. Jeg er derfor utrolig fornøyd med å få være en representant med en regjering som tar tak i dette, som ikke er mest opptatt av nye reformer, men som setter i gang arbeidet med en dreining som legger vekt på praksis som læringsarena, i kombinasjon med teori, helt fra grunnskolen til høyskolen.