Michael Tetzschner (Høyre), 2021-03-23:
Jeg vil begynne med å si at den redegjørelsen vi hørte, var forbilledlig. Den var klar, og den var også opplysende ved at den overfor Stortinget varslet om hvilken beslutning som kommer til å bli tatt i statsråd kommende fredag, formelt. Jeg mener at slik saken nå er håndtert av justisministeren, er den kommet inn i et riktig spor, Det understreker også sakens alvor når justisministeren bruker ord som at salget av Bergen Engines var uforenlig med nasjonale sikkerhetsinteresser, og – i en annen sammenheng – at dette var en sikkerhetstruende transaksjon, og at det vi arbeider for i henhold til sikkerhetsloven, er å forebygge, avdekke og forhindre skadelige transaksjoner. Så kan man allikevel sette spørsmålstegn ved hvorfor det kom så ulike signaler nettopp fra det departement som skulle være det nærmeste til å vurdere de leveransene som dette selskapet hadde gitt til Forsvarets egne avdelinger. Der må man også trekke inn en annen erfaringsbakgrunn enn den som bare følger det forvaltningsrettslige – dette å gi tillatelse når to parter inngår i en transaksjon – for på det området var man jo selv kontraktspart, og man hadde selv fullt innsyn i hvilken knowhow og hvilke kunnskaper om det norske forsvar som ble akkumulert i dette selskapet. Derfor var det med en viss overraskelse – også fordi Stortinget har nokså ferskt i erindring sikkerhetsloven, som har opptatt oss de siste årene, og vi har også fått en ny, oppdatert sikkerhetslov – at forsvaret, som skulle ha førstehånds kunnskap som bruker av dette selskapet, samtidig var det første departementet av flere til å si at dette var helt i orden, og nettopp trekker inn synspunktene om at vi alle er tjent med å ha lavere handelshindre, og vi er en del av et globalt pengesystem. Man må avveie eventuelle interesser, men det ble konkludert med at sikkerhetsloven liksom ikke hadde noen betydning. Så det departementet og de fagfolkene som skulle være de første til å sjekke om dette var i orden, var tydeligvis på dette tidspunktet i en situasjon hvor man ikke så dette alvoret. Så kan man stille spørsmål om læringen i dette, hva den vil være. Jeg håper at man blir enig om at i slike spørsmål er det ikke snakk om å avveie nasjonale sikkerhetsinteresser mot graden av inngripende tiltak overfor private parter. Det er snakk om, rett og slett, hensynet til Norge og vår sikkerhetspolitisk utsatte posisjon. Da er det ikke lenger snakk om avveining av motstående likeverdige interesser. Da har man revet i første hekk, da er man ikke lenger kvalifisert for videre deltakelse. Vi har å gjøre med et land vi såkalt ikke har sikkerhetspolitisk samarbeid med – det er jo en hyggelig betegnelse, vi har å gjøre med et ensrettet politisk system – og Russland, som selvfølgelig har et regime som dessverre ikke respekterer egne borgere, vil neppe heller respektere forretningshemmeligheter i såkalte private selskaper som er hjemmehørende i disse landene, også fordi de har en lokal lovgivning som nettopp gjør det skillet vanskelig. Men jeg vil avslutte med å si at både justisministerens redegjørelse for saken og ikke minst de konklusjoner som nå trekkes, og de fremtidige retningslinjer for å håndtere slike oppkjøp var meget betryggende. Slik sett er det ikke fra vår side behov for å ha noen ytterligere gjennomgang av denne saken med oversendelse til komité, osv. Vi mener at denne redegjørelsen sto på egne ben og var meget solid.