Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-12-16:
Det er en svært sterk kritikk kontrollkomiteen kommer med, og som flere har vært inne på, er det spesielt at det tilrås å gjøres vedtak hvor regjeringa skal komme tilbake til Stortinget for å løse IKT-utfordringa, som vist i innstillinga. Og for å si dette i tillegg: Det blir ikke noe mindre krevende for statsråden å komme tilbake når en også skal ta hensyn til regjeringas forslag om fritt behandlingsvalg, og gjennomføring av pasientrettighetsdirektivet gjør ikke det vi her står overfor, mindre krevende. Den elektroniske meldingsutvekslinga i helse- og omsorgssektoren har ikke lyktes, og det er rimelig enighet i komiteen om at målet ikke er kommunisert klart nok. Det har blitt for mye prosess, og det har blitt for lite fokusering på handling. Kjennetegnet ved andre IKT-reformer som har lyktes, er en stram styring gjennom hele prosessen. Dette tema omfatter både stat og kommune. På det kommunale nivået har det vært klare incentiver, det har vært svært viktig, og en har fått til mye. Det er i veldig stor grad i de regionale helseforetakene det har feilet, og det kan ikke ha noen annen forklaring enn at en har hatt manglende klare incentiver, og en har heller ikke hatt den nødvendige pisk – noe som i mange tilfeller er nødvendig å kombinere. De regionale helseforetakene har fått sine tildelingsbrev over flere år, men har ikke fulgt dem, og brevene kan altså ikke ha vært ansett som viktige nok. Ellers framkommer det i høringa at det er for stor utskifting av folk i offentlig sektor hos dem som har sittet og ledet prosjektene. Når det kommer inn nye personer ofte, blir noe av kontinuiteten borte. Ellers er det tankevekkende at det som går igjen i offentlig sektor i Norge, er at en helst skal gjøre det stort. Nå drøfter vi helse, og som komitélederen var inne på, har vi tidligere hatt høringer om Nav, og mye av det samme er oppe og går. En slik tenkning om å gjøre det stort, kombinert med at en ikke har god nok styring, gir selvsagt stor risiko for at det ikke går slik en ønsker. Det mest generelle vi kan ta inn over oss når det gjelder bedre IKT-redskap, er at vi skal og må omstille oss hele tiden, vi skal ha en lærevillig organisasjon, og temaet vi diskuterer, er altså ikke et prosjekt som er ferdig når vi har meldingsutviklinga på plass. IKT-prosjekter må etter Senterpartiets syn være en integrert del av helsevesenets faglige, daglige virksomhet, med egne ansatte i nøkkelposisjoner. Det sies så fint at en skal ha tettere kontakt med innovasjonsprosesser som skjer der ute. Det betyr vel på godt norsk at en skal snakke med dem det gjelder, en skal se hvilken virkelighet de står i, og en skal dynamisk tilpasse seg utfordringene en kommer opp i, og mulighetene for å løse det som de som står i virkeligheten, opplever. Det vi snakker om her, er å sammenligne med et verktøy. Det er som en skalpell som en lege skal bruke: Den skal være skarp, den skal fungere, og den skal ligge på plassen sin i skuffen i operasjonssalen. IKT-verktøyet skal gjøre møtet mellom pasient og behandler effektivt, ikke én gang, men flere ganger og på flere steder. Komiteens leder er oppriktig indignert, kanskje mer indignert enn han har vært tidligere: Hvordan kan dette skje? Det må bli en slutt på det på en eller annen måte, sier representanten Kolberg. Jeg er enig i at dette er vanskelig. Samtidig tror jeg at vi i flere offentlige og statlige virksomheter må se på hvordan en utøver lederskapet, og se på om det er noe systemfeil i lederskapet. En må se på organisasjon og ledelse. Det er veldig fokusering på størrelsen på organisasjoner for å løse oppgavene, og det er etter Senterpartiets vurdering altfor lite fokusering på organisasjon og ledelse. Vi står overfor et grunnleggende behov for å diskutere organisasjon og ledelse, ikke minst i statlig sektor, og vi står også overfor å diskutere hva som skal være konsekvensene for de statlige ledere som ikke klarer å utføre jobben på en god måte. Det ikke å lykkes må få konsekvenser. En kombinasjon av fokusering på organisasjon og ledelse, og at det å ikke makte å gjøre jobben, skal få konsekvenser for en leder, tror jeg må være sentrale ting, ellers blir det flere slike saker som vi nå har i denne sal.