Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2013-02-14:
Jeg vil først takke utenriksministeren for at han i redegjørelsen og i sitt innlegg i dag tok opp den urovekkende utviklingen på menneskerettighetsområdet i Europa. Det er riktig at bildet er sammensatt, men det kan ikke være tvil om at vi nå er vitne til historiske tilbakeslag, bl.a. i kampen mot ekstremisme og fremmedfiendtlighet, når det gjelder minoriteter og deres rettigheter, og i forsvaret av sentrale rettigheter som ytringsfriheten. Dette innlegget er en bekymringsmelding. Jeg er blant stortingsrepresentantene som får delta i arbeidet i Europarådets parlamentarikerforsamling. Kjernen i rådets arbeid er å fremme demokrati, rettsstat og menneskerettigheter. I mange medlemsland er disse verdiene under angrep. Vi behøver ikke se lenger enn til vårt naboland Russland. Den 25. januar støttet det russiske parlamentet nesten enstemmig et lovforslag som forbyr nøytral eller positiv omtale av homofile. Forslaget må vedtas ytterligere to ganger før det blir lov, men det er grunn til å frykte at det vil skje. Nøytrale utsagn av typen «det finnes mennesker som forelsker seg i en av samme kjønn» vil kunne straffes med bøter på opptil 500 000 rubler, rundt 90 000 norske kroner. Lignende lover er allerede blitt vedtatt i flere russiske regioner, bl.a. St. Petersburg. Der er det allerede foretatt arrestasjoner på lignende grunnlag. Amnesty International har dokumentert en gradvis innskrenking av ytringsfriheten i Russland. Arrestasjonen av Pussy Riot er ett eksempel. Et annet er at arrangører av filmfestivaler og andre offentlige arrangementer av og for LHBT-personer har blitt angrepet av voldelige demonstranter uten å få nødvendig beskyttelse av politiet, samtidig som det ikke gis tillatelse til å gjennomføre fredelige demonstrasjoner for å forsvare LHBT-rettigheter. Det er uvisst hvordan den nye loven vil praktiseres, for den er upresis i sin ordlyd. Men i sin ytterste konsekvens kan det resultere i at det ikke lenger er lov å omtale homofili på noe offentlig sted i Russland. Lignende lovforslag ligger til behandling i Ukrainas nasjonalforsamling, og i Moldova er slike lover vedtatt på regionalt nivå og senere erklært ukonstitusjonelle. Også i andre europeiske land foregår det diskusjoner om LHBT-personer, som gir ubehagelige assosiasjoner til 1930- og 1940-tallet. Enkelte politiske partier og enkelte politikere spiller på fordommer mot homofile for å få oppslutning. I Ungarn snakker det høyreekstreme partiet Jobbik om «avvikere», i Georgia og Albania har ledende politikere erklært homofili som «uønsket». Menneskerettighetsdomstolen i Strasbourg slo i saken Aleksejev mot Russland fast at det ikke finnes noe grunnlag for å hevde at åpen debatt påvirker barn negativt. Og likevel: En slik argumentasjon brukes i så ulike land som Litauen, Moldova, Russland, Ungarn og Ukraina. Og mens det i Ungarn er høyreekstreme som er mest aktive i kampen mot menneskerettigheter for homofile, er det en allianse av den ortodokse kirken og kommunistpartiet som framstår som mest negativ i Moldova. Vi har lagt bak oss to tiår med kontinuerlige framskritt og økt respekt for LHBT-personer i Europa. Denne utviklingen fortsetter mange steder. Det ser ut til at det er flertall både i Storbritannia og i Frankrike for kjønnsnøytrale ekteskapslover. Samtidig ser vi at trenden er brutt. I flere land er grunnleggende rettigheter under angrep. I et Europa med økonomiske vanskeligheter og økte sosiale spenninger er minoritetsgrupper utsatte. Europarådets forrige menneskerettighetskommissær, Thomas Hammarberg, har dokumentert omfattende menneskerettighetsbrudd mot LHBT-personer i Europa. Hans rapport levner ingen tvil: Som gruppe er LHBT-personer særlig utsatt. En gruppe som historisk er latterliggjort, stigmatisert, usynliggjort og forfulgt, opplever nå nye tilbakeslag, og tilbakeslagene er reelle. Lovforslagene i Russland og Ukraina er åpne angrep på ytrings-, forsamlings- og organisasjonsfriheten, selve grunnplanken i alt annet rettighetsarbeid. Det handler altså ikke om det vi kan kalle homorettigheter, som rett til ekteskap, familie og vern fra diskriminering, men om å få beholde grunnleggende menneskerettigheter som retten til å ytre seg. Jeg vet at utenriksministeren er opptatt av dette temaet, og jeg vil benytte anledningen til å takke for det. Jeg vil samtidig komme med en oppfordring. I dialogen om disse emnene må vi være enda tydeligere på at det dreier seg om grunnleggende frihet, som likhet for loven og rett til politisk deltakelse, ikke om rettigheter for seksuelle minoriteter – at det handler om grunnleggende menneskerettigheter for alle, ikke om særrettigheter for noen få.