trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-12-04:
Jeg opplever ikke penger anvendt på IKT som trukket inn. Jeg opplever dem som prioritert for viktige formål, og hvor det for satsingen på IKT selvsagt er svært viktig å ha solid faglig fundament. Jeg har derfor antydet hva som er en sannsynlig andel for IKT-investeringer neste år. Når det gjelder ledelseskultur og fryktkultur, har vi diskutert det. Det er helt riktig som representanten Oktay Dahl peker på, at dette ikke minst er knyttet til Oslo politidistrikt. Jeg er svært opptatt av å sikre at de retningslinjene som etaten har for varsling, på linje med andre statlige etater, gjennomføres på en skikkelig og god måte. Det konkrete spørsmålet som jeg har fått skriftlig fra representanten, skal selvsagt bli besvart. Det vil skje med det første, men jeg kan også forsikre representanten om at jeg vil sikre at vi får på plass en enda bedre varslingsordning enn den vi har i dag.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-12-04:
Budsjettinnstillingen bekrefter en grunnleggende bred enighet om hovedgrepene i justispolitikken, og det er jeg glad for. Jan Bøhler gikk gjennom mange av de gode resultatene som er oppnådd, og at vi akkurat i dag fikk resultatet fra The World Justice Project, som kårer Norge til en av verdens sterkeste rettsstater, er på noe vis prikken over i-en. Men vi er jo selvsagt ikke fornøyd med alt, vi skal gjøre mange ting bedre. Jeg vil prøve å svare på noen av spørsmålene som har kommet. Det var spørsmål fra representanten Werp om hvor proposisjonen om bedre vern for vitner og informanter er. Den er planlagt bebudet neste år. Vi har fått informasjon fra Politidirektoratet om at den kommunale MC-veilederen dessverre er noe forsinket – planlagt ferdig i januar neste år. Det er flere som har vært opptatt av helikoptertjenesten. Det er en viktig tjeneste for politiet, ikke bare politihelikopteret og det innleide politihelikopteret, men også samarbeidet med Forsvaret. Vi trenger en bedre landsdekkende ordning enn den beredskapen vi kan dra nytte av på Rygge, gir oss. Derfor har jeg bedt om å få utredet et nytt konsept for bruk av helikopter for politiet. Samarbeidet med Forsvaret er sentralt. Det er selvsagt også viktig for oss å ha et enkelt system for bistandsanmodninger. Som representanten Eriksen Søreide tør være kjent med, har jeg åpnet for at vi snur prinsippet i dagens bistandsinstruks for å sikre en effektiv behandling av de sakene, men det betinger en lovendring. Beredskapssenteret planlegges for fullt, og det er med sikte på at det skal komme opp så raskt som mulig. Men med noe innpå en milliardinvestering forutsetter det god planlegging og skikkelig kvalitetssikring av prosjektet for å sikre at vi får god effekt av pengene. På noe vis er det dette det handler om: sikre best mulig bruk av eksisterende bevilgninger når vi også legger gode planer for nye tiltak som også krever nye investeringer.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-12-04:
Det ble grundig redegjort for planene om et beredskapssenter i redegjørelsene i august i år, både fra statsministeren og fra justis- og beredskapsministeren. Målet er å samlokalisere beredskapstroppen, hundetjenesten og politihelikopteret, slik det ble sagt, og tomta på Alnabru er tilgjengelig. Det er likevel nødvendig å gjøre grunnleggende planlegging og ikke bare starte å bygge. Det må selvsagt gjøres en nøye planlegging, også programmering av innhold og kvalitetssikring av slike planer. Vi har åpnet opp for muligheten til å bruke statlig regulering, men ting vil likevel måtte ta noe tid. Det er gjort anslag på hvor lang tid det kan ta. Det er likevel ikke endelig avklart. Det er selvsagt at regjeringen jobber med sikte på å få realisert dette så raskt som mulig. Jeg kan bare legge til at så langt synes det bare å være Fremskrittspartiet som har bestemt seg for at dette skal ta inntil åtte år. For mitt vedkommende vil jeg jobbe med sikte på at dette lar seg realisere så raskt som mulig, men selvsagt med den kvaliteten som en så stor investering betinger.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-12-04:
Mål- og resultatstyring ligger til grunn for vår etatsstyring av Politidirektoratet, og klare mål skal selvsagt følges opp av klare krav til resultater. Det er sagt mye om hvordan vi ønsker å legge etatsstyringsdialogen på et mer overordnet strategisk nivå og hvordan vi nå, sammen med Politidirektoratet, legger opp større endringsprogrammer for å sikre dette i tillegg til bedre oppgaveløsning og ledelse på andre områder i justissektoren. Politidirektoratet vil som en del av dette bli styrt sterkere på bemanning. Det er helt sentralt at vi sikrer både god utnyttelse av de tjenestemenn som utdannes på Politihøgskolen, og at vi sikrer en god oppgaveløsning gjennom at politi- og lensmannsetaten også nyttiggjør seg andre yrkesgrupper. Et annet område som vil være en del av etatsstyringsdialogen, er kompetanse og krav til kompetanseutviklingsplaner, og det vil være helt sentralt at det også settes større kraft bak dette i direktoratet. Direktoratet vil selvsagt måtte følge opp den enkelte politileder i politidistrikt og særorgan for å sikre at slik kompetanseplanlegging og kompetanseutvikling gjøres – og igjen sikres gjennom dialogen mellom direktoratet og de ulike distriktene og særorganene. Politianalysen vil også være et sentralt virkemiddel for å sikre at politiet bruker kreftene på de riktige oppgavene, de riktige saksfeltene. Derfor er det allerede bebudet at en ny grenseoppgang vil bli gjort, både mot domstolene og kanskje også mot f.eks. kommunale myndigheter. Vi må sikre at oppgavene og arbeidsprosessene blir best mulig, og analysen må sikre en god, langsiktig plan for utvikling av politi- og lensmannsetaten.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-12-04:
Det er et viktig tema interpellanten tar opp, og jeg vil understreke at det har vært et sentralt fokus på kompetanse – kompetanseutvikling og -planlegging – gjennom mange år. Det er heller ikke slik at perspektivet på det som gjøres nå, er bakoverskuende. Det er svært sentralt at vi skuer framover når det gjelder utfordringene politi- og lensmannsetaten har: Hvilken kompetanse trenger etaten? I flere år har Politidirektoratet arbeidet målbevisst med tanke på å innføre strategisk kompetanseplanlegging i distrikter og særorgan. Går vi tilbake til disponeringsskrivet for 2011, er det gitt tilbud om både veiledning i hvordan dette kan gjennomføres og bistand fra direktoratet i prosesser i politidistriktenes ledergrupper. Tilbudet gis for å bidra til at flere distrikter arbeider godt med dette, mens man uansett uttrykker krav til at det skal arbeides strategisk med kompetanseforvaltning i alle distrikter og særorgan. Direktoratet jobber også med et pilotprosjekt med utgangspunkt i en modell for kompetanseforvaltning. Tilsynet i direktoratet følger også opp kompetansearbeidet i sine rapporter fra distriktene og påpeker behovet for oppfølging og utvikling av strategisk kompetansearbeid. På tross av dette er kompetanse og kompetanseutvikling lagt inn i en egen del av endringsprogrammet som nå iverksettes i Politidirektoratet, og det vil også være et sentralt element i politianalysen, nettopp fordi den skal trekke opp et godt grunnlag for å legge en langsiktig plan for hvordan vi skal utvikle politi- og lensmannsetaten videre. De har et mangfold av oppgaver, som kan være teknisk kompliserte og utfordrende, som det også er pekt på. Vi må sikre at etaten har rett kompetanse, enten det gjelder teknologi, økonomi eller andre samfunnsområder, som setter etaten på nye prøver, i tillegg til oppgavene som allerede er løst av faggrupper utenfor de som utdannes ved Politihøgskolen.
Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2012-12-04:
Det er et tverrpolitisk ønske om å ta i bruk nye virkemidler for å stanse at offentlige ytelser blir overført til utlandet ved bortføringer. Å bortføre et barn skal ha konsekvenser. At en av foreldrene tar barnet ut av det trygge miljøet i hjemlandet til et utrygt sted en plass i utlandet for i de fleste tilfeller å straffe den andre forelderen, er ikke noe som bør finansieres av det offentlige. Stans i overføringene er i tråd med den alminnelige rettsfølelsen. Et viktig perspektiv er at stans i overføringene kan framskynde tilbakeføring og bidra til at framtidige barnebortføringer unngås. Det er et internasjonalt mål å hindre barnebortføring og påskynde tilbakeføring av bortførte barn. Haag-konvensjonen på området har imidlertid ikke vist seg tilstrekkelig. Mange stater har ikke sluttet seg til konvensjonen. Regjeringen er positiv til å fortsette arbeidet med en ordning med stans av offentlige ytelser etter forutsetninger om at det ikke vil være brudd på internasjonale konvensjoner. Det er viktig at det i en slik ordning, som er sterkt ønskelig, tas med flere aspekter. Forslag til en ny ordning ble sendt på høring sommeren 2009, og der er det foreslått at dette skal komme til anvendelse i flere ulike situasjoner. Den første er når en av foreldrene bortfører barnet fra Norge i strid med foreldreansvaret. Den andre er når en av foreldrene tar barnet med til Norge i strid med andre lands regler for foreldreansvar. Den tredje er når en forelder med samværsrett unndrar barnet fra den barnet bor fast sammen med, ved å endre oppholdssted innenfor Norge. Barne-, likestillings- og integreringsdepartementet har varslet behov for ytterligere utredninger, og jeg regner med at statsråden vil komme tilbake til det. Det er også behov for å justere forslaget, sånn at det kan tas individuelle hensyn og gjøres unntak fra tilbakeholdelse der det er risiko for at tiltaket setter stønadsmottakeren og barnet i en vanskelig og uholdbar situasjon. Flere unntak vil bety en innskrenking av det opprinnelige forslaget og kan gjøre ordningen mindre effektiv. Samtidig er det fundamentalt å sikre rettssikkerheten til den enkelte og til barna spesielt. Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV viser til at intensjonen i forslag nr. 1 på den måten ivaretas, og at det arbeides med å få implementert en sånn ordning. Videre foreslår forslagsstillerne at regjeringen skal opprette et råd for å samordne innsatsen mellom relevante myndigheter for bistand til norske foreldre som har fått barn bortført. Det er ikke behov for å opprette et råd som foreslått – dette fordi det allerede eksisterende samarbeidsforumet gjør norske myndigheter i stand til å håndtere disse kompliserte sakene på en god og effektiv måte.
Arve Kambe (Høyre), 2012-12-04:
Noe av utgangspunktet for Høyres arbeid med alternativt budsjett har vært at regjeringen har hatt mye fokus på beredskap, men glemt å ha fokus på de ordinære politioppgavene og også glemt å ha fokus på kriminalomsorgen. Når vi leser kapasitetsplanen til kriminalomsorgens sentrale forvaltning, er det noen aha-opplevelser for oss som ikke til daglig jobber med justispolitikk på Stortinget. Vi har 44 fengsler i Norge, og vi har 16 fengselsavdelinger. 21 er bygget før 1920. 35 av de 60 fengslene har færre enn 50 plasser, og 25 av dem har flere enn 50, men ikke mange har veldig mange flere enn 50. Vi har sett i justissektoren at både politikamrene, politidistriktene og domstolene har vært gjennom både en strukturendring og ikke minst en bygningsendring, mens kriminalomsorgen i løpet av hele sjuårsperioden til regjeringen i praksis ikke har oppnådd noe annet enn et nytt, stort fengsel i Halden. Tidligere justisminister Storberget avviste at det kom til å bli bygget nye fengsler i Norge, men det er helt åpenbart at det blir det, og det må regjeringen merke seg. Høyre har hatt en god dialog med de ansatte og fagforeningene i kriminalomsorgen, og det er sammen med dem Høyre har et ønske om at denne fengselsplanen skal komme til Stortinget. For er man enig i en virkelighetsbeskrivelse der man må gjøre noe med strukturen, er man enig i det interessante regnestykket som viser at en sammenslåing f.eks. av Haugesund fengsel og Sandeid fengsel har en effekt på 10 pst. og gir finansiering for en investering på 100 mill. kr – og hvis man tar med innsparingene på alle de politifolkene i Norge som frakter fanger fram og tilbake mellom avhør, fram og tilbake mellom fengsler – brukes en uforholdsmessig andel på ting som ikke er effektive for noen. Høyre har tatt på alvor resonnementet i den nye straffeloven. Når den til slutt endelig begynner å virke, er jo poenget med den at de som har begått en kriminell handling, skal dømmes raskere, de skal få lengre straffer og de skal sitte lenger i fengsel. Styrking av politiet innebærer at politiet skal ta de kriminelle. Poenget med det er at flere av de kriminelle sitter inne lenger, og flere kriminelle skal bli tatt. Det har konsekvenser for fengselsambisjonene. Høyre har i sine merknader også sett på muligheten for f.eks. offentlig–privat samarbeid, som man har f.eks. ved tinghusene og andre statlige institusjoner. Hvis det å komme inn i et investeringsprosjekt er et problem for den rød-grønne regjeringen, går det an å ha en OPS-løsning. Høyre er altså misfornøyd med regjeringen når det gjelder kriminalomsorgens sentrale forvaltning, den burde være forankret i Stortinget.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2012-12-04:
Vi er et lite land med utfordrende geografi og begrensede ressurser. Når det gjelder beredskap, er vi nødt til å tenke helhet. Vi kan ikke bygge opp parallelle strukturer innenfor alle nødetater, vi må tenke helhet og utnytte ressursene på best mulig måte. Det betyr at vi også må bygge ned noen mentale skiller, og vi må foreta de nødvendige utredninger av lovhjemler som sikrer best mulig utnyttelse. Så er det også en kjensgjerning at beredskap koster. Det blir ikke bedre beredskap i landet av at Stortinget i dag vedtar formuleringer om økt beredskap, det blir først bedre beredskap når bevilgningene følger med de tiltakene vi vedtar. Det har Høyre tatt konsekvensen av i sitt alternative justisbudsjett, der vi særlig i grenseoppgangen mellom politi og forsvar legger inn økte bevilgninger for å bedre beredskapen. Dessuten er det viktig å vite hvilke kapasiteter vi faktisk har reelt sett, ikke bare på papiret: Hva fungerer? Hva fungerer ikke? Jeg tror det fortsatt er store utfordringer både i politiet og i Forsvaret når det gjelder å finne ut av hva vi kan påregne å kunne bruke den dagen behovet melder seg. Vi har fått en ny bistandsinstruks. Jeg hører til dem som nok mente at ordlyden i den gamle bistandsinstruksen ikke var problemet, men at det kanskje gjaldt hvordan man brukte, og hvordan man tilnærmet seg bistandsinstruksen. Vi har i innstillinga foreslått også å be regjeringa fremme forslag til lovvedtak om fastsettelse av grensene for bruk av militære ressurser og militær makt overfor sivile borgere i fredstid. Det er nettopp for å bygge ned det skillet som til tider kan bidra til å gjøre beredskapen vanskeligere. La meg understreke at dette ikke handler om ansvarsfordeling, men om oppgavefordeling. Når det gjelder f.eks. terrorbekjempelse, er det helt uomtvistet at det er politiet som skal løse det i Norge, det er politiet som har ansvaret. Men politiet må i lettere grad enn i dag også kunne trekke på de ressursene Forsvaret har. Fra Høyres side tror vi at en vurdering av forhåndsdefinering av oppgaver der henholdsvis politiet og Forsvaret tar på seg ulike oppgaver, kan være én mulig vei å gå. Vi må øke samhandlinga, vi må ikke gjøre den mindre og vanskeligere. I den sammenheng kan man vel også nevne at det å nekte fremmet en bistandsanmodning fra politiet til Forsvaret, noe som skjedde i forbindelse med Stortingets åpning, ikke akkurat bidrar. Det er jo også sånn at statssekretærer ikke har noe i den kommandokjeden å gjøre, men det er en annen diskusjon. Det å bidra til å spare tid og bidra til å løfte kompetansen er noe som er viktig når vi snakker om beredskap.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-12-04:
Jeg er enig med representanten i at det er viktig at vi har god kompetanse når det gjelder IKT generelt, og særlig IKT-sikkerhet. Derfor skal jeg nå legge fram en stortingsmelding om veldig kort tid der IKT-kompetanse og digital kompetanse blir sentralt. Så har vi mange utdanningsinstitusjoner i Norge som er gode på IKT, og også gode på IKT-sikkerhet. Blant annet er Høgskolen i Gjøvik, som er omtalt i flere stortingsmeldinger, god på dette. Så har ikke vi noen ambisjoner om å gjennomføre noen egne opplæringsprogrammer for representantene her på huset. Jeg mener det må være et ansvar for enhver arbeidsgiver å sørge for at deres medarbeidere har den nødvendige kompetansen. Men jeg tror det er viktig at flere arbeidsgivere har fokus nettopp på det med kompetanse, og at man sørger for at man har forståelse for det. Fortsatt er det jo sånn at noen av de største sikkerhetstruslene i Norge er bruken, som vi som enkeltmennesker har – med minnepinner og e-poster som kommer og åpnes.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-12-04:
Kunnskap om digitale verktøy er jo en av de grunnleggende ferdighetene som elever i grunnskolen skal gjennomgå. Det er viktig at man har gode utdanningsmuligheter og kunnskapsmuligheter i skolen for at man skal få kunnskap om det. Så viser det seg vel dessverre at noe av det som er utfordringen nå, ikke nødvendigvis er de yngste. Vi har jo tjenesten slettmeg.no, som mitt departement har hatt ansvaret for. Det er dessverre sånn at det er vi godt voksne som kanskje er minst bevisst når det gjelder å bruke en del digitale verktøy, og som sånn sett skaper utfordringer. Så det er et pågående prosjekt å sørge for at vi alle har den nødvendige kompetansen. Jeg mener at i virksomheter er det et lederansvar å sørge for både å ha nødvendig kunnskap selv som leder og også å sørge for at det blir gjennomført prosjekter i organisasjonen som bygger opp om sikkerhet. Der finnes det gode prosjekter, bl.a. hadde NorSIS et prosjekt i forbindelse med sikkerhetsmåneden.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-12-04:
På det første spørsmålet som representanten Werp stiller, er svaret ja. Vi tar med oss de erfaringene vi har gjort. Det er også slik at regjeringen ikke har sittet stille. Vi har for det første prolongert den strategien som vi hadde, det har vært retningslinjer som har vært gyldig gjennom hele perioden. Så har vi tatt grep, vi har styrket NorCERT, vi har etablert et cyberforsvar – en egen enhet innenfor Forsvaret som er et viktig element i dette. IKT-sikkerhet er en viktig del av stortingsmeldingen om samfunnssikkerhet som ble lagt fram. Vi legger nå fram den nye strategien, og vi har bevilget nye penger til dette. En av grunnene til at vi ikke har lagt fram strategien enda, er at vi hadde denne saken, og jeg så fram til å få mange gode innspill fra Stortinget. Ellers mener jeg at det er regjeringens ansvar å legge fram den strategien, og jeg er glad for at det er satt på dagsordenen her i dag, og håper at mange kommer med gode innspill i debatten.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-12-04:
Ja, på vegne av Fremskrittspartiet tar jeg opp mindretallsforslaget fra Fremskrittspartiet som ligger i innstillingen.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-12-04:
På vegne av alle dem som har fått bortført sine barn, må jeg si at jeg blir både frustrert og oppgitt over at statsråden nok en gang sier at hun arbeider med forslaget og vil komme tilbake «så raskt som mulig på egnet måte» for Stortinget. Det har man sagt i sju år. Det sa man også i 2005, det sa man i 2009, og det er gått tre år siden 2009 og sju år siden 2005. I tillegg sier statsråden at å stoppe ytelsene kan føre til at man stopper livsgrunnlaget for enkelte mottakere. Er det viktigere å opprettholde livsgrunnlaget for den kriminelle gjennom at han skal motta trygdeordninger/velferdsordninger fra den norske stat, enn å stoppe kriminaliteten? Er statsråden kjent med at allerede i dag stoppes velferdsytelser for enkelte, og er det da i strid med internasjonal rett, som man kunne få inntrykk av når man hører statsråden? Og det tredje spørsmålet: Hvorfor er det enklere å stoppe ytelser til fedre som har bortført barn, enn ytelser til mødre som har bortført barn?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-12-04:
Jeg tillater meg å stille et oppfølgingsspørsmål. Når man viser til de internasjonale forpliktelsene, har utgreiinga fra Justisdepartementets lovavdeling også vært ganske klar og tydelig. På hvilket grunnlag er det Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet mener at det kan sås tvil ut fra det som Justisdepartementets lovavdeling har kommet frem til? Det neste spørsmålet går på det statsråden sier om at hun vil komme raskt tilbake til Stortinget med dette, og at representanten Eriksson snart kan få gleden av å slutte å være frustrert på vegne av de foreldrene som har opplevd at deres barn blir bortført. Da tillater jeg meg å stille det enkle spørsmålet: Når kan jeg slutte å være frustrert? Snakker vi om januar, februar – vinteren 2013? Snakker vi om våren 2013? Snakker vi tidlig på høsten 2013 eller snakker vi nærmere jul 2013? Jeg forventer ikke en bestemt dato, men hvilken årstid kan jeg forvente at frustrasjonen skal avta?
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-04:
Hvis representanten blir stående, skal jeg forklare hva som ligger i det jeg nettopp sa. Min ambisjon er at representanten Eriksson snart kan slippe å være frustrert over svar fra regjeringa knyttet til dette spørsmålet, fordi jeg ønsker at vi snart skal komme tilbake med forslag som ivaretar det meste av det representanten Eriksson er opptatt av. Men jeg må understreke at vi også har forpliktelser etter FNs barnekonvensjon, og jeg tror at i hvert fall de aller fleste i denne sal er opptatt av at barn ikke skal lide direkte nød som følge av det vi gjør. Det vil i så fall være i strid med de forpliktelsene vi har påtatt oss, og man kan også se for seg en situasjon hvor barn er bortført hit til Norge, og hvor vi fjerner enhver mulighet til livsopphold for det barnet. Det tror jeg ville skapt sterke reaksjoner. Så vi må også ta individuelle hensyn, sjøl om ambisjonen er at vi skal få et mer effektivt regelverk.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-04:
Jeg er ikke 100 pst. sikker på representanten Erikssons indre følelsesliv, så sånn sett kan jeg ikke gi en helt konkret dato for når følelsene vil endre seg. Men ambisjonen er at dette skal skje snart, og med snart mener jeg at det er en prioritert oppgave, og at vi jobber for fullt med det. Så må jeg understreke at de forhold som er berørt i mitt innlegg, og som også er berørt i brevet fra meg fra i sommer, bør også representanten Eriksson merke seg. Det dreier seg om egne betraktninger fra Lovavdelingen i Justisdepartementet. De konkluderer altså med at forslaget ikke nødvendigvis er uforenlig med Norges forpliktelser etter menneskerettighetskonvensjonene, forutsatt at dette er nødvendig for å oppnå retur, retur ikke lar seg gjennomføre ved mindre inngripende midler, og stønadsmottaker eller barnet ikke settes i en situasjon som ikke kan forsvares eller godtas. Så det er en rekke forutsetninger her som kompliserer dette, men tro meg på at vi skal ha fortgang i arbeidet, og at dette er viktig.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-04:
Jo, Per Sandberg.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-04:
Bare hyggelig!
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-04:
I dag stopper man enkelte ytelser, f.eks. kan man stoppe barnetrygden etter en viss tid, seks måneder. Det mener jeg er helt riktig, men det man ikke kan gjøre, er å stoppe absolutt alle ytelser, inkludert muligheten til livsopphold for et barn, uten å ha gjort en konkret vurdering av hvilke følger det får for dette barnet. Det vil kunne være i strid med Barnekonvensjonen. Men spørsmålet om kun å ta barnetrygd f.eks. vil ikke være i strid med Barnekonvensjonen sånn som det har vært vurdert. Det jeg særlig har reagert på gjennom lengre tid, er spørsmålet om barnebidrag. Det tror jeg de aller fleste reagerer kraftig på, for ikke bare mister du muligheten til å være sammen med ditt eget barn, men du skal i tillegg betale. Det er riktignok for barnet, men det oppfattes jo som at du betaler til den personen som har bortført barnet. Det er klart i strid med den alminnelige rettsoppfatning. Jeg ser imidlertid at vi også må gå videre enn som så, men vi må altså ta individuelle forhold i betraktning.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-04:
Jeg vil virkelig be om – og det gjør jeg ikke på vegne av meg sjøl eller regjeringa, men på vegne av dem som er i den vanskelige situasjonen at de ikke har barna hos seg, eller de barna som ikke får være sammen med den andre samværforelderen sin – ikke å framstille det sånn at vi nå skal jobbe et nytt år før vi kanskje skal komme tilbake med et eller annet. Det representanten Sandberg nå sa fra denne talerstolen, er feil. Vi skal jobbe raskt med dette, få det raskt fram for Stortinget. Det er heller ikke sånn at vi syns det er problematisk nå å stoppe barnebidragene. Nei, det er ikke problematisk å fryse dem, sånn at man kan få disse pengene når man eventuelt er tilbakeført. Jeg mener at det er helt kurant å gjøre det, og det kommer vi til å gjøre også. Det som er vanskeligere, er hvis man stopper absolutt alle ytelser, sånn at et barn mister enhver mulighet til å klare seg, fordi de er avhengig av den omsorgspersonen som da mister alle ytelsene. Da må vi gjøre en individuell vurdering. De forpliktelsene har vi etter Barnekonvensjonen. Jeg tror det er enklere å se det for oss i en situasjon der det er et barn som er bortført til Norge, og hvor det er ytelsene her i vårt land som blir stoppet. La oss tenke oss da at vi f.eks. også, i tillegg til at det barnet ikke får ytelser fra det landet som det opprinnelig er fra, stopper muligheten til livsopphold, og at barnet må leve i dyp fattigdom gitt at forelderen ikke tilbakefører barnet til den forelderen som skulle vært sammen med det. Da tror jeg at reaksjonene ville vært ganske sterke, fordi man da ville sett konsekvensene for barnet. Den øvelsen tror jeg det kan være verdt å gjøre. Men jeg vil ikke at noen går herfra nå etter denne debatten og tror at viljen ikke er til stede for å få gjort noe med dette, og at ikke viljen er til stede for å få gjort det raskt. For det er den.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-04:
President, jeg skal ikke bruke hele den taletida. Jeg har bare lyst til å presisere, siden representanten Sandberg har litt problemer med å oppfatte hva jeg faktisk sier, at den eksterne arbeidsgruppa som nå er nedsatt, og som er omtalt på Justisdepartementets hjemmesider, ikke har noe å gjøre med akkurat spørsmålet vi her diskuterer knyttet til om vi skal stoppe alle offentlige overføringer, inkludert trygdeytelser, til barnebortførere. Det arbeidet er vi godt i gang med, uavhengig av det arbeidet som foregår i den eksterne arbeidsgruppa – bare så det er helt klinkende klart. Arbeidet med det jeg oppfatter at Stortinget er mest opptatt av, nemlig muligheten for å få flere virkemidler for både å forebygge barnebortføring og å få flere barn tilbake til Norge, er vi godt i gang med. Min ambisjon er altså at vi skal komme snart tilbake med det.
Svein Flåtten (Høyre), 2012-12-04:
Statsråden berører i veldig liten grad det jeg var ganske mye innom i mitt innlegg, nemlig forholdene for treforedlingsindustrien, som jo har vært alvorlige i det siste. Jeg snakket slett ikke bare om å få større skogeiendommer i mitt innlegg. Jeg har lyst til å spørre statsråden med tanke på hans svar til komiteen – eller rettere sagt hans forgjengers svar til komiteen: Er det viktigere for statsråden med offentlige inngrep i forhold til eierne enn det er å bruke mulighetene til å legge til rette for økt avvirkning – og da en økt tilgang til treforedlingsindustrien, noe vi vet er helt kritisk og nødvendig?
Svein Flåtten (Høyre), 2012-12-04:
Hvis det er snakk om å bruke virkemidler overfor norsk treforedling, som ikke lønner seg, vil jeg bare minne representanten Lundteigen om at han og hans kolleger hos de rød-grønne har hatt flertall i denne salen i snart åtte år, og har hatt full anledning til å vedta alle de tiltak de måtte ønske, uansett hva Høyre, Fremskrittspartiet og andre partier måtte mene. Egentlig tok jeg ordet for å reagere mildt på det som ble fremstilt som en svartmaling i mitt innlegg. Jeg kan ikke si at vi har svartmalt noen verdens ting. Jeg tok utgangspunkt – for den som ville høre etter – i landbruksmeldingen, hvor komiteen var enig om at infrastruktur og eiendomsreguleringer kunne ha noe å bety for skogbruket, for virketilgangen og derigjennom for treforedlingen. Det er det jeg har prøvd å følge opp i mitt innlegg. Det er ingen grunn til angstbitersk opptreden eller til å dramatisere dette på noen som helst slags måte. Det er ikke slik at man vil ha store skogeiendommer à la Sør-Europa eller hvor det måtte være – dette er jo å mane frem spøkelser på høylys dag. Jeg vil gjerne kommentere en ting til: Jeg er veldig glad for at landbruksministeren synes skatt er ekstremt viktig i den verdikjeden som landbruket utgjør. Jeg har i andre debatter om landbruk og jordbruk i den senere tid hørt at Høyre snakker altfor mye om skatt når det gjelder landbruket. Derfor er jeg veldig glad for – jeg siterer bare etter hukommelsen, så jeg skal ikke bruke hermetegn på det – at det er sentralt for den langsiktige verdiskapingen i landbruket. Nå snakker vi egentlig om skogbruk, men jeg går ut fra at det også gjelder ellers i landbruket. Vi tar med oss det. Og så må jeg si at utsagnene til de to representantene fra Senterpartiet som har hatt ordet, spriker – Irene Lange Nordahl som mener det var en krevende situasjon for treforedlingen, og Per Olaf Lundteigen som for så vidt sier det samme, men som sier at det kan løses gjennom tiltak som Høyre og Fremskrittspartiet egentlig er imot. Jeg lytter gjerne til disse tiltakene, men det er fullt mulig å få dem gjennom uten vår hjelp.
Svein Flåtten (Høyre), 2012-12-04:
Jeg skjønner at dette har utviklet seg til en debatt om hvor lite Høyre og Fremskrittspartiet har forstått eller gjør for norsk treforedling. Jeg syntes Per Olaf Lundteigens innlegg var avklarende. Han sier relativt klart at det er regjeringen som burde ha gjort noe her. Men så skal denne sal bidra. Det betyr at han må ønske seg et Dokument nr. 8-forslag fra Høyre og Fremskrittspartiet som kan bidra til dette. Vi skal gjøre så godt vi kan, men jeg må si at han retter baker for smed når han kritiserer oss for dette. Jeg er også overrasket over temperaturen i denne saken. Jeg mener at dette ble fremstilt av saksordføreren – jeg tåler gjerne å bli kritisert, jeg synes tvert imot at det er inspirerende – på en ganske prosaisk og forsiktig måte. Men jeg forstår det slik nå at hvis opposisjonen har andre forslag enn det som regjeringen kan tenke seg å si ja til, så er dette svartmaling. Det er det faktisk ikke. Det var vi, og det var saksordføreren, som i denne saken satte søkelyset på treforedling. Det ble ikke sagt noe om det av de andre innlederne. Så vil jeg gjerne snakke litt om skatt, siden landbruksministeren fortsetter å være opptatt av det. Det synes jeg er bra. Da skal jeg for ordens skyld nevne at vi i våre alternative budsjetter foreslår ytterligere forbedringer for landbruket, bl.a. ved en endring i gevinstbeskatningen tilbake til 28 pst. Så med adresse både til landbruksministeren og for så vidt også til Per Olaf Lundteigen om hva man kan gjøre. Norske eiere av norsk treforedling betaler atskillig mer i særnorske skatter enn det f.eks. utenlandske eiere gjør. Vi kan gjerne snakke om nye produkter, som Alf Egil Holmelid gjør, og vi kan godt snakke om teknologiutvikling, men la oss også snakke om å ha de samme betingelsene for norske eiere som for utenlandske eiere. Da snakker jeg om formuesskatten. Ingen har så langt turt å nevne den. Jeg hadde håpet at kanskje Senterpartiet, som har mange i sin midte – om ikke her så i hvert fall utenfor denne sal – som synes at det er en urettferdig beskatning for norske eiere, hadde sagt noe om det. Det er også et bidrag til å bedre betingelsene og lønnsomheten for treforedlingsindustrien.
Svein Flåtten (Høyre), 2012-12-04:
Jeg skal bare svare helt kort på representanten Lundteigens siste innlegg. Det er flere som har bemerket at de ikke likte min beskrivelse av at det var forhistorisk, gammeldags, antikvert eller hva jeg sa – det husker jeg ikke nå. Det det betyr, er at vi må endre på forholdene i takt med utviklingen i samfunnet. Det er klassisk god høyrepolitikk: forandre for å bevare. Det er slik det fungerer. Så til representanten Lundteigen, som snakker om ikke å ha fokus på målet. Det er litt vanskelig å forstå hva det er, men det er det han kaller for lønnsomhet i alle ledd. Da er det rammebetingelsene for næringslivet som teller, det er helt avgjørende viktig. I den tiden representanten Lundteigens parti har sittet i regjering, har kostnadsnivået i Norge økt med nær 60 pst. Det er selvsagt fordi vi har hatt anledning til å bevilge oss gode lønnsoppgjør. Høyre setter seg ikke som talsmann for å redusere lønningene i dette landet, men jeg peker på at det er den aller største utfordringen. Det har skjedd i den perioden representanten Lundteigen – forhåpentligvis – har hatt en viss innvirkning på politikken med tanke på f.eks. kompenserende tiltak. Kompenserende tiltak kan være så mangt. Det kan bl.a. være skattemessige tiltak, som jeg forstår at en annen representant for Senterpartiet, nemlig statsråden, er svært opptatt av. Hvis de da kan snakke seg litt sammen, slik at også Lundteigen kan få en oppfatning om det og være sterkere inn mot regjeringen når det gjelder gode, positive skattetiltak for industrien, ville det være bra. Det samme vil selvfølgelig være å legge til rette for innovasjon for å stimulere bedriftene til selv å komme med nye produkter, men vi må også tenke på at den eksisterende industrien skal overleve. Da har jeg vært inne på de tiltakene som er viktige. Jeg takker for god støtte fra statsråden og håper på mulig fremtidig støtte fra representanten Lundteigen.
Svein Flåtten (Høyre), 2012-12-04:
Jeg forstår at næringskomiteens leder føler seg litt forurettet fordi vi ikke har skrytt nok av de gode resultatene til regjeringen. Det var egentlig ikke det denne saken gjaldt, men la meg likevel svare på hans innlegg. Han sier at vi ikke snakker om det som går bra. Nei, vi gjør ikke det i dag, for denne debatten – særlig brakt opp av representanten Lundteigen – har vært en debatt om det som ikke har gått bra. Da forstår jeg næringskomiteens leder dit hen at det som ikke går bra, er bedriftenes eget ansvar å gjøre noe med – jeg tolket ham omtrent slik – mens det som går bra, er regjeringens fortjeneste. Jeg bare konstaterer at dette er næringskomiteens leders innstilling til dem som sliter i den tosporsøkonomien som vi utvilsomt har i Norge i dag, og hvor fastlandsindustrien har det vanskelig på mange måter. Så dette er om ikke regjeringens holdning, så i hvert fall holdningen fra næringskomiteens leder.
Arne L. Haugen (Arbeiderpartiet), 2012-12-04:
Takk til saksordfører for en grei gjennomgang av disse to sakene som er til behandling. Det er fint å kunne ta dem samlet i debatten her i dag. Jeg slutter meg ikke til den svartmalingen av gårdbrukeren og gårdsskogeierens status i Norge som han gjør seg til talsmann for. Og for å si det med en gang: Regjeringspartiene bifaller ikke noen av forslagene. Ikke slik å forstå at konsesjonsloven og dens bestemmelser er hugget i stein. Også denne loven bør endres med tiden og tilhøvene. Jeg minner om at konsesjonsloven ble endret så sent som i 2009, der formålet bl.a. var å forenkle og tydeliggjøre reglene om bo- og driveplikt. Arealgrensene ble da justert opp og samordnet med annet lovverk. Konsesjonslovens virkeområde ble i det vesentlige videreført. Det er lett å være enig med forslagsstillerne i at det må være rett – og en god målsetting – å legge opp til at en grunneier skal ha faktisk og juridisk råderett over eiendommen sin. Det er ingen uenighet om det. Og grunneieren må ha mulighet til å styrke næringsgrunnlaget sitt med basis i egne ressurser. Jeg merket meg også NORSKOGs innspill i høringen til budsjettet. De peker på nå – som de har gjort tidligere – at eiendomsstrukturen hos skogeiere som er organisert i Skogeierforbundet, er et betydelig problem eller utfordring. Vi hører aldri at Skogeierforbundet, som organiserer stort sett alle skogeiere, uttale seg på den måten, naturlig nok. Langt de fleste skogeiere i landet er gårdsskogeiere. Jeg er enig i at eiendomsstrukturen faktisk er en utfordring i gårdsskogbruket. Jeg har selv et lite gårdsbruk med en skogteig, og jeg vet noe om hvor krevende det kan være å få til hensiktsmessig nabosamarbeid for å optimalisere driften. Likevel, det er etter mitt syn samarbeidssporet som bør forfølges for å få til større aktivitet i skogen. Men også jordskifte er et meget aktuelt tiltak. Jeg håper at den moderniseringen av jordskifteloven som det nå arbeides med i regjeringen, og det at vi nok senere i kveld kommer til å åpne opp for at flere institusjoner kan utdanne jordskiftekandidater, skal gi jordskifteinstituttet et løft og gjøre det mer tilgjengelig og attraktivt. Det i seg selv er det all mulig grunn til å gi regjeringen honnør for. Jeg viser også til at regjeringen nå, etter behandlingen av landbruks- og matmeldingen, legger opp til at det skal være enklere å dele fra tun, for så å selge areal som tilleggsjord og skog til en nabo. Men vi må likevel ikke underslå at det må legges vekt på at konsesjonsplikten er et viktig virkemiddel for å sikre at erververe av jord- og skogeiendommer er skikket til å drive eiendommen, og at ervervet innebærer en driftsmessig god løsning. Det er etter mitt syn et viktig formål.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2012-12-04:
Jeg hører at statsråden nå skryter av statens største salg av skog. Det er riktig. Men vi må også huske på at staten gjorde det største kjøp av skog for kort tid siden. Så staten øker jo sin mengde skog. Ellers registrerer jeg at statsråden var på besøk – i går, tror jeg det var – i Elverum i Hedmark. Det er koselig. Han så på juletreproduksjon, og han synes dette er bra. Det er statsråden og jeg enige i. Men dette er jo ingen ny næring. Allerede for 30 år siden – eller kanskje mer – hogde jeg og solgte mine første juletrær, og jeg var heller ikke den første som gjorde det. Så dette er ingen ny næring. Vi kjøper stadig flere juletrær fra utlandet, bl.a. Danmark. Jeg synes det er ganske bekymringsfullt. Men til det konkrete spørsmålet: Mener virkelig statsråden at en skogeiendom – ren skogeiendom – på 500 mål krever boplikt?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2012-12-04:
Jeg registrerer at statsråden ikke svarte på spørsmålet mitt. Jeg gjentar spørsmålet – jeg håper statsråden svarer: Mener virkelig statsråden at en skogeiendom på 500 mål krever fast bosetting?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2012-12-04:
Jeg synes dette har vært en spenstig debatt – mer spenstig enn jeg hadde trodd. Kanskje Fremskrittspartiet har trødd på noen ømme tær – jeg vet ikke – men jeg tror dette er en debatt som kommer til å gå videre utenfor denne salen, og kanskje kommer den tilbake til salen om en stund. Det er ingen tvil om at Norge består av mange skogeiendommer. Det er nærmere 120 000, og av disse er det ca. 30 000 som er på mer enn 500 mål. Men det som er viktig i denne saken, er at det kun er 300 av alle disse skogeiendommene som omfatter ett årsverk eller mer. Det vil si at de fleste eiendommene – nesten alle – er små, og det hogges lite, og det hogges kanskje ikke økonomisk totalt sett heller. Når en vet at en skog trenger ca. 80 år på å vokse fra en liten plante til et stort tre, sier det seg selv at da er det vanskelig å få økonomi i det hvis man har en liten eiendom. Når man også vet at en liten eiendom gir andre små inntekter, blir det ikke noe særlig av betydning ut av dette. Det Fremskrittspartiet ønsker, er at det skal være enklere å kjøpe en eiendom av en annen. Jeg tror heller ikke at disse eiendommene blir kjøpt opp av rike folk som vil bruke dem som feriested, som noen sier. Nei, jeg tror at de blir solgt til andre aktive skogeiere, for jeg vet – som skogeier selv – at hvis jeg skal selge min eiendom, så selger jeg den ikke til hvem som helst, uavhengig av hva jeg får for den. Man ønsker at den skal overdras til noen som kan drive det man selv har gjort, det ens foreldre har gjort, og det ens forfedre har gjort, på en riktig og god måte. Det å si at dette blir oppkjøp av rike folk som feriested, mener jeg er tull. Jeg ble litt paff over representanten Lundteigen, jeg må si det. Det er greit å bruke store ord og sterk stemme, men saken blir ikke noe bedre av det – synes jeg, i hvert fall. Nå har regjeringen sittet – som flere har sagt – i nesten åtte år, og jeg kan i hvert fall ikke registrere at denne regjeringen har gjort det noe særlig bedre å være skogeier eller drive innenfor denne næringen og industrien her i Norge.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2012-12-04:
Jeg tror kanskje jeg har fått litt for lang taletid, for dette skal bare være et kort innlegg, og jeg tror heller ikke det blir noen høy temperatur i denne saken, slik vi hadde i de to foregående sakene.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2012-12-04:
Jeg er klar over det, president! Denne proposisjonen, Prop. 3 L for 2012–2013, omhandler endringer i jordskifteloven om kravene til utdanning for jordskifteoverdommere, jordskiftedommere og jordskifteeiendommer med allment løyve. I denne saken er det en enstemmig komité som framhever at denne endringen bør skje så raskt som mulig, og uavhengig av den nye jordskifteloven. Komiteen er også kjent med de utfordringer som denne næringen står overfor, med et lite og sårbart miljø og at det er en stor etterspørsel etter denne kompetansen. Dette igjen fører til lang saksbehandlingstid og ofte store kostnader for de involverte. Et økt utdanningstilbud vil gi bedre rekruttering til domstolene og vil derigjennom gi bedre effektivitet og kortere behandlingstid. Videre forutsetter komiteen at de utdanningsinstitusjonene som tilbyr denne typen utdanning i framtiden, etter en lovendring innretter utdanningen på en slik måte at innholdet i utdanningen er overførbart mellom de ulike utdanningsinstitusjoner i tilfelle studentene velger å bytte mellom utdanningsinstitusjoner under utdanningsløpet.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-04:
Skogen er ei viktig næring som utgjer ei samanhengande verdikjede frå skog til ferdig produkt. Skogbruk og skogindustri er viktig for sysselsetjinga og næringsutviklinga i store delar av landet. Skogen har også mange andre verdiar. Skogen og skogbotnen er viktige for opptak og lagring av karbondioksid. Derfor er han også viktig for klimaet. Og sist, men ikkje minst, er skogen viktig for naturmangfaldet og det biologiske mangfaldet. Mange raudlisteartar har tilhald i skogen vår. Både av omsyn til skognæringa, til klimaet og til naturmangfaldet er det viktig å utvikle eit berekraftig skogbruk. Det er knytt store samfunnsverdiar til skogen, både økonomiske og miljømessige. Derfor er det viktig å ha lover og reglar som vidarefører desse fornybare verdiane til kommande generasjonar. Konsesjonsplikta er eit viktig verkemiddel for å sikre at dei som tek over skogeigedom, er skikka til å drive han. Lova skal sikre gode driftsmessige løysingar, og ho skal vareta ressursforvalting og kulturlandskap. Oppheving av konsesjonsplikta vil føre til at det offentlege ikkje kan komme i inngrep ved omsetting av skog, og det kan svekkje viktige samfunnsmessige omsyn. Forslagsstillarane er opptekne av at vi må ha hensiktsmessig bruksstorleik i skogbruket. Det er eit viktig poeng. Men konsesjonskravet treng ikkje vere til hinder for det. Ein samla komité er oppteken av å stimulere til meir samarbeid om drift i skogen. Vidare har regjeringa i landbruksmeldinga lagt opp til ein gjennomgang av retningslinene for priskontroll etter konsesjonslova ved omsetjing av skog. I landbruksmeldinga er det også lagt opp til å endre praksis når det gjeld deling av landbrukseigedom. Dette kan gjere det lettare å omsetje skog og bidra til meir hensiktsmessig eigedomsstruktur. SV meiner dette er ei balansert løysing der ein tek omsyn både til behovet for å drive forretningsmessig og til å ta vare på samfunnsmessig viktige verdiar.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-04:
Representanten Lundteigen er i stand til å framføre sine argument sjølv, men eg har lyst til å følgje opp ein del av hans argumentasjon. For 14 dagar sidan var eg på eit større seminar i regi av Norsk Industri og Fellesforbundet. Temaet for seminaret var: Korleis skal vi utvikle norsk industri? Korleis skal vi modernisere norsk industri? Der var det brei einigheit om at hovudproblemet med norsk treforedlingsindustri var at ein for lenge hadde satsa på å konkurrere på volum og låg pris og ikkje hadde omstilt til produkt som kan tole høgare kostnad. Og det er jo det som er den store utfordringa for treforedlingsindustrien. Viss vi trur at vi kan redde treforedlingsindustrien berre ved å redusere kostnader, konkurrerer vi oss under jorda til slutt. Det vi må gjere, er å utvikle nye produkt som kan tole det norske kostnadsnivået. Viss ikkje Høgre og Framstegspartiet innser det, kjem dei ikkje til å bidra til å vidareutvikle treforedlingsindustrien til å vere den næringa som han kan vere med det fantastisk flotte ressursgrunnlaget vi har, og dei fantastiske store moglegheitene vi har til å ha eit heilt anna produktspekter enn det vi har i dag. Så der må eg seie at Lundteigen si utfordring er på sin plass. Så kan vi sjølvsagt diskutere om det er mange som ikkje har gjort nok, men det som skal til her, er at ein utfordrar næringa til å bruke det som finst av forsking, og så må vi i det offentlege satse meir på relevant forsking for å utvikle næringa, slik at ho kan tole det norske kostnadsnivået, som all industri i Noreg må gjere.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-04:
90 pst. av dei fiskeressursane som vi haustar av, er frå bestandar som vi deler med andre land. Derfor er internasjonalt samarbeid eit heilt avgjerande grunnlag for ei berekraftig forvaltning. Det er vel kanskje grunn til å tru at det internasjonale samarbeidet som vi har hatt dei seinare åra, bidrar til den gode bestandsutviklinga som vi har hatt. Eit fungerande internasjonalt samarbeid er ein nødvendig føresetnad for ei berekraftig forvaltning av fiskeressursane. SV er opptatt av å vidareutvikle dette samarbeidet, som er ein viktig del av vår fiskeriforvaltning. Stortingsmeldinga som vi behandlar i dag, tar for seg kvoteavtalane for 2012 og det internasjonale samarbeidet som Noreg deltar i. Det er gjennomført viktige bilaterale forhandlingar med EU, med Grønland og med Russland. Samarbeidet med Russland er dei seinare åra utvida til nye område. Dette er viktig for å ta vare på dei store fiskeressursane vi har felles. Betre samarbeid mellom kontrollmyndigheitene i dei to landa er eit konkret og viktig resultat av det norsk-russiske samarbeidet. Noreg har gått i front i kampen mot ulovleg, urapportert og uregistrert fiske. Det internasjonale samarbeidet og mange ulike tiltak har resultert i at vi har fått mindre UUU-fiske i Barentshavet og i Norskehavet. SV meiner det er viktig å vidareføre dette arbeidet. Kampen mot utkast av fisk har også vore høgt prioritert frå norsk side. Dette spørsmålet er ei utfordring i vårt samarbeid med EU. Vi ser fram til at dei prosessane som går i EU, kan resultere i eit forbod mot utkast. Som tidlegare representantar har vore inne på her i dag, er utkast ein uting. Vi er opptatt av at EU også innser det etter kvart. Ministererklæringa frå Noreg, Sverige og Danmark om forbod mot utkast i Skagerrak er eit viktig skritt på vegen. Lat oss vone at det er starten på ein prosess som kan få EU til å innsjå kva som må gjerast for å få slutt på utkast. I fiskeria som elles er god miljøpolitikk også god næringspolitikk. Skal vi sikre den fornybare ressursen som fisken er, må vi legge vekt på ei berekraftig forvaltning og reine hav og reine fjordar.