Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-04-13:
De siste årene har vi vært svært opptatt av å forbedre vurderingsarbeidet i skolen, både gjennom et tydelig regelverk, bedre veiledning om dette og gjennom kompetanseheving for å sikre høy kvalitet i lærernes arbeid med vurdering. Å sikre elevene riktig og rettferdig karaktersetting har vært et viktig siktemål. Elevene har rett til vurdering. Men det kan heller ikke være noen tvil om at de har plikt til å være til stede og delta, slik at læreren får et grunnlag for vurderingen. Jeg ser at det er behov for å sikre at dette kommer enda bedre fram i vurderingsforskriften, og har derfor tatt initiativ til en justering av den på dette punktet. Selv om det er frivillig å ta imot et tilbud om videregående opplæring, er det ikke slik at elever står fritt til å velge hvor mye de vil delta i opplæringen dersom de har tatt imot tilbudet. Dette innbefatter også deltakelse på prøver. Det følger således av opplæringsloven § 3-4 at elevene – det gjelder også for lærerkandidater og lærlinger – skal være aktivt med i opplæringen. Ansvaret for å skaffe grunnlag for vurdering i fag er regulert i forskrift til opplæringsloven § 3-3. Forståelsen av denne bestemmelsen er utdypet i et rundskriv fra Utdanningsdirektoratet. Det er fastsatt at både læreren og eleven har ansvar for at læreren har grunnlag for å vurdere elevens kompetanse i faget. Eleven skal møte til og delta i opplæringen, mens læreren skal legge opplæringen til rette slik at eleven får mulighet til å vise sin kompetanse. Disse pliktene må ses i sammenheng. Det betyr f.eks. at eleven ikke kan være fraværende fra opplæringen i store deler av året, for så like før standpunktkarakteren skal fastsettes, kreve en stor prøve som gir læreren grunnlag for vurdering. Dersom fraværet skyldes dokumentert fravær, som f.eks. sykdom, skal læreren likevel strekke seg for at eleven skal få mulighet til å vise sin kompetanse. Selv om læreren må strekke seg i visse situasjoner for å få et tilstrekkelig vurderingsgrunnlag, kan ingen kreve det urimelige av læreren i denne sammenheng. Her må læreren utvise et skjønn, men det er ikke overlatt til eleven å bestemme dette. Dersom elevens fravær er stort, vil det kunne bety at læreren ikke har tilstrekkelig vurderingsgrunnlag, og at eleven ikke får halvårsvurdering eller standpunktvurdering. Disse bestemmelsene i forskriften om vurdering av elever ble endret med virkning fra og med høsten 2009. Jeg har møtt mange synspunkter på bestemmelsene om lærerens plikt etter forskriftens § 3-3 tredje ledd om å skaffe seg vurderingsgrunnlag, og flere har hevdet at lærernes forpliktelser nå går for langt. Jeg ser at formuleringen i dagens forskrift og rundskrivet fra Utdanningsdirektoratet har blitt tolket i retning av at læreren har svært omfattende plikter til å skaffe seg et slikt vurderingsgrunnlag, noe som ikke var intensjonen. For at bestemmelsen i større grad skal vise at både lærer og elev har ansvar for vurderingsgrunnlaget, ønsker jeg å justere bestemmelsen i forskriften. Utdanningsdirektoratet sendte derfor den 23. mars i år en justert forskriftsbestemmelse på dette punktet på høring. I tillegg til den offentlige høringen skal det også innhentes synspunkter fra en del enkeltlærere for å sikre oss at vi nå har et godt verktøy. Høringsfristen er 23. juni i år.