Olemic Thommessen (Høyre), 2005-06-08:
Det sterke fokuset som for tiden er på sammenhengene mellom kultur og næringsliv, er et produkt av vår tid. Det vestlige velferdssamfunnet, i møte med en rivende teknologisk utvikling, skaper behov for større virksomhet på kultursektoren og viser seg å styrke etterspørselen etter kulturlivets produkter innenfor hele det spekteret det dreier seg om. Men behovet for større kreativitet begrenser seg ikke bare til det sentrale kulturområdets produkter. Jakten på den gode idé gjelder nesten alle områder. Vårt moderne samfunn handler om et kontinuerlig krav til fornyelse og omstilling innenfor alle sektorer og produksjoner. Kunstens og kulturlivets bidrag er også viktig i denne sammenheng. Kreativ kompetanse, kompetanse i forhold til det å drive frem skapende prosesser, er jo nettopp kunstens arena. Systematisk arbeid, der lekenhet og irrasjonelle tankeløp er naturlige ingredienser, er ofte viktig og nødvendig for å løfte frem det uvante og originale. Morgendagens skapende samfunn kan ikke bygges bare på forskning og utdanning, slik vi ofte får inntrykk av. Det må også bygges på kunsten og kulturlivets kunnskap og metoder. Stortingsmeldingen som er fremlagt, er en meget god analyse av hva som rører seg på dette feltet. Regjeringen har gjort et viktig arbeid og lagt et solid fundament for videre politisk arbeid. Stortingsmeldingen viser imidlertid også at dette er et svært sammensatt felt som det ikke uten videre er mulig å behandle under ett. Store deler av kulturlivet er jo i dag en del av det økonomiske liv. Bokbransjen, deler av populærmusikken og selvsagt hele medieområdet er gode eksempler på det. Andre områder, eksempelvis innenfor deler av samtidskunsten, lever i betydelig grad uavhengig av, eller i alle fall i beskjeden kontakt med, næringslivet. Disse ytterpunktene anviser selvsagt helt forskjellige behov for politikk og virkemidler. Høyre har alltid ment at det er riktig og ønskelig at kulturlivet har en god markedsflate. Publikum er et viktig korrektiv, og det kan ligge gode stimulanser i korrespondansen mellom kunst og samfunn. Men Høyre har aldri hevdet at markedet er tilstrekkelig for den kunst og kultur vårt samfunn trenger. Behovet for mangfold og kvalitet tilsier et sterkt offentlig engasjement, uavhengig av markedets signaler. Når vi nå diskuterer sammenhengene mellom kultur og næring, er det viktig å understreke at vi her skiller mellom det kulturpolitiske, som vi ofte har på agendaen i andre sammenhenger, og det næringspolitiske, der vi også må ta inn over oss kravene til lønnsomhet, spørsmål om konkurranseforhold o.l. Sett med Høyres øyne er det det siste vi i denne konkrete sammenhengen diskuterer. Selvsagt er det også slik at de kulturpolitisk begrunnede offentlige bidrag som gjennom årene er gitt, eksempelvis gjennom Norsk kulturråd, også betyr en vesentlig verdiskaping. Men vi må ikke komme dit at disse midlene skal styres ut fra hensynet til eksempelvis sysselsettingseffekt eller lønnsomhet. Økt satsing innenfor kultur og næring vil etter vår oppfatning ikke bety mye for omfanget av den offentlige satsing på kultur. Her skiller Høyre også lag med Fremskrittspartiet, som helt tydelig legger til grunn at større kommersiell produksjon minsker behovet for offentlig innsats på kultursektoren. Høyre legger til grunn at veksten innenfor de fleste sektorer må komme nedenfra. Konkrete, følte behov eller utsikter til å dra i gang lønnsom virksomhet i bedrifter eller hos den enkelte gründer, er den drivkraften som skal til for å bygge ny, solid virksomhet. Slik er det også innenfor de kulturbaserte næringer. Også her må utviklingen komme fordi bedrifter og enkeltpersoner ser de økonomiske mulighetene kulturlivet bærer i seg. Dette er et samarbeid som må utvikles i gjensidig respekt og forståelse. I det praktiske arbeidet med kulturbasert næringsliv høster man fort erfaring med hensyn til hvor viktig det er å ha noen fellesarenaer der prosjekter kan utvikles og kunnskap utveksles. I mange byer og kommuner ser vi nå en imponerende satsing for å skape næringsklynger med utgangspunkt i kreativ industri – i Vadsø, Fredrikstad, Lillehammer, Kristiansand, Stavanger og Bergen, for å nevne noen. Disse kommunene tar kunst og kultur aktivt i bruk for å få fart på utviklingen i sitt område. Ganske interessant er det å se hvordan Stavanger systematisk satser på kultur i sitt arbeid med å bringe byen videre, fra oljealderen og over til å bli et dynamisk moderne regionsenter etter mer europeisk tenkemåte. I det videre arbeidet med dette feltet må det være en viktig oppgave å bygge videre på disse lokale og regionale satsingene. SIVA gjør her en viktig jobb. Særlig er det grunn til å videreutvikle et nettverkssamarbeid mellom disse stedene, med sikte på utveksling av oppdrag og utnyttelse av de kreative ressurser som finnes totalt sett. Mange av disse miljøene er små, og et godt nettverk vil kunne gjøre virksomheten mer robust. Her er også inkubatorvirksomhetene viktige. Fødselshjelp er ofte nødvendig for små bedrifter, og Regjeringens satsinger på dette området, eksempelvis når det gjelder Center of Expertice, kan være gode bidrag til denne utviklingen. Imidlertid ser vi at de bedriftene som involverer seg i disse næringene, ofte er små og har begrenset bærekraft. Skal vi få fart på kultur- og næringsfeltet i vårt land, er det også viktig at de store og kapitalsterke bedriftene kommer med. Dette krever et nasjonalt grep rettet inn mot nettopp denne typen bedrifter. I land som England, Tyskland og Danmark har man lenge arbeidet systematisk med dette. Den gigantiske engelske millenniumssatsingen var nettopp begrunnet med et uttrykt ønske fra den britiske regjeringen om at England skulle bli en stormakt innenfor de kreative næringene i det nye århundret. Grepet Storbritannia og Tyskland har tatt, er å trekke i gang egne organisasjoner for å utvikle feltet. Mest kjent er den engelske organisasjonen Arts & Business, som arbeider ut fra en rekke forskjellige typer samarbeidsprosjekter der kunst og kultur bringes inn i bedriftene. Norge trenger også en slik kultur- og næringslivsorganisasjon. Det er viktig at en slik organisasjon vokser frem på en måte som skaper sterkt eierskap i bedriftene. Høyre har i denne sammenheng pekt på Forum for Kultur & Næringsliv, som gjennom sine medlemsbedrifter har et egnet utgangspunkt for å få ny kompetansedrivende virksomhet i gang. Ikke minst vil dette være et egnet sted for å utvikle en internasjonal kontaktflate. Norge er et lite land, med et lite marked. Vi bør derfor bygge gode internasjonale relasjoner, ikke minst for å styrke våre kreative miljøer på produksjonssiden, men kanskje også, like viktig, for å øke våre markeder gjennom eksport. Her har vi god kompetanse å bygge videre på, bl.a. gjennom NORLA, Musikkinformasjonssenteret og Music Export Norway. Norge har gode forutsetninger for å ta del i den veksten den kulturbaserte næringsutviklingen kan gi. Bunnplanken for denne sektoren er imidlertid den samme som for alle andre økonomiske sektorer. Her må jeg imøtegå representanten Giske, som mener at den næringsnøytrale politikken er et problem. Det er nemlig en sunn næringspolitikk som gir grunnlag for vekst i markedene, konkurranseevne overfor utlandet og gode rammevilkår for bedriftene. Det betyr ikke at man ikke skal ha noen direkte skreddersydde virkemidler. Jeg er selvfølgelig helt enig med representanten Giske i at de ordningene man har, f.eks. innenfor Innovasjon Norge, kommunale næringsfond, SND – hele bredden av virkemiddelapparatet – selvfølgelig også må gjelde for kulturlivet. Jeg er også enig i at det nok er behov for en del pedagogiske øvelser for å få dette til. Det er viktig at vi får frem forståelsen for og kunnskapen om at den kulturbaserte næringsutviklingen faktisk betyr et løft for hele næringsutviklingen i Norge. Dette har ikke bare med bunnlinjen for det enkelte prosjekt å gjøre. Det har også noe å gjøre med det som jeg innledningsvis var inne på, nemlig at morgendagens industri har behov for et klima der skaperkraft, kreativitet og originalitet belønnes. Jeg vil også gjerne kommentere Fremskrittspartiets initiativ i forhold til håndverk og Arbeiderpartiets og SVs forslag når det gjelder Birka. Vi mener også at det er viktig å ta tak i dette. Det er viktig å se sammenhengen mellom Nærings- og handelsdepartementet, Kultur- og kirkedepartementet, Miljøverndepartement og Utdannings- og forskningsdepartementet. Denne sektorens hovedproblem er kanskje nettopp at den faller mellom flere av disse departementene. Men skulle man først satse på noe, vil jeg jo si at Norsk Håndverksutvikling, som er den nasjonale instansen for nettopp å ta vare på de små og utsatte virksomhetene, burde være minst like relevant som f.eks. Birka.