trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2000-02-02:
1999 var et godt år for norsk havbruksnæring. Det ble eksportert laks og ørret for i overkant av 12 milliarder kr – en økning på nesten 24 pst. fra året før. Dette viser at havbruk er en næring med et stort potensial, noe stadig flere nå begynner å få øynene opp for. Flere vitenskapelige miljøer har pekt på at fiskeri og havbruk er den sektor som har de klart største naturgitte fortrinn for å lykkes i Norge og på sikt vil kunne dekke opp for store deler av den forventede nedgangen i olje- og gassinntektene. Men som også de forskjellige rapportene understreker, foreligger det visse begrensninger, og det er også flere forutsetninger som må være til stede for en videre positiv utvikling av norsk havbruksnæring. Blant annet må det satses på forskning og utvikling for å lykkes, og det må arbeides videre for å sikre bedre markedsadgang for produktene. Lakseavtalen med EU utløper sommeren 2002. Fiskeridepartementet tar i den forbindelse sikte på å videreføre den stabile situasjonen i næringen i forhold til markedet. Dette innebærer at Fiskeridepartementet vil legge til rette for en balansert vekst i havbruksnæringens videre utvikling. Fiskeridepartmentet regulerer produksjonen i næringen på flere måter. I de senere år har den restriktive tildelingspraksisen sammen med fôrkvoteordningen vært de viktigste reguleringsformene. Fôrkvotene har blitt justert opp hvert år siden ordningen ble innført i 1996. Vi vil nå starte arbeidet med tilrettelegging av en videre balansert vekst i havbruksnæringen. Jeg vil i denne prosessen holde nær kontakt med næringens organisasjoner. Jeg kan likevel skissere noen alternative løsninger og muligheter når vi skal legge til rette for produksjonsøkning. Vi kan velge å ta ut en økning innenfor de eksisterende konsesjonene, eller vi kan tildele nye konsesjoner, som representanten Simonsen henviste til. Det er også mulig å velge en kombinasjon av de nevnte alternativer. Som nevnt er arbeidet med å tilrettelegge for videre balansert vekst i havbruksnæringen nettopp begynt. Jeg kan derfor ikke si noe om hvor eventuelle nye konsesjoner vil bli tildelt. Men områder hvor det i kommunenes planlegging er lagt til rette for havbruksnæringen med hensyn til lokaliteter, infrastruktur og miljø, vil naturlig nok ligge særdeles godt an. Jeg vil for øvrig vise til at Rogaland har 51 av totalt 843 matfiskkonsesjoner. Dette er omtrent det samme antall som f.eks. Nord-Trøndelag har. Jeg tar sikte på at dette arbeidet skal gjøres i løpet av året, slik at eventuelle nye konsesjoner vil komme i produksjon etter utløpet av lakseavtalen sommeren 2002.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2000-02-02:
Det er riktig som representanten Simonsen understreker, at vi har et svært godt maritimt miljø i Rogaland, og det er også riktig at det danner et godt utgangspunkt for å vurdere ytterligere vekst innenfor marin sektor. Det må imidlertid være slik at når vi vurderer en økning i kapasiteten innenfor havbruksnæringen, så må en se det på en balansert måte, og se hele landet under ett. Jeg vil ta hensyn til de synspunktene som her er kommet. Jeg ønsker at vi skal få en vekst som tar vare på det potensialet som ligger i de ulike områdene av landet – herunder selvsagt også i Rogaland – og tror det er særdeles viktig at vi greier å gjøre dette på et vis som gjør at man i de fleste deler av landet er fornøyd.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2000-02-02:
Etter at Stortinget den 4. mai 1999 fattet et vedtak med et slikt innhold som representanten Bæivi refererer i spørsmålet, ble det lagt fram en redegjørelse om dette som vedlegg I til Fiskeridepartementets budsjettproposisjon for år 2000. Her ble det gjort rede for de adgangsbegrensningene vi i dag har for slike fartøy, og det ble påpekt at det etter departementets vurdering ikke ligger til rette for uten videre å innføre enhetskvoteordninger etter det mønster som er nyttet innenfor trål- og ringnotflåten, for noen av disse gruppene. Dette skyldes bl.a. ulike reguleringsmodeller og ulik grad av kvoteutnytting i ulike grupper. Konklusjonen i redegjørelsen var at departementet ville arbeide videre med disse spørsmålene og invitere næringen til en dialog om hvilke muligheter som ligger i bruken av ulike enhetskvotemodeller, eller fleksible kvoteordninger, for fartøy under 28 meter. Bakgrunnen for denne noe forsiktige tilnærmingen var de reaksjonene som kom da departementet høsten 1998 sendte på høring et forslag til lovbestemmelse som var åpen for enhetskvoteordninger for alle fartøygrupper. Jeg har merket meg at komiteen nå sist i budsjettinnstillingen har bedt om at det snarest blir lagt fram en egen sak om dette. I likhet med min forgjenger ser imidlertid også jeg det som hensiktsmessig at det først blir diskutert mellom myndigheter og næring, særlig Norges Fiskarlag, hvordan en slik utvidet lovhjemmel bør nyttes, før jeg kommer tilbake til Stortinget med dette spørsmålet. Dette henger bl.a. sammen med at innføring av nye kvotemodeller for fartøy under 28 meter krever en avklaring av hvordan gruppene skal avgrenses mot hverandre i ulike fiskerier, og hvordan gruppekvotene av ulike fiskeslag skal deles mellom undergrupper. Jeg kan se for meg at det er behov for en del diskusjon for å finne delingsfaktorer som det kan være allmenn oppslutning om, og som kan danne grunnlag for stabilitet framover. Diskusjonen om hvordan lovhjemmelen tenkes nyttet, er nødvendig for å unngå de samme reaksjoner som kom høsten 1998, og som var den direkte årsak til at lovbestemmelsen ble avgrenset slik at den pr. i dag ikke kan nyttes for konvensjonelle fartøy under 28 meter. Jeg ser det som mest aktuelt å innføre nye kvotemodeller for fartøy ned til ca. 21 meter eller 70 fot, som er en grense som nyttes i andre sammenhenger, og som også er foreslått av en arbeidsgruppe bestående av representanter fra næringen og forvaltningen som grense i forbindelse med områdebegrensninger for større autolinefartøy. Jeg vil starte denne prosessen nå med sikte på å komme tilbake til Stortinget med et lovforslag i løpet av året.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2000-02-02:
Jeg vil si meg helt enig med representanten Bæivi i at det er særdeles viktig å utvikle fartøy som er trygge og hensiktsmessige, og som skaper sikkerhet for dem som jobber om bord. Det er imidlertid ikke slik at en kan slippe dette helt fritt. En er nødt til å la utviklingen være basert på hva som skaper hensiktsmessig produksjon, som også Bæivi understreket, i forhold til biprodukter og verdiskapingspotensial. Det er slik at vi har visse fartøygrenser som det uansett vil være nødvendig å forholde seg til når det gjelder bygging av nye fartøyer. Vi ser nå på de grensene, og vi kommer tilbake til det i forbindelse med dette lovforslaget.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2000-02-02:
Kongekrabben forvaltes i fellesskap av Norge og Russland. Siden 1994 har det vært gjennomført en begrenset forskningsfangst etter kongekrabbe. Man har valgt å ha et kontrollert forskningsfiske hvor man samler inn data, og hvor det legges opp til en gradvis økning av uttaket. På sikt vil man kunne få kunnskap om hva som er et bærekraftig uttak, og hvilket uttaksnivå som vil gi størst mulig vedvarende økonomisk utbytte. Kongekrabben er en verdifull ressurs som i framtida kan bli et tillegg til fisket i Finnmark og i de nordligste områdene ellers. Forskningskvoten har vært økt fra 30 000 krabber i 1998-1999 til 75 000 krabber for sesongen 2000-2001. Norge og Russland deler kvoten 50-50, dvs. med en fordeling på 37 500 til hvert av landene for kommende sesong. Fra norsk side ønsker vi å øke kvoten ytterligere. Under det nylig avholdte besøket fra formannen i Den russiske føderasjons statskomite for fiskerier, Jurij P. Sinelnik, tok jeg opp mulighetene for å øke kvoten og deltakelsen i fisket etter kongekrabbe før fangstsesongen starter høsten 2000. Dette vil vi komme tilbake til gjennom arbeidet i Den blandete norsk-russiske fiskerikommisjon. Jeg er helt enig i at bifangst av kongekrabbe er et betydelig problem for utøvelsen av tradisjonelle fiskerier, særlig i Varanger-området. De siste årene er det gjort forsøk på å dokumentere bifangstproblemene og konsekvensene dette har for utøvelsen av garn- og linefisket i Øst-Finnmark. I 1997 estimerte man bifangsten av kongekrabbe til å være hele 95 000 krabber . I 1998 estimerte man imidlertid at det ble tatt ca. 36 000 krabber som bifangst i Norges økonomiske sone. Omfanget er med andre ord noe usikkert. Fiskerimyndighetene ser svært alvorlig på de problemene kongekrabben skaper for næringsutøverne. Det arbeides nå med å få løst de praktiske problemene bifangst av kongekrabbe medfører for de tradisjonelle fiskeriene. Blant annet gjøres det forsøk med fløyting av garn og utprøving av torsketeiner som alternativt redskap. Kongekrabben er en introdusert art, som er fremmed i den norske faunaen. Derfor har myndighetene økt forskningsinnsatsen for å få kunnskap om utviklingen. Jeg ser problemene som har kommet. Jeg vil ta initiativ til et møte med næringen for å diskutere hvordan vi best mulig kan bøte på problemene og eventuelt utnytte kongekrabben bedre.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2000-02-02:
Jeg er enig med representanten Falch i at vi må sette inn ressurser for å få kontroll over den utviklingen vi har sett, særlig i og med at kongekrabben sprer seg med rekordfart langsmed kysten sørover, og at den nå er funnet helt ned til Vesterålen. Det er også slik at bestanden er totalfredet, men at vi har blitt enig med russerne etter forhandlinger om å ta ut fangst i forbindelse med forskning. Jeg ser det som særdeles viktig å kunne legge grunnlaget for økt fangst, for det er den eneste måten vi kan ta ned bestanden på og dermed skape bedre forhold for tradisjonelle fiskerier. Det har jeg tatt initiativ til skal kunne gjøres gjennom forespørsel til min russiske kollega. Det arbeidet vil jeg selvsagt følge opp, og jeg er særdeles opptatt av at vi får resultater her som gjør at vi får bedrede forhold for tradisjonelt fiske.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2000-02-02:
Representanten Falch spør om det er mulig å gjennomføre et fritt fiske. Jeg vil understreke at vi er nødt til å finne løsninger i samarbeid med våre russiske naboer. Men inntrykket jeg satt igjen med etter å ha snakket med den russiske ministeren, var at dette skulle en følge opp. Jeg har lyst til å understreke at dersom vi greier å få enighet om et kommersielt fiske av kongekrabbe i samarbeid med russerne, vil det bli gjennomført så snart som mulig.
Mimmi Bæivi (Arbeiderpartiet), 2000-02-02:
Jeg vil stille følgende spørsmål til den nye fiskeriministeren: «I St.meld. nr. 51(1997-98) Perspektiver på utvikling av norsk fiskerinæring slås det fast at deler av flåten trenger fornyelse uten at kapasiteten bygges opp. Kystflåten har høyest gjennomsnittsalder. I dag er ofte kvotene for små til at det er lønnsomt å skifte ut de gamle båtene. I Innst. O. nr. 55(1998-99) ber næringskomiteen Regjeringen om å utrede enhetskvoteordningen for fartøy under 28 m og foreslå en naturlig grense for denne ordningen. (1997-98) (1998-99) Når vil Regjeringen legge saken fram for Stortinget?»
Mimmi Bæivi (Arbeiderpartiet), 2000-02-02:
Trygge og hensiktsmessige fartøy vil ha stor betydning for rekrutteringen til fiskeryrket og vil også gi bedre lønnsomhet. I forbindelse med perspektivmeldingen var det en enstemmig komite som mente at fartøyutformingen måtte bli friere uten at fangstkapasiteten økte – dette også for å kunne ta vare på biprodukter som i dag er ubrukt, men som har et stort verdiskapingspotensial i seg. Vil ministeren ta hensyn til dette i den videre utredningen?
Arvid Falch (Tverrpolitisk Folkevalgte (Kystpartiet)), 2000-02-02:
Jeg har følgende spørsmål til fiskeriministeren: «Kongekrabbe ble satt ut i Murmanskfjorden en del år tilbake. Dette er en ny art som ble introdusert i Barentshavet. Kongekrabben er nå utbredt stort sett over hele Finnmark og skaper store vansker for kystfiskerne. De får ødelagt garn, får en uønsket bifangst og risikerer på toppen av det hele politianmeldelse som en følge av dette. Samtidig er de kommersielle kvotene minimale, på grunn av avtale med russerne. Hva vil fiskeriministeren gjøre for å få økt uttaket og dempet problemene?»
Arvid Falch (Tverrpolitisk Folkevalgte (Kystpartiet)), 2000-02-02:
Jeg takker fiskeriministeren for svaret, men jeg er redd for at denne forskningen er et lite påaktet felt. Den har jo pågått siden 1994. Nyere forskning har vist at kongekrabben er vert til en parasitt som er dødelig for torskeyngel. Slik forholdene er nå, må en bare klassifisere kongekrabben som et skadedyr. Det antas å være om lag 10 millioner krabber i norsk og russisk farvann. Man kan trygt si at krabben har overtatt de konvensjonelle fiskefeltene. Krabben er totalfredet etter krav fra russerne. Foreligger det et slikt krav fra ansvarlige russiske myndigheter? Har vi ikke greid å forklare hvilken skade denne kongekrabben påfører norsk fauna og fiskeri ved at bestanden får vokse fritt? Selv i godt vær må fiskerne ofte ta bruket med til land for både å rense og klargjøre redskapen. Kan fiskeriministeren gjøre noe med det?
Arvid Falch (Tverrpolitisk Folkevalgte (Kystpartiet)), 2000-02-02:
Jeg takker fiskeriministeren for svaret, og jeg er glad for at han vier dette spørsmålet så stor oppmerksomhet som det fortjener. Jeg ville jo ønske at fiskeriministeren kunne sette i gang et fritt fiske, for jeg er redd for at hvis ikke så skjer, vil en kunne stå overfor en miljøkatastrofe i Finnmark, med den følge dette vil ha for den konvensjonelle driften for fiskerne der. Kan det tenkes at fiskeriministeren kan bidra til at vi får åpning for et fritt fiske – før galskapen skjer?
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2000-02-02:
Eg tillèt meg å stilla følgjande spørsmål til kyrkje-, utdannings- og forskingsministeren: «Korleis vil statsråden sikra ungdom som har spesielle lese- og skrivevanskar(dysleksi) eller spesielle lærevanskar i matematikk(dyskalkuli) (dysleksi) (dyskalkuli)
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2000-02-02:
Eg takkar statsråden for svaret. Spørsmålet mitt har akkurat no utgangspunkt i ei heilt konkret sak, der ein norsk ungdom med problem med matematikk og derfor ikkje karakter i matematikk frå vidaregåande skule likevel kom inn på ein utdanningsinstitusjon i USA, men fekk så nei til studiefinansiering. Den saka ligg no i statsråden sitt departement, og eg håpar at det er mogleg å la nåde gå for rett i den saka. Og det peiker jo på, som statsråden også seier, eit viktig problem, og eg er glad for den positive viljen som kom til uttrykk i statsråden sitt svar. Det er jo litt rart, må eg seia, at denne saka ikkje er teken opp før, når me veit kor mykje fokusering det har vore på dette – kanskje meir på dysleksi enn dyskalkuli. No er det truleg slik at dei med dysleksi vil ha større problem som studentar enn dei med dyskalkuli, men eg håpar at den utgreiinga som skal gjerast, og den arbeidsgruppa som skal setjast ned, gjeld begge område, og ber statsråden svara på det og eventuelt seia noko om framdrifta i dette spørsmålet.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2000-02-02:
Eg takkar igjen statsråden for svaret, og det var i grunnen ei helsing eg ønskte å senda i den samanhengen, ikkje eit spørsmål for å få svar her og no. Eg ser heilt klart at dette må gjerdast inn, og at det må gjerast eit stykke arbeid slik at ein gjer slike unntak på visse vilkår og i visse samanhengar. Eg føreset at det som står om individuell vurdering berre for dei over 25 år, ikkje vil gjelda, men at dette også kan gjelda 19-20-åringar. Det er på ein måte det denne saka også illustrerte – vedkomande kunne koma tilbake når ho var 23, og då ville ho kunna få lån. Då blir det på ein måte ikkje logisk på noko område. Så eg håpar altså at det også vil gjelda ungdom, og vil gjerne ha ei stadfesting av det. Så lurer eg på om statsråden har nokon ambisjonar om at studentar med denne typen problem kan søkja opptak på individuelt grunnlag allereie frå hausten 2000.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-02-02:
Fyrst av alt vil eg minne om følgjande: Opptak til høgre utdanning skjer i all hovudsak på grunnlag av gjeldande krav om at søkjaren må ha generell studiekompetanse frå vidaregåande opplæring. Nokre få studium har tilleggskrav om spesiell studiekompetanse. Departementet vert med jamne mellomrom kontakta av einskildpersonar som ynskjer høgre utdanning, men som ikkje fyller dei formelle krava til generell studiekompetanse. Fleire av desse nemner lese- og skrivevanskar eller særskilde lærevanskar i matematikk som årsak til at dei ikkje har oppfylt alle fagkrava til generell studiekompetanse. Eg har stor forståing for dei spørsmåla representanten Ausdal Starrfelt her reiser. I gjeldande forskrift om generell studiekompetanse finst det i dag ikkje heimel for å gjere avvik frå opptakskrava i særskilde høve, som der det t.d. er påvist lærevanskar som dysleksi eller dyskalkuli. Dette er eg innstilt på å sjå nærmare på, i samband med ein snarleg gjennomgang av opptaksreglane. Eg vil konkret vurdere å forskriftsfeste høve til å avvike frå kravet om generell studiekompetanse i særlege tilfelle, etter individuell vurdering. Eg hadde i januar eit eige møte med representantar frå m.a. Dysleksiforbundet, Senter for leseforsking og Statens ressurs- og voksenopplæringssenter for å drøfte aktuelle problemstillingar knytte opp til studiesituasjonen for studentar med lese- og skrivevanskar. Som oppfølging av møtet er eg i ferd med å nedsetje ei arbeidsgruppe som skal gå meir konkret inn i slike spørsmål. Temaet som representanten Ausdal Starrfelt tek opp, har altså høg prioritet i departementet. Spørsmålet om å opne for avvik frå kravet om generell studiekompetanse i opptaksforskriftene har samanheng med diskusjonen om opptak på grunnlag av realkompetanse. I løpet av dette studieåret er fleire høgre utdanningsinstitusjonar gjevne høve til forsøk med opptak på slikt grunnlag. Det gjeld t.d. vernepleiarutdanning, førskolelærarutdanning og allmennlærarutdanning. Departementet er no i ferd med å sende på høyring forslag til lovendring som opnar for å ta opp studentar til høgre studium ut frå individuell vurdering av kompetanse tileigna utanfor utdanningsinstitusjon. I forslaget er det sett som minimumskrav for opptak at søkjaren må ha fylt 25 år. Når det gjeld spørsmålet om studiefinansiering, føreset eg at eventuelle endringar i lov og opptaksforskrifter vil følgjast opp av tilsvarande endringar i regelverket til Lånekassen. Lat meg til slutt få understreke at ei opning av moglegheitene til å bli teken opp til høgre utdanning ikkje skal innebere reduserte krav til studentane sin dokumentasjon av kunnskap og kompetanse undervegs i og ved utgangen av studiet.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-02-02:
Ja, eg er samd med representanten Ausdal Starrfelt i at det eigentleg er rart at ein ikkje på eit tidlegare tidspunkt har teke fatt i saka. Det grunnar seg vel djupast sett på ei redsle for å lage unnataksreglar, som så må behandlast individuelt. Det er klart at dersom ein ikkje gjerdar dei godt inn i forhold til klart definerte område, vil alle statsrådar få ei heilt umogleg oppgåve med å gå individuelt inn i sakene. Men eg er samd med representanten Ausdal Starrfelt i at det er heilt urimeleg at dei som har dette problemet, ikkje kan få individuell behandling. Det er eg innstilt på, men det må nok tilpassast enkelte studium og kanskje ikkje andre. Når det gjeld den konkrete saka, kan ikkje eg saksbehandle den her, men eg kan seie så mykje: Så sant det går innafor gjeldande forskrift, skal vi løyse saka. Men det er det vi driv og slit med akkurat no.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-02-02:
Ja, statsråden har det som ambisjon, men kan ikkje her og no love at vi får det til, for vi må fyrst ha dette utgreiingsarbeidet. Eg vil òg stadfeste at begge dei gruppene som spørsmålsstillaren tok med – dysleksi og dyskalkuli – skal vere med. Eg vil òg stadfeste at det ikkje skal vere noka 25-årsgrense for dei som skal vurderast på individuelt grunnlag. Grunnen til at vi har det på realkompetanse, er at vi ikkje ynskjer å få ei utvikling der folk ikkje tek vidaregåande skule. Men her er det folk som har teke vidaregåande skule som likevel har problem på eitt område. Dermed må vurderinga skje på individuelt grunnlag med ein lågare alder, og då må òg Lånekassen synkroniserast med det. Eg skal gjere så godt eg kan for å få dette til, men eg må nok vedgå at eg etter at eg begynte å lage forskrifter og reglar her, har innsett at det her er ein monaleg kompleksitet. Men eg er iallfall heilt samd med spørsmålsstillaren og skal gjere så godt eg kan.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 2000-06-06:
Jeg viser til debatten i Odelstinget om denne viktige saken, der Fremskrittspartiet var av den oppfatning at asylsøkere som hovedregel ikke skal få arbeidstillatelse før søknaden er ferdigbehandlet i systemet. Vi ser at de andre partiene har åpnet for en ordning som gjør det mulig å gi arbeidstillatelse før asylsøknaden er avklart, og det synes vi ikke er et godt forslag. Jeg vil derfor på vegne av Fremskrittspartiet fremme følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:§ 17 siste ledd antas å burde utgå.»
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 2000-06-06:
Jeg henviser til debatten i Odelstinget om denne saken, der Fremskrittspartiet, i likhet med Høyre, hadde andre synspunkter enn det flertallet la til grunn. Derfor vil jeg på vegne av Fremskrittspartiet fremme følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:Det henstilles til Odelstinget å henlegge lovforslaget.» Vi stemte i Odelstinget mot en rekke paragrafer, men jeg går ut fra at stemningen her i Lagtinget stort sett er den samme som i Odelstinget. Derfor får vi nok ikke flertall for forslaget, men vi synes det er viktig å fremme det. I tillegg tar jeg opp et fellesforslag når det gjelder § 39, på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre. Forslaget lyder: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:§ 39 antas å burde utgå.»
Siri Frost Sterri (Høyre), 2000-06-06:
Siden representanten Kleppe allerede har vist til debatten i Odelstinget, vil jeg nøye meg med å fremsette følgende forslag på vegne av Høyre: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:§ 39 antas å burde lyde:«Kommunen kan ved forskrift helt eller delvis forby fartøy som nevnt i § 38 for hele eller avgrensede deler av kommunen.Uten hinder fra forbudet etter første ledd er bruk av fartøy som nevnt i § 38 tillatt i forbindelse med: a) politi-, rednings- og ambulansetjeneste, samt oppsyns- og tilsynstjeneste etablert med hjemmel i lov,b) Forsvarets øvelser, forflytning og transporter, ogc) marinarkeologiske og andre vitenskapelige undersøkelser. Kongen kan ved forskrift gjøre unntak fra forbudet etter første ledd for bruk av fartøy som nevnt i § 38 til andre transportformål.»»
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 2000-06-06:
Ved å åpne for anonym vitneførsel passerer en en terskel i norsk rettssystem. Dessverre er det slik at kriminelle i større grad enn tidligere utøver vold eller truer med å utøve vold overfor aktører i rettssystemet. Problemet er økende, derfor er det nødvendig å gå til dette skrittet. Hvis et vitne eller andre aktører i en straffesak utsettes for trusler fra den tiltalte eller personer … Jeg beklager, president, jeg har problemer med stemmen. Jeg ber om å få komme tilbake senere.
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 2000-06-06:
Jeg vil bare peke på at det i det endelige forslaget i innstillingen er en mangel. I §§ 245 og 284, som jeg refererte til i mitt hovedinnlegg, snakkes det om fornærmede og vitner under 18 år. Det står nå i § 245: «Ved avhør av fornærmede eller av et vitne under 18 år …» og i §284: «Ved avhør av fornærmede eller et vitne under 18 år …» Det kan tolkes som at både fornærmede og vitnet må være under 18 år. Det som må stå der, er: «Ved avhør av fornærmede eller ved avhør av vitne under 18 år …» Ellers kan det bli en innskrenkning. I dag gjelder det jo for fornærmede uansett, og det ønsker vi ikke innskrenket. Det vil jeg skal bli protokollert så vi får det rettet opp i begge paragrafene.
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 2000-06-06:
Et par ting i forhold til det som representanten Kristin Halvorsen var inne på – for det første når det gjelder dette med vitneprogrammer. Når vi sier nei til det, er det ikke fordi vi ikke ønsker at vi skal gå gjennom de forskjellige delene og mulighetene som finnes her. Vi ønsker å få en samlet oversikt over de praktiske tiltakene så fort som mulig, slik at vi skal kunne iverksette ting når det er nødvendig. Det som ligger i dette, er at vi ønsker hurtig handling, og det er unødvendig å lage et fullstendig program. Ellers når det gjelder å ta en beslutning om vi skal ha anonyme vitner eller ikke, har vi lagt vekt på – det var jeg inne på i mitt innlegg – at en rettslig avgjørelse skal tas av domstolen. Og der vil de forskjellige forhold i hvert enkelt tilfelle bli vurdert. Det kan selvfølgelig være tilfeller der det kan være en kriminell som kan ha sine egne motiver for å vitne, ikke sant? Det kan være tilfellet, og det kan være andre tilfeller der det er tilfeldige vitner, så det er slik at totalsituasjonen i hvert enkelt tilfelle skal bedømmes før en gir tillatelse. Det er unntakstilfeller vi snakker om, og terskelen skal ligge høyt, det må være helt klart.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2000-06-06:
Justiskomiteens leder, representanten Kristin Krohn Devold, gav i sitt innlegg en glimrende beskrivelse av hvordan det føles for unge mennesker i 14-, 15-, 16-årsalderen å måtte stå fram og vitne mot ransmenn og kriminelle ungdommer og være livredde for hevnreaksjoner fra beinharde kriminelle miljøer. Det som bekymrer meg, er at Sosialistisk Venstreparti ikke ønsker å gi noen beskyttelse for disse unge menneskene som er livredde når de tvinges til å stå fram i retten, men ønsker å begrense adgangen til anonym vitneførsel for å beskytte polititjenestemenn. Jeg finner det både inhumant og uverdig å tvinge disse unge menneskene til å vitne i full åpenhet når de risikerer å bli psykisk og fysisk knust av beinharde kriminelle ungdomsgjenger. Det alternativet å la disse unge menneskene slippe å vitne i det hele tatt, er ikke noe akseptabelt alternativ, for det vil da føre til at disse kriminelle ungdommene, ransmennene, forbryterne, går fri og kan fortsette med sin ødeleggende virksomhet mot andre mennesker. Anonym vitneførsel er det eneste alternativet. Jeg forstår Sosialistisk Venstrepartis betenkeligheter. De argumentene som blir brukt, er for så vidt relevante nok, men de må ses i forhold til den hjerteskjærende råheten det er ikke å ha adgang til anonym vitneførsel og dermed tvinge mennesker til å stå fram i en vitneboks livredde for eget liv og helse og livredde for familiens liv og helse. Så argumenter Sosialistisk Venstreparti med at det er ikke så veldig ofte det er behov for anonyme vitner, for trusler mot tilfeldig forbipasserende eller ofre skjer ikke ofte. Vel, det vet man ikke så forferdelig mye om, men la oss nå si at det var tilfellet. Da er ikke det noe argument mot å tillate anonym vitneførsel i de tilfellene hvor det er nødvendig, snarere tvert imot. Hvis dette ikke er noe stort problem og det ikke vil skje i så veldig mange rettssaker, burde det være mulig også for Sosialistisk Venstreparti å gi beskyttelse for disse ofrene, men dessverre viser SVs holdning i denne saken at SV ikke har særlig mye omsorg for kriminalitetens ofre. Helt til slutt: Representanten Kristin Krohn Devold refererte til at komiteen enstemmig ber Regjeringen fremme sak om skjerpede straffer i de tilfellene hvor det blir skutt mot polititjenestemenn. Det er vel og bra. Men Kristin Krohn Devold og andre representanter for flertallet ønsker altså ikke å øke minimums- og maksimumsstraffene i de tilfellene hvor det blir brukt annen type grov vold mot polititjenestemenn, altså trussel om tørre never, slagvåpen eller kniver. Det gir ikke polititjenestemenn den ønskede beskyttelsen. Det regner jeg med at det norske politikorpset vil merke seg.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2000-06-06:
Jeg vil bare innlede med å si at når vi får en egen sak tilbake igjen om hvordan vi skal behandle trusler med skytevåpen mot politiet, vil vi få full anledning til å gå igjennom andre typer voldstrusler mot politiet, og det forbeholder Høyre seg selvfølgelig retten til å gjøre. Men vi ønsker bare å behandle alle disse spørsmålene samlet etter at Riksadvokaten har framlagt sin anbefaling. Men det jeg tegnet meg til, var i grunnen forslaget fra Kristin Halvorsen. SV har et handikap, og det er at de ikke får anledning til å delta på komiteens høringer. Der kommer det fram mye nyttig informasjon. Mange av disse eksemplene som berører f.eks. situasjonen for tilfeldige vitner, har vi jo nettopp ofte fått i komitehøringene, både når vi har hatt møte med representanter for skandinavisk politi som jobber mot organiserte kriminelle miljøer – et seminar hadde vi på Oslo politikammer – og i høringsinnspill f.eks. fra Kripos. Derfor vil jeg nevne et helt konkret eksempel om trusler mot tilfeldige vitner. Dette eksemplet er fra Sverige, og det kan være greit, for da gjør det det litt lettere å holde selve saken skjult for det norske miljøet: Det var tre personer på et torg som ble vitne til en grusom mishandling. Det er noe som skjer ganske ofte. Overfall og vold skjer ute i det offentlige rom, og tilfeldig forbipasserende kan se det. Det som skjedde, var selvfølgelig at disse vitnene var villig til å avgi politiforklaring. Men så ble de oppsøkt hjemme én etter én av det organiserte MC-miljøet. De ble truet, ikke bare til å trekke forklaringene sine, men til å betale erstatning til voldsmannen for tapt arbeidsfortjeneste som ble påført ham ved at denne saken i det hele tatt ble anmeldt. Tre vitners familier ble terrorisert og psykisk ødelagt, og vitnenes familier og foreldre ble ikke fulgt alvorlig nok opp da de henvendte seg til politiet. Det burde være unødvendig å si at alle vitnene trakk forklaringene sine. Dette var et eksempel fra det organiserte kriminelle miljøet i Sverige. Kripos var helt tydelig på at slike ting også skjer i Norge. Det at vi er i forkant av lovgivningen i Europa til å følge opp disse konkrete situasjonene, er noe Norge for en gangs skyld bør ta ære for. Det er ikke noe mål i seg selv alltid å komme diltende til slutt. Vi har Europarådets rekommandasjon i ryggen, og vi har konkrete dommer i Europadomstolen i ryggen når det gjelder å tillate anonym vitneførsel.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2000-06-06:
Jeg skal prøve å gjøre det kort, men jeg fikk behov for en presisering etter å ha hørt representanten Kofoed-Larsens innlegg, for der ble det sagt at jeg hadde innrømmet at det var en økt risiko forbundet med å ha promille på mellom 0,2 og 0,5. Det jeg sa i mitt innlegg, var tvert imot at det er vanskelig å hevde at det er «vitenskapelig eller empirisk belegg for at en alkoholpåvirkning i området 0,2-0,4 influerer på evnen til å føre motorvogn i slik grad at det representerer noen økt trafikksikkerhetsrisiko», og det er ordrett sitat fra Riksadvokatens høringsuttalelse, som jeg slutter meg helt til. Når man først er inne på dette med risiko, kunne man også ha trukket frem de to undersøkelsene som professor Andenæs nevner i sin kronikk, nemlig en undersøkelse fra Amerika og en undersøkelse fra Tyskland, som tvert imot dokumenterer det underlige at risikoen for ulykker synes å synke fra 0 til 0,4 promille. Nå kan det være mange årsaker til det – det kan være at noen har fått nervene bedre under kontroll, eller det kan være at folk kjører mer forsiktig – men det er i hvert fall ikke et eksempel på at det er dokumentert noen ulykkesrisikoøkning i lavpromilleområdet. Så vil jeg legge til at jeg er glad for at statsråden sier at det er både saklige og relevante argumenter som kommer frem i mindretallets innstilling. Det skulle bare mangle, for nettopp det vi sier i mindretallets innstilling er jo basert på høringsuttalelser fra landets fremste juridiske myndigheter, og den deles vel av nesten halvparten av Arbeiderpartiets stortingsgruppe. Slik sett er det i hvert fall betryggende å høre at statsråden synes det er fornuftig og relevant. Til slutt vil jeg dvele ved det som både Kristelig Folkeparti og Arbeiderpartiet har vært innom, nemlig at det er bra at vi har en felles uttalelse om at vi skal ha økt innsats mot narkotikapåvirket bilkjøring og høypromillebilkjøring. Det var et forslag som Høyre opprinnelig la inn som et alternativ til å sette grensen ned til 0,2. Hittil har verken Arbeiderpartiet eller Kristelig Folkeparti utmerket seg ved å foreslå økninger av politibudsjettet. Det er jo politiet som skal håndheve begge disse områdene, og det hjelper lite med vennlige ord, hvis resultatet blir halv innsats på begge områder.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-06:
Det som forundrer meg i denne saken, er at det ikke fokuseres mye sterkere både fra departementets og komiteens side på hva man faktisk gjør for å beskytte vitner som er kjent for den siktede. For det vil være den vanlige situasjonen. I de aller fleste saker der f.eks. ungdom er offer for barneran, er ofrene personer som de siktede vet hvem er. Vi vet at i veldig mange slike saker utsettes folk for alvorlig vold eller trusler, trusler mot småsøsken osv. Så hovedfokus i forbindelse med å sikre vitner og få folk til å tørre å stå fram dreier seg om hvordan man faktisk kan sikre trygghet for dem som siktede eller siktedes miljø vet hvem er. Det er hovedpoenget. Men der er komiteen nesten helt uinteressert. Komiteen og departementet ønsker ikke å lage et vitnebeskyttelsesprogram. Selv om vi kunne se Norden som helhet – som representanten Dørum var inne på – i de mest dramatiske sakene, hvor det dreier seg om å skifte identitet f.eks., er man gjenkjennelig som nordmann i Danmark eller i Sverige, og særlig i Finland. Så vi er i en spesielt krevende situasjon i et såpass lite, oversiktlig samfunn som vi er for å kunne sikre vitners trygghet, og vi har mindre mulighet til å sikre vitners anonymitet enn de fleste andre land. Det er en spesiell utfordring for oss, og der burde hovedfokus være. Jeg ser at det i innstillingen er formulert på en slik måte at det henvises til § 130 a første og annet ledd i den neste paragrafen, som er 234 a. Vår mening med forslaget har vært å si at vi ser at polititjenestemenn kan være i spesielle situasjoner. Men vi frykter at man kan komme i situasjoner som dreier seg om domfellelse av f.eks. folk fra MC-miljøet eller om alvorlig narkotikakriminalitet. For departementet sier at anonym vitneførsel ikke kan være avgjørende for å få dømt en person. Da kan man altså gjennom å åpne for anonym vitneførsel invitere folk som i utgangspunktet var innstilt på å vitne gjenkjennelig, med fullt navn, til å ønske anonym vitneførsel. På den måten kan man altså være inne i en utvikling hvor det blir vanskeligere å få dømt dem som faktisk har begått lovbrudd. Dette er situasjoner som er ekstremt vanskelige å håndtere. Men der jeg skulle ønske meg at det nå ble fortgang fra Justisdepartementets side – jeg kunne tenke meg å spørre justisministeren om det også – er: Man trenger å ha en plan ved alle politikammer, der det er faste kontaktpersoner, der de som utsettes for trusler vet at de får beskyttelse umiddelbart, at de kan ha alarm, at familiemedlemmene kan ha det, at man i mye større grad konsentrerer innsatsen om hvordan man faktisk kan sikre vitner.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-06:
President, kan jeg få gi en kort stemmeforklaring?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-06:
Jeg vil gjerne rå SVs stortingsgruppe til å stemme for innstillingen som Arbeiderpartiet i komiteen står bak, men som antakelig ikke vil få flertall i salen, og subsidiært stemme for forslag nr. 1 og 2, fra Kristelig Folkeparti.
Tor Nymo (Senterpartiet), 2000-06-06:
Odelstinget vedtar i dag flere endringer i straffeloven og straffeprosessloven mv. for å beskytte aktørene i straffesaker mot trusler og represalier. Lovendringene vil særlig ha betydning ved organisert kriminalitet og annen alvorlig kriminalitet. I praksis vil det si at det på nærmere vilkår åpnes for bruk av anonyme vitner i norske straffesaker. Etter gjeldende lov har det ikke vært adgang til å føre anonyme vitner for retten. Politiet har inntil nå hatt begrensede muligheter til å love en informant eller et politivitne anonymitet. Det er liten tvil om at forbryterne i langt større grad enn tidligere utøver vold eller truer med å utøve vold mot aktører i straffesaker. Formålet er å hindre at en forbrytelse blir anmeldt, eller å påvirke representanten for domstolene, politiet, påtalemyndigheten, forsvarerstanden eller kriminalomsorgen i hans arbeid med straffesaker. Det kan også være for å hevne seg på noen som har deltatt i en straffesak. Vi kan ikke akseptere at vitner og andre aktører i straffesaker utsettes for trusler og represalier. Vi kan heller ikke akseptere at rettssamfunnets evne til å avdekke og bekjempe alvorlig kriminalitet svekkes fordi vitner ikke tør stå fram med det de vet. Et grunnleggende trekk ved vårt strafferettssystem er at lovbrytere skal stilles til ansvar overfor samfunnet. Hvis vitner ikke tør forklare seg, får vi den meget uheldige situasjon at jo mer ondsinnet og hensynsløs en forbryter er, desto vanskeligere blir det å få ham dømt. Når Odelstinget i dag sier ja til lovendringene, er det liten tvil om at de er i samsvar med folks rettsfølelse. Folk flest opplever daglig hvordan det kriminelle miljøet også i vårt land hardner til. Det vil da oppleves som naivt hvis ikke vitner og andre aktører i straffesaker gis beskyttelse som kan demme opp for utøvelse av vold eller trusler om vold. Senterpartiet har vært og er opptatt av den enkeltes rettssikkerhet. Vi er imidlertid helt innforstått med at lovforslagene kan ha en negativ rettssikkerhetseffekt for den som sitter på tiltalebenken. Men dette må veies opp mot den langt alvorligere effekt det har at borgere ikke tør stå fram med sine vitnemål. Avveiningen er ikke lett. Men totalt sett er vi i Senterpartiet overbevist om at ordningen med anonyme vitner vil tjene rettsstaten. En handlingslammet rettsstat er det verste av alle utganger på disse vanskelige spørsmålene. Lovforslagene er et viktig bidrag for å unngå det.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-06-06:
Dette er en sak som berører oss alle uansett om det er de som fester bort, eller de som har et feste. Det er et ikke ubetydelig engasjement. Jeg skal holde meg til det som jeg selv er ansvarlig for, og jeg var ansvarlig for den proposisjonen som ligger til grunn for denne saken, og jeg vil bare slå fast at Venstre står fast på det vi der framla. Det betyr i praksis at vi støtter det forslaget som er fremlagt av Kristelig Folkeparti her i dag, og som jeg oppfatter, ut fra Arbeiderpartiets merknader, vil få flertall. Jeg er også tilhenger av det forslag Kristelig Folkeparti fremmet om å evaluere dette etter to år, og det er jeg ut fra følgende enkle begrunnelse: Jeg brukte faktisk en del tid som statsråd på å komme inn i tomtefestelovens mysterier. Jeg skal ikke påstå at jeg så alt lys ved den gjennomgangen, men jeg ble iallfall overbevist om at det var såpass komplekst i avveiningen mellom de ulike interesser at det er en redelig og åpen sak å kunne komme tilbake og se hvordan dette nå virker i praksis. Når det gjelder forholdene i Oslo kommune, tror jeg vel også at man her kan være tjent med en slik evaluering. Jeg vil imidlertid bemerke at Oslo kommune i lang tid, lenge før denne loven ble aktuell, har sørget for at festetomtene ble solgt. Jeg bor selv på en slik festetomt som for lenge siden ble solgt til en grunneier, som solgte den videre til en annen, som solgte den videre til en annen, og som til slutt solgte den til meg. Dette omfatter i det vesentlige en meget stor del av boligeiendommene i Oslo, men fordi det kan være forskjell mellom disse eiendommene og de som er andre steder, føler jeg at det er et av de forholdene en må se på. Så uten å legge noe annet i det enn det jeg nå sier, synes jeg det er en real ting i saker som er komplekse, å kunne komme tilbake til saken og se på den med åpne og friske øyne. Så Venstre vil stemme på den måten både ved odelstingsbehandlingen her i dag og senere i Stortinget i den saken som hører hjemme der.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2000-06-06:
Jeg bad om ordet nettopp for å kommentere dette med beskyttelse av vitner. Først vil jeg si at det må være mulig å gjøre flere ting på én gang. Det må være mulig å være opptatt av de forslagene som fremmes i denne proposisjonen, og gjøre de endringene, selv om man også ser at det er behov for å gjøre noe i forhold til å beskytte vitner som vitner på alminnelig, åpen måte. Og der mener jeg for det første at vi allerede i dag har en god del muligheter for det. Både besøksforbud og voldsalarm er to virkemidler som for så vidt er kommet mer de senere årene, og som er gode virkemidler i forhold til å beskytte vitner. Det arbeidet vi gjør med personopplysninger, for å beskytte identitet, er ytterligere et skritt i den retningen. I tillegg har vi arbeidet vi skal gjøre i forhold til mer en idéhåndbok, altså en mer samlet oversikt, nettopp for å spre til de ulike politikamrene andre måter å beskytte vitner på enn de tre mer opplagte virkemidlene som jeg allerede har pekt på. Så jeg føler ikke at det her er tomt på den ene siden og fullt på den andre, for å si det sånn. Her oppfatter jeg det som om man prøver å følge flere spor på én gang.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2000-06-06:
Jeg bad om ordet da representanten Hernæs holdt innlegg, for jeg fikk behov for å kommentere det jeg oppfattet som et relativt urimelig angrep på embetsverket. Jeg har ikke tenkt verken å kommentere eller svare for det skiftende politiske ledelser i Justisdepartementet har gjort når det gjelder iverksettelse eller ikke-iverksettelse av tomtefesteloven slik den ble vedtatt i 1996. Men uansett hva som er gjort eller ikke gjort av skiftende politiske ledelser, er det statsrådens ansvar, og jeg synes det er helt urimelig å angripe embetsverket for det som er gjort eller ikke gjort.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 2000-06-06:
Jeg vil også levne høringsinstansene et lite besøk. En av disse har vært Landsorganisasjonen, altså LO, og Arbeiderpartiet kjenner jo veldig godt til denne organisasjonen. LO sier klart fra at de ikke ønsker å gå inn for et forslag om å redusere promillegrensen fra 0,5 til 0,2, fordi de mener at en så lav promillegrense vil føre til at folk ikke vet om de er for fulle til å kjøre. I LOs høringssvar til Samferdselsdepartementet heter det: «Vi peker på det rettssikkerhetsmoment som ligger i at folk ikke kan fastslå om de har promille.» LO mener videre at det ikke er dokumentert at kjøring med promille på mellom den foreslåtte 0,2 og dagens 0,5 vil gå så mye ut over ferdigheten bak rattet at en senkning vil føre til færre ulykker. Samtidig anfører LO at det ikke synes dokumentert redusert kjøreferdighet ved en så lav promille, at en senkning vil gi seg nevneverdig utslag i ulykkesstatistikken. Man sier samtidig at man ikke ønsker å stå i samme bås som Sverige, og at man ikke ønsker å være blant de strengeste land i Europa eller, for den saks skyld, i verden for øvrig. Så her får vi nok et håndfast bevis på at det ikke er bare LO-medlemmer, men også LO som organisasjon, som deler Fremskrittspartiets syn i denne saken, noe de sikkert også gjør på mange andre områder. Jeg spør meg også om hva dette kommer av: Kan det ligge i at dette er sunn fornuft?
Bjørn Hernæs (Høyre), 2000-06-06:
Høyre slutter seg på de vesentligste områdene til forslaget om endringer i overføringsloven, noe som innebærer at bilaterale avtaler om fullbyrdelsen av utenlandske straffedommer kan gjennomføres uten ytterligere lovvedtak, at fullbyrdelsen av dommen i regelen skal skje med den domfeltes samtykke, og at fullbyrdelsen skjer i overensstemmelse med den norske fengselslovgivningen. Allikevel bør hovedregelen fortsatt være at en dom pådømt i utlandet bør sones der, men med mulighet for overføring dersom spesielle omstendigheter tilsier det. Domfeltes mulighet og sjanse til å bli rehabilitert i samfunnet kan være en slik omstendighet. På den annen side bør alle nordmenn være oppmerksom på at enkelte land har svært strenge straffer når det gjelder f.eks. narkotika og seksuelt misbruk av barn. Land som står utenfor den vestlige verden må ikke få det inntrykk at vi ser med lemfeldighet på slik kriminalitet, og at vi nærmest automatisk etterkommer et i og for seg naturlig ønske fra domfelte om å få sone i Norge. Vi vil derfor fra Høyres side understreke at hovedregelen må være at en dom pådømt i utlandet må sones der, men at det er mulighet for overføring dersom spesielle omstendigheter tilsier det. Derfor mener vi det er riktig å ha mest mulig fleksibilitet i soningsmulighetene. Dersom overføring finner sted, må fullbyrdelsen ikke svekkes, og domfelte må sone en straff som ikke er mildere enn den straffen som er fastsatt av domstolen i det landet forbrytelsen har funnet sted, men selvsagt ikke utover det som er maksimumsstraffen for de samme forhold i Norge.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2000-06-06:
Det framgår med all mulig tydelighet av proposisjonen at det i høringen har vært delte oppfatninger. Det framgår av kapittel sju, når man leser dette skikkelig, at det til og med har vært delte oppfatninger i Landsorganisasjonen, fordi en organisasjon som har støttet lovforslaget, er Norsk Transportarbeiderforbund. Jeg sa – og jeg vil gjerne presisere det i forhold til Krohn Devolds innlegg – at hver for seg er innvendingene saklige og relevante. Men det som var mitt hovedpoeng, var at man fra Høyres og Fremskrittspartiets side legger altfor liten vekt på den helhet og de holdninger som en reduksjon av promillegrensen innebærer, og midt oppi dette det at man da kan få slutt på en spekulasjon i grensen. Vi ønsker å slå fast at alkohol og bilkjøring ikke hører sammen, og det gjør vi bedre gjennom å markere en grense der det overhodet ikke lar seg kombinere.