Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 1999-04-27:
By og land har ulike funksjoner i den nasjonale arbeidsdelingen og er gjensidig avhengige av hverandre. Ved å utnytte denne gjensidigheten kan vi sikre tilgang på råvarer, skape mangfold og et godt grunnlag for velferd. Naturressurser som fisk, jord, skog, mineraler og vannkraft legger grunnlaget for mye av verdiskapingen som foregår her i landet. Viktige deler av industrien er bygd opp på råstoff-, energi- og mineralreserver som finnes i distriktene. Salg av produkter fra næringer som bruker de ulike naturressursene, utgjør en stor del av våre eksportinntekter. Distriktene må også i framtida spille en avgjørende rolle for hele landets næringsutvikling og for kultur, naturarv og reiseliv. Distriktene står i dag for en betydelig verdiskaping, og har et potensial for en stor vekst dersom det legges bedre til rette for økt grad av videreforedling. Derfor er det etter Arbeiderpartiets mening så viktig å opprettholde hovedtrekkene i bosettingsmønsteret og sikre levende bygder også i framtida. Skal vi makte dette, er det viktig at vi har et likeverdig velferdstilbud over hele landet, og at vi har mest mulig like konkurransevilkår for næringslivet. Dersom folk skal kunne bo og drive virksomhet i distriktene, må viktige velferdstilbud være tilgjengelig, som ellers i samfunnet. Slik situasjonen nå er, dreier den distriktspolitiske debatten seg for mye om reduksjoner og nedleggelser av viktige tilbud. Effekten av slike negative signaler og handlinger resulterer naturlig nok i en forsterket fraflytting og en ytterligere utarming av distrikter og næringer som egentlig har et stort potensial for verdiskaping og sysselsetting. Slik jeg oppfatter folk i distriktene, er de positive til omstilling og modernisering i samfunnet. Men omstilling må ikke være ensbetydende med fjerning av viktige tjenestetilbud og trivselstiltak for dem som vil bo og virke utenfor sentrale strøk. Jeg tror at dersom vi skal oppnå en ny giv og optimisme i distriktene, må debatten og planleggingen dreies mer over fra nedbygging og avvikling til oppbygging og etablering. I tillegg til den tradisjonelle naturgitte virksomheten må det være et mål å få etablert et bredere spekter av arbeidsplasser i distriktene. Det må gjøres mer for å sikre at ny teknologi kan gi grobunn for nye arbeidsplasser også i distriktene. På denne måten kan det gis større muligheter for at de unge kan se en framtid i distriktene. Jeg tror det er nødvendig både med strakstiltak og langsiktige tiltak for å sikre distriktenes framtidige eksistens. Kommunene og fylkeskommunene er de nivåene som står nærmest innbyggerne, og som har det aller meste av ansvaret for å tilrettelegge tjenestene. Dårlig kommune- og fylkesøkonomi er etter min mening nå den største trussel mot distriktene. Kommune- og fylkespolitikere i de fleste kommuner og fylker og fra alle partier sier at årets kommune- og fylkesbudsjett vil måtte medføre kutt i tjenestetilbudet. Mange kommuner og fylkeskommuner må nå redusere sin innsats innenfor bl.a. områder som helse, omsorg, utdanning og samferdsel. Dette står i skarp kontrast til det sentrumspartiene så klart og tydelig lovte før valget. Når kommunene og fylkeskommunene settes i en slik situasjon, er det klart at dette aller mest vil ramme distriktene. Dette er ingen god distriktspolitikk, men bidrar i stedet til fraflytting og økt sentralisering. Til min store glede ser jeg at i en forholdsvis fersk meningsmåling har et flertall av det norske folk uttalt seg meget positivt om distriktenes betydning og fremtidseksistens. Jeg tror ut fra dette at befolkningen både i bygd og by forventer at Stortinget nå samler seg om en satsing for å utnytte alle de mulighetene som ligger i distriktene.