trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-04-23:
Grunnen til at vi er opptatt av energisektoren, er at det er store verdier der. Det har det vært, og det kommer det til å være framover. Det kommer til å være meget verdifulle papirer for dem som eier disse ressursene. Det er inntekter på dette, og det dreier seg om styring. SV har ingen ting imot at det offentlige får inntekter. Tvert imot, vi synes det er helt riktig både at det offentlige sikrer strategisk eierskap, og at det offentlige kan få inntekter av virksomhet som kaster mye av seg. I kraftsektoren er det både bedriftsøkonomisk fortjeneste og grunnrente. Så det er en svært viktig sektor. Så spør representanten fra Fremskrittspartiet om det er noe problem at noen kommuner i så fall vil bli rike av å være eiere. Nei, det at noen kommuner blir rike, er ikke det største problemet SV ser. Vi ser nok et større problem i at rikdom hoper seg opp på private hender og på forretningsmessig basis, som det er mye vanskeligere å kunne fordele ut igjen til oppgaver som er vesentlige og viktige. SV har i denne saken overhodet ikke tatt opp igjen noen omkamp på energiloven, og det er ikke det denne saken dreier seg om. Den dreier seg altså om det Fremskrittspartiet burde forstå, nemlig like regler for dem som skal opptre i det samme markedet. Her lager man ett sett med regler for private aktører og eiere og et annet sett med regler for kommunale eiere, for de får nemlig ikke lov til å oppta lån hvis de skal ivareta eierskapet sitt på en fornuftig og langsiktig måte. De kan velge å selge, de kan velge å kjøpe, men nå har man altså bestemt at de ikke skal kunne gjøre det samme som andre eiere. Det er et prinsipp som jeg i hvert fall hadde håpet at Fremskrittspartiet hadde skjønt.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-04-23:
Statsråden tegner et bilde av kommuner som man frykter skal løpe av sted og ta opp svære lån som skal sette over styr muligheten både til å bygge barnehager, skoler og ivareta sine primæroppgaver. Jeg vil minne om at denne nye loven har gjeldt i ett år. I alle år før det har kommuner hatt mulighet til å ta opp slike lån. Det var altså i 1991 den nye energiloven kom, og det betyr at vi har flere års erfaring bak oss med både ny energilov, mange kommunale energieiere og mulighet til å ta opp lån. På hvilket grunnlag og hvilke erfaringer er det Regjeringen bygger det syn at kommunene kommer til å oppføre seg så uansvarlig at de kommer til å søke om store låneopptak som de ikke greier å betjene? Jeg har til gode å se slik løslevnet fra kommunenes side. Tvert imot opplever jeg at de fleste av dem er svært forsiktige. Og jeg tror ikke det er så veldig mange kommuner som vil ha bruk for en slik mulighet som denne åpningen ville gi, men jeg reagerer sterkt på at man setter kommunene i en annen konkurransesituasjon enn andre eiere. Så vil jeg spørre til slutt om det er Regjeringens politikk gjennom dette lovforslaget at kommunesektoren sakte, men sikkert skal fases ut som eiere i energisektoren. Hvis det ikke er det, vil Regjeringen om ikke altfor lenge være nødt til å endre denne loven igjen slik at kommunesektoren kan ivareta eierskapet sitt på en fornuftig måte, slik som andre eiere kan, hvis man fortsatt ønsker et slikt eierskap. Hvis ikke, vil dette i praksis være en måte der man langsomt skviser kommunene ut som eiere i kraftsektoren.
Einar Johansen (Arbeiderpartiet), 2001-04-23:
Flertallet i kommunalkomiteen går ikke inn for at kommunene skal kunne ta opp lån for å kjøpe aksjer til varig eie. Hvis man skulle kunne ta opp lån, slik det foreslås av forslagsstillerne, ville det være særdeles uklokt at det skulle skje i den hensikt at aksjene ikke skulle kunne selges. For at kommunene skal kunne operere i aksjemarkedet, må aksjene kunne selges på vanlig måte. Flertallet mener at et resultat av forslaget vil være at innbyggerne i kommunene risikerer å få et dårligere tjenestetilbud dersom avkastningen uteblir. Renter og avdrag må selvfølgelig betales for et slikt lån og belastes kommunebudsjettet. Dersom kommunene har egne midler som det kjøpes aksjer for, trenger ikke avkastningen være så stor for at investeringen skal lønne seg. En annen sak er at kommunene med en treg beslutningsprosess er lite egnet til å opptre i aksjemarkedet. Men ved kjøp til varig eie, som forslagsstillerne foreslår, spiller vel det en mindre rolle. Når det gjelder kjøp av kraftaksjer, har vi i dag et godt fungerende marked. Mange kommuner som er eiere av kraftaksjer, selger seg ut fordi avkastningen av aksjene er mindre enn avkastningen av salgsinntektene er. Kraftprisene vet vi svinger veldig, og akkurat nå er prisene veldig høye. Det er spørsmål om kommunen passer som eier i en bransje der det er voldsomme svingninger, og der markedet og vær og vind også har stor betydning for resultatet. Dersom et selskap trenger kapital, er det vanlig at selskapet går til sine eiere for å få tilførsel av frisk kapital. Ved en slik henvendelse til kommunen som eier tror jeg at svaret er gitt: Kommunen har ingen frisk kapital å bidra med. Risikoen er derfor totalt sett for stor til at forslaget kan anbefales.
Einar Johansen (Arbeiderpartiet), 2001-04-23:
Det er jo slik at salg mellom eiere styres av vedtekter og aksjonæravtaler. Hvis man vil ha et salg, er det klart at det går an å selge de aksjene også hvis man tar seg bryet med å endre vedtekter og aksjonæravtaler. Det tar bare litt lengre tid å gjøre det på det viset. Jeg tror at all erfaring viser at kraftlagene slår seg sammen for å kunne konkurrere i markedet. De små kraftlagene er naturligvis tapere i et slikt spill, for det er store summer det er snakk om. Jeg vil bare vise til at da energiloven kom helt på begynnelsen av 1990-tallet, la man der opp til at man skulle stimulere til større enheter, og det var vel noen som hadde urealistiske mål for hvor store de enhetene skulle bli, og hvor få det skulle være i landet. Iallfall har det beveget seg den veien, selv om det går sakte. Det er klart at her må kommunene skaffe til veie veldig, veldig store summer hvis man skal være med og konkurrere. Jeg er nok tilhenger av nasjonalt eierskap, og det er jo slik at fallrettigheter og konsesjoner også er betinget av nasjonalt eierskap, inntil 75 pst. så vidt jeg husker i farten. Det er ikke slik å forstå at man ikke vil ha et nasjonalt eierskap, men man har andre måter man kan ordne det på. Jeg vil bare gjenta at kraftomsetningen fungerer bra i dag. Da man startet med oppbyggingen av kraftanleggene, var det naturlig at det oppstod kommunale eierskap eller andelslag som andre brukte som modell for å få lys rundt omkring i by og bygd. I dag er det helt annerledes. Forbrukerne er tjent med større eiere som kan få til en rasjonell drift, og også vi burde være opptatt av at det er det som tjener forbrukerne aller mest, og ikke det at kommunene opptar lån for å sikre seg lokalt eierskap og dermed ikke kan dra stordriftsfordeler og ha de mulighetene som ligger i det å skaffe rimelig strøm fram til forbrukerne.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2001-04-23:
I prinsippet slutter vi oss til saksordførerens vurdering og Regjeringens svar på det spørsmål som er reist. Det er slik, sett med Høyres øyne, at dette forslaget på mange måter har en forkjært tilnærming og kanskje er utgått på dato. Det å sikre offentlig eierskap i kraftbransjen er ikke en dagsaktuell situasjon, slik som vi ser det. Det har nok vært slik, men det er ikke lenger behov for offentlig eierskap, iallfall i den brede kraftbransjen. Derimot kan det finnes et ønske på linjesiden, og det fører meg til at i helt spesielle situasjoner kunne en kommunal eier være i et finansieringsproblem. Men det er i de spesielle situasjonene der man opplever nedsalg fra medkommunale eiere på usplittede selskap, altså på linjenettet. Det er en spesielt kuriøs situasjon. En annen lignende situasjon kan selvfølgelig være der vedtektene begrenser markedet i et salg, slik at en offentlig eier skulle ha bruk for å låne midler for at en annen skulle få selge. Dette må etter vårt syn styres eventuelt gjennom vedtekter og beslutninger i den sektoren og ikke gjennom en generell åpning for lån til aksjekjøp. Det er videre også vist til operasjonelle problemer, nettopp fordi en slik lovhjemmel ikke vil sondre mellom kraftaksjer og andre tilgjengelige aksjer på børs. Vi slutter oss til saksordføreren og støtter ikke forslaget. Det kan kanskje også nevnes at hvis enkelte politiske partiers syn på sletting av kommunal gjeld skulle samordnes med muligheten for å kjøpe aksjer med lånte midler, vil det være i en viss logisk motstrid.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2001-04-23:
Det var et innlegg fra Senterpartiet for betydelig tid siden som fikk meg til å tegne meg på talerlista. Her ble Høyre nærmest beskyldt for å ha uttrykt mistillit til lokaldemokratiet, og det er på ingen måte tilfellet. Derimot har Høyre høyst begrenset tillit til norske kommuner som spekulanter, og det blir jo noe helt annet naturligvis, for det er det vi i dette tilfellet snakker om. Jeg skal innrømme at vi gjennom en årrekke har hatt problemer med det som heter vertikalt integrerte kraftselskap, der man har hatt formidlingssalg, produksjon og linjeeierskap i samme selskap. Og hvis man får utsalg i et sånt selskap, kan enkelte som vil ta ansvar for linjene, få et visst økonomisk problem. Men forslagsstillerne her snakker jo ikke om infrastruktur, de snakker ikke om et offentlig ansvar, nei, her er det snakk om strategiske oppkjøp og avkastning. Det er det SV og Senterpartiet har som argumentasjon. Og det er det som forundrer meg i denne situasjonen, at man ikke er opptatt av en utfasing av offentlig eierskap der man tar vare på det som er et offentlig ansvar, nemlig infrastruktur. Så vil jeg peke på mindretallsmerknaden der man sier: «Det er grunn til å peke på at kommuner som på et aktuelt tidspunkt har egne midler til å foreta aksjekjøp til dette formålet, kan gjøre like fatale vurderinger som de som ville være avhengig av lån …». Dette er en gedigen misforståelse fra mindretallets side. Det er faktisk slik at en kan gjøre like dårlige forretninger med egne midler som med lånte midler, men fataliteten av det er annerledes. Og det har statsråden og saksordfører gjort rede for; fataliteten er annerledes når disse dårlige disposisjonene blir gjort med lånte midler enn om de ble gjort med oppspart kapital.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2001-04-23:
Det er slik at evnen og viljen til å sette seg inn i hva dette dreier seg om, kan variere, men jeg kan forvisse representanten Meltveit Kleppa om at disse praktiske situasjonene har undertegnede sett på nært hold gjennom mange år. Slik at det er ikke helt ukjent for undertegnede hva som skjer i disse kommunale selskapene. Jeg har tidligere i mitt innlegg sagt at det finnes kuriøse situasjoner med hensyn til infrastruktur der enkelte kommuner kan komme i en litt klemt situasjon. Men det er også fra Høyres og min side sagt at i disse spesielle situasjonene vil, med et slikt verktøy som man legger opp til her, bivirkningene være umåtelig mye større enn de tilsiktede virkningene. Så da må man fremme et forslag av en helt annen spesiell karakter hvis man skal treffe den kuriositeten som Meltveit Kleppa og undertegnede nå debatterer. Noe råd for øvrig er ikke lett å gi utover det som allerede er sagt, men jeg føler for så vidt at saken så langt er utdebattert og har ikke mer å legge til.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2001-04-23:
Kristeleg Folkeparti har tru på det kommunale sjølvstyret, og vi vil eigenleg gje maksimal fridom til det lokale folkestyret. Vi synest derfor at noverande lovgjeving er for absolutt i si føresegn som umogleggjer låneopptak til aksjekjøp. Vi har vidare tiltru til at kommunar vil vera fornuftige i forhold til sin eventuelle nye fridom. Kraftselskap ser Kristeleg Folkeparti på som ein viktig del av infrastrukturen i landet vårt, og dei kommunane som meiner at det er viktig ikkje å selja kraftselskap, men tvert imot å kjøpa kanskje nabokommunens aksjar, bør igjen få den fridomen, sjølv om dei altså må låna til dette aksjekjøpet. Sletting av gjeld er ei anna problemstilling, og skulle det verta aktuelt med og fleirtal for sletting av gjeld, vil det vera etter kriterium som ikkje gjer det ulogisk å gå inn for dette forslaget. Vi støttar derfor mindretalsforslaget.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2001-04-23:
Ja, eg vil gjerne få lov til å ta opp det forslaget. Elles hadde nok nestemann på talarlista gjort det, men no gjer eg det.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-04-23:
I Ot.prp. nr. 43 for 1999-2000 foreslo Regjeringa en presisering av gjeldende låneregler for kommunesektoren. Denne endringa førte til at kommunene ikke lenger har adgang til å ta opp lån for å kjøpe aksjer, og lånefinansiert aksjekjøp innebærer en risiko for økonomisk tap som kommunene etter vår mening ikke bør kunne ta. Kommunene skal jo ivareta viktige samfunnsoppgaver, som f.eks. drift av barnehager og skoler for sine innbyggere. Lova, slik den er i dag, gir kommunene adgang til å lånefinansiere slike investeringer som er nødvendige for å tilby disse velferdstjenestene. Jeg mener at å åpne for at kommunene kan lånefinansiere kjøp av aksjer, kan ha flere negative konsekvenser. Om en kommune tar opp store lån for å kjøpe aksjer, vil kommunen få en tyngre gjeldsbyrde. Dette vil medføre at den neste generasjon innbyggere i kommunen vil kunne sitte igjen med høy gjeld. En del av kommunens framtidige inntekter må derfor benyttes til å betjene denne gjelden i stedet for til bedre velferdstjenester for innbyggerne. Resultatet av dette kan bli et redusert tjenestetilbud. Lovforslaget fra representantene Kleppa og Andersen er riktignok basert på en framtidig forventet avkastning på disse aksjene. Selv om vi forventer at kraftsektoren kaster midler av seg i framtiden, vil dette neppe gjelde alle kraftselskaper. For enkeltselskaper vil avkastningen kunne bli liten eller utebli helt. Som resultat vil da kommunen kunne sitte igjen med høy gjeld og ikke noe forventet overskudd, som skulle ha finansiert velferdstilbudet i kommunen. Hensikten med forslaget fra Kleppa og Andersen slik jeg forstår det, er å åpne for at kommunen kan lånefinansiere kjøp av kraftaksjer. Jeg vil påpeke at det i lovteksten ikke er mulig å skille mellom kjøp av aksjer i et kraftselskap og kjøp av aksjer i et hvilket som helst annet selskap som er notert på norske eller utenlandske børser. Også på dette grunnlaget er det at jeg har frarådd å foreta de foreslåtte endringene i loven. Kommunelovens regler om økonomisk forvaltning bør bidra til en sunn og god økonomistyring i kommunene. Med en god økonomisk styring vil kommunene kunne sikre et stabilt velferdstilbud både på kort og på lang sikt. Jeg ønsker ikke å hindre at kommuner som har egne midler, kan kjøpe aksjer i kraftmarkedet. Jeg mener imidlertid at å lånefinansiere kjøp av aksjer i praksis vil påføre kommunene for stor risiko.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-04-23:
Jeg har for så vidt ikke så veldig mye mer å legge til i forhold til det jeg sa i mitt forrige innlegg. Jeg tror at vi må konstatere at vi i denne saken er uenige. Jeg mener at det er en for stor risiko å la kommunene få muligheten til å lånefinansiere kjøp av aksjer. Det vil kunne føre til, som jeg sa, at en del kommuner vil opparbeide seg stor gjeld som andre i framtida vil være nødt til å betale, og som jeg også tror vil kunne gå ut over det tjenestetilbudet som kommunene skal ha til sine innbyggere. Jeg har ikke noe mer å legge til enn det jeg sa i mitt forrige innlegg. Her er vi uenige, og jeg er glad for at det er et flertall som støtter det som også er Regjeringas syn.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-04-23:
Når Regjeringa mener at vi bør ha et regelverk som bidrar til en sunn og god økonomistyring i kommunene, betyr ikke det at vi betrakter kommunesektoren som uansvarlig, slik som representanten Andersen her antyder, men vi mener rett og slett at lånefinansiert aksjekjøp, slik som foreslås, innebærer en risiko for økonomisk tap som kommunene ikke bør ta. Regjeringa har ikke gjennom behandlinga av denne saka tatt stilling til det siste som representanten Andersen var opptatt av, nemlig kommunesektoren som eiere eller ei. Det er ikke det som er temaet i denne saka.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2001-04-23:
Nei, det trekkes fordi det ikke lenger har noen funksjon.
Astrid Marie Nistad (Arbeiderpartiet), 2001-04-23:
Bakgrunnen for dagens forslag til lovendring er vedtak her i Stortinget om å tillate at pant i driftstilbehør får rettsvern ved registrering i Lausøyreregisteret, som saksordføraren var inne på. Dette krev oppheving av kravet om at driftstilbehør skal pantsettast saman med fast eigedom. I dag ser vi at det er mange næringsdrivande som ikkje får pantsette driftsutstyret sitt, då dei ikkje har fast eigedom å pantsette dette i. Dersom næringsdrivande i dag etablerer seg i leigde lokalitetar og der andre driv forretning med å leige ut, er dei forhindra frå å pante eige produksjonsutstyr. Det har vore eit krav frå næringsdrivande og også bankvesenet at denne endringa vart gjennomført. Eg er glad for at vi i dag kan få gjennomført denne lovendringa for pant i driftsutstyr, men eg undrast over at fleirtalet meiner at staten skal dekke alle utgiftene for dei som retinglyser driftspantet, spesielt med bakgrunn i at dette har vore eit krav frå næringslivet og ei moglegheit dei har etterlyst. I tillegg var beløpet for den enkelte som vil nytte denne endringa, berre føreslege til ein femtedel av dagens rettsgebyr, dvs. 120 kr. Det som undrar meg mest, er at parti som Høgre og Framstegspartiet går mot dette. Dei har elles som prinsipp at alle offentlege tenester skal betalast med det det kostar. Desse partia har også vore dei fremste talsmennene for at f.eks. Brønnøysundregisteret skal vere sjølvfinansierande når det gjeld slike tenester. No bryt dei dette prinsippet glatt. Dette er eit tilbod til næringslivet, og eg er sikker på at dei næringsdrivande ikkje hadde reagert på om dei måtte betale 120 kr. Moglegheita til retinglysing av driftspantet ville hatt langt større verdi. Men verda er full av overraskingar, og dette er ei av dei eg registrerer her i Stortinget. Dette kan ikkje vere ei sak som avgjer valet til hausten, men den vil redusere neste års statsbudsjett med 5 mill. kr, som f.eks. kunne ha gått til noko anna som næringslivet ute i distrikta etterspør. Eg tek opp Arbeidarpartiet sitt forslag i innstillinga.
Bjørn Hernæs (Høyre), 2001-04-23:
Jeg vil gjerne henvise til innlegget fra fungerende saksordfører. Innlegget dekker på de aller vesentligste områder det synet som Høyre har i denne saken. Jeg finner liten grunn til å gjenta det. Det blir derfor bare et par svært korte merknader. Jeg synes det er synd at Kristelig Folkeparti ikke vil være med på å sette stiftelseskapitalen til 10 000 kr, slik som Høyre, Senterpartiet og Fremskrittspartiet går inn for. At man her legger opp til en anmodning om at man skal vise romslighet i dispensasjonsordningen, burde være unødvendig. Jeg synes man kunne hatt den tillit til potensielle stiftere at de selv kunne bedømme det, uten å være avhengige av å måtte søke om dispensasjon. Ellers er det jo ikke overraskende at Arbeiderpartiet ville ha et sentralt register, med gebyrer. Men det er nokså oppsiktsvekkende at Fremskrittspartiet er med på den galeien. Vi har merket oss fra dem som utgjør et flertall i komiteen – men som det kan tyde på, er det ikke flertall i salen – at Regjeringen mener at spørsmålet om et sentralt stiftelsestilsyn er et så grunnleggende element i lovforslaget at hvis man skulle foreta en endring på det punktet, ville det være nødvendig med en ny gjennomgang og omarbeiding av hele lovforslaget. Dette tar flertallet i komiteen til etterretning og foreslår da, i hvert fall i utgangspunktet, at hele saken blir sendt tilbake til Regjeringen. Hvis det er slik at det forslaget blir nedstemt, kommer vi subsidiært til å forholde oss til Fremskrittspartiets forslag.
Rita H. Roaldsen (Senterpartiet), 2001-04-23:
Jeg vil i hovedsak slutte meg til det som fungerende saksordfører har lagt fram i innstillingen til stiftelsesloven, men jeg skal komme med noen korte kommentarer i tillegg. Stiftelser er som sagt en hensiktsmessig måte å organisere ulike virksomheter på både i offentlig og i privat sektor. Man kan bruke stiftelser både lokalt, interkommunalt og regionalt for å løse felles oppgaver. De kan også bidra til å fremme frivillig arbeid og dugnadsånd og være en måte å organisere aktivitet på innenfor den tredje sektoren. Det bør på bakgrunn av dette fortsatt være enkelt både økonomisk og administrativt å opprette og drive stiftelser. Når komiteen slutter seg til at en bør sidestille offentlige og private stiftelser, må kontroll og tilsyn bli tilpasset slik at også små, ideelle stiftelser fortsatt blir levedyktige. Senterpartiet er av den oppfatning at kravet om en grunnkapital på 100 000 kr for alminnelige stiftelser kan være med på å utelukke etablering av små ideelle stiftelser. Vi ønsker derfor at egenkapitalen settes lavere, noe som kan gjøre det enklere å etablere stiftelser. Dette mener vi bør vurderes på nytt, og vi er derfor med på forslaget om å sende proposisjonen tilbake til Regjeringen, slik at den kan komme tilbake til Stortinget med et nytt forslag. Hvis dette forslaget skulle falle, støtter vi subsidiært forslaget fra Fremskrittspartiet om at det bør være en grunnkapital på 10 000 kr. Når det gjelder styrets sammensetning, tror jeg også det er viktig, som departementet har foreslått, og som komiteen har sluttet seg til, at stiftelsens oppretter har mulighet til å sitte i styret. Bakgrunnen for å sette kapital i en stiftelse er ofte at en ønsker å ha innflytelse og følge opp intensjonene med virksomheten til stiftelsen. Da vil en utelukkelse fra styret kunne medføre at færre ønsker å sette kapital i stiftelser. Det vil etter mitt syn være uheldig og kunne medføre at vi får færre stiftelser med gode hensikter. Når det gjelder etablering av et sentral stiftelsestilsyn, er jeg glad for at flertallet i komiteen går mot en slik ordning. Det ser i dag ut som om det er flertall i Stortinget for å opprettholde statens regionale nivå også, og at fylkesmennene fortsatt skal ha kontroll og tilsynsoppgaver for staten, og da vil det være naturlig at de også har kontroll og tilsyn med stiftelsene. Det betyr større lokalkunnskap og nærhet til brukerne. Når det gjelder registrering av stiftelsene, har vi i dag Brønnøysundregistrene, og skal stiftelsene registreres i flere registre og bruke samme blankett, må det jo være naturlig å legge det til samme virksomhet som foretar andre registreringer. Å opprette et sentralt stiftelsestilsyn virker både fordyrende og som unødvendig byråkrati. Det er også uheldig at utgiftene skal belastes stiftelsene, slik det er foreslått. Det overrasker meg at Regjeringen får støtte fra Fremskrittspartiet til å belaste stiftelsene med økte gebyrer. Senterpartiet ønsker ikke å belaste stiftelsene med økte gebyrer, vi mener at staten fortsatt må ta regningen med registrering, tilsyn og kontroll.
Rita H. Roaldsen (Senterpartiet), 2001-04-23:
På vegne av saksordføreren, Tor Nymo, vil jeg legge fram innstillingen til komiteen i denne saken. Da Falkanger-utvalget la fram sin innstilling i NOU 1993:16, Etterkontroll av konkurslovgivningen mv., ble det foreslått enkelte endringer i reglene om såkalt driftstilbehørspant. Utvalget slo fast tilknytning til fast eiendom som rettsvernsforutsetning for denne formen for pantsettelse. Da Stortinget fikk saken til behandling, valgte imidlertid et flertall i komiteen å be Regjeringen legge fram forslag til endringer i panteloven § 3-4, med sikte på å tillate at pant i driftstilbehør skal få rettsvern ved registrering i Løsøreregisteret. Begrunnelsen for flertallets syn, som i dag støttes av en samlet komite, er at dagens ordning skaper praktiske problemer og begrenser tilgangen på kapital til næringslivet. Ved fjerning av kravet om at pant i driftstilbehør må tas sammen med eiendomsrett eller bruksrett til eiendom kreves også enkelte andre endringer i panteloven og enkelte andre lover. For å presisere grensen mellom driftstilbehør og det som karakteriseres som ordinært tilbehør til fast eiendom, endres § 3-4 fjerde ledd i panteloven slik at det henvises til panteloven § 2-2, hvor ordinært tilbehør er definert. Videre oppheves panteloven § 3-6 annet ledd, som sa at tinglysning av driftstilbehørspant bare kunne få rettsvern så sant vilkårene for gyldig pantsettelse var oppfylt. Reglene gir i dag uttrykk for et generelt prinsipp og er derfor overflødige. Videre presiseres panteloven § 4-3 slik at den også skal omfatte leierett til næringslokaler. Rettsvern oppnås ved overlevering av atkomstdokumentet, såkalt håndpant. Departementet har også foreslått å endre panteloven § 5-4, slik at rettsvern for utlegg i driftstilbehør oppnås ved tinglysing i Løsøreregisteret. Når det gjelder dagens praksis med adgang for næringsdrivende i landbruket til å foreta pantsettelse etter panteloven §§ 3-8 og 4-10, foreslås den lovfestet. Det tas også inn en presisering i panteloven § 3-8 om at enkeltvis pantsettelse av motorvogn skal være beskyttet mot godtroerverv. I tillegg vil jeg nevne at det gjøres enkelte endringer som komiteen har gitt sin enstemmige tilslutning til, i tvangsfullbyrdelsesloven. På ett punkt deler komiteen seg i et flertall og et mindretall. Departementet har foreslått at den enkelte må betale en femtedel av tinglysingsgebyret for å få retinglyst panterett i driftstilbehøret. Dette er etter flertallets oppfatning unødvendig. Når Stortinget vedtar en slik regelendring, bør den ikke ha som konsekvens at de det gjelder, må betale gebyr til det offentlige for regelendringen. For øvrig viser jeg til komiteens tilråding, og tar med dette opp komiteens innstilling.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-04-23:
Jeg hadde bare tenkt å gjøre kort rede for hvordan SV kommer til å stille seg i saken, og var vel ikke helt innstilt på å blande meg inn i et sårt oppgjør mellom Fremskrittspartiet og Fremskrittspartiets utbrytere. Men det er mulig det også kan bidra til å vri kniven rundt i dette oppgjøret når SV kommer til å stemme sammen med Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet i denne saken. Men det er ikke fordi vi elsker gebyrer. Tvert imot, vi er meget skeptiske til at det skal innføres betydelige gebyrer på dette området, men vi ser faktisk det som et annet spørsmål. Det er vanskelig å se at de som utgjør flertallet i komiteen, men antakelig mindretallet i saken, kan se bort fra hvor uoversiktlig og dårlig kontroll og ryddighet det har vært rundt mange stiftelser. På den bakgrunn synes jeg derfor det er betydelig behov for å rydde opp, lage klarere retningslinjer og sikre dem som i utgangspunktet har opprettet stiftelser, at formålet med stiftelsen faktisk følger etterpå. Vi har hatt nok eksempler på det motsatte, og det er begrunnelsen for at SV mener det er på sin plass å opprette et sentralt register, endre loven slik Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet foreslår i innstillingen, og slik Regjeringen har foreslått for Stortinget.
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-02-08:
Da denne næringen startet, var det en del gründere som gikk i front. Og jeg er nok enig i at hvis vi hadde hatt så mange restriksjoner i forbindelse med å starte opp den gangen som vi senere har hatt, hadde vi vel ikke kommet i gang. Men jeg har også snakket med noen av de gründerne jeg kjenner personlig, som er forferdelig lei seg for den utviklingen som senere har skjedd, der det er fritt fram for dem med mest penger. At det betales 30 mill. kr for en oppdrettskonsesjon som en får gratis fra samfunnet, har de ikke sans for. De har ikke sans for at det kommer store selskaper og legger ned de småbedriftene som de var med på å etablere, det gjelder både selve oppdrettsselskapene og det gjelder slakterier, som gav viktige arbeidsplasser, og som de store selskapene sier ikke er gode nok, til tross for at det var de små selskapene både på oppdrettssiden og på slaktesiden som viste seg å være mest effektive. Men det passet ikke i systemet til de store. De gründerne jeg kjenner, har ønsket mer lokalt krav om eierskap og mindre av den utviklingen mot børs som vi har sett. Jeg har i næringskomiteen ikke sett en eneste henvendelse fra noen som ønsker den politikken som Høyre går inn for, at vi skal ha slutt på konsesjonsordningen, og at det skal bli mer fritt fram for dem som vil ha en raskest mulig utvikling mot børs, og jeg tror heller ikke at noen andre har fått slike henvendelser. Jeg vil også minne om at det var da smoltdelen av denne næringen ble deregulert, at vi fikk inn de store sykdomsproblemene som tok knekken på veldig mange. Når det gjelder skattlegging av selskaper til fordel for lokalsamfunn, står det i Senterpartiets nye valgprogram, som ikke er godkjent ennå, at vi ønsker at selskapsskatten på ny skal bli kommunal. Vi var betenkt den gangen over at det ble forandret, og vi har fått inn svært mange reaksjoner på det som den gangen ble gjort.
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-02-08:
Jeg er enig i at vi skal ha eierbegrensninger, og jeg syns at statsråden i sin redegjørelse i Stortinget kunne vært konkret på hva han ønsker. Vi så i media dagen før at han snakket om at ett selskap kunne eie 20 pst. av framtidige konsesjoner. Det vil si at hvis vi får en tidobling av det antall lokaliteter som vi har i dag – vi har 2 000 i dag, og la oss si at vi får 20 000 – så skal altså ett selskap kunne sitte med 4 000 lokaliteter, altså det dobbelte av det vi har i dag – visst nok unntaksvis, har statsråden sagt. Jeg syns han nå burde kunne slå fast ut fra de høringene som har vært, at de største får finne seg i noen begrensninger de også for at vi skal kunne få til en balansert utvikling og et spredt eierskap her, som i hvert fall kystens folk vil ha. Han nevnte ikke noe tall i det hele tatt, og derfor syns jeg han kunne vært mer konkret. Så leser vi i media at direktøren i SND går ut og sier at eierbegrensningen som er foreslått i den forskriften som statsråden har ute på høring, er skadelig for næringen – det er altså direktøren for statens redskap for næringsutvikling i distriktene som sier det. Jeg har ikke sett at han har fått noen korreks fra noen statsråder. Altså: SND ser ikke forskjell på den verdiskapingen som skjer ved produksjon ute i distriktene, og den verdiskapingen som skjer ved børsomsetning av selskap. Det syns jeg burde vært påpekt av statsråden. Ellers syns jeg at statsråden burde kunne sagt hvem som skal få nye konsesjoner, slik som Arbeiderpartiet sammen med et flertall i Stortinget sa i innstillingen om Statkorn, at det er de minste som skal ha det. Han sa noe om at de minste, hvis de skulle trenge det for å få en god utvikling, skulle kunne få det. Jeg syns han nå burde kunne si som så at vi har hørt hva flertallet i Stortinget sier om hvem som skal ha de nye konsesjonene.
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-02-08:
Etter min mening har oppdrettsnæringen ikke hatt vondt av den styringen fra det offentlige som har vært oppigjennom årene. De gangene oppdrettsnæringen har hatt det verst, er når det har vært gjennomført dereguleringer, og jeg har nevnt ett eksempel på det. Et annet tilfelle der det har vist seg at det var for lite styring, var da EU fant ut at de måtte innføre straffetoll. Jeg har også hørt at representanter for næringen har sagt at det som ble resultatet av den prosessen, den eksportavgiften som ble pålagt, har vi hatt nytte av, for den har vi kunnet bruke i fellesskap til eksportfremmende tiltak. Og jeg syns næringen har vært særdeles dyktig til å få til akkurat den delen av virksomheten, nådd ut på nye markeder, noe som gjør at de ikke lenger er så avhengig av det ene store markedet, eller et annet stort marked. Også når det gjelder USA, har de greid å utvikle andre produkter som ikke er rammet av eksportrestriksjonene. Og det tror jeg vi kommer til å se i framtiden også. Det finnes noen som er villig til å bruke usaklige eksportrestriksjoner og virkemidler for å hindre næringen vår, og da er næringen nødt til å være fleksibel, finne utveier. Jeg tror at det er ganske lett å se at hvis Fremskrittspartiets politikk når det gjelder havbruksnæringen, hadde blitt gjennomført – det de har ønsket aller mest, er en fullstendig deregulering – så ville det blitt store, store problemer. Vi ville fått en helt annen virksomhet ute i distriktene enn det vi har i dag. Vi ville sett mindre positivt på utviklingen enn det vi gjør nå. Framover er vi villig til å bruke store offentlige midler for å gjøre denne næringen bedre, for å få til større verdiskaping. Vi må da også være villig til å styre dette slik at resultatet av verdiskapingen kommer fellesskapet og de som bor nærmest merdene, til gode.
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-02-08:
Da det var aller mest oppmerksomhet om salget av Hydro Seafood, hørtes det ut som om det omtrent var enstemmighet i Norge om at det ikke var riktig å la utlendingene få tak i dette flaggskipet. Det gjaldt dem som skrev lederartikler i avisene, og det gjaldt oss politikere. Og det var nærmest politikerforakt fordi vi ikke gjorde noe med det. Så viste det seg at engelskmennene gjorde noe med det. Men til dette med nasjonalt eierskap: Jeg tror den beste måten å sikre det på, er ved hjelp av lokalt eierskap. Jeg hørte at representanten Rita Tveiten sa at det er de som vil bo på kysten, som skal prioriteres, ikke de som har mest penger. Men så er det å få dette til i praksis. Når vi har en oppdrettslov som har en målsetting om at eierinteressene i så vid grad som mulig skal ha lokal tilknytning, og den bestemmelsen ikke ble brukt i saken om Hydro Seafood, lurer jeg på hva slags grep Arbeiderpartiet ønsker skal bli gjort, og som kan være effektivt. Jeg kan ikke forstå at det skal være en form for diskriminering mot utlendinger å si at vi ønsker at de som bor i merdkommunen, skal bli prioritert ved tildeling av nye konsesjoner. Vi ønsker det for å opprettholde bosettingen vår, vi ønsker det fordi det er det som gir best tilsyn med dyrene, som sikrer best dyrevelferd og som sikrer den beste produktkvaliteten. Det kommer det til å bli mer og mer oppmerksomhet omkring. Vil Arbeiderpartiet i forbindelse med gjennomgangen av oppdrettsloven, ved å lage en havbrukslov, sikre lokalt eierskap i forbindelse med de nye konsesjonene?
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-02-08:
Jeg har et spørsmål til Fremskrittspartiet som dreier seg om utflaggingen av Hydro Seafood. Synes Fremskrittspartiet at det var helt greit at Hydro Seafood ble flagget ut og kjøpt opp av et utenlandsk selskap? Og hvis man ikke synes det, på hvilken måte vil Fremskrittspartiet sikre at det ikke går slik med andre selskap i Norge som blir store innenfor havbruksnæringen? Så ble det gjentatt igjen at Fremskrittspartiet ikke ønsker at vi skal ha noen styring av oppdrettsnæringen gjennom konsesjonsordningen. Fiskeoppdretternes forening gjorde imidlertid nylig vedtak om framtidig struktur og framtidig politikk. De bygger på at vi skal ha konsesjonsordning, og de bygger på at vi skal ha en regulering av produksjonen gjennom en begrenset tildeling av nye konsesjoner. De går inn for at det utdeles et begrenset antall nye konsesjoner for laks og ørret, maks 10 pst. årlig vekst og kanskje hundre konsesjoner over de første fem år. Og de mener at det er de mindre selskapene med én konsesjon som skal ha de første. Ønsker Fremskrittspartiet likevel en slik ordning, ut fra det som Terje Knudsen sa i det siste svaret sitt? Ønsker man likevel å ha en ordning som gjør at man skal kunne prioritere de små? Og hvordan henger så det sammen med partiets prinsipielle syn? På hvilken måte skal man kunne få til at det er de små selskapene og de som bor langs kysten, som får de nye konsesjonene, når man sier at det er hensynet til miljø og dyrehelse som er det eneste som skal styre utviklingen?
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-02-08:
Ifølge representanten Ivar Kristiansen er utviklingen i havbruksnæringen selve symbolet på de problemer vi har ved at vi ikke ble medlemmer i EU. Men når en leser Havbrukspolitisk redegjørelse og ser på de kurvene som står bakerst over virkningene av de «problemene», synes jeg det er ganske merkelig å komme til en slik konklusjon. Omsetningen og verdiskapingen går rett til himmels. Den årlige veksten de siste årene er større enn det som er lagt inn i de prognosene, som viser at i løpet av 20 år vil havbruksnæringen stå for en langt større verdiskaping enn oljen i dag. Med en god utvikling kan denne næringen overta i det som oljen betyr for norsk økonomi – og det synes altså Høyre er en problematisk og vanskelig utvikling. Det har ikke vært kapitalmangel i denne næringen, og det har ikke vært slik at markedet har forsvunnet. De problemene vi har på markedet, har oppstått fordi enkelte av dem som snakker ivrigst om frihandel, ikke vil ha frihandel – de er redd for fri konkurranse. På det viset har vi hatt noen problemer. Jeg tror den viktigste barrieren til hinder for at den positive utviklingen skal kunne fortsette, er at de som bor nede i fjæra, ikke vil stille lokalitetene til disposisjon, at kystkommunene sier at de vil ha mer tilbake enn det de får i dag; de ser arbeidsplassene forsvinne fordi eierne etablerer seg andre steder. Det blir ikke lokalt eierskap ved at en sier fritt fram for dem som vil betale mest. Og det må Høyre være villig til å være med og gjøre noe med hvis vi skal få en positiv utvikling for kysten som gjør at ungdommene vil arbeide i denne næringen, som gjør at kommunene langs kysten får inntekter fra den. Det får de ikke hvis det er de rikeste som overtar.
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-02-08:
La meg først få gjenta fra mitt innlegg at jeg mener det vil være klokt av statsråden å følge de prioriteringene som ligger i Statkorn-innstillingen, når det gjelder hvem som skal ha de første konsesjonene. Så vil jeg over til dette med eierskap. Her trengs nye, skjerpede regler, og de trengs fort. For å slippe å høre svaret på nytt fra Arbeiderpartiet vil jeg aller først si: Jeg mener det ikke fins noe motsetningsforhold mellom det at norske firmaer kjøper seg opp ute og det at vi ønsker lokale og nasjonale eiere. Jeg mener det må være helt greit for andre land å bestemme selv om de vil si velkommen til utenlandsk kapital og kompetanse hvis de trenger det, og sier de nei takk, syns jeg norske firmaer skal respektere det. Og jeg syns utenlandske selskaper og EU skal respektere det hvis vi sier nei takk. Hydro Seafood-salget var et sjokk – at det skulle kunne skje. Vi er nødt til å gjøre noe, for hvis dette skal gjenta seg og gjenta seg, kan vi risikere at McDonald"s og et fåtall andre selskaper kontrollerer kysten vår. Vi er nødt til å se framover, se på hva som kan komme til å skje. Det norske folk vil ikke at utlendingene skal kontrollere kystsonen vår. Det motsatte må skje. Det skal Regjeringen bry seg om, og det skal Stortinget bry seg om. På det viset kan kysten få en blomstringstid, og jeg mener at vi da må prioritere lokalt eierskap. Da vil ungdom se at her er det trygge arbeidsplasser, og vi vil få en annen rekruttering enn det ser ut til å være nå. Kystkommunene vil få sine skatteinntekter, og de vil få arbeidsplasser å tilby ungdommen sin. Men det haster. Og spørsmålet er: Vil statsråden nå sørge for at vi fort får et bedre redskap for å regulere eierskapet, eller er det viktig å vente til den nye havbruksloven kommer om lang, lang tid?
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-02-08:
Jeg føler bare behov for å kommentere litt de forslagene som foreligger fra SV. Men aller først vil jeg være litt behjelpelig i forhold til representanten Kristiansen, så han skal slippe å sveve i villfarelse når det gjelder Senterpartiets holdning til Statkorn-saken. Han burde vite at vi fra Senterpartiets side ikke støttet den kapitalutvidelsen. Når det gjelder den forrige regjeringens befatning med Hydro Seafood-saken, måtte den regjeringen gå av før det salget var på plass. Det var for tidlig å reagere mot det. Senterpartiet ville ha reagert mot det. Hva regjeringen ville ha gjort, ville vi fått se hvis Høyre hadde latt den regjeringen få lov til å sitte fortsatt. Debatten i dag har vært et svar på et par vedtak i Stortinget, bl.a. om å legge fram en verdiskapingsplan for havbruksnæringen. Vi har kommet et stykke på vei, men det trengs raske tilbakemeldinger, som vi har vært inne på, på flere punkt. Forslagene fra SV berører en del av de punktene. Senterpartiet kommer ikke til å stemme for de forslagene, men vi er dermed ikke helt uenig i samtlige. Når det gjelder forslag nr. 1, ønsker Senterpartiet at vi skal sikre oss mot at konsesjonene blir spekulasjonsobjekt gjennom lokalt eierskap ved tildeling og videresalg av de nye konsesjonene. Vi synes det er en langt bedre ordning enn at vi skal innføre et system med statlig forkjøpsrett. Når det gjelder forslagene nr. 2 og 3, har statsråden også sagt det jeg hadde tenkt å si. Vi har ordninger i dag. Dette med fôrtilgangen til havbruksnæringen kan bli minimumsfaktor og det tvinger seg fram å bruke alt tilgjengelig fôr. Men selvfølgelig skal det som skal være til menneskemat, prioriteres. Når det gjelder forslag nr. 4, har sentrumspartiene beskrevet i Statkorn-innstillingen mer presist hvem som skal prioriteres ved tildeling av nye konsesjoner, så vi synes det blir litt merkelig å stemme for det forslaget. Når det gjelder forslaget om å innføre vederlag, er Senterpartiet mot det, for vi mener det skal være gratis tildelinger, og at det skal kreves vederlag ved videresalg, og vi håper fortsatt at det også kan bli forslaget fra Regjeringen på dette punktet. Det er den måten å gjøre det på som sikrer best at nye aktører kan komme inn. Det er den måten som vil sikre at dette ikke blir først og fremst for dem som har mest kapital.
Bent Høie (Høyre), 2001-02-08:
Senterpartiet sier de er opptatt av lokalt eierskap og de små selskapene. Hvis en går tilbake og ser på denne næringens suksesshistorie – for det må vel være lov å kalle dette en suksesshistorie – skyldes den ikke minst at en i etableringsfasen hadde en stor frihet der gründere lokalt kunne utnytte denne friheten for å la næringen vokse. Dessverre har en i etterkant opplevd at også denne næringen gang på gang får nye restriksjoner, nye lover, nye avgifter og nye regler å forholde seg til. Mener ikke også Morten Lund at det ville vært mye enklere for den lille mann, for den enkelte i lokalsamfunnet, å etablere seg og starte i denne næringen hvis en hadde fått en avbyråkratisering, redusert avgiftene og gjort dette mindre regulert enn det er i dag? Det vil jeg gjerne ha svar på. Så er også Morten Lund, på lik linje med Høyre, opptatt av at den verdiskapingen som skjer i lokalsamfunnene, skal komme lokalsamfunnene til gode. Men nå vil Senterpartiet snu i synet på skattesystemet og igjen gå inn for at bedriftsbeskatningen skal få noe å si i de enkelte lokalsamfunnene. Istedenfor å innføre nye avgifter og nye måter å innkreve penger på i et lokalsamfunn, ville det vel vært mye enklere å endre bedriftsbeskatningen slik at inntektene igjen kom kommunene til gode, ikke bare for denne næringen, men også for alle de andre næringer som skaper verdier ute i de enkelte lokalsamfunnene. Så det siste spørsmålet til Senterpartiet, som åpenbart er opptatt av denne næringen, er: Hvordan vil Senterpartiets syn på EØS-avtalen få betydning for denne næringens markedstilgang til sitt viktigste område?
Bent Høie (Høyre), 2001-02-08:
Rogaland og Skagerrak er i forslaget til forskrift om eierbegrensninger foreslått som én felles region. Begrunnelsen som fiskeriministeren gir i svar på skriftlig spørsmål, er at denne regionen til sammen bare har 68 tillatelser. Jeg er hjertens enig med fiskeriministeren i at dette er for få, men det har jo fiskeriministeren en ypperlig anledning til å gjøre noe med i den kommende runden med tildelinger av konsesjoner. Det som likevel bekymrer, er at en slik sammenslåing av regionene kan få negative konsekvenser for de selskapene som allerede er sterkt inne i området. Det andre er at man – spesielt fra Rogalands side – også er bekymret for at en del av de begrensningene som er på Skagerrak-området, også da vil bli gjeldende for Rogaland. Man har rett og slett vanskeligheter med å finne en god begrunnelse for at disse to områdene, der miljøene ligger så pass langt fra hverandre, er foreslått slått sammen, hvis man da ikke har tanker om at disse regionene også skal brukes til andre ting enn å pålegge eierbegrensninger. Så jeg kunne godt tenkt meg at fiskeriministeren, hvis han skal ha ordet senere, kommer inn på disse forholdene. Jeg har registrert at en del av de som har kommet med høringsuttalelser i forbindelse med forskriften, også er skeptiske. Så kommer man inn i en runde med konsesjonstildelinger. Og i den runden er det etter min oppfatning vesentlig at Rogaland får en betydelig andel av de konsesjonene som da skal deles ut. Fylket har gjennom de siste rundene kommet dårlig ut, og det har blitt en betydelig skjevfordeling. Samtidig har fylket store muligheter. Man har et sterkt faglig miljø, alt fra forskningen som foregår på Norconserv, til at man også har det fremste miljøet i forhold til både utstyr og fôrproduksjon. Man har en rekke øykommuner som er helt avhengige av denne virksomheten, det er investert betydelige beløp i anlegg for mottak og ikke minst er det også her mye av pionerarbeidet nå foregår på de nye oppdrettsområdene, bl.a. i forhold til skjell. Dessuten har området et stort fortrinn gjennom at det er nært det største markedet, og faktisk er det slik at produksjonen som foregår i Rogaland, når markedet én dag før det som er tilfellet for resten av landet. Og det i seg selv bør være en grunn til at man øker produksjonen i dette området.
Karin Kjølmoen (Arbeiderpartiet), 2001-02-08:
Jeg har sett at representanten Morten Lund bl.a. gjennom uttalelser til pressen har gitt uttrykk for at den fiskeripolitiske redegjørelsen på flere områder har vært lite konkret, bl.a. når det gjelder hvem som skal få nye konsesjoner. I sin redegjørelse sa fiskeriministeren: «Samtidig som havbruksnæringen får en stadig økende betydning for kystsamfunnene, ser vi en konsentrasjon av eierinteresser som medfører at eksklusive rettigheter til å drive lakse- og ørretoppdrett samles hos færre utøvere. Dette bidrar ikke til det nødvendige mangfold i næringen. Jeg vil derfor i nær framtid fastsette generelle regler ved eierbegrensning i lakse- og ørretoppdrett.» Er representanten Morten Lund uenig i det?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-02-08:
Jeg vil følge opp replikken fra Karin Kjølmoen angående dette med eierregulering i lakseoppdrettsnæringen. Det har jo vært en høring der, og det er litt oppsiktsvekkende når komiteens leder betegner SND på den måten som han gjør – SND, som jo skal være blant de mest ressurssterke innenfor virkemiddelapparatet som er representert over hele landet. Jeg har her et oppslag i Aftenposten av 24. januar, der det sies fra SNDs side at det er meget «uheldig at oppdrettsnæringen får strengere reguleringer enn andre bransjer i Norge, og strengere regler enn det bransjen har i konkurrentlandene». Til og med LO Industri sier omtrent det samme. Jeg vet jo at Senterpartiet har vært veldig opptatt av disse spørsmålene, og jeg vil gjerne ha dette nærmere presisert. Står disse faginstansene, som representerer både store virkemiddelverdier og veldig mange arbeidsplasser i Norge, helt i motstrid til det synspunkt Senterpartiet har i denne saken?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-02-08:
Statsråden innledet sitt innlegg med å si at vi har et stort potensial i oppdrettsnæringen, og det er vi enige om alle sammen. Men hva er det som holder på å skje? Vokser Norge tilstrekkelig raskt? Vi ser jo i den situasjonen vi er oppe i, at Chile vokser raskere og er i ferd med å passere oss som verdens laksenasjon. Så hva kan vi gjøre bedre? Vi er dyktige på mange områder, men hva kan vi gjøre for å komme enda lenger? Dette med markedsadgang er svært viktig. Statsråden nevnte EU-markedet, men det er mange andre betydelige markeder som har et potensial for norsk eksport av fiskeprodukter, oppdrettsprodukter. Eksempelvis vil befolkningsveksten i USA de neste ti årene kunne ta unna hele den norske eksporten av laks dersom denne tilveksten konsumerer på linje med dagens forbrukere i USA. 13 pst. av verdens befolkning, dvs. USA, EU og Japan, står for 79 pst. av konsumet av oppdrettet laksefisk. Det burde tilsi at det er store utfordringer, men også betydelige muligheter. Hvilke virkemidler mener statsråden vi nå bør prioritere for å kunne ta disse alternative markedene i større grad i bruk og kunne konkurrere med Chile i framtiden og fortsatt være verdens ledende laksenasjon?