Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2011-02-17:
Først vil jeg dvele litt ved den gruppen som vi snakker om. Vi snakker egentlig ikke om en gruppe, men vi snakker om mange individer som fungerer svært forskjellig. Vi snakker om Per, Janet, Abdullah og Dihn. De er forskjellige og lever forskjellige liv med forskjellig innhold. Utviklingshemmingen er også forskjellig, fra nesten uten synlige følger til alvorlig funksjonshemming. Derfor er det viktig at vi i debattene og når vi som politikere omtaler denne gruppen, er varsomme med å generalisere. Vi snakker om en mangfoldig gruppe mennesker. Men overgrep overfor personer med utviklingshemming er dobbelt overgrep. Mange personer med utviklingshemming kan ha vansker med å forstå hva som egentlig foregår, og gir overgriperen muligheten til å spille omsorgsfull, mens målet med kontakten egentlig er utnytting eller overgrep. Maktskjevheten blir forsterket i alle posisjoner fordi den ene part har en annerledes måte å tolke tegn og situasjoner på. Det ligger i vår forpliktelse i det å være menneske å beskytte utsatte personer fra overgrep og overlast. Å utnytte den allmenne mellommenneskelige tillit er et svik mot offeret, men også mot det ansvar vi har som voksne og ansvarlige mennesker. Arbeiderpartiet ønsker et samfunn der alle skal ha sin naturlige plass. Det gir oss noen utfordringer, for hva er normalitet? Det utfordrer oss også på hvor mye unormalitet man skal tåle i sin nærhet. Hvor stor toleranse skal man ha for avvikende adferd og væremåte? Hvem skal bestemme hva som er normalt, hvem som er normale, og hvem som ikke er det? Hvor skal grensene gå, og hvem skal bestemme dem? Dette er ikke spørsmål eller utfordringer som kan besvares med tabloidoverskrifter eller flere lover og regler. Utviklingshemmede skal kunne delta i dagliglivets vanlige aktiviteter, i arbeid og fritid, i familie, med venner og i sosiale sammenhenger. Jeg vil at det skal være sånn. Men det kan medføre at noen kan komme i situasjoner der de trenger ekstra beskyttelse og vern. Å ha regler for varsling av overgrep og seksualisert vold burde være en selvfølge i alle bedrifter og ved alle tjenestesteder. Seksualisert vold og trakassering er et spesielt uttrykk i vår kultur. Vi har hatt debatter om seksuell trakassering i arbeidslivet generelt og vold og overgrep i nære relasjoner. Jeg er veldig glad for at denne regjeringen har vært tydelig i alle sammenhenger, og overfor alle mennesker i vårt land, på at seksualisert vold og overgrep ikke er akseptert. Jeg er veldig glad for regjeringens brede satsing på dette feltet og med hvilken tydelighet dette budskapet er formidlet. Personer med utviklingshemming er i større eller mindre grad avhengig av at fellesskapet stiller opp for dem. Noen trenger lite hjelp, andre mer. Det betyr at noen ofte kommer i situasjoner der jevnbyrdigheten er dobbelt skjev – de er hjelpetrengende og i tillegg sårbare. Noen utnytter dette. Ikke alle voksne har gode hensikter til enhver tid. Uansett hva slags relasjon det er mellom overgriper og offer, og hva slags tilstand offeret er i, mener jeg det er et uttrykk for dårlig kvalitet i arbeidet ikke å ha rutiner for den type overgrep og vold. Det burde det være i de ordinære internkontrollsystemene, spesielt i virksomheter der utviklingshemmede jobber, deltar i aktiviteter eller bor. Internkontrollforskriften bør brukes sånn at man lager rutiner for hvordan mistanke skal håndteres, har varslingsrutiner og melderutiner for all seksualisert vold og trakassering. Derfor er det viktig at man får kunnskap om de spesielle behovene som utviklingshemmede har, knyttet til deres væremåte og deres relasjoner. Som statsråden sa i sitt innlegg, og det synes jeg er veldig bra, er det viktig at vi benytter og utvikler de regler og rutiner vi har allerede i dag, framfor å lage nye handlingsplaner som vi faktisk ikke vet om virker eller ikke. Jeg er derfor veldig fornøyd med det svaret statsråden ga. Det viktigste en kan gjøre, er å forebygge at slike situasjoner oppstår. Derfor er det viktig at folk i fagprofesjoner, ledere, ansatte i organisasjoner og bedrifter får kunnskap og informasjon om dette. Brukerorganisasjonene spiller her en vesentlig rolle ved å være med på å formidle spesielt det gode arbeidet som er gjort, der det ligger gode rutiner på plass, sånn at en kan utvikle dette til å bli nasjonale rutiner og regler.