Hårek Elvenes (Høyre), 2021-12-15:
Man kan vel trygt fastslå at det Forsvaret som forsvarsminister Enoksen overtar, er i langt bedre forfatning enn det daværende forsvarsminister Ine Eriksen Søreide overtok i 2013. Da sto vi overfor et forsvar på kanten av en styrt avvikling, det var opplagte mangler, og daværende forsvarssjef Bruun-Hanssen var tydelig på at det måtte legges betydelige summer på bordet for å unngå å havne i en slik situasjon. Steg for steg er Forsvaret nå bygd opp, og forsvarsbudsjettet er økt med ca. 26 mrd. kr siden 2013 – en realvekst på ca. 30 pst. Man måtte gripe fatt i det helt fundamentale: Det var for lite ammunisjon, det var for lite reservedeler, beredskapsbeholdningen var skrinn, og det Forsvaret vi hadde, måtte settes i stand for å kunne bære en høyere aktivitet – og kan nå fase inn store, nye investeringer. Forsvarsbudsjettet for 2022 er det sjette i rekken med betydelig økning i bevilgningene. Det ser vi nå i form av bedre reaksjonsevne, bedre kampkraft og større utholdenhet. Men vi står også overfor en sikkerhetspolitisk situasjon der kravene til klartid også blir skjerpet. Det er lagt et godt grunnlag for å utvikle Forsvaret videre, og vi har kommet ut av den ulykksalige situasjonen at f.eks. fregattene ligger ved havn og deler blir plukket av for å kunne holde andre fregatter i live. Det kom som et resultat av en ekstrabevilgning i 2016. Den vestlige verden har i løpet av de 30 siste årene bommet i sine prognoser for utviklingen både i Russland og i Kina. Troen på et liberalt demokrati, sågar et Russland som skulle bli medlem av NATO, slo feil. Nå ser vi et Russland som utfordrer den sikkerhetspolitiske situasjonen i Europa og driver med ulike utspekulerte angrep. Troen på at handel og økonomisk vekst i Kina skulle lede til demokrati, har også slått feil. Vi ser et Kina som herser og truer nabostatene når de ikke gjør som Kina vil, og som gjør krav på store områder i Sydkinahavet, på tvers av folkeretten. Dette forteller oss at norsk sikkerhetspolitikk ikke kan innrettes etter om det blåser kaldt eller varmt fra øst. Det er historiske kjensgjerninger som må ligge til grunn, og det er det mest sannsynlige og langsiktige scenarioet vi ser som må legges til grunn for hvordan vi dimensjonerer vårt forsvar. Helt siden den annen verdenskrig har Norge hatt sikkerhetsutfordringer vi ikke har vært i stand til å håndtere på egen hånd. Derfor er den tilleggsavtalen vi nå inngår med USA, så viktig for å kunne være forberedt på å ta imot alliert støtte i krise og krig, hvis det trengs, og å trene sammen. Så la jeg merke til at representanten Aukrust sa at folk-til-folk-samarbeidet var det viktigste tiltaket i vår Russland-politikk. Folk-til-folk-samarbeidet fungerer jo godt i dag. Nå har Russland utfordringer med alle sine 14 grensestater, men utfordringene med Norge er vel minst. Derfor er det så viktig at vi holder fast ved vår Russland-politikk, som i stort har vært meget vellykket. Det er en kjensgjerning at Russland ikke liker å forholde seg til organisasjoner eller sammenslutninger, og vi skal være veldig på vakt med ta et steg videre og bilateralisere vår egen forsvarspolitikk, selv om man kanskje kan la seg sjarmere av at Lavrov tar statsflyet og tar en sveip om Gardermoen etter at han har vært i Kirkenes. Han har nok også merket seg at det har vært regjeringsskifte i Norge. Det tar tid å bygge opp et forsvar – det går raskt å bygge det ned. I 1989 hadde vi 32 luftvernbatterier i kongeriket. I 2015 var dette brakt ned til ett batteri. Solberg-regjeringen startet en møysommelig oppbygging av luftvernet, og her jeg vil følge ministeren tett. Det var oppløftende det ministeren sa i replikkordskiftet, at regjeringen vil følge opp satsingen på luftvern, og at man nå går inn i vurderinger om hvilket luftvern man trenger på sikt for å dekke de ballistiske truslene. Jeg legger merke til at forsvarssjefen kaller 2022 for samvirkeåret, og i det ligger en skikkelig melding, som han antagelig også har fanget fra denne salen, om at forsvarspolitikk dreier seg om å skru sammen et forsvar slik at det i totalitet blir best mulig. Avdelingsånd og våpentilhørighet er viktig, men teknologiske framskritt gjør at forsvarsgrenene blir mer og mer integrert i hverandre. Det er viktig å følge med på.