Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2007-04-24:
Jeg vil gi honnør til interpellanten, som i dag løfter inn i stortingssalen et svært viktig tema som fortjener oppmerksomhet og debatt. Nå er det sikkert, som utenriksministeren sier, at forsvars- og sikkerhetspolitikken ikke er glemt i nordområdepolitikken. Jeg tror ham på det. Problemet, slik vi ser det, er at Forsvaret i dag totalt sett er underdimensjonert for de oppgaver nasjonen Norge står overfor. Jeg vil bruke dette innlegget til noe så grunnleggende som et forsvar for det norske forsvar, ikke minst sett i lys av nordområdesatsingen. Norge er en konservativ aktør. Vi har ikke aggressive mål, verken for vår utenrikspolitikk eller for vår sikkerhetspolitikk. De norske væpnede styrker skal skape stabilitet på bakgrunn av en internasjonal legalitet. Stormaktskriser forekommer imidlertid. Vår betydning kan bringe konflikter hit som har sitt opphav helt andre steder på kloden. Vi kan heller ikke utelukke at stormaktskriser kan oppstå i vårt nærområde, av f.eks. energimessige årsaker. Norges alliansepolitikk skal demme opp for at stormaktskonflikter andre steder forplanter seg hit, eller at kriser oppstår her på grunn av rivalisering om vårt territorium og norske råvarer og ressurser. Alliansediplomati spiller på den ene side en sentral rolle i norsk sikkerhetspolitikk. På den annen side er lite mer komplisert enn å få andre forpliktet til å dele ulykke og lidelse de ikke selv er rammet av. Dertil må en liten stat regne med at de alliertes egeninteresser helt konkret raskt kan oppveie forpliktelsene overfor Norge. Den forsvarskapasitet som demonstreres hver dag, er vårt diplomatis og vår sikkerhetspolitikks fundament. Det norske forsvars dimensjonering og innretning er ideelt sett gitt av vår strategiske betydning og av våre nære som våre fjerne, men svært relevante omgivelsers dynamikk og instabilitet. Ønsket vi fred, velstand og fremgang ikke bare for oss selv, men for alle mennesker på jord, satte vi oss ned og tegnet et nøyaktig kart over våre nærområder, med deres nåværende og fremtidige bruk, andre aktørers geopolitiske profil, demografi, økonomi, sannsynlige militære evne og fremtidig kapasitet, deres politiske kultur og sannsynlige utviklingsveier. Ut fra alt dette ville vi finne en median som norm for den fortløpende dimensjonering og utvikling av det norske forsvar. Slik planlegges det f.eks. i Finland. I Norge har vi svake tradisjoner for dette, hvilket gjør oss til en tvetydig størrelse. Få snakker så mye om fred og bryr seg reelt så lite om den. Det er en umiddelbar forsvars- og fredspolitisk utfordring å gjøre oss bedre i stand til å utvikle en robust og fornuftig forsvarspolitikk ut fra de maktpolitiske og strategiske realiteter det norske samfunn vil utvikle seg innenfor, og den norske stat skal forholde seg til i de kommende 10-20 år. Skal vi lykkes, må forsvarspolitikken sikres en bredest mulig politisk og samfunnsmessig forankring. Det kan best skje ved at vi begynner å la den virkelighet omgivelsene gir, mer farge vår politiske retorikk enn de visjoner vår kultur gjerne nærer, eller de personlige ambisjoner politikk og embetsverk ofte fylles av. Forsvaret er et apparat som skal sikre stabilitet på et enormt område av stor strategisk betydning, og det skal sikre oss effektive militære stormaktsallianser mot en annen stormakt. Med andre ord vil våre egne målsettinger stille krav om et relativt omfattende forsvar. Gitt omgivelser, fredsambisjoner og stabilitetsbehov vil den norske stat måtte ta ut mer vernekraft fra det norske samfunn enn vanlig for europeiske småstater. Vi må ha et balansert forsvar. Gitt aktivitetene på norsk kontinentalsokkel, trafikken gjennom norsk økonomisk sone og installasjoner på havbunnen bør den norske marine være til stede over hele det norske havdomenet, og luftrommet bør jevnlig overflys. Norsk luft- og sjømakt, fregatter, undervannsbåter og fly, må i en krise danne et avskrekkingsinstrument man besinner seg på å utfordre. Nord-Norge er den delen av landet som er mest eksponert for stormaktsrivalisering. Vi registrerer dessverre at dagens hær er altfor liten for de oppgaver som norsk landmakt står overfor. Avslutningsvis: I Norge lever vi av å eksportere ting som bare kan lages her, rent geografisk. Med andre ord er våre inntekter, mer enn andre lands, avhengig av den til enhver tid rådende politikk, folkerett, handelspolitiske regimer osv. Våre inntekter og vår velstand er avhengig av de globale maktforhold. Ikke minst derfor blir det norske forsvar en investering, en utgift til inntekts erverv og slett ingen belastning for verdiskapingen i det norske samfunn.