Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2013-06-14:
Vi er på rett vei med norsk skole. Elevene lærer mer, mange kommuner og skoler jobber systematisk og godt med skoleutvikling, færre elever er på et kritisk nivå i lesing, og elevene på småtrinnet er bedre i matematikk. Det betyr at vi er blitt bedre og har kommet nærmere de tre målene vi har i norsk skole, nemlig at alle elever skal beherske bedre grunnleggende ferdigheter, og alle skal oppleve mestring. Dette vil føre til mindre frafall. Husk at hovedårsaken til frafall i videregående skole er for svake ferdigheter i å lese og skrive og regne. En bedre grunnskole gjør at elevene i større grad er forberedt på et løp på videregående skole, i videre studier og arbeidsliv, uansett om det er en yrkesfaglig eller en akademisk karriere som venter. I tillegg vil en bedre grunnskole gjøre elevene bedre forberedt på noe mer, nemlig å bli klar til å bli voksen, for utdanning er mer enn pugging av gloser, det er noe mer enn å lese raskt og effektivt, og det er noe mer enn bare å kunne løse kompliserte ligninger. Utdanning gir hver og en av oss en plattform for å leve et godt liv. Utdanning former oss som mennesker, og den utdanningen vi gir barn og unge, former også samfunnet. Skolen må derfor ha et bredt mandat. Derfor er jeg godt fornøyd med at den generelle læreplanen er et tema i meldingen. Den nåværende generelle læreplanen er god, den er inspirerende, og den har et bredt kunnskapssyn. Det er bra at vi beholder den. Men det er også bra at vi justerer den, og det er bra at hele komiteen står samlet omkring det. Alle barn har gnist i seg. Alt vi trenger, er å tenne den. Han som sa dette, ble født i Sarpsborg for mange år siden. Han flyttet til England, ble forfatter, og gjennom sine fantastiske bøker gir han fortsatt sitt bidrag, nemlig å tenne lesegnisten hos barn. Hans navn er Roald Dahl. Kultur og kunst, musikk og litteratur, natur, friluftsliv – gjennom dette får barn og unge opplevelser og mestring. Brukes de mulighetene som ligger i denne typen arenaer på en god måte, vil elevene lære mer, de vil trives bedre, og de vil få det bedre og generelt være forberedt på å mestre eget liv som voksen. I en debatt som denne mener jeg det er viktig at dette perspektivet kommer fram. Jeg mener at dette samfunnsoppdraget som skolen har, også skjer best i fellesskolen – i eget lokalmiljø, hvor alle barn samles i en fellesskole, uavhengig av sosial bakgrunn og foreldres inntekt. Den norske fellesskolen skal sikre, og gi, en god utdanning til den enkelte – til det beste for samfunnet. Dette er det ikke bred enighet om i denne salen. Forleden duellerte statsminister Jens Stoltenberg mot Fremskrittspartiets leder, Siv Jensen. Der snakket Fremskrittspartiets leder om forbrukere, som selv måtte kunne velge skole fritt i et marked, i konkurranse mellom skoler. Begrepsbruken hører ikke hjemme i norsk skoledebatt, og dette strider fundamentalt med hvordan Arbeiderpartiet ser på skolen. Det er min bestemte følelse at det er flere partier i denne salen, også fra opposisjonen, som deler denne oppfatningen med oss i Arbeiderpartiet, og som stiller seg undrende og ikke tror at konkurranse basert på endimensjonale tallkarakterer er det saliggjørende og fører til skoleutvikling. Å drive med pallplasseringer passer best på Bislet når N’Dure og Bolt løper hundremeter. Det er ikke lurt å gjøre dette med barn, med lærere og med skoler. Det er veldokumentert, både gjennom forskning og ved å se på empiriske forsøk – om man skal bruke et sånt begrep – at det ikke fremmer læring. Det empiriske forsøket er Sverige. Svenskene ville lage verdens beste skole. De burde ha fortsatt med den offentlige fellesskolen de hadde. Den gang da de startet med det eksperimentet – for tjue år siden – var de blant de beste skolene i verden. Nå peker alle piler nedover, og det er krise. Det er konkurser, og det er karakterinflasjon. Stadig flere barn er under en kritisk grense i grunnleggende ferdigheter. Dette handler ikke bare om hvorvidt det er lov til å ta ut profitt eller ikke i skolen – som enkelte debattanter har gjort til et stort poeng i norsk skoledebatt. Det handler om hele markedstankegangen som ligger til grunn i skoledebatten. Marked hører hjemme i næringslivet – der passer det veldig bra. I barns utdanning hører det ikke hjemme. En god, offentlig fellesskole som jobber fram trygge barn som mestrer sin egen hverdag, er det beste, både for dem og for samfunnet.