trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Erna Solberg (Høyre), 2018-11-14:
Nå er jo denne spørretimen slik at det forutsettes at det leveres et skriftlig spørsmål med premisser som det svares på. Representanten Jonas Gahr Støre holdt nå et innlegg som ikke er riktig i forhold til denne spørretimen, med en muntlig presumsjon på forhånd som ikke ligger i det skriftlige spørsmålet. Jeg bare gjør oppmerksom på det, for det tilhører den muntlige spørretimen og ikke denne spørretimen. Jeg kommer til å svare på det som er det skriftlige spørsmålet, og så får vi heller gå tilbake til det som er nærmere et replikkordskifte når vi kommer til den delen av spørretimen. Denne regjeringen har altså ikke noe arbeid i gang for å endre dagens abortlov. Jeg vil derfor vise til den vurderingen jeg har hatt av spørretimeinstituttet tidligere. Jeg vil understreke at representanten Jonas Gahr Støre nå legger opp til – jeg vet at han har et ønske om å bli statsminister i Norge en gang – at vi kan spørre om betydelige ting, og jeg forventer da at han svarer om forhandlinger og han svarer om programarbeid i Arbeiderpartiet som statsminister, med de premissene han har lagt til grunn for denne diskusjonen. Det er nemlig det som er parallelt. Tema for dette spørsmålet dreier seg om et av de mange temaene som blir diskutert blant de fire partiene som skal forhandle om en ny regjeringsplattform. Her, nå, svarer jeg først og fremst som Høyres leder, for det er som Høyres leder jeg også har svart, og det har tydelig fremgått av de svarene jeg har gitt i media tidligere. Jeg har altså åpnet for at spørsmålet om utformingen av § 2c i abortloven kan diskuteres under noen veldig klare forutsetninger: Kvinners rettigheter skal ikke svekkes. Det skal legges større vekt på kvinners og familiers vurdering av egen livssituasjon hvis de får et ansvar for et barn med ekstra utfordringer. Og kvinner skal fortsatt få ta abort i tilfeller hvor fosteret ikke er levedyktig. I sum mener jeg altså det er mulig å få til disse endringene i dette regelverket samtidig som alle kvinner som søker abort etter tolvte uke, i like stor grad som i dag vil få innvilget abort i fremtiden. Det er altså ikke de eventuelle lovendringene som skal få ned antallet aborttilfeller, det skal vi gjøre med andre typer tiltak. Regjeringen har f.eks. utvidet ordningen med gratis prevensjon – antallet tenåringsgraviditeter har gått betydelig ned de siste årene – og har styrket helsestasjons- og skolehelsetjenesten betydelig som et lavterskeltilbud for at ungdom kan komme inn. Denne type tiltak er etter min mening de viktigste for å få ned aborttallene. Men det er mulig å gjøre noe med den opplevelsen som mange har hatt, at egenskaper hos et foster, som man som voksen kan leve et langt og rikt liv med, er et selvstendig grunnlag for å ta abort. Vi har vært åpne for å diskutere om vi kan finne andre lovendringer som ivaretar de tre forutsetningene som jeg har nevnt.
Erna Solberg (Høyre), 2018-11-14:
Diskusjonen dette dreier seg om, er hvilken holdning loven gir uttrykk for, ikke holdningen til kvinner som av ulike grunner ønsker og søker om å ta abort. Loven tar utgangspunkt i at egenskaper ved fosteret er et selvstendig grunnlag for å få abort. Det har også representanten Jonas Gahr Støre tidligere – i sin funksjon som helseminister – understreket i et svar på et skriftlig spørsmål. Der påpekte han at lovforståelsen og lovfortolkningen fra 1980-tallet er slik at f.eks. Downs syndrom er et slikt eksempel. Det er jo det som er hovedutfordringen på et spørsmål om diskriminering, for dette er egenskaper som mange kan leve godt med, et rikt liv, og som oppleves som diskriminerende. Dette er på en måte det jeg mener man må ha holdninger til, og spørsmål vi kan gjøre noe med. Så skal vi alltid ha dyp respekt for at dette er veldig vanskelige valg for alle kvinner som har valgt å ta abort, om det er før eller etter tolvte uke.
Erna Solberg (Høyre), 2018-11-14:
Loven må endres hvis man skal fjerne den selvstendige retten til å få abort hvis man har barn med Downs syndrom, for det er slik rettspraksisen vår har utviklet seg. Det betyr at man må gjøre endring i lovteksten for å få vekk den delen av loven og gå over til å ha den grunnleggende holdningen om at det er kvinnens opplevelse av situasjonen, familiens opplevelse av situasjonen, som skal tillegges sterkere vekt. Det er ikke mulig å si at lovteksten ikke er der når man har en praksis – som også helseminister Støre dokumenterte og svarte på – som har vart i over 35 år i Norge, for det er det som står, som gjelder, hvis ikke Stortinget faktisk gjør noe med det. Dét er altså den diskriminerende delen, etter vår mening, i denne paragrafen. Så er jeg enig i at det er viktig å gjøre endringer for at barn med langvarig pleiebehov og annet skal få hjelp. Derfor gjorde vi endringer i pleiepengeordningen, og derfor doblet vi antallet mottakere av ordningen. Hvis representanten Jonas Gahr Støre nå mener at vi ikke skulle gjort de endringene, så er det svært mange av dem som føder barn som er langvarig syke, som ikke ville fått det. Men de har fått det fordi vi har gitt det, med endringer fra denne regjeringen.
Erna Solberg (Høyre), 2018-11-14:
Bestemmelsen i abortloven § 2 tredje ledd bokstav c favner flere sykdommer og tilstander, bl.a. Downs syndrom. Det er langvarig fortolkningspraksis for at Downs syndrom kan regnes som alvorlig sykdom etter denne bestemmelsen, selv om Downs syndrom ikke er en sykdom. Bestemmelsen gir kvinner rett til svangerskapsavbrudd etter utgangen av tolvte svangerskapsuke alene på grunnlag av at det er påvist at fosteret har Downs syndrom. Det er flere som har reagert på at egenskaper ved fosteret, som f.eks. at det har Downs syndrom, skal være en selvstendig begrunnelse for abort. Særlig opplever personer som lever med dette i dag, det som svært diskriminerende at loven vurderer deres liv som et selvstendig grunnlag for abort. Jeg synes det er problematisk at loven knytter abortadgangen til egenskaper ved et foster – egenskaper som flere av våre medborgere deler og lever et godt liv med. Samtidig skal vi ikke underslå at en del barn som fødes med Downs syndrom, også har tilleggsutfordringer som kan være krevende. Dette er en av grunnene til at jeg er opptatt av å understreke at kvinners rettigheter ikke skal svekkes, og at det skal legges større vekt på kvinnens og familiens vurdering av egen livssituasjon hvis de får ansvar for et barn med ekstra utfordringer. I representantens spørsmål ligger det en forutsetning om at paragrafen er nøytral. Det er jeg uenig i, og jeg viser til mitt tidligere svar om begrunnelsen for dette. Det problematiske med tanke på stigmatisering, som representanten spør om, er at loven i dag sier at enkelte egenskaper ved fosteret gir grunnlag for abort. Jeg har brukt begrepet «downs-paragrafen» i noen få sammenhenger for å forklare hvorfor paragrafen oppleves som diskriminerende. Jeg har faktisk forståelse for at noen reagerer på at dette begrepet brukes. Samtidig må vi ha en politisk debatt som dreier seg om hva vi faktisk diskuterer, og der vi unngår at det spres misoppfatninger. Et eksempel på en misoppfatning fikk vi da representanten Ingvild Kjerkol i Dagsnytt atten den 22. oktober påsto at det er feilinformasjon av statsministeren å kalle § 2 tredje ledd bokstav c for downs-paragrafen, fordi Downs syndrom av medisinere ikke blir regnet som en alvorlig sykdom. Det er imidlertid sikkert at Downs syndrom i seg selv kvalifiserer for abort, slik § 2 tredje ledd bokstav c er forstått. Når bestemmelsen tolkes som den gjør, mener jeg at det i dette ligger et diskriminerende element, og det bør vi være åpne for å se nærmere på. Som politikere er det vår plikt å jobbe for at ingen skal føle seg mindre verdt på grunn av egenskaper de er født med.
Erna Solberg (Høyre), 2018-11-14:
Som jeg sa i mitt svar: Jeg mener at vi skal være forsiktig med hvilke begreper vi bruker. Men det må også være lov til å bruke begreper som faktisk illustrerer hva diskusjonen dreier seg om, og særlig når representanter for Arbeiderpartiet forsøker å tåkelegge hva denne diskusjonen dreier seg om, slik som Ingvild Kjerkol gjorde i Dagsnytt atten den 22. oktober. Da mente hun at jeg feilinformerte da jeg sa dette, fordi Downs syndrom av medisinere ikke regnes for å være en alvorlig sykdom. Men det er altså slik at den paragrafen, § 2c, uomtvistelig gir grunnlag for at påvisning av Downs syndrom gir deg rett til å ta abort i Norge. Denne paragrafen dreier seg om dette, og da må vi være ærlige nok til å si at det er der, det er de spørsmålene som oppleves som diskriminerende, for de er knyttet til kjernen: egenskaper hos individer som både vokser og lever og har bra liv i vårt samfunn, som da er et selvstendig grunnlag for abort.
Erna Solberg (Høyre), 2018-11-14:
For det første sa jeg i mitt innlegg det samme som helseministeren har sagt tidligere, at man må være forsiktig med bruk av disse begrepene. Samtidig må man ikke skjule hva disse diskusjonene faktisk dreier seg om, hva som er reelle konkreter, som f.eks. Arbeiderpartiet forsøker å skjule. Det er helt klart at siden 1980-tallet har det vært et selvstendig grunnlag – hvis man finner kromosomavvik som gjør at barn har Downs syndrom, er det et selvstendig abortgrunnlag. Det er også slik at debatten om sorteringssamfunnet dreier seg om kommunikasjon og hva vi skal vite om på forhånd, f.eks. før tolvte uke. Dette er en debatt som ikke bare har ledet til diskusjon om hvor mye ultralyd og hvor mange prøver man skal ta før tolvte uke. Det er den samme diskusjonen som vi sto oppe i da Arbeiderpartiet var enig i at vi ikke skulle ha et kjønnssorteringssamfunn som gjør at foreldre ikke skal få vite kjønnet på barna før tolvte uke. Da var Arbeiderpartiet helt enig i at vi ikke skulle ha et kjønnssorteringssamfunn – da brukte Arbeiderpartiet selv også sorteringssamfunnet som begrunnelse for det. Da synes jeg dette blir en litt selektiv politisk diskusjon.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2018-11-14:
«Statsministeren har lagt vekt på at abortloven § 2 tredje ledd bokstav c har eit «diskriminerande element», og at det er viktig å byggje ei «barriere» mot «sorteringssamfunnet». Kan eg invitere statsministeren til å forklare kvifor ho meiner at kvinner som ser seg nøydde til å ta seinabort på grunn av alvorleg sjukdom hjå fosteret, altså ein sjukdom som vil kunne prege barnet og familien resten av livet, ber eit ansvar for å ha bidrege til sortering?»
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2018-11-14:
Eg takkar for svaret. Eg vil minna statsministeren om at denne situasjonen er skapt fordi statsministeren sjølv har invitert til ein debatt om dette. Det er ikkje opposisjonen eller andre parti som har gjort det. Det er heller ikkje kvinner som har bedt om denne debatten, det er statsministeren som har opna for han. Konsekvensen er at spørsmåla vert reiste her. Sidan statsministeren legg så stor vekt på at dagens regjering ikkje ønskjer å endra abortloven – det er ingen planar om å gjera det i dagens regjering, slik som ho seier det, det er Høgres partileiar som vil det – vil eg gjerne spørja: Kva er grunnen til at dagens regjering meiner at abortloven står best slik som han står no?
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2018-11-14:
Eg registrerer at me ikkje får ei politisk forklaring på kvifor dagens regjering meiner at abortloven står best slik som han gjer no. Det me får, er ei praktisk forklaring om at det ikkje var eit tema i forhandlingane. Det må naturleg nok bety at når det no har vorte eit tema for ei mogleg forhandling, er statsministeren villig til å forhandla om det. Eg tek statsministeren på alvor. Ho seier at ho vil byggja ein barriere mot sorteringssamfunnet. Samtidig seier ho òg til representanten Lysbakken at ho ikkje vil gjera endringar i abortloven som har praktisk betyding. Då er spørsmålet mitt: Korleis har statsministeren då bygd ein barriere mot sorteringssamfunnet – viss endringane ikkje har praktisk betyding?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2018-11-14:
Jeg er glad for – til tross for alle de formelle innvendingene fra statsministeren mot at hun faktisk er her – at hun er her. Hun sier at de signalene politikerne sender, har betydning. Når statsministeren i Norge sender signal om at hun er åpen for å snakke om endring i abortloven, er det viktig hvilke signaler det er, og at det blir debatt. Men representantene fra regjeringspartiet vil jo ikke ta debatten. Likestillingsministeren vil ikke snakke, Høyre-kvinnene vil ikke snakke. Jeg er glad for at hun er her, og jeg er glad for at hun tar anledningen til å svare, og så får hun også svare som statsminister. Jeg har hørt fra Høyre-ledere tidligere som har vært statsministere, at de har byttet mellom de rollene, men når hun er statsminister, må hun tas på alvor. Mitt spørsmål er, tilbake til usikkerheten som er reist om konsekvensen av det man kan se for seg i forhandlinger: «I presseoppslag før KrFs landsmøte har vi lest at statsminister Solberg åpner for å gi KrF støtte til lovendring som omfatter retten til abort på grunnlag av abortloven § 2 tredje ledd bokstav c. Mens tillitsvalgte i KrF har vært tydelige på at KrF forventer at færre skal få innvilget abort, har statsministeren sagt at kvinners rettigheter ikke skal svekkes. Kan statsministeren avklare om en regjering ledet av henne vil foreslå lovendringer som fører til at kvinner som med dagens lovverk får innvilget abort, ikke vil få det?»
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2018-11-14:
Jeg må bare presisere at innledningen til mitt spørsmål nok ikke var helt etter manus, men spørsmålet er ordrett det jeg har stilt, og som hun har forberedt, og som hun også har svart på. Erna Solberg argumenterer for å åpne for å endre loven, men resultatet skal altså ikke bli at antall aborter går ned. Representanten Ropstad sier at han ikke venter en nedgang i antall senaborter, men at fjerning av § 2c vil virke holdningsskapende over tid. Vi er da over på begrepene «holdningsendring» og «holdningsskapende» som følge av å endre denne paragrafen, og som jo i dag åpner for å få innvilget abort forårsaket av et foster som er alvorlig sykt. Om man fjerner § 2c, må flere kvinner med alvorlig syke fostre møte i nemnd, og der må de i større grad fortelle om sine personlige utfordringer, og legene i nemnd må bruke mer skjønn for å opprettholde det statsministeren sier – aborttallene skal ikke ned. Alt dette settes altså i gang for å bidra til en holdningsendring. Mitt spørsmål er da: Mener statsministeren at det er grunn til å kritisere holdningen til kvinner som i dag søker om abort etter abortloven § 2c?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2018-11-14:
Jeg vil for min del si at jeg avviser argumentet om at dette er en diskriminerende formulering. Det er ikke nevnt en enkelt sykdom i den paragrafen, og det var det svaret jeg også ga. Jeg viste til praksis. De som tar disse avgjørelsene i nemnd, gjør kompliserte vurderinger, og de tar ikke lett på den oppgaven. Hvis det er noe som er diskriminerende i forbindelse med dette, gjelder det jo alle de foreldrene som lever med barn – som har født barn og tatt den beslutningen – med alvorlige sykdommer og som er sterkt pleietrengende, og som opplever at de stanger hodet i veggen mot et offentlig system hvor de får sene svar, dårlige ordninger og lite/mangelfull hjelp. Det er der vi må sette inn tiltak hvis vi skal rette opp det som er diskriminerende. Da vil jeg spørre statsministeren: Hadde det ikke vært bedre å gjøre foreldre trygge på at samfunnet faktisk stiller opp for familier med alvorlig syke barn, fremfor å legge opp til et spill om abortloven? Og hadde det ikke da vært viktigere f.eks. å ikke gjøre endringer i pleiepengeordningen og heller styrke de ordningene som gjør det mulig å ta vare på barn, med de behovene de har?
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-11-14:
Spørsmålet mitt til statsministeren er følgende: «Antallet barn som fødes med Downs har vært stabilt de siste 15 årene. Bruken av uttrykket «downs-paragrafen» om abortloven § 2 tredje ledd bokstav c startet i oktober 2018. Statsministeren har selv brukt dette begrepet. Før høsten 2018 ble uttrykket nesten ikke brukt. Mener statsministeren at en slik merkelapp brukt om en nøytral paragraf som favner en mengde sykdommer, øker eller minker stigmatiseringen av personer med Downs?»
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-11-14:
Jeg er glad for det siste statsministeren sier, men jeg vil også påpeke at § 2c inneholder et objektivt kriterium om alvorlig sykdom, som har vist seg å dekke tusenvis av ulike situasjoner. Bruken av uttrykket «downs-paragrafen stammer nesten utelukkende fra de siste ukene, og både statsministeren og helseministeren har bidratt til å spre det. Det er mange som har reagert på dette, og jeg vil oppfordre til å lytte til disse reaksjonene. I VG skriver Jan Inge Kvamme, far til en sønn med Downs syndrom, at han mener det er sterkt misvisende å kalle § 2c downs-paragrafen. Silje Lundberg, som er søster til Oda, sa til NRK tidligere i uka: «De sier på en måte at folk med downs har sin egen paragraf, og det er stigmatiserende.» Det er også fagfolk som peker på at det er feil å bruke begrepet. Til NRK Troms sa helseministeren på mandag følgende: «Vi har forståelse for at noen reagerer på at dette begrepet brukes, og er enige i at i vanskelige etiske debatter som denne bør alle parter forsøke å bruke moderate uttrykk.» Mener statsministeren at uttrykket «downs-paragrafen» i denne sammenhengen er et moderat uttrykk i en følelsesladet debatt?
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-11-14:
Jeg synes det er interessant at statsministeren lar seg opprøre av at en representant i Dagsnytt atten har brukt uttrykket «feilinformere», men ikke viser den samme antydningen til selvkritikk som helseministeren tidligere i uka antydet overfor NRK. Og statsministeren bruker uttrykket «sorteringssamfunnet» også i dag. Jeg er enig med Høyres stortingsrepresentant Astrid Nøklebye Heiberg, som bl.a. på Høyres landsmøte i 2013 reagerte svært negativt på det uttrykket. Antall barn med Downs syndrom som fødes, har vært stabilt de siste 15 årene. Antallet levendefødte barn med Downs syndrom har økt med 30 pst. fra 1970 og fram til i fjor, ifølge Tilde Broch Østborg ved kvinneklinikken ved Stavanger universitetssjukehus. Likevel gjøres dette altså til en sak om sorteringssamfunn og downs-paragrafer. Dette mener jeg – når man bruker ord som «sorteringssamfunn» eller «downs-paragrafen» – i praksis er å legge et veldig stort ansvar for å unngå såkalt sortering på den enkelte kvinne og den enkelte familie. Jeg lurer på om ikke statsministeren mener at den riktige enden å starte i er å legge forholdene til rette for disse familiene, i stedet for å bruke den typen uttrykk for å legitimere en endring i abortloven.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-11-14:
Formålet med redusert elavgift til store datasentre er at det skal være attraktivt å etablere slik virksomhet i Norge, herunder for internasjonale aktører. Sverige, Finland og Danmark har lignende fritak, med noe forskjellig avgrensning og satser. Selv om vi så langt ikke har fått noen av de store, internasjonale datasentrene hit til landet, har det kommet og er på vei en rekke etableringer av datasentre som er store etter norsk målestokk. Norske selskaper og kommuner står bak mange av datasentrene, og flere av dem er planlagt etablert i distriktene. Skattedirektoratet har i en uttalelse 27. juni 2018 kommet til at kraft til utvinning av kryptovaluta i et datasenter kan ha rett til redusert elavgift. Finansdepartementet ba 21. september 2018 Skattedirektoratet om å utrede om det er mulig og hensiktsmessig å avgrense den reduserte satsen slik at kraft til utvinning av kryptovaluta må betale ordinær sats. Skattedirektoratets utredning ble mottatt av Finansdepartementet 31. oktober i år. Skattedirektoratet har kommet til at det er mulig å endre avgiften slik at kraft til utvinning av kryptovaluta ikke gis redusert sats. Skattedirektoratets «løsning» innebærer at alle datasentre som i større eller mindre utstrekning utvinner kryptovaluta, må betale full sats for alt kraftforbruk i datasenteret, dvs. også for kraft til «vanlig» lagring og prosessering. Skattedirektoratet har i sin utredning ikke vurdert alternativer for å avgiftslegge kun kraftforbruk til utvinning av kryptovaluta med ordinær sats. Jeg vil vurdere om redusert elavgift for store datasentre med unntak av kryptovaluta kan innrettes enda mer målrettet, før regjeringen eventuelt foreslår endringer.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-11-14:
La meg først minne representanten Gjelsvik om at regjeringen i sitt forslag til statsbudsjett for 2019 har foreslått å redusere elavgiften. Når det er sagt, er det jeg som har tatt initiativet til å få Skattedirektoratet til å gjøre denne vurderingen – om det er mulig å skille mellom de generelle lettelsene til datasentre og kryptovaluta. Og som jeg sa i mitt forrige svar: Vi gjør nå ytterligere vurderinger av det svaret vi har fått fra Skattedirektoratet, før vi eventuelt tar stilling til å gjøre noe mer.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-11-14:
Jeg mener det er helt feil å påstå at jeg har slept beina etter meg. Men la meg begynne med å si at det er villet politikk fra regjeringens og stortingsflertallets side å ha redusert elavgift for å legge til rette for store datasentre. Det er altså villet politikk. Som jeg sa i mitt første svar på spørsmålet fra representanten Gjelsvik, er det slik at Skattedirektoratet i sin utredning ikke har vurdert alternativer for å avgiftslegge kun kraftforbruk til utvinning av kryptovaluta. Det er et forhold som jeg nå ser nærmere på – om vi kan innrette dette mer målrettet, før vi eventuelt foreslår endringer.
Marius Meisfjord Jøsevold (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-14:
«Foreldre med barn som f.eks. har en utviklingshemming, og som trenger en skolefritidsordning også etter 4. klasse, må mange steder betale for dette, selv om de åpenbart har behov for det. De får da en stor ekstraregning som familier med funksjonsfriske barn ikke får. Mener statsråden det er rettferdig?»
Marius Meisfjord Jøsevold (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-14:
Takk for statsrådens svar. For barn med særskilte behov vil SFO ha stor betydning for hva slags skolehverdag dette barnet har. I en situasjon med ulike tilbud i ulike kommuner ser statsråden at en dyr og lite tilrettelagt SFO-ordning vil ha betydning for skoledagen til barn med særskilte behov og være avgjørende for en likeverdig skolegang?
Marius Meisfjord Jøsevold (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-14:
Jeg takker fortsatt statsråden for svaret, men hver høst starter cirka 65 000 nye elever i 1. trinn, og av disse har mellom 1 og 3 pst. særskilt store behov. Flere risikerer å miste nødvendig bistand store deler av skoledagen. Fra barnehagen har svært mange hel stilling med assistent, både spesialpedagogisk støtte og assistent for å bistå barnet. I SFO-tiden er det ikke en slik rett. Som statsråden selv var inne på, har Stortinget bedt regjeringen om å legge fram en egen melding om skolefritidsordningen. Vil forslaget til nasjonale retningslinjer som sikrer likeverdighet i form av foreldrebetaling og rett til spesialpedagogisk støtte og assistent, være aktuelt for statsråden å fremme i denne forbindelse?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2018-11-14:
Det spørsmålet som tas opp her, er en viktig problemstilling, nemlig hvordan vi kan legge til rette for barn og familier som har spesielle behov eller utfordringer. Barnehage, skole og SFO er åpenbart viktig for å gi barn og unge en god start. SFO er en viktig del av hverdagen for mange barn og avgjørende for at foreldre skal kunne være i fulltidsjobb. SFO er likevel lite regulert, både på innhold og på hvilken pris kommunene kan kreve. Opplæringsloven § 13-1 gir kommunen en plikt til å tilby skolefritidsordning for elever på 1.–4. trinn og for elever med særskilte behov på 5.–7. trinn. Det er ikke regulert en plikt å tilby SFO for høyere årstrinn. Det er opp til hver enkelt kommune å bestemme om de likevel ønsker å tilby dette. Kommunene kan kreve at utgiftene til skolefritidsordningen dekkes gjennom foreldrebetalingen. Egenbetalingen er begrenset til å dekke kommunens utgifter. En del kommuner opererer med redusert pris ved lav inntekt i familien. Noen kommuner har friplasser i SFO, f.eks. på 5.–7. trinn for barn med varig funksjonshemming. Men også dette er det opp til kommunene å vurdere, og det er variasjon kommunene imellom. Helse- og omsorgstjenesteloven regulerer kommunenes ansvar for helse- og omsorgstjenester. I anmodningsvedtak nr. 906 fra 12. juni i år ber Stortinget regjeringen gi en vurdering av i hvilken grad det er opplæringsloven eller lov om helse- og omsorgstjenester som skal dekke tjenester som SFO-tilbudet etter skoletid, fra 4. årstrinn til og med videregående skole. Stortinget ber også regjeringen legge frem en stortingsmelding om sikring av utviklingshemmedes menneskerettigheter. Vurderingene Stortinget har bedt om, kan gjelde både innhold, egenbetaling og lovverk. I regjeringens plattform står det bl.a. at vi vil innføre ordninger med redusert foreldrebetaling og gratis halvdagsplass i SFO, tilsvarende ordningen i barnehage for barn av foreldre med lav inntekt. Det står også at vi vil styrke kvaliteten i SFO gjennom utarbeidelse av en nasjonal mal for lokale rammeplaner, og at vi vil legge til rette for samarbeid mellom kulturskole, skolefritidsordning og frivilligheten. Dette følger vi nå opp. Kunnskapsdepartementet vil legge frem en stortingsmelding om tidlig innsats og inkluderende fellesskap høsten 2019. Skolefritidsordningen vil være et sentralt tema i denne stortingsmeldingen. Meldingen tar også tar sikte på å utkvittere anmodningsvedtak nr. 65 fra 22. november 2016, der Stortinget ber regjeringen gjennomføre en nasjonal evaluering av skolefritidsordningen og følge den opp i stortingsmeldingen.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2018-11-14:
Jeg ser absolutt at det er relevant, det representanten spør om, og at det er forskjeller mellom kommunene. Men det er også en avveining vi som nasjonale politikere må gjøre: Hvor mye skal være nasjonal styring, og hvor stort handlingsrom skal det være for den enkelte kommune for å tilpasse tilbudet til lokale behov? Som kunnskapsminister er jeg særlig opptatt av at både barnehager, skoler og SFO skal være inkluderende, at vi skal tenke integrering, og at vi skal legge til rette for barn fra lavinntektsfamilier. Vi vet at SFO er viktig i et inkluderingsperspektiv, og det er viktig for meg at barn ikke stenges ute fra SFO på grunn av foreldrenes økonomi.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2018-11-14:
Det er ikke vanlig at man forskutterer en stortingsmelding nesten et år før den skal legges frem, men jeg kan forsikre representanten om at dette er problemstillinger vi er svært opptatt av. Spørsmålet om personlig assistanse reguleres og er et ansvar som ligger under Helse- og omsorgsdepartementet, og det er spørsmål som helseministeren og jeg vil se på i fellesskap. Vi må legge til rette for at SFO er inkluderende, at man legger vekt på inkludering, og at man inkluderer barn fra familier med lav inntekt. Så er spørsmålet hvor langt man skal gå i å regulere dette og ha nasjonale krav. Da kan det nok hende at representantens parti og mitt parti er litt uenige. Jeg mener det må være et stort handlingsrom for kommunene, men vi må også peke en tydelig retning, slik at kommunene ser at dette er et område hvor det må tenkes inkludering og også må tenkes kvalitet i innhold.
Bengt Fasteraune (Senterpartiet), 2018-11-14:
«I NTP slo Stortinget fast at InterCity skulle bygges ut med dobbeltspor til Lillehammer innen 2034. Senere har Jernbanedirektoratet skjøvet dette i det blå med sitt handlingsprogram. I årets statsbudsjett sto det heller ikke noe om videre planlegging til Lillehammer. Hva er regjeringa sin plan for utbygging og planlegging videre nordover fra Hamar?»
Bengt Fasteraune (Senterpartiet), 2018-11-14:
Tusen takk. Det er godt å høre. Togstrekningen mellom Hamar og Lillehammer er den strekningen i landet som har dårligst kapasitet. Det går ut over både regularitet og framkommelighet for persontog og godstog. Samferdselsdepartementet har i tillegg bedt Jernbanedirektoratet utrede to timers frekvens på strekningen Oslo–Trondheim, som også kan få en følge her. I Jernbanedirektoratets vedtatte handlingsprogram står det bl.a. følgende vedrørende intercity og Dovrebanen: Strekningen Venjar–Eidsvoll–Langset har byggestart i 2018 og er planlagt ferdigstilt i 2023. Strekningen Kleverud–Sørli–Åkersvika skal være ferdigstilt i 2026. Strekningen Åkersvika–Brumunddal er lagt inn med planmidler i første seksårsperiode, og i tillegg er det lagt inn 140 mill. kr på strekningen Brumunddal–Moelv for å forberede dobbeltsporbygging samtidig med bygging av ny E6. Hvorfor har man, ut ifra det statsråden sier, ikke bare iverksatt det som allerede står i handlingsprogrammet?
Bengt Fasteraune (Senterpartiet), 2018-11-14:
Jeg forventet i og for seg et svar som var noe liknende som det statsråden nå ga, men i henhold til forslaget til statsbudsjett planlegges det for ferdigstilling av dobbeltspor til Hamar, Åkersvika, i 2026, ikke i 2024, som tidligere forutsatt. Heller ikke i 2019 foretar man oppstart av den planlagte parsellen Kleverud–Sørli, men sier i stedet at hele parsellen Kleverud–Sørli–Åkersvika, altså Hamar, skal ses i en sammenheng. Noen vil se på dette som at man utsetter prosjektet. Stortinget vedtok, i forbindelse med behandlingen av Nasjonal transportplan, utbyggingen av intercity, som vi har snakket om. Og det jeg har fått tilbakemelding om, er at Bane NOR bl.a. sier at hvis de skal klare å få det ferdig i 2034, må planleggingen starte nå. Politikere i Oppland – i og for seg også jeg selv – mener at dette er litt bekymringsfullt. Mitt spørsmål er: Vil statsråden bidra til at Jernbanedirektoratet gir Bane NOR midler for oppstart av nødvendig planlegging for strekningen Brumunddal–Moelv for å forberede dobbeltsporbygging samtidig med bygging av ny E6? I handlingsprogrammet skal godsterminalen på Rudshøgda etableres. Er statsråden enig i at dette må planlegges samtidig?
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-11-14:
I NTP 2018–2029 har regjeringa skildra korleis jernbanen skal vidareutviklast i den komande tolvsårsperioden. I NTP er det ikkje lagt opp til å ferdigstille ytre intercity i første planperiode. Det er for jernbanesektoren likevel sett av 200 mill. kr til planavklaring og betre undergang for jernbanen i samband med bygging av ny E6 i første periode. Strekninga er prioritert med byggjestart i andre del av NTP. Det går framleis føre seg eit arbeid med å nå målsetjingane i Nasjonal transportplan for strekningane nord for Hamar. Løyvingsforslaget for 2019 vil ikkje påverke moglegheita for ferdigstilling av ytre intercity i tråd med ambisjonane i Nasjonal transportplan. Gjennomføringa av prosjektet må elles vurderast i samanheng med andre prioriteringar i dei årlege budsjettprosessane. Per dags dato er det ingenting som tyder på at ferdigstilling av ytre intercity på Dovrebanen til Lillehammer vert utsett utover det som ligg til grunn i Nasjonal transportplan.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-11-14:
Det er mogleg at det var slik, då Senterpartiet sat i regjering sist, at det var underliggjande verksemd som styrte departementet. I vår regjeringsperiode er det departementet som styrer den underliggjande verksemda. Det betyr at vi prioriterer pengane først for å få aktiv utbygging av intercity, i tråd med dei planane som er lagde. Det gjer f.eks. at vi i budsjettforslaget for 2019 brukar betydelege ressursar på å forbetre kapasiteten på Vestfoldbanen. Den sikraste måten å sørgje for at vi når målsetjingane vi har i Nasjonal transportplan om ein ferdig utbygd ytre intercity, er at vi held tempoet oppe for realisering av prosjekta. Det gjer vi under denne regjeringa. I budsjettforslaget for 2019 aukar vi satsinga på jernbanen med nesten 9 pst. Det er takka vere betydeleg innsats på konkrete prosjekt og for optimal framdrift og rasjonell gjennomføring at vi er i stand til å byggje ut intercity i tråd med dei planane vi har lagt.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-11-14:
Det er veldig bra at Senterpartiet no begynner å ta til orde for ei samanhengande og heilskapleg utbygging av infrastruktur. Det er nye tonar frå Senterpartiet. Dei har aldri praktisert det når dei har styrt, men eg er veldig glad for at det no er signala. Det skal vi ta med oss i det arbeidet vi skal ha vidare. Vi planlegg no intercity-gjennomføringa og har i dag stadfesta at den planframdrifta vi har, dei pengane som ligg i Nasjonal transportplan, og for så vidt også det underlagsmaterialet som underliggjande verksemder på eigen kjøl førebur, og som heller ikkje er godkjend av departementet, bidreg til at vi kan ferdigstille intercity-utbygginga innan den fastsette fristen, 2034, slik Stortinget føreset. Det meiner eg er svaret på spørsmålet som representanten Fasteraune har stilt. Korleis vi skal kome oss dit? Det skal vi gjere så heilskapleg som mogleg. Det betyr at vi skal planleggje i tråd med det som trengst med tanke på planleggingstempoet, for å realisere på dei tidspunkta vi skal. Det skal eg sørgje for i det vidare arbeidet.
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-14:
«Statsministeren har åpnet for å svekke abortloven, og selv om det ikke ligger noe konkret forslag på bordet, har det kommet en rekke antydninger om innhold. En av svekkelsene av abortloven som har vært lansert, er at bare fostre som «ikke er levedyktige», skal omfattes av abortloven. Fra faglig hold er det stor uenighet om hvordan det skal defineres. Hvordan definerer statsråden «ikke levedyktig» om foster?»
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-14:
Takk for utfyllande svar, men eg lurar òg på korleis statsråden ser føre seg at ein eventuell ny og strengare avgjerdsprosess kan gå føre seg, og om det i det heile kan verta noko ryddigare enn om mor i større grad tek den avgjerda sjølv.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-14:
Jeg vil understreke at regjeringen ikke har et arbeid på gang med å endre dagens abortlov, og også vise til de premissene for svarene på disse spørsmålene som statsministeren gjentok i flere runder tidligere i denne spørretimen. De samme premissene gjelder også for mine svar i resten av de spørsmålene som kommer om dette temaet. I den politiske debatten som har gått mellom partiene de siste ukene, har statsministeren, som Høyres leder, åpnet opp for å forhandle om to områder i abortloven i eventuelle regjeringsforhandlinger med Kristelig Folkeparti: fosterreduksjon og det som oppleves som et diskriminerende element i § 2c. Sist vi hadde en offentlig debatt om § 2c, fremmet Arbeiderpartiet en grov påstand om at Høyre ville tvinge kvinner til å føde barn uten hjerne. Derfor har det vært viktig for meg å være tydelig på at ingen skal tvinges til å bære fram barn som ikke er levedyktige. Dette vil imidlertid ikke være det eneste kriteriet som gir grunnlag for abort etter tolvte uke. Ikke minst mener Høyre at i de tilfeller det skal gjøres endringer, må kvinnens egen vurdering tillegges mer vekt. Dette vil i sum – som det også kom fram fra Erna Solberg i Debatten 1. november – bety at i praksis vil kvinnene som søker abort etter tolvte uke, i like stor grad som i dag bli innvilget det i framtiden.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-14:
Jeg oppfatter at representantens spørsmål gjelder abortloven § 2c, om abort etter grensen for selvbestemt abort. Heller ikke etter dagens abortlov er det kvinnen selv som tar den type beslutninger, det er beslutninger som også i dag tas i nemnd. Det vi da vil diskutere, er hvilke kriterier som skal ligge til grunn for nemndbehandlingen. Der har Høyre sagt veldig tydelig, som et klart premiss, at skal vi kunne være med på endringer for å ta vekk det som i dag oppleves som den diskriminerende delen av § 2c, vil det samtidig måtte innebære at kriteriene styrkes når det gjelder vektleggingen av kvinnens vurdering av egen situasjon.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-14:
Det er riktig at testen NIPT er godkjent av Helse- og omsorgsdepartementet som en sekundærtest for påvisning av kromosomavvik hos foster. Et viktig hensyn bak de norske retningslinjene for fosterdiagnostikk er å verne mot sorteringssamfunnet. Jeg mener det er viktig å sørge for at vi har et samfunn hvor det er plass til alle. Vilkårene som er satt for bruk av NIPT, vil bygge opp under dette hensynet. Formålet med innføringen av NIPT er begrunnet i å unngå unødvendige fostervannsprøver eller morkakeprøver. Disse prøvene medfører risiko for spontanabort. Ved å ta i bruk NIPT reduserer vi behovet for slike prøver og dermed risikoen for spontanabort. Det er viktig at NIPT-tilbudet holder høy kvalitet, og helseregionene har gjennomført et omfattende arbeid med en internasjonal anskaffelse i regi av Sykehusinnkjøp. Helseregionene har informert om at leverandør er valgt, og det er utarbeidet informasjon om tilbudet. Den praktiske delen med å sikre forsendelse av prøver og detaljer i logistikken ved forsendelse av prøver er nylig testet ut. Etter den informasjon jeg har mottatt, er det grunn til å tro at NIPT som del av tilbudet innen fosterdiagnostikk – for å kunne redusere unødvendig bruk av fostervannsprøver og morkakeprøver – kan være på plass innen utgangen av 2018.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-14:
Ja, jeg vil vise til mitt svar der regjeringens begrunnelse for innføringen av NIPT er veldig klart knyttet til formålet om å redusere behovet for unødvendige fostervannsprøver og morkakeprøver som gir økt risiko for spontanabort. Formålet er ikke f.eks. å finne flest mulig barn eller foster med kromosomavvik, representantens inngang til dette vil endre formålet fundamentalt. Det er heller ikke korrekt som representanten sier, at KUB-testen ikke har noen verdi i seg selv. KUB-testen avdekker mer enn trisomier, f.eks. større misdannelser som foster uten hjerne, hvor langt svangerskapet er kommet, eller tilstand som krever spesiell oppfølging under svangerskapet, f.eks. tvillinger med felles morkake. NIPT-prøven kan kun avdekke trisomier, så KUB-testen har en selvstendig medisinsk begrunnelse.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-14:
Jeg må innrømme at jeg ikke kjenner til at jeg har lovet at dette skulle komme tidligere. Jeg tror vi har vist til den prosessen som er i helseregionene, det er de som har ansvaret for anskaffelse av denne typen tester. Det jeg har gjort, er å godkjenne bruken av testen, men da med det klare formålet at hensikten med å innføre denne testen i Norge er å redusere behovet for unødvendige morkakeprøver og fostervannsprøver som gir økt risiko for spontanabort. De kvinnene som i dag har rett til fosterdiagnostikk, får innfridd den rettigheten gjennom testene som er tilgjengelig i dag, og i de tilfellene vil det være morkakeprøver og fostervannsdiagnostikk som er alternativet fram til NIPT-testen er tilgjengelig.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-14:
Diskriminering har alltid blitt forsvart ved å trekke fram én egenskap ved et menneske eller grupper av mennesker. Én enkelt egenskap brukes for å definere noen ut av majoritetens rettigheter og lover, definere folk til ikke lenger å ha universelle menneskerettigheter eller egge til mobbens hat. Én enkelt egenskap brukes til å redusere eller utslette menneskeverdet. Dette er universelt. Egenskapen kan være kjønn, hudfarge, etnisitet, seksuell legning, funksjonshemning eller et ekstra kromosom. Det er ikke alltid at samtiden har forstått at minoriteten har blitt diskriminert. Da Rosa Parks nektet å reise seg og gi fra seg setet på buss nr. 2857, var det ikke fordi hun var sliten i bena, eller at hun ikke kom seg hjem med bussen. Hun var lei av å bli behandlet som en annenrangs borger. Da mange av oss sloss for felles ekteskapslov, var det ikke fordi partnerskapsloven ikke hadde de samme juridiske rettighetene. Det var fordi vårt forpliktende kjærlighetsliv ble annenrangs gjennom at den ble regulert i en egen lov. Det at vi elsket en av samme kjønn, var egenskapen som begrunnet at vi måtte ha en egen lov. Derfor forstår jeg at mennesker med et ekstra kromosom opplever det som diskriminerende at vi har en lov som betyr at denne egenskapen i seg selv gir grunnlag for abort etter grensen for selvbestemt abort. Jeg ga utrykk for en felles erfaring i å ha opplevd hvordan lover kan diskriminere ut fra én enkelt egenskap ved oss som mennesker. Det er erfaringer som gjør at det går en linje mellom borgerrettighetskampen i USA, likestillingskampen, kampen for homofile og lesbiskes rettigheter og funksjonshemmedes kamp mot diskriminering og for et universelt utformet samfunn.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-14:
Det svarte jeg på i det foregående spørsmålet. Jeg har selvfølgelig aldri gjort den typen sammenlikning, det blir helt absurd å påstå. Dette handler om å oppleve diskriminering, og det har jeg svart på.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-14:
Jeg anbefaler representanten Øvstegård å vente på referatet fra spørretimen og der lese mitt svar på spørsmålet på nytt, for det er akkurat det samme spørsmålet, og det har jeg svart på.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-14:
Vi ser heldigvis at bruken av disse sengene går opp. Det synes jeg er gledelig. Representanten Toppe har et veldig klart og godt poeng om at den gangen den forrige regjeringen gjennomførte samhandlingsreformen, ble disse sengene finansiert gjennom å trekke ut penger fra sykehusene. Vi hadde de første årene et svært lavt belegg på disse sengene. Det er grunn til å tro at det også skapte utfordringer for sykehusene. Jeg opplever imidlertid at bruken nå øker. Det tror jeg er positivt. Jeg tror det er riktig at vi har et øyeblikkelig døgntilbud i kommunene for pasienter som har behov for å ha en større trygghet rundt seg, og som det samtidig vil være en ganske stor belastning for å bli sendt på sykehus. Vi jobber nå med en ny helse- og sykehusplan. I det arbeidet ser vi også på hvordan vi i enda større grad skal få til et bedre samarbeid mellom kommunene og sykehusene.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-14:
Til det første spørsmålet: Vi har gjort en del arbeid, som jeg også har svart representanten på tidligere, for å se på hvordan vi kan utvide den praksisen som er i kommunene, i de ulike kommunale tjenestene, og gjøre den tellende. Jeg klarer ikke på stående fot akkurat å svare på det konkrete spørsmålet, men det kan jeg eventuelt komme tilbake til. Jeg opplever vel, når det gjelder det andre spørsmålet, at det er en viss variasjon i kommunene. Noen kommuner bruker også disse plassene for pasienter som er kommet ut av sykehuset. Jeg tror det er klokt at den vurderingen gjøres lokalt, i kommunen. I de aller fleste tilfellene vil det være det beste for pasienten å komme hjem når en har vært på sykehus, men det er en medisinsk vurdering. Jeg opplever at kommuner allerede i dag gjør dette.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-14:
Nå blir dette litt som hva representanten Toppe og jeg hører når-vi-er-ute-og-reiser-fakta. Det er ikke akkurat vitenskap. Når jeg er ute og reiser, får jeg litt av den motsatte beskjed, nemlig at mange synes det har gått overraskende bra. Mange som var skeptiske, er blitt mer positive. Jeg tror nok at sannheten er begge deler. På dette området, som på de fleste andre områder, tror jeg vi vil oppleve at det er variasjon kommunene imellom. Fra vår side bygger vi opp den kommunale kompetansen innenfor områdene rus og psykisk helse, som vi gjør med satsingen på psykologer og på opptrappingsplanen på rusfeltet, men det er den enkelte kommune som har ansvaret for at det er god nok kompetanse også på disse områdene i dette tilbudet. Jeg er nok der at jeg fortsatt er veldig bestemt på at det vil være feil å si at dette tilbudet ikke skal gjelde for disse pasientgruppene, fordi mange pasienter har sammensatte lidelser. Det å bli ekskludert fordi en har en psykisk sykdom eller rusavhengighet, mener jeg vil være feil.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-14:
Jeg vil gjerne understreke at regjeringen ikke har et arbeid på gang med å endre dagens abortlov, og viser til de premissene som statsministeren trakk opp innledningsvis for både sine og mine svar i denne spørretimen på disse spørsmålene. Jeg trenger ikke å gjenta dem. Jeg godtar ikke representantens premiss om at eventuelle endringer i abortloven § 2c vil innebære økt sosial ulikhet. § 2c oppleves i dag av mange som en diskriminerende del av abortloven, fordi den gir en ubetinget rett til abort dersom fosteret f.eks. har Downs syndrom. Å fjerne § 2c er ikke Høyres politikk, selv om vi har ulike meninger om dette i partiet. Vi er derimot åpne for å forhandle om dette temaet, men da under noen klare forutsetninger. Jeg mener det er mulig gjennom forhandlinger å finne løsninger som fjerner det diskriminerende elementet i loven. Abortnemndene må legge mer vekt på kvinners vurdering av egen livssituasjon hvis de får ansvar for et barn med ekstra utfordringer, og kvinner skal selvsagt få ta abort i de tilfellene fosteret har en tilstand som er uforenlig med liv. Derfor vil dette i sum, slik som også Erna Solberg sa i Debatten 1. november, bety at i praksis vil kvinnene som søker abort etter tolvte uke, i like stor grad som i dag få innvilget det også etter disse eventuelle endringene, så lenge Høyres premisser legges til grunn.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-14:
Hennes premiss var jo at det ble gjort innstramninger som gjorde det vanskeligere for kvinner å få abort i Norge som følge av eventuelle endringer i § 2c. Jeg har i mitt første svar redegjort for hva som er Høyres premisser for å kunne gå inn i forhandlinger om dette. Dermed mener jeg at verken det med sosial ulikhet eller behov for å reise til utlandet vil være relevant, hvis resultatet av forhandlingene blir det som Høyre også har satt opp som et premiss for å kunne være med på endringer som innebærer at en fjerner det som mange opplever som den diskriminerende delen av loven.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-14:
Den overskriften er jo knyttet til et sitat lenger ned i saken der jeg nettopp er tydelig på at jeg ønsker færre aborter i Norge, men at det ikke skal skje gjennom innstramning av abortloven, men ved gjennomføring av andre tiltak. Det er grunnlaget for den overskriften. Så jeg tror det er en fordel om de som deltar i denne debatten, inkludert representanten, leser hele saken og ikke baserer sine spørsmål eller synspunkter på overskriften i saken.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-14:
I dette spørsmålet tegner representanten en karikatur av det som jeg har sagt i media. Jeg har selvfølgelig aldri ment at «alvorlig sykdom, som følge av anlegg, sykdom eller skadelige påvirkninger under svangerskapet» er sammenlignbart med homofili. Representanten tegner ikke bare en karikatur av det jeg har sagt, hun velger også å flytte inn i karikaturen og føre debatten derfra. Som jeg svarte representanten Freddy André Øvstegård, har diskriminering alltid blitt forsvart ved å trekke fram én egenskap ved et menneske eller ved en gruppe mennesker. Én enkel egenskap brukes for å definere noen ut av majoritetens rettigheter og lover, fra å ha universelle menneskerettigheter eller til å egge til mobbens hat. Én enkel egenskap brukes til å redusere eller utslette menneskeverdet. Dette er universelt. Egenskapen kan være kjønn, hudfarge, etnisitet, seksuell legning, funksjonshemning eller et ekstra kromosom. Det er ikke alltid at samtiden har forstått at minoriteten har blitt diskriminert. Da Rosa Parks nektet å reise seg fra sitt sete på buss nr. 2857, var det ikke fordi hun var sliten i beina, eller at hun ikke kom seg hjem med bussen. Hun var lei av å bli behandlet som en annenrangs borger. Da mange av oss, inkludert representanten, sloss for en felles ekteskapslov, var det ikke fordi partnerskapsloven ikke hadde de samme juridiske rettighetene. Det var fordi vårt forpliktende kjærlighetsliv ble annenrangs gjennom at det ble regulert i en egen lov. Det at vi elsker en av samme kjønn, var egenskapen som begrunnet at vi måtte ha en egen lov. Derfor forstår jeg at mennesker med et ekstra kromosom opplever det som diskriminerende at vi har en lov som betyr at denne egenskapen i seg selv gir grunnlag for abort etter grensen for selvbestemt abort. Jeg ga rett og slett uttrykk for en felles erfaring i å ha opplevd hvordan lover kan diskriminere ut fra en enkel egenskap. Det er denne erfaringen som gjør at jeg mener det går en linje mellom borgerrettighetskampen i USA, likestillingskampen, kampen for homofile og lesbiskes rettigheter og funksjonshemmedes kamper mot diskriminering og for et universelt utformet samfunn.