Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2022-03-01:
Det er litt spesielt i dag å skulle diskutere boikott av OL i Kina, litt fordi situasjonen i verden er som den er, men mest fordi OL faktisk er over, og den norske regjeringen var ikke til stede. Det skyldtes jo ikke boikott, men, som vi vet, at utenriksministeren hadde korona. Jeg er enig med forslagsstillerne i at det er grunn til å være kritisk til at autoritære regimer i større grad er dem som får store idrettsarrangementer, og at det brukes av ulike land for på en måte å renvaske seg selv, men ansvaret for å rydde opp i det ligger først og fremst hos idretten. Fra norsk side er det ingen tradisjon for diplomatisk boikott av OL eller andre store arrangementer. Tvert imot er det vanlig at Norge deltar, både for å støtte våre utøvere og for politiske samtaler. Det var planen at også det skulle finne sted i Beijing, hvor utenriksministeren skulle møtt sin kinesiske kollega. Jeg synes det var synd at vi ikke fikk til det møtet, for det tror jeg hadde vært et veldig viktig møte for å diskutere, med tanke på den verden som vi lever i akkurat nå, aktuelle sikkerhetspolitiske spørsmål, men også spørsmål relatert til den norsk-kinesiske relasjonen og selvsagt også menneskerettigheter. For det er grunn til å være svært bekymret for menneskerettighetssituasjonen i Kina, ikke minst situasjonen for uigurene og situasjonen i Hongkong. Det å snakke sammen er avgjørende for å få til forandring, og Norge vil bruke enhver mulighet til politiske samtaler, også om krevende temaer med folk man er uenig med. Politikken skal ikke styre idretten. Det klarer idretten veldig fint selv. Men det som er et eksempel på det motsatte, er skiavtalen som ble inngått av den forrige regjeringen. Der ble idretten brukt som et middel for politisk dialog, og mot idrettens vilje ble det besluttet å bruke spillemidler for å trene opp Kina til å gjøre suksess i skisport i OL i Beijing. Det var en avtale som ble signert av Norges ambassadør på vegne av Kulturdepartementet, og den forrige regjeringen har hatt svært vanskelig for å ta ansvar for den avtalen. Denne avtalen ble signert under Erna Solbergs ledelse og ble forvaltet av statsrådene Trine Skei Grande og Abid Raja. Derfor mener jeg at Venstres høye profil i denne saken blir litt hul når det nettopp var deres regjering som blandet sammen idrett og politikk. Det mener jeg er litt klassisk Venstre i disse sakene, hvor de er veldig høye og mørke i opposisjon, men gjør noe annet i regjering. Det samme ser vi i spørsmålet om frihandelsavtalen, som Venstre nå plutselig er blitt veldig sterk motstander av, når vi vet at den som ledet forhandlingene og forhandlet fram det som nå ligger, var statsråd Iselin Nybø. La meg avslutte med å si at idrett og politikk har fått en ny betydning den siste uken. Med Russlands folkerettsstridige krig mot Ukraina synes jeg det har vært fint å se hvordan norsk idrett selv tar ansvar og utestenger Russland fra en rekke idretter, som en protest mot de grusomme bildene vi nå ser rett foran øynene på oss. Jeg vil avslutte med å si at når man leser merknadene i saken, blir det litt spesielt i dag å se hvordan SV og Rødt bruker denne saken til å markere sin motstand mot NATO, når de skriver om hovedskillet i norsk politikk og om hvordan NATO er ansvarlig for folkerettsbrudd, drap på sivile og systematisk tortur av millioner av mennesker. Jeg skal ikke gjøre denne saken om til en NATO-debatt, men man kan jo lese igjennom merknadene og se om de treffer dagens situasjon veldig godt.