Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2010-10-04:
Jeg forventet at trontalen skulle gi klare og tydelige signaler om hvordan vi skal forbedre dagens eldreomsorg og ruste oss til den utfordringen som kommer når det blir enda flere gamle, syke og pleietrengende som vil ha behov for et godt tjenestetilbud. Igjen ble jeg skuffet over regjeringens manglende visjoner og handlekraft for å kunne møte de behovene dagens og framtidens syke gamle har og vil ha. Alt vi blir avspist med i trontalen, er setningen: «Eldre som trenger omsorgstjenester, skal ha et godt tilbud.» Hva ligger det egentlig i det? Hva sier det om kvalitet og omfang? Ingen verdens ting. Det minner til forveksling om det Gro Harlem Brundtland sa i valgkampen for 25 år siden: Vi lover en eldreomsorg som gjør det godt å bli gammel. I 1996 lovet Arbeiderpartiets sosialminister enerom på sykehjem til alle som ønsker det, og alle husker Jens Stoltenbergs uttalelse i valgkampen i 2005 hvor han sa at han ikke ville gi en krone i skattelette før det skinte av eldreomsorgen. Når så Stoltenberg ga vesentlige skattelettelser til de fagorganiserte gjennom økt fagforeningsfradrag, kan en lure på om regjeringen mener at det allerede skinner av eldreomsorgen i dette landet. Det er i så fall et syn jeg tror de er ganske alene om. Vi har hørt altfor mange tomme løfter og store innholdsløse ord fra Arbeiderpartiet. Den tapende part er igjen de gamle, syke og pleietrengende eldre. I en årrekke har vi vært vitne til svarteperspillet som foregår mellom den rike staten og landets kommuner. Kommunepolitikere, uansett parti, sliter med å oppfylle løfter sentrale politikere gir. Vi hører at kommunesektoren nærmest har doblet gjelden sin på syv år, og at den nå er oppe i formidable 190 mrd. kr. Mye av gjelden kommer som en direkte følge av alle statlige pålegg som det ikke følger penger med for å løse. Samtidig stiller også staten krav om budsjettbalanse og helst 3 pst. overskudd. Det siste er det de færreste kommuner som klarer å innfri. Sparekniven må fram, og ofte brukes ostehøvelen, noe som gjør at pleie- og omsorgssektoren blør mest. Sparekuttene går ut over tilbudet til gamle syke og andre pleietrengende. Dette er etter Fremskrittspartiets oppfatning direkte uverdig i et såkalt velferdssamfunn. Regjeringens ideologiske motforestilling mot å slippe både private ideelle og private kommersielle aktører til er medvirkende til at vi i realiteten har fått et klassedelt helsevesen, hvor de som kan betale for seg, får muligheten til det, mens andre er prisgitt en offentlig monopolleverandør og lange køer. Det er store problemer med å skaffe kvalifisert personell til kommunehelsetjenesten. Enkelte kommuner har opptil 80 pst. ufaglærte på sine institusjoner. Lav kompetanse fører bl.a. til overgrep, feilbehandling og passivisering. Syv av ti nordmenn er i dag redd for å bli pleietrengende her i landet. Frykten og prosentandelen blant dem som selv arbeider innen pleie og eldreomsorg, er trolig enda større. Slik kan vi ikke ha det. De gamle syke fortjener en helt annen trygghet og en forvissning om en livskvalitet og ivaretakelse av et menneskeverd som i dag i altfor liten grad står i fokus. Fremskrittspartiet skal når som helst sette seg ned med de øvrige partiene for å komme fram til nødvendige grep som kan gi en verdig eldreomsorg. Vi har skissert en rekke løsninger tidligere, og vi kom med innspill i forbindelse med samhandlingsmeldingen, men regjeringen har ikke vært villig til å lytte. Det som er helt klart, er at den medisinen regjeringen foreskriver, den virker ikke. En viktig faktor i dette er omsorgsarenaene. Omsorgsboliger har aldri klart å bli det de var tenkt å være, nemlig et reelt alternativ til sykehjem, hvor den enkelte skulle kunne velge boform og være sikker på at pleie- og omsorgstilbudet ble økt hvis behandlingsbehovet økte. Vi trenger derfor at det satses langt kraftigere på utbygging av sykehjemsplasser i dette landet. Når vi ser at stadig flere kommuner avhjemler sine sykehjem, og at nyetablering av sykehjemsplasser er nærmest fraværende, burde stormklokkene ringe i regjeringskontorene. Men der i huset lener de seg bare tilbake og overlater problemet til kommunene. Kommunenes gjeldssituasjon og manglende betjeningsevne er en vesentlig faktor for at det ikke etableres tilstrekkelig med sykehjemsplasser. Manglende økonomisk handlingsrom gjør at flere kommuner ikke har mulighet til å påta seg driftsoppgaver i form av flere sykehjemsplasser. Dette fører til at mange syke gamle ikke får eller vil få behandling på beste effektive omsorgsnivå. Fremskrittspartiet forventer at statsbudsjettet tar høyde for å rette opp i disse forholdene. Jeg har merket meg at enkelte rød-grønne politikere ikke lenger snakker om eldrebølgen, men om eldrebyrden, og framstiller det som om de gamle syke truer velferdssamfunnets eksistens. Jeg har også hørt byråkrater si at hvis en pasient er i live ett år etter at hun blir innlagt på sykehjem, er pasienten i utgangspunktet feilplassert. Slike uttalelser vil Fremskrittspartiet ta sterk avstand fra, men det er dessverre denne typen holdninger som gror fram som følge av regjeringens politikk og tilnærming til syke, pleietrengende gamle mennesker. Jeg forventer at jeg får et enstemmig storting til å slutte opp om Fremskrittspartiets forslag nr. 4 og 5. Det fortjener de som virkelig har bygd dette velferdssamfunnet.