Karianne O. Tung (Arbeiderpartiet), 2015-04-14:
I valgkampen 2013 lovte Høyre og nåværende helseminister Bent Høie at dersom de vant valget, skulle alle pasienter få gå til enhver privat klinikk for å bli behandlet og deretter kunne sende regningen til det offentlige. De kalte det fritt behandlingsvalg. I dag behandler vi lovforslaget om innføring av prestisjereformen. Ministeren har gjennom forslaget moderert seg noe. Regjeringen kaller fritt behandlingsvalg «en reform med tre søyler», hvorav to i hovedsak er en videreføring av tidligere politikk, men hvor man i større grad kjøper inn kapasitet fra private aktører når det er nødvendig. Disse delene er vi i Arbeiderpartiet for. Ressursbruken styres på denne måten fortsatt av og for fellesskapet som en del av den helhetlige sykehustjenesten og kan bidra til å ta unna køene. I tillegg gjennomfører regjeringen som en del av reformen forenklinger i pasientrettigheter som allerede er vedtatt i Stortinget. Også dette er uproblematisk. Men den siste – og mest omstridte – delen i reformen er den delen som innebærer at private helseinstitusjoner som oppfyller visse krav, skal få godkjenning til å konkurrere med offentlige sykehus om å tilby visse behandlinger, altså ikke som et supplement, men som en konkurrent. Godkjenningen skal forvaltes av Helsedirektoratet og innebærer ikke bruk av anbudskonkurranser. Innføringen av fritt behandlingsvalg har for oss fortsatt så store uavklarte spørsmål at det er vanskelig på flere områder å tolke konkret hvilke konsekvenser forslagene faktisk vil få. For eksempel skal man komme tilbake og utrede videre spørsmålet om prisen private skal få for hver behandling, noe som er helt avgjørende for hvor attraktiv ordningen blir for private kommersielle aktører. Videre er flere av tiltakene i den såkalte tredje søylen etter vår mening så mangelfullt utredet at Stortinget i praksis inviteres til å vedta en helsepolitisk forundringspakke som har uklare effekter for pasientene, men som vil bidra til mer byråkrati, økt usikkerhet for nødvendige investeringer i sykehusene og på sikt et mindre effektivt helsevesen. Forslagene innebærer oppbygging av et nytt stort godkjennings-, kontroll- og stykkprisbyråkrati. Alle høringsinstansene har advart mot dette. Ordningen vil videre innebære mindre helse per krone, fordi den undergraver anbudsprosessene i sykehusene. Når de som taper anbud, etterpå likevel kan levere behandlinger under ordningen med fritt behandlingsvalg, vil det over tid øke prisene, fordi anbudsrundene blir mindre viktige for de private aktørene. Dette er ikke pasientvennlig, dette er ikke å sette pasienten i sentrum; dette er å sette private kommersielle aktører i sentrum. Når finansieringen skjer som en slags overslagsbevilgning innenfor en rammebevilgning, gjør det økonomien i sykehusene våre mer ustabil. Når inntektene og utgiftene til sykehusene blir usikre, reduseres også investeringskraften i sykehusene. Det er en trussel mot nye bygg, nytt utstyr og nye behandlingsmåter. Arbeiderpartiets syn er at reformen derfor har potensial i seg til over tid å rokke ved grunnleggende forutsetninger for sterke offentlige sykehus i Norge, sterke offentlige sykehus nasjonen har bygd opp over årtier, sterke sykehus som på flere områder er blant verdens beste, men også sterke sykehus som har et betydelig forbedringspotensial. På meg virker det som om helseminister Høie – og som representanten Wilhelmsen Trøen fra Høyre nevnte – er mer opptatt av ideologi enn av å ta tak i det som reelt sett vil gjøre ting bedre for pasientene, som flere plasser innenfor rus og psykiatri, kveldsåpne poliklinikker på sykehusene, større IKT-investeringer, flere turnusplasser, flere spesialsykepleiere og andre fagarbeidere samt bedre organisering og pasientforløp. Alt dette er til beste for pasienten og har pasienten i sentrum. Noen har i dag sagt: Gratulerer med dagen! Jeg er dessverre mer tilbøyelig og fristet til å si om denne dagen: Kondolerer!