Carsten Dybevig (Høyre), 2002-12-09:
Internasjonale konvensjoner dissenterer for hvordan vi skal forholde oss til retten til å organisere oss. Vi har forpliktelser overfor FNs rasediskrimineringskonvensjon, som ettertrykkelig fastslår at rasediskriminerende organisasjoner skal forbys. På den annen side har Norge internasjonale forpliktelser i forhold til organisasjonsfrihet. Foreningsfrihet er nedfelt i EMK – Den europeiske menneskerettskonvensjon – artikkel 11 og i FN-konvensjonen om sivile og politiske rettigheter, artikkel 22. Det sier seg selv at retten til å ytre seg fullt ut vil kunne krenke FNs rasediskrimineringskonvensjon. Det blir derfor en pinlig nøyaktig grense som må tråkkes opp. Det blir ikke en sak om smak og behag, eller hva hver enkelt måtte ha av personlige følelser. Det må være en klar og forståelig skillelinje mellom hvor grensen går for hva som er rasisme. Loven mot rasistiske ytringer vil kun ha betydning hvis domstolene blir i stand til å kunne pådømme brudd på straffeloven § 135 a. I dag er loven utydelig og vag og vanskeliggjør domstolenes arbeid. Også grupper i befolkningen mener at ytringsfriheten blir truet. Loven må derfor tydeliggjøres. Loven vil ha bedre presiseringer enn tidligere, som vil gi et klarere skille for hva som er forbudt eller ikke. En forbedret presisering av loven kan også bidra til økt bruk av bestemmelsen. Med endringen i loven vil det bli enklere for skoler, ungdomsorganisasjoner, fritidsklubber og familier å sette klare regler for hva slags type symboler ungdom kan bære. Den nye loven gir imidlertid mange dilemmaer. Innstramninger i bruk av symboler vil etter manges mening være en begrensning av ytringsfriheten. Ytringsfriheten skal gå langt i et demokrati. Dess flere begrensninger i tillatte ytringer demokratiet innfører for å beskytte enkeltgrupper eller hele befolkningen, dess større mulighet for at disse ytringene og holdningene ikke kan bekjempes. Et demokrati som må beskytte seg mot ulike ytringsformer av frykt for hva en slik ytring kan medføre, er et skjørt demokrati. Den beste måten å bekjempe uakseptable holdninger på er gjennom spredning av kunnskap i debatt og ved argumentasjon. Dette styrker demokratiet, og det styrker ytringsretten. Vi kunne forby bruk av rasistiske symboler på generelt grunnlag. Spørsmålet blir da: Vil de grupper som står for uakseptable rasistiske holdninger, slutte å bruke disse symbolene eller bare innføre nye symboler? Med fornøyelse og til allmenn frustrasjon kunne de leke hund og katt med offentlige myndigheter. Justiskomiteen var på besøk i New York og fikk oppleve hvordan politiet hadde løst diverse gjengers hemmelige språk. Det som var typisk, var at nye koder, symboler og språk ble tatt i bruk for å opprettholde det hemmelige språk. Det mest vesentlige i denne saken er at bruk av symboler skal settes i sammenheng med hvordan de brukes. Det blir ikke en tolkningssak hva symbolet i seg selv betyr, men de facto hvordan ytringen eller symbolet gjøres og hva ytringen består i. Brukes symboler sammen med rasistiske ytringer eller rasistisk adferd, rammes dette av § 135 a i straffeloven, den såkalte rasismeparagrafen. Det er ikke nok med passiv bruk av symboler, men krever en aktiv bruk av symboler for å ramme etniske grupper. Etter min oppfatning krenkes ikke ytringsfriheten, fordi straffelovens rasismeparagraf ikke blir gjort gjeldende før det foreligger en aktiv, ikke passiv, symbolbruk som er myntet på å ramme etniske minoriteter. Å forby rasistiske organisasjoner vil også etter min oppfatning være kontraproduktivt. Hemmelige og undergrunnsorganisasjoner er ikke en god løsning for fremtiden. Det vil vanskeliggjøre samfunnets arbeid med å komme rasismen til livs. Dess flere forbud mot personer med rasistiske holdninger, dess mer opportunt for noen å kunne delta kun med den begrunnelsen og ikke kanskje på grunn av den rasistiske saken. Åpenhet er en forutsetning for at demokratiet med demokratiske virkemidler kan bekjempe rasistiske ytringer. Holdninger fjernes ikke alltid ved bruk av politimakt. Vi kan styre adferdsmønsteret hos de fleste, men samfunnets evne til å motarbeide rasistiske holdninger gjøres kun gjennom åpne demokratiske kanaler. Forbud mot rasistiske demonstrasjoner kommer som en følge av innstramminger i bruken av rasistiske symboler. En demonstrasjon er en handling med bruk av symboler med ett formål: å krenke menneskeverdet og spre rasisme. Målet er ikke å fremme synspunkter, men å mane til rasistiske holdninger og adferd. Så vil jeg si litt om besøksforbud. Et av forslagene er å ha mulighet til å nedlegge besøksforbud også i eget hjem. Det skal ikke være slik at en mor med barn må flytte fra hjemmet sitt bare fordi den voldelige faren står som eier av huset. Men besøksforbud skal kun brukes som et krisetiltak, og det krever raskt behandling. Derfor går vi inn for å klargjøre og forenkle regler og vilkår for saksbehandling. Så gjelder det dette med konkurrens, og at man skjerper strafferammen når man har flere kriminelle handlinger samtidig. Det er viktig å markere overfor domstolene at Stortinget helt klart ønsker en skjerpet strafferamme for flere lovbrudd som blir begått samtidig.