Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-11:
Regjeringen har med rette fått mye kritikk for å blande spørsmål om skattemodell og spørsmål om skattenivå i den meldingen som er lagt fram. Det har selvfølgelig gjort det vanskeligere å få til en konstruktiv debatt om modell, når man har blandet inn en rekke forslag om skattelettelser i meldingen. Samtidig er man lite konkret på andre sider ved satsstruktur og spørsmål om nivå og ikke minst fradrag, noe som gjør at vi har en innstilling å forholde oss til der svært lite er avklart, og der Regjeringen - selv om man i dag gjør gode forsøk på å late som om man ikke er bekymret - bør ta med seg det klare signal fra Stortinget om at man ikke har greid å samle noe flertall om særlig mange av de vesentlige bitene av meldingen. Det som gjennomsyrer denne meldingen, er en dogmatisk tro på at skatteletter skal skape vekst og velstand. Det gjør den til et dokument som i stor grad er historieløst. Vi lever i et land som på mange måter er et eksempel på det motsatte. Det er nemlig slik at et relativt høyt skattenivå kan føre til økt produktivitet og velstand, fordi det å gjøre fordeling og prioritering til gjenstand for demokratiske beslutninger er effektivt og fornuftig. I debatten om skattepolitikken også internasjonalt ser vi en rekke forskere og andre som i større grad setter spørsmålstegn ved disse vedtatte skrivebordsteoriene om at skattenivået er så ødeleggende for effektiviteten i økonomien, og at stadig flere peker på den positive sammenhengen mellom et høyt velferdsnivå og produktivitet. En av forutsetningene for at det er en slik sammenheng, er imidlertid at vi har brede og rettferdige skattegrunnlag. I det siste er det fokusert på en vesentlig trussel mot dette, nemlig den problemstilling at store konsern som tilhører multinasjonale selskap, skatter null eller nær null i Norge og i en rekke andre land der skattenivået er relativt høyt. Forskere peker på at en mulig grunn til det er såkalt internprising, altså at overskuddet flyttes fra Norge til land med et lavere skattenivå. Den rapporten som nå er lagt fram fra forskere ved BI, er dramatisk i så måte, og gjør det enda merkeligere at denne problemstillingen ikke er omtalt i det hele tatt i meldingen. Man har her bare gått igjennom to bransjer. Det gjelder små og mellomstore bedrifter, det gjelder industri og detaljhandel, og man anslår et skattetap på 800 mill. kr. Hvis dette er noe i nærheten av å være riktig, vil vi når vi tar de store selskapene med i bildet, snakke om et skattetap i Norge på flere milliarder kroner. Det er selvfølgelig noe som ikke bare skaper hull i offentlige finanser, som er et problem i forhold til finansieringen av fellesgodene, men det er også et stort problem for norsk næringsliv fordi det skaper en konkurransevridning og en klar ulempe for de norske selskaper som skal konkurrere med utenlandsk eide foretak. Slik sett er det uforståelig for oss at verken Regjeringen eller flertallet har brukt denne anledningen til å be om at man kommer tilbake med en sak der vi kan drøfte hvilke tiltak som er mulig å sette inn mot dette. Vi har et lovverk i Norge som gjør det mulig å skjønnsligne selskaper som man tror har overført verdier til utlandet på denne måten. Men vi er nødt til å få satt i gang et arbeid som gjør det mulig å kartlegge i hvor stor grad dette faktisk er praksis, slik at lovverket kan brukes. Jeg har lyst til å si at selv om det ikke har vært flertall for en merknad om dette i denne innstillingen, er det jo ikke forbudt for Regjeringen å ta egne initiativer med hensyn til dette, og jeg vil sterkt oppfordre finansministeren til å gjøre det. I tillegg har jeg lyst til å si noe om de lettelsene som ikke ligger i innstillingen. Regjeringen kunne med letthet fremmet forslag om ulike skattelettelser som ville forbedret den sterkt usosiale fordelingsprofilen som ligger i meldingen. Slik sett er det oppsiktsvekkende at Regjeringen nok en gang lar være å bruke noen av disse enkle mulighetene, f.eks. ved at man nå framstår i innstillingen som dokumentavgiftens siste venner, og at man nok en gang lar være å si noe konkret om de løfter man har gitt om en hevet frikortgrense. Tvert imot er det altså slik at man ikke tar avstand fra Skauge-utvalgets forslag om å fjerne hele frikortet, noe som ville være et vesentlig løftebrudd. Så får vi se hvor vi ender i denne prosessen. Det er selvfølgelig viktig å se positivt på livet. Jeg skjønner at regjeringspartiene ønsker det, men alt dette snakket om stor tilslutning, når man har mislyktes med å samle flertall på punkt etter punkt, gjør vel at det kan være behov for en aldri så liten "reality"-sjekk.