Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2011-04-04:
I dag skal Stortinget gjøre vedtak i en sak som i høyeste grad innvirker på dagliglivet til alle innbyggerne i Norges land. Datalagringsdirektivet pålegger alle selskapene å lagre hvem du ringer til, hvor du ringer fra, når du ringer, hvor lenge du snakker, hvem du sender SMS til, hvor mottakeren befinner seg, når du er på Internett, hvor lenge, og hvem du sender e-post til – uten at det foreligger noen som helst mistanke om noe kriminelt. Datalagringsdirektivet betyr at alle innbyggere i Norge i praksis blir overvåket. Derfor er Senterpartiet imot å få datalagringsdirektivet inn i norsk lov. Hadde dette dreid seg om å registrere hvem du fikk brev fra, hvem du sender til, hvor ofte du får brev osv., tror jeg alle hadde reagert svært kraftig. Det gjøres til et argument at politiet trenger dette til kriminalitetsbekjempelse. Dette er en pakkeløsning og langt mer enn det som det først og fremst har vært argumenter for i media og av en rekke andre aktører, nemlig lengre utsatt sletteplikt på IP-adresser – noe som personvernalliansen og Senterpartiet var villige til å diskutere, men flertallet var ikke villig til det. I stedet tar man hele pakken, før man vet hva EU i sin revisjon av direktivet kommer til å foreslå. Evalueringen av direktivet, som er starten på revisjonen, er varslet å komme medio april, altså om vel en uke. Sverige avventer et år, til tross for trusler om bot. Forvaltningsdomstolen i Tyskland, Romania og Tsjekkia mener direktivet er i strid med grunnloven. EUs datalagringsdirektiv er av den tsjekkiske grunnlovsdomstolen avvist som «utilbørlig mot personvernet». Hvorfor er det nettopp disse landene som setter foten ned for lagring av data? Jeg vil tro at det er rimelig, med deres nære historie, å anta at de er svært kritiske til ethvert forsøk på å overvåke hele eller deler av befolkningen. Å innføre datalagringsdirektivet er å legge det demokratiske rettsprinsippet om at enhver er uskyldig inntil det motsatte er bevist, til side. Det innføres noe som er nytt i norsk rettspraksis. Man tråkker over en prinsipiell grense for selve rettsstaten. Flere mener at innføring av direktivet bryter med grunnleggende menneskerettigheter, og det er varslet rettssaker. Det hevdes at datalagringsdirektivet vil være et nyttig verktøy for politiet. Men avveiningen av hvorvidt man mener de etterforskningsmessige fordelene man oppnår, er verdt de personvernmessige og rettsstatlige kostnadene direktivet har, er et politisk spørsmål, ikke et politispørsmål. Samtidig kan overvåkningen omgås ved å bruke proxy-servere, nettbasert e-post, VPN-oppkobling, som Stortinget har, falske e-postadresser, usikrede trådløse nett, Skype og kontantkort fra utlandet. Høyre har fått sukret direktivet med å redusere lagringstiden fra tolv til seks måneder og gjør det på den måten lettere med den avtalen man har lagt fram mellom Høyre og Arbeiderpartiet. Men hva som egentlig er på plass, har ikke vært så lett å få innblikk i. Det er uklart hva som ligger i enkelte forslag, det er uklart hva det kommer til å koste, og hvem som skal betale. Men det fikk ikke mindretallet muligheten til å få innsikt i fordi man valgte den behandlingen man gjorde. Hva er det som haster sånn? Direktivet skal ikke tre i kraft på enda et år, og andre land setter en fot i bakken. Senterpartiet tror ikke det er EU som stresser på for å få Norge til å avklare dette. Det virker mer som om det er hjemlige forhold som gjør at man vil roe ned sine egne interne opposisjoner. Etter vårt syn vil Stortinget gjøre vedtak i en sak der det på ingen måte er redegjort for hva som er lagringstid eller innhold i direktivet etter at EU har gjort sin revisjon. Senterpartiet mener også at direktivet går altfor langt i å innskrenke folks rett til personvern. Stortingsflertallet kunne ha valgt en langt mindre inngripen i folks privatliv. Det er bekymringsfullt at Arbeiderpartiet og Høyre nå etter Senterpartiets og personvernalliansens syn åpner for et overvåkingsregime av alle norske borgeres lovlige aktiviteter på nett og via telefon. Høyre kunne ha valgt å være et fyrtårn i Europa for personverninteresser ved å si nei. I stedet gjør man det motsatte. Det er svært beklagelig at ikke et samlet storting står opp for personvernet og går imot EUs datalagringsdirektiv.