trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Elise Waagen (Arbeiderpartiet), 2019-02-14:
Jeg synes det er flott at representanten Geir Jørgen Bekkevold tar utfordringen på strak arm, og jeg håper virkelig at de lykkes i det arbeidet. Når Arbeiderpartiet valgte å be regjeringen utarbeide en ny opptrappingsplan, handler det om at dette var en opptrappingsplan som i bunn og grunn ikke var god nok. Det var temaer som var utelatt, og det var ikke økonomisk forpliktende. Det å pynte på det med små vedtak i Stortinget har ikke tettet hullene. Og selv om Kristelig Folkeparti har fått flere forslag inn i planen, er det fortsatt sånn at pengene ikke følger med. Når vi får budsjettene, ser vi år etter år at det er småkroner som følger med opptrappingsplanen. Når ikke kronene følger med, hjelper det ikke at Kristelig Folkeparti har fått gjennomslag for noen forslag til vedtak.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2019-02-14:
Det er knapt noe som gjør meg mer opprørt enn saker som omhandler vold og overgrep mot barn og unge. En del av det som skjer, er rett og slett ikke til å fatte – at små barn og ungdom skal kunne bli utsatt for sånn ondskap. Det er utrolig bra at det er mer åpenhet nå, at det avdekkes mer, og at politiet er på de arenaene der disse overgrepene skjer, selv om vi vet at mye også skjer der politiet ikke ser. For barn og unge skal hjemmet være det stedet der de kan slappe av, det stedet der de skal føle seg trygge, det stedet der de skal kunne få være seg selv. Vi vet at for noen barn og unge er hjemmet det mest utrygge stedet de befinner seg. For andre er det utrygge stedet utenfor husets vegger. Det man ser knyttet til overgrep mot barn, f.eks. på nettet – folk som lokker barn til seg og misbruker dem – er så forferdelig at samfunnet har en plikt til å gjøre alt vi kan for å hjelpe. Jeg er utrolig glad for at regjeringen prioriterer innsatsen mot dette. Når det avdekkes, er det også utrolig viktig at de som har blitt utsatt for dette, får hjelp på en god måte. Noen av disse blir merket for livet uansett om de får hjelp, men hjelpen kan lindre. Andre klarer med slik hjelp å leve videre, fungere godt og ta del i de mulighetene som vårt samfunn gir dem. Derfor er et godt hjelpeapparat så utrolig viktig – at ulike instanser samarbeider, og at noen tar ansvar og sørger for å koordinere arbeidet. Derfor er jeg glad for at regjeringen nå utreder en lovfesting av plikt for kommunen til å utpeke en instans eller opprette en egen funksjon som skal ha ansvaret for å koordinere alle dem som har ansvar for disse tjenestene. Vi trenger ikke å sette i gang flere utredninger nå, men vi trenger å bli ferdig med den som pågår, og konkludere der. Når det gjelder tilgjengelig oversikt over hjelpeapparatet, finnes det på ung.no, på dinutvei.no, på bufdir.no. Det er ikke flere oversikter vi trenger, men vi trenger å gjøre dem som finnes, mer kjent blant barn og unge og dem som trenger å finne dem. Jeg er utrolig glad for at regjeringen prioriterer dette arbeidet. Det er noe av det viktigste et samfunn skal gjøre: å ivareta våre barn og unge som trenger vår hjelp.
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2019-02-14:
Det som er positivt med den debatten vi har hatt i dag, er at partiene vil konkurrere om å ha den beste politikken for de sårbare barna. Det er utrolig bra. Det har blitt mer åpenhet de siste årene om temaet vold og overgrep. Vi har blitt bedre på forebygging. Likevel er det fortsatt mye som gjenstår. Selv har jeg vært ordfører i Ski kommune. Der jobber vi med et program som heter Trygge lokalsamfunn. En av de tingene vi gjorde i Ski kommune, var å si at kampen mot vold og overgrep skulle være den viktigste satsingen i det programmet. Vi har tidligere jobbet mye med det fysiske miljøet: trafikksikring, trygge skoleveier osv., men som flere har vært inne på her i dag, er det for noen hjemmet som er den mest utrygge plassen, og det er vi nødt til å gjøre noe med. Det vi har gjort i Ski kommune, er bl.a. å jobbe for å styrke barns egen kompetanse for å sette grenser for sin egen kropp. Vi har hatt fagdager for ansatte i barnehager og skoler. Vi har program for barn både i barnehager og på flere trinn i skolene for at de skal få bedre kompetanse selv. Som sagt har vi blitt bedre på åpenhet, og vi har blitt bedre på forebygging. Men det jeg som tidligere kommunepolitiker kjenner jeg har savnet, er at vi må bli bedre på hele kjeden. Vi må bli bedre på samhandling mellom kommunene og spesialisthelsetjenesten, og vi må bli bedre på behandlingstilbud etter at overgrep og vold er oppdaget i en familie. Dette handler om tilbud for dem som har vært utsatt for overgrep, men – ikke minst – et tilbud for dem som utfører overgrep. Som kollega Elise Bjørnebekk-Waagen var inne på, er det faktisk sånn at mange seksuelle overgrep blir begått av andre barn. Dette er barn som også sårt trenger et behandlingstilbud. Til slutt har jeg lyst til å si noe om kommende Nordre Follo kommune. Vi skal jo slås sammen med vår nabokommune Oppegård. Her har Nordre Follo Arbeiderparti et litt nyskapende punkt i sitt kommunevalgprogram. Vi går rett og slett til valg på å gjøre Nordre Follo kommune til en voldtektsfri sone. Mange synes kanskje det høres naivt ut, men hvis vi ikke setter oss hårete mål, hvor ender vi opp da? Det at ingen skal oppleve vold eller overgrep, at vi virkelig har en ambisjon om det, en visjon om at det ikke skal foregå i vår kommune, det synes jeg er bra, og det kunne vi gjerne hatt for hele landet også.
Tom-Christer Nilsen (Høyre), 2019-02-14:
Jeg stemte feil. Jeg skulle ha stemt mot.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2019-04-02:
Me går mot slutten av det som har vore ein veldig god debatt, og eg trur det er eit samla storting som kan seie at me har veldig mykje lærdom å hente av Libya-rapporten frå Petersen-utvalet. Evalueringa er nyttig, og det har nesten blitt ein fast praksis – og eg vil seie det er ein veldig god praksis me har lagt oss til. Noreg valde ikkje å støtte Libya-aksjonen i 2011 før det låg føre eit klart folkerettsleg mandat frå FNs tryggingsråd. Det var klokt. Mens Noreg heldt seg til ei stram tolking av FN-mandatet og avslutta oppdraget sitt etter nokre månader, hadde fleire stormakter ambisjonar utover dette. Eg er einig i det Petersen-utvalet seier, at dette burde i større grad vore problematisert og òg kommunisert utetter. Openheit rundt det folkerettslege grunnlaget har òg vore ein viktig debatt. Regjeringa Solberg hadde nettopp det i samband med kampen mot ISIL i Syria i 2016. Openheit har òg prega denne debatten. Det ligg her tydelege føringar frå ein samla komité og eit ønske om større openheit, og det er viktig. Me kan etter mitt syn òg lære av Danmark, som viste større løpande openheit om sine militære operasjonar i 2011 enn det Noreg gjorde. Til spørsmålet om Grunnlova: Eg synest eigentleg representantane Elvenes og Kolberg summerer det opp på ein god måte. Det er behov for å sjå på det. Det blir ikkje lagt føringar om det i denne saka, men det er naturleg at Stortinget kjem tilbake til det på eigna måte. Så to ting til slutt: Petersen-utvalet framheva viktigheita av ei fyldig sjekkliste ved utarbeidinga av grunnlaget for avgjerd i dei tilfella Noreg vurderer militære bidrag. Sjekklista må bl.a. ha punkt om tilstrekkeleg situasjonsforståing og exit-strategi. Dette er eit klokt råd, som bør følgjast opp på eigna måte. Så har det òg vore ein debatt om evaluering knytt til ISIL-operasjonane. ISIL har no mista sin territoriale kontroll, men det er naivt å tru at denne terrorgruppa ikkje lenger er nokon trussel. Det er behov for rettsoppgjer, stabilisering og gjenoppbygging. Eg går ut frå at det etter kvart òg kjem ei evaluering av Noregs bidrag i kampen mot ISIL, utan at eg finn det nødvendig å instruere regjeringa om det i dag.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2019-04-02:
Eg vil starte med å takke SV, som gjennom dette representantforslaget tar opp både ein viktig debatt og ein debatt som pregar nyheitsbildet i desse dagar. I dialogen vår med alle land må Noreg løfte betydinga av menneskerettane. Regjeringa er svært bekymra for kåra til menneskerettane i Saudi-Arabia, og me har òg merka oss at utanriksminister Ine Eriksen Søreide ved fleire anledningar har kritisert menneskerettssituasjonen i Saudi-Arabia. Det er eg glad for. Komiteen deler denne bekymringa. Det gjeld ikkje minst fengsling av menneskerettsforkjemparar, auka bruk av dødsstraff og mangel på respekt for ytringsfridom og rettane til kvinner. Det er svært viktig at myndigheitene i Saudi-Arabia er godt kjende med Noregs syn på den kritiske menneskerettssituasjonen i landet. Komiteen ser positivt på ei uavhengig, FN-leia gransking av drapet på Jamal Khashoggi. I dag er det seks månader sidan Khashoggi blei brutalt drepen i Tyrkia. Komiteen meiner det er riktig med lauslating, straks og utan vilkår, av alle samvitsfangar i Saudi-Arabia, og ber om vern av menneskerettsforkjemparar i Saudi-Arabia og utanfor landets grenser. Sidan komiteen kom med denne utsegna, har tre kvinner blitt lauslatne mot kausjon, 28. mars. Lauslatinga av dei tre kvinnene viser tydeleg at saudiske myndigheiter blir påverka av internasjonalt press. Dette er understreka ved at ho kom kort tid etter at Noreg og ei rekkje andre land hadde stilt seg bak den svært kritiske utsegna i Menneskerettsrådet i FN, der bl.a. kravet om lauslating av kvinnene blei fremja. Tre kvinner er lauslatne, men dessverre sit framleis åtte kvinneaktivistar og ei rekkje andre menneskerettsforkjemparar fengsla i Saudi-Arabia. I lys av det som er skjedd, er det viktig at me er tydelege òg framover. Nettopp utsegna i Menneskerettsrådet viser kor viktig dette er. Det er viktig at me er tydelege på at me ønskjer lauslating, straks og utan vilkår, av alle samvitsfangar, både kvinner og menn. Så er det òg spørsmål i denne saka knytte til bl.a. våpenregelverket vårt. Her vil eg vise til at det i Granavolden-erklæringa nettopp blir peikt på ein gjennomgang av dette regelverket. Fleirtalet har merka seg at Granavolden-plattforma understrekar at Noreg skal ha eit strengt, tydeleg og stabilt kontrollrammeverk for eksport av alt forsvarsmateriell, med stor openheit, i tråd med Noregs internasjonale forpliktingar, og på kort og lang sikt vere føreseieleg for norsk industri. Det er viktig, og me ser fram til det arbeidet som no kjem. Så gjeld det spørsmål om Statens pensjonsfond utland. Det har ikkje vore eit utanrikspolitisk verkemiddel, og det er krevjande å gå inn mot enkeltland knytt til oppdrag som dette fondet har. Stortinget har nettopp samla seg om eit etisk regelverk, som gjennom fleire prosessar i denne salen er blitt betre og betre. I Granavolden-erklæringa blir det lagt opp til ein gjennomgang av dette, og det er noko me ser fram til, nettopp for å kunne gjere nye forbetringar, utan at me ønskjer å peike på enkeltland i denne innstillinga. Partiet SV har eigne standpunkt i denne saka, og eg trur dei på ein utmerkt måte vil leggje dei fram i denne salen.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2019-04-02:
Dei problemstillingane som representanten Kaski tar opp her, ser eg fram til at blir tatt opp når vi nettopp skal ha ein gjennomgang av det etiske regelverket. Eg er ueinig i dei forslaga som ligg her, der ein går på konkrete land, men me skal ha gode etiske rammeverk, som skal gjelde absolutt alle land. Det eg hadde lyst til å kome med ein kort merknad til til slutt, gjeld nettopp at nokre av dei forslaga som kjem frå SV, er det ueinigheit knytt til, men når det gjeld forslaga nr. 1, 2 og 3, sluttar eigentleg ein samla komité seg til intensjonen i dei. Når ein ber om ei FN-leidd gransking av drapet på Khashoggi, er nettopp intensjonen i forslaget om det tatt opp i komitéinnstillinga. Det som går på vilkårslaus frigiving av samvitsfangar, peikar også komiteen på i innstillinga si. Det same gjeld når me ønskjer å støtte og beskytte saudiske menneskerettsforkjemparar både i Saudi-Arabia og utanfor landets grenser. Eg synest det er viktig at den intensjonen kjem tydeleg fram, sidan stemmegivinga naturleg nok blir annleis.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2019-04-02:
Jeg har noen merknader som jeg har lyst til å nevne på tampen av debatten, for det har kommet noen interessante opplysninger. Det er for det første interessant å se at den tidligere utenriksministeren, som var delaktig – holdt jeg på å si – i beslutningstakingen den gang, holdt et innlegg og forsvant. Det synes jeg er spesielt. Det er mulig han følger med på tv-skjermen, men han er i denne komiteen og burde kanskje ha litt interesse av å høre hvordan resten av det politiske Norge ser på det han var med på å beslutte den gangen, og ikke la det være opp til alle oss andre å snakke om dette. Så en kommentar til representanten Lysbakken, for jeg noterte det han sa, om at det var nødvendig å si ja til militære operasjoner mot Libya i 2011, ikke krig for regimeendring, men en flyforbudssone. Det er bare lite grann av resolusjon 1973, det står mer der. Først står det at Gaddafi er en forbryter mot menneskeheten. Forbrytelser mot menneskeheten er han anklaget for gjennom FN, men de sier også at man skal bombe kommandostrukturer, kommandosentraler. Der dør folk. Det er massevis av folk i disse kommandosentralene, så det er helt åpenbart at norske bomber, som var med på dette og fulgte FN-mandatet, vil drepe mennesker. Det er helt klart. Representanten Lysbakken sier han gjerne vil ha bombemålene. Disse bombemålene har Forsvaret fått tak i, og de har også NATO fått tak i. Da vil jeg spørre: Hva skal representanten Lysbakken med det? Hva skal han bruke det til, bortsett fra å holde en appell utenfor Stortinget mot krig? Er det det han vil bruke det til? Det lurer jeg virkelig på. Så til representanten Moxnes, som også en del andre har vært inne på, som sa at Norge bør ikke bruke militære ressurser «mot land som ikke truer verken oss eller noen allierte av oss». Det er interessant. Det er mulig at representanten Moxnes har noen andre allierte enn f.eks. resten av salen, det kan godt hende, men i utgangspunktet er allierte det vi regner som NATO-allierte. Men det er kanskje mer oppsiktsvekkende at representanten Moxnes, i det som kalles solidaritetens navn, vil forholde seg til kun å forsvare, bruke forsvarsressurser i, Norge, og la verden seile sin egen sjø. Representanten Moxnes skal opp på talerstolen etterpå, og det skal bli interessant å høre om han faktisk mente det han sa, eller om han prøver å vri seg unna ved å si det han ikke sa – holdt jeg på å si. Igjen til representanten Moxnes, som også vil vite hvor mange som ble drept: Hva skal representanten Moxnes med den informasjonen – 10, 12, 13 eller 18? Hva skal representanten Moxnes med det, uten det å holde en appell og si at norske bomber drepte 18 mennesker? Kanskje de drepte 18 mennesker, men det var altså kommandosentraler, noe som var helt legitimt ifølge FNs mandat. Hva skal Moxnes med den informasjonen?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2019-04-02:
I dette store arbeidet som er gjort, har ein òg sett på element som bør diskuterast når ein tek ei avgjerd om å delta i internasjonale operasjonar. Eg synest utanriksministeren summerer opp dei dilemmaa ein må ta stilling til, veldig bra med sine fire punkt. Men det er òg – og det viser Libya med all tydelegheit – behov for ein diskusjon om kva ein gjer når ein militær operasjon er avslutta. Senterpartiet etterlyste ein exit-strategi i samband med Irak, og me etterlyste det i samband med Afghanistan. I Libya ser me at exit-strategien var fråverande, og ein lét etter seg eit land i kaos. Korleis vil utanriksministeren initiere at ein òg får med den delen av debatten før ein tek ei avgjerd, og ser ho behovet for det?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2019-04-02:
Eg takkar for svaret. Eg er jo samd i det, at ting kan endre seg undervegs, og det gjorde dei vel òg i Libya. Frå norsk side føresåg ein vel kanskje ikkje heilt den endringa og den målsettinga som kanskje enkelte allierte hadde alt frå starten av. Utanriksministeren nemnde ISIL og deltakinga vår der. USA er i forhandlingar med Taliban. Det er vel og bra, men regjeringa er ikkje kopla på. Noreg er eit lite land, men me har stort truverd internasjonalt, ikkje minst i forhandlingar. Då er spørsmålet: Vil utanriksministeren initiere ei rolle for Noreg inn i dei forhandlingane? Ser ho føre seg at USA kjem til å invitere inn fyrst og fremst regjeringa, sjølvsagt, men at òg andre land kan ha ei rolle, og kva kan i så fall Noregs rolle vere?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2019-04-02:
Det har vore hevda at den internasjonale koordineringa var for dårleg under Libya-aksjonen, dvs. når det gjeld leiingsaspektet. Noreg var ein betydeleg bidragsytar militært i Libya-operasjonen, men hadde ikkje ein plass rundt bordet i toppen av kommandostrukturen. Meiner forsvarsministeren at Noreg burde hatt det, og kva vil han gjere for å sikre at Noreg i eventuelle framtidige operasjonar er sikra ein slik plass, dersom ein skal gå inn med så tunge militære bidrag som Noreg gjorde i denne operasjonen?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2019-04-02:
Eg takkar for svaret. «Red Card Holder» er òg eit tema som er diskutert, den rolla som vedkomande har. Noreg hadde vel ein person som til kvar tid skulle ha den rolla, men det er jo forholdsvis spinkelt. Det har vore kritisert frå ulikt hald at me hadde ganske tunge militære kapasitetar inne – på fly og på den sida – men der ein sat og hadde styringa av desse, var det tynt, og det sat enkeltpersonar med eit særdeles tungt ansvar. Meiner forsvarsministeren at det er tilstrekkeleg å ha så tynn bemanning på ein så viktig post som i dette tilfellet, eller er det òg eit læringspunkt som ein bør ta med seg til seinare?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2019-04-02:
I budsjettet for 2019 og i svaret frå departementet til Stortinget i høve dette Dokument 8-forslaget skriv forsvarsministeren at lengda på den årlege treninga og øvinga for både befal og mannskap skal aukast til same høge nivå som alt er etablert i HV-16 og HV-17, altså seks dagar for soldatar og ni dagar for befal. Det er behov for å auke treningsmengda i områdestrukturen, og ein er vel samd i at det er rett. Men då vert spørsmålet til statsråden: Vert alle områda i Heimevernet trente tilsvarande HV-16 og HV-17 i 2019?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2019-04-02:
Eg takkar for svaret. Verken i budsjettet eller i brevet til Stortinget er det teke atterhald om at ein skal sjå om ein greier å nå dette målet. Det står – eg kan sitere frå brevet her, eg trur teksten er omtrent den same i budsjettet: «Omfanget på trening og øving i områdestrukturen heves gjennom å øke antallet soldater som er inne til årlig trening, samtidig som lengden på den årlige øvingen og treningen for både befal og mannskaper økes til samme høye nivå som allerede er etablert i HV-16 og HV-17.» Det er ganske lett forståeleg, men opplysningar som Senterpartiet har fått, tilseier vel at veldig få, om nokon, har planlagt dette. Då vert spørsmålet igjen: Har statsråden kontroll på det han sjølv har skrive i budsjettet og i brevet, og gjeld det iallfall 90 pst. av områda? Når det er så tydeleg skrive, må ein forvente at dette òg vert følgt opp.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2019-04-02:
Eg takkar igjen for svaret. Pengar er vel eit stikkord her, som det som regel er både i ulike delar av Forsvaret og i andre delar av samfunnet vårt. Då er spørsmålet – eg skal vere veldig kort: Er forsvarsministeren sikker på at ein har finansiert det pålegget ein har gitt Heimevernet med å auke treninga til same nivå som HV-16 og HV-17?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2019-04-02:
Eg takkar for svaret. Det er alltid slik at ting kan skje, men det er òg viktig at dei visjonane ein har, som eg trudde ein la inn utan atterhald, faktisk ikkje berre var ein ambisjon, men at ein skulle oppnå dei. Då vert neste spørsmål: Viss det skulle kome signal frå forsvarssjefen om at ein ikkje har tilstrekkeleg med midlar til å oppnå den treninga som forsvarsministeren har ambisjonar om, vil då forsvarsministeren sikre at ein følgjer opp med tilstrekkeleg med midlar i revidert nasjonalbudsjett – i den grad det skulle vise seg ikkje å vere det per i dag?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2019-04-02:
Takk til alle debattantane som har delteke i det som har vorte ein ganske så vital debatt, sjølv om ein del parti ikkje ville delta i han. Det er sjeldan å høyre at ein er såpass ærleg som vår nye justisminister – til lukke med embetet – var til dels i sitt innlegg, og ikkje minst også representanten Ingjerd Schou i sitt innlegg. Ho sa at å tilsetje politi der behovet ikkje er til stades, sjølvsagt er feil. Men kvar er ikkje behovet til stades, ifølgje hennar vurderingar? Når det gjeld den sokalla nærpolitireforma, har me, i mitt område, Sogn og Fjordane, til gode å høyre om positive effektar av den. Direktoratet for forvaltning og ikt, Difi, vurderer reformer med jamne mellomrom, og dei kom nyleg med ein rapport som Aftenposten refererte frå. Der seier ein tydeleg at dei annonserte positive effektane kjem ikkje. På landsbasis er det eit faktum at gjennomsnittleg saksbehandlingstid for oppklåra saker aukar. Politiet brukar dessutan lengre tid på saker med særskilt saksbehandlingstid – valdssaker, valdtektssaker og saker med mistenkte under 18 år. Men det kanskje mest alvorlege i eit slikt nasjonalt perspektiv er at politiet heller ikkje har innfridd kravet til responstid ved handlingar der livet er truga, eller der det er bruk for omgåande hjelp frå politiet. Dette er det Difi som konstaterer. Dei konstaterer òg at denne utviklinga skjer samstundes med at budsjetta aukar. Det er riktig det – dei har fått meir pengar, men kvar har dei pengane vorte brukte? Er det byråkratiet som veks? Er det her i Oslo at gigantomanien aukar, som me har sett òg under denne regjeringa, at det eser ut? Det er berre to av ti i politiet som meiner at denne reforma gir meining. Nok ein gong vert det som mange av oss ute i distrikta sa i forkant av reforma, dokumentert i ein rapport, nemleg at nærpolitireforma er eit misvisande namn – og det stemmer. Det er tvilsamt at ein tek det inn over seg i regjeringa, men Difi seier at ein berre må dempe ambisjonsnivået. Eg høyrde at forsvarsministeren sa at ein har ambisjonar når det gjeld øving og trening i Heimevernet. Er det slik òg med nærpolitireforma, at det er nokre ambisjonar? Eg høyrde ei tid at to politi per tusen innbyggjarar skulle gjelde òg for området eg held til i, men det er ikkje i nærleiken av det. Ein kan berre prøve å ringje til politiet. Ringjer ein operasjonssentralen, som ein gjorde ved ei hending øvst i Gudbrandsdalen, krangla operasjonssentralane til Øst politidistrikt og Vest politidistrikt om kven som skulle ta ansvaret. Så sat stakkaren som ringde og var like vis. Nei, nærpolitireforma er dessverre eit mislukka prosjekt, og på eit eller anna tidspunkt må òg regjeringa ta det inn over seg.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2019-04-02:
Ein liten kommentar til statsråd Bakke-Jensen, som har overført ansvaret for å sikre kystsona til Heimevernet: Det kan vere vel og bra det, men har Heimevernet fått auka budsjettet sitt? Ja, det er lagt inn midlar i budsjettet til at ein skal kjøpe inn att utstyr som ein selde ut – ein selde jo ut det som funka veldig bra – og til dei folka som fungerte veldig bra, som var trena, og som ein vil ynskje å behalde på kysten. Men sjølvsagt – kysten er langt ifrå Oslo, og denne regjeringa har gong etter gong, og seinast i debatten i dag, vist kor lite omsut dei har for dei norske distrikta. Så dette handlar vel eigentleg om at ein skulle setje ein strek over kystheimevernet, men så har presset kome, og ein ser at dette vart heilt feil, fordi sannsynlegvis har òg regjeringspartia sine medlemer som bur langs kysten, protestert litt – og det er bra. Me må etterlyse litt meir omsyn til at det bur folk andre stader enn utanfor dei store byane, og at dei òg har behov for beredskap og tryggleik.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2019-04-02:
Senterpartiet skal støtte forslaga nr. 2 og 6.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-04-02:
Utenriksministeren var inne på at det er mye vi ikke vet, både om hva som skjer i Libya, hva som har skjedd, og hva som ville ha skjedd. Men det er jo et argument for å tilstrebe så stor grad av åpenhet som overhodet mulig fra norsk side. Danmark har gått mye lenger enn Norge når det gjelder å dele informasjon om hva de danske flyene gjorde i Libya, og om bombemål. I innstillingen har SV bedt om at regjeringen offentliggjør informasjon om alle bombemål fra tokt der Norge deltok. Jeg lurer på hvorfor regjeringspartiene ikke er innstilt på å dele informasjon i like stor grad som danskene har gjort, eller om regjeringen kanskje er innstilt på det, selv om regjeringspartiene ikke har støttet det i innstillingen.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-04-02:
Da skal jeg følge det spørsmålet videre opp med forsvarsministeren – så har han tid til å forberede seg på det. Jeg vil gjerne stille et spørsmål til utenriksministeren knyttet til opprydding etter krigen, for udetonert ammunisjon kan utgjøre en fare for libyske sivile. De landene som deltok i krigen, har også et ansvar for å være med og bidra til opprydding. Jeg lurer på hva regjeringen gjør for å bidra til – enten nå eller i hvert fall i framtiden – opprydding av udetonert ammunisjon og eksplosiver.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-04-02:
Jeg la merke til at forsvarsministeren gikk rett i strupen på SVs forslag om mer offentlighet rundt norske bombemål. Da vil jeg understreke at dette ikke handler om å trekke i tvil utvalgets konklusjoner når det gjelder at Norge har overholdt sine humanitærrettslige forpliktelser. Vi er glad for de konklusjonene. Men utvalget har selv, i høringene, understreket at det selvfølgelig fortsatt er mye usikkerhet og ting vi ikke vet, knyttet til hva som skjedde på bakken i Libya i 2011, og denne debatten er tjent med stor grad av åpenhet. Derfor er vårt enkle spørsmål hvorfor ikke Norge kan se seg tjent med den samme grad av åpenhet og offentlighet rundt dette som det Danmark har – verken mer eller mindre. Det spørsmålet vil jeg gjenta til forsvarsministeren. Hvorfor kan ikke Norge ha den samme praksis for åpenhet som det danskene har hatt?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-04-02:
Jeg vil jo mene at også når en vet det man trenger å vite – og kanskje særlig da – bør en se seg tjent med stor grad av åpenhet. La meg gå videre, for forsvarsministeren skrøt av innstilingens ivaretakelse av den etablerte arbeidsdelingen mellom regjering og storting på dette området. Som forsvarsministeren vet, mener SV at denne typen beslutninger bør forankres i Stortinget på en annen måte, gjennom åpen behandling og gjennom votering. Det er vi uenige om. Men i forsvaret for den etablerte arbeidsdelingen høres det ofte ut som at alternativene vil være fullstendig uforsvarlige. Da vil jeg igjen vise til Danmark. Da Danmark gikk inn i Libya-krigen, skjedde det altså etter debatt og vedtak i Folketinget, i tråd med den danske grunnloven og dansk tradisjon for dette. Mener forsvarsministeren at Danmark gjennom dette har en form for et demokratisk problem, mindre effektivitet eller mindre troverdighet knyttet til denne typen beslutninger?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-04-02:
Vi har hørt representanten Tybring-Gjedde holde en appell om at andre politikere holder appeller. Petter Eide har imøtegått det på en god måte, så jeg bruker ikke mer tid på det. Men jeg vil knytte et par ord til det representanten Ingjerd Schou tok opp, der SVs merknader og posisjon i saken karakteriseres som eiendommelige. Det er på tide at vi slutter å se det som noe skummelt og feil i seg selv å ha en åpen og ærlig debatt om norsk krigsdeltakelse. Det er et problem for Stortinget når vi ikke har det. Altså: Er det feil å ha en ærlig gjennomgang som også innebærer å diskutere ærlig det som gikk galt? Hvis det er feil, lærer vi aldri noen ting. Denne aversjonen mot ærlig debatt om norsk krigsdeltakelse ute må ta slutt. Dessverre har også denne debatten blitt preget altfor mye av det, selv om vi hadde et godt utgangspunkt for en åpen og ærlig debatt gjennom utvalgets rapport. Det er ikke illojalt, heller ikke mot styrkene ute, å debattere de ulike krigene Norge deltar i. Det er derimot et problem for oss alle, også for dem som sendes i krig, hvis ikke norske politikere tar det på alvor ved å diskutere dette grundig. Det har vi sett i forbindelse med Irak, Afghanistan, Libya og Syria: svært lite debatt. Det kan ikke være feil også å erkjenne feil. SV har levert en svært lang merknad i denne saken fordi vi mener historieskrivingen er viktig, og fordi det er viktig å lære for framtiden. Vi har understreket hvorfor vi sa ja til å delta i mars 2011, og hvorfor vi sa nei til å forlenge bidraget i mai 2011. Vi kunne være med på en operasjon for beskyttelse av sivile, men ikke en krig for regimeendring. Der er forskjellen. Og da krigen utviklet seg til det, gikk vi inn for å hente flyene hjem, slik regjeringen også gjorde. Det er konsekvent og konsistent. Så vil jeg til slutt gi en stemmeforklaring. SVs gruppe vil selvfølgelig stemme for de fem forslagene vi selv har fremmet i innstillingen. Når det gjelder forslagene Rødt har fremmet, vil SV stemme mot forslagene nr. 1 og 2. Når det gjelder forslag nr. 1, mener vi at vårt forslag om åpenhet er bedre, også fordi en kan lese Rødts forslag som om dette med sivile tap ikke er undersøkt. Dette er noe av det utvalget har undersøkt, og vi har ikke noe grunnlag for å trekke utvalgets konklusjon i tvil på det punktet. Men vi ønsker, som jeg har redegjort for i debatten, mer åpenhet rundt dette. Vi vil stemme for Rødts forslag nr. 3. Det er i tråd med det programmet vi har gått til valg på. Jeg hørte at noen mente det innebærer at norske styrker skal stoppe på Svinesund. Det mener jeg for så vidt at de bør, jeg tror ingen i denne salen mener de skal krysse der, men dette er et spørsmål om hvorvidt internasjonale operasjoner skal være ledet av FN eller av NATO.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-04-02:
Det at tre av kvinnene som det har vært mye oppmerksomhet rundt i det siste, ble sluppet fri mot kausjon 28. mars, må jo forstås som at saudiske myndigheter har latt seg påvirke av den omfattende internasjonale, negative oppmerksomheten om disse sakene. Løslatelsen kom kort tid etter den svært kritiske uttalelsen i FNs menneskerettighetsråd, som utenriksministeren redegjorde for, og som Norge har sluttet seg til. Det er derfor, tenker jeg, et godt eksempel på at presset mot saudiske myndigheter må foregå i det offentlige rom, og at stille diplomati ikke er det som påvirker dette regimet. Derfor lurer jeg på om utenriksministeren i lys av dette vil legge mer vekt på offentlig kritikk framfor stille diplomati framover. Og så lurer jeg på hva utenriksministeren mener om SVs forslag om norsk høylytt støtte til kravet om uavhengig etterforskning av tortur i fengslene.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-04-02:
En kan diskutere hva som er riktig terminologi, men at militært materiell kan brukes til militære formål, og at en derfor ikke bør eksportere det til regimer som en ikke har sans for, tenker jeg er en god grunnregel, og det burde også gjelde eksisterende lisenser for eksport til Saudi-Arabia. Jeg tok ikke ordet for å forlenge debatten – jeg har fått sagt mitt om Saudi-Arabia og om det som blir vedtaket i dag – men har bare en kort stemmeforklaring. Arbeiderpartiet står alene om sitt forslag i innstillingen. Vi tenker å stemme for det forslaget når vi kommer til votering – i tillegg til, selvfølgelig, våre egne forslag.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-04-02:
SV står sammen med Arbeiderpartiet om forslaget i innstillingen om å få gjort en grundig analyse av politiets bemannings- og ressursbehov, og sammen med Arbeiderpartiet og Senterpartiet om en rekke forslag, bl.a. et viktig forslag om å sikre transportberedskapen til politiet i nord. Jeg vil kort få peke på en merknad og et forslag som SV står alene om i innstillingen. Det gjelder oppfølgingen av tidligere vedtak om områdestruktur og innsatsstyrker. Det er altså slik at Stortinget ba om at det skulle komme en ny politisk vurdering av dette for Heimevernets del etter at det var innhentet en helhetlig faglig vurdering av Heimevernets behov, og inkludert i det: hvordan sikring av vaktholdet av objekter i kystsonen best kunne ivaretas etter nedleggingen av Sjøheimevernet. Vi oppfatter ikke at det er kommet en slik helhetlig faglig vurdering. Derfor er det nødvendig å ta diskusjonen om beredskap i kystsonen. Og hvis en forhåpentligvis kommende helhetlig vurdering skulle komme fram til at den beredskapen er svekket, må regjeringen fremme tiltak som kan styrke den, inkludert – mener vi – en ny vurdering av nedleggelsen av Sjøheimevernet. Heimevernet har i dag svakheter i operativ evne. Det gjelder mangler i visse materiellkategorier, det gjelder mangler i bemanning og kompetanse. Derfor har SV i innstillingen fremmet et forslag om å be regjeringen «sørge for at antallet beredskapsklare områder økes vesentlig framover». Det forslaget vil jeg ta opp.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-04-02:
Den 9. mai 2011 talte Ine M. Eriksen Søreide i Stortinget for fortsatt deltakelse i Libya-krigen og sa da at bombing av Libya vil bidra til en mer forutsigbar verdensorden. Da var NATOs bombefly godt i gang med å bombe regjeringshæren. Samtidig følte FNs vetomakter seg regelrett lurt av NATO, for da Tyskland, Russland og Kina stemte avholdende til resolusjon 1973 og Russland og Kina lot være å bruke vetoretten, var det fordi de trodde på NATOs løfter om at en intervensjon kun skulle handle om å beskytte sivile og ikke handle om regimeskifte. Krigen endte som kjent med drapet på Gadaffi. Jeg lurer på, i lys av kaoset som råder i Libya og mistilliten mellom maktene i Sikkerhetsrådet, om oppfatningen fortsatt er at Libya-krigen bidro til en mer forutsigbar verdensorden – eller ikke.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-04-02:
Det er 2,5 promille av NATOs bombeangrep som har blitt undersøkt av FN, så det er underlig å kunne fastslå at man har undersøkt om de norske bombene har drept sivile, når det er faktum. Man fant for øvrig ut i disse undersøkelsene at mange sivile ble drept i disse NATO-angrepene – undersøkelsene som altså ikke så på norske bombeangrep. Det jeg lurer på, er det faktumet at NATO-land lovte at Libya-krigen kun handlet om å beskytte sivile og ikke om regimeskifte, når realiteten er at NATO bombet for regimeskifte og fikk det skiftet som man naturligvis ønsket seg. Mener statsråden at Norge bør stole på NATOs forsikringer neste gang de vil ha Norge med i en krig og lover at en intervensjon kun handler om sivile og ikke om regimeskifte, som de sa da det gjaldt Libya?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-04-02:
Libya-krigen ble preget av villeding av Stortinget – både om intensjonen med krigen, om konsekvensene, om hvem som var de allierte, som vi vet var islamistiske terrorgrupper på bakken, om grunnlaget for krigen og til og med om vi var i krig, eller ikke. I dag villeder både Høyre og Fremskrittspartiet om hva som er Rødts forslag. Det står tydelig i forslaget at vi vil bruke Norges forsvar til å forsvare Norge og til operasjoner ledet av FN. Så her er spørsmålet om Tybring-Gjedde og Schou kan lese, eller ikke. Og kan de det, er det ingen tvil om hva vi mener om dette. Vi er imot å bruke ressursene til Forsvaret på angrepskriger basert på falske premisser, som skaper enorm lidelse for de sivile, som jo skjedde i Libya. Jeg kan legge til forsvarssjefens ord om at deltakelse i NATOs kriger i utlandet har gått på bekostning av vår hjemlige beredskap. Tenk litt over det. Man ofrer Norges hjemlige beredskap for å bidra i kriger som kun skaper flere sikkerhetstrusler, som dreper sivile og ikke løser noe som helst. Man kan gjerne kalle oss hva man vil, men vi er et parti som setter forsvaret av Norge foran stormaktenes krigseventyr i utlandet. Det er bekymringsverdig at representanter for flere norske partier, deriblant Arbeiderpartiet og Høyre, fortsetter å gjenta påskuddet for krigen – folkemordet i Benghazi – et påskudd som for lengst er tilbakevist, ikke minst i den britiske parlamentsrapporten og dens grundige undersøkelse av krigen, hvor det står at trusselen ikke var troverdig, at den var basert på tvilsomme kilder og dårlig etterretning. Det er knapt noen i dag som står og gjentar løgnen om Saddam Husseins masseødeleggelsesvåpen, som var påskuddet for Irak-krigen. Da bør det være pinlig for norske politikere å stå her i dag og gjenta et like tilskammegjort påskudd om et folkemord, et påskudd som for lengst er tilbakevist. Det vet vi i dag. Til slutt til Tybring-Gjedde: Med en krig som begrunnes med å beskytte sivile, må man undersøke om man i stedet for å beskytte sivile endte opp med å drepe sivile. Spørsmålet er om det finnes én eneste god grunn til ikke å undersøke hvilke ofre som ble krevd på grunn av norsk bombing. Det er ikke undersøkt. Det mener vi bør undersøkes, fordi krigen ble begrunnet med nettopp å beskytte sivile.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-04-02:
Det er en del ting som ikke er klarlagt, i og med Stortingets behandling av rapporten. Det ene er når og hvordan regjeringen fikk vite at våre allierte dro oss inn i en krig for regimeskifte, i strid med FN-mandatet. Vi har heller ikke fått klarhet i når regjeringen fikk vite at NATOs allierte på bakken bl.a. var en kjent Al Qaida-kommandant. Vi har heller ikke fått vite hva slags informasjon som ble utvekslet på møtet mellom Stoltenberg og Sarkozy 19. mars, der altså Stoltenberg lovte bort norske soldater og F-16-fly til Frankrikes krig, som viste seg å være en krig for regimeskifte i Libya. Derfor har Rødt bedt om tilgang til regjeringsdokumenter om Libya-krigen, til møtereferater, e-poster og sms-er som Stoltenberg utvekslet med sine regjeringspartnere for å få dem med på krigen, og også om innsyn i referater fra regjeringens møter om Libya-krigen. Denne saken er etter vårt syn ikke avsluttet før alle kort er lagt på bordet.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-04-02:
Jeg mener utvalget har pekt på mange viktige ting, og jeg har allerede i redegjørelsen og også nå tatt opp noen jeg mener er viktige, som f.eks. det å offentliggjøre det folkerettslige grunnlaget og de vurderingene man gjør. Så mener jeg at den kampen vi nå er en del av, mot ISIL, er et viktig bilde på at det internasjonale samfunnet også har tatt lærdom bl.a. av Libya-operasjonen. Kampen mot ISIL er organisert langs fem operasjonslinjer, hvor den militære delen kun er én av dem. Jeg tror det er nokså bred internasjonal enighet om at det var synd at verken Sikkerhetsrådet eller Libya hadde noen appetitt på en videre politisk prosess på det tidspunktet, i 2011, som kanskje kunne ha gjort at ting var annerledes i Libya i dag enn det ble. Den lærdommen har man tatt videre og sagt at den innsatsen man gjør, skal være både militær og sivil, og man må ha tydelige mål også for den sivile innsatsen, slik man også har i kampen mot ISIL.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-04-02:
Det ble tidlig klart, da man så herjingene til ISIL, at det var et ønske fra det internasjonale samfunnet om å gripe inn. Norge deltok helt fra starten av i det som var et kollektivt selvforsvar av Irak. Så er det helt riktig som representanten sier, at territorielt er ISIL nå på det nærmeste slått. Det betyr ikke at ISIL ikke lenger utgjør en trussel, og vi ser daglig både aksjoner og operasjoner som beviser at organisasjonen fortsatt kan bedrive både terrorvirksomhet og utgjøre en trussel regionalt, men også globalt. Det er derfor viktig at innsatsen nå dreier seg om å bygge den kapasiteten som gjør at ISIL ikke igjen skal kunne utgjøre den type trussel. En av årsakene til at vi valgte å delta, var at dette også utgjør en trussel mot Europa og mot oss. Vi mener det er viktig at det internasjonale samfunnet stilte opp for regionen, men også for å bidra til sikkerhet i vår region.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-04-02:
Man må alltid bestrebe seg på å ha en såkalt exit-strategi. Det er formulert i forbindelse med kampen mot ISIL og det kollektive selvforsvaret av Irak. Når ISIL ikke lenger anses å representere eller utgjøre en trussel, vil oppdraget for så vidt være over. Det har ført til at vi har vært fleksible i vårt bidrag i kampen mot ISIL og vært der det har vært behov, og flyttet oss fra de områdene hvor det ikke lenger har vært behov, eller hvor man ikke lenger kan si at dette er like akutt. Men det ligger også et reelt dilemma i dette med exit-strategier. Er det noe vi vet fra moderne militære operasjoner, er det at forutsetningene på bakken kan endre seg raskt. Det betyr også at det som var en exit-strategi idet man begynte, kan komme til å endre seg underveis fordi forholdene gjør det nødvendig. Den fleksibiliteten er man også nødt til å ha for ikke å havne i en situasjon der man f.eks. har et datofestet uttrekk som gjør at situasjonen man etterlater seg på bakken, kan være verre enn den var før.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-04-02:
Som jeg redegjorde for i min utenrikspolitiske redegjørelse, har vi over lang tid også hatt kontakt med Taliban for å kunne bidra til å tilrettelegge for eventuelle samtaler. Det betyr at vi bistår partene dersom de ønsker vår bistand. En forutsetning for et norsk engasjement er alltid at begge parter ønsker at vi skal bidra, og vi er også veldig klare på at vi – selv om vi opptrer nøytralt – aldri er upartiske, som jeg også redegjorde for i redegjørelsen, for vi legger både et verdisett og noen grunnleggende forutsetninger til grunn for at vi skal kunne ha et engasjement. Når det er sagt, er vi også opptatt av at de samtalene som nå pågår mellom USA og Taliban, må utvides til å inkludere den afghanske regjeringa. Dette må være en prosess som er afghanskeid og -ledet, i tillegg til at dialogen som nå pågår mellom USA og Taliban, er en forutsetning også for Taliban. Jeg mener det er viktig at vi erkjenner at slik situasjonen er, er alle samtaler som finner sted, bedre enn at de ikke finner sted. Og hvis det kan føre til en løsning, og hvis partene ønsker det, kan vi også bistå.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-04-02:
Det spørsmålet foreslår jeg for så vidt at representanten stiller til forsvarsministeren, siden dette dreier seg om forsvarskapasiteter. Men utvalget er i sin rapport veldig tydelig på at de opplysningene vi har – og som representanten Lysbakken er godt kjent med – klargjør disse spørsmålene ganske godt. Det er derfor – som forsvarsministeren også har svart til representantforslaget fra Moxnes – det ikke er behov for å gjøre noen ytterligere utredninger av dette. Det er mye åpenhet rundt spørsmålet, og vi tilstreber også fra vår side når det gjelder de operasjonene vi nå deltar i, å holde Stortinget løpende orientert om hvordan utviklingen i operasjonene er. Så mener jeg at det er vurderinger fra den gangen operasjonen fant sted, som selvfølgelig er viktig for det som ble gjort da. Da satt representanten Lysbakken selv i regjering, og det skal ikke jeg legge meg borti nå. Men jeg mener at den åpenheten Norge viser, og det vi gjør overfor Stortinget, er viktig for å ha legitimitet for operasjonen.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-04-02:
Dette er for så vidt en problemstilling som alle land har ansvar for å bidra til å løse, og vi bidrar med opprydding i svært mange land, langt flere land enn der vi selv har vært engasjert militært. Det er noe vi gjør fordi vi vet at dette kan innebære fare. Vi samarbeider tett med mange organisasjoner som driver med alt fra minerydding til detonering av udetonerte eksplosiver. Etter vår oppfatning er det arbeidet som både vi og andre har bidratt til i Libya i den sammenheng, viktig. Dette er noe vi gjør generelt, også i områder der vi ikke har vært engasjert militært.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-04-02:
Representanten Moxnes har gjort det til en favorittøvelse å snakke om det som ble sagt i 2011. Jeg står fullt inne for min og Høyres støtte til operasjonen. Det har jeg også gjentatt til representanten Moxnes flere ganger. Jeg mener at et veldig vesentlig premiss for representantens spørsmål er feil, og det er at det kun er Libya-operasjonen som har gjort at vi i dag har en fastlåst situasjon i Sikkerhetsrådet. Det er det mange årsaker til, og det har langt videre implikasjoner og konsekvenser enn spørsmålet om deltakelse og mandatet Sikkerhetsrådet ga i 2011. Vi hadde en situasjon i 2011, som alle som har hatt ordet her i salen, har pekt på, nemlig en forestående massakre som FN hadde som målsetting å stanse. Det støttet Norge, og det var noe vi ønsket å bidra til fra norsk side, fordi konsekvensene, alternativene, var verre.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-04-02:
Det er i grunnen det vi nå har begynt arbeidet med, for som representanten helt riktig sier, er vi avhengig av å få flere land med på dette, og jeg er veldig glad for den støtten Arbeiderpartiet uttrykker til politikken som ligger i Granavolden-erklæringen. Det er viktig at vi da gjør de nødvendige undersøkelsene, så vi har et solid fundament for å gjøre endringer. Det ville ha liten effekt hvis Norge gjorde dette alene. Det andre er at vi må løse en del utfordrende spørsmål, som f.eks. å håndtere rettssikkerhetsgarantier. Det må vi alltid i sammenheng med sanksjoner. Og det tredje er at vi trenger å gjøre en del endringer av vårt eget regelverk. For eksempel er det sånn i dag at forskriften om sanksjoner bare omhandler bevegelser eller stater og ikke enkeltpersoner. Det er løsbart. Men jeg tror nok det er litt optimistisk å tenke at vi skal være ferdig med alle disse vurderingene fram til revidert, som normalt kommer i midten av mai – det er ca. en måned til. Men vi jobber på med disse sakene og har stor interesse av å få gjennomført dette.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-04-02:
Som jeg åpnet svaret mitt med å si, ser vi nå konkret på det. Vi ser nå på den diskusjonen som pågår i EU. Vi ser på hva som skjer i Europarådet. Vi ser også på den diskusjonen som pågår i nordiske land og andre nærstående land. Det kan selvsagt være aktuelt å gå med i en mindre gruppe av land, men jeg tror likevel det er viktig at den gruppa er stor nok og bred nok til å representere en faktor. Derfor er det primære ønsket at vi skal få til en felleseuropeisk løsning, og det er det vi jobber for. Skulle det vise seg ikke å være mulig, må vi selvsagt se på hvordan vi kan løse det på andre måter.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-04-02:
Jeg skal prøve å gi svar på begge på 1 minutt. For det første mener jeg at vurderingen av hvilke virkemidler vi skal ta i bruk, ikke er en statisk vurdering. Det betyr at for ett land, som Saudi-Arabia, er det heller ikke der en vurdering av at én metode eller ett virkemiddel fungerer i alle sammenhenger. Jeg nevnte i mitt innlegg at for en del av menneskerettighetsaktivistene er det forbundet med relativt stor fare å bli assosiert med vestlige land eller ambassader. Det gjør at det å navngi dem kan innebære en risiko for dem. Det må vi tilpasse vår respons ut fra. Vi kan ikke, selv om vi har et ønske om å være tydelige og navngi, gjøre det dersom det setter mennesker i større fare. Derfor tilpasser vi sammen med nærstående land også responsen på en sånn måte at den skal være effektiv, samtidig som saudiske myndigheter får en klar beskjed og tydelig tilbakemelding om hvordan vi vurderer disse situasjonene. Når det gjelder det andre spørsmålet, knyttet til tortur, mener jeg at de virkemidlene vi har bl.a. gjennom FNs menneskerettighetsråd, og bl.a. gjennom de anbefalingene vi har gitt, er en ganske klar beskjed om at vi ønsker klarhet i den type spørsmål.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-04-02:
Nei, på ingen måte – det er ingenting i denne debatten eller i innlegget jeg holdt, som tilkjennegir støtte til at det saudiske regimet fengsler menneskerettighetsaktivister, ikke tar vare på journalister, har en vergeordning, bruker dødsstraff. Snarere tvert imot er det veldig tydelige beskjeder som har kommet fra norske myndigheter over lang tid. De er svært godt kjent med vår politikk overfor Saudi-Arabia når det gjelder menneskerettigheter. De er også svært godt kjent med at vi ønsker å ha en dialog om dette, for vi mener det er en vei til å forsøke å endre situasjonen i positiv retning. Realiteten er at forslagene som SV fremmer, er politikk regjeringa allerede gjennomfører. Jeg tror ikke det er noen grunn til å forvente at verken den saudiske ambassaden eller andre saudiske myndigheter skal tro at det er noe annet enn norsk politisk linje som fortsatt gjelder, og det mener jeg debatten her i dag bekrefter.