trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2019-05-29:
Som barne- og familieminister er min viktigste oppgave å jobbe for at alle barn og unge har en trygg og god oppvekst. Denne regjeringa har derfor satt i gang en rekke tiltak for å styrke tilbudet for utsatte barn, bl.a. ved å fremme en opptrappingsplan mot vold og overgrep, som Kristelig Folkeparti fikk gjennomslag for i forrige periode. Det er tverrpolitisk enighet om at det er kommunene som skal ha ansvaret for barnevernet og andre forebyggende tjenester for barn og ungdom. Det er viktig, fordi det er kommunene som er nærmest til å oppdage barn som har det vanskelig og sette inn riktig hjelp og tiltak på et tidlig tidspunkt. Representanten Odd Omland, og nå representanten Kari Henriksen, ser ut til å mene at statlig styring gjennom øremerking av midlene er det eneste som kan hjelpe kommunene med å få på plass bedre forebyggende tilbud. Det er jeg uenig i. Jeg mener de konkrete vurderingene av bemanning i barnevernet bør tas lokalt fordi kommunene er best i stand til å prioritere ressurser og tiltak der behovet og nytten er størst. I noen kommuner kan behovet være flere ansatte i barnevernet – i andre kommuner kan det beste tiltaket være en ekstra helsesykepleier, en utekontakt eller en familierådgiver. De gode løsningene må ofte utvikles med utgangspunkt i de ressursene, de mulighetene og den kompetansen som finnes lokalt. Men det fratar ikke regjeringa ansvar. Jeg tar på alvor at mange kommunale barnevernstjenester melder om kapasitetsutfordringer. God kommuneøkonomi er viktig for å sikre at kommunene har mulighet til å prioritere barnevernet. Det har denne regjeringa bidratt til. Det er rekord for kommuner på ROBEK-lista, og kommunene har gjort en stor jobb i å ansette flere i barnevernet. I tillegg har vi i 2019 satt av 80 mill. kr til ulike kompetansetiltak og 30 mill. kr til et sårt tiltrengt digitaliseringsløft. Dette vil frigjøre tid for ansatte og effektivisere arbeidsflyten, sånn at de ansatte kan bruke mer av tida si til å hjelpe utsatte barn og familier. Vi følger barnevernet tett og har sendt ny barnevernslov på høring. Her foreslår vi bl.a. at kommunene skal komme tettere på barnevernstjenestene, sånn at kommunepolitikerne får mer kunnskap om behovene og dermed kan fatte bedre avgjørelser for utsatte barn og unge i egen kommune. Det vil også bidra til større lokalt engasjement for tilbudet til barn og ungdom og til at barnevernet blir satt høyere på dagsordenen i kommunen. Staten har et viktig ansvar for å legge til rette for gode prioriteringer i kommunene, men det er kommunene selv som har de beste forutsetningene for å finne gode løsninger for den enkelte barnevernstjenestes behov for ressurser.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2019-05-29:
Hver eneste dag jobber vi for at barnevernet skal bli bedre, og vi tar absolutt på alvor de utfordringene som er der. Derfor er jeg glad for den enigheten som representanten viser til når det gjelder de tiltakene vi iverksetter og skal iverksette. Men også de tre grepene som Kari Henriksen peker på, er jeg langt på vei enig i. Så er vi uenige om hvordan vi løser bemanningsutfordringer på en best mulig måte. Jeg er opptatt av kompetanse. Når jeg peker på DigiBarnevern og det digitaliseringsløftet som kommer, er det nettopp for at en skal frigjøre mer tid, men også bedre kvaliteten på tjenestene. Når vi har satt av så mye ressurser, 80 mill. kr til et kompetanseløft, er det fordi vi ønsker å videreutvikle den kompetansen som finnes og forbedre tjenesten. Vi ser på tallene at fra 2013–2017 er det blitt 1 150 flere ansatte. Jeg er glad for at det er kommet flere ansatte hvert år under denne regjeringa enn da Arbeiderpartiet styrte. Og vi vil fortsette å gi kommunene god økonomi så de kan ansette flere i barnevernet.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2019-05-29:
Barn og unges oppvekst er viktig uavhengig av hvilken posisjon en sitter i. Det er mitt største ansvar og min oppgave å sikre flest mulig barn en mest mulig trygg og god oppvekst. Men tallenes tale er ganske tydelig: Det er ikke nødvendigvis slik at når en kjører øremerking, er det det som bidrar til mest opptrapping. Når tallene faktisk viser at kommunene har ansatt flere uten øremerking, betyr det at kommunene også tar sitt ansvar. Jeg tror at det grepet vi tar med at kommunene, hvis det går gjennom i Stortinget etter hvert, får en årlig vurdering av hvordan barnevernet er i egen kommune, vil føre til at de lokale politikerne også i enda større grad vil engasjere seg, og ikke nødvendigvis bare ansette flere i barnevernet, men kanskje en utekontakt, miljøarbeider, familierådgiver eller en helsesykepleier, som forebygger at det kommer noen inn under barnevernet i det hele tatt. Dette er en situasjon som vi følger nøye. Vi har mange tiltak. Det er derfor svaret blir på seks sider, fordi vi engasjerer oss for å få et best mulig barnevern.
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2019-05-29:
«Nye læreplaner i alle fag gjennom fagfornyelsen vil kreve en raskere utskifting av læremidlene enn normalt. Ved innføringen av Kunnskapsløftet ble det bevilget 400 mill. kroner til kommunene over tre år i kompensasjon for merutgifter i forbindelse med utskifting av læremidler. Regjeringen har i kommuneproposisjonen ikke bevilget midler for å sikre en raskere utskifting av læremidler. Når mener statsråden lærere og elever kan forvente at de får benytte oppdaterte læremidler som er tilpasset fagfornyelsen?»
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2019-05-29:
Jeg vil takke for svaret, og jeg deler også entusiasmen for fagfornyelsen og hva den kan bidra med i skolen. Men igjen: En forutsetning for dette må være at en har læremidlene på plass, og jeg tror det var mange som ble overrasket da de så konklusjonen til regjeringen i kommuneproposisjonen, og som hadde forventet at en la opp til en innkjøpsordning – nettopp for å sikre at det skulle være nye læremidler på plass i 2020, når de nye læreplanene som sagt skal tas i bruk på de fleste klassetrinn. Det jeg er på jakt etter å få litt klarhet i fra statsråden, er: Hva er det som har endret seg, som gjør at regjeringen nå kommer til en helt annen konklusjon for modellen en velger i fagfornyelsen, opp mot det en gjorde ved innføringen av Kunnskapsløftet? Er det fordi en forventer en lavere innføringstakt, at en skal bruke flere år på å kjøpe nye læremidler? Er det først og fremst det digitale, som statsråden var innom? Eller er det bare det at statsråden har tapt i budsjettforhandlingene, slik at det ikke var penger til nye læremidler?
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2019-05-29:
Jeg synes det er bra at statsråden ikke lukker døra helt, og at en fortsatt skal vurdere dette. Men det var en forventning, og i kommuneproposisjonen i år burde en nok ha avklart hvilken modell regjeringen ville velge, for å sikre en raskere innfasing av læremidler. Som statsråden var inne på i et tidligere svar: Vi har dårlig tid hvis læremidlene skal både produseres og kjøpes for å være på plass om et knapt år, da disse nye læreplanene skal være i bruk. Jeg hadde nok håpet og forventet at regjeringen hadde en modell klar før, selv om en nå i hvert fall skal vurdere det. Det jeg også oppfatter, er at statsråden forventer at litt av grunnen til at en sparer litt penger på innfasingen nå, er at en i større grad skal benytte seg av digitale læremidler. Det har en bevilget noen små midler til, men jeg vil gjerne høre statsrådens vurdering av i hvor stort omfang regjeringen forventer at det skal være av digitale læremidler med fagfornyelsen, siden en legger til grunn at en skal spare såpass mye penger på å unngå innkjøp av bøker.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2019-05-29:
Gjennom fagfornyelsen fornyer vi skolens innhold. Målet er at elevene skal lære mer og lære bedre, og at vi utvikler en skole som forbereder elevene på å møte og forme fremtiden. Fagfornyelsen er den største reformen eller fornyelsen av skolen siden Kunnskapsløftet. Arbeidet med fagfornyelsen er godt forankret i Skole-Norge, og mange er godt i gang med forberedelsene. Det er viktig at de nye læreplanene også bidrar til endring av praksis i klasserommet. Det vil kreve gode forberedelser lokalt, kompetanseutvikling og nye læremidler. Forslagene til nye læreplaner i grunnskolen og felles gjennomgående fag i videregående skole er nå på høring. Med nytt læreplanverk innføres ny overordnet del, nytt faglig innhold og nye elementer som tverrfaglige tema og nytt kompetansebegrep. De nye læreplanene skal fastsettes av Kunnskapsdepartementet høsten 2019, og de skal tas i bruk fra høsten 2020. Fagfornyelsen skal innføres over tre år, og hovedvekten av nye læreplaner tas i bruk det første året. Det er først og fremst når læreplanene skal tas i bruk, at det er aktuelt å gå til innkjøp av nye læremidler. Forlagene og andre produsenter av læremidler arbeider nå med å vurdere utkastene til nye læreplaner, revidere eksisterende læreverk og produsere nye læremidler. Jeg har fra 2018 bidratt til dette gjennom utlysning av midler til utvikling av digitale læremidler gjennom den femårige satsingen Den teknologiske skolesekken. I tillegg bidrar vi hvert år til utvikling av læremidler i fag og fagområder der det ikke er grunnlag for kommersiell utvikling. I revidert nasjonalbudsjett har vi økt tildelingen til nye og digitale læremidler med til sammen 50 mill. kr. Dette skal selvsagt brukes til læremidler tilpasset fagfornyelsen. Disse midlene går til utvikling av læremidler i fag og fagområder der det ikke er kommersielt grunnlag for utvikling, til utvikling av læremidler på samisk og til å stimulere til innkjøp av flere digitale læremidler. I tillegg har jeg omdisponert ytterligere om lag 24 mill. kr til utvikling av digitale læremidler. Det betyr at det i revidert nasjonalbudsjett tilføres hele 70 mill. kr til læremidler tilpasset fagfornyelsen. I kommuneproposisjonen for 2020 skriver vi at kostnadene til normal utskifting av læremidler i kommunene og fylkeskommunene i dag dekkes gjennom rammetilskuddet. Da det ble innført gratis læremidler i videregående opplæring i 2010, ble det lagt til grunn at en tredjedel av læremidlene normalt skiftes ut hvert år. Fylkeskommunene ble kompensert i henhold til dette. Som jeg tidligere har varslet, bl.a. i kommuneproposisjonen for 2020, vil vi vurdere behovet for ytterligere kompensasjon for eventuelle merutgifter knyttet til fagfornyelsen i de ordinære budsjettene.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2019-05-29:
Svaret på det siste spørsmålet er snarere tvert imot, nettopp fordi vi i revidert nasjonalbudsjett samlet sett bevilger over 70 mill. kr ekstra i 2019 til nye og til digitale læringsmidler. Disse midlene forutsettes det skal gå inn i forberedelsene til fagfornyelsen, slik at det allerede året før fagfornyelsen gjennomføres, er penger på bordet. Så er det ikke slik at det bevilges penger i kommuneproposisjonen. Pengene bevilges i de årlige budsjettene. Derfor har vi varslet at vi vil komme tilbake til dette og se hvilket behov det er i budsjettet for neste år. Og som jeg var inne på: Det som er nytt, er at det for videregående skoler ble gratis læremidler i 2010, og det ble fylkeskommunene kompensert for. En annen stor endring er at man nå går fra papirbok og mer over til digitale læremidler.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2019-05-29:
Det er mulig at representanten og jeg har litt ulikt syn på hva som er små og store midler. Over 70 mill. kr ekstra til nye og digitale læringsressurser i et revidert nasjonalbudsjett er ikke små midler. Det er betydelige ekstra ressurser, som skal gå både til innkjøp og til utvikling. For meg er det siste også viktig, nettopp fordi det nå skjer to ting samtidig: både fagfornyelsen, som innebærer fornyelse av innholdet i fagene, og den digitale utviklingen, som gjør at flere og flere nå går over til digitale læringsressurser. Da er det viktig at vi også stimulerer til utvikling av nye læringsressurser. I hvilken grad dette vil påvirke behovet for ekstra penger, er noe vi nå vurderer inn mot neste års budsjett. I tillegg forventer vi også at kommunene nå har redusert noe på innkjøpene sine de siste årene før fagfornyelsen, og det innebærer også at kommunene vil ha et større rom til å kjøpe bøker eller digitale læringsressurser fra høsten 2020.
Masud Gharahkhani (Arbeiderpartiet), 2019-05-29:
«Hallingdal er Norges viktigste turistregion med enormt utviklingspotensial – en distriktsregion som er avhengig av aktiv statlig politikk for å bevare og skape nye kompetansemiljøer. Vil regjeringen bidra aktivt til å beholde og etablere nye statlige arbeidsplasser i Hallingdalsregionen?»
Masud Gharahkhani (Arbeiderpartiet), 2019-05-29:
Jeg håper jo at kommunalministeren er ute og lytter til Distrikts-Norge. Hvis man lytter til ordførerne i Hallingdal, er de klar på at de opplever en enorm sentralisering, at inntektssystemet er lagt om slik at man ønsker å tvinge kommuner i distriktene til å slå seg sammen, at de stedlige tjenestene som skal gi trygghet – som politi – blir svekket, og at dette går ut over selve samfunnsfundamentet Norge er bygget på, nemlig at uavhengig av hvor i landet man bor og størrelsen på lommeboka, skal man ha god tilgang til velferdstilbud, som igjen er en forutsetning for at næringsliv vil etablere seg i distriktene. Derfor er spørsmålet mitt til statsråden: Vil hun ta initiativ til å møte kommunene i Hallingdals-regionen for å lage en forpliktende plan for hva slags statlige arbeidsplasser man har i dag, hva som skal styrkes, og hva man kan etablere i framtiden? Realiteten for Hallingdal og mange andre regioner i distriktene er at samtidig som det har blitt 4 000 flere statlige arbeidsplasser her i Oslo, har det gått i minus for Hallingdals-regionen.
Masud Gharahkhani (Arbeiderpartiet), 2019-05-29:
Statsråden tar feil om hva den rød-grønne regjeringen gjorde, men la oss holde oss til Hallingdal. Hadde man hatt en kommunalminister som faktisk ville koordinere og være konkret, ville kommunene hatt en garanti for at det ble flere politifolk. Da ville man hatt en garanti for statlig hjelp til å få på plass en desentralisert sykepleierutdanning, så man kunne rekruttert og gitt et nødvendig og godt velferdstilbud til innbyggerne. Hadde man lyttet til barnevernet, ville man hatt en satellittavdeling av Statens barnehus. En kommune som investerer 100 mill. kr i et tinghus, ville vite at det er et tilbud som skal bestå og styrkes for framtiden – og man bør ikke rasere trafikkstasjonen ved Gol, men heller bruke den til å satse på mer utekontroller, for den har en strategisk beliggenhet når det gjelder øst–vest-aksen. Det er dette distriktspolitikk handler om – at man har en regjering som vil stille opp for kommunene, lytte til deres behov og stille opp med konkrete resultater. Men det jeg hører, er at statsråden ikke ønsker å ta initiativ når det gjelder de konkrete eksemplene jeg nå har nevnt, til å levere på disse områdene til regionene.
Monica Mæland (Høyre), 2019-05-29:
Regjeringen er opptatt av å føre en distriktspolitikk som gir vekstkraft, likeverdige levekår og bærekraftige regioner i hele landet. Framtiden sikres først og fremst gjennom jobbskaping i private bedrifter. Regjeringen støtter opp om dette med tiltak innenfor kompetanse, innovasjon, næringsutvikling, infrastruktur og gjennom vekstfremmende skattelettelser. Samtidig ser vi at statlige arbeidsplasser bidrar til mer varierte og stabile arbeidsmarkeder. På samme måte som privat sektor omstiller og effektiviserer seg, gjør også staten det, bl.a. gjennom digitalisering. Det er positivt, og det skal vi ikke motarbeide. Samtidig har regjeringen ambisiøse mål for den statlige lokaliseringspolitikken. Regjeringen har et klart mål om å lokalisere nye, offentlige kompetansearbeidsplasser over hele landet, også utenfor de største byene. Derfor har regjeringen så langt flyttet ut og etablert om lag 860 arbeidsplasser utenfor Oslos arbeidsmarkedsregion, som en del av dette arbeidet. Det er langt mer enn de rød-grønne gjorde da de styrte. Arbeidet med å etablere og flytte statlige arbeidsplasser ut av Oslos arbeidsmarkedsregion er også slått fast i Granavolden-plattformen. Nye arbeidsplasser skal som hovedregel etableres utenfor Oslo, og vi følger opp plan for lokalisering som ble lagt fram i 2017. Et annet grep som nå tas, er å sikre en mer helhetlig oversikt og koordinering av flytting, nedlegging og opprettelse av statlige arbeidsplasser. Ved strukturendringer vil regjeringen sikre en fortsatt god regional fordeling av statlige kompetansearbeidsplasser. Målet er å redusere negative, samlede virkninger i enkelte regioner. Det er også viktig å minne om at desentraliseringsreformen vi gjennomfører i regionene, også vil medføre flytting av arbeidsoppgaver fra staten og ut i regionene. Særlig gjelder dette Statens vegvesen og sams vegadministrasjon. Som kommunal- og moderniseringsminister har jeg et koordineringsansvar for den nasjonale politikken, men det er fortsatt slik at sektorprinsippet gjelder, og det er hver enkelt statsråd som står ansvarlig for sine underliggende etater. Mange regioner er opptatt av fordeling av statlige arbeidsplasser. Det er positivt at regioner ønsker å bidra med engasjement og kunnskap om utviklingen i det regionale arbeidsmarkedet, hvilke fortrinn regionen har, bl.a. i form av kompetansemiljøer, utdanningstilbud og annen infrastruktur. Jeg opplever at vi har en god dialog med de regionale myndighetene, også med Hallingdal. Regjeringen er først og fremst opptatt av å skape varige arbeidsplasser i privat sektor, og jeg noterer meg at arbeidsledigheten, særlig i Distrikts-Norge, er lavere enn den har vært på mange år.
Monica Mæland (Høyre), 2019-05-29:
Jeg møter når som helst ordførerne i Hallingdal. Det er ikke så veldig lenge siden jeg møtte dem. På vei til LOs kartellkonferanse hadde jeg et godt møte med regionrådet i Hallingdal. Jeg opplever at de er dyktige til å framheve Hallingdals styrker, har spenstige planer for hvordan de skal profilere Hallingdal i den nye Viken-regionen, og at man har klare både forventninger og ønsker om statlige arbeidsplasser. Jeg kommer ikke til å lage noen plan for statlige arbeidsplasser i Hallingdal, det tilligger det ikke meg å gjøre. Det er ikke sånn at vi har én politikk for Hallingdal, én for Arendal og én for Alta. Vi har én nasjonal politikk for utflytting av statlige arbeidsplasser. Mens denne regjeringen har ambisjoner og flytter ut arbeidsplasser, gjorde ikke den rød-grønne det, så den utålmodigheten man nå viser overfor denne regjeringen, framviser en slående dom over egen politikk på akkurat det området. Men vi skal flytte ut arbeidsplasser, vi skal etablere arbeidsplasser.
Monica Mæland (Høyre), 2019-05-29:
Jeg er litt usikker på hva representanten spurte om. Jeg opplever nå at representanten ønsker at regjeringen skal ha en egen statsråd som styrer utdanningssektoren, justissektoren, samferdselssektoren – en rekke sektorer. Det har aldri vært etablert i noen regjering, så vidt jeg vet. Sektorprinsippet består. Det tror jeg det vil gjøre i en rød-grønn regjering, og det gjør det i hvert fall i denne regjeringen. Men vi har tatt grep for å ha en større grad av samordning. Så har jeg lyst til å si at staten er ikke staten, og staten kommer ikke til å være i staten. Staten digitaliserer. Staten effektiviserer. Det er vi nødt til å gjøre. Men det vi ser, er at i denne perioden har andelen ansatte i sentraladministrasjonen av staten gått ned, mens vi har økt antall ansatte i Nav, i bufetat, i politiet. Dette er virksomheter som er ute, som er desentraliserte, og som er der folk er.
Monica Mæland (Høyre), 2019-05-29:
Regjeringen er opptatt av å gi fylkeskommunene økonomisk forutsigbarhet når regionreformen gjennomføres. I forslaget til nytt inntektssystem har vi derfor foreslått kompensasjons- og overgangsordninger som sikrer at det blir små endringer i inntektene neste år. Disse ordningene gir stabilitet i inntektene, slik at fylkene unngår store tilpasningsproblemer i 2020. For Vikens del har vi anslått at endringene i inntektssystemet vil gi en reduksjon i rammetilskuddet på 57,5 mill. kr når kompensasjonsordningen tas med. Det tilsvarer 49 kr per innbygger. I tillegg foreslår vi en overgangsordning, slik at effekten det første året for Viken blir en reduksjon på drøyt 14 mill. kr, eller 12 kr per innbygger. Det er godt innenfor det fylkeskommunen kan håndtere, og langt mindre enn de 250 mill. kr som representanten Christoffersen viser til. Fylkeskommunene som blir en del av Viken, hadde til sammenlikning et budsjett på godt over 12 mrd. kr i frie inntekter for 2018. Jeg skjønner at det koster å gjennomføre store organisatoriske endringer. Ifølge inndelingsloven skal staten gi delvis kompensasjon for engangskostnader knyttet til fylkes- og kommunesammenslåinger. Da Stortinget vedtok sammenslåingen av Nord- og Sør-Trøndelag, foreslo vi en standardisert modell for dekking av kostnader ved fylkessammenslåinger. Stortinget sluttet seg til denne modellen, der det utbetales 15 mill. kr per fylke til en sammenslåing. Viken har fått utbetalt 45 mill. kr gjennom denne ordningen og er således den regionen som har fått utbetalt det største tilskuddet til sin prosess. Jeg har forståelse for at en fylkessammenslåing er krevende og krever stor innsats av både ansatte og folkevalgte. Men reformen gir også fylkeskommunene nye muligheter. Færre fylkeskommuner gir grunnlag for sterkere regioner som kan gi bedre tjenester og drive en mer samordnet samfunnsutvikling. Vi har ikke foreslått regionreformen for å spare penger, men på lang sikt er det klart at sammenslåing gir grunnlag for å redusere kostnadene og effektivisere driften, kanskje særlig innenfor administrasjon. Samtidig er det fylkeskommunene selv som må vurdere både kostnader og gevinster ved de valgene de tar, og det er en oppgave jeg er trygg på at fylkene ivaretar på en veldig god måte.
Monica Mæland (Høyre), 2019-05-29:
Veldig kort: Jeg kjenner meg ikke igjen i tallet. Jeg har ganske nøye redegjort for at det Viken neste år skal redusere driften sin med, er drøyt 14 mill. kr, på et budsjett på over 12 mrd. kr. Det er 12 kr per innbygger. Jeg mener det er langt innenfor det Viken kan håndtere. Når man ser på endringer i demografi, får Viken – i likhet med andre regioner – beholde inntektene på tross av kraftig nedgang i demografi, altså utgifter til 16–18 åringer. Så dette mener jeg er fullt ut håndterbart. Når det gjelder de valgene de ulike regionene tar, med tanke på organisasjonsendringer, husleiekostnader og innplasseringer, blander jeg meg ikke borti det. Jeg har full tillit til at Viken og de andre treffer de valgene som er riktige for de ulike regionene, og tar ansvar for de inntekter og utgifter som de påføres i den anledning.
Monica Mæland (Høyre), 2019-05-29:
Det spørsmålet må du rette til Vikens politikere. Det er de som har ansvaret for Viken, det er de som tar ansvaret, og det er de som vedtar budsjetter. Når det gjelder forandringer knyttet til sams vegadministrasjon, pågår de nå. De tilbakemeldingene jeg har fått fra både samferdselsministeren og fylkene, er at det er gode forhandlinger og gode prosesser. Vi har i dag en pool med mennesker som utfører oppgaver i Statens vegvesen. De oppgavene skal overføres til fylkene, men vi kan jo ikke ha en situasjon hvor fylkene sier nei takk til menneskene og ja takk til oppgavene og pengene. Derfor har vi innrettet oss på en litt annen måte enn vi gjør med en del andre oppgaver. Men staten skal ikke sitte igjen med et overskudd i den anledning. Pengene skal følge oppgavene, og menneskene skal følge oppgavene. Det har jeg tillit til at man finner gode løsninger på i hver enkelt region.
Anne Sandum (Arbeiderpartiet), 2019-05-29:
«Hvordan ser statsråden og regjeringen for seg at Viken fylkeskommune skal klare å gi et fullverdig og godt tilbud til fylkets 1,2 millioner innbyggere når utgangspunktet vil være at Viken fylkeskommune starter med å måtte nedskalere budsjettet med ca. en kvart milliard kroner sammenlignet med hva Akershus, Buskerud og Østfold fylkeskommuner i dag har?»
Anne Sandum (Arbeiderpartiet), 2019-05-29:
På sikt, gjennom fire år – fylkeskommunene må ha fireårsbudsjetter – vil man fra regjeringens side trappe ned utbetalingene til fylkeskommunene som skal slås sammen til Viken fylkeskommune, med 137,4 mill. kr. I tillegg er de 45 mill. kr som Viken har fått i forbindelse med omorganiseringen, på langt nær nok. Nå sist er det bevilget 120 mill. kr ekstra fra de tre fylkeskommunene for å kunne gjennomføre det man er nødt til i denne omorganiseringen. Så 250 mill. kr er nok ikke å ta i. 250 mill. kr er mye penger selv om man har et budsjett på 12 mrd. kr. 250 mill. kr er 300 lektorer – det er alle lærerne på Drammen videregående skole ganget med to. Det er all skoleskyss i Akershus pluss litt til.(Presidenten klubber.) Betyr det at statsråden mener at Viken skal kutte i tilbudet? (Presidenten klubber.)
Anne Sandum (Arbeiderpartiet), 2019-05-29:
Viken – i likhet med alle de andre fylkeskommunene – vil overta oppgaver fra Statens vegvesen. Viken har regnet ut at de vil trenge 350 ansatte fra Vegvesenet. Vegvesenet mener at antallet er 300 – et spørsmål om 50 mennesker. Når det gjelder hvordan regjeringen ser for seg at man skal finansiere det, vil man finansiere det ved at pengene følger personen, og personen selv kan velge om han vil gå over til fylkeskommunen eller ikke. Dersom 150 av Vegvesenets folk ønsker å gå over til Viken, er det minimum 150 som det da ikke er finansiering for. Det kommer i tillegg til andre nye oppgaver som regjeringen mener skal finansieres via rammen. Jeg spør igjen: Skal Viken kutte i det videregående skoletilbudet og kollektivtrafikken?
Geir Inge Lien (Senterpartiet), 2019-05-29:
«Det gjennomføres nå sedimentanalyser ved verftene. I noen fylker er det lagt opp til smidige og konstruktive prosesser, men i mitt hjemfylke blir verftene hardt rammet av hvordan dette er lagt opp av Fylkesmannen. Det er risiko for at flere verft vil få store problemer med å håndtere utgiftene. Mener statsråden det er akseptabelt at verftnæringen i enkelte fylker, som i Møre og Romsdal, blir påført uhåndterbare kostnader i denne prosessen, når det har vist seg at andre fylker legger opp til en helt annen gjennomføring?»
Geir Inge Lien (Senterpartiet), 2019-05-29:
Det stemmer at Fylkesmannen har fått beskjed frå regjeringa om å følgje opp dei tiltaka som må til, mens verfta meiner at ei evaluering må ferdigstillast og liggje som eit grunnlagsdokument. Kan statsråden no akseptere krava frå verfta om at ei slik evaluering må ferdigstillast før tiltak vert sette i verk? Og korleis kan verfta verte pålagde nye kostbare undersøkingar før ein har fått kartlagt om alle dei utførte tiltaka har hatt nokon effekt?
Geir Inge Lien (Senterpartiet), 2019-05-29:
Verfta har vore der i generasjonar. Det er verft som har lege der i hundre år og drive med båtbygging. Dei har fått grønt lys for drifta, og staten har til kvar tid godkjent dei produkta som har vore brukte, men som no i seinare tid har vorte forbodne ut frå miljøomsyn. Dette er ei stor belastning, og det er, så vidt eg veit, òg andre enn verfta som har bidrege til forureininga. Dette er ei stor belastning for verfta og ei veldig usikkerheit med tanke på økonomi. Det er dyrt, kostbart, og vil òg kunne – som eg sa innleiingsvis – slå føtene unna ein del av verfta. Dei har ikkje mogelegheit til å bere dei kostnadene som det her vert lagt opp til, samanlikna med andre plassar i fylket, der ein har vore smidigare. Vil statsråden kunne ta på seg ein del av kostnaden, eller heile rekninga, som no vert pålagd, i og med at vi ser at det er staten som har gjeve grønt lys for dei midla som har vore brukte, men som er forbodne no?
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-05-29:
Det har i lang tid pågått et arbeid med opprydding i forurenset sjøbunn i Norge. Hovedprinsippet i arbeidet er at det er forurenser som er ansvarlig for å rydde opp i forurensningen og for å betale for oppryddingen. Fylkesmannen følger opp en liste på ca. 100 skipsverftlokaliteter som ut fra forurensningssituasjonen er prioritert. For å sikre en helhetlig oppfølging av arbeidet har Miljødirektoratet jevnlig kontakt med fylkesmennene. Dette arbeidet er et av de høyest prioriterte fagområdene i embetsoppdraget til fylkesmennene. Fylkesmannen i Møre og Romsdal følger opp 17 prioriterte verftslokaliteter og er det fylket i Norge som har flest prioriterte verft. Fylkesmannen i Møre og Romsdal har pålagt de fleste av verftene å gjennomføre supplerende undersøkelser og tiltaksplan for opprydding i sjøbunnen. Dette er en viktig del av arbeidet med å kartlegge forurensningstilstanden i sjøbunnen ved verftene og for å vurdere nødvendige tiltak. God kartlegging på forhånd vil også sikre kostnadseffektive tiltak. Fylkesmannen har fra arbeidets oppstart hatt dialog med verftene underveis og deltatt i møter. Fylkesmannen har vært imøtekommende overfor verftene når det gjelder fristutsettelse på svar av både varsel og pålegg, og har etter søknad gitt verftene flere måneder i fristforlengelse for å svare på varsel og for å fremme eventuell klage på pålegg. Fylkesmannen i Møre og Romsdals arbeid med skipsverft er i tråd med det nasjonale arbeidet med opprydding ved prioriterte skipsverft og oppdraget som er gitt til Fylkesmannen i årets tildelingsbrev. Verft som ligger i de prioriterte områdene i andre fylker, og som er ferdig ryddet, har selv finansiert opprydding av sine ansvarsområder. Variasjonene mellom de ulike fylkene og mellom ulike verft i det enkelte fylket har hovedsakelig knyttet seg til framdriften av oppryddingsarbeidet og ikke til det økonomiske ansvaret.
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-05-29:
Det er to litt ulike saker, for den evalueringen som vi skal gjennomføre, er igangsatt, og den er satt ut til en ekstern konsulent fra Miljødirektoratet. Men det gjelder i de områdene som har hatt en opprydding, og som er litt annerledes. Der det har vært områdeopprydding, som i Oslo, Tromsø, Harstad, Trondheim, Sandefjord og Puddefjorden, bør det være en evaluering, men der er det altså en litt annen situasjon. Men også i de områdene er det sånn at om man har hatt kjent forurenser, har de vært med på finansieringen i de områdene. Så arbeidet som går på opprydding rundt verft, vil gå videre med Fylkesmannen, og den kontakten som verftene må ha, må være med Fylkesmannen i den videre prosessen.
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-05-29:
Det er ikke noe annerledes enn for annen industri som tidligere var betydelige forurensningskilder, men som har fått strengere krav og ryddet opp etter hvert. Her har det vært en forurensning, det er forurensede sedimenter, og man trenger en opprydding. Vi legger til grunn, som for noen områder i Oslo og dem jeg nevnte, der det er kjent forurenser, at de også er med og betaler for sitt ansvar – selv om staten også går inn der det ikke er kjent forurenser. Hvis også andre kan være kilden til forurensningen, er det en del av det som må kartlegges under den prosessen vi nå er inne i – om flere skal være ansvarlige for oppryddingen.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2019-05-29:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til arbeids- og sosialministeren: «Under behandlingen av Meld. St. 30(2015–2016) (2015–2016) Hvordan vurderer statsråden at situasjonen er på dette området i dag, og hvordan arbeider regjeringen med den videre oppfølgingen av vedtaket?»
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2019-05-29:
Jeg takker for svaret. Jeg mener det er grunn til bekymring for dette. Særlig kvinner med bakgrunn fra land der det er et betydelig innslag av islamistisk fundamentalisme, altså kvinner med bakgrunn fra land som Somalia, Pakistan, Irak, Afghanistan og noen land til, skiller seg ut med høy ledighet. Da må vi se på hva som kan være mulige grunner. Det var lokale Nav-ledere som tok opp dette, bl.a. i reportasjer i media, før det ble tatt opp her i Stortinget i 2016, og mente at praksisen på dette feltet ikke var god nok. Når jeg har spurt dem som jobber på lokale Nav-kontor, om det har skjedd noe siden vedtaket i 2016, om de har fått noen nye beskjeder, nye kurs, skolering osv., har de jeg har snakket med, ikke registrert det. Det er det som er bakgrunnen for spørsmålet.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2019-05-29:
Nå mente jeg ikke generelt blant innvandrere. Jeg mente de spesielle kvinnene med bakgrunn fra landene der islamistisk fundamentalisme så absolutt er til stede. Men jeg vil gjerne, i et tilleggsspørsmål, spørre om vi ikke burde vektlegge dette, ikke bare på kurs for Nav-ansatte, men også i introduksjonsprogrammet for dem som kommer til landet, og i arbeidstreningskurs, tiltakskurs, som Nav har. Jeg har tidligere sett kurs der det har vært kvinner alene, altså kvinner og menn atskilt, der det har vært kvinner som ikke har kunnet se på menn, osv. Man burde ta opp de problemstillingene veldig eksplisitt i disse arbeidstreningskursene, slik at de forbereder seg på det før de skal ut i jobb eller tiltak, og bygge en innstilling overfor det fra start.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-05-29:
I regjeringens svar på et Dokument 8-forslag fra Arbeiderpartiet fra våren 2018 framgår det at dagens regelverk er tydelig på at Nav kan stanse ytelser til personer som nekter å ta imot arbeid eller arbeidsrettede tiltak av religiøse eller ideologiske årsaker. Arbeids- og velferdsdirektoratet har meddelt departementet at de mener dagens retningslinjer gir tydelige og klare føringer. Det framgår f.eks. i rundskrivet om dagpenger at det ikke er rimelig grunn til å nekte å motta tilbud om arbeid dersom dette er begrunnet med at man ikke får en tilpasset arbeidsavtale forenlig med tro, ønsker eller livssyn. Direktoratet har fått tilbakemeldinger fra enkelte veiledere på Nav-kontor som synes det kan være krevende å stå i en veiledersituasjon eller å forsvare en avstengning av ytelser. Dette er derfor en problemstilling som tematiseres i arbeids- og velferdsetatens sentrale opplæringsprogram, som bl.a. inneholder en fordypningsmodul i tverrkulturell veiledning. Men dette skyldes altså ikke at regelverket er uklart eller ukjent. Jeg har ikke fått noen rapporter fra Arbeids- og velferdsdirektoratet som tyder på at dette er en stor utfordring. Jeg kan forsikre representanten om at regjeringen står fast på at personer ikke uten videre kan takke nei til arbeid eller aktivitet av religiøse eller ideologiske årsaker uten å risikere at offentlig støtte fratas dem eller reduseres. Regjeringen arbeider også, bl.a. gjennom integreringsstrategien, for å understøtte at innvandrere skal komme i arbeid, ved å stimulere til arbeid og stille krav.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-05-29:
Det er vanskelig å skulle vurdere hvordan det kurses på det enkelte Nav-kontor, men det som i hvert fall er viktig å understreke, er at det ikke er regelverket det er noe problem med i denne sammenheng. Man har full mulighet til å stanse ytelser på dette grunnlaget, og at det skal være mulig å gjøre det, mener jeg også er riktig. Så registrerer jeg også i tilbakemeldingen fra direktoratet at det kan være en del veiledere som synes det er vanskelig å stå i den situasjonen, av kanskje litt ulike grunner. Det er viktig at det enkelte Nav-kontor tar tak i det hvis de selv opplever at det er vanskelig. Det er viktig at de setter det på dagsordenen i egen organisasjon og sørger for at man får den opplæringen som kreves, og at man trygges i situasjonen når man skal stanse ytelser. Det kan nok være ulike grunner til at arbeidsledigheten er høy blant innvandrerbefolkningen. Det kan være kompetanse, språk, kjennskap til arbeidsmarkedet og den slags, men slik sett er det gledelig å se at arbeidsledigheten nå synker, også blant innvandrere.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-05-29:
Jeg er helt enig med representanten Bøhler i at det er viktig at innvandrere generelt sett kommer seg i arbeid, ikke minst at kvinner som kanskje holdes hjemme av kulturelle årsaker, definitivt får hjelp til å kunne bli selvforsørgende. Som jeg nevnte i mitt hovedsvar, jobbes det nå med å reformere introduksjonsordningen – den har vært for dårlig på mange områder – og arbeidslinjen vektlegges særlig i endringene av den. Introduksjonsordningen ligger for øvrig under et annet departement, så jeg er ikke helt sikker på hvor langt man har kommet i dette. Vi har også hatt et arbeid når det gjelder samvittighetsfrihet i arbeidslivet, for å se på hvordan man kan håndtere den type spørsmål. Men regjeringens linje ligger helt fast. Det skal ikke være mulig å kunne si nei til arbeid av religiøse eller ideologiske årsaker. Det er viktig at det regelverket er tydelig. Samtidig er det viktig at Nav sørger for at de av medarbeiderne som synes dette er vanskelig å håndheve, får den hjelpen de trenger.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2019-05-29:
Spørsmålet lyder: «Regjeringa kutter 180 mill. kroner til rassikring av veier i revidert nasjonalbudsjett, selv om Statens vegvesen står klare med nye prosjekt. Sia 2011 har rassikring av E16 Kvamskleiva hatt førsteprioritet i Region øst. 10. mai raste stein større enn bilhjul ut i veien på strekningen. 13. mai aksjonerte barneforeldre mot skoleskyssen, som passerer hver ukedag. Må liv gå tapt før regjeringa vil prioritere rassikring, eller forstår ikke statsråden frykten lokalbefolkningen har for liv og helse når de må passere Kvamskleiva?»
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2019-05-29:
Alvoret er her og nå. Den 13. mai ble skolebusser tømt for elever. Frykten for steinras i Kvamskleiva nådde nasjonale nyheter. Den 14. mai ville Samferdselsdepartementet drøfte strakstiltak. Statens vegvesen driver jevn oppfølging. Vi har ingen tid å miste, ingen liv å miste. Veien er avgjørende for fastboende til og fra jobb eller skole, for folk på gjennomreise, for lokal og nasjonal så vel som internasjonal næringstransport og for folks arbeidsplasser. Norges Lastebileier-Forbund er opptatt av hvor raskt normalsituasjonen blir gjenopprettet, særlig på E16, hvor alle lastebilene kommer hver vinter, når andre fjelloverganger er stengt eller har kolonnekjøring. Planen for utbedring er klar. Elleve svinger som hindrer modulvogntog, bl.a., vil bli fjernet. Hva vil statsråden si til dem som er avhengige av Kvamskleiva for å komme dit de skal? Når vil statsråden gjøre veien pålitelig for lastebilsjåfører og barnefamilier – og ikke skyve andre del av NTP foran seg?
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2019-05-29:
Da må vel ambisjonsnivået være å få Kvamskleiva inn i første del av NTP. Statens vegvesen har en byggherreorganisasjon i Bagn som er klar til å begynne arbeidet i Kvamskleiva så snart de er ferdig i Bagn. Å flytte en lokalt forankret byggherre en relativt kort avstand vil gi gevinst for gjennomføring av prosjektet og spare mange midler – framfor å flytte anleggsplassen helt ut og eventuelt tilbake igjen i dalen på et senere tidspunkt. Det er i disse dager oppdatert et dokument som med en bevilgning kan gi oppstart innen tre måneder. Men planer er ferskvare. Kommer ikke prosjektet i gang innen rimelig tid, må anlegget rigges ned. Planer må oppdateres, med den kostnaden det har, om tre til fem år. Å bygge nå vil støtte opp om statsrådens ønske om å få på plass hele veistrekninger framfor å bygge stykkevis og delt. Dette er rasjonelt. Vil statsråden bli trafikantenes helt – de trafikantene som ferdes her – kan han bidra til flere midler til rassikring av Kvamskleiva i revidert nasjonalbudsjett i år.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2019-05-29:
«Elverum trafikkstasjon ble åpnet i 2015. 20. mai kom sjokkbeskjeden om at den foreslås nedlagt fra 2021. Skjer det, mister en hel region sitt servicetilbud for kjøretøy og kjøreopplæring. Folk fra Sør-Østerdal får opptil flere timers reisevei til Hamar, selv for enkle ting som fornying av førerkort eller henting av prøveskilt. Mange arbeidsplasser er knyttet til bil, og Norges største trafikksikkerhetssenter ligger i nabokommunen Våler. Ser statsråden at det er viktig for Elverum å beholde trafikkstasjonen?»
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2019-05-29:
Hvis man legger ned trafikkstasjoner i hele landet, må innbyggerne reise lenger for å få hjelp. Det koster mer i både penger og tid, og det er gjerne tid man må ta av sin egen arbeidstid, for trafikkstasjonen er vanligvis åpen mens folk er på jobb. Og det er ikke alle som har mulighet til å bruke digitale tilbud, f.eks. eldre, som gjerne trenger å kunne møte opp og snakke med en fysisk person. Det er heller ikke alt som egner seg for internett. For eksempel er det vanskelig å kjøre opp fra en datamaskin hjemme, og det er vanskelig å forhindre juks på teoriprøven hvis man skal ta den på sin egen pc. Autoriserte Trafikkskolers Landsforbund, ATL, har beregnet hva kostnaden vil bli for brukerne. For Elverum sin del er det opplyst at innsparingen ved nedleggelse vil være på 1 750 000 kr. ATL har beregnet at økte kostnader for brukerne er over 5 mill. kr. Det er en differanse på over 3 mill. kr der. Synes statsråden det er greit å flytte regningen fra staten og over på privatpersoner og brukere, som må betale mer for å få brukt tjenestene når de sentraliseres?
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2019-05-29:
Det er jo foreslått nedleggelser ikke bare på Elverum, men i hele landet, som en del av en større omorganisering i Vegvesenet. Nå vil man sentralisere trafikkstasjonene, halvere antall steder man kan ta lappen, og det gir et dårligere tilbud for innbyggerne. Og som ved de fleste andre sentraliseringsprosjekter regjeringen har gjennomført, er argumentasjonen fra Vegvesenet også denne gangen at vi trenger sterkere kompetansemiljøer, som vil gi bedre kvalitet og øke trafikksikkerheten. Da er mitt spørsmål til statsråden: På hvilken måte er kompetansen og kvaliteten ved trafikkstasjonene i dag så dårlig at de ikke kan opprettholdes?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2019-05-29:
«Styret ved Nord universitet har vedtatt å sende rektors forslag om ny studiestedsstruktur på høring med høringsfrist 15. juni. Et moment i debatten er søkningen til de ulike studiestedene. Vi er gjort kjent med at man på fakultetsnivå, på tross av god søkning, planlegger for nullopptak for flere studier, blant annet i Steinkjer. Kan statsråden bekrefte dette, og hva mener hun i så fall om at det planlegges for en slik de facto avvikling av studietilbud midt under en høring hun selv har sagt blir avgjørende viktig?»
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2019-05-29:
Jeg har fått forståelsen av at dette gjelder flere studietilbud innen medieteknologi og medier, at det også gjelder studier i geografi og sosiologi i Steinkjer, og at begrunnelsen der ofte er knyttet til svake søkertall. Det er litt pussig når det gjelder sosiologi, for sosiologi har ikke høye søkertall ved Nord universitet, men de er høyere i Steinkjer enn i Bodø, og da er det litt merkelig at man skal bruke det som begrunnelse for å ha et nullopptak i Steinkjer. Sjøl om dette ikke trenger å ha en direkte sammenheng, er det lett å tolke det dit hen at dette er starten på en styrt avvikling av studietilbud i Steinkjer, som en har tenkt å flytte til enten Levanger, Stjørdal eller Bodø. Jeg skulle ønske at statsråden kunne ha forsikret oss om at det ikke er tilfellet, og at hun forutsetter at styret ikke tar det med i betraktningen når de går igjennom høringsnotatet fra rektor, men ser helt fritt og utvunget på det.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2019-05-29:
Den prosessen som Nord universitet er inne i, er svært viktig, og den høringsprosessen er det mange i det regionale næringslivet og mange regionale aktører som tar svært alvorlig. De vil gjerne at høringsprosessen skal ha en betydning. Det er klart at man blir litt bekymret hvis det er sånn at dekanene på en måte skal kunne styre studietilbudet og gjøre som de vil, uavhengig av den høringsprosessen som foregår. Sånn sett er jeg for så vidt glad for at statsråden i dag sier at dette ikke skal ha noen sammenheng. Jeg håper at Nord universitet vil merke seg det, for også representanter fra regjeringspartiene har her i denne salen kraftig kritisert rektors forslag og sagt at de forutsetter at styret kommer tilbake med en fornyet og endret vurdering av det. Er det en holdning som statsråden deler?
Iselin Nybø (Venstre), 2019-05-29:
Det er helt riktig, som representanten sier, at Nord universitet har bestemt at det i 2019 ikke skal tas opp studenter, altså såkalt nullopptak, på enkelte utdanninger. Blant dem er mastergrad i journalistikk og kommunikasjonsarbeid og bachelorgrad i 3D art og i spill- og opplevelsesteknologi. Mastergraden i journalistikk ligger i Bodø, de andre jeg nevnte, ligger i Steinkjer. Nullopptak er ikke det samme som nedleggelse av studier eller utdanninger. Det kan være flere grunner til at et universitet eller en høyskole har nullopptak. Én grunn kan være at det er for få søkere til utdanningen, sånn at det ikke er bærekraftig for universitetet å tilby det. En annen grunn kan være at universitetet jobber med å styrke fagmiljøet som skal tilby utdanningen, f.eks. ved å rekruttere fagpersoner. Det er noe som kan ta tid, og i perioden fram til de riktige personene er ansatt for å undervise, kan universitetet beslutte at det ikke skal tas opp nye studenter. Departementet har vært i kontakt med Nord universitet, som opplyser at det er det som er tilfellet for de utdanningene jeg nå nevnte. En tredje grunn kan være at universitetet vil gjøre en større gjennomgang av studieprogrammet, og at det ikke vil være riktig å ta opp studenter til en utdanning som vil gjennomgå store endringer. Nord universitet opplyser til oss at det ikke er grunnlag for å anse dette nullopptaket som en avvikling av studietilbudet. Nord universitet setter i verk en rekke tiltak for å styrke utdanningen og forskningen, og de har opplyst at disse nullopptakene er et ledd i det. Nord universitet har også ved andre anledninger brukt nullopptak for å skaffe rom til utvikling og styrking av studieprogrammene. Generelt synes jeg det er viktig at alle universiteter og høyskoler reflekterer over de utdanningene de tilbyr, sørger for at de har tilstrekkelig høy kvalitet, og gjør de endringene som er nødvendig for å tilpasse seg endringer i det som er studentenes ønske og samfunnets behov. Nullopptak kan være et virkemiddel, og det brukes også av andre universiteter og høyskoler, uavhengig av diskusjoner om studiestedsstruktur. Som sagt har Nord universitet opplyst at det ikke er noen sammenheng mellom det forslaget til studiestruktur som nå er på høring, og de nullopptakene som representanten kanskje viser til. Jeg forutsetter at styret vurderer studiestedsstrukturen og innspillene som kommer i forbindelse med den høringen som nå er ute, uavhengig av de nullopptakene de nå har bestemt seg for å ha.
Iselin Nybø (Venstre), 2019-05-29:
Jeg legger til grunn og forutsetter at styret tar sin beslutning etter en nøye vurdering og etter at aktørene har fått kommet med sine innspill til den høringen som nå er ute, og at dette ikke er en avgjørende del for styrets beslutning, som jeg mener må tas på bakgrunn av andre ting. Når det gjelder ulike studier som representanten nevner, er det sånn at det ikke rapporteres inn til departementet når det er nullopptak. Noen opptak gjøres gjennom Samordna opptak, og noen er lokale. Nullopptak kan bestemmes på ulike administrative nivåer, noen ganger er styret informert. Så hvis representanten har spørsmål om konkrete utdanninger, kan vi finne det ut, men da må vi ta kontakt med Nord universitet, for det er ikke opplysninger som kommer til departementet. Men det er helt riktig, som også representanten sier, at på de utdanningene jeg selv nevnte, ser vi at det ikke er søkertallene som er begrunnelsen, for søkertallene ligger omtrent likt det de har gjort andre år når de har hatt opptak.
Iselin Nybø (Venstre), 2019-05-29:
Jeg mener bestemt at jeg har et godt styre, et styre som er i stand til å vurdere ikke bare alvorligheten i saken, men også innholdet i saken når det kommer til studiestedsstruktur. Jeg oppfatter at de aktørene som nå er i sving og lager sine høringsinnspill, jobber grundig, de går saklig til verks og argumenterer for sitt syn. Jeg er helt sikker på at vi kommer til å få inn mange gode høringsinnspill til den åpne høringen som nå er ute. Jeg mener også at jeg har et styre som er i stand til å se de nyansene som representanten tar opp her. De er i stand til å se de søkertallene som er der. Men det er ikke til å stikke under stol at universitetet har hatt problemer med å rekruttere ansatte til enkelte av disse studiene, og det er også noe de må jobbe videre med. Jeg er opptatt av at den høringen vi har ute nå, må få gå sin gang. Nå må aktørene få komme med sine synspunkter, og så må styret ta en beslutning basert på totalen og helheten i dette.