Børge Brende (Høyre), 2000-05-18:
Først to hjertesukk: Det ene er knyttet til at det i alle fall er siste gang vi fra Høyres side vil gå inn for fri debatt, knyttet til et Dokument nr. 8-forslag, noen uker før behandlingen av revidert budsjett. Dette er jo i ferd med å utvikle seg til en alternativ revidertdebatt, og det tror jeg faktisk ikke var meningen. Det andre hjertesukket mitt er knyttet til den debattformen vi har hatt i dag. Jeg har forståelse for at Fremskrittspartiet er uenig i finansministerens fremstilling, men det må gå an å diskutere en sak knyttet til om ulike driftsformål og investeringer har forskjellige virkninger på norsk økonomi og etterspørselspress, uten at man karakteriserer finansministeren som at han har stått her oppe og nesten ikke snakket sant. Det var vel hr. Hagen som sa det og fikk påpakning fra presidenten. Så omtalte Siv Jensen finansministerens brev som å rakke ned på Stortinget, og sa at finanskomiteen i sine to setninger, som hun kommenterte, lirte av seg et eller annet. Dette er jo ikke en debattform som går an! Hvorfor skal man karakterisere politiske motstandere på den måten? Jeg trodde faktisk at Fremskrittspartiet hadde et minimum av respekt også for dem som inntok et annet standpunkt. Det er greit nok å argumentere mot det andre står for, men å gå til den type karakteristikker synes jeg faktisk svekker saken og burde vært helt, helt unødvendig. Jeg har merket meg at Fremskrittspartiet nå har synspunkter på hvordan man i større grad skal kunne finjustere virkemidlene i norsk økonomi i det ene åndedraget, mens man i det andre tar et kjempeoppgjør med det som åpenbart har vært holdningen i norsk politikk, at det skal være mulig å drive finanspolitikken gjennom konjunkturstyring. Representanten Hagen var oppe på talerstolen og sa at han nå hadde hatt et møte med bygg og anleggsnæringen, hvor de sa at nå kan vi dempe presset på bygg, men satse mer på anlegg. Da skal vi kunne finjustere det gjennom offentlige bevilgninger. Jeg tror at det er litt overoptimistisk, men Carl I. Hagen har et poeng: Det er forskjellig press på de to områdene. Men da aksepterer også Fremskrittspartiet at det faktisk er mulig å stabilisere den økonomiske utviklingen gjennom finanspolitikken. Og Fremskrittspartiets forslag her i dag tar jo faktisk utgangspunkt i at det er mulig å stabilisere norsk økonomi gjennom finanspolitikken. Men uenigheten er, som jeg sa også i mitt forrige innlegg, knyttet til at ulike bevilgninger kan virke forskjellig på økonomien. Men hvis det er slik at Fremskrittspartiet ønsker at investeringer som hovedsakelig er knyttet til utlandet, nå skal få en forrang i en situasjon hvor presset er stort i norsk økonomi, hvordan skal man da i et slikt budsjettsystem som de ønsker, behandle utgifter som faktisk har større etterspørselsvirkning i norsk økonomi enn andre investeringer? Representanten Hagen var jo bl.a. inne på anleggsnæringen. Vi vet at offentlige oppdrag knyttet til anleggsnæringen tradisjonelt har en veldig sterk etterspørselsvirkning på norsk økonomi. Skulle man da lage ett budsjett for det som medfører sterke presstendenser på økonomien, ett for det som virker middels, og ett for det som virker mindre? Det er jo selvsagt en helt håpløs måte å tenke på. Det man faktisk har gjort for enkelhets skyld, og som det også er en faglig god begrunnelse for, er å samle dette i en sekkepost og så utjevne de forskjellige tingene mot hverandre, og derfor får vi et ansvarlig opplegg. Når Fremskrittspartiet går ut og nærmest tar avstand fra at vi nå har presstendenser i norsk økonomi, som om det skulle være noe som enkelte «skreddere» i Finansdepartementet har kommet på, så er jo det en karakteristikk av den økonomiske tenkingen som råder også i andre land. Når Federal Reserve med Greenspan i spissen nå igjen øker renten med 0,5 pst – og det er en renteøkning som kommer oppå mange andre – er det fordi man er redd for etterspørselspresset. Det er mangel på arbeidskraft, boligprisene stiger, detaljomsetningen øker, og det som Federal Reserve sier, er at hvis man ikke nå greier å stoppe presstendensene i amerikansk økonomi, vil det kunne føre til at man får en særamerikansk prisstigning, at man svekker konkurranseevnen, og at det på sikt vil ødelegge de grunnleggende forutsetningene for videre vekst og velstand. Det er jo ikke noe annet vi sier i Norge heller. Vi går inn og sier at hvis vi nå skal bevare det gode vi har oppnådd i norsk økonomi, må vi være noe tilbakeholdne og prioritere innenfor rammene. Vanskeligere er det ikke. Og hva er alternativet? Hvis vi nå lar det koke over i norsk økonomi, vil det skje at renten ytterligere vil bli satt opp. Og en ytterligere renteøkning kommer til å ramme de svakeste, fordi renteøkningen rammer blindt. Det ligger ingen sosial vurdering til grunn for den, den rammer som oftest de som har minst formue, de som er i etableringsfasen eller som etablerer seg for andre gang. Det vil bli virkningen hvis man nå legger an til økt press i norsk økonomi, og det vil være en meget usosial løsning. Derfor skal vi nå prøve det beste innenfor de rammene vi har, og da er det muligheter for faktisk å få ned presstendensene i norsk økonomi og beholde den høye sysselsettingen. Vi tenker ikke noe annet på dette området enn det vi også ser i alle andre land. Storbritannia sliter jo med akkurat de samme problemene, de er i en konjunkturfase som er lik den amerikanske og den norske.