Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2011-06-07:
Regjeringa foreslår i proposisjonen å utvide rammene for å inngå bilaterale avtaler med andre land om soningsoverføring av domfelte og at Stortinget nå samtykker til inngåelse av soningsoverføringsavtalen mellom Norge og Romania av 20. september 2010. Jeg registrerer med glede at en samlet justiskomité gir bred støtte til disse forslagene. Det foreslås også å gi lokalt nivå i kriminalomsorgen myndighet til å treffe avgjørelser om straffegjennomføring med elektronisk kontroll i tråd med hovedregelen i straffegjennomføringsloven. De siste årene har det vært en sterk økning i antall innsatte i norske fengsler med utenlandsk statsborgerskap. Per i dag er ca. 30 pst. av de innsatte som sitter på dom, utenlandske statsborgere. Mange av disse personene har ikke noen tilknytning til Norge, men kommer hit i den hensikt å begå kriminelle handlinger. De aller fleste blir utvist og uttransportert til sitt hjemland når soningen er gjennomført. Soningsoverføring reguleres i dag av lov om overføring av domfelte av 1991 som inkorporerer den europeiske konvensjon av 21. mars 1983 om overføring av domfelte og denne konvensjonens tilleggsprotokoll. I utgangspunktet er den europeiske overføringskonvensjon basert på at domfelte samtykker til soningsoverføring. Ved eventuell tvangsoverføring etter tilleggsprotokollen kreves det endelig utvisningsvedtak i Norge før anmodning om overføring kan sendes til domfeltes hjemland. Mange land har domstolsbehandling av sakene før overføring kan besluttes, noe som innebærer lang saksbehandlingstid i hjemlandet – jeg vil si svært lang saksbehandlingstid. Etter konvensjonene står hjemlandet fritt til å nekte overføring, og vi opplever i en rekke tilfeller at dette skjer. Soningsoverføring etter disse konvensjonene tar derfor erfaringsmessig lang tid, ofte så lang tid at personene ikke rekker å overføres før dommen er ferdig sonet i Norge. Den gjennomsnittlige saksbehandlingstida for soningsoverføring i 2010 var 434 dager fra rettskraftig dom til den faktiske overføringen fant sted. Så vidt jeg har brakt på det rene, har denne saksbehandlingstida gått betydelig ned så langt i år, noe som viser at vi er på rett vei og som vel forklarer noe av den økningen vi har i antall soningsoverføringer. Det var altså tolv utenlandske innsatte som ble overført til fortsatt soning av straffen i hjemlandet i 2008. I 2009 var tallet 30, mens i 2010 var det 41 utenlandske innsatte som ble overført. Det har vi spart ganske mange soningsdøgn på og da også fått fristilt plasser. Regjeringa ønsker å øke disse tallene og overføre flere utenlandske domfelte til fortsatt soning i sine hjemland. Lov om overføring av domfelte § 12 gir hjemmel til å inngå bilaterale avtaler om soningsoverføring, men etter denne bestemmelsen kan Norge bare inngå slike avtaler hvis domfelte samtykker i soningsoverføringen, har rømt fra domsstaten eller er endelig utvist. Det er bakgrunnen for dagens forslag til lovendring. Den foreslåtte endringen i § 12 innebærer at de i avtaler som ikke omfattes av soningsoverføringskonvensjonen, ikke lenger er et generelt lovbestemt vilkår om at domfelte må samtykke til overføring. Etter denne endringen kan Norge lettere inngå bilaterale avtaler med andre land og få til en raskere behandling av sakene. EU har kommet med en rammebeslutning, som det er vist til i debatten, og vi jobber intenst med å få en tilslutningsavtale opp mot denne. Representanten Ropstad var inne på at vi også burde få avtaler med Litauen og Bulgaria. Jeg må bare si at det er inngått avtale med Litauen – gledelig nok. Det er jo et av de land som er godt representert i norske fengsler. Det er også nå inngått en avtale med Latvia, og det er svært lovende. Jeg vil gi anerkjennelse til latviske, litauiske og rumenske myndigheter for den imøtekommenhet som de har vist Norge. De sliter jo betydelig med langt mer kriminalitet enn det vi har her på norsk jord, og de sliter også med kapasitet i fengslene. Det er spennende at vi har klart å koble bruk av EØS-midler opp mot de tiltakene som vi har i Romania, Latvia og Litauen, og at vi kan ha et mer intensivt samarbeid også når det gjelder justispolitikken generelt, som jeg kunne sagt mye om. Så litt til de spørsmålene representanten Oktay Dahl reiste i sitt innlegg. I avtalen med Romania, i artikkel 9 h, er det skissert at det minst må være seks måneders soningstid eller mer som står igjen. Det betyr at vi har en stor oppgave med hensyn til å få kortet ned saksbehandlingstida her hjemme, men også å få til avtaler som gjør at saksbehandlingstida i mottakerlandet går ned. Det er jo intensjonen i avtalen. Det er derfor det framgår i artikkel 12 at man skal behandle disse, i hovedsak, innen 90 dager, som jeg tror vil bidra til – når den blir ratifisert i Romania – at vi får kortere saksbehandlingstid.