Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-10-06:
September 2008 var for markedsliberalismen hva Berlinmurens fall var for kommunismen, dvs. den endelige og absolutte død for en idé. Det er ikke mulig etter det som har skjedd de siste ukene på Wall Street, noe sted for noen å argumentere intellektuelt for markedsfundamentalismen, altså den idé at markedet rydder opp selv. Vi ser da også internasjonalt at man må lete med lys og lykte for å finne noen som argumenterer for nettopp den ideen. Det er omtrent like mange som de som argumenterte for kommunismen etter Berlinmurens fall. Norge er her et særegent unntak. Jeg satt borte i New York i forrige uke og hørte alle verdens statsledere snakke på FNs generalforsamling. Med unntak av dem som snakket helt spesielt om sitt eget hjemland, som f.eks. Georgias president eller Serbias president, var det tre temaer alle var opptatt av. Det var klimaendring, det var matvarekrise, og det var finanskrise. Og det var sammenhengen mellom disse tre temaene som dominerte nær sagt hvert eneste innlegg. Det som stiller Norge i en helt særegen gruppe, er at vi som et av veldig få land i verden har et parti med 30 pst. oppslutning som har klart å stille seg på gal side i samtlige av disse store spørsmålene. Fremskrittspartiet mente at vi skulle ha styrker i Irak. De reklamerer ikke så veldig mye med det lenger. Fremskrittspartiet mener at vi skal halvere vår innsats i FN, i en tid hvor hele resten av verden roper på et sterkere og mer aktivt FN. Når alle verdens statsledere snakker om klimaendring, sår Fremskrittspartiet tvil om klimaendring. Og når alle verdens statsledere krever mer regulering av markedet, krever Norges største parti - iallfall er de det på en del målinger i den senere tid - mindre regulering av markedet og har til og med sagt at Bush er sosialist. Hvis Bush er sosialist, er jo McCain kommunist. Og jeg tør ikke tenke på hvilken beskrivelse man vil gi Barack Obama. For dette er jo folk som går inn for mye mer regulering av markedet enn hva Bush har gått inn for. Mens McCain vil ha mer regulering av markedet, vil Fremskrittspartiet i Norge ha mer blåruss. Mens Sarkozy på EU-møtet denne uken tar til orde for global styring med markedskreftene, tar Fremskrittspartiet til orde for mer frislipp for skatteparadiser. Mens Obama, Merkel, Gordon Brown - hvem man enn måtte finne på å nevne - alle sammen tar til orde for kontroll med markedskreftene og mer innsats mot klimaendring, går altså Fremskrittspartiet i Norge ut og sier at dette er hysteri, det er bløffmakere og liknende formuleringer. Taperne på en slik politikk er jo ikke noen få børsmeklere. Taperne på en slik politikk er folk flest. Det er de steder i vårt land og internasjonalt som vil få mye større flyktningstrømmer dersom vi ikke håndterer klimaendringene. Det er de mange mennesker i vårt land og internasjonalt som vil se mer ekstremvær, flere ras og havnivåstigning om vi ikke håndterer klimaendringene. Taperne på denne politikken er de mange menneskene i Norge som vil bli arbeidsløse hvis vi ikke klarerer å håndtere denne politikken i Norge og internasjonalt, og de mange som vil se renteøkning og ødeleggelse av sin personlige økonomi, om vi ikke klarer å håndtere dette i Norge og internasjonalt. Taperne hvis vi ikke klarer å gjøre noe med verken klimaendring eller finanskrise, er verdens absolutt fattigste, som vil få regningen for det hele. Det for Norge i en så usikker internasjonal tid eventuelt å gjøre det stikk motsatte av hva begge USAs presidentkandidater forordner, nemlig mer kontroll med markedet, det stikk motsatte av hva Storbritannia, Tyskland, Frankrike og alle andre land jeg kjenner, gjør, er et av de største politiske eksperimenter det er mulig å begi seg inn på. Taperne hvis Norge skulle begi seg inn på et slikt eksperiment i et eller annet scenario med Fremskrittspartiet med innflytelse på politikken i Norge, er folk flest, det er de mange som har tiltro til den norske modellen, den norske historien. For grunnen til at Norge klarer seg bedre enn mange andre land, og at vi blir sett på som det lykkeligste land av nesten alle mennesker nesten over hele kloden, er kombinasjonen av små forskjeller, politisk styring, miljømessig riktig forankret politikk, et godt forhold mellom fagbevegelse og arbeidsgivere, kort sagt det at vi har tatt politisk styring med markedskreftene. Som statsministeren sa: Markedet er en utmerket tjener, men en livsfarlig herre.