Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 1999-04-27:
Debatten rundt det påbegynte folkemordet i Kosovo med den påfølgende NATO-bombingen har aktualisert debatten om andre enn FN, ved å vise til nødrett, kan gripe inn for å hindre folkemord – dette bl.a. fordi f.eks. Kina og Russland kan nedlegge veto i Sikkerhetsrådet mot at FN skal kunne gripe inn mot et folkemord. Debatten har vist at folkeretten ikke er entydig. Jeg har reist denne interpellasjonen fordi jeg mener at Regjeringen med bakgrunn i den høye menneskerettighetsprofil Norge fører – og med den uklarhet som hersker internasjonalt, så vel som i den norske debatten på dette området – bør arbeide internasjonalt for at det utarbeides et nødrettsinstitutt, og at dette tydeliggjøres for verdensopinionen, et nødrettsinstitutt som nettopp klargjør den folkerettslige adgangen for organisasjoner som NATO til å kunne gripe inn mot folkemord. En definisjon av folkemord som jeg forstår er i tråd med FNs konvensjon om forhindring og avstraffelse av forbrytelse om folkemord, av 1948, innebærer handlinger «som er begått i den hensikt å ødelegge helt, eller delvis, en nasjonal, etnisk, rasemessig eller religiøs gruppe som sådan». Jeg tar herved opp mitt forslag på vegne av Fremskrittspartiet. Vi må aldri igjen oppleve at politiske ledere av typen Slobodan Milosevic skal kunne iverksette folkemord under dekke av at folkeretten gir dem en form for immunitet i form av nei til inngripen i deres indre anliggender. Vi må aldri glemme at utgangspunktet for internasjonal politikk ikke er stater, men enkeltmennesker. Folkeretten må derfor ikke stå i veien for grunnleggende menneskerettigheter. Formaljus må ikke stå i veien for å kunne hindre folkemord. FNs generalsekretær Kofi Annan hadde helt rett da han i FNs mennskerettighetskommisjon den 7. april i år bl.a. uttalte – oversettelsen står for min regning: «Det vokser sakte, men sikkert frem en internasjonal norm mot voldelig undertrykkelse av minoriteter som vil og må få forrang over hensynet til statssuverenitet… Hvis vi tillater FN å være fluktsted for «etniske rensere» eller massemordere, så forråder vi de ideer som gav inspirasjonen til dannelsen av FN.» Folkerettens moralske basis ligger i – og den juridiske basis bør ligge i – menneskenes grunnleggende rettigheter. Dersom den ikke gjør det, vil oppslutningen om den gradvis svekkes. Globaliseringen med den påfølgende CNN-effekten i betydningen globaliseringen av mediabildet bidrar til at menneskerettighetene i større grad har blitt universelle i folks bevissthet. Folk aksepterer ikke lenger så lett overgrep som dokumenteres daglig av internasjonale media. Ideen om at menneskene har grunnleggende, naturgitte rettigheter, som gir dem moralsk beskyttelse mot overgrep, er på sterk fremmarsj. Politikk er ikke bare konkrete, politiske vedtak. Politikk er også i stor grad signaler. Ikke minst gjelder dette internasjonal politikk som på grunn av det internasjonale samfunnets anarkiske karakter – man har f.eks. ikke nasjonalstatenes indre rettsoppbygging med tilhørende maktstrukturer, som gjør at rettsreglene i større grad håndheves med tvang hvor dette vurderes nødvendig – gjør det mye lettere for en overgriper eller folkemorder å ta seg til rette uten å måtte bli stilt til ansvar for sine handlinger. Vårt svar på dette må etter mitt skjønn, i tillegg selvsagt til det som NATO har gjort i Kosovo gjennom praktisk handling, også være å utvikle de juridiske og moralske skranker på dette område. Et nødrettsinstitutt vil være et slikt bidrag til å fortelle potensielle overgripere at de aldri kan være trygge mot verdenssamfunnets inngripen. For det må ikke være slik at folkeretten skal være til hinder for menneskerettighetene, og endog i slik grad at folkemord tillates fordi det skjer i ens egen stat. Vi kan ikke i 1999 si som den italienske frihetsforkjemperen Guiseppe Mazzini gjorde på 1860-tallet, at menneskets rettigheter legitimeres via nasjonalstaten. Menneskerettighetene er universelle, uavhengige av rase, religion eller etnisk opprinnelse. Norge må derfor ikke legge seg på en linje i internasjonal politikk som innebærer at f.eks. Kina via FN har vetorett mot retten til å stoppe et folkemord. Jeg vil understreke at et nødrettsinstitutt som innebærer en moralsk rett, for f.eks. NATO, til å gripe inn mot folkemord, ikke senker terskelen for intervensjon. Det innebærer ikke en automatisk plikt for noen til å gripe inn, men det hjemler en slik rett. Det er etter mitt skjønn et bidrag til å klargjøre et moralsk og juridisk grunnlag for en intervensjon. Heller ikke tror jeg dette vil føre til at man nødvendigvis får flere intervensjoner enn i dag. Stormaktenes politikk vil, som nå, hovedsakelig styres av det de definerer som sine nasjonale interesser, og det er tross alt stormaktene som også dominerer de internasjonale organisasjonene. Men mitt håp er at en klargjøring av det folkerettslige grunnlaget for et slikt nødrettsinstitutt kan være et bidrag til å få fremtidens Hitler, Stalin eller Milosevic til å måtte betenke seg av frykt for konsekvensene, bl.a. for eget skinn. Jeg har valgt å være åpen i formuleringen av mitt forslag, fordi en innsats i den debatten som allerede foregår internasjonalt om dette temaet, må gi Regjeringen stort handlingsrom hva angår utformingen av kriteriene for et slikt nødrettsinstitutt, så vel som i hvilke fora man eventuelt ønsker å arbeide for et slikt institutt.