Trine Skei Grande (Venstre), 2011-11-10:
Jeg vil også takke statsrådene for at de kom hit og hadde denne redegjørelsen i landets parlament. Det er der det hører hjemme å ta disse debattene. Jeg tror det er viktig at vi ikke lukker noen debatter, at vi prøver å holde dem så åpne som vi kan, hele tida. Vi har laget et fellesskap i dette landet som har som formål å sikre liv. Det er vår fremste oppgave. Som jeg har sagt før fra denne talerstolen – det klarte vi ikke den dagen. Jeg er ikke opptatt av at vi skal finne syndebukker i systemet, men å innrømme at systemet vårt faktisk sviktet den dagen. Derfor er det viktig å ikke ha lukkede prosesser om dette. Derfor er det viktig å snakke om hva det var som gikk galt, uten å prøve å finne en person som har vurdert feil, når vi alle vet at det var systemene våre som ikke fungerte. Da må vi tore å ta de vanskelige debattene. Da må vi også tore å ta dem over tid. Jeg er enig i justisministerens kommentar om at det er viktig å ikke dra konklusjoner for tidlig når det gjelder de grepene vi vet må tas, for vi kan ikke si at alt var perfekt den dagen. Det var veldig mange som gjorde veldig mye mer enn det som kunne forventes av dem, men det var også noe som vi ikke fikk gjort. Vi fikk ikke sikret flere liv. Det som fungerte godt, var det vi så av sivilsamfunnet vårt den dagen, eller, det som fungerte veldig godt i helsesystemet vårt – så godt at ikke helseministeren er her under dagens orientering. Vi så politifolk som stilte opp mye mer enn det som krevdes. Vi så leger som var på vei til sykehus før de var blitt innkalt. Vi så hundrevis, ja, kanskje tusenvis av blodgivere i Oslo som sto klare til å bidra. Vi så alle de folkene som gjorde kanskje det aller modigste, nemlig å begynne å ro, men likevel så vi at systemene våre sviktet. Jeg vil gjerne tiltre den takken som begge statsrådene uttrykte til de mange som bidro, men det er viktig at vi kan se åpent på det som ikke fungerte. Justisministeren dro opp en del punkter som jeg synes er veldig interessante, hvordan vi skal bekjempe voldelig ekstremisme, som jeg tror blir en viktig del av vår trygghetskamp framover. Men jeg syns det er viktig å understreke at det betyr alle typer voldelig ekstremisme. Jeg frykter at vi har hatt et for stort fokus på ekstremisme fra islamsk side, og at vi glemmer den ekstremismen som ofte oppstår på andre politiske hold. Jeg syns justisministeren må forsikre seg om at dette fokuset blir helt annerledes i tida framover. Det skal kjempes for åpenhet i samfunnet. Politimetoder må alltid diskuteres. Jeg tenkte ikke at jeg skulle dra den store personverndebatten i dag, men jeg er veldig bekymret over den store fascinasjonen av masseinnhentingsskanning – masseinnhenting av informasjon som man tror skal skape sikkerhet – når vi ser at prinsippet om masseinnhenting av informasjon har feilet gang etter gang etter gang. Her ble det også snakk om at man gjennom masseinnhentingssystemer hadde navn på lister, men at man likevel ikke klarte å bruke det. Jeg er mye mer opptatt av å ha et overvåkingspoliti med dyktige fagfolk som kjenner folk, som kjenner miljøer, og som ferdes der de skal ferdes, enn å tro at store databaser skal sikre vår frihet og trygghet. Åpenhet gjør oss sårbare, men lukkethet gjør oss ikke nødvendigvis sikre. Da jeg første gang, som 14-åring, var på en stor internasjonal konferanse i Sveits, er det eneste jeg husker fra turen, og som gjorde skikkelig inntrykk, at politimennene på flyplassen gikk med maskingevær. Jeg har aldri følt meg så usikker. Åpenhet kan også gi sikkerhet når vi som fellesskap tar ansvar for vår sikkerhet. Statsministeren sa i de dagene det gjaldt, at vi skal kjempe for mer åpenhet, mer demokrati og ikke naivitet. Vi var alle sammen enige da, og vi i Venstre skal i hvert fall sørge for at disse ordene blir husket også videre i debatten.