Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2011-05-24:
Jeg synes vel ikke det er spesielt historisk at vi har en debatt i Norge hvor vi setter norske interesser først. Det gjør vi hele tiden. Jeg vil takke utenriksministeren for en god og interessant redegjørelse i en turbulent tid for Europa, og ta utgangspunkt i mye av det samme som foregående taler. EU er i en dyp krise, økonomisk og politisk. Prestisjeprosjekter som euroen og Schengen blir utfordret. Her i landet er det nå på meningsmålingene flertall i alle partier mot EU-medlemskap. Jeg deler utenriksminsterens bekymring for den høye ledigheten i kriserammede euroland. Ta Irland: Landet gikk under betegnelsen Den keltiske tiger tidlig på 1990-tallet på grunn av sin dynamiske økonomi. Irland hadde en kontrollerbar gjeld, som var om lag på nivå med landets BNP da euroen ble innført. Men bl.a. på grunn av eurosonens altfor lave rentenivå for Irlands raskt voksende økonomi og de gunstige lånevilkårene som euromedlemskapet ga, ble det skapt en boble i økonomien og en statsgjeld som i 2009 tilsvarte nesten fire ganger landets BNP. Hellas og Portugal levde også over evne stimulert av lav eurorente og kunstig gode lånevilkår. Eurosamarbeidet har for disse landene både medvirket til krisen og gjort den vanskeligere å komme ut av. Med euroen som felles valuta kan ikke disse landene få fordelen av fallende valutakurs og dermed økt konkurranseevne gjennom rimeligere eksport og reiseliv. EU-lederne har heller ikke latt de kriserammede landene få restrukturere gjelden sin. Dermed må vanlige folk, unge og eldre, betale prisen for krisen gjennom ledighet og fattigdom, mens banker som har gitt landene uansvarlige lån, går fri. Island, derimot, restrukturerte gjelden raskt, og har hatt en egen valuta som har falt i verdi, noe som har medvirket til at landet så langt synes å ha klart seg bedre gjennom krisen enn de hardest rammede eurolandene – kanskje til noens overraskelse, men kanskje ikke så overraskende allikevel. Schengen og det indre markeds frie bevegelse av personer er også under sterkt press. Arbeidskraftsmobiliteten mellom landene er fortsatt svært lav sammenlignet med USA, men kriminelle benytter seg i stor grad av muligheten til å bevege seg fritt. Flere land ser nå muligheten for å bedre grensekontrollen. I Norge har Politiforbundet tatt til orde for det samme. Er utenriksministeren enig i at vi bør åpne for å vurdere endringer for å sikre oss mot voksende, grenseoverskridende kriminalitet? Utenriksministeren sa at han forventet et formelt svar fra kommisjonen om direktivet som åpner for tv-reklame for alkohol. Jeg er dypt urolig over den saken. Produsentene betaler for reklame fordi de ønsker høyere forbruk, og høyere forbruk vil gi flere skadevirkninger. Europa har verdens høyeste alkoholkonsum og den høyeste andelen av sykdom og tidlig død som følge av alkohol. Vi mener regjeringen, om nødvendig, ikke må nøle med å bruke EØS-avtalens virkemidler i sin ytterste konsekvens mot dette direktivet. Til slutt til en viktig sak som utenriksministeren ikke nevnte. Det gjelder regjeringens forslag til endringer i petroleumsloven, som Stortinget nå har til behandling – i lys av en innsigelse fra ESA. Endringene kan gjøre det vesentlig vanskeligere for norske myndigheter å stille krav om økt petroleumsaktivitet med lokale ringvirkninger i Norge fordi kravene til organisasjon, ledelse og lokalisering av baser i petroleumsvirksomheten blir klart svekket av denne svekkelsen av petroleumsloven. Det synes å stride klart mot regjeringens egen strategi for nordområdene, Nye byggesteiner i nord, der det heter at regjeringen vil fremme en landbasert næringsutvikling i nord. Vi står nå overfor en ny epoke i norsk olje- og gassutvikling. Tyngdepunktet vil bli flyttet nordover, og befolkningen har store forventninger til aktivitet og arbeidsplasser på land. Regjeringens vidtrekkende forslag kan sette en brems for dette. Allikevel har ikke dette forslaget til endringer i petroleumsloven vært på høring. Det kan ikke være riktig. Flere andre sånne saker, basert på innsigelser fra ESA, har vært på høring, bl.a. hjemfallssaken. Da må en spørre seg: Hvorfor går regjeringen så stille i dørene med dette knefallet for Brussel i noe så sentralt som norske myndigheters muligheter til å stille krav til oljeselskapene om aktivitet i Norge? Er det det at man frykter for hvilke ytringer som måtte komme i en høring, ikke minst fra folk i Nord-Norge, som har store forventninger på dette området? Og hvorfor har Senterpartiet så enkelt med ledelsen av Olje- og energidepartementet gått med på en sånn EU-tilpasning av norsk petroleumslovgivning som dette er? Jeg må si jeg holdt på å sette kaffen i halsen da jeg leste denne proposisjonen. Det har vært helt tyst om den i det offentlige rom, og jeg håper det ikke blir det etter dette. Jeg vil gjerne ha utenriksministerens svar på hvorfor man ikke har tatt seg tid til å sende denne viktige saken på høring før man fremmet den for Stortinget.