Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2013-11-28:
Jeg vil takke statsråden for en ryddig gjennomgang av noen av de viktigste utfordringene EØS-avtalen stiller oss overfor – utfordringer skapt av endringene som er skjedd i EUs institusjoner, av endringene i politikkutformingen og av beskrankninger vår egen grunnlov setter. Det er bra at regjeringen vil følge opp tidligere regjeringers politikk om å være tidlig på, for å ivareta våre interesser og påvirke mens EU-systemet utformer sin politikk og sitt regelverk. Det er bra at også denne regjeringen vil legge vekt på kontakt og dialog med Stortinget, men det må i framtiden skje på en helt annen måte enn å be om ekstraordinære møter i Europautvalget på altfor kort varsel. Regjeringens ambisjon er å føre en aktiv europapolitikk, og statsråden gir i redegjørelsen eksempler på områder hvor det er viktig å få gjennomslag for løsninger som er tilpasset norske behov, som energi og telekom. Det er en viktig ambisjon. Men da blir det en dårlig start å reise til Brussel for å fortelle at regjeringen vil reversere tollendringene på ost, kjøtt og hortensia, fordi endringene «har virket negativt på vårt samarbeidsklima med EU», som det heter i redegjørelsen. Hva fikk Norge igjen for denne ensidige innrømmelsen? Det bør statsråden redegjøre for her i dag. Tenk om den forrige regjeringen skulle vært like skyggeredd når det gjaldt EUs straffetiltak mot norsk laks – tiltak EU iverksatte fordi de ville beskytte lakseoppdrettere i Skottland. Det var tydelige stemmer i Europa som mislikte at Norge tok affære. Men mener denne regjeringen at vi skulle latt være å ta EU til WTO av frykt for samarbeidsklimaet med EU? Jeg mener statsrådens signaler er uklok forhandlingsstrategi. Tollendringene bryter ingen WTO-regel og ikke noe EØS-regelverk. Signalene fra statsminister Solbergs møte med Merkel i Berlin tyder f.eks. ikke på at knefallet for tollkritikken hjelper oss i kampen for vår innskuddsgarantiordning. Statsministerens uttalelser til media om at Norge neppe får gjennomslag for kravet om unntak, står i kontrast til hva statsråden sa i sin redegjørelse dagen etter. Det ville vært nyttig om han oppklarte for Stortinget realitetene i saken. Under den forrige regjeringen drøftet Stortinget for første gang på lenge grunnlaget for norsk utenrikspolitikk. Den daværende regjering fikk bred tilslutning til en interesseorientert utenrikspolitikk. Jeg håper ikke denne regjeringens tro på betydningen av å blidgjøre Brussel i tollsaken er et signal om at man vil gå vekk fra interessepolitikken. For vi må ikke være så naive at vi ikke legger til grunn at det er interesser som styrer i utenrikspolitikken. Venner og allierte får vi når vi deler interesser, ikke fordi vi bøyer av for usaklig og ubegrunnet kritikk. At man i ostetollsaken også varsler omleggingen uten å ha sikret seg tilstrekkelig ryggdekning i denne salen, gjør debuten i EØS-rådet ytterligere risikabel. Jeg tror statsråden bør bekymre seg mer for kritikk fra denne salen, og enda mer om norske interesser knyttet til landbruk og næringsmiddelindustri, enn for den kritikken noen konservative EU-parlamentarikere skapte rundt tollsaken, og som regjeringen bruker som hovedbegrunnelse for snuoperasjonen. En tilbakevendende og reell utfordring i vårt forhold til EU-samarbeidet de siste årene har vært vår evne til å ta inn nytt regelverk tilstrekkelig fort. Det er viktig for å sikre et felles regelverk i hele det indre marked. Noe skyldes byråkratisk sommel. Det må løses på hjemmebane. Noe skyldes vår EFTA-partner Island. Men en ikke ubetydelig andel av direktivene som nå henger igjen, skyldes også de uløste problemene rundt vår deltakelse i EUs byråer – de nye finansbyråene, telekom og energibyrået ACER. Her vil jeg be statsråden si noe mer om arbeidet for å finne en løsning, og om hvilket press det ble lagt på EU i EØS-rådet nylig for å få saken ut av dødvanne. Her er det ikke politisk uenighet som er problemet, men reelle grunnlovsmessige utfordringer for både oss og Island – utfordringer som også EU må bidra til at vi finner en løsning på, i tråd med både vår grunnlov og topilarsystemet i EØS-avtalen. En løsning her vil også innebære åpning for å implementere en ganske stor andel av de direktivene som henger igjen. Her ligger ansvaret like mye på EU som på oss. Det går jeg ut fra at statsråden gjorde klart i EØS-rådet. Regjeringen godtar kommisjonens forslag til løsning når det gjelder overvåking av pediatriforordningen, og legger ansvaret til ESA. Dermed kan forordningen tas inn i EØS-avtalen. Vi har ingen motforestillinger mot denne løsningen, men det innebærer en utvidelse av ESAs ansvarsområde, utover konkurransepolitikken. Spørsmålet er om regjeringen også ser dette som en løsning for vår deltakelse i byråer som har fått kompetanse til å gripe inn overfor rettssubjekter i medlemslandene, som finansbyråene, ACER osv. I så fall innebærer det en ganske omfattende utvidelse av ESAs oppgaver og tilsvarende behov for å bygge kompetanse og bemanning på nye områder. En annen mulig modell er å få EU til å godta at de ulike nasjonale overvåkingsorganene på slike områder, som Finanstilsynet, får ansvaret for å tilse at norske banker og finansinstitusjoner følger det felles regelverket, og at ESAs rolle blir å påse at de nasjonale organene virkelig gjør jobben sin. Det vil være en modell mer i tråd med ESAs oppgaver på konkurranseområdet. Jeg forutsetter at regjeringen i så fall vil drøfte dette mer inngående med Stortinget. EØS-avtalen er blitt det sentrale veikrysset for utenriks- og innenrikspolitikk. Det fordrer at alle statsråder og vi her i Stortinget i større grad holder et øye med hva som skjer av politikk- og regelverksutforming i EU-samarbeidet. Et viktig felt som statsråden peker på i redegjørelsen, er klima- og energipolitikken. Her spilte den forrige regjeringen inn synspunkter. Her har også EFTAs parlamentarikerkomité nylig gitt innspill til kommisjonen om sentrale problemstillinger som må vurderes. Her er det nødvendig å følge opp etter hvert som EUs politikk utvikles til konkrete virkemidler. I den forbindelse er det viktig å ha i mente, som statsråden også understreket i sin redegjørelse, at Norge ikke vil være forpliktet av EUs politiske målsettinger. Norsk klimapolitikk skal utformes i denne sal, uansett hvor flott vi måtte mene at EUs politikk er. Men som statsråden også sier, etterfølgende lovgivning kan få stor betydning for oss. Derfor er det nødvendig at vi også har et bevisst forhold til hvilke virkemidler som vil være EØS-relevante, og hvilke som faller utenfor avtalen. For dette vil også kunne handle om virkemidler som er mindre egnet i Norge, og for så vidt Island, med en langt høyere andel fornybar energi enn andre europeiske land. Det faller også utenfor vårt ansvar å fordele oppgavene med å nå de målsettinger EU fastsetter for sin klimapolitikk. Å finne disse grensesnittene er også blitt mer krevende i lys av den dynamiske utviklingen i EUs arbeidsform med mer tverrgående politikkutforming og felles målsettinger. Men det gjør det enda viktigere at vi har stor oppmerksomhet omkring dette, og det synes jeg statsråden i sin redegjørelse ga melding om at regjeringen vil ha. Det vil sikkert kreve noen runder med EU for å bli enige om hvor grensesnittene går. Da er det viktig å legge frykten for å irritere i skuffen. Statsråden varslet i EØS-rådet at denne regjeringen er beredt til å ta det tredje postdirektivet inn i EØS-avtalen. Det er ikke overraskende. Regjeringen varslet i sin plattform at man ønsker fri konkurranse på området. Når regjeringen først ønsker det, er det like greit at det skjer gjennom å implementere EU-direktivet, for da har vi i hvert fall sikret postombæring minst fem dager i uka, slik direktivet krever. Men jeg mener at statsråden burde kostet på seg å informere Europautvalget hvis opplysningene i ABC-nyhetene fra 21. november om at det foreligger en vurdering av hvilke følger det har gitt i andre land, fra den såkalte tidlig-varslings-gruppa, er korrekte. I redegjørelsen sier statsråden at forskning og innovasjon er blant regjeringens hovedprioriteringer, og at den derfor følger opp den forrige regjeringens mål om å delta i EUs Horizon 2020. Det vil vi selvsagt støtte, og det skulle tatt seg ut om regjeringen tenkte på noe annet. Men det har den gjort når det gjelder COSME-programmet for småbedrifter. Det er mulig statsråden fant at dette står i en så sterk kontrast til påstanden om at forskning er en hovedprioritering, at han av den grunn ikke fant grunn til å nevne det i sin redegjørelse.