trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2004-03-03:
Mitt anliggende er de svakeste elevene i klassene. Når vi diskuterer skole, blir det ofte snakk om kommuneøkonomi, men det er en kjensgjerning at det er mindre ressurser i skolen nå enn hva vi har hatt i tidligere tider. Statsråden har tidligere uttalt at det er ingen umiddelbar sammenheng mellom ressurser og resultater. Mitt spørsmål er: Deler ikke statsråden Arbeiderpartiets bekymring for de elevene som trenger spesialundervisning? Og ser ikke statsråden, i den økonomiske situasjonen som kommunene nå er i, at det akkurat på feltet spesialundervisning er en sammenheng mellom innsats, ressurser og resultater?
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2004-03-03:
Denne debatten har vel med all tydelighet vist at det er ulik oppfatning i denne sal om lærertetthet, om læremiljø, om konsekvensene av Regjeringas skolepolitikk og om den omlegginga som vi har sett innenfor skolestrukturen. Statsråden har mange ganger sagt her i salen at hun er opptatt av fakta og kunnskap og av å vite hva som egentlig ligger til grunn for hvordan situasjonen er, før vi endrer på ting. Det synes jeg har vært veldig bra. Vil statsråden, på bakgrunn av den situasjonen vi er i, komme til Stortinget med en evaluering av de reformene vi har gjennomført, for å se på hva konsekvensene har blitt for elevene, for lærerne og for skolemiljøet? Og når vil en slik evaluering eventuelt kunne foreligge i denne sal?
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2004-03-03:
Mitt spørsmål går også til utdanningsministeren. Først vil jeg tillate meg å komme med en liten korreksjon til det statsråden svarte på det forrige hovedspørsmålet. For jeg synes det er en ganske drøy påstand når statsråden står her og sier at Arbeiderpartiet overhodet ikke har vært interessert i hva som kom ut av skolen. Det var nettopp Arbeiderpartiet som satte ned Kvalitetsutvalget, og deres arbeid får Stortinget nå straks en mulighet til å gå igjennom, slik at vi kan løfte kvaliteten i den norske skolen. Jeg tar til etterretning at statsråden ikke liker å snakke om ressurssituasjonen, og Regjeringen har jo sammen med stortingsflertallet gått inn for å oppheve klassedelingstallet. Da Odelstinget behandlet denne saken den 12. juni 2003, sa statsråden: «Å endre klassedelingsreglene er etter min mening åpenbart fornuftig … Vi gjør ikke dette for å etablere nye tradisjonelle klasser som er mye større. Vi gjør det av andre grunner. Vi gjør det … for å synliggjøre og utnytte den faktiske voksen- og lærertettheten på en konstruktiv måte ...» Men ser ikke statsråden nå at det er press på grunn av en dårlig kommuneøkonomi, og at det blir mindre læring for barna våre hvis det blir færre voksne pr. elev?
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2004-03-03:
Kvalitetsutvalget har lagt fram sin innstilling, og ett av forslagene der er nettopp at vi skal innrette klassene på en annen måte gjennom basisgrupper på tolv elever. Det er noe Arbeiderpartiet synes er positivt, og vi er for at den enkelte skole skal få mulighet til å organisere sin skolehverdag på en mye friere måte. Men det som er viktig for oss, er at vi er sikre på at det blir nok ressurser til læring, og at de endringene vi nå foretar – og som Stortinget allerede har vedtatt før vi får muligheten til å behandle Kvalitetsutvalgets innstilling – ikke medfører at kommunene gjør dette som et rent sparetiltak, ikke av ond vilje, men fordi det ikke er ressurser ute i kommunene, og dermed blir det press på hver enkelt plass. Da er spørsmålet til statsråden om hun ikke er bekymret for den utviklingen, sett i lys av det hun sa i Odelstinget da vi behandlet denne saken.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-03:
Norsk jernbane står ved et veiskille. Det er gode grunner for å hevde at den sultefôres. Tall fra Naturvernforbundet viser at hvis man hadde investert litt mer på infrastruktursiden, hadde man kunnet økt jernbanetrafikken med 70 pst. på de tyngste strekningene. Samtidig ser vi at våre naboland nå satser tungt på jernbane. Sverige skal bruke 100 milliarder kr de neste ti årene på å modernisere en jernbane som allerede i utgangspunktet er bedre enn vår. De har startet. Det bygges jernbane. En av de store suksessene er jernbanen mellom Eskilstuna og Stockholm, hvor man har klart å øke andelen av folk som reiser med jernbanen, fra 6 pst. til opptil 30 pst. siste år. Det er fantastiske tall, som det burde vært mulig å oppnå i Norge også. Så langt har vi ikke denne utviklingen her. Kan statsråden se noen som helst grunn til at vi i Norge ikke skulle kunne klare å få til det samme her, som svenskene får til i Sverige?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-03:
Jeg kunne ha skjønt statsrådens innlegg hvis jeg hadde stått her og sagt at det var Nord-Norgebanen jeg skulle bygge i morgen. Men det dette gjelder – og som det mangler penger til på infrastruktursiden i norsk jernbane i dag – er om vi klarer å få til et dobbeltspor til Ski før 2015 eller ikke! Så magert står det til på infrastruktursiden. Jeg ble ganske overrasket da jeg leste Dagsavisen i forrige uke, hvor statssekretæren i Samferdselsdepartementet sier: «Skjevheten eller undersatsingen på jernbanen har i realiteten vart i femti år. Vi er inderlig klar over at det trengs mer penger til tog og jernbane, men vi ser at vi ikke klarer å få mer ut til jernbanen av Stortinget». Vi må bare ha det helt klart for oss at hvis Regjeringen i forbindelse med Nasjonal transportplan ønsker å fremme en storsatsing, slik at jernbane blir det moderne framkomstmidlet der jernbanen har sine fortrinn, er det flertall for det på Stortinget. Det lover vi statsråden at vi skal sikre.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-03:
Statsråden sier at det har vært satset på jernbane i denne regjeringen mer enn i noen andre regjeringer. Hvordan kan statsråden da forklare at i 2001 viste saldert budsjett at 38 pst. av samferdselsbudsjettet gikk til jernbane? I saldert budsjett 2003 går en andel på under 30 pst. – 28 pst. – av statsbudsjettet til jernbane. Det er altså en betydelig nedgang. Vi bruker forholdsvis mye mindre på jernbane i 2003 enn før denne regjeringen tiltrådte. Spørsmålet går på uttalelsen fra Arnfinn Ellingsen om at man ikke får mer jernbane ut av Stortinget; Stortinget er ikke villig til å bevilge mer. SV har foreslått 1 milliard kr mer til jernbane hvert av de siste årene – 970 mill. kr i 2004. Det er flertall på Stortinget for å satse på jernbane, hvis Regjeringen vil. Da blir mitt spørsmål til statsråden: Når Regjeringen nå skal legge fram Nasjonal transportplan, prioritering av samferdsel fram til 2016, vil Regjeringen satse på det flertallet som er på Stortinget for jernbanen?
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-03:
«Ifølge et oppslag i Adresseavisen 11. februar var to fly fra Braathens og Widerøe på kollisjonskurs over Brandbu i Oppland 3. juni i fjor med 156 passasjerer om bord. Det var det automatiske kollisjonsvarslingssystemet i flyene som hindret historiens verste flyulykke over Fastlands-Norge. Vil statsråden bidra til at det blir et obligatorisk krav om antikollisjonssystem på alle flytyper som driver personbefordring mellom norske flyplasser?»
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-03:
Jeg takker for svaret. Statsråden bekreftet at i dag er det altså flyselskap og flytyper som trafikkerer på kortbanenettet som ikke har dette utstyret, og som ikke har krav om det. Her er statsråden i den situasjon at hun har direkte styring med hvordan dette kan bli i framtiden, gjennom at når det legges ut anbud for kortbanenettet, kan hun stille krav om at det for de flytypene som skal brukes, skal være obligatorisk å ha dette systemet på samtlige fly. Da blir mitt spørsmål til statsråden om statsråden ved neste anbudsrunde på kortbanenettet vil stille krav til samtlige flytyper som skal trafikkere kortbanenettet, om at de skal ha dette kollisjonsvarslingssystemet.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-03:
Takk for svaret, men jeg oppfattet ikke at det ble svart direkte på spørsmålet. Når det gjelder trafikken på kortbanenettet, der staten kjøper tjenester, har også staten anledning til å stille krav om at det skal være et slikt system på samtlige flytyper. Her har altså statsråden direkte styringsmulighet. Spørsmålet var om statsråden vil stille slikt krav når anbudet på kortbanenettet skal legges ut neste gang.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2004-03-03:
Eg skal få stilla følgjande spørsmål til finansministeren: «Långjevar har etter § 47 i finansavtaleloven plikt til å rå låntakarar frå å ta opp lån dersom låntakar sin økonomiske situasjon tilseier dette. Er det slik at mange av dei långjevarane som tilbyr lett tilgjengelege forbrukslån med høg rente, har prosedyrar for handsaming av lånesøknader som gjer at dei ikkje kan oppfylla si plikt til å rå låntakarar til ikkje å ta opp lån, og kva vil eventuelt statsråden gjera for å sikra at desse långjevarane følgjer opp si plikt til å rå til ikkje å ta opp lån?»
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2004-03-03:
Eg takkar for svaret! Eg er sjølvsagt einig i at det er finansinstitusjonane sjølve som skal følgja opp dette. Men det er ei kjensgjerning at det er veldig enkelt å få forbrukslån i dag. Det vert dagleg sendt ut store mengder tilbod frå dei som tilbyr forbrukslån utan sikring, og til langt høgare rente enn det marknaden elles krev. 16,8 pst., opp mot 30 pst., vert det påstått at enkelte lyt betala for desse forbrukslåna. Dei kan senda søknad på Internett. Mange långjevarar lovar raskt svar, og desse låna vert innvilga. Det raskaste eg har sett når det gjeld den tida som lånsøkjar treng for å få eit lån på 200 000 kr utan trygging, er 15 minuttar. Aftenposten skriv at 14 pst. av lånevolumet vart misleghalde i 2002 – og det er mange som impulsivt tek opp lån. Uroar det finansministeren at det er så høge tal som vi ser her? Og kva meiner finansministeren om rentene på desse låna?
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2004-03-03:
Eg takkar igjen for svaret. Det er klart at ser ein generelt på dette at avslagsprosenten er 60 pst., så er det bra høgt. Men det er ein stor prosent av dei som får lån, som mislegheld låna sine, på grunn av at dei ikkje er i stand til å betena dei. Og som sagt, 14 pst. av lånevolumet vart misleghalde i 2002. Det er veldig mykje. Eg er ikkje oppteken av at vi skal gjera noko med lovverket, men eg er oppteken av forbrukarane sine interesser, at dei som gjev lån, må kjenna eit stort ansvar for å informera dei som tek opp lånet, om kva konsekvensar dette har. Det er det eg synest vert teke litt lettvint i mange tilfelle.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-03-03:
Innledningsvis vil jeg nevne at finansavtaleloven hører inn under Justisdepartementet. Kredittilsynet har imidlertid et generelt ansvar for å se til at de institusjoner som det har tilsyn med, virker på hensiktsmessig og betryggende måte i samsvar med lov og bestemmelser gitt i medhold av lov, herunder også finansavtaleloven. Spørsmålet har vært forelagt Kredittilsynet, som har ansvaret for å føre tilsyn. Kredittilsynet svarer følgende: «Ved inspeksjoner ser tilsynet på hvilke kriterier institusjonene legger vekt på ved vurdering av kundens tilbakebetalingsevne, herunder da hvilke kriterier som legges inn i institusjonenes interne vurderingssystem, de såkalte «score-modellene». Tilsynet anbefaler/legger også til grunn at det foretas en sensitivitetsanalyse mht økning i rentenivå og hvilken effekt dette vil kunne få på kundens tilbakebetalingsevne. Det vises bl.a. til kredittilsynsdirektørens generelle kommentarer til bankene om varsomhet ved belåning utover 80 % av forsvarlig verdigrunnlag.Ved salgsfinansiering, dvs. søknad om kreditt gjennom forhandler av kapitalvarer, legges det i vurderingen vekt på hvor stor egenandel kunden har. En søknad som normalt ville ført til avslag, vil kunne innvilges hvis kunden selv kan bidra med en større egenandel enn det som normalt kreves. I slike situasjoner vil avslagsprosenten kunne være ned mot 10 prosent.Ved forbrukslån opplyser institusjoner at avslagsprosenten ligger i området 60-70 prosent.I motsetning til for eksempel boliglån vil vurderingen av forbrukerkreditter resultere i enten avslag eller innvilgelse; fraråding er mindre aktuelt i denne type saker da kunden i større grad vil være avhengig av et bestemt lånebeløp.» Etter min vurdering er det ikke nødvendig nå med ytterligere tiltak fra Kredittilsynet for å sikre at finansinstitusjonene følger opp finansavtaleloven § 47. Imidlertid er det viktig at den enkelte institusjon selv passer på at deres lånepolitikk, både generelt og i de konkrete saker, er forsvarlig. Dette gjelder også i relasjon til finansavtaleloven § 47.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-03-03:
Hva finansministeren mener om rentene – det tror jeg ikke tilligger embetet, å kommandere rentene i markedet. Men i den grad jeg spørres i media som en slags forbrukerrådgiver, så advarer jeg generelt mot å oppta forbrukslån, for de er meget, meget dyre. Det har jeg sagt gjentatte ganger, og jeg gjentar det gjerne her. Jeg synes altså ikke man skal legge vekt på antallet lånetilbud som kommer som reklame i posten, men på de tall jeg faktisk gav på at avslagsprosenten ved forbrukslån er ganske høy, mellom 60 pst. og 70 pst. Så det er mitt inntrykk at institusjonene her opererer forsvarlig, men de opererer altså da innenfor et ansvar de selv må ta. Og tilbake til spørsmålet: Jeg kan ikke se at praksis nå skulle tilsi endring av lovbestemmelsen. Kredittilsynet deler også den oppfatning, så langt jeg har forstått.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-03-03:
Jeg viser til det jeg sa i mitt opprinnelige svar. Det er ikke Kredittilsynets oppfatning at dette generelt tas for lett på av institusjonene, og jeg tenker da på veiledningsplikten. På den annen side er det klart at det er situasjoner i livet som oppstår – sykdom, arbeidsledighet, skilsmisser osv. – som ikke kan forutses av noen institusjon som gir råd. Og det er ofte i slike tilfeller at betalingsproblemer oppstår.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-03-03:
Det korte svaret på spørsmålet er nei. Men jeg skal gi en lengre begrunnelse enn det. Bruken av oljeinntekter over statsbudsjettet er kommet opp på et høyt nivå. I det salderte budsjettet for inneværende år er det såkalte strukturelle, oljekorrigerte underskuddet anslått til 50,7 milliarder kr, tilsvarende om lag 4 pst. av BNP for Fastlands-Norge. Dette er over forventet realavkastning av Petroleumsfondet. Nivået på det strukturelle underskuddet nærmer seg det vi på lang sikt kan bruke av oljeinntektene uten å tære på kapitalen i Petroleumsfondet. Samtidig ser vi at veksten i folketrygdens utgifter til sykepenger og uføretrygd tiltar igjen. Om noen år vil også utgiftene til alderspensjoner øke sterkt. Som representanten Lund påpeker, er prisstigningen nå nede på et svært lavt nivå. Tolvmånedersveksten i konsumprisene korrigert for avgifter og utenom energivarer var i januar 0,1 pst. Siden mai i fjor har den underliggende prisstigningen ligget utenfor intervallet på pluss/minus 1 prosentpoeng rundt prismålet, som det forventes at konsumprisindeksen normalt vil ligge innenfor. Veksten i underliggende inflasjon er særlig blitt trukket ned av prisfall på importerte konsumvarer, en utvikling som bl.a. må ses i lys av styrkingen av norske kroner gjennom 2001 og 2002 og endrede importmønstre. Den lave prisstigningen har av enkelte blitt oppfattet som om det er en betydelig fare for at norsk økonomi vil gå inn i en lengre periode med deflasjon. Det er imidlertid liten grunn til å frykte en slik utvikling i Norge. Det private forbruket utvikler seg sterkt, kredittveksten er høy, og boligprisene ser ut til å tilta. Det er også grunn til å regne med at prisveksten vil ta seg opp utover våren og sommeren, bl.a. som følge av kronesvekkelsen gjennom det siste året. Dette er også i tråd med vurderingene til Det tekniske beregningsutvalget for inntektsoppgjørene, som nylig har avlevert sin rapport. Jeg vil advare mot å føre en politikk som øker offentlige utgifter enda mer. Det vil blåse opp offentlig sektor, slik vi så på 1990-tallet. Da økte sysselsettingen i offentlig sektor så kraftig at det skapte problemer for privat sektor, og i særlig grad for lønnsveksten. Pengepolitikken gir nå sterke impulser til den økonomiske utviklingen. I denne situasjonen kan en mer ekspansiv finanspolitikk føre til forventninger om høyere rente fremover, og kronen vil igjen kunne styrke seg markert. Utviklingen gjennom 2001 og 2002 viste hvilke alvorlige følger dette kan få for den konkurranseutsatte delen av norsk næringsliv, og dermed for hele balansen i norsk økonomi.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-03-03:
Svaret er nei. Det er optimisme i norsk næringsliv, og det er vekst. Dette burde representanten ha fått med seg – etter de utallige rapporter som nå er levert fra institusjoner også utenfor Finansdepartementet. Jeg viser til Det tekniske beregningsutvalget, jeg viser til Norges Bank, jeg viser til sentralbanksjefens årstale, og jeg viser til en rekke private institusjoner som er kommet til nøyaktig de samme konklusjoner. Spørsmålet er derfor på en måte stilt på helt gale premisser.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-03-03:
Jeg vil gjøre spørreren oppmerksom på at næringslivet og privat sektor i grunnen er det samme. Det er ingen motsetning der. Jeg vil også gjøre ham oppmerksom på at antall feriereiser ikke øker spesielt når kronen er svak. Sammenhengen skal jeg ikke utrede her, men det er altså det motsatte som skjer – det blir dyrere å reise. Det som blir billigere når kronekursen er lav, er faktisk å eksportere – for den private del eller for den eksportrettede del av næringslivet. Derfor går det også bedre der. Til spørsmålet om når investeringsøkningen kommer: Det skjer i dag ikke på politisk kommando – den type politikk er forlatt. Det skjer når næringslivet selv finner markedsmessig grunnlag for investeringer. Jeg registrerer at også dette går i riktig retning, om enn noe saktere enn ønskelig. Men det skjer ikke på kommando, det skjer etter næringslivets og bedriftenes egne prioriteringer.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-03-03:
La meg først si at uttrykket «statshemmelighet» i denne sammenheng er så malplassert som det overhodet kan bli. Finansdepartementet utarbeider hvert år skatteanslag for staten og kommunesektoren i forbindelse med nasjonalbudsjettet i oktober, og dernest i revidert nasjonalbudsjett i mai. Skatteanslagene bygger på en samlet gjennomgang av utviklingen i norsk økonomi, basert på foreliggende statistikk og makroøkonomiske fremskrivninger. I revidert nasjonalbudsjett for 2004 vil Finansdepartementet på vanlig måte presentere reviderte skatteanslag for kommunesektoren i 2004. Disse anslagene vil være basert på oppdatert informasjon om skatteinngangen i de første månedene av 2004 samt på ny informasjon om utviklingen i skattegrunnlagene. I nasjonalbudsjettet for 2005, som legges frem til høsten, vil Finansdepartementet publisere oppdaterte skatteanslag for kommunene for inneværende år, sammen med anslag for 2005. Anslag for statens skatteinntekter og skatteanslag for kommunesektoren må baseres på en samlet gjennomgang av norsk økonomi. Å løsrive skatteanslagene for kommunesektoren for inneværende år fra gjennomgangen i nasjonalbudsjettet for 2005 ville øke usikkerheten i anslagene og dermed redusere deres nytteverdi.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-03-03:
Svaret er nei. Det er ikke mulig. Da ville vi ikke presentere gode anslag. Vi legger anslagene frem så snart de foreligger, og så snart det er faglig forsvarlig. At representanten har et annet inntrykk når det gjelder dette, kan jeg ikke gjøre noe med, men det er ikke noe tidsspille på dette området. Jeg vil også bare nevne at Finansdepartementet i brev til finanskomiteen, hvor representanten sitter, også kommer med endrede skatteanslag når det foreligger nye tall – utenom de to regulære rundene, revidert budsjett og nasjonalbudsjettet. Men da har ikke anslagene den samme kvalitet som når de legges frem som et ledd i en helhet. Det er flere forhold som må vurderes når man legger skatteanslag frem, og alle de forhold er vurdert i forbindelse med nasjonalbudsjettene og det reviderte nasjonalbudsjettet.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-03-03:
Det er mulig. Men hvis man ber om anslag, kan man ikke få anslag før anslagene foreligger.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-03-03:
Jeg antar at spørreren med den siste setningen i spørsmålet her sikter til Petroleumsfondet. Det er premisset for mitt svar. Olje og gass er jo ikke-fornybare ressurser. Dagens høye innbetalinger fra petroleumssektoren kan derfor ikke betraktes som inntekter i vanlig forstand, men representerer en vesentlig del av omplasseringen av olje- og gassressursene. Petroleumsinntektene har sitt motstykke i en reduksjon i statens petroleumsformue. Skal vi ha glede av olje- og gassinntektene på varig basis, må bruken av inntekter derfor frikoples fra de løpende innbetalinger til staten. Retningslinjene for budsjettpolitikken ivaretar dette hensynet. Netto kontantstrøm fra oljevirksomheten overføres i sin helhet til Statens petroleumsfond, mens det over tid bare er realavkastningen av fondet som skal brukes. På denne måten unngår en å tære på formuen. Det er også helt nødvendig for å kunne møte den fremtidige økningen i pensjonsutgiftene og andre aldersrelaterte utgifter knyttet til helse og omsorg. Handlingsregelen for budsjettpolitikken gir dermed retningslinjer for samlet bruk av petroleumsinntekter over statsbudsjettet det enkelte år, uavhengig av hvordan pengene anvendes. Innenfor dette handlingsrommet blir ulike formål vurdert opp mot hverandre, bl.a. hvor mye som skal brukes til samferdselsformål. Dette sikrer en helhetlig behandling av statens ulike utgifts- og inntektsposter. Når samferdselsprosjekter skal vurderes, er bruk av nytte-kostnadsanalyse et nyttig hjelpemiddel. Dersom et veiprosjekt har en betydelig høyere nåverdi enn et annet, kan det være et argument for å prioritere dette prosjektet fremfor et prosjekt med lavere nåverdi. Valg av diskonteringsrente vil imidlertid ha liten betydning for den samlede bevilgningen til samferdselsformål. En lavere diskonteringsrente vil øke nåverdien av investeringsprosjektene, men Stortinget vil uansett måtte foreta en avveining mellom bevilgninger til dette formålet opp mot andre utgifter på budsjettet. En sammenligning av forventet realavkastning av finansielle investeringer i en bredt diversifisert portefølje, som Petroleumsfondet representerer, og en kalkulasjonsrente for å beregne nåverdi for offentlige prosjekter gir liten mening. Investeringer i veiprosjekter må ses i forhold til andre utgifter på budsjettet innenfor den rammen som en forsvarlig budsjettpolitikk tilsier.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-03-03:
Som jeg sa i mitt første svar, er det et feilspor – for å bruke et annet uttrykk, som kanskje er mer dekkende her – å sammenligne en langsiktig, forventet realavkastning av et pensjonsfond, som Petroleumsfondet er for alle praktiske formål, og en diskonteringsrente, som er et hjelpemiddel ved vurdering av veiprosjekter. For å si det slik: Det blir ikke mer vei samlet sett, enn det Stortinget i sitt endelige vedtak prioriterer. Diskonteringsrenten er bare et hjelpemiddel. Grunnlaget for diskonteringsrenten ligger i faglige utredninger som Samferdselsdepartementet, Finansdepartementet og andre berørte departementer har stått bak, og er ikke gjenstand for vanlig politisk skjønn. Men hvis representanten mener at samferdselsformål skal være det eneste formål som nødvendiggjør økt uttak av Petroleumsfondet – for å dekke underskudd på statsbudsjettet – er jeg uenig i en slik vurdering, men det er ett av mange gode formål som kan begrunne det. Det i seg selv gir ikke grunnlag for å vurdere hvordan budsjettet samlet virker i økonomien. Det er den samlede prioritering Stortinget må ta et ansvar for.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-03-03:
Dette spørsmålet er et annet enn det som opprinnelig ble stilt, og det bør stilles til samferdselsministeren. Jeg kan bare hitsette fra min hukommelse at den svenske kalkulasjonsrenten er 4 pst., uten risikotillegg. Det har ikke noe med svensk økonomi å gjøre, det har noe med svensk samferdselspolitikk å gjøre, eventuelt. Den danske kalkulasjonsrenten er 6 pst., også den uten risikotillegg, eller hvor det anses som inkludert i den samlede prosenten. Så dette vil variere fra land til land. Det har ikke noe med hensynet til makroøkonomien å gjøre hva slags kalkulasjonsrente som fastsettes for prioritering mellom ulike samferdselsprosjekter, ulike veiprosjekter inkludert.
Morten Lund (Senterpartiet), 2004-03-03:
Jeg har et spørsmål til finansministeren: «Kjerneinflasjonen som Norges Bank styrer etter, steg med 0,1 pst. fra januar 2003 til januar 2004. Norsk økonomi følger med andre ord en stø kurs mot deflasjon, samtidig som avviket fra inflasjonsmålet er større enn noensinne. Ser statsråden nå at en noe mer ekspansiv finanspolitikk, f.eks. å bevilge 3–5 mrd. kr mer til bedre skole, eldreomsorg, veier og nyetableringer ville gjort det lettere å nå inflasjonsmålet og bidratt til stabile vilkår for norsk næringsliv?»
Morten Lund (Senterpartiet), 2004-03-03:
Jeg takker for svaret. Det er den økonomiske politikken som nå beskrives, som var hovedårsaken til at vi fikk katastrofeår for norsk næringsliv i 2002 og 2003. Det er det vi nå må komme bort fra. Det som da trengs, er andre typer stimulanser enn kun å bruke rentemedisin. Næringslivet ønsker stabile vilkår, og vi må unngå at den sterke veksten i privat forbruk fører til at vi får en ny smell. Det går an å stimulere næringslivet ved å gi oppdrag når det offentlige har midler til å be om oppdrag, f.eks. til å bygge veier, til å vedlikeholde skoler bedre, og ved at SND kan si ja til de deler av næringslivet som nå trenger å få et ja for å bli optimister. Dette er bevilgninger som kan gi rask effekt, og det går an å ta den bort så snart det er optimisme og vekst i næringslivet. Så det er dette jeg nå etterlyser, at en bruker midler midlertidig over offentlige budsjetter, slik som bl.a. SSB har vist at det er mulig å gjøre. Er statsråden ikke bekymret over at rentemedisinen som nå brukes, virker så dårlig med tanke på å få optimisme i næringslivet?
Morten Lund (Senterpartiet), 2004-03-03:
Jeg viser da til at det i siste rapport om investeringsprognosene i næringslivet – som kom i går – sies at det vil bli investert 1 milliard kr mer i 2004 enn i 2003. Men i 2003 var det en nedgang på 3 milliarder kr, og det er en stor nedgang. Investeringene i norsk næringsliv ligger lavere enn nivået i 2000. Norsk næringsliv tør ikke – de sitter og slikker sårene sine etter 2002 og 2003. Samtidig har rentenedgangen gitt 7 milliarder kr i økt kjøpekraft innenfor husholdningssektoren. Dette er fullstendig ubalanse, og jeg synes det er merkelig dersom statsråden ikke er bekymret over denne ubalansen – en ubalanse som gjør at vi ikke får vekst i næringslivet. Vi får den i privat sektor. Boligprisene og salget av nye biler og feriereiser går opp, og det er ikke det som skaper en god framtid for Norge. Det trengs positive signaler, og jeg synes de bør komme – senest i revidert nasjonalbudsjett.
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 2004-03-03:
Jeg vil stille følgende spørsmål til finansministeren: «Hvert år behandler Finansdepartementet inneværende års skatteprognose for kommunene som en statshemmelighet inntil statsbudsjettet for neste år legges frem. Dette skaper problemer for kommunenes egen økonomistyring. Vil statsråden sørge for å endre gjeldende praksis slik at prognosene for inneværende års skatteinntekter i forslaget til statsbudsjett blir gjort tilgjengelige allerede i september?»
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 2004-03-03:
Jeg takker for svaret. Jeg er noe skuffet over at finansministeren ikke ser kommunenes problem. Det er jo åpenbart at når statsbudsjettet for neste år blir lagt fram, er skatteanslagene i budsjettet kjent for departementet på forhånd. Jeg vet at en rekke kommuner har prøvd å få tallene noe tidligere, fordi dette er meget viktig for kommunenes egen økonomistyring. Jeg kan eksempelvis nevne at en endring i skatteinntektene på 800 mill. kr betyr for en kommune som Sandefjord ca. 6 mill. kr i reduserte skatteinntekter. Tidsfaktoren er avgjørende for at kommunen skal kunne tilpasse aktiviteten til endringene i de økonomiske rammebetingelsene. Derfor mener jeg at det er helt nødvendig for Finansdepartementet å endre praksis, slik at kommunene kan få disse anslagene så tidlig som mulig, gjerne i september måned. Det burde etter mitt syn være mulig.
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 2004-03-03:
Jeg vil bare opplyse finansministeren om at i et møte med KS Vestfold ble det framsatt påstander fra KS om at samtlige kommuner i Vestfold har problemer med at skatteanslagene kommer så sent, og at det skaper store problemer for kommunene. Når dette er tilfellet for Vestfold og det gjelder samtlige kommuner, må det også være et betydelig problem for andre kommuner i landet.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2004-03-03:
Eg tillèt meg å stille følgjande spørsmål til finansministaren: «I forslag til Nasjonal transportplan 2006-2015 er det lagt til grunn en kalkulasjonsrente på 8 pst. Dette betyr at nye veginvesteringer må gi en realavkastning på 8 pst. for at investeringen skal kunne defineres som lønnsom. Samtidig er den norske stat fornøyd med en realavkastning på 4 pst. for risikofulle aksjekjøp i utlandet. Synes ikke statsråden at det ville vært fornuftig å flytte penger fra aksjeplasseringer i utlandet til veginvesteringer i Norge dersom dette gir en høyere avkastning og lavere risiko?»
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2004-03-03:
Eg vil takke for svaret, sjølv om eg synest at statsråden ikkje svarte på akkurat det eg spurde om. Eg er sjølvsagt klar over at olje og gass ikkje er fornybare ressursar, og at ein derfor må behandle desse inntektene på ein annan måte enn andre inntekter. Men her er det altså snakk om at ein set eit krav til investeringar i forhold til veg, at det må gi ei realavkastning på 8 pst. for at dette skal vere lønnsamt, samtidig som ein er fornøgd med 4 pst. realavkastning på aksjeplasseringar gjennom Petroleumsfondet i utlandet. Så mitt spørsmål er framleis: Ville det ikkje då vere fornuftig, i staden for å vera fornøgd med 4 pst. realavkastning, å flytte pengane og investere i veg i Noreg, slik at vi får lågare transportkostnader, og slik at vi tryggjer norske arbeidsplassar, dersom dette også gir ei høgare realavkastning enn ved å plassere alternativt i utlandet?
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2004-03-03:
Det blir vist til at det er faglege vurderingar som ligg til grunn. Eg har lest gjennom dette forslaget frå transportetatane til Nasjonal transportplan, og grunnen til at ein har ei så høg kalkulasjonsrente som 8 pst., er veldig godt skjult i desse faglege, økonomiske vurderingane. Så vidt eg kjenner til, har vårt naboland Sverige 3 pst. kalkulasjonsrente. Grunnen til at dei har hamna på det, er at dei ikkje har berekna noko risikotillegg, som ein gjer i Noreg. Etter dette er det altså faglege vurderingar som tilseier at det i Noreg er svært høg risiko, 4,5 pst., på å byggje veg, mens det altså ikkje er risiko å byggje veg i Sverige. Eg har lyst til å spørje statsråden: Kva er det med svensk økonomi som gjer at det er naturleg å operere med ei kalkulasjonsrente på 3 pst., mens ein har ei kalkulasjonsrente på 8 pst. i Noreg?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2004-03-03:
Jeg har følgende spørsmål til den ærede helseminister: «Flere allmennleger har den seneste tiden blitt fratatt forskrivningsretten på A- og B-preparater for livreddende behandling av narkomane som står på venteliste for metadon- eller Subutex-behandling. Det dreier seg om ca. 400–600 pasienter. Ventetiden på 2–3 år kan føre til et betydelig antall dødsfall blant disse unge narkomane. Vil statsråden endre regelverket og respektere at de narkomane nå er pasienter, som har krav på behandling hos sin fastlege?»
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2004-03-03:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg har over lang tid irritert meg over at fylkeslegene og Helsetilsynet har vært så nidkjære i å forfølge allmennleger som etter en legeetisk vurdering prøver å redde livet til de narkomane ved å forskrive A- og B-preparater, da det ikke er anledning for fastlegene til å skrive ut metadon eller Subutex. Det er ikke legen som her driver uforsvarlig legevirksomhet, men snarere tvert om Helsetilsynet, som praktiserer et regelverk som må være i strid med pasientrettighetslovene, og som kan føre til mange dødsfall blant de narkomane. Vil helseministeren sørge for at regelverket endres, slik at allmennleger kan forskrive metadon og Subutex, og at oppfølgingen av pasientene skjer i samarbeid med sosialetaten?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2004-03-03:
Jeg har også en viss forstand på hva som er faglig forsvarlig. Jeg takker for svaret. I dag står mellom 500 og 1 000 heroinmisbrukere i kø for metadon- eller Subutex-behandling. Ventetiden kan strekke seg over to–tre år, og i løpet av denne tiden vil statistisk sett en femtedel av pasientene ha avgått ved døden, enten ved en overdose eller ved selvmord. Staten ved helseforetakene har fra 1. januar i år hatt behandlingsansvaret for de narkomane. Helseministeren har i den sammenheng spesielt ansvar for at våre heroinmisbrukere får hjelp så raskt som mulig. Skal dette skje, må imidlertid rehabiliteringsopplegget fjernes, og kriteriene for behandling med metadon og Subutex må liberaliseres ned på fastlegenivå, slik at fastlegen tar ansvar for pasientens behandling, som i alle andre tilfeller. Vil helseministeren medvirke til dette?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-03-03:
Jeg kan opplyse at det er igangsatt en helhetlig evaluering av tilbudet. Resultatene av evalueringen forventes å foreligge innen utgangen av året. Eventuelle endringer i regelverk og opplegg for øvrig må basere seg på resultatene av denne evalueringen. Det sentrale nå er å la de regionale helseforetakene få mulighet til å ta på seg og ivareta sitt nye ansvar for et styrket behandlingstilbud og helsetilbud for rusmiddelmisbrukerne. Etter at behandlingstilbudet sist ble debattert her i Stortinget, har Helsedepartementet og Sosialdepartementet sendt ut et rundskriv med en nærmere presisering av at det kan gjøres unntak for inntakskriteriene, for i større grad å sikre at alle aktuelle personer vurderes og registreres som søkere der dette tilbudet kan synes å være egnet. Jeg vil for øvrig, i motsetning til representanten Alvheim, være meget varsom med å stille meg over Helsetilsynets vurderinger av hva som er faglig forsvarlig virksomhet, det være seg fra fastleger eller annet helsepersonell.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-03-03:
Det er i hvert fall ikke slik at helseministeren, uavhengig av de retningslinjer som har vært behandlet i Stortinget, og som jeg refererte til, kan endre dette opplegget. Det jeg har satt i gang, er en helhetlig evaluering. Jeg vil selvfølgelig komme tilbake til Stortinget med resultatet av den evalueringen, som vil foreligge ved utgangen av dette året. La meg til den aktuelle problemstillingen også si at i de konkrete tilfeller hvor det skjer at en lege av tilsynsmyndighetene fratas forskrivningsrett til A- og B-preparater, og pasienter kommer i en vanskelig situasjon, så er det min oppfatning at den kommunale helsetjenesten kan ivareta dem – og bør ivareta dem – gjennom en tidsbegrenset ordning inntil disse pasientene kan ivaretas gjennom det regionale LAR-opplegget. Det har departementet uttalt seg om i en konkret sak i Vestfold, og det vil også gjelde i andre slike saker.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-03-03:
La meg først bemerke at EU ikke har konstatert at Norge har hatt dårlig kvalitet på vann levert fra vannverk. Norge har selv tatt initiativ til å forbedre kvaliteten på vann fra norske vannverk, spesielt i tiden etter at EØS-avtalen ble inngått, jf. Stortingets bevilgning til Program for vannforsyning, som startet opp i 1995. Fortsatt gjenstår det utbedring og sikring av drikkevannskvaliteten til en del personer. Alle de store vannverkene har nå en god sikkerhet i kilde, vannbehandling og drift. Det er mange europeiske selskaper som har en stor internasjonal virksomhet for oppkjøp og/eller drift av vannforsyningsanlegg, og flere av disse har vært interessert i å komme inn på det norske markedet. Til nå er jeg kjent med at én kommune, Bærum, har inngått kontrakt med et internasjonalt selskap om deleierskap og drift. Dette samarbeidet er i dag avsluttet, og kommunen har overtatt driften igjen. Noen få kommuner har skilt ut vannverket som en egen enhet, enten som et aksjeselskap eller som et kommunalt selskap, men kommunen er eneste eier. Forholdet mellom kommunen som ansvarshavende og befolkningen blir ikke påvirket av dette. Mange vannverk har vurdert å konkurranseutsette driften av ledningsanleggene sine, og Kommunaldepartementet har utarbeidet veiledningsmateriell for å hjelpe kommunene i en slik prosess. Et hovedprinsipp er at kommunen fortsatt skal sitte med ansvaret overfor kundene. Private selskaper er opptatt av å ha med force majeure-klausuler for ikke å tape penger, men kommunen må sikre at nødvendige tiltak blir gjennomført. Kommunen betaler for de ekstratiltakene som må til for å opprettholde leveranse av vann med god kvalitet under enhver omstendighet, på linje med hva kommunen selv ville kunne klart. Jeg kan ikke se at den type kontrakter som har vært aktuelle i Norge, vil kunne ha negativ innflytelse på den hygieniske kvaliteten av det vannet som leveres til befolkningen, og det vil derfor heller ikke kunne ha negative helsemessige konsekvenser. Dersom en kontrakt med et internasjonalt selskap med omfattende kompetanse på drikkevannsområdet medfører at vannverket får tilført nødvendig kompetanse som det ellers ikke ville hatt tilgang til, vil resultatet tvert imot kunne ha positiv innvirkning på det leverte vannets kvalitet. Oslo kommune har i sin kontrakt med selskapet som bygde det nye vannbehandlingsanlegget ved Oset, en opsjon på at dette selskapet skal kunne engasjeres til å drive anlegget når det står ferdig. Det er ikke vedtatt om opsjonen skal utnyttes. Én kommune, Asker, har ønsket å gå inn på en kontrakt med US-lease for vannledningsanlegget sitt. Prinsippet for dette opplegget er at kommunen leaser anlegget til et amerikansk selskap på langtidskontrakt, mer enn 50 år, hvorpå kommunen umiddelbart leaser alt tilbake på kortere kontrakt, gjerne 25 år. Det amerikanske selskapet skal oppnå skattefordeler som gjør at det blir et overskudd som kommunen nyter godt av. Kommunen selv skal fortsatt ha eieransvar i forhold til norsk lovverk, og den fortsetter å drive anlegget. Ansvaret overfor befolkningen blir upåvirket av en slik kontrakt.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-03-03:
Spørsmålet fra representanten Bastesen er stilt meg som helseminister, og det er som sådan jeg besvarer det. Spørsmålets utgangspunkt har vært de helsemessige konsekvensene av en mulig omlegging av vannverksdriften. Jeg har svart på det, og jeg har gitt de opplysninger jeg har mottatt, om hvilket omfang dette har i Norge. Den gjennomgangen jeg og mitt embetsverk har hatt av denne informasjonen, tilsier ikke at de helsemessige konsekvensene av slike endringer i driften av vannverkene på noen måte er til stede. Snarere kan en se motsatte effekter, eller i hvert fall muligheter for motsatte effekter. Og om jeg får lov til å føye til på et mer generelt politisk grunnlag, som representanten Bastesen nå spør om, må jeg si at dette er av de oppgaver som jeg synes det må være mulig for kommunene å finne slike typer løsninger for.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-03-03:
Jeg kjenner ikke til den utredningen som representanten Bastesen viser til, og kan følgelig ikke svare på spørsmålet direkte. Men jeg vil selvfølgelig undersøke spørsmålet nærmere.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-03-03:
Personer med funksjonsnedsettelse, også om dette er som følge av eller en del av et sykdomsbilde, forutsettes å få dekket sitt behov for tjenester innenfor det ordinære hjelpeapparatet. Det gjelder også for barn med autisme, der både barnehabiliteringstjenesten og opplæringssektoren har sentrale oppgaver. Det er opprettet en sentral faglig autismeenhet ved Universitetet i Oslo og et nasjonalt autismenettverk i et samarbeid mellom tidligere Sosial- og helsedepartementet og Utdannings- og forskningsdepartementet for å sikre utviklingen av tiltak og tjenestetilbud for dem som har autisme. Knutepunktene i dette Autismenettverket er fagmiljøer med spisskompetanse. Autismenettverket er en del av de nasjonale kompetansesentrene for sjeldne funksjonshemninger, som representanten Sortevik helt sikkert kjenner til. Det er igangsatt en prosess med å knytte kompetansesentrene for sjeldne funksjonshemninger til foretaksstrukturen, slik at tjenestene best mulig samordnes med spesialisthelsetjenestene for øvrig. De tre kompetansesentrene for sjeldne funksjonshemninger er overført til regionale helseforetak fra 1. januar 2004. Det arbeides nå med å overføre de øvrige kompetansesentrene for sjeldne funksjonshemninger, herunder Autismenettverket, til de regionale helseforetakene. Det er igangsatt en evaluering av Autismenettverket. Denne evalueringen forutsettes å foreligge før sommeren. En tilknytning til foretaksstrukturen innebærer at denne kompetansen blir en del av det helhetlige nasjonale spesialisthelsetjenestetilbudet, og jeg mener dette legger et godt grunnlag for å ivareta denne kompetansen også framover og gir et tilbud som er likeverdig over hele landet. TIPO Norge er en privat klinikk som tilbyr tidlig og høyintensiv opplæring av barn med forsinket utvikling, som f.eks. ved autisme. Dette er én av flere metoder. Metoden TIPO bygger på, er vel kjent i fagmiljøene. På bakgrunn av henvendelsen fra TIPO Norge har departementet bedt Sosial- og helsedirektoratet vurdere TIPO Norges opplegg for høyintensiv tidligintervensjon for barn med autisme, i hvor stor grad dette opplegget framstår som en spesialisthelsetjeneste, og i hvor stor grad opplegget eventuelt må ses på som et opplæringsansvar, som skole/opplæringsetat har ansvar for. Det er de regionale helseforetakene som har ansvar for å yte spesialiserte helsetjenestetilbud til befolkningen, og det er disse som må vurdere om en ønsker å kjøpe tjenester fra private aktører for å oppfylle sitt ansvar, slik dette er definert. Med den kompetansen som nå er bygd opp, og som utvikles innenfor Autismenettverket, og med en fortsatt fokusering på habilitering av barn, der samarbeid mellom spesialisthelsetjeneste, kommunehelsetjeneste og opplæringstiltak inngår, bør det ligge til rette for at barn med autisme får gode og relevante tilbud over hele landet.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-03-03:
La meg først si at statsråden har fulgt opp det som er uttrykt som en bekymring fra en samlet komite, ved å utarbeide en plan for habilitering av barn. Det er også et satsingsområde innenfor helsepolitikken, og vil være det i tiden framover. Når det gjelder det konkrete tilbudet, har vi hos fagmyndigheten, Sosial- og helsedirektoratet, igangsatt en vurdering nettopp for å gi et grunnlag som de regionale helseforetakene kan treffe sine beslutninger på, om hvilket behov de har for denne type private tjenester. Vi har dermed satt i gang en prosess som på den ene siden styrker habiliteringen generelt, og i forhold til det konkrete spørsmålet representanten Sortevik reiser, legger til rette for den vurderingen og de beslutningene som de regionale helseforetakene må ta, ut fra det ansvaret Stortinget har gitt dem etter loven.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-03-03:
Jeg tror ikke det er vanskelig for representanten Sortevik og helseministeren å være enige om dette siste. Samtidig må det være slik at den faglige vurderingen av et faglig behandlingsopplegg må foretas av faglige myndigheter. Det kan ikke foretas av politikere. Derfor har jeg altså sørget for at mitt fagorgan på dette området, Sosial- og helsedirektoratet, gjør den vurderingen, slik at beslutningstakerne i de regionale helseforetakene kan ta sine avgjørelser.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-03-03:
I forbindelse med gjennomføringen av dette tiltaket er det etablert en overgangsordning som gjør at legene på vegne av pasientene får tid til å vurdere annen blodtrykksbehandling enn alfablokkerne Carduran eller Sinalfa. I de tilfellene der medisinske grunner tilsier at pasienten bør fortsette med alfablokkere, kan det søkes om individuell refusjon gjennom blåreseptforskriftens § 10a. Overgangsordningen innebærer videre at blåresepter på disse legemidlene som er utskrevet i 2003 eller i januar 2004, vil bli refundert fram til 1. mai i år. Dette sikrer at alle pasienter som bruker legemidlene, har oppsøkt apoteket minst én gang og således fått opplysninger om tiltaket, før refusjonsadgangen opphører. Videre er det gjort unntak, slik at også allmennleger fram til 1. mars kan søke om individuell refusjon for alfablokkere mot høyt blodtrykk. Dette er det normalt bare spesialister som kan gjøre. Det er gitt informasjon om overgangsordningen til alle leger og apotek. Informasjon ligger også på Statens legemiddelverks webtjeneste. Etter myndighetenes vurdering gir overgangsordningen legene en rimelig frist til å vurdere behandlingen og enten finne alternativt blodtrykksmedikament eller søke om individuell refusjon etter blåreseptforskriftens § 10a. Pasienter som har fått skrevet ut resepter på alfablokkere for ett års behandling, vil bli orientert på apoteket om den nye ordningen. I de fleste tilfellene kan spørsmål om søknad om videre forskrivning på blåreseptforskriftens § 10a ordnes telefonisk mellom lege og pasient. Jeg vil presisere at det i forbindelse med Stortingets behandling av statsbudsjettet for 2004 ble vedtatt at alfablokkerne skal være annenhånds medikament ved behandling av høyt blodtrykk. Det betyr således at ikke alle pasienter nødvendigvis skal fortsette med disse legemidlene. Jeg vurderer overgangsordningen for alfablokkerne til å være tilfredsstillende, slik at legene kan få tilstrekkelig mulighet til å tilby annen blodtrykksbehandling eller søke om individuell refusjon. Jeg er blitt informert om at et av legemiddelfirmaene har oppfordret til at overgangsordningen i forhold til allmennlegens adgang til å søke refusjon for pasienten forlenges til 1. mai 2004. Denne oppfordringen er nå til vurdering i Statens legemiddelverk. På bakgrunn av Legemiddelverkets tilråding i saken vil jeg se på om det er nødvendig å gjennomføre ytterligere tiltak for å sikre at pasienter som i dag bruker en alfablokker, blir tilfredsstillende fulgt opp.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-03-03:
La meg fastslå at i den grad det kan dokumenteres at det er grunn til å forlenge den overgangsordningen, vil det ikke stå på meg. Det vil jeg følge opp dersom Legemiddelverkets tilråding tilsier det. Når det gjelder spørsmålet om oppfølgingen av det Stortinget har vedtatt, må jeg si at de retningslinjene som ligger fra budsjettbehandlingen i Stortinget, kjenner jeg meg forpliktet til å følge opp, og det vil jeg gjøre. Jeg mener at det som her skjer, er i tråd med disse retningslinjene.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-03-03:
Jeg tror på den politikken som Stortingets flertall har vedtatt, og jeg tror at den vil gi gode effekter både for pasientene og for samfunnet, og ikke minst gi muligheter til å bremse den sterke veksten i legemiddelutgiftene over trygdebudsjettet. Det ligger i sakens natur at ansvaret for å følge utviklingen og se om utviklingen er i tråd med forutsetningene, ligger på statsråd og departement, og det ansvaret tar jeg. Jeg kan opplyse om at Regjeringen til høsten vil legge fram en helhetlig gjennomgang av norsk legemiddelpolitikk, hvor vi evaluerer en del av de reformene som har blitt gjennomført de siste årene. Det vil gi Stortinget anledning til å drøfte både erfaringene, status og den framtidige politikk på hele legemiddelfeltet.