trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Olov Grøtting (Senterpartiet), 2012-12-10:
Senterpartiet er opptatt av at alle skal ha likeverdige muligheter, uavhengig av kjønn, seksuell orientering, funksjonsnivå, sivilstand, bosted og etnisk tilhørighet. Målet er et likestilt samfunn, der kvinner og menn har felles ansvar for familien og like muligheter til å delta i utviklingen av demokrati, samfunns- og næringsliv. Lik lønn for likt arbeid er et grunnleggende likestillingsprinsipp. Norge har høy kvinnelig sysselsetting og skårer svært høyt på FNs likestillingsindeks, samtidig som vi skiller oss ut ved å ha et svært kjønnsdelt arbeidsmarked og et vedvarende lønnsgap. Kvinner dominerer innenfor offentlig sektor, mens menn i større grad arbeider innenfor privat sektor og tekniske yrker. Til tross for at kvinner i økende grad tar høyere utdanning, tjener kvinner fortsatt mindre enn menn, og lønnsforskjellene vokser, særlig i småbarnsfasen, da mor oftest er hjemme. Senterpartiet mener derfor det er riktig og viktig at regjeringen nå foreslår en ny lovbestemmelse i likestillingsloven som tydeliggjør arbeidstakernes rettigheter når de er i eller kommer tilbake fra foreldrepermisjon. Saksordføreren refererte til dette. Høyre og Fremskrittspartiet er sterkt kritiske til om vi trenger en slik tydeliggjøring. Men den rød-grønne regjeringen er opptatt av å gjøre diskrimineringsvernet mer effektivt, og slik forhindre at arbeidstakere får svekket posisjon, svakere lønnsutvikling eller endrede vilkår i arbeidsforholdet som følge av foreldrepermisjon. Lovforslaget har vært på en bred høring. Mange av høringsinstansene trekker fram at det er behov for å tydeliggjøre rettighetene i forbindelse med foreldrepermisjon i en egen lovbestemmelse. De viser til at forslaget på en bedre måte enn i dag vil klargjøre rettigheter og plikter i forbindelse med permisjonen. Det er viktig å påpeke at en lovfesting ikke vil innebære nye begrensninger i arbeidsgivers fleksibilitet, og at formålet med bestemmelsen er å gjøre allerede gjeldende regler mer effektive. En tydeliggjøring i lovteksten av rettigheter ved foreldrepermisjon vil fremme likestilling og likelønn mellom kvinner og menn. Lovfestingen skal hindre svekket posisjon, svakere lønnsutvikling og endrede vilkår i arbeidsforholdet som følge av fraværet under permisjonen. Rettighetene skal selvsagt gjelde likt både for kvinner og menn, men fordi det fremdeles er slik at damene tar ut det meste av den samlede permisjonstiden og dermed er mer utsatt for denne typen diskriminering, vil rettighetene få særlig betydning for kvinner. Forslagene som fremmes i proposisjonen, er en oppfølging av likelønnsmeldingen. Jeg vil presisere at å styrke det likeverdige foreldreskapet mellom mor og far først og fremst er et gode for barna, men at det også vil være positivt for arbeidet for likelønn. Senterpartiet mener det er behov for ytterligere tiltak som stimulerer arbeidsgiver til å ha en personalpolitikk med bevisste strategier for permisjonstakere og arbeidstakere med barn. Vi er derfor glad for at regjeringen i dag fremmer et lovforslag som vil bidra til en slik utvikling.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2012-12-10:
Representantane Solveig Horne, Ib Thomsen, Øyvind Korsberg og Christian Tybring-Gjedde fremmer i Dokument 8:140 S for 2011–2012 følgjande forslag: «Stortinget ber regjeringen fremme forslag om at staten bistår Oslo kommune i arbeidet med å etablere et nytt Munch-museum.» Det er kjent at Munch sjølv testamenterte sin kunstneriske produksjon og sitt litterære arbeid til Oslo kommune. Dei seinaste åra har det store spørsmålet vore kva løysing Oslo kommune vil kome fram til når det gjeld nye bygningsfasilitetar for Munch-museet. Alle partane i dette spørsmålet er fullt ut einige om at det trengst nye og tidsmessige bygningsrammer for Munchs kunst. Den kommunale prosessen er enno ikkje avslutta, og det er ulike politiske meiningar om lokalisering og økonomiske rammer, slik det ofte vil vere i slike saker. Eg følgjer sjølvsagt med på kva som skjer, men har samtidig respekt for at den kommunale prosessen skal gå sin gang. Her er eg oppteken av at me frå statleg side skal oppføre oss på ein ryddig måte. Forslagsstillarane opptrer som om dei agerer på vegner av Oslo kommune, og etterlyser initiativ frå staten direkte inn i den kommunale prosessen omkring ny bygningsløysing for Munch-museet. Dei opptrer på ein måte som fråskriv politikarane i landets hovudstad evna til å konkludere i denne saka på ein fornuftig måte. Innstillinga frå ein samla komité viser heldigvis ei meir balansert tilnærming med respekt for den interne prosessen i kommunen. Det er på sin plass å minne om at det opp gjennom åra har etablert seg ein praksis med ansvarsdeling mellom staten og Oslo kommune når det gjeld kulturinstitusjonar i hovudstaden. Nokre institusjonar har staten eit fullt ansvar for, som f.eks. Den Norske Opera & Ballett og Nasjonalmuseet. Andre institusjonar er heilt og fullt eit kommunalt ansvar, og Munch-museet høyrer udiskutabelt til i den gruppa. Eg føreset at landets hovudstad har politikarar som maktar å kome fram til ei løysing som sikrar at Munch-museet får rammevilkår som er verdige den viktige forvaltningsoppgåva det inneber å ha ansvaret for samlingane etter ein av verdas viktigaste kunstnarar. Vår oppgåve i regjering og storting er å støtte sjølve prosessen i kommunen, ikkje uoppfordra å gripe inn i prosessen og meir eller mindre setje kommunen under administrasjon i denne saka.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2012-12-10:
Erik Solheim og eg løyser våre statsrådsgjerninger på ulike måtar. Eg har eit sterkt engasjement for at diskusjonen om lokaliseringa av eit nytt Munch-museum kjem til ein slutt, får ein verdig konklusjon og at det er ein god prosess. Men det er ikkje naturleg at eg som kulturminister, i denne rolla, aktivt, uoppfordra grip inn i det som er ein lokal prosess i Oslo kommune. Men sidan eg representerer Oslo Arbeidarparti, har eg følgt denne diskusjonen og vore interessert i han over lengre tid.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2012-12-10:
Det er ingen tvil om at Munch engasjerer mange, både i Oslo, i Noreg og òg internasjonalt. Den store interessa omkring Munch kom òg ganske sterkt til uttrykk då «Skrik» vart utstilt i New York, og ein kunne – heldt eg på å seie – ta og føle på begeistringa for denne store norske kunstnaren, som me har all grunn til å vere veldig stolte av. Interpellanten viste til stortingsmeldinga om visuell kunst, som me skal diskutere seinare i dag, der det kjem klart til uttrykk at Munch er ein av dei kunstnarane som kan vere ein døropnar for andre kunstnarar, fordi han har eit attkjenneleg namn og har mange verk som mange har late seg imponere og begeistre av, og som òg kan gjere at fleire vert interesserte i andre norske kunstnarar. Meldinga om visuell kunst vil forhåpentlegvis verte vedteken av Stortinget, og når ho vert det, vil me òg ha nasjonalforsamlingas ryggdekning til å kunne følgje det opp i vårt politiske arbeid. I stortingsmeldinga gjev me veldig klart uttrykk for at me har høge ambisjonar på dette området òg økonomisk, og det er naturleg at det vert følgt opp i framtidige budsjettproposisjonar – utan at me allereie no kan konkludere med omsyn til på kva måte. Men det er signal som kjem til uttrykk i denne meldinga, og som eg ser fram til at me skal få diskutert og vedteke i løpet av dagen i dag.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2012-12-10:
Takk for ein – kanskje sprikande – debatt om eit viktig tema. Eg skal prøve å knyte nokre merknader til ein del av det som er teke opp. Når representanten Tybring-Gjedde karakteriserer Karin Yrvin sitt innlegg som eit skuledebattinnlegg, synest eg vel at det er spennande at ein som vil bruke oljefondet på å reise eit nytt Munch-museum, karakteriserer andre som skuledebattantar. Når representanten Ib Thomsen knyter store delar av sitt innlegg til behovet for at staten grip aktivt og uoppfordra inn i kommunale prosessar i Oslo kommune, anbefaler eg representanten Ib Thomsen om å halde det innlegget for sine partifellar lokalt. Så var representanten Thomsen oppteken av krediteringa av Munch i stortingsmeldinga om visuell kunst. Representanten Thomsen har dessverre rett i at ved ein inkurie vart fotografen og Lillehammer Kunstmuseum opphavleg krediterte, og ikkje Munch og arvingane, som det eigentleg skulle vore. Men det er retta opp i. Eg registrerer at Ib Thomsen likevel meiner at det er ingen nåde. Det skal eg hugse til ei seinare anledning. Representanten Olemic Thommessen tok opp lån mellom norske utstillingsinstitusjonar, og eg opplevde at representanten Trine Skei Grande òg gav tilslutning til det. Departementet har vurdert eit forslag om utviding av garantiordninga, som ligg til Kulturdepartementet, til òg å omfatte lån av gjenstandar mellom norske utstillingsinstitusjonar. Så langt har ein kome fram til at det ikkje vil vere særleg føremålstenleg, sidan oppretting og forvalting av ei slik utvida ordning vil innebere eit administrativt meirarbeid som ikkje vil kunne forsvarast ut frå dei tilleggssøknadene på enkelttilfelle som ho er meint å dekkje inn. Ei betre løysing vil vere å fremje særskilde forslag til handtering av dei tilfella som måtte oppstå mellom norske institusjonar, som f.eks. i forbindelse med markeringa av Munch 2013, der denne statsgarantiordninga i forbindelse med Munch-jubileet 2013 er utvida til å gjelde mellom norske institusjonar. Det er rett og slett ei avveging av kva som er mest kostnadseffektivt. Representanten Thommessen var òg inne på Office of Contemporary Art, OCA. Det er no offentleg kjent at me, nettopp for å sikre at OCA fungerer etter intensjonen, vil gå gjennom drifta på ein eigna måte og foreslå eventuelle endringar, sånn at deltaking på Venezia-biennalen kan prioriterast. Representanten Thommessen var òg inne på enkelte private initiativ i forbindelse med Munch og markeringa av Munch. Det er eit initiativ som eg gjerne ønskjer velkommen – det er heilt i sosialdemokratiets ånd at private givarar supplerer det offentlege tilbodet, men ikkje erstattar det. Frå statleg side er dei store midlane som Nasjonalmuseet får, som òg har varetaking av Munch som si oppgåve, ein del av vårt bidrag.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2012-12-10:
Eg er glad for at fleirtalet i komiteen støttar regjeringa sitt forslag om å erstatte det såkalla filmkontrollgebyret med ei sektoravgift. I film- og videogramlova er dette ei lita og teknisk endring. Det er ordet «gebyr» som ein har skifta ut med ordet «avgift». Likevel: Korleis filmkontrollen i Medietilsynet vert finansiert, kan ha betydelege konsekvensar, både kulturpolitiske konsekvensar og økonomiske konsekvensar, for dei aktuelle bransjeaktørane. Det er derfor ei viktig sak. I lys av komitémerknadane frå Framstegspartiet, Høgre og Kristeleg Folkeparti har eg behov for å minne om bakgrunnen for regjeringa sitt forslag. Filmkontrollen vart tidlegare for ein stor del finansiert gjennom gebyret for klarering av 35 mm distribusjonskopiar av kinofilmar. Digitaliseringa av kinoane har no ført til eit bortfall av distribusjonskopiar og dermed ein betydeleg nedgang i gebyrinntekter til Medietilsynet. I 2011 dekte gebyret knapt ein tredjedel av utgiftene knytte til ordninga. I år vil talet verte enda lågare. Me såg derfor at å dekkje inn kostnadene gjennom dagens gebyr ville krevje ei mangedobling av gebyrsatsane, noko me var bekymra for ville verke negativt inn på importen av smal, kunstnarisk film til Noreg. Eg vil anta at eit breitt filmtilbod av høg kvalitet er eit mål for fleire enn regjeringspartia. Eg er derfor tilfreds med at fleirtalet ønskjer å gje departementet heimel til å fastsetje dei nærmare detaljane i avgiftsmodellen. Det vil gje departementet moglegheit til å finne fram til ein modell som alle kan leve med, og som varetek kulturpolitiske mål om breidd og kvalitet, både i filmimporten og i kinotilbodet. Eg registrerer at Framstegspartiet, Høgre og Kristeleg Folkeparti er kritiske til prosessen i denne saka og meiner han vitnar om lite respekt for involverte partar. Til det vil eg for det fyrste seie at omlegginga til ei sektoravgift er ei budsjettsak, og budsjettsaker vert ikkje sende på høyring. Det er grunnen til at det berre vart gjennomført ei kort og avgrensa høyring av den reint lovtekniske oppfølginga av budsjettsaka. Den korte fristen hadde samanheng med at saka dreidde seg om oppfølging av ei budsjettsak, som derfor ikkje kunne verte sendt ut før budsjettet var lagt fram. For det andre vil eg peike på at med det same me vart merksame på at saka kunne få negative konsekvensar for kinobransjen, kontakta departementet alle kinoane i landet og organisasjonane på området for å få deira synspunkt. Etter dette har me teke imot ei rekke innspel, og saka har vore diskutert på eit høyringsmøte i departementet. No vurderer me bl.a. ulike alternative modellar som er utarbeidde av bransjeorganisasjonen Film & Kino. Eg meiner dette viser respekt for dei som er involverte i saka. Med den lovendringa som fleirtalet no går inn for, vil departementet få moglegheit til å finne ei løysing som vil dekkje kostnadene knytte til filmkontrollen, og som vil vere til å leve med, både for filmimportørar og kinoar – det er eg glad for. Eg kan òg opplyse om at departementet har god dialog med dei involverte aktørane, og at me tek sikte på å kome fram til ein modell som kan tre i kraft frå årsskiftet.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2012-12-10:
Det er mi generelle oppfatning at det alltid er mogleg å ha betre prosessar når ein jobbar med ulike saker i departementet, sikkert òg andre stader, og sikkert òg i denne saka. Når det gjeld denne prosessen, har me hatt ei skriftleg høyring, me har hatt eit høyringsmøte, me har hatt dialog med bransjen i etterkant, og departementet vurderer no alternative modellar for ei avgift som Film & Kino sjølv har lagt fram – det er altså deira modell. Så viktige er deira vurderingar og dei konsekvensane denne omlegginga får for dei, for oss, at me har hatt ein tett og nær dialog med dei i denne prosessen.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2012-12-10:
Begge svara er riktige. Prosessen har vore i samsvar med statsbudsjettet. Me har følgt dei lovar og reglar som gjeld på dette området, i denne prosessen. Det er viktig for oss å ha med bransjeaktørane, lytte til deira innspel, og det er òg grunnen til at Film & Kino har vore med på å utarbeide den modellen som er utgangspunktet for det me jobbar med no.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2012-12-10:
Eg oppfatta at det var to spørsmål som vart stilte. Det eine knytte seg til gåveforsterkning – eg tek det først: Utgangspunktet vårt er at det gjerne må komme private bidrag. Eg oppmuntrar gjerne til det – det kan spele ei rolle for den enkelte kunstnaren. Men eg er generelt skeptisk til at private initiativ skal binde offentlege midlar, noko som gjerne er konsekvensen av gåveforsterkningsordningar. Det andre spørsmålet knytte seg til utstillingsvederlag og utstillingshonorar. Eg meiner det er behov for å synleggjere at arbeidsinnsatsen til kunstnarane er ein sentral faktor i kunstproduksjonen, og det er viktig at honorara går fram av budsjetta, sånn at dei totale kostnadene i kunstprosjekta vert synlege. Det er nødvendig å synleggjere dei reelle produksjonskostnadene også i formidlingsinstitusjonar som får statsstøtte. I meldinga foreslår regjeringa derfor at ein med basis i ein gjennomgang av dagens utstillingsvederlagsavtale drøftar ein mogleg revisjon og ei mogleg utviding av vederlagsavtalen med dei kunstnarorganisasjonane det gjeld.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2012-12-10:
Eg må nesten vise til mitt førre svar når det gjeld spørsmålet knytt til gåveforsterkning. Men når det gjeld dei økonomiske musklane til kulturinstitusjonane i landet vårt, må eg seie at dei gjennom Kulturløftet har vorte veldig mykje sterkare ved at ein har sett eit klart økonomisk mål – at 1 pst. av statsbudsjettet skal gå til kulturformål. Det har betydd ei dobling av kulturbudsjettet, ein auke på 5 mrd. kr. Det er klart at det òg har betydning for føresetnadene til dei enkelte institusjonane for å gjere den jobben dei gjer i dag.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2012-12-10:
Eg har ikkje vurdert den modellen som representanten Olemic Thommessen skisserer, men generelt er eg skeptisk til gåveforsterkningsordningar fordi ein ser at konsekvensen kan vere at det bind offentlege midlar på ein måte som ikkje er hensiktsmessig – og det er mitt utgangspunkt. Men eg er oppteken av at ein gjerne må oppmuntre private gjevarar som ønskjer å gi meir til kunst- og kulturinstitusjonar. Det er eit nyttig supplement til dei offentlege bidraga som vert gitt, men eg er skeptisk til at ein skal binde dei offentlege midlane på grunn av det.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2012-12-10:
Eg vil takke for ein spennande debatt, særleg den siste delen, som handlar om kunstnerisk fridom. Det er ein veldig viktig diskusjon som me òg kjem til å få mange moglegheiter til å diskutere, kanskje særleg under behandlinga av kulturbudsjettet, men òg ved andre krossvegar. Eg trur at sitatet frå representanten Øyvind Håbrekke kjem i ein betre kontekst dersom ein òg siterer ei setning frå det generelle tilskotsbrevet som har vorte sendt ut, og som òg samsvarar med teksten frå meldinga som representanten Håbrekke siterte. Det er følgjande setning: «Departementet legger til grunn at virksomhetene selv utvikler nye måter å arbeide på for å ivareta hensynet til inkludering og kulturelt mangfold gjennom sin ordinære virksomhet.» Dette handlar rett og slett om at me ser kulturinstitusjonane som ein del av samfunnet, og ikkje som noko som er heilt på sida av samfunnet. Me vil ikkje styre kunstens innhald. Det ville ikkje falle oss inn. Min tillit til den faglege integriteten til dei kunstneriske leiarane er òg så stor at eg ikkje eit sekund er i tvil om at dei gjer som dei vil med det kunstnariske innhaldet. Det er òg føresetnaden for at me skal ha eit fritt, levande kulturliv, det er føresetnaden for at me skal ha meiningsbryting og eit velfungerande demokrati. Tom Remlov er ein av dei som har skrive mange interessante innlegg om dette. Eg skal ikkje ta han til inntekt for mitt syn, men han har f.eks. skrive eit godt innlegg i Samtiden om forholdet mellom samfunnsoppdraget til dei kunstnariske institusjonane og kulturinstitusjonane som ein del av samfunnet, samtidig som det er institusjonar for kunst og kultur av høgaste kvalitet – og kunst og kultur som er fri. Det er altså ikkje noka motsetning mellom å sjå institusjonane som ein del av samfunnet og det å la kunstens innhald få utfalde seg fritt.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2012-12-10:
Det er nettopp fordi mange idrettsorganisasjonar over heile landet har eit stort behov for anlegg, at endringane i tippenøkkelen vart føreslått frå Arbeidarpartiets side, og òg forankra godt i stortingsmeldinga om idrett, som eg ser fram til å diskutere på eit seinare tidspunkt. Dei endringane som me har lagt opp til, inneber nesten 80 mill. kr meir til både idrettsføremål og kulturføremål utanfor statsbudsjettet.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2012-12-10:
Eg er bekymra over anleggssituasjonen. Eg tek signala frå Idretts-Noreg på stort alvor. Me har lovt at endringane i tippenøkkelen skal vere i mål innan 2015. Det skal dei vere. Så må ein vurdere frå statsbudsjett til statsbudsjett kor mykje ein klarar frå gong til gong, men me kjem til å vere i mål innan 2015. Dette var det me fekk til no. Desse endringane meiner me er riktige og nødvendige. Det var òg grunnen til at me på Arbeidarpartiets landsmøte i 2011 tok initiativet til å endre tippenøkkelen.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2012-12-10:
Dei endringane som me føreslår for 2013, inneber nesten 80 mill. kr meir til idrettsføremål. Skrittvis vil me nå målet om endringane i tippenøkkelen innan 2015.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2012-12-10:
Det finst allereie ein heimel i kringkastingsloven som gjev NRK rett til innsyn i tv-distributørane sine namn og adresser. I føresegnene står det klart at opplysningane berre kan verte brukte til lisensformål, og at tilgangen skal verte avgrensa til tilsette som jobbar med det. Endringa inneber utelukkande at NRK i tillegg får tilgang til fødselsdato og altså ikkje personnummer. Det går òg klart fram av personopplysingsloven at han står tilbake for reguleringar i annan lov, og det er derfor ikkje riktig at denne lovregelen er i strid med personopplysningsloven.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2012-12-10:
Me meiner i utgangspunktet at produktplassering ikkje samsvarer med prinsippet om at NRK sitt allmennkringkastingstilbod skal vere ikkje-kommersielt. Me legg òg til grunn at NRK dermed ikkje har det same behovet for å kunne nytte seg av denne finansieringskjelda. Det stiller seg litt annleis for dei kommersielle tv-kanalane.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2012-12-10:
Som eg sa i innlegget mitt, er det nokre område der tradisjonell tv framleis skil seg frå dei audiovisuelle bestillingstenestene. Politisk tv-reklame er eit av dei områda. Det tradisjonelle tv-mediet er eit sterkt medium, det når veldig breitt ut. Dei audiovisuelle bestillingstenestene når ikkje like breitt ut på same måte. Me har derfor lagt til grunn at det ikkje er behov for å regulere politisk tv-reklame på same måte innanfor dei audiovisuelle bestillingstenestene samanlikna med tradisjonell tv.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-12-10:
Dette er egentlig mer en betraktning enn et partsinnlegg i saka. Vi kommer til å stemme med flertallet her. Jeg har vært lokalpolitiker både i Oslo og i Nord-Trøndelag. Jeg mener at grunnen til at man avviser denne saka, er at den kommer fra Stortinget og ikke fra kommunen. Men det som er forunderlig, er at man i alle andre deler av verden enn i dette landet ville ha tenkt at staten skulle være med på en spleis. Det ville vært det logiske. Jeg var med i prosessen rundt bygginga av Stiklestad Nasjonale Kultursenter. Det hadde aldri blitt noe av hvis ikke staten hadde vært med på en spleis. Man tenker helt logisk når man planlegger at staten skal være med på en spleis. Den store overgangen fra å være lokalpolitiker i Trøndelag til å bli lokalpolitiker i Oslo var at man aldri kunne forvente at staten skulle være med på noe. Da man forhandlet om pris på tomta for Operaen, tror jeg det ble slik at det er 20 cm rundt kanten av Operaen som tilhører staten – for det var ikke snakk om å kjøpe 1 mm mer av kommunen. I alle forhandlinger mellom staten og Oslo virker det som om disse skulle være to store motstandere i forretningslivet. Jeg hadde håpet at staten og Oslo kunne være litt mer på lag, for staten er en viktig aktør i Oslo. At det i det hele tatt ikke faller bystyret inn å tenke i forbindelse med planleggingen at her skal man klare å få staten på lag, er ganske underlig, syns jeg. Men tankegangen i nasjonen Norge er at Oslo gjerne er en enhet som en regjering kan drive valgkamp mot, noe jeg også syns er underlig. Man opplever liksom at byrådet i Oslo kan være noe man som regjering driver valgkamp mot. Jeg tror ikke at det er så mange andre land som har sånne strukturer. Det er ganske underlig å gå fra å være lokalpolitiker i Trøndelag og tenke spleis – ha staten på laget – til å være lokalpolitiker i Oslo og forhandle med den tøffeste forhandlingspartneren når det gjelder Oslo. Jeg syns det er en tankevekker for oss som nasjonalforsamling at vi kanskje skulle prøve å være litt mer på lag med vår egen hovedstad også når det gjelder kulturelle løft. Om det er private samlinger, eller det er andre offentlige samlinger rundt omkring i landet: Den argumentasjonen som er framført i dag, framføres ikke når det gjelder andre.
Karin Yrvin (Arbeiderpartiet), 2012-12-10:
Jeg vil takke interpellanten for å reise spørsmålet om Munch. For mange av oss har Munchs liv og virke en annen dimensjon enn selve kunsten. Han skal ha skrevet at han uten frykt og sykdom aldri kunne oppnådd alt han har gjort. Betydningen av hans kunst er understreket her i debatten. Kunsten hans er for verdifull til at det å kunne forvalte den forsvarlig, blir hindret av politisk handlingslammelse. Oslo sitter på en skatt av dimensjoner. Skal vi få til en god løsning for museet, må vi evne å ta de beslutningene som er nødvendige for å ta vare på disse kunstskattene. Det har ikke Oslo kommune gjort. De borgerlige har ikke sørget for å ha et bredt og stabilt flertall for sitt alternativ. I Oslo kommune var de ikke villig til å forhandle med opposisjonen om valg av vinnerutkastet i Bjørvika i 2009. Riktignok stemte interpellantens parti for en ny arkitektkonkurranse, men de mørkeblå – Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre – stemte for bygget. Fremskrittspartiet skiftet mening i forbindelse med kommunevalget og veltet flertallet for «Lambada». Dette bør være en lærepenge for Kristelig Folkeparti og Venstre, med tanke på det å samarbeide med Fremskrittspartiet i kulturpolitikken. Fremskrittspartiet og byrådet i Oslo brøt budsjettforhandlingene på grunn av en avtale inngått mellom Fremskrittspartiet og Høyre sommeren 2011 om en makspris for kulturbyggene i Bjørvika. Det viser seg at den avtalte maksprisen for Hovedbiblioteket og «Lambada» måtte overskrides bl.a. på grunn av grunnforholdene. «Lambada» ble nedstemt i Oslo bystyre i desember 2011, men de borgerlige vil fortsatt ikke forhandle med opposisjonen om hvordan Munch skal få et nytt museum. Man forhandler ikke ved å stå på sitt alternativ – og bare det. Bystyret ble lovet en sak om plassering i 2012, men byrådet greier ikke å levere en slik sak før Munch-jubileet er godt i gang. Nå er det borgerlige flertallet i Oslo enige om å være uenige når det gjelder Munch-museet, og avgjørelsen om nytt museum er skjøvet ut i det blå. Det borgerlige flertallet framstår som handlingslammet. Kristelig Folkeparti har vært helt stille i saken siden valget. De har ikke bidratt til debatten eller til å finne en løsning i saken, selv om de kunne hatt en nøkkelrolle som det av partiene i byrådet som har hatt et annet syn enn det nedstemte «Lambada». Så når representanten Syversen reiser denne problemstillingen i Stortinget, vil jeg vite om han også reiser den overfor sine partifeller i Oslo for å bidra til en fornuftig løsning og et nytt, flott Munch-museum. Vil representanten Syversen gjøre det? Det samme spørsmålet går til resten av opposisjonen.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2012-12-10:
Som sakens ordfører, Olemic Thommessen, nevner, har regjeringen i budsjettet for 2013 foreslått å erstatte gebyret for forhåndskontroll av film med en ny avgift – en sak som i utgangspunktet framstår som veldig enkel og grei. Grunnen til å forandre ordningen er at den gebyrordningen vi har i dag, er tilpasset den gamle analoge filmdistribusjonen. Mesteparten av gebyrinntektene ble ved den analoge filmdistribusjonen hentet inn ved klarering av distribusjonskopier av kinofilmer. Men gjennom digitaliseringen av kinoene har distribusjonskopiene naturligvis ingen funksjon lenger, og med det har det meste av gebyrinntektene forsvunnet. Regjeringen har derfor foreslått en endring for fortsatt å sikre inntekt til å finansiere filmkontrollen i Medietilsynet. Det har vært veldig kort behandlingstid av denne lovsaken, og forklaringen er også veldig enkel: Dette dreier seg i utgangspunktet om en lovteknisk tilpasning til budsjettforslaget. Nettopp fordi saken ble lagt fram i budsjettet, kunne den ikke sendes ut på høring før budsjettet var lagt fram. I tillegg måtte den legges fram for Stortinget før 10. november. Det forklarer at det har vært veldig kort tid på behandlingen av denne saken. Men det er altså ikke til å underslå det faktum at her har det gått for raskt i svingene, og at det har skjedd en glipp ved framleggelse av proposisjonen. Gjennom komiteens arbeid med saken har departementet gjort oss kjent med at det forslaget som ble fremmet, kunne ha gjort det ulønnsomt for filmdistributørene å sette filmer opp på små og mellomstore kinoer. Kulturdepartementet har derfor gått i dialog med kinobransjen og filmdistributørene for å finne en ny modell som ikke vil ha slike uheldige konsekvenser. Flertallet har derfor i komitéinnstillingen gjort de nødvendige endringene i lovforslaget, slik at Kulturdepartementet kan finne gode løsninger for innkreving av avgiftene i samarbeid med partene. Det gjør at i stedet for at Stortinget nå i kveld skal vedta en lovendring som sier at avgiften blir fastsatt av Stortinget, har komiteens flertall endret det til at avgiften fastsettes av departementet. I dette ligger det ingen dramatikk. Dagens gebyrordning ble fastsatt på samme måte, og i tillegg får vi nå en løsning som norske kinoer og filmdistributører vil bli fornøyd med.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2012-12-10:
Representanten Hofstad Helleland brukte omtrent hele sitt innlegg på å kommentere det jeg sa i mitt tidligere innlegg, og å snakke om Arbeiderpartiet og ikke om Høyre. Jeg må si at hele innlegget til Hofstad Helleland framsto som litt krampaktig, at de rett og slett er litt fornærmet fordi de ikke kan ta æren for å være det store idrettspartiet i Norge, at de faktisk må dele den æren med ganske mange andre i denne salen. Så må jeg si jeg synes det er litt underlig at representanten Hofstad Helleland ikke har fått med seg at det vi faktisk vedtar her i Stortinget i kveld, er en endring av tippenøkkelen, som blir faset inn fra 1. januar 2013, som gir mer penger til norsk idrett. Det statsråden sa i sitt innlegg, var nettopp at de siste overskuddsprognosene fra Norsk Tipping er positive, så idrettspresident Børre Rognliens bekymringer er heldigvis ikke en realitet lenger. Det kommer faktisk til å bli mer penger til norsk idrett neste år, bl.a. fordi vi nå endrer tippenøkkelen. Så er det sånn at Arbeiderpartiet innfrir sine løfter. Vi har lagt fram en idrettsmelding som ennå ikke er behandlet i denne sal. Da er det ganske imponerende av en regjering at den forskutterer idrettsmeldingen og begynner innfasingen av spillemidlene før meldingen er behandlet. Ingen forventer at en skal «cashe» ut en eneste krone før idrettsmeldingen er behandlet. Når jeg da i tillegg i mitt innlegg nevnte at vi har gjennomført en momskompensasjonsordning, at vi har innført andre ordninger for norsk idrett og frivillighet som er positive, var det som eksempel på at regjeringen og Arbeiderpartiet er til å stole på. Det vi har lovt norsk idrett og frivillighet tidligere, har vi faktisk fulgt opp, og det er fulgt opp krone for krone. Det som heller blir et spørsmål, er: Hvordan vil det bli med en mørkeblå regjering med Høyre og Fremskrittspartiet? Det som vil være interessant å høre, er: Kan representanten Hofstad Helleland garantere at spillmonopolet ikke blir opphevet, slik at det ryr penger ut av landet? Kan representanten Hofstad Helleland garantere at det ikke blir kuttet i kulturformål for å gi penger til norsk idrett? Kan representanten Hofstad Helleland i det hele tatt love at man får en innfasing av spillemidlene innen 2015 i et samarbeid med Fremskrittspartiet?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2012-12-10:
Jeg er enig med saksordføreren i at dette i utgangspunktet er en enkel sak som egentlig burde gått gjennom i Stortinget uten debatt. Det er vel sjelden at jeg i mine snart 16 år på Stortinget har opplevd at regjeringen legger fram en sak som er så til de grader dårlig forberedt med hensyn til konsekvensene. Den er også dårlig forberedt med hensyn til dem som blir berørt av saken. Jeg tror statsråden skal være glad for at regjeringen har et flertall bak seg her på Stortinget, som berger statsråden ut av en svært pinlig situasjon. Når komitélederen begrunner dette med at her har man hatt kort tid fra budsjettet ble lagt fram, til lovvedtaket skulle gjøres, er ikke det en forklaring, det er rett og slett en bortforklaring. Normal prosess er at man sender denne typen saker ut på høring så relevante parter får lov til å uttale seg innenfor rimelig gode tidsfrister, og så kan man legge den fram. Det er ikke slik at det er en statshemmelighet at man har tenkt å gjøre denne endringen og man må vente til statsbudsjettet er lagt fram. Her har man gjort en svært dårlig jobb fra statsrådens side. Heldigvis er det mange ulike organisasjoner og de som har blitt berørt, som har reagert på det. Vi har fått mange gode innspill fra dem som har blitt berørt av dette, og det har også vært grunnlaget for at Fremskrittspartiet, Høyre og opposisjonen i komiteen ønsker å sende den tilbake. Det har rett og slett vært gjort en slett jobb i så måte. Jeg må si jeg er litt spent på statsrådens innlegg. Kommer vi nå til å få høre en statsråd som har den typiske arbeiderpartiarrogansen i denne salen, eller kommer vi nå til å få høre en statsråd som er ydmyk med tanke på den dårlige jobben som er gjort overfor Stortinget? Det er ganske spesielt at vi får lagt fram en endring til lov som er en del av statsbudsjettet. Statsråden har altså med andre ord gjort en så dårlig jobb at Stortinget – i hvert fall et mindretall i Stortinget – ikke ønsker å behandle den, siden man ikke har fått behandlet den på en god måte. Det er gjort så dårlig jobb at statsråden faktisk innrømmer det i svarbrevet som er sendt til Stortinget etter spørsmålet fra komiteen. Der skriver statsråden at Kulturdepartementet skal gå i dialog med kinobransjen og filmdistributørene med sikte på å finne fram til en modell som ikke vil ha slike uheldige konsekvenser. Med andre ord: Statsråden innrømmer at det er uheldige konsekvenser, men vil ha en fullmakt for å gå i dialog. Hva slags fullmakt er det? Da har man fått alt man ber om, og skal man ha en dialog, har man en slik dialog i forkant, før man kommer med lovendringsforslaget, og ikke i etterkant. Jeg er spent på statsrådens innlegg i denne saken.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2012-12-10:
Jeg takker statsråden for en teknisk gjennomgang av saken, men hun berører jo egentlig ikke det som er essensen i den, og det er de konsekvensene dette får for berørte aktører. Man kan ikke gjemme seg bak at dette er en del av budsjettet, og at man ikke har hatt mulighet til å innhente informasjon om konsekvensene av dette tidligere, for statsråden peker i sitt innlegg nettopp på hvor lang tid man har brukt for å gjøre denne endringen. Med andre ord: Man hadde hatt muligheten, hvis man fra departementets side hadde ønsket det. La meg stille spørsmålet: Har statsråden vært klar over konsekvensene av lovendringen? Hvis statsråden svarer nei, har man ikke gjort en god jobb. Hvis statsråden svarer ja, har man vist arroganse overfor dem som er berørt. Jeg er spent på statsrådens svar.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2012-12-10:
Hvis ikke flere har tegnet seg, vil jeg gjerne ta en ny replikk. Jeg takker statsråden for svaret, der man langt på vei innrømmer at det har vært en dårlig prosess, men jeg får ikke det helt til å stemme med innlegget som statsråden holdt. Der peker man på at prosessen var nødt til å være som den var, på grunn av at dette var en budsjettsak og man ikke har hatt muligheten til å sende dette ut på høring. Nå synes jeg statsråden bør bestemme seg for om dette har vært en god prosess, eller om prosessen har vært i henhold til statsbudsjettet.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2012-12-10:
Er det flere som har tegnet seg til replikk? Jeg får ikke en til?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2012-12-10:
Ja, på vegne av norsk idrett fremmer jeg det forslaget vi har i innstillingen.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2012-12-10:
Det blir mange anledninger til å komme tilbake til dette med idretten, men jeg merket meg statsrådens innlegg og det at man har prognose for at inntektene til Norsk Tipping kommer til å bli mindre i 2013. Samtidig skal investeringskostnadene når det gjelder anlegg, øke. Med de endringer man har gjort ut fra 2012-nivå, vil det vel bli en titalls millioner kroner til idretten. Jeg vil stille spørsmål med bakgrunn i at etterslepet for norsk idrett jo er betydelig, på over 2 mrd. kr. Vil etterslepet øke i 2013, eller vil det bli redusert? Hvor mye har etterslepet økt de siste syv årene – under denne regjeringen?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2012-12-10:
Dette er vel nærmest en «el clasico» når vi behandler spillpolitikken. Jeg tror, i og med at jeg kjenner både representantene Gjul og Simensen som rimelig oppegående personer, at de skjønner hvordan vi vil tillate utenlandske spillselskaper å etablere seg i Norge. Det er ikke fritt fram. Det handler om å etablere seg i Norge, å opprette en lisensordning. Det betyr at man er nødt til å være i Norge. De pengene man spiller for hos disse selskapene, forblir i Norge, og en viss del av omsetningen skal gå tilbake til norsk idrett, på samme måte som med Norsk Tipping. Det tror jeg faktisk de skjønner, men av mangel på gode argumenter mot det, kommer de ikke med noe annet enn at pengene forsvinner ut av landet, til skatteparadis. Det er akkurat det det gjør i dag, og den ordningen vil vi endre. Vi ønsker at disse midlene, disse 5, 6, 7, 8 mrd. kr som blir spilt i utenlandske spillselskap, skal forbli i Norge, og at deler av den omsetningen skal tilfalle norsk idrett. Det blir mer penger til norsk idrett. Dette tror jeg de skjønner, men av mangel på god argumentasjon, kommer de ikke med noe annet enn å vise til dagens ordning. Jeg er helt enig i det, det er håpløst at penger forsvinner ut. Men det styrker altså ikke Norsk Tipping. Norsk Tipping har monopol i Norge, men ikke i Europa og verden. Det er det som er den store utfordringen. Hadde man endret på det, og latt disse selskapene få etablere seg i Norge, ville man hatt gode vilkår. Så er jeg for så vidt glad for det kulturministeren sier om den framtidige økonomien, at man vil få ca. 8 mill. kr mer. Man vil det hvis man legger 2012-tallene til grunn, men ingen kan fortelle meg hva 2013-tallene blir. Sånn som prognosene ser ut, spiller man for mindre og mindre hos Norsk Tipping. Det blir mindre og mindre penger til både norsk idrett og kultur. Med andre ord, det blir enda mindre å fordele. Da hjelper det egentlig ikke at man justerer med 2 pst. opp. Det blir mindre penger i kassen til idrettslagene. Og det er idrettslagene som er de store taperne her, det er ingen vinnere. Til representanten Simensen vil jeg si: Han syntes det var frekt at vi fremmet et forslag basert på det vedtaket som ble gjort på Arbeiderpartiets landsmøte. Jeg vil oppfordre Arbeiderpartiet til å være frekke mot oss og fremme mange av våre forslag på nytt og ta det til inntekt for partiets politikk! De gjør det av og til i denne salen, og det synes vi er hyggelig. Fortsett med det – vi har mange gode forslag! Vi kommer til å produsere veldig mange gode forslag. Når Arbeiderpartiet har gode forslag, fremmer vi også dem.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2012-12-10:
Som jeg var inne på i mitt innlegg, kommer vi til å stemme imot det som går på NRKs rett til opplysninger fra tv-distributørenes kunderegistre. Ser man i innstillingen, har mindretallet, bestående av Fremskrittspartiet og Høyre, betenkeligheter med den endringen av loven. Vi viser også til hva bl.a. Datatilsynet, Telenor og en del andre har uttalt, at dette kan være i strid med grunnleggende personvernhensyn og også i strid med personopplysningsloven. Da er spørsmålet mitt til statsråden: Er uttalelsene til Telenor, Datatilsynet og en del andre relevante, eller er de hentet fra løse luften, og er forslaget som regjeringen har lagt fram, helt uproblematisk i forhold til lovverket?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2012-12-10:
Jeg skal være ganske kort. Det er egentlig til Kåre Simensen som sa at Fremskrittspartiet og jeg ville ha totalt frislipp på reklamemarkedet, også reklame mot barn. Det har jeg aldri sagt. Hadde jeg sagt det, hadde det også vært fulgt av et forslag, og det hadde stått i innstillingen. Det medfører ikke riktighet, så det vil jeg tilbakevise. Når det gjelder reklame for alkohol og tobakk, viser jeg til at hvis man tillater det i tv-sendinger, kan man også lage noen reklamefrie områder og tidssoner, kanskje spesielt når barn er til stede, men at man kan ha det på kveldstid. Det er ganske merkelig, synes jeg, at man redaksjonelt kan tillate å reklamere for de samme produktene i form av tv-program, radioprogram og redaksjonell omtale i aviser/ukeblad om akkurat de samme produktene, altså for både alkohol og tobakk. Til og med på NRK har det vært redaksjonelle tv-serier som viser til hvordan man produserer og nyter alkohol. At man også får det på andre plattformer, synes jeg er bra. Det samme gjelder egentlig legemidler. Hvis man har store problemer med reseptfrie legemidler, må jeg si at jeg er forundret over at regjeringen ikke har fremmet et lovforslag mot reklame i ukeblader og aviser, hvis det medfører den risikoen det her er snakk om.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2012-12-10:
Jeg synes siste taler gikk vel langt i å overdrive forskjellene – vil jeg si – mellom opposisjon og posisjon når det gjelder retningen for utviklingen av visuell kunst, og det at vi uttrykker et ønske om å styrke grunnlaget for etterspørsel etter kunst. Hvis du spør en hvilken som helst kunstner om man ønsker å leve av direkte subsidier fra staten eller om man først og fremst ønsker å utvikle et marked for sin kunst, så tror jeg svaret ville være rimelig klart – uansett hvem du spør, og uansett hvor i landet det er. Det burde faktisk heller ikke være så kontroversielt at vi ønsker å legge til rette for å skape muligheter for at kunstnere kan leve av sin egen virksomhet. Hvis man skal forfølge resonnementet til Arild Stokkan-Grande, kan man jo få inntrykk av at private penger lukter, mens statlige penger ikke gjør det. Jeg tror at det – nettopp av hensyn til kunstens frihet – er sunt med en blanding av offentlig støtte og muligheter for private til å bidra og til et mangfold av kilder for finansiering. Men akkurat på det punktet som gjelder styring og føringer som følger med de statlige midlene, vil jeg ikke si at representanten overdrev forskjellene mellom opposisjon og posisjon, for her er det et tydelig markant skille. Her kan man gjerne snakke om en kursendring i retning av at hvis vi får en ny regjering, så kan man med stor sikkerhet si at da vil kunsten få større frihet. Jeg vil sende spørsmålet tilbake til representanten Stokkan-Grande og representantene for regjeringspartiene. Jeg kom med et sitat fra meldingen i innlegget mitt: «Kulturdepartementet stiller krav(gjennom tilskudds- og tildelingsbrev) til alle virksomheter som mottar statlig støtte.» (gjennom tilskudds- og tildelingsbrev) Videre står det: «Inkludering og kulturelt mangfold skal inngå som en naturlig del av programmering, organisasjonsutvikling, rekruttering og publikumsarbeid og i institusjonenes strategier på kort og lengre sikt.» Ja, rekruttering og organisasjonsutvikling høres greit ut, og det kan man ha respekt for at man ønsker å legge noen milde føringer på, men mitt spørsmål er ganske enkelt: Hva gjør ordet «programmering» i den setningen? Hva betyr det? Kan regjeringspartiene gi et svar på hva det betyr at man legger føringer på programmering, og at inkludering og mangfold skal inkluderes i programmering av institusjonene? Jeg har aldri fått et svar på det, og det fortjener faktisk norsk kulturliv å få et ordentlig svar på.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2012-12-10:
Kort merknad, det er ordet. Jeg vil bare vise til mot slutten av debatten at jeg har sitert stortingsmeldingen side 192: «Inkludering og kulturelt mangfold skal inngå som en naturlig del av programmering.» Jeg spurte: «Hva betyr det?» Jeg har fått mange svar som forteller hva det ikke betyr, men jeg har ennå ikke fått svar på hva det betyr. Jeg lurer fortsatt på hvorfor det står i meldingen, og jeg lurer på hva det betyr.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2012-12-10:
Idretten får bare verbal støtte fra de rød-grønne – hevder representanten Korsberg – og den får ingen støtte i kroner og øre. Det er en påstand jeg totalt vil avvise fra denne talerstolen. At det er en skrikende mangel på idrettsanlegg kan jeg være enig i, og det er fordi det er så stor aktivitet ute i Idretts-Norge. En økning i andelen av tippenøkkelen er vårt svar for å endre denne situasjonen. Jeg har ingen tro på at lisensen fra utenlandske tippeselskaper vil gi en stor økning hos oss. Det er bare å se på disse selskapene og ikke minst på hvor de er etablert. For å si det slik: De fleste av dem finnes i skatteparadiser. Bare det at de er etablert i skatteparadiser, forteller meg at de ikke er villige til å ta det samfunnsansvaret som vi bl.a. ser at Norsk Tipping gjør. De vil heller sikre penger på bunnlinjen i selskaper hvor eierskapet er skjult. Representanten Korsberg hevder videre at Fremskrittspartiet har lagt fram forslag om endring av tippenøkkelen. Det kan for så vidt være rett, for de gjorde det dagen etter at vedtaket ble gjort på Arbeiderpartiets landsmøte. Jeg vet ikke om jeg skal tørre å beskrive det som en frekkhet. Jeg skal la være å gjøre det, men jeg har veldig lyst. Man hører representanten Hofstad Helleland si at norsk idrett møter dommedag den 1. januar 2013. Det er ikke tilfellet. Norsk idrett får et løft også i år – direkte gjennom økningen i andelen av tippenøkkelen og indirekte gjennom momskompensasjon og andre ordninger som vi har. Høyre og regjeringen er enige om at vi er i mål innen 2015. Det betyr at Idretts-Norge kan regne med oss. 600 friske millioner vil være på idrettens konto i 2015. Men den store utfordringen vil være om Høyres eventuelle regjeringskompiser fra Fremskrittspartiet vil få gjennomslag for å slippe spillmarkedet fritt. Det tror jeg vil utfordre denne målsettingen for det mørkeblå laget. Jeg vil avslutte med å sende en hilsen til Idretts-Norge om at en økning på tippenøkkelen vil gi klingende mynt i mang en kasserers pengekasse, og at Idretts-Norge kan stole på det laget som er kledd i røde og grønne drakter, og at de mørkeblå vil bli slått denne gangen også.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2012-12-10:
Jeg fortjente kritikken fra Korsberg om min gratulasjon til EU. Jeg vil bare si at det var et utslag av å være privatpraktiserende politiker, og det får man vel lov til å være av og til og ikke bare politiker for komiteens synspunkter. Tilbake til Korsbergs kommentar om det prinsipielle i denne saken, om å legge seg flat eller ikke flat for EU. Nå er det slik at jeg ikke legger meg skinnflat for EU i alt og ett av det de gjør. Minimumsdirektivet åpner nettopp opp for at man også kan ha god nasjonal politikk på områder der man er uenig med EU, og spesielt innenfor reklame fører vi en bedre nasjonal politikk enn EU åpner for. Jeg registrerer at Fremskrittspartiet helt ukritisk legger seg flat for de kommersielle ønskene om å slippe reklamemarkedet helt fritt og helt ukritisk løst i det norske tv-markedet. Betyr det også at de vil ha frislipp for reklame rettet mot barn? Jeg tolker representanten Korsbergs ukritiske tilslutning til det frie reklamemarkedet som et ja på dette spørsmålet. Jeg ble derfor veldig glad for at regjeringen stiller seg kritisk til å slippe det reklamemarkedet fritt. Det må gå an å ha andre tanker i hodet og ikke minst også et politisk ståsted som tar andre hensyn enn bunnlinjen i private selskaper. Siden jeg står her, har jeg lyst til å komme tilbake til tekstingen for hørselshemmede. Den norske lovgivningen går lenger enn EU, og det er jeg veldig glad for. Men jeg registrerer også at man bruker både økonomiske og tekniske kriterier for å holde igjen den utviklingen som etter mitt syn bør finne sted, for de hørselshemmede representerer en stor gruppe som i dag er utelatt fra å kunne ta del i tv-program som blir sendt, som vi anser som veldig naturlig. De får ikke ta del i det fordi mange tv-programmer ikke er tekstet. Jeg synes at de hørselshemmede fortjener at deres tv-hverdag blir så til de grader lik min, at jeg nok en gang vil oppfordre tv-selskap og andre som ser muligheten for å utvikle ny teknologi på dette området, om å ta utfordringen om å klare å løse dette sammen.