Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2021-04-22:
Aller først vil jeg takke utenriksministeren for en god redegjørelse. Jeg synes faktisk den var god. Jeg synes også utenriksministeren gjennom disse årene har hatt et veldig saklig og kunnskapsorientert møte med Stortinget, og også med stor respekt for dem som kanskje er uenig med henne i noen synspunkter. Så vil jeg ta avstand fra representanten Christian Tybring-Gjeddes innlegg i sted og hans harselering både av diplomatkorpset og for så vidt også bistandsbransjen, som jeg selv har vært en del av og ledet i mange år. Jeg kjenner meg overhodet ikke igjen i en rekke av de tingene som han tok opp. Utenrikspolitikkens mål er jo som punkt nummer én å tjene norske interesser, men ikke bare det; utenrikspolitikkens mål er også å være verdibasert, solidarisk, idealistisk og å styrke menneskerettighetene og folkeretten. Disse målene henger til en viss grad sammen. Det kan være i norsk interesse å være idealistisk og verdibasert, men det kan også være slik at man i noen saker ikke skal skjele til norske interesser før man tar utenrikspolitiske valg, nettopp fordi hensynet til befolkningen i andre land kan være viktigere enn de norske interessene. SV mener at hvis disse målene står imot hverandre, må man i noen sammenhenger faktisk skjele til hva som er best for andre, ikke nødvendigvis best for Norge. Her skiller vi oss diametralt fra innlegget til Tybring-Gjedde tidligere i dag. La meg illustrere dette med en liten refleksjon rundt Myanmar. Situasjonen i Myanmar eskalerte veldig i februar, militærregimet tok på ny kontroll, svært brutalt, og slo hardt ned på alle protester. De militære gjør hva de kan for å forhindre folkets vilje – utstrakt bruk av vold mot befolkningen. Jeg har tre konkrete utfordringer til utenriksministeren rundt dette, for situasjonen i Myanmar handler ikke bare om hva Norge gjør i Sikkerhetsrådet og vårt multilateral arbeid; det handler også om Norges bilaterale, altså direkte, relasjon til Myanmar og norske aktørers tilstedeværelse. Punkt nummer én: Det er nå etablert en ny skyggeregjering i Myanmar, den såkalte National Unity Government, som ledes av demokratisk valgte politiske ledere, bl.a. Aung San Suu Kyi, og de har representanter bredt fra også etniske befolkninger rundt i landet. Mitt spørsmål til utenriksministeren er: På hvilken måte ser utenriksministeren denne skyggeregjeringen som en viktig aktør, og på hvilken måte ønsker norsk UD å samarbeide med denne skyggeregjeringen? Min utfordring nummer to handler om støtte til sivilsamfunnet. Det er fortsatt et sivilsamfunn i Myanmar. Jeg har selv vært i Myanmar under et tidligere militærdiktatur og vet at det finnes muligheter for sivilsamfunnet til å videreutvikle noen demokratiske ordninger. På hvilken måte ønsker regjeringen å trappe opp innsatsen for å øke støtte til sivilsamfunnet, for på den måten å få på plass og støtte lokale grupper som kan kjempe for frihet og demokrati? Da vil det være interessant om Norge f.eks. vil gå inn og jobbe mot de veldig få frie mediene som er i Myanmar. Norge har jo en lang og god tradisjon for å støtte medieutviklingen i Myanmar. Er det noe man vil fortsette med? Det tredje er kanskje viktigst: Vi må unngå økonomisk støtte til militærregimet for å være samstemt i vår håndtering i Myanmar. Nå har det blitt kjent at oljefondet, som er våre sparepenger, har investert i et indisk selskap som har tette bånd til militærregimet i Myanmar. Avisen Bistandsaktuelt, som er i UD, har avslørt at Norfund er deleier i en bank som blir kritisert for å ha et nært forhold til militære i Myanmar. SV mener at vi må opptre samstemt. Ønsker vi en demokratisk utvikling i Myanmar, og ønsker vi å fjerne militærregimet, da må det ikke være norske interesser styrt av den norske staten som militærregimet kan tjene på. Da er mitt spørsmål til utenriksministeren: På hvilken måte vil hun nå sikre og ta initiativ til at norske penger ikke bidrar til å styrke militærregimet?