Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
De vedtakene som kommer til å bli fattet her en eller annen gang utpå kvelden, gjør at jeg for min del synes at dagen i dag er en trist dag. Jeg for min del begynte i min første heltidsjobb i 1977, det året arbeidsmiljøloven ble vedtatt. Jeg var så heldig å komme inn på arbeidsmarkedet i en situasjon der de som hadde gått foran oss politisk, hadde sørget for at arbeidslivet skulle bli gradvis tryggere. Jeg vet at mine foreldre var opptatt av at vi skulle få en fast jobb, en trygg jobb og et grunnlag for å etablere oss når vi kom i den alderen. Det året ble altså arbeidsmiljøloven vedtatt. Siden den gangen har arbeidsmiljøloven blitt forandret 50 ganger. Det er ikke sånn at vi i dag har en arbeidsmiljølov fra 1977. Men felles for de endringene som har skjedd, har vært at det har vært gradvise forbedringer for arbeidstakerne her i landet. Den siste slo fast at det skulle bli bedre mulighet til å få fast jobb når man hadde jobbet mye deltid. Det er første gangen vi har et flertall i Stortinget som aktivt og på ideologisk grunnlag svekker arbeidsmiljøloven. Spesielt provoserende synes jeg det er at noen prøver å framstille det som om en svekker arbeidsmiljøloven av hensyn til de svake på arbeidsmarkedet. Funksjonshemmedes fellesorganisasjon, Handikapforbundet – representanter for de svake gruppene i samfunnet – var veldig tydelige på det da Stortinget hadde høring om arbeidsmiljøloven. De er opprørt. Selvfølgelig er det ikke sånn at man svekker arbeidsmiljøloven av hensyn til de svake på arbeidsmarkedet. Den situasjonen som er på arbeidsmarkedet i dag, gjør at vi ser stadig flere tilfeller av sosial dumping og av arbeidslivskriminalitet, ofte knyttet opp mot annen kriminalitet, ja sågar menneskehandel. Det kaller på at vi styrker lovverket og regelverket, ikke at vi svekker det. I dag er det for mange i Norge som bare har en midlertidig stilling å gå til. Problemet i samfunnet i dag er ikke at vi har for få midlertidige stillinger, problemet i dag er at det er for mange som er i midlertidig stilling. Så sier statsråden at han tar folk på alvor. Ja, det som er tydelig fra stortingsdokumentene, fra proposisjonen og fra høringen, er at han ikke tar Arbeidstilsynet på alvor, som advarer sterkt mot det som nå foregår, han tar ikke Statens arbeidsmiljøinstitutt på alvor, han tar ikke Petroleumstilsynet på alvor – han tar sågar heller ikke Barne- og likestillingsdepartementet på alvor, som har bedt om en utredning av de likestillingsmessige konsekvensene. Heller ikke høringene blir tatt på alvor. Mot alle de innspill som har kommet i denne prosessen, til dels i regjeringas egne dokumenter, står statsrådens egenproduserte anekdoter – om folk han har snakket med rundt omkring i landet. Jeg er glad for de vellykkede eksemplene på fleksibilitet som blir nevnt, men dermed bekrefter jo statsråden det faktum at vi i dag har en veldig fleksibel arbeidsmiljølov, der en finner gode løsninger når det er enighet om det. Vi er for en balansert og fleksibel arbeidsmiljølov. Derfor går vi imot mange av de endringene som her foreslås. Det er ikke ukjent det vi ser foran oss her. Vi har sett det i internasjonal politikk, i mange land. Vi har sett det i Thatchers Storbritannia. Vi har sett det under reaganismen. Og vi har sett det under høyrebølgen i Sverige. Det det har til felles, er at det har gitt dårlige resultater for samfunnet, det har gitt høy arbeidsledighet – i Sverige er arbeidsledigheten blant ungdom rundt 20 pst., og halvparten av dem som er i jobb, er i dag i midlertidig jobb. Det er ikke det samfunnet vi vil by våre etterkommere. Vi vil bygge videre på en modell som har gitt Norge god økonomi og Europas laveste ledighet.