trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2016-11-29:
Det er ikke noe nytt å få karakteristikker på den måten, men her må en først bestemme seg. Hvis en er imot vei, viser det jo at selv om SV får bare elektriske biler i Norge, vil de fortsatt være imot bilen. Det er det representanten Eidsvoll Holmås her sier. Men hvis representanten Eidsvoll Holmås går inn på YouTube, kan representanten Eidsvoll Holmås se mitt innlegg på Kollektivtrafikkonferansen der jeg bruker 20 minutter på nettopp dette. For min visjon er at det vi skal få til i Norge, nettopp er å sørge for at folk velger kollektivløsninger mer, ved hjelp av ny teknologi. Så representanten Eidsvoll Holmås gir altså et helt fordreid bilde av hva som egentlig er mitt mål. Derfor burde vi kanskje hatt en NOU, slik at Eidsvoll Holmås kunne sett litt hvordan regjeringen tenker når vi legger fram en stortingsmelding deretter i neste stortingsperiode. Men målet mitt er altså ikke at man skal ha asfalt alle steder rundt byene, og veldig mange av veiprosjektene som Eidsvoll Holmås nå argumenterer imot, er ikke i byene, men mellom byene, for vi vil at folk skal kunne ha større mobilitet og kunne komme seg raskere til nabobyene eller -tettstedene, ut i distriktene. Da trenger man bedre veier, selv om SV ikke liker det.
Helge Orten (Høyre), 2016-11-29:
Jeg skal ikke fortsette lørdagsavisdiskusjonen, jeg synes statsråden egentlig redegjorde for det ganske greit. Vi har klare forventninger om at det som ligger i anbudet, blir oppfylt, og at vi får de leveransene vi skal i de områdene der Posten tidligere var enedistributør. Det som jeg synes er litt bemerkelsesverdig med denne debatten, med alle de bekymringene som kommer fra Arbeiderpartiet, er at vi oppfører oss som om denne omstillingsprosessen startet i går – men det gjorde den jo ikke. Dette er en omstillingsprosess som Posten har vært igjennom fra årtusenskiftet og fram til nå, fordi samfunnet digitaliseres, og fordi vi sluttet å sende brev. Det er ikke noe som vi har påført samfunnet, men noe som folk selv endret vaner for, fordi vi bruker elektronisk kommunikasjon. Vi har nettopp behandlet stortingsmeldingen om Digital agenda, og det er iallfall min oppfatning at det er en ønsket utvikling. Vi ønsker at vi skal bruke digitale tjenester mer, fordi det gir oss bedre tjenester. Da må vi også akseptere konsekvensen av det, og konsekvensen er at det blir færre brev å sende. Det tenker jeg at vi må ta inn over oss, og så må vi ikke oppføre oss som om dette er en omstillingsprosess som startet i går – den har pågått over lang tid. Posten og Postens ansatte har håndtert denne omstillingsprosessen på en helt forbilledlig måte. Fra årtusenskiftet og fram til i dag har 11 000 ansatte i Posten blitt overflødige. Det har Posten klart å løse sammen med sine ansatte – jeg vet ikke om jeg skal kalle det «på en god måte», men de har gjort det på en veldig ryddig og skikkelig måte. Jeg registrerer at det er litt diskusjon omkring dette med eierskapsmelding/sektormelding. Postmarkedet er åpnet for konkurranse, og det skjedde heller ikke i 2015, da åpnet vi for konkurranse om det som er under 50 gram. Konkurranse i pakkemarkedet og om større brevsendinger har vært der lenge, i mange år – selv under den rød-grønne regjeringa var det konkurranse i postmarkedet. Men når det er slik at vi har flere aktører i dette markedet, er det også naturlig at vi går fra eierskapsmelding til sektormelding, nettopp for å fange opp alle sider i dette markedet. En sektormelding vil gi Stortinget en bedre oversikt og et bedre grunnlag for å diskutere disse problemstillingene i framtiden enn en eierskapsmelding vil gjøre. Så registrerer jeg også at i all sin bekymring har Arbeiderpartiet heller ikke satt av mer penger til støttekjøp i sitt alternative budsjett. Bekymringen strekker seg altså ikke lenger enn til at kronene og ørene begynner å telle.
Helge Orten (Høyre), 2016-11-29:
Jeg skal ikke bidra til å dra debatten ut lenger, men jeg merket meg det som saksordføreren nevnte til slutt, som gjelder den meldinga vi behandler. Det er en melding som har tittelen Postsektoren i endring. Det er altså en sektormelding vi behandler, en melding som tar opp hele problemfeltet eller – det var kanskje et feil ord – hele utfordringsbildet i postsektoren. Det er nettopp det som er hele poenget i diskusjonen om hvorvidt vi skal ha en eiermelding, eller om vi skal ha en sektormelding, nemlig at en kan få en situasjon der det er flere aktører som konkurrerer i samme markedet. Det ville blitt en for snever tilnærming å ha en ren eiermelding knyttet til Posten, når vi egentlig ønsker å behandle hele sektoren under ett og bringe det til debatt i Stortinget, nettopp for å få en mest mulig helhetlig tilnærming. Jeg skjønner rett og slett ikke den tilnærmingen fra Arbeiderpartiets side til akkurat det med eiermelding.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-11-29:
Jeg har to spørsmål. Det ene er til statsrådens innlegg, helt presist, der han sa at han skulle garantere lik porto over hele landet. Når det er full konkurranse om brev, hva slags reguleringer har statsråden tenkt å ha for å sikre at det er lik porto over hele landet for bedrifter og for andre? Det andre spørsmålet handler om omstillingen. Staten er jo stor, Posten er en stor aktør, og det er et mål å være en seriøs arbeidsgiver. Hva gjør statsråden for å sikre at de som nå mister jobben på grunn av endringene i postombæringstilbudet, ikke bare får Nav-tilbud, som er det minste tilbudet, men får tilstrekkelig med tid og ressurser til etterutdanning eller omskolering for å komme seg videre?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-11-29:
Saken inneholder, også fra regjeringens side, en omtale av ubåtvraket U-864. I den anledning vil jeg gjerne sitere fra NRK Hordaland den 30. april 2013. Da garanterte Høyre og Fremskrittspartiet heving av ubåten U-864 utenfor Fedje som har tonnevis av miljøgiften kvikksølv om bord. Høyres Øyvind Halleraker sa: «Det blir ikke tildekking som etterlater denne forurensingen, uvissheten og sprengstoffet i alle fremtid.» Arne Sortevik fra Fremskrittspartiet sa: «Dagens opposisjon» – altså dagens regjering – «har et felles syn på den saken.» Da spør jeg Ketil Solvik-Olsen om følgende: Er det mangelen på gjennomføringskraft som gjør at ubåten ikke er hevet, eller er det sånn at dette bare var høyrepopulistisk valgflesk, som gjør at regjeringen nå står ribbet tilbake, tre og et halvt år ut i stortingsperioden?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-11-29:
Åpner statsråden med andre ord for at garantien fra Arne Sortevik og Øyvind Halleraker ikke vil bli innfridd, og at det kan hende at det er riktig ikke å heve ubåten utenfor Fedje?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-11-29:
Jeg er for at vi skal håndtere det på den best mulige måten, men jeg merker meg at det Høyre og Fremskrittspartiet mente var den best mulige måten, var å heve, og jeg legger merke til at statsråden nå snart har sittet fire år, og at regjeringen har valgt ikke å heve. Det synes jeg er greit. Jeg synes at i saker som er vanskelige og kompliserte, skal man ta ordentlige diskusjoner og prøve å finne felles løsninger, i stedet for å komme med lettbente garantier som det viser seg at man ikke klarer å oppfylle. Jeg synes det er flott at statsråden innrømmer at han ikke automatisk har tenkt å innfri garantien fra Halleraker og Arne Sortevik, men det var nå den garantien som ble gitt.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-11-29:
Jeg synes denne aversjonen mot å utrede er litt spesiell, og jeg synes egentlig at statsrådens argumenter ikke er gode nok. Jeg er ikke i nærheten av å påstå at statsråden er mot kunnskap, bare fordi han ikke er for en utredning. Men at han mener det er best å samle mest kunnskap til seg selv og gjennomføre de prosjektene han selv synes er gode, uten å sørge for at faggrunnlaget er godt nok, det har vi sett med jernbanereformen, vi har sett det med veireformen, vi har sett det med flere andre reformer som kommer, bompengereformer som går med minimal utredning og – man kan si – et avsnitt eller to i en stortingsproposisjon om våren. Jeg tror historiens dom over en del av prosjektene som blir gjennomført, er at de ikke var gode. Men spørsmålet mitt er et helt enkelt et til statsråden, og jeg vil oppfordre ham til å svare, for det er det samme som representanten Sivertsen stilte, men ikke fikk svar på. Det er: Mener statsråden at fagetatene er up-to-date når det gjelder digitalisering i dag?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-11-29:
Jeg er ikke betrygget av svaret, for jeg synes statsråden unnviker kjernespørsmålet om fagetatene, men jeg lar det ligge. Det som er hele greien, etter min oppfatning, er at det nå innenfor både transportsektoren og energisektoren er brudd. Det er brudd innenfor transport- og energisektoren. Vi ser store endringer, fra forbrenningsmotor til elmotor og andre kjøretøykilder, og digitalisering, og tilsvarende innen kraftsektoren, der det er brudd. Det er høy usikkerhet knyttet til oljeprisen og den typen ting i tiden som kommer. Spørsmålet er da: Hva gjør man i den nasjonale transportplanen? Det er bra når statsråden sier han kommer til å skrive masse om digitalisering, men spørsmålet mitt er: Kommer han til å gjennomføre en stresstest for alle veiprosjektene som er planlagt, og som han har ivret for? Kommer han til å gjennomføre en stresstest basert på hvordan digitaliseringen vil slå ut for disse prosjektene når det gjelder kost–nytte, når det gjelder klimamål? Det er jo lakmustesten av om politikken er up-to-date.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-11-29:
Nei, nei, nei. Det er ikke sånn at verden reddes ved at alt sammen skal kjøres på elektrisitet, hvis det fører til utrolig mye mer energibruk. For jo større energietterspørselen blir, desto vanskeligere blir det å gjennomføre den energitransformasjonen som er nødvendig. Det slås fast av Det internasjonale energibyrået, det slås fast av klimapanelet, det slås sågar fast av den regjeringsstøttede kommisjonen New Energy Finance. Da er rett og slett greien at i det øyeblikket man legger til rette for mer asfalt rundt de store byene, øker etterspørselen etter energi. Energiforbruket og energibehovet blir altså større. Når statsråden da gjør dette til en slik type klassisk SV–Fremskrittsparti-spørsmål – SV er imot alle veiene, vi er veldig for, og det de egentlig prøver, er å stoppe – viser det at han ikke tar inn over seg kunnskap. For hvis det er sånn at man reduserer behovet for kapasitet betraktelig gjennom den digitaliseringen som skjer, og Solvik-Olsen ikke har tenkt å la det få noen konsekvens for hva slags type veiprosjekter som skal bygges ut, så er det en kunnskapsløs istedenfor kunnskapsbasert politikk.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2016-11-29:
I saken om lørdagsavisen har statsråden utført et svært dårlig håndverk. Derfor er vi bekymret for avisene ved overgangen til én brevstrøm, noe som vil føre til at det blir vanskeligere å få fram riksinnleverte aviser til andre deler av landet på utgivelsesdagen, og som vil skape problemer for lokalt og regionalt innleverte aviser. I dag er det ni regionale terminaler, og det foreslås endret til tre. Det kan gjøre leveringen av aviser både dyrere og tregere. Det er viktig at endringer i innleveringsstrukturen ikke fører til avisdød. Vil statsråden sørge for at avisene skal kunne oppnå regional porto også etter omleggingen, og vil han garantere at det etableres løsninger som gjør at avisene faktisk kommer fram til alle på utgivelsesdagen?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2016-11-29:
Jeg merker meg at statsråden er svært vag i sitt svar på min replikk, om man kan garantere at det finnes en løsning for distribusjon av aviser som sikrer at avisene kommer ut på den faktiske utgivelsesdagen. Det viser oss med all tydelighet at det er særdeles viktig at vi i dag får fattet et vedtak som pålegger statsråden å sørge for at det finnes slike løsninger, før man slår sammen til én felles poststrøm. Stortinget var også svært opptatt av avisenes situasjon da saken om lørdagsaviser ble behandlet forrige gang man hadde en runde om postloven. Men til tross for at Stortinget uttrykte en klar forventning om å sikre lørdagsombæring av avisene, og til tross for at statsråden har hatt svært god tid på seg, opplever mange nå store problemer. Det vitner om en statsråd som ikke har gjort jobben sin for å oppfylle Stortingets vilje. Et annet problem er at det finnes for dårlige systemer for å rapportere avvik og sikre forbedringer. Jeg hører at statsråden nå sier at vi har sett en kraftig forbedring de siste ukene. Det kan man undre seg på om er riktig. Vi hører nå, flere uker etter omleggingen, at det fortsatt er store avvik mellom hvordan dette oppleves der ute, hva Kvikkas selv rapporterer til departementet, og hva avisene rapporterer. Et eksempel er Kvikkas’ rapport for Finnmark til departementet den 25. november, hvor man skriver at avisene har ankommet innen fristen, og at de mottatte avisene er distribuert. Amedia kundesenters rapport fra samme dato beskriver det slik: Finnmarken melder om store problemer i Øst-Finnmark, gjentatte klagehenvendelser blir heller ikke løst. Avisen Hallingdølen karakteriserer situasjonen for sine abonnenter som «katastrofal», og på mitt eget hjemsted, Ytterøy i Nord-Trøndelag, har f.eks. min egen bestemor ennå ikke sett noe til lørdagsavisen. Mens andre fikk avisen for første gang lørdag for litt over en uke siden, opplevde de nå sist lørdag at avisen igjen uteble. I Flatanger får ikke abonnenter som har postboks, avisene sine før på mandag. Dette vitner om en statsråd som verken har sikret kvaliteten i anbudene eller en god nok rapportering, og abonnentene og avisene blir skadelidende. Vi hører at mange hundre abonnementer er oppsagt bare på en uke. Derfor er vi så opptatt av at man, før man gjør ytterligere endringer, må ha på plass gode ordninger som sikrer distribusjon på den dagen det er aktuelt, og det må statsråden garantere for. Hvis ikke er vi redd for at det vi ser med lørdagsavisene, bare er ouverturen for hva som vil komme.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2016-11-29:
Det siste innlegget var et enestående uttrykk for hva som egentlig er skillelinjene i denne salen når det gjelder synet på hva Posten er og skal være for folk i framtiden. Der vi på sentrum–venstre-aksen ser på Posten som essensiell infrastruktur, sammenlikner Høyres representanter Posten med en handelsvare som utelukkende skal operere i et marked. Det er veldig avklarende å få fram disse skillelinjene. Så vil jeg si til Helge Orten, som hadde ordet for litt siden: Det er ikke bakgrunnen for at endringene må komme, vi diskuterer i dag. Det vi diskuterer, er hvordan man skal sikre at folk har et likeverdig tilbud over hele landet også i framtiden. Vi diskuterer statsrådens ansvar for å sikre at Stortingets vilje faktisk blir gjennomført. Her har Stortinget vært svært tydelig i spørsmålet om lørdagsaviser, men statsråden har ikke tatt det ansvaret statsråden har. Da er det vår plikt å ta det opp og forsikre oss om at man sørger for at saken blir løst og abonnenter får lørdagsavisen. Derfor må vi forsikre oss om at vi fatter et enda tydeligere vedtak denne gangen – som sikrer løsninger før man gjør ytterligere endringer i levering. Derfor er det også skuffende når statsråden velger å møte vår bekymring – de tallene vi får presentert fra bransjen selv – med karakteristikker som svartmaling, med å tilbakevise alle påstandene og bare skyve hele ansvaret over på bransjen. Det er ikke en statsråd verdig, når man ser hvor mange problem det er i dag for abonnenter og for aviser som er redd for framtiden. Tallene som blir presentert av bransjen, tilbakevises, og Solvik-Olsen karakteriserer det som superenkel forskning. Problemet er at Solvik-Olsen og regjeringspartiene snakker slik om saken: Bare slapp av, folkens, det er i ferd med å løse seg over alt, det er en kraftig forbedring de siste ukene. De tallene vi får fra bransjen, viser det motsatte. Det er store problemer, og det er vanskelig å se for seg at det kommer en løsning på kort sikt. Det er åpenbart at Solvik-Olsen selv bruker tall som ikke stemmer med virkeligheten der ute. Derfor er vi opptatt av at statsråden må sørge for løsninger før en felles poststrøm blir gjennomført. Jeg vil spørre: Vil statsråden – når det gjelder tall – være villig til å lytte til andre aktører enn bare Kvikkas, f.eks. avisbransjen, slik at vi får rene fakta på bordet og kan få en statsråd som tar det ansvaret han har?
Abid Raja (Venstre), 2016-11-29:
Postsektoren er i stor endring grunnet våre forbrukervaner, hvor post som digitale postløsninger i stor grad har tatt over for brevforsendelser, og hvor netthandelen har økt omfanget av pakkeforsendinger både nasjonalt og internasjonalt. Venstre ser derfor at det er nødvendig med en modernisering av Posten og støtter overgangen fra to brevstrømmer til én. Samtidig bekymrer vi oss for konsekvensene dette kan ha for distribusjon av biologisk materiale og aviser. Vi har derfor stilt oss bak forslagene om at regjeringen må finne alternative løsninger for sending av biologiske preparater, medisiner, aviser og forhåndsstemmer før én brevstrøm blir iverksatt. Samtidig ser vi at det har vært problemer med framsending av aviser på lørdager etter at vedtaket om å avvikle lørdagsdistribusjonen av posttjenester trådte i kraft. Derfor fremmer vi i dag et forslag om utredning av konsekvensene endringene i poststrømmen får for avisomdeling. Venstre er opptatt av at Posten skal følge opp sitt samfunnsoppdrag og sikre et landsdekkende formidlingstilbud av posttjenester. Vi mener at departementet og statsråden tolker postloven for vidt når de legger opp til at man kan gjøre unntak fra leveringsplikten på fem dager i uken, for inntil 10 pst. av befolkningen. For Venstre er det helt uakseptabelt å åpne for at 500 000 mennesker ikke skal ha de samme rettigheter til postlevering som resten av befolkningen.
Abid Raja (Venstre), 2016-11-29:
Jeg skal fatte meg i korthet. God maritim infrastruktur er viktig for effektiv verdiskaping og bosetting langs hele kysten. Norge har i generasjoner vært blant de største skipsfartsnasjonene i verden – en posisjon som har skapt og fremdeles skaper store verdier for Norge. Mye godt arbeid er gjort siden den forrige stortingsmeldingen om sjøsikkerhet og oljevernberedskap ble lagt fram, men med økende trafikk og endring i bruken av ulike drivstofftyper må vi fortsette å jobbe med sikkerheten for både arbeidstakerne og miljøet. Venstre er opptatt av forebyggende sjøsikkerhet og beredskap mot akutt forurensing langs hele kysten. Med den økende kysttrafikken vil risikoen for ulykker øke, og det er viktig at vi opprettholder en god dialog med bl.a. EU og FNs sjøfartsorganisasjon, IMO. Sjøsikkerhetsmeldingen omhandler hovedsakelig ansvarsområdene som ligger under Samferdselsdepartementet. Disse temaene er det viktig å ta opp, men Venstre savner fokus på to ting: Vi savner bedre samhandling mellom de ulike aktørene innen sjøfarten, og vi savner også et fokus på fritidsbåter, siden de står for en betydelig trafikk langs kysten. Bruken av fritidsbåter er dessuten sterkt økende. Vi stiller oss derfor bak forslaget fra komiteen om at regjeringen må legge fram en stortingsmelding der det fokuseres på disse to områdene.
Karianne O. Tung (Arbeiderpartiet), 2016-11-29:
Vi nærmer oss jul og julefeiring. Selv gleder jeg meg aller mest til å se ansiktet til toåringen når hun skal åpne pakkene som hun har fått tilsendt fra fjern og nær. «Posten skal fram», «Vi lever for å levere» og «Oss mennesker imellom» er slagord som virkelig har hatt betydning i praksis i folks liv i generasjoner – enten det er snakk om Amerika-brev, julegaver eller medisiner. Postverket ble opprettet i 1647 og ble statens ansvar i 1719. Siden har Posten vært en del av alle de viktige infrastrukturene i landet vårt. Posten var med da man etablerte den første jernbanestrekningen, Posten var med da Hurtigruten ble etablert til Nord-Norge, og Posten var med da Norges første offisielle flyrute ble åpnet. I 350 år har Posten vært en av bærebjelkene for å få samfunnet vårt til å gå rundt, til å binde landet sammen – bygd og by, Norge og verden. Men de siste 20 årene har omgivelsene endret seg. Vi sender langt mer e-post enn A- og B-post: tøffe omstillinger, lojale og dyktige ansatte i en krevende tid. Derfor støtter også Arbeiderpartiet flere av forslagene i stortingsmeldingen. Likevel vil Posten spille en samfunnsviktig rolle framover. Flere samfunnskritiske funksjoner vil fortsatt ha et behov for rask leveranse, som medisiner, biologiske preparater og forhåndsstemmer ved valg. Derfor er også Arbeiderpartiet opptatt av det statlige eierskapet av Posten, fordi vi mener det er viktig å sikre offentlig eierskap av viktig infrastruktur. Derfor sier vi nei til regjeringens forslag om å gjøre unntak fra leveringsplikten på fem dager i uken for inntil 10 pst. av befolkningen. En slik endring må forankres i Stortinget. Arbeiderpartiet sier også nei til å frata Stortinget muligheten til å behandle framtidige eierskapsmeldinger for Posten. Begge forslagene fra regjeringen vitner om liten vilje til å utøve et aktivt offentlig eierskap av Posten, hvis de i det hele tatt vil ha et offentlig eierskap. I forslaget til partiprogram fra Fremskrittspartiet står det at Fremskrittspartiet vil redusere det statlige eierskapet, og at det er en målsetting i deres økonomiske politikk «å bygge ned det offentlige eierskapet i selskaper som drives i direkte konkurranse med private aktører». Å avvikle statlig eierskap og selge det norske fellesskapets ressurser og eierinteresser ut til private hender er jeg sterkt uenig i. Det gjelder også for Posten. Arbeiderpartiet vil støtte forslag nr. 3, fra Senterpartiet.
Karianne O. Tung (Arbeiderpartiet), 2016-11-29:
Rett rundt hjørnet står et av de største transportmessige trendskiftene i historien og venter på oss. På samme måte som motoren erstattet hesten, ser vi nå at teknologien vil erstatte føreren. Smarttelefoner har gitt nye forretningsmuligheter, og «Low Assets»-bedrifter som ikke eier produktene, men selger tjenester som AirBnB og Uber, vokser fram. Plutselig kan det bli billigere å abonnere på en selvkjørende bil framfor å eie den selv. Selvkjørende biler kommer til å revolusjonere byene våre med færre biler, kanskje 10–20 pst. av dagens kjøretøypark og færre parkeringsplasser på gaten. Selvkjørende kjøretøy har tilsynelatende alle svar på det vi som transportpolitikere stiller spørsmål om når vi skal behandle Nasjonal transportplan til våren. Hadde det bare vært så enkelt! Med muligheter kommer også nye utfordringer. Transport blir billigere og mer tilgjengelig, og forbruk av transporttjenester vil øke. Flere reisende, flere kjøretøykilometer på gatene og mer kø er en mulig utvikling. Det er spørsmål vi bør diskutere og tenke igjennom. Regjeringen har satt i gang et lovarbeid for å tillate en prøveordning, og det er bra. Men jeg skulle ønske de evnet å ha flere tanker i hodet samtidig. Å legge til rette for autonome kjøretøy handler ikke bare om å utarbeide et lovverk for en prøveordning. Det handler om så mye, mye mer; det handler om hvordan trendbruddet vil påvirke samfunnet og transportsystemet vårt. Jeg tror ikke politikere er best egnet til å reflektere over hvordan vi gjør samfunnet best mulig rustet for nye oppgaver. Å tro at en lovregulering isolert sett gjør samfunnet vårt klart til å ta imot denne teknologien, er naivt og korttenkt. Hva skjer når vi skal over fra prøveordning til implementering? Hva gjør vi når ingen testorganisasjon lenger står ansvarlig? Hva med eiendomsretten til data som samles inn? Hvordan takler vi blandingstransporten, og hvordan ser kollektivtrafikken ut i dette bildet? Hvordan kan vi spille på Norges fortrinn i denne saken? I framveksten av autonome kjøretøy kan det være betydelige muligheter for de høyteknologiske miljøene i Norge, både for å være med på å utvikle nye løsninger og for å produsere deler til den framtidige bilindustrien. Toget går fra perrongen mens Høyre og Fremskrittspartiets passive næringspolitikk står igjen. Tidligere i dag, for nøyaktig en time siden, sa statsråden på denne talerstolen at vi fra opposisjonen ikke måtte komme med superenkel forskning. Statsråden har her mulighet til bred kunnskapsinnhenting på feltet. Vil statsråden være med? Nei. Akkurat det beviser at statsråden kanskje er mest opptatt av retorikk og ikke av faktisk kunnskap og politikk. Jeg mener fremdeles det er behov for å tenke bredere om dette temaet. Jeg synes bare det er så synd regjeringspartiene mener de allerede vet nok.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2016-11-29:
Fortsatt løser Posten viktige logistikkbehov for kritiske funksjoner i samfunnet, selv om mengden av ordinære brev går kraftig ned. Vår felles helsetjeneste er en slik kritisk funksjon for folk flest. Fastleger som tar kontakt med oss som er helsepolitikere, forteller at manglende postlevering på lørdager allerede har ført til at de ikke kan ta blodprøver eller andre biologiske prøver etter kl. 13 på torsdager. For en rekke fastleger er ytterligere kutt verste scenario, for det vil si at forsendelser bruker to dager og ikke én. Dette – kombinert med ingen postlevering på lørdager fra før – betyr for dette fastlegekontoret at de ikke kan ta blodprøve eller andre biologiske prøver etter kl. 13 på onsdager! I praksis blir effektiviteten på vårt legekontor halvert, sier de til oss. I tillegg må pasientene møte opp to ganger, første gang til konsultasjon og andre gang til prøvetaking, noe som medfører økte kostnader for pasientene i form av egenandeler, økte kostnader for samfunnet fordi man må møte opp to ganger – med fravær, transportkostnader og alt som det fører med seg. Dette kan gi forsinkelser i diagnostisering av alvorlige tilstander, og i verste fall, hvis pasienten ikke orker å møte opp én gang til, kan det føre til at viktige diagnoser ikke blir stilt. Personlig synes jeg det er hårreisende at viktige strukturer for samfunnets mest kritiske logistikk skal fjernes fordi lønnsomheten går ned. Det er som å fjerne badevakten i en svømmehall fordi han mesteparten av tiden ikke har noe å gjøre – og dette fra en statsråd som sier han skal gjøre livet enklere for folk flest. Dette er ikke først og fremst en utfordring for noen skarve fastlegekontorer i distriktene, slik statsråden fremstiller det som. Laboratoriemedisinsk klinikk ved St. Olavs Hospital i Trondheim og flere andre store klinikker har meldt sin bekymring, for disse klinikkene mottar et betydelig antall pasientprøver. Gjennomsnittet per uke i desember i fjor var på 585 prøver bare for St. Olavs Hospital. Så helsetjenesten i by og land roper et varsku, men regjeringen lytter ikke. Heldigvis finnes det et annet flertall i denne saken.
Lise Solveig Wiik (Arbeiderpartiet), 2016-11-29:
Postsektoren er i endring. Vi sender færre brev, og det får noen konsekvenser. Likevel er det slik at Posten fortsatt har en nøkkelrolle i dette samfunnet. «Posten skal fram», het et gammelt slagord, og posten skulle fram til alle steder i dette landet, uansett hvor vi hadde valgt å bosette oss – et klart samfunnsoppdrag. Arbeiderpartiet er med på å vurdere nødvendige endringer, men det er noen premisser, og jeg vil gjerne komme med et eksempel. Da Stortingets flertall den 15. juni 2015 vedtok ny lov om posttjenester, der utleveringsfrekvensen ble redusert fra seks til fem dager i uka, var det en klar forutsetning at regjeringen skulle finne en løsning på ombringelse av lørdagsavisene. Det har statsråden forsøkt å løse med å gi oppdraget til et privat firma. Det har gått dårlig. For fjerde lørdag på rad er det fortsatt mange av oss i Telemark som savner lørdagsavisene våre, dem vi har abonnert på. Da lurer jeg på: Har statsråden valgt et firma som ikke har nødvendig kompetanse til å løse denne oppgaven, eller er det slik at noen allmenne oppgaver i dette samfunnet best blir ivaretatt av det offentlige?
Magne Rommetveit (Arbeiderpartiet), 2016-11-29:
Eg er svært glad for at Arbeidarpartiet, Kristeleg Folkeparti, Senterpartiet og Venstre, som altså utgjer komiteen sitt fleirtal, her har fremja forslaget: «Stortinget ber regjeringen sørge for at vedtektsbestemmelsen om nynorsk videreføres for Posten Norge AS.» Det vart understreka frå Noregs Mållag under komiteen si høyring at staten har eit ansvar for å ta vare på og hegna om dei to norske skriftspråka, og Posten Norge si leiing gav også under høyringa tydeleg uttrykk for at dei ikkje såg på det som noko heft å ha denne vedtektsfestinga. Det er då flott at komitéfleirtalet er einig i dette og altså slår fast at Posten Norge også i framtida skal bruka begge målformene. Det som er temmeleg spesielt oppi dette, er at statsråden, etter at saka er send frå departementet til oss her i Stortinget, finn det rett å senda det han kallar innspel til Meld. St. 31 for 2015–2016, der statsråden argumenterer med at vedtektsfjerninga må erstattast med det han kallar «regulatoriske virkemidler». Dette er ei melding som har fått nokså mykje merksemd i det offentlege ordskiftet, men debatten og engasjementet her i salen tyder også på at ei stortingsmelding om Posten er noko som nasjonalforsamlinga gjerne vil ha. Og då er det skuffande at dette ser ut til å verta siste gongen Stortinget får høve til å debattera eigarmelding om Posten Norge AS. Arbeidarpartiet, Kristeleg Folkeparti og Senterpartiet meiner at Posten si verksemd er eit strategisk viktig område som inkluderer sentral infrastruktur i samfunnet, og at dei store endringane som skjer på dette området, viser at det er viktig at Stortinget vert involvert gjennom at ein får eigarmelding til handsaming. Regjeringspartia og Venstre, som altså utgjer fleirtalet både i komiteen og i stortingssalen, meiner at det for framtida ikkje vil vera rett å ha eigarmelding om Posten Norge AS som ein av fleire aktørar i denne marknaden. Stortinget handsamar også med jamne mellomrom stortingsmelding om verksemda i Avinor. Innan luftfartssektoren er det også andre aktørar enn det statseigde Avinor, og dersom me no også kan venta oss at regjeringspartia og Venstre kuttar ut eigarmelding om Avinor, ja då kan me som nasjonalforsamling nærast abdisera som eigar av viktige infrastrukturselskap.
Magne Rommetveit (Arbeiderpartiet), 2016-11-29:
Synest statsråden at det har vore rett å utelata ein omtale av ulukker knytte til fritidsbåtar i ei stortingsmelding om førebyggjande sjøsikkerheit, når m.a. grunnlagsdokumentet for komande NTP viser at det samanlikna med skipsulukker ved ferdsel til sjøs i næringssamanheng er eit betydeleg, ja omtrent seks gonger høgare, tal på omkomne knytte til bruk av fritidsbåt?
Magne Rommetveit (Arbeiderpartiet), 2016-11-29:
No har eg sete her i berre fire av dei siste åtte åra, og eg vel helst at me skal sjå framover. Eg synest det er veldig flott at me har fått samla oss i komiteen, og fått eit samla storting som no ber om oppfølging av ei melding som ser på betre samhandling mellom aktørane. Eg lurer på om statsråden kan seia noko om når og på kva måte han ser for seg at ei slik melding kan verta til, og på kva måte ein då kan vareta intensjonen om sjøtryggleik på tvers av sektorar og institusjonar. Eg tenkjer ikkje minst på dette med plassering av ansvar og samordning av leiing ved både førebygging og akutte ulukker, for det var mykje det som kom fram i høyringa, og om han òg kan seia noko om korleis han vil involvera dei frivillige organisasjonane, som båtorganisasjonar og Redningsselskapet, i dette arbeidet, for eg trur det er veldig viktig at alle er med på det, også dei som må trø til når noko skjer.
Magne Rommetveit (Arbeiderpartiet), 2016-11-29:
Berre litt om det med måten. Eg har aldri vore i eit departement, ikkje enno, men eg tenkjer: Kan det vera naturleg at Justis- og beredskapsdepartementet, Nærings- og fiskeridepartementet og Samferdselsdepartementet går saman om å laga ei slik melding, for verkeleg å få til å utvikla noko som fungerer godt saman?
Nikolai Astrup (Høyre), 2016-11-29:
Når jeg nå tar ordet, er det fordi det har vært mange innlegg om eiermelding. Jeg må si at jeg synes det er spesielt at opposisjonen har hengt seg opp i dette punktet, med henvisning til at Posten driver med kritisk infrastruktur. Det er altså slik at staten eier ca. 70 selskaper gjennom ti ulike departement, og Stortinget har rikelig anledning til å behandle det eierskapet gjennom statens årlige eierberetning. Det er ingen av de selskapene – f.eks. Telenor, Statkraft, Statnett, Statoil, Petoro, Gassco, NSB – som har egne eiermeldinger til Stortinget. Dette er et prinsipp som Arbeiderpartiet i aller høyeste grad har sluttet seg til, faktisk enstemmig her i salen, om at vi skal behandle de statlig eide selskapene på denne måten, og da ikke minst et selskap som nå er et nordisk logistikkonsern i konkurranse med en rekke andre aktører både i Norge og i Skandinavia. Da mener i hvert fall jeg at det ikke er riktig å ha en egen eiermelding, men at vi bør ha en sektormelding, som kan se hele sektoren under ett og se på hvordan sektoren løser det viktige samfunnsoppdraget som sektoren har. Er det nå slik at Arbeiderpartiet går tilbake på hvordan eierstyringen av ulike statlige selskaper skal være? Det kan virke slik på de innleggene som er holdt i denne salen, og det er i så fall ganske oppsiktsvekkende. Det er i hvert fall ingen prinsipiell sammenheng mellom de argumentene som fremføres her i dag, og de argumentene som Arbeiderpartiet vanligvis fremfører i Stortinget når det gjelder eierstyring.
Nikolai Astrup (Høyre), 2016-11-29:
Jeg kunne ikke dy meg etter representanten Grandes innlegg. Han snakket om «essensiell infrastruktur», at Posten var slik essensiell infrastruktur og derfor krever en egen eiermelding. Men det han da sier, er at f.eks. Statnett ikke representerer essensiell infrastruktur i Norge. Statnett har ingen egen eiermelding. Den behandles på lik linje med alle de andre om lag 70 selskapene som staten har eierinteresser i. Jeg vil mene at Statnett representerer essensiell infrastruktur kanskje i enda større grad enn et selskap som Posten, som er et nordisk logistikkonsern som konkurrerer i en rekke sektorer rundt omkring i Norden. En mer interessant parallell er kanskje Telenor, som jo heller ikke har en egen eiermelding, men som også har det man kan kalle essensiell infrastruktur, og som behandles på lik linje med de andre selskapene staten eier, og som vi jo akkurat i forrige sak behandlet en sektormelding om, nemlig Digital agenda. Jeg hørte ikke Arbeiderpartiet da ta til orde for at vi skulle ta et selskap i den sektoren som representerer den digitale sfæren, og ha en egen eiermelding om det istedenfor å diskutere sektorens utfordringer og muligheter og hva vi kan gjøre for å legge til rette for en digital fremtid. Det vi gjør, er ikke, som representanten Grande har sagt, å ta Posten ut av denne sal. Vi flytter sektoren inn i denne sal. Det er bra, når virkeligheten er slik – noe som for øvrig startet under den rød-grønne regjeringen – at Posten ikke er enerådende i Norge, men en av mange aktører som konkurrerer i et postmarked som er i en stor omstilling, ikke på grunn av vedtak i denne sal, men på grunn av endring i folks adferd. Vi kan ikke vedta oss ut av den endringen, men vi kan legge til rette for at endringen blir så formålstjenlig som mulig for hele samfunnet Så jeg vil fastholde at det er ingen sammenheng mellom det Arbeiderpartiet snakker om i denne saken, der de ber om en egen eiermelding, og den eierskapspolitikken Arbeiderpartiet står for i alle andre selskaper som staten forvalter, ikke minst i selskaper som også forvalter essensiell infrastruktur, som Statnett, som Telenor, som en rekke andre.
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2016-11-29:
I mitt innlegg tidligere i debatten startet jeg med å rose saksordføreren for en god og konstruktiv jobb med meldingen På rett kurs, som er den første på ti år. Nå skjønner jeg egentlig hvorfor det ikke skjedde noe under den rød-grønne regjeringen. Jeg synes det er trist for det vi nå snakker om. Vi snakker om en melding om sjøsikkerhet og beredskap langs hele kysten – den viktige sjøfartsnasjonen med alt det viktige arbeidet som gjøres, som tenker sikkerhet og beredskap, den stolte nasjonen. Jeg er ikke så sikker på om aktørene som eventuelt måtte følge denne debatten, er så stolt av Stortinget her i dag. Jeg skulle ønske vi kunne ha mer fokus på det det handler om: respekt for alle dem som utfører jobben der ute, en respekt vi prøver å vise i dag. Vi prøver å legge fram en melding. Det er en samlet komité som har sagt at vi ønsker en bedre samhandling mellom alle aktører langs kysten. Det står vi samlet om, men når Sivertsen og Arbeiderpartiet begynner å dra opp til debatt om enkeltområder – og egentlig ikke nevner sjøsikkerhet generelt og ikke er opptatt av det – skjønner jeg hvorfor det ikke skjedde noe. Nok en gang: Jeg er glad for at vi har en regjering som tar sjøsikkerhet og beredskap på alvor, at vi har en statsråd som har sagt at han skal følge opp med en ny melding som tar for seg samhandling mellom alle aktørene. Det er jeg glad for, og jeg er kanskje mindre stolt av noen medrepresentanter som ikke viser mer respekt for den sjøfartsnasjonen vi er, har vært og skal være i framtiden.
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2016-11-29:
Når vi i dag behandler et representantforslag om å legge til rette for autonome kjøretøy og skip, sier det ganske mye om hvor langt og raskt de teknologiske løsningene har kommet. Helt selvkjørende kjøretøy på vei og sjø ble for bare noen ganske få år siden framstilt som noe som vi kanskje en gang i framtiden, langt fram i tid, ville kunne få oppleve. Men nå er vi altså der at det er mulig fordi teknologien har tatt oss dit. Flere steder gjøres det tester og demonstrasjoner med autonome kjøretøy, som f.eks. busser. I tillegg har Kystverket og Sjøfartsdirektoratet utpekt Trondheimsfjorden som pilotfjord for autonome skip. Vi ser stadig flere bilprodusenter som produserer nesten helt selvkjørende biler. Det eneste enkelte av disse bilene krever, er at det sitter en sjåfør bak rattet som har det overordnete ansvaret. Dette betyr at denne bransjen i løpet av kort tid vil tilby oss kunder helt selvkjørende biler. Dette setter oss naturligvis på en prøve, men gir oss også positive muligheter innenfor samferdsel som vi tidligere ikke har tenkt på. Derfor er det viktig at vi er klare til å tilpasse oss den nye virkeligheten med helt ny teknologi som vi kan dra nytte av for å nå våre transportpolitiske mål. Jeg er derfor glad for at vi har en regjering og en samferdselsminister som er framoverlent, og som i sitt svar til komiteen har varslet at regjeringen tar sikte på å legge fram et lovforslag for Stortinget, nettopp for å kunne gi hjemmel til en prøveordning med autonome kjøretøy. I tillegg har statsråden gitt tilbakemelding om at det vil komme en samlet oversikt over regjeringens tiltak for å understøtte pilotering av ny teknologi i Nasjonal transportplan 2018–2029, som legges fram våren 2017. I tillegg har regjeringen satt ned et utvalg som skal utrede hvordan delingsøkonomien kan gi mer effektiv ressursbruk. Utvalget skal levere sin rapport innen 1. februar 2017. Denne vil kunne gi svar på noe av det som etterspørres i forslaget som vi behandler her i dag. La det ikke være tvil: Autonome kjøretøy utfordrer oss og setter oss på en del prøver, men det vil også gi oss enorme muligheter. Derfor er det viktig at vi samarbeider godt med andre land i Europa, f.eks. Sverige, som har satt i gang en bredt anlagt utredning for å se nærmere på de ulike problemstillingene knyttet til helt eller delvis autonome kjøretøy. Når vi ser hvilket høyt tempo denne utviklingen har gått i og nå går i, blir det noe merkelig å skulle sette alt på vent i påvente av en NOU. Dersom man skal følge Arbeiderpartiet og Senterpartiets forslag om en NOU, er jeg redd vi blir stående igjen på perrongen og kaien, der selvkjørende busser og skip kjører fra oss fordi teknologien går mye hurtigere enn en NOU vil gjøre. Dette er kostbar tid og vil kunne være til hinder for å kunne ta del i de muligheter som ligger foran oss. Dem vil Fremskrittspartiet gjerne delta i.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2016-11-29:
Det var replikkordvekslingen mellom representanten Eidsvoll Holmås og statsråden om U-864 som fikk meg til å ta ordet, for jeg må oppklare en helt åpenbar misforståelse som statsråden ga inntrykk av her i stad. Den rød-grønne regjeringen fremmet nemlig et forslag om ikke å gå videre med det planlagte hevingsprosjektet, som da var utredet, nettopp med bakgrunn i best tilgjengelig kunnskap. Den saken ble behandlet og votert over en sen nattetime i denne sal. Da stemte både Høyre og Fremskrittspartiet imot, at vi da ikke skulle gå videre med det prosjektet – det er uvisst hvilken kunnskap de satt på som ikke den rød-grønne regjeringen satt på. Faktisk hadde vi i noen timer et flertall – om det var voteringsfeil eller hva det var, vet jeg ikke, men det var i alle fall et flertall i denne salen for å inngå kontrakt med et nederlandsk firma. Vi fikk heldigvis tatt voteringen på nytt neste dag, slik at vi ikke satte i gang et prosjekt som var frarådet på alle bauger og kanter. Så jeg er veldig glad for at statsråden nå tilkjennegir at også Fremskrittspartiet og Høyre er opptatt av å bruke best tilgjengelig kunnskap. Det fortjener kysten og ikke minst sjømatnæringen, som har denne U-864 liggende. Jeg må si at det har egentlig overrasket meg hvor stille det har vært rundt denne U-864 etter regjeringsskiftet. Som kystminister var jeg her stort sett en gang i måneden og svarte på spørsmål, særlig fra Fremskrittspartiet, men også fra Høyre, men så ble det fullstendig stille. Jeg er veldig glad for det som blir sagt fra statsrådens side, at det skal gjøres noe med det – han har hatt tre og et halvt år på seg – det er bra. Jeg regner også med at den kunnskapen han legger til grunn for det som skal gjøres, er det som før i tiden ble kalt utredninger – det var ikke måte på alle navnene som ble brukt. Men det å få best tilgjengelig kunnskap er jo en del av en prosess som er viktig. Og igjen: Jeg er veldig glad for at også Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen nå har kommet til fornuft og lyttet til den best tilgjengelige kunnskapen.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2016-11-29:
Det er nesten så jeg må klype meg i armen når jeg hører statsråden i dag. Jeg har ikke deltatt i mange debatter med ham, og det tror jeg er like bra, rett og slett fordi jeg kjenner at dette har jeg ikke kropp til å takle. En statsråd som står her og sier at nå skjer det noe etter at det ikke har skjedd noen ting med U-864 – det er nesten ikke til å tro. Jeg sto på denne talerstolen gjentatte ganger i debatter med Høyre- og Fremskrittsparti-representanter som hamret løs om at U-864 skulle opp uansett. Det skal sies at med det klima, den opphaussingen og opphissingen som stortingsrepresentantene fra Høyre og Fremskrittspartiet bidro til på Vestlandet, var det jammen ikke enkelt for den statsråden som skulle stå og si at alt av faglige råd tilsa at ubåtvraket skulle tildekkes. Hva skjer? Jo, nå skjer det noe fordi man bygger en støttefylling. Det var kontroller, det var undersøkelser hele veien i de årene jeg satt som kystminister. Til slutt: Statsråden kom inn på E6 på Helgeland – jeg er helgelending, som noen kanskje vil høre – og påsto at nå blir det brukt mer penger enn Arbeiderparti-lagene på Helgeland fikk til gjennom åtte år. Nei, det var nettopp Arbeiderparti-lagene på Helgeland som i åtte år jobbet i lag med den rød-grønne regjeringen for å få til Nasjonal transportplan, som dagens regjering styrer etter. Det er nesten ikke til å tro at det er mulig å bli så – nå skal jeg være forsiktig, som nordlending – «høg på seg sjøl». Jeg vet ikke om det er utenfor, og i tilfelle ber jeg om unnskyldning, men det var det eneste jeg kom på.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2016-11-29:
Etter å ha hørt innlegget til statsråden, og etter å ha lest hans svarbrev til komiteen, har jeg vel strengt tatt egentlig bare ett spørsmål, og det er: Er han klar over at bak alle de tallene han bruker, og bak sitt medisinske språk, så finnes det mennesker, mennesker av kjøtt og blod, ungdom i sin beste alder, som ser livene sine passere? Han skriver i sitt svarbrev at for en mindre andel vil infeksjonen medføre en lengre periode, tidfestet til 2–6 måneder, med slapphet og lavere energinivå. Hva er et mindre antall? Og igjen, det finnes mennesker bak disse tallene.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2016-11-29:
Jeg må innrømme at jeg er oppriktig lei meg på vegne av alle de ungdommene som sliter i årevis med mononukleose, for de finnes, samt like mange fortvilte foreldre som også sitter og er like oppgitte. Den holdningen som helseministeren her legger for dagen, at alt liksom er såre vel, er for meg ganske ubegripelig. En kan godt si at de fleste går gjennom mononukleose uten å ha oppdaget det, men det finnes altså mange unntak, og statsråden vil ikke i dag si noe om hvor stort det tallet er. Men da til det med vaksine, der statsråden nå sier at det vil ta lang tid å få denne vaksinen ut. Hvorfor vil det ta lang tid? Er det fordi denne pasientgruppen ikke høres godt nok? De ligger der hjemme i sine mørke rom og i sengene sine og er ikke i stand til å gi lyd fra seg. Hvorfor kan man ikke prioritere arbeidet med en vaksine høyere?
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2016-11-29:
Ofte blir politisk engasjement utløst av personlig engasjement, og jeg legger ikke skjul på at dette er svært personlig for meg. Vi har en niese som har vært syk i seks år etter at hun fikk et alvorlig utbrudd av mononukleose, og vi har nå levd de to siste årene med en datter som vi først fryktet at vi mistet, og som har vært svært syk, og som fortsatt – over to år etter at hun ble syk – strever tungt. Så er det sånn at når man først blir rammet, kommer man også i kontakt med mange andre som har opplevd det samme. Derfor må jeg innrømme at jeg er skuffet over at flertallet i denne salen på en måte bare lener seg tilbake og mener at alt stort sett er såre vel. Det er det nemlig ikke. Har dere møtt en ungdom som ser livet passere, som ikke greier å henge med vennene sine, eller har dere hørt historier der ungdom blir beskyldt for å være late og giddeløse? Jeg kjenner enda en jente, som opplevde at all energien forlot kroppen hennes mens hun gikk på ungdomsskolen. Hun var aktiv i håndball, og hun fikk til svar fra treneren sin da hun ba om å bli byttet ut: Her er det jeg som bestemmer hvem som skal byttes ut. Hadde treneren da hatt den kunnskapen om kyssesyken, ville det nok kanskje ha ringt en bjelle. I stedet ble jenta i verste fall utsatt for livsfare. Derfor er det ubegripelig for meg at ikke flertallet vil være med på å skaffe mer kunnskap, eller i det minste å få ut den kunnskapen vi tross alt har – til ungdomsskoler, videregående skoler, idrettslag og andre arenaer der ungdom oppholder seg. Ungdommen må ikke være avhengig av å ha en løvemamma. Da vår datter, Johanne, ble innlagt på sykehuset, sa overlegen til meg: Det folk flest hører om kyssesyken, er når toppidrettsutøvere får det ett år og blir verdensmestere neste år. Folk hører ikke om alle dem som ligger i mørke rom år ut og år inn. Jeg mener at vi skylder både dem og alle andre som blir syke av mononukleose, å gjøre alt vi kan for å lette hverdagen deres.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2016-11-29:
Det blir en utfordring å operasjonalisere prioriteringskriteriene. Klinikere som vi har møtt, har vært tydelige på at de trenger bedre beslutningsstøtte, og et fagmiljø som vi har oppsøkt, sier at det er spesielt de faglige veilederne de etterlyser. Så nå er egentlig spørsmålet, som også Norheim-utvalget løftet fram: Går det an å prioritere blant de faglige veilederne, sånn at man kan prioritere der hvor vi får størst effekt i forhold til der hvor det kanskje er størst avvik i forhold til praksis, der hvor det gir størst helsegevinst, men ikke minst at vi klarer å få dem fram? Situasjonen i dag er at veldig mange sykehus må lage sine egne i påvente av at det blir prioritert fra Helsedirektoratet.