Odd Einar Dørum (Venstre), 2008-11-20:
Jeg ville svært sannsynlig, ut fra hele min bakgrunn, stått sammen med flertallet her i dag hvis ikke jeg hadde truffet a) Liv Rosmer Fisknes, b) Liv Jessen og c) snakket med prostituerte jenter. Etter å ha gjort det – og etter å ha snakket med, ikke om – er det helt klart at Venstre ikke kan være med på en lov som gjør prostitusjon for dem som er over 18 år, til et kriminalpolitisk spørsmål. Det har vært, og det er fortsatt et sosialpolitisk spørsmål for oss. Jeg vil gjerne si det slik at jeg synes det er drøyt å si at man gjør noe av omtanke for noen, når man i praksis kan gjøre livet vanskeligere. Det er ærlig nok å si at man ikke liker prostitusjon, det er ærlig nok å si at man ikke liker kjøp av sex, og har det som sine motiver, men hvis man bruker som begrunnelse at livet blir bedre for dem det gjelder, synes jeg det er en usedvanlig dårlig begrunnelse. Hvis man bruker som begrunnelse at man skal ramme trafficking ved å kriminalisere, er det kriminalpolitisk «helt på jordet» – for å bruke det uttrykket. Trafficking rammer en ved å ta bakmenn, ved å gi reale sjanser til de jentene som vil ut av det, og ved tiltak her i landet. Jeg vil si at det er bra at Regjeringen nå har skåret gjennom og sørget for at de som vil vitne i saker, faktisk ikke blir pælmet ut, men får lov til å være her. Det er en veldig skikkelig og ordentlig holdning. Så vet jeg – og jeg vil ikke være polemisk – at justisministeren tapte denne saken med åpent visir på sitt landsmøte. Og slik er det, slik går skillelinjene. Når det så gjelder situasjonen vi får når loven blir vedtatt av dem som utgjør flertallet her, og som da gleder seg over at de vinner, vil jeg si følgende: De bør i alle fall ikke glede seg på vegne av dem som skal leve med loven – og nå snakker jeg om jentene. De som er opptatt av at kvinnesolidaritet er en annen kvinnesolidaritet enn den som er generell, men at den også skal gjelde dem vi snakker om her, bør iallfall tenke over det. Da kommer vi til det som alle er enige om på papiret, nemlig de sosiale tiltakene. Venstre ser at det er en vilje til dette hos regjeringspartiene, men vi ser det ikke i praksis. Vi ser ikke at Pro Sentret og andre har fått de praktiske tiltakene som ble sagt skulle være på plass. Vi ser at det er en vilje til å gjøre det, men de er ikke på plass. Derfor kommer vi til å fremme, når vi er blitt nedstemt på selve loven, forslag som tar på ordet det som regjeringspartiene tidligere har sagt, nemlig at loven ikke trer i kraft før de treffsikre sosialpolitiske tiltakene er på plass. Det holder ikke at Nav får penger. Nav må ha peiling, de må vite hvordan man skal forholde seg til en ny sosial situasjon, og ikke bare ha et teoretisk forhold til det. Når det gjelder Pro Sentret, som Arbeiderpartiet uttrykte bekymring over i forhold til behandlingen i Oslo bystyre, er ikke den saken avgjort før budsjettet er vedtatt i Oslo. Venstre er budsjettpartner i Oslo – og så skal jeg ikke tilføye noe mer om det akkurat nå. Når det gjelder en annen sak, nemlig ikke bare å snakke om, men med, foreslår Venstre at Regjeringen setter ned et utvalg hvor bl.a. representanter fra Pro Sentret og prostitusjonsmiljøet er representert. Skal man lage sosialpolitiske tiltak, må man gjøre det sammen med dem det gjelder, og i dialog med dem det gjelder, for at det skal bli treffsikkert. For det må jo si seg selv at hvis man har de brennende hjerter, som jeg oppfatter at alle her har, iverksetter man ikke de brennende hjerter i praksis ved å snakke om, men ved å snakke med. Og er det mulig for meg og andre å snakke med, må det være mulig for de fleste å snakke med. Jeg kan si til forsamlingen at det er en helt real situasjon å snakke med disse menneskene vi snakker om her. De er normale, oppegående mennesker som taler med klar røst og er i stand til å framføre synspunkter på en helt tydelig og grei måte. Jeg vil sterkt tilrå at man får til en situasjon, når man iverksetter de sosiale tiltakene, hvor det skjer i dialog med dem det gjelder. Jeg nevner da de som er organisert på vegne av de prostituerte, og som framfører det de står for på en tydelig måte i det offentlige rom, og jeg nevner PRO Sentret. Jeg vil gjerne ha en kommentar senere både fra statsråden og fra regjeringspartiene på det, for jeg synes at det er svært viktig. Siden jeg har en sosialpolitisk bakgrunn selv, må jeg si at det er en stor forskjell på det at man har noen tanker om dette, og det at man har noen tiltak som virker i praksis. Det er slik at skuffene er fulle av sosialpolitiske tiltak med gode idealer i det norske forvaltningssystemet. Her er jo poenget at man skal få tiltakene ut av skuffen, og sørge for at de virker i praksis. Det er nettopp den praksisen som det har tatt lang tid å etablere omkring trafficking, men man har bit for bit fått det på plass, senest ved å gi noe. Da bør man vel ha ydmykhet også når det gjelder denne loven – man kan ikke klappe fram tiltak, man må jobbe dem fram i en tett dialog. Jeg vil tro at mange av dem som har ivret for loven, men som da er enig med representanter som meg i at man vil ha tiltakene, i hvert fall må være opptatt av at tiltakene skjer i tett dialog og i samråd med dem de skal hjelpe. Man kan ikke hjelpe noen over hodet på dem, man må hjelpe noen ved å snakke direkte med dem. På dette grunnlag fremmer jeg på vegne av Venstre de to forslagene som er omdelt i salen.