Ivar Kristiansen (Høyre), 2012-11-15:
Når det gjelder Norge og spørsmålet om hva mer det er man etterlyser fra regjeringens side, har Høyre gang på gang – og det skal vi være i stand til å komme tilbake til – hatt en ulik tilnærming til det som regjeringen, naturlig nok, utøver. Jeg tror man er nødt til å starte med at hele Europas plass i skolebøker, gjennom norsk historie, i norsk forvaltning – ja, sågar også i Stortinget – bør og må bli mye bredere og mye tyngre, ikke minst kunnskapsmessig. Jeg tror det er all grunn til å understreke at også samordningen internt i forvaltning og i regjering må få en annen tydelighet enn hva tilfellet er i dag, i og med at hele europapolitikken, all involvering fra norsk og europeisk side, er svært grenseoverskridende. Mye av implementeringen av EU-direktiver, av EUs politikk og utvikling må skje i større grad også andre steder, i andre departementer enn bare i Utenriksdepartementet. Dette vil vi få rikelig anledning til å komme tilbake til. Så registrerer jeg at utenriksministeren istedenfor å takke for hyggelige ord fra opposisjonen heller velger å gå til angrep. Det er for så vidt en kjent teknikk. Man slår ring om hverandre, og man gir utenriksministeren og Arbeiderpartiets parlamentariske leder garanti for neste stortingsperiode, også hvis det mot formodning skulle bli en Stoltenberg III-regjering. Det er jo litt merkelig at lederen i Senterpartiets EØS-utvalg slår fast følgende i Dagens Næringsliv i dag: «Vi erkjenner grunnlaget for denne regjeringen, men ikke den neste.» Det samme gjør SV, selv om representanten Snorre Serigstad Valen i dag bagatelliserer dette og ber oss om å ta ting vesentlig med ro: Vi slår ring om dagens politikk, som skal gjelde videre fremover – man skal bare ta seg en innersving rundt kommende valgkamp og fortelle velgerne at man ønsker en helt annen politikk, og at man går til valg på en annen politikk. Dette er i beste fall forvirrende. Jeg synes man skulle slutte med denne forvirrende villedningen overfor både storting og, ikke minst, velgere. Når man velger å gå i strupen på eksempelvis Høyre, må man jo fortelle hva som er alternativet til dagens EØS-avtale. Hvilken avtale, hvilken løsning, er det man ønsker å få på bordet – når man går så langt som å si at man skal gå til valg på å si opp den suverent viktigste handelsavtalen Norge har, som betyr alt for det skapende liv i Norge? Man nullstiller. Når man også så fagert har beskrevet de 23 streikene i Europa i går – proteksjonisme, faren for at demokrati blir satt på spill, finanskrisens virkninger – må man i alle fall være i stand til å fortelle det norske folk hva som er alternativet. Er det f.eks. noen grunn til å tro at man fra Europas side vil være interessert i å reforhandle de vilkårene Norge har for å beskytte norsk landbruk? Vil man f.eks. fra Europas side være interessert i å utnytte handlingsrommet maksimalt når det gjelder norsk fiskerinæring? Spørsmålet går ikke bare til utenriksministeren, men like mye til SV og Senterpartiets talskvinner og -menn. Handlingsrommet som Norge ønsker å utnytte maksimalt, som det eneste landet i dag som gjennomfører begrepet proteksjonisme, er altså at man gjennom WTO-lovverket har anledning til å skru opp tollbeskyttelsen med opptil 35 pst. Det betyr eksempelvis at mye av norsk industri og mye av norsk fiskerinæring over natten mister adgangen til sitt viktigste marked. Høyre skal stå både last og brast med dagens avtale. Det må være tillatt å kunne pirke i disse helt vitale spørsmålene, hvor også finanskrisens virkninger for norsk eksportnæring nå gjør seg mer og mer gjeldende. Det må det være anledning til i en tid som dette. Dagens debatt og dagens entusiaster for norsk EU-medlemskap viser at flertallet ikke alltid har rett, som representanten Nikolai Astrup var inne på. Vi er i en situasjon her hjemme at vi alltid er nødt til å lytte til og navigere etter flertallet. Derfor trenger vi en dyp debatt også om hva som er alternativet for dem som markedsfører nullstilling av dagens viktigste eksport- og handelsavtale.