Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-04:
Jeg har gått inn i denne saken med et sterkt ønske om å redusere bruken av plastposer i Norge, egentlig av to grunner: Den ene er det som er framhevet her, nemlig at det er et visst forurensningsproblem med dem – kommer de ut i naturen, kan de ha skadelige virkninger, ikke minst for fugl og på annen måte – men også fordi jeg tror det er et sterkt ønske i befolkningen om å kunne gjøre noe i sitt daglige liv som har betydning for de store spørsmålene om klima, som ikke bare kan løses med globale tiltak og tiltak på steder som Melkøya eller Mongstad, men som også folk ønsker å kunne gi sitt lille bidrag til. Utgangspunktet har helt klart vært hvordan vi kan få redusert mengden av plastposer, og hvordan vi kan tilfredsstille det ønsket i befolkningen. Vi bruker altså om lag 1 milliard plastposer i året, men de fleste av dem går til avfallshåndtering. Før jeg går på selve saken, vil jeg bare si at jeg sporer en viss ironi hos de to foregående talere rundt ordet «engasjement». Jeg mener det er altfor lite engasjement i Norge. Engasjerte politikere er ikke noe skjellsord for meg. Jeg synes det er flott at Kvassheim er engasjert i miljøspørsmål, og det samme med Kristelig Folkeparti. Vi bør ha mer engasjement og ikke mindre. La oss ikke gjøre begrepet «engasjert politiker» til noe som er kritikkverdig. Jeg sier det om alle. Men engasjement er ikke nok. Man må også ha et faglig grunnlag for det man gjør. Det faglige grunnlaget bad vi Statens forurensningstilsyn om å komme med, og det er grundig referert av flere av talerne her. Deres faglige vurdering er at plastposer er et bedre alternativ enn papirposer. Jeg ser ikke noen annen mulighet til å kontrollere det. Den faglige vurderingen ligger helt åpent tilgjengelig, og så må andre eventuelt komme med alternative faglige vurderinger. Jeg kan ikke gjøre annet enn å forholde meg til at dette er den beste faglige vurderingen som for øyeblikket eksisterer i Norge, og den sier at plastposer er et bedre alternativ enn papirposer. Det er da ingen grunn til å forsøke å dreie forbruket i retning av papirposer. Den sier også at 80 pst. av plastbæreposene brukes som emballasje for avfall fra husholdningene. Skal man få redusert plastposemengden, må man altså gi et alternativ til denne søppelhåndteringen i hjemmene. Men SFTs vurdering er at dette for øyeblikket er det beste alternativet. Det som er forbudt i andre land, er i all hovedsak helt andre typer plastposer med helt andre skadelige effekter enn dem vi nå bruker i Norge. Vi ser i en del land at man kan oppnå betydelige resultater i avtaler og samarbeid med bransjen. For eksempel inngikk miljøverndepartementet i Storbritannia i mars i år en avtale med seks store bransjeorganisasjoner og 22 ledende butikker om å redusere bruken av plastposer med 25 pst. innen utløpet av året. Butikkene meldte nylig tilbake til myndighetene at de ved utgangen av året vil ha innfridd det målet med god margin. Det jeg ser som hensiktsmessig framover nå, er å innkalle til et møte med de viktigste bransjeorganisasjonene. Det er de fire store dagligvarekjedene, og som en gest til Kristelig Folkeparti vil vi også innby Vinmonopolet til et slikt møte. Det er fra de store matvarekjedene og Vinmonopolet plastposene i hovedsak kommer, og vi vil se på hvordan vi i samarbeidet med dem kan redusere den unødige bruken av plastposer, få ned totalvolumet og tilby bedre alternativer i form av tekstiler og andre alternativer. Jeg synes det er dumt nå å avvise den ideen opposisjonen kom med, om en avgift. La det være et virkemiddel som vi kan diskutere i dialogen med bransjen. Jeg tror at bare det at vi har fått en bred debatt om forbud, har stimulert bransjen til raskere tiltak enn hva som ellers ville kommet. Ikke for å si noe kritisk om noen, men det er normalt slik at det er ingenting som stimulerer til raskere endring enn en trussel om et forbud eller avgifter. Hvorvidt avgift er praktikabelt, får en framtidig dialog med bransjen vise. Nå er det jo i realiteten allerede slik at de fleste betaler en pris for en plastpose i Norge, som er høyere enn den prisen som har virket avskrekkende i en god del andre land. Det er ikke noe enkelt regnestykke hvilken avgift som eventuelt vil være avskrekkende. Miljøverndepartementet ønsker nå å gå i en dialog med de store matvarekjedene og Vinmonopolet for å se hvordan vi i fellesskap kan få dette ned. Alle har vist interesse for en slik dialog, og mange har allerede hatt vesentlige tiltak på dette området. I dialogen vil avgift være et av spørsmålene som eventuelt blir vurdert sammen med de mer positive tiltakene, hvordan de alle kan legge mer til rette for andre alternativer enn plastposer i sitt sortiment.