Gunnar Kvassheim (Venstre), 2008-11-14:
Konsekvensene av stråling fra en rekke kilder, som mobiltelefoner, mobilmaster og trådløse nettverk, har fått for lite oppmerksomhet i politikken. Det gjelder lokalt, nasjonalt og internasjonalt. Flere og flere står nå fram og forteller at de opplever ubehag eller er blitt syke som følge av slik stråling. Mange opplever at de blir latterliggjort i møte med offentligheten – når de står fram med sine erfaringer – og at de ikke blir tatt på alvor i helsevesenet. Stadig flere mennesker blir eksponert for stadig flere strålekilder – og over stadig lengre tid. Barn og unge er mer utsatt enn tidligere, gjennom bruk av mobiltelefon og trådløse nett i barnehager og skoler. Flere kommuner har uttrykt bekymring over dette. Det er det gode grunner til, ettersom barn og unge er mest sårbare når det gjelder langtidsvirkninger. Utviklingen innen trådløs kommunikasjon går i et forrykende tempo. For bare 10–15 år siden var mobiltelefonen på vei inn for fullt – i dag er den for alle praktiske formål allemannseie. Trådløse nettverk hadde vi knapt hørt om for få år siden. I dag er dette svært utbredt. Trådløs kommunikasjon integreres stadig mer i andre produkter – f.eks. i leker. Venstre er et teknologioptimistisk parti. Det betyr at vi ønsker å ta i bruk ny teknologi i miljøets og samfunnets tjeneste. Det ønsker vi også på dette området. Men vi ønsker samtidig en bevisst politikk når det gjelder stråling, basert på føre var-prinsippet, fordi det er usikkerhet knyttet til effektene. Jeg vil trekke fram et eksempel som de fleste kjenner til. Asbest ble i sin tid hyllet som et vidundermateriale på grunn av sine egenskaper. Man tok materialet mer og mer i bruk, selv om det siden midten av 1900-tallet hadde vært kjent at materialet forårsaket helseproblemer. Interessene knyttet til asbest var så sterke at kritikerne ikke ble lyttet til. Det gikk greit en stund – helt til folk ble alvorlig syke, noen ganger opp til 20 år etter eksponering. Selv om helseproblemene knyttet til asbest var kjent tidlig, ble asbest ikke forbudt før på midten av 1980-tallet. I dag er det totalforbud mot asbest. Det er bred enighet om at det er bra. Dette eksempelet illustrerer at det kan gå riktig galt når interessene blir så tungt knyttet til et produkt eller en teknologi at kritikerne overses. Det er store fordeler ved bruk av trådløs kommunikasjon – og dette er en gigantindustri. Men vi ser nå konturene av det som mange mener er helseproblemer knyttet til dette. Derfor trengs det en bevisst politikk – og ikke en tilnærming basert på at en lar tvilen komme næringsinteressene til gode. Resultatene av forskningen innen denne typen stråling er ikke entydige. Noen forskere avviser at slik stråling kan ha helsemessige konsekvenser, mens andre forskere mener at det er usikkert – eller konkluderer sågar med at helseskader kan forekomme eller forekommer. Det er altså betydelig usikkerhet innen forskningen når det gjelder de helsemessige konsekvensene av denne typen stråling. Mange mener at forskningsgrunnlaget ikke er tilstrekkelig til å kunne trekke noen klare konklusjoner i disse spørsmålene. Det er nettopp denne typen usikkerhet som gjør at en bør bruke føre var-prinsippet på et område som dette. Flere hevder også at forskningen på dette området er så dominert av tunge næringsinteresser at forskere som sitter på kunnskaper om skadevirkninger av stråling, tier for ikke å komme i miskreditt. Jeg tok ved gjentatte anledninger opp med den forrige helseministeren problemstillingene knyttet til stråling, og etterlyste en føre var-tilnærming i håndteringen av disse spørsmålene. I svarene ble den vitenskapelige usikkerheten når det gjaldt helseeffekten ved denne typen stråling, bekreftet, men det ble samtidig avvist at det var behov for ytterligere tiltak gjennom en føre var-tilnærming. Statsråden viste bl.a. til grenseverdiene som er satt av Verdens helseorganisasjon. Flere hevder at disse grenseverdiene er tungt påvirket av sterke nærings- og forsvarsinteresser. Dette er en problemstilling som også ble belyst i NRKs «Brennpunkt» for en tid tilbake. EU-parlamentet vedtok nylig at grenseverdiene for radiofrekvent stråling er utgått på dato. Grenseverdiene skal opp til ny vurdering og skal senkes. Flere land i Europa har innført strengere grenseverdier enn de som er etablert gjennom Verdens helseorganisasjon. Det europeiske miljøbyrået har anbefalt å bruke føre var-prinsippet i forbindelse med stråling fra bl.a. mobilmaster, og viser til at dette prinsippet er en viktig del av EUs miljøpolitikk. Det er vanskelig å forstå hvordan Norge, som skal være et foregangsland i miljøpolitikken, ikke er blant dem som leder an når det gjelder grensesetting på dette området basert nettopp på føre var-prinsippet. Ulike aktører peker også på at de retningslinjene som er etablert, primært er laget for å beskytte folk mot at vev blir varmet opp av stråling når man eksponeres over kort tid. Men hva med andre typer effekter? Flere viser til forskning som peker på at stråling kan framkalle en rekke andre reaksjoner i kroppen – det skal være påvist reaksjoner i kroppens celler og på DNA-nivået som følge av eksponering fra stråling. Det pekes også på at dataene som har dannet grunnlaget for grenseverdiene, ikke er tilstrekkelige til å sette grenseverdier for eksponering over lang tid, noe som ofte er tilfellet. Bekymringen for at folks helse ikke er ivaretatt gjennom den politikken som er etablert, har fått mange til å ta kontakt med myndighetene for å få mobilmaster og andre strålekilder fjernet fra skoler, barnehager, nærmiljø eller arbeidsplassen. Få meter fra landets største barnehage, Bekketunet barnehage i Stavanger, er det satt opp en mobilmast på et kommunalt bygg. Foreldrene reagerer kraftig på denne plasseringen. I dag er det ofte en mer omstendelig prosess knyttet til å skifte ut et vindu i et hus enn det er å sette opp en mobilmast nær f.eks. en barnehage. Det burde være et minimum at det ble meldt inn til kommunen hvor mastene skal settes opp. Jeg mener også at det burde lages kjøreregler som gjør at en styrer unna å sette opp slike master i tilknytning til barnehager og skolebygg. Venstre-folk har lokalt tatt til orde for en slik ordning i flere kommuner. I møte med forvaltningen opplever mange at det ikke er noen reell klageinstans for saker som omhandler denne typen stråling, dersom man ikke har fått gjennomslag for sitt syn hos Statens strålevern. Den ordningen vi har i Norge med behandling av saker i to instanser, er viktig. På dette området peker mange på at det synes som om denne ordningen ikke er reell. I enkelte kommuner blir bekymringen med hensyn til stråling tatt på alvor. Jeg vil vise til at det bl.a. i Oslo kommune er besluttet å si opp alle leieavtaler for mobilmaster plassert på byggene til Undervisningsbygg, med utgangspunkt i føre var-prinsippet. Det kunne vært interessant å få helseministerens vurdering av denne beslutningen i Oslo. Foreningen for eloverfølsomme, FELO, har hatt en stor økning i antall medlemmer på bakgrunn av foreningens arbeid med denne problemstillingen generelt og engasjement i flere konkrete saker. Det er åpenbart at mange føler seg berørt av dette temaet. Jeg vil berømme FELO for innsatsen og også peke på at Norges Miljøvernforbund har gjort et betydelig arbeid for å sette denne saken på dagsordenen. Jeg håper at dagens interpellasjon kan være et bidrag til økt oppmerksomhet omkring denne problemstillingen. Jeg har også fått merke at det er en stor og økende interesse for spørsmål knyttet til slik stråling. Jeg har mottatt et stort antall brev og e-poster fra folk som er bekymret, ikke minst fra foreldre, som føler usikkerhet knyttet til den påvirkning deres barn blir utsatt for i barnehager og på skoler. Mange forteller også om erfaringer fra arbeidsplasser hvor ansatte har følt ubehag, og at de har merket forbedringer etter at strålekilder er flyttet. Jeg ønsker ikke å bidra til økt usikkerhet og frykt. Det tror jeg derimot kan bli resultatet om folk føler at myndighetene lokalt og sentralt ikke tar på alvor deres spørsmål og bekymringer. Dette er bakgrunnen for at jeg har bedt helseministeren svare på hva som er Regjeringens politikk på dette området, og hvilke tiltak Regjeringen vil iverksette i en føre var-tilnærming til disse spørsmålene.