Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-09:
Det er fristende å si at med Fremskrittspartiet i regjering ville vi ikke fått bygd nok fengsler. Jeg velger – i hvert fall foreløpig – å overlate innlegget om konkurrens til representantene for Arbeiderpartiet, fordi våre to partier har felles holdning i akkurat den saken. Jeg kommer heller til å konsentrere innlegget mitt om det som angår besøksforbud i eget hjem, for der har SV en del særmerknader som vi står alene om. Jeg syns dette er en stor dag. Justiskomiteen tar med forslaget om adgang til å nedlegge besøksforbud i eget hjem et langt skritt i retning av å legge ansvaret for volden der den hører hjemme, nemlig hos voldsutøveren. Jeg syns det er flott, ansvarlig og modig av justisministeren å foreslå den presiseringen som må til, for at alle skal være klar over at voldelige personer kan fjernes fra eget hjem når volden finner sted hjemme. Dette forslaget ble i sin tid foreslått i brevs form av SVs representant, Ågot Valle, til tidligere justisminister Hanne Harlem, etter at Krisesentersekretariatet gang på gang hadde påvist hvilken urett vi gjør ofre for vold, som oftest kvinner og barn, når det er de som må ta konsekvensen av menns vold i hjemmet, ved at det er de – ofrene – som flytter ut, som oftest til et krisesenter. SV mener det er særdeles viktig at vi aldri tillater at ansvaret for vold skyves over på ofrene, og spesielt er det viktig at barna skjermes. Dette er derfor en viktig og riktig avgjørelse. Samtidig mener jeg at vi kunne gjort mer, og vi kunne gjort noen ting annerledes. For det første mener jeg det er trist og til og med uansvarlig at komiteens flertall, alle unntatt SV og Arbeiderpartiet, ikke har innsett betydningen av behandling av voldsutøvere. Det hjelper verken å flytte voldspersoner ut av hjemmet eller å fengsle dem så lenge de ikke får hjelp til å slutte å bruke vold. Resultatet blir nemlig nye voldsofre, nye ødelagte liv – liv som vi faktisk kan redde, og som vi har plikt til å redde. Alternativ til Vold – jeg slutter ikke å mase om dem – har i en nylig publisert bok, bestilt av Regjeringa sjøl gjennom handlingsplanen «Vold mot kvinner», påvist at 60–70 pst. av voldelige menn slutter å slå dersom de får adekvat behandling. ATV er faktisk landets, sannsynligvis et av verdens, beste tilbud innen voldsbehandling, og dermed også forebygging. Min bekymring er at de mennene – for det er i hovedsak menn det nye besøksforbudet vil angå – som nå vil tvangsflyttes ut av sine hjem, vil opparbeide seg en farlig aggresjon og hevnlyst, bl.a. som en følge av forsterket avmaktsfølelse. Disse mennene vil med andre ord kunne utgjøre en risiko for kvinners og barns liv og helse – og muligens andres også. Det er derfor ytterst viktig at Regjeringa følger denne utviklingen nøye, og det er mitt håp at den vil innse betydningen av et utbygd og stabilt ATV i framtida. Dette vil i så fall være en særdeles lønnsom investering. Til den konkrete utformingen av forslaget: SV støtter Jurk, Juridisk Rådgivning for Kvinner, og Krisesentersekretariatet, som i høringsrunden gikk imot at nedleggelse av besøksforbud i eget hjem må begrenses til de tilfellene hvor det er risiko for straffbare handlinger. Også Riksadvokaten setter spørsmålstegn ved om et slikt krav svekker beskyttelsen av den svake part. Riksadvokaten påpeker videre at det at noen må forlate sitt eget hjem, uansett alltid vil være et sentralt moment i forholdsmessighetsvurderingen etter straffeprosessloven § 170 a. Barne- og familiedepartementet deler riksadvokatens bekymring. Derfor fremmer SV forslag om at kriteriet for å nedlegge besøksforbud i eget hjem skal være at det er grunn til å tro, og ikke sannsynlighetsovervekt for, at en av handlingene som er nevnt i lovforslaget, vil begås. Jeg syns det er synd at ingen andre partier støtter oss i dette. I tillegg går SV imot forslaget om at det skal være mulig å nedlegge begrensede besøksforbud. Jeg mener det er høyst spesielt og temmelig uansvarlig av departementet å fremme et slikt forslag uten å ha det på høring først. Høyesteretts kjæremålsutvalg skriver i «Rettstidende 2001» at «et besøksforbud med et nærmere begrenset unntak for besøk under tilsyn … vil i praksis lett kunne skape uklarhet, og dermed utsette den person som skal beskyttes for et press som ordningen med besøksforbud var ment å gi beskyttelse mot». SV mener hensynet til samvær med felles barn under ingen omstendigheter må veie tyngre enn hensynet til den voldsutsattes sikkerhet. I slike tilfeller må man heller finne ordninger som gjør at den voldsutsatte slipper å møte den andre parten, f.eks. ved at det offentlige sørger for å hente barna og bringe dem til den besøksforbudet gjelder. Informasjon fra Krisesentersekretariatet viser at vold ofte utøves i forbindelse med overlevering av felles barn. Den besøksforbudet skal beskytte, må aldri utsettes for et press om å tilpasse seg i slike situasjoner. Dette kan umulig være bra for barna heller. Til slutt: SV mener at den obligatoriske domstolsprøvingen av besøksforbud skal inkludere negative beslutninger, slik Barne- og familiedepartementet, Advokatforeningen, Krisesentersekretariatet og Kompetansesenter for voldsofferarbeid tar til orde for. Jeg tar opp SVs forslag i innstillingen.