Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2010-03-11:
Jeg er veldig glad for denne debatten. Den trengs, fordi vi ofte når vi står overfor denne type kriminelle handlinger, har et helt annet fokus. Vi snakker ofte om gjerningsperson, straff og det mer politiære i det, og det er alltid på høy tid å løfte fram ofre for kriminalitet. Det å bli utsatt for voldshandling er for mange en veldig stor belastning. Det er derfor viktig for meg å styrke rettighetene og hjelpetilbudet til ofre og pårørende. Regjeringa har satt i verk en rekke tiltak for å ta vare på dem som er utsatt for eller er vitne til vold. Å bli offer for kriminalitet kan ha alvorlige konsekvenser for den enkeltes helse, sjølbilde, trygghetsfølelse og livskvalitet. Kriminalitetsofre generelt fortjener å bli tatt mer på alvor. Deres stilling er derfor betraktelig styrket de senere årene, og særlig voldsofre har blitt gjenstand for økt oppmerksomhet innad i politiet og i hjelpeapparatet for øvrig. Fra 1. juli 2008 ble fornærmedes og etterlattes rettigheter styrket ved at flere fikk rett til bistandsadvokat. Det er nettopp for å ivareta interpellantens helt riktige påpekning; at mange av disse trenger hjelp for å få gjennomført sine rettigheter. Påtaleinstruksen er endret fra 1. november 2009 for å presisere fornærmedes og etterlattes rett til informasjon underveis i saken, og det er gjort store endringer i straffeprosessen for de fornærmede, som sammenholdt med at man har rett til bistandsadvokat, setter dem i en helt annen situasjon i dag enn den de hadde for bare få år siden. Dersom det oppnevnes bistandsadvokat, skal politiet oppnevne en egen kontaktperson, bl.a. for ofre for seksualforbrytelser, gjentatt eller grov vold i nære relasjoner, menneskehandel, overtredelse av kontaktforbud/besøksforbud og kjønnslemlestelse. Som også interpellanten var inne på, er det av Politidirektoratet og riksadvokaten høsten 2009 utarbeidet en brosjyre om «Fornærmedes og etterlattes rettigheter». Denne brosjyren gir en oversikt over de viktigste rettighetene til kriminalitetsofre. Den gir også opplysninger om kontaktinformasjon om aktører som gir bistand til dem som har vært utsatt for slik kriminalitet. På politiets hjemmeside – ikke bare på Voldsoffererstatningskontorets sider – vil man også kunne finne en mer omfattende oversikt over ulike rettigheter til kriminalitetsofre, med linker til øvrige aktører. Finansiert av Justisdepartementet har Juridisk Rådgivning for Kvinner, JURK, som for øvrig gjør en glitrende jobb, og Krisesentersekretariatet utarbeidet en brosjyre: «Juridiske rettigheter og hjelp til deg som er blitt utsatt for kriminelle handlinger i Norge». Denne brosjyren er oversatt til en rekke språk, inkludert blindeskrift, og kan lastes ned bl.a. fra politiets hjemmeside. Så er Støttetelefonen for kriminalitetsofre etablert, som er et grønt nummer, og tjenesten er et landsdekkende lavterskeltilbud for både menn og kvinner. Støttetelefonen kan bidra til å hjelpe ofre både gjennom samtaler og gjennom informasjon om hvor veien videre kan gå. Den betjenes av erfarne rådgivere ved Rådgivningskontorene for kriminalitetsofre og er åpen hver dag. Disse rådgivningskontorene finnes i dag – og det tilbudet har Regjeringa vært veldig opptatt av at vi skal få utvidet – i 14 byer, med god geografisk spredning, og jeg vet de gjør en utmerket jobb for mange, ikke bare med å finne rettigheter og få gjennomført rettigheter, men også med å gi praktisk støtte bl.a. gjennom den prosessen som folk skal gjennom. Disse kontorene er uvurderlige i det arbeidet vi nå gjør for å løfte ofres rettigheter og bedre deres situasjon. De kan også yte bistand ved søknad om voldsoffererstatning fra staten, og de kan gi informasjon om gangen i straffesaker og gi støtte til vitner. I 2007 la Regjeringa fram en ny handlingsplan mot vold i nære relasjoner, Vendepunkt. Jeg legger ikke skjul på at det er et av de viktigste dokumenter jeg har vært med og legge fram. Planen skal gjennomføres i den perioden vi nå er inne i – 2008–2011 – og har bl.a. som mål at ofrene skal sikres nødvendig hjelp og beskyttelse, og at voldsspiralen skal brytes ved å styrke behandlingstilbudet til voldsutøveren. Gjennom opprettelse av til nå seks Barnehus har Regjeringa sikret et mer helhetlig og bedre samordnet tilbud til barn som har vært utsatt for overgrep. Barnehusene skal være et sentralt knutepunkt mellom offentlige instanser som har oppgaver knyttet til og ansvar for behandling av saker som gjelder vold og overgrep mot barn, og ikke bare det strafferettslige sporet. Vi vil derfor i år åpne ytterligere et Barnehus i Stavanger, og Ålesund står jo for tur i løpet av perioden. Jeg håper og tror at det hjelpetilbudet som er tilgjengelig i dag, og den oppmerksomheten politi og øvrige støtteapparat nå har på ivaretakelse av voldsofre, sikrer at den enkelte får god oppfølging. Jeg tror også at det er god og lett tilgjengelig informasjon om hvilke tilbud som finnes for å følge opp og hjelpe den enkelte videre – som jeg har vært inne på tidligere. Men jeg vil følge utviklingen nøye, for interpellanten har poenger med hensyn til de problemer mennesker har i en sårbar situasjon, for å ta del i det rettighetsbildet som omgir disse. Men det er grunn til å peke på at mye nå er gjort for å sikre at voldsofre ivaretas på en god måte hele veien. Så litt om nivået på voldsoffererstatningen. Regjeringa har jo ikke ligget på latsiden når det gjelder spørsmålet om å heve nivået på voldsoffererstatningen. Selv om et liv aldri vil la seg erstatte av penger, og en skade aldri vil bøtes fullt ut, vil det ofte føles som om man får for lite når man prøver å erstatte noe uerstattelig. En erstatning kan likevel medvirke til at den voldsutsatte eller pårørende ikke får økonomiske bekymringer som en tilleggsbelastning. Der voldsutøveren har dårlig betalingsevne, er voldsoffererstatning et riktig tiltak. Utmåling av voldsoffererstatning følger alminnelig erstatningsrett. Det betyr at det økonomiske tapet den enkelte har lidd, i utgangspunktet skal erstattes fullt ut, likevel slik at det for voldsoffererstatningens del er satt en grense for hvor mye det offentlige skal dekke. Gjerningspersonen kan bli idømt ytterligere ansvar. For å bedre situasjonen for den voldsutsatte sjøl og etterlatte der erstatningen blir delt mellom flere, ble den øvre grensen for voldsoffererstatning doblet, fra 20 G til 40 G, for skadetilfeller inntruffet fra 1. januar 2009. Det er en betydelig økning. Dette har ført til at omtrent alle voldsutsatte fullt ut kan få dekket sitt økonomiske og ikke-økonomiske tap som følge av at de har blitt utsatt for vold, gjennom voldsoffererstatningen. Jeg har imidlertid registrert at noen voldsofre mener at de ikke har fått dekket hele tapet sitt. Dette kan henge sammen med at ikke hele tapet var dokumentert på søknadstidspunktet. Dersom skaden er blitt mer omfattende enn først antatt, kan det søkes om tilleggserstatning. Kontoret for voldsoffererstatning opplyser nå om dette i vedtakene sine. Rådgivningskontoret for kriminalitetsofre kan hjelpe de ofrene som ønsker det, med å fremme en slik søknad. Så litt om problematikken rundt endringene som gjøres i denne lovgivningen. Det er helt riktig som interpellanten sier, at her har vi faktisk opplevd mange endringer i løpet av de siste årene, og jeg håper jo interpellanten legger merke til at det går i retning av mer erstatning og bedre erstatningsgrunnlag. Men det utfordrer oss ved at det i noen av disse sakene faktisk må settes en grense for når disse nye reglene skal begynne å gjelde. I 2001 ble voldsoffererstatningsordningen lovfestet. Reglene ble nærmere knyttet opp mot de alminnelige reglene i skadeserstatningsloven, og den maksimale erstatningen ble økt fra 200 000 kr til 1 mill. kr – altså 20 G – og, som jeg sa i stad, til 40 G fra 1. januar 2009. Realiteten er altså at voldsofre ved lovfestingen ble gitt rett til betydelig mer erstatning for skadetilfeller inntruffet etter lovfestingen. Ett sted må lovgiver – og jeg oppfatter det slik at man her i Stortinget i stor grad også har vært enig om det – finne ut når dette skal begynne å gjelde fra. Skal vi kunne utvikle en god voldsoffererstatningsordning også for framtida, tror jeg det ville være nærmest helt umulig for oss hvis enhver endring skulle gjelde alle tidligere skadetilfeller. Mitt anliggende i dette er at voldsoffererstatningen i løpet av de siste årene er blitt betydelig bedre, og man har fått regler som gjør sitt til at man samtidig klarer ikke bare å gi større erstatning, men også favne en videre gruppe. Det at man f.eks. ga rettigheter til barn som har vært utsatt for vold i den forstand at man har vært vitne til vold, er veldig viktig. Det at man i debatten rundt voldsoffererstatning og voldslovbrudd som sådanne også har valgt å forlenge foreldelsesfristene særlig for barn som utsettes for seksuelle overgrep, er også helt avgjørende. Som representanten påpeker, er det viktig at vi har en god og velfungerende erstatningsordning for voldsofre. Jeg følger nøye med på utviklingen på området, og for tida vurderer jeg bl.a. om det er behov for ytterligere endringer i voldsoffererstatningsloven, særlig når det gjelder spørsmål om foreldelse, med hensyn til barn som blir utsatt for vold. Endringer som kan effektivisere saksbehandlingen, og hurtighet desslike, vil også bli vurdert.