trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-03:
Prinsipielt sett er det slik at jeg ikke prioriterer for politiet – det skal jeg heller ikke gjøre – og når det gjelder saken i Bergen, kjenner jeg den bare fra omtale i media. Men la meg understreke to ting: For det første oppfatter jeg at det er stor forskjell på saken i Bergen og saken på Kongsberg. I Bergen har huseieren anmeldt forholdet. Det var ikke situasjonen på Kongsberg. Når huseieren anfører en krenkelse og et straffebud, blir det opp til politiet å vurdere hvorvidt det faktisk har skjedd. Jeg er helt uenig i at det ikke ville skjedd hvis det hadde skjedd med en kirke. Vi hadde en situasjon knyttet til ARKIVET i Kristiansand, hvor noen hengte opp naziflagg på en institusjon som jobber med menneskerettigheter og dokumenterer det som skjedde under annen verdenskrig. Det ble tatt på stort alvor av politiet i Agder. Så jeg tror ikke at ulike religiøse samfunn eller ytringssamfunn behandles ulikt. Dette er en konkret vurdering som gjøres av stedlig påtalemyndighet, og det skal ikke vi blande oss borti.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-03:
Jeg vet ikke om jeg kan det, men jeg kan forsøke. Det at man bruker mange ord, betyr ikke at man skal bruke mange flere. Det at noe er upresist, kan det gjerne ryddes opp i. Da er spørsmålet: Er dette upresist? Den informasjonen jeg har fått fra folk som kan dette mye bedre enn meg selv, er at ulike former for kvalifisert psykisk og sosialt press omfatter dette, og at det er en naturlig forståelse. Så det er altså unødvendig å føye dette til, ikke fordi man er uenig, men rett og slett fordi det er unødvendig. Vi bør ha et lovspråk som er tydelig og effektivt, og som minst mulig inviterer til fortolkninger.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-03:
Bare for å understreke: Vi er ikke uenig i at utilbørlig press også er straffbart, og at det også innholdsmessig omfatter både psykisk og sosialt press. Det er vi helt enig i. Spørsmålet er om det er nødvendig å formulere det i loven. Det er der vi er uenige. Vi mener det ikke er nødvendig, for dette er en naturlig språkforståelse, men det kan man være uenige om.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-03:
Kriminalomsorgen er en viktig del av samfunnsvernet og det å forhindre at kriminalitet gjentas. For at fengselsopphold skal ha best mulig effekt, er det viktig med et godt innhold. Isolasjon i fengsler er et problem, bl.a. fordi kontakt er vesentlig for å oppnå rehabilitering. Det er mange årsaker til isolasjon, og noen innsatte isolerer seg selv. I perioden med covid-19 har det også være nødvendig å holde innsatte adskilt av smittevernhensyn. Det har gjort det ekstra krevende å motarbeide isolasjon. De tunge siste månedene til tross: Jeg vil si at vi er på rett vei. Regjeringen tar kritikken fra Sivilombudsmannen på alvor, og vi arbeider med å redusere isolasjon i fengsel langs flere linjer. Vi går gjennom regelverket om utelukkelse fra fellesskapet og bruk av tvang i fengsel, og vi er kommet langt i oppfølgingen av en ekstern utredning om tilsynsrådene. Som kjent består noe av problemet i at ikke alle fengslene har hensiktsmessige arealer for fellesskap. Regjeringen har over tid prioritert nye fengselsbygg. Foruten det nye Agder fengsel og etableringen av nye bygg ved Romerike fengsel Ullersmo avdeling og Østfold fengsel Eidsberg avdeling til erstatning for Oslo fengsel avdeling A, arbeides det med å få resten av Oslo fengsel inn i hensiktsmessige bygninger. Neste år skal også deler av Ila bygges om. Kriminalomsorgsetaten selv har også stor oppmerksomhet mot isolasjon. Hver måned publiseres det nå statistikk over antall innsatte som er utestengt fra fellesskapet, og det arbeides for at det nye etatssystemet skal gi mer hensiktsmessig styringsinformasjon. Isolasjonsproblematikken følges opp overfor det enkelte fengsel, og Kriminalomsorgsdirektoratet innhenter ekstern bistand for å identifisere tiltak mot isolasjon som kan realiseres innenfor dagens budsjettrammer. Videre nevner jeg at det nå skal lages ukeplaner for innsatte som er helt utestengt, for å sikre at den innsatte tilbys minst to timers meningsfylt menneskelig kontakt hver dag. Arbeidet må fortsette langs andre linjer, og jeg håper at det framover ikke skal hemmes videre av covid-19. Jeg er glad for at vi har en god kriminalomsorg i bunnen for de endringene som nå må skje.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-03:
Det er jo fordi det sitter flest kvinner på Bredtveit, og at der sitter det kvinner fra hele landet. Så mener jeg at vi har flere ting å gjøre når det gjelder kvinnelige innsatte, det er jeg veldig klar over, men det å gjøre en innsats på Bredtveit mener jeg er bra, og det gjelder mange. Derfor har det altså en nasjonal funksjon, på samme måte som det har hatt det når vi har laget andre programmer, på steder i Norge hvor andre fengsler og kriminalomsorgen kan lære av det.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-03:
Bare for å korrigere: Fengselet i Agder var ikke dyrt, det lå faktisk under budsjett. Vi fikk to fengsler for prisen av ett, så det var et veldig godt prosjekt. Det er et veldig moderne fengsel som legger godt til rette både for innhold i soningen, for mindre isolasjon og for det å utføre normale hverdagsrutiner, men i en situasjon hvor man er frihetsberøvet. For det er jo det som er hensikten, også, med at innsatte er i fengsel. Så vet jeg at Arbeiderpartiet synes at budsjetter og ABE-reformen har ansvaret for alt som er vondt og vanskelig i kriminalomsorgen. Det mener ikke jeg. Isolasjon har flere årsaker. Dels er isolasjon pålagt av domstolen, dels er det pålagt fordi innsatte er farlige, både for andre og seg selv, og dels skyldes det bemanning og arealer og lokaliteter, og det siste gjør vi altså noe med.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-03:
Mitt utgangspunkt er at vi har en av verdens beste kriminalomsorger. Jeg pleier å spørre innsatte – jeg har reist ganske mye rundt disse månedene i ulike deler av kriminalomsorgen – om det er noe annet sted i verden man kunne tenke seg å sone, hvor forholdene var bedre. Svaret på det er et absolutt nei fra alle. Under denne regjeringen er det blitt flere heltidsansatte i fengslene enn tidligere, og det mener jeg er veldig bra. Det er også flere ansatte enn det er innsatte, og det er også veldig bra. Så mener jeg ikke at vi er ferdige. Jeg mener vi fortsatt har en jobb å gjøre når det gjelder isolasjon. Jeg mener vi har en jobb å gjøre knyttet til kvinnelige innsatte, og vi har en jobb å gjøre med hensyn til å utbedre arealene på flere områder. Det er viktig å gi innhold i soningen. Vi ønsker jo at innsatte skal ut, og rehabiliteres, og at man får både arbeid og utdanning i soningen. Så det er et mål om forbedring hele veien, men jeg mener at det gjøres veldig mye bra.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-03:
For det første vil jeg gjerne vite hvor representanten Eide har vært når han har de erfaringene han har. Jeg var i et over 200 år gammelt fengsel i forrige uke, i Horten, hvor både de innsatte og de ansatte var kjempefornøyd med den satsingen som gjøres, på tross av de arealene de har der – de er krevende. Det skal selvfølgelig være tilgjengelig toalett for alle innsatte – det er helt selvsagt. Så jeg tar gjerne imot informasjon om de opplevelser representanten har. Når det gjelder Sivilombudsmannens forslag, er mange av dem veldig gode. De følges opp i budsjettet. De fleste har en budsjettmessig side, og derfor må de prioriteres nettopp i budsjettarbeidet.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-03:
Jeg er litt usikker på spørsmålet, men jeg mener vi har en god, blant verdens beste, kriminalomsorg. Jeg mener heller ikke at ABE-reformen er verre for kriminalomsorgen enn for noen andre deler av offentlig sektor. Jeg mener at offentlig sektor, på samme måte som kommunesektoren og privat sektor, hele tiden skal forsøke å jobbe både mer effektivt og mer innovativt. Man får altså beholde 99,5 pst. av budsjettet sitt i tillegg til at man får lønns- og prisvekst dekket. Det er det ikke selvsagt verken for kommunesektoren eller for privat sektor. Vi har noen utfordringer også i kriminalomsorgen. Det må vi ta på alvor. Jeg mener at kvinner har krav på akkurat like gode soningsforhold og ikke minst samme krav på rehabilitering som det menn har. Jeg mener også at de utfordringene vi har knyttet til isolasjon, må vi jobbe med. Det gjør vi både gjennom direkte satsing på aktivitet og på mye bedre lokaliteter der de ikke har anledning til å ha felles arealer.
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2020-11-03:
Representantforslaget vi nå skal debattere, er fremmet av Petter Eide, Torgeir Knag Fylkesnes, Freddy André Øvstegård og Kari Elisabeth Kaski. Saken handler om å redusere isolasjonspraksis i fengsler som fører til risiko for tortur og umenneskelig behandling. Saken bør være godt kjent for Stortinget da temaet har vært aktualisert i den offentlige debatten gjentatte ganger gjennom de siste årene. Temaet for sakens innhold er også så omfattende og alvorlig at Sivilombudsmannen juni 2019 fremmet en særskilt melding til Stortinget om isolasjon i norske fengsler. Saken ble da behandlet av kontroll- og konstitusjonskomiteen. Rapporten konkluderte med at hver fjerde innsatt i norske fengsler er innlåst på sin egen celle 16 timer eller mer i døgnet på hverdager. I helgene er omfanget enda større. En stor andel av dem som isoleres, opplever ifølge rapporten en eller annen form for fysiske eller psykiske plager. Skadevirkningene kan komme umiddelbart, og risikoen øker med varigheten av isolasjon. Konklusjonen i rapporten er at den norske isolasjonspraksisen medfører risiko for brudd på forbudet mot tortur og umenneskelig behandling. Forslagsstillerne fremmer en rekke forslag som må ses som en konsekvens og videre behandling av Sivilombudsmannens rapport og den pågående samfunnsdebatten. Departementet har gitt komiteen sine tilbakemeldinger i svarbrev til komiteen 20. januar 2020 der statsråden understreker alvoret med utfordringene knyttet til isolasjon i norske fengsler, slik Sivilombudsmannen også peker på i sin særskilte melding til Stortinget. I svarbrevet pekes det videre på at det på grunn av problemet med et gammelt IKT-system har vært utfordringer med uthenting av kvaliteten på tallmaterialet fra kriminalomsorgens systemer. Departementet viser til at det nå pågår et arbeid med å få på plass nye IKT-systemer, og at dette arbeidet skal være ferdig i 2021. Videre viser departementet til at regelverket og kriminalomsorgens gjennomføring av dette er avgjørende for å sikre akseptable forhold for de innsatte. I svarbrevet til komiteen fra departementet kommer det fram at det på bakgrunn av Sivilombudsmannens særskilte melding er satt i gang en gjennomgang av regelverket, og at statsråden vil følge opp arbeidet etaten har iverksatt for å redusere bruken av isolasjon i fengslene. For Arbeiderpartiet vil jeg påpeke at vi mener det ligger mer til grunn for denne svært alvorlige situasjonen: store utfordringer rundt tilstrekkelig bemanning, regjeringens pågående kutt overfor kriminalomsorgen, mangel på program- og innholdsarbeid, utilstrekkelige soningsforhold for kvinner, mangel på aktiviseringsteam, behov for et sterkere samarbeid mellom helsetjenesten og kriminalomsorgen og mangel på døgnplasser innen psykiatri. Jeg vil komme tilbake til dette i et senere innlegg. Som en stemmeforklaring vil jeg si at Arbeiderpartiet vil stemme for samtlige av SVs forslag. Jeg tar opp Arbeiderpartiet og Senterpartiets forslag i saken.
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2020-11-03:
På hvilken måte mener statsråden at det nasjonale prosjektet ved Bredtveit vil få en faktisk nasjonal effekt? Jeg har nemlig litt problemer med å se hvordan dette vil hjelpe hun som sitter uten skole- og arbeidstilbud i Bergen, de som deler firemannsrom på Ravneberget, eller f.eks. hun som selvisolerer seg i Tromsø fordi det ikke finnes en egen avdeling for kvinner og hun er redd for fellesskapet. Hvordan vil prosjektet ved Bredtveit få en nasjonal effekt?
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2020-11-03:
Det vil da altså ikke få en nasjonal effekt, akkurat slik vi har sett ved de andre programmene, blir min konklusjon. Regjeringspartiene og statsråden liker å trekke fram at det er bevilget betydelige midler til kriminalomsorgen – og joda, nye Agder fengsel var svært dyrt. Men bevilgningene for å bekjempe isolasjonspraksisen i fengsel gitt over f.eks. dette årets statsbudsjett blir beskrevet av de ansatte og deres organisasjoner som dråper i havet. Mener statsråden at det er en sammenheng mellom lav bemanning og svært stramme driftsrammer, som vi vet går ut over innholdsarbeidet, og isolasjonsproblematikken som Sivilombudsmannen beskriver?
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2020-11-03:
Det er jo svært flott at det nye fengselet ble bygd til prisen av ett, og at man fikk to. Da kunne man jo også brukt betydelig mer penger i driften for å sørge for at alt kom på plass der. Aktiviseringsteam er vel og bra, men foruten disse tiltakene med timeplaner for de innsatte: Vil statsråden sørge for at det faktisk er ressurser og bemanning nok til reell arbeidstrening – ikke halvdagsarbeid, slik det er for de aller fleste, hvis de i det hele tatt har arbeid i fengsel – og meningsfylte aktiviteter for alle innsatte, både for kvinner og menn i alle landets fengsler?
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2020-11-03:
Verdens beste kriminalomsorg står nå overfor den alvorlige situasjonen at isolasjonspraksisen kan føre til gjentatte brudd på menneskerettighetene. Høyreregjeringen peker jo selv på utilstrekkelige rammer innen fengselsbygg og tekniske løsninger, men dette er opplagt bare en del av det store bildet. Norsk kriminalomsorg har med denne regjeringen og deres til nå åtte justisministre blitt revet ned stein for stein. Dette er alvorlig, først og fremst fordi målet med straffegjennomføring er at folk skal være mindre kriminelle når de går ut av fengselet, enn de var da de ble satt inn. Våre fengsler er våre viktigste institusjoner for samfunnssikkerhet nettopp fordi de skal forhindre ny kriminalitet i samfunnet. Så er høyregjeringens politikk alvorlig fordi denne nedbyggingen ikke kun går ut over samfunnet, men også ut over enkeltpersoner. Isolasjon i fengsel skal kun benyttes som en løsning når ingenting annet er mulig. Det er frihetsberøvelsen som er straffen i Norge. Innsatte skal ikke gis dobbeltstraff ved uverdige soningsforhold. Når høyregjeringens uverdige kutt overfor kriminalomsorgen fører til at det ikke kun kuttes i byråkrater, men også i førstelinjen, vet vi at dette går ut over innholdsarbeidet til de innsatte. Vi vet at det fører til mer isolasjon og til mer innelåsing. Arbeiderpartiet vet at det trengs nok kompetente folk på jobb for å få jobben gjort. Slik er ikke situasjonen i landets fengsler nå. Kuttene har ført til at programmer og aktiviteter i fengslene er borte, og mange steder er arbeidsgrupper enten halvert eller kuttet helt vekk. Dette fører til mer tid alene på cella. Kvinner står i en særskilt svak stilling. Dette forsterkes ved at høyreregjeringen la ned to åpne fengsler for kvinner. Kvinner står i en ekstra sårbar situasjon med stor mangel på fellestid og veldig ofte uten arbeid, skole og meningsfylte aktiviteter. Dette er ikke likestillingssamfunnet og rettsstaten Norge verdig. Noen av våre fengsler har aktivitetsteam. Dette vet vi styrker muligheten for meningsfylt samvær med innsatte og reduserer isolasjon. Men det er altfor få team, og rammene er altfor svake. Ansatte jeg møter fra hele landet, forteller at de nå rapporterer en tur på gangen og litt kortspill som meningsfylte aktiviteter. Dette er en fallitterklæring for kriminalomsorgen. De ansattes organisasjoner og de tillitsvalgte støtter denne fortellingen, og de kjenner svaret: Det er bemanning, bemanning, bemanning. Arbeiderpartiet støtter forslagene fra SV, men dersom det ikke kommer en reell styrking av budsjettene, blir dette dessverre kun et skrint dokument.
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2020-11-03:
Ja, verdens beste kriminalomsorg, straff som virker – jeg vet ikke lenger. Jeg er ikke så sikker, for mens folk fra kriminalomsorgen i Norge reiser til San Francisco og USA og lærer dem hvordan man skal drive åpne fengsler, legger høyreregjeringen ned åpne fengsler og unike soningsplasser over en lav sko her hjemme. Det kan vel være at vi blir så gode til å lære det bort at vi får verdens beste kriminalomsorg andre steder enn i Norge. Vi har verdens best utdannede fengselsbetjenter her i landet, men de har ikke tid til å gjøre jobben de er satt til. Jeg har også, som flere her i salen, reist landet rundt og besøkt fengslene, og jeg møter den samme fortellingen hver eneste gang jeg er ute: Vi låser opp og igjen dører, vi driver ikke rehabiliterende innholdsarbeid, vi har ikke lenger programmer, og vi får ikke gjort den viktige jobben samfunnet har satt oss til å gjøre. De ansatte driver med meningsløs målstyring, hvor kulturprogrammer som en filmkveld sidestilles med viktige sinnemestrings- og livsmestringsprogrammer, slik at de ansatte kan krysse av i en boks for vel gjennomført arbeid. Dette er en hån mot det som en gang var verdens beste kriminalomsorg. Arbeiderpartiet vil jobbe og kjempe for at kriminalomsorgen i Norge igjen skal bli verdens beste, men vi vet at det kreves helt andre og mye tydeligere tiltak enn det denne regjeringen evner å gi.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2020-11-03:
Det gjøres mange viktige endringer i straffeloven i dag, deriblant når det gjelder noen av de største integreringsutfordringene vi har i Norge i dag. Fremskrittspartiet har stått alene om å ville slå hardt ned på kjønnslemlestelse, tvangsekteskap og søskenbarnekteskap. Eksempelvis foreslo vi helt tilbake i 2002 første gang et forbud mot søskenbarnekteskap, og dagens saksordfører, Per-Willy Amundsen, foreslo det igjen i 2005. Det er rett og slett ikke greit at fetter og kusine inngår ekteskap. Vi ser at dette anvendes i en del innvandrergrupper for å kontrollere unges valg av ektefelle, slik at familien utøver betydelig sosial kontroll over de unge. I tillegg kommer selvsagt det helsemessige aspektet – inngifte gjennom generasjoner har ført til alvorlige misdannelser hos barn og den belastningen det medfører. Med det mener jeg at vi vet nok til å kunne fatte en beslutning om dette i dag, i motsetning til det jeg hørte justisministeren gi uttrykk for. Det å forby søskenbarnekteskap er et viktig grep for å hindre tvangsekteskap, men det handler selvsagt også om friheten til selv å velge hvem man skal gifte seg med. Kjønnslemlestelse, tvangsekteskap og søskenbarnekteskap representerer en ukultur som ikke hører hjemme i Norge. Mange har lenge unnlatt å stå opp for forsvarsløse barn og unge som utsettes for grove overgrep, og som fratas muligheten til et fritt liv. Da Fremskrittspartiet satt i regjering, fikk vi endelig startet arbeidet med å ansvarliggjøre barnas foreldre for kjønnslemlestelse og tvangsekteskap, men i stedet for å ansvarliggjøre foreldrene én gang for alle velger regjeringen å legge frem et forslag som åpner for at foreldrene egentlig kan sno seg unna ansvaret med bortforklaringer. Hvis en mor eller en far ikke hindrer at barnet kjønnslemlestes eller tvangsgiftes, finnes det ingen unnskyldning god nok. Det kan rett og slett ikke aksepteres, og i Norge skal man være ansvarlig for at barna sine ikke utsettes for overgrep eller sosial kontroll. Jeg er veldig glad for at det nå endelig er etablert et flertall i Stortinget for å gjennomføre disse svært nødvendige innstramningene, som i realiteten betyr økt frihet for alle som er bosatt i dette landet. Det mener jeg er en verdi det er verdt å kjempe for.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2020-11-03:
Jeg er glad for at ytringsfriheten står sterkt i Norge, og at vi er tydelige her til lands på at det er lov til å kritisere religion, det er lov å vise karikaturer av Muhammed og lov til å gå svært langt i det man uttaler. Vi skal bekjempe trusler mot ytringsfriheten, enten det er ekstremisme som rammer Charlie Hebdo eller læreren i Paris, eller det gjelder høyreekstreme som truer med vold og utøver vold. Vi skal også bekjempe den dagligdagse trusselen mot ytringsfriheten. Vi skal bekjempe det at grupper som kvinner, etniske minoriteter og skeive tvinges ut av den offentlige debatten nettopp på grunn av hets og trusler. En fri debatt forutsetter at folk faktisk kan delta. Hvis man leser kommentarfelt eller sosiale medier i dag og ser hetsen mange utsettes for, så mener i alle fall jeg at det ikke er noen trussel mot ytringsfriheten dersom man ber folk om å skjerpe seg. § 185 er heller ingen trussel mot ytringsfriheten i dag. Det lyder hult når Fremskrittspartiet snakker om ytringsfrihet. Fremskrittspartiet er mest opptatt av ytringsfriheten når det passer dem, eller når noen sier noe som Fremskrittspartiet ikke liker. Da truer gjerne partiet med å frata dem offentlig støtte. I dag gjør representanten Amundsen sitt beste for å skremme og skape usikkerhet om § 185 som skal gi vern mot hatefulle ytringer basert på religion, etnisk opprinnelse, seksuell orientering eller nå, transpersoner. Er det slik at den paragrafen hindrer folk i å ytre seg? Jeg synes det er verdt å lytte til Anine Kierulf, en respektert jurist som sier at terskelen er høy for å rammes av den. Den rammer de verste hatefulle ytringene, og det er ikke den krenkelsesfølelsen enkelte selv kunne mene seg utsatt for, men muligheten som kan oppstå for at hatefulle ytringer skaper hat blant andre grupper i storsamfunnet mot minoritetene, som er viktig. Det er ikke mye som tyder på at dagens paragraf mot hatefulle ytinger har fått mange til å legge bånd på seg. Bare se debatten i sosiale medier. Her til lands er Sumaya Jirde Ali en klar og tydelig stemme som mange ganger har måttet trekke seg ut av offentligheten på grunn av omfattende hets. At kronikkene hennes uteblir, og at andre stemmer stilner, bør regnes som et tap for alle som ønsker en opplyst debatt, og for et velfungerende demokrati hvor alle føler seg trygge nok til å delta. Når Fremskrittspartiet hevder at vi ikke lenger kan si det vi ønsker, er det en påstand som paradoksalt nok fremmes av stortingsrepresentanter som stort sett hele tiden sier hva de ønsker, på et mangfold av plattformer, og la meg legge til: uten at det nødvendigvis gjør den offentlige debatten så mye bedre.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2020-11-03:
Først vil jeg bare si at jeg ikke klarer å ta veldig innover meg kritikken fra Fremskrittspartiet om ytringsfrihet, et parti som har hatt to justisministre som på hver sin kant av landet enten brente aviser eller ville boikotte aviser som skrev ting de ikke likte, et parti som ville trekke støtten til et teaterstykke fordi de sa ting som Fremskrittspartiet ikke likte, eller ba et flyselskap trekke et magasin fordi de skrev ting Fremskrittspartiet ikke likte. Fremskrittspartiets kamp i dag handler om å oppheve hele § 185, som gir utsatte grupper et vern mot hatefulle ytringer. Fremskrittspartiet mener tydeligvis at minoritetenes ønske om vern mot hatefulle ytringer ikke er rimelige fordi de fleste problemene ifølge majoriteten som Fremskrittspartiet er en del av, er løst eller ikke eksisterer. Det er en metode for å slippe å diskutere reelt innhold og endringer eller ta det ubehagelige innover seg, nemlig at både kvinner og etniske minoriteter tvinges ut av debatten, uten at Fremskrittspartiet ser ut til å være nevneverdig bekymret for akkurat det. Jeg har lyst til å stille et spørsmål til Høyre. Jeg reagerer på at Høyre, Senterpartiet og Fremskrittspartiet står sammen om en merknad der de viser til hvordan ytringsfrihetsdebatten rundt transpersoner er i andre land, nærmere bestemt Canada. De er redde for at man kan bli straffeforfulgt om man kunne komme til å bruke feil personlig pronomen overfor noen som definerer seg som et annet kjønn. Høyre skaper usikkerhet om sitt eget lovverk, det vi faktisk vedtar i dag. Er det slik at det er noen indikasjoner i loven på at det kan bli slik som Høyre, Senterpartiet og Fremskrittspartiet i dag i Stortinget advarer mot? Er det slik at Norges institusjon for menneskerettigheter er bekymret for det? Er deres eget justis- og beredskapsdepartement bekymret for det? Er det andre tunge juridiske miljø i Norge som er bekymret for det? Dette er å skape usikkerhet om loven. Høyre undergraver på den måten sitt eget lovforslag og slår seg i hartkorn med Fremskrittspartiet i denne saken. Dette er en strafferettslig debatt om hvilket vern utsatte grupper skal ha. Derfor mener jeg at det enten er et misforstått eller kynisk forsøk på å vri debatten over til noe den ikke handler om, nemlig at det plutselig ikke skulle være lov å si det man mener, forkynne sin religion eller være uenig i ulike definisjoner av kjønn og kjønnsidentitet. Det kommer det åpenbart til å være lov å gjøre i framtida også. I denne saken stoler jeg faktisk på det justis- og beredskapsdepartementet sier, og reagerer derfor på den usikkerheten Høyre er med på å spre i denne saken.
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2020-11-03:
Kampen mot negativ sosial kontroll har mange likhetstrekk med kampen arbeiderbevegelsen og kvinnebevegelsen har kjempet før. Det er kampen for frihet til å velge hvem man er, til å elske den man vil, og til å bli det man ønsker. Negativ sosial kontroll skaper vanskelige familieforhold. Det skaper usikre ungdommer – ja, det skaper et dårligere samfunn. Skal vi klare å skape et samfunn hvor alle er frie, må vi se på årsakene til at noen er ufrie. Ofte er det foreldre og familien som utøver den negative sosiale kontrollen, som stenger jentene inne på jenterommet, stenger dem ute fra verden. I en Fafo-rapport om sosial kontroll kommer det fram at den negative sosiale kontrollen avtar jo lenger foreldrene bor i og er en del av Norge. Vi må gi foreldrene verktøyene de trenger for å oppdra barna sine uten negativ sosial kontroll, og samtidig si tydelig fra om hva vi som samfunn forventer. Det viktigste vi kan gjøre for å motvirke negativ sosial kontroll, er å styrke integreringen i Norge. Når familien ikke godtar den en er, skal samfunnet stå der som et fellesskap for å ta imot en. Vi må gi barn og unge mot til å ta diskusjonene med egne foreldre. Drømmen om det frie liv i Norge skal vi som samfunn legge til rette for. Alle som kommer til Norge, skal få bli en del av det store fellesskapet vårt. Alle i Norge skal selv kunne velge hvem de skal gifte seg med. Derfor er forslagene vi vedtar i dag, så viktige. Med forbud mot søskenbarnekteskap og innføring av avvergingsplikt sender vi i dag et tydelig signal om at samfunnet verken aksepterer tvangsekteskap eller passivitet fra personer som er kjent med et nær forestående tvangsekteskap. Kampen for likestilling kjemper vi hvert eneste dag. I dag er vi enda et skritt nærmere reell frihet for alle kvinner og menn. Reell frihet har man kun når man også i ytterste konsekvens har mulighet til å bryte ut og gå.
Frida Melvær (Høyre), 2020-11-03:
Fyrst har eg lyst til å seie at eg synest det er litt underleg bruk av ord av opposisjonen frå talarstolen om ei kriminalomsorg som er verdas beste. Det bør vi vere stolte av. Som statsråden sa, har vi utfordringar som det vert jobba med, som det vert jobba med systematisk. Gjennom dei budsjettløyvingane og gjennom dei rapporteringane vi får tilbake om kva som vert lagt vekt på både i departementet og i kriminalomsorga, har eg tillit til at dei problemstillingane som Sivilombodsmannen har reist, kjem til å verte tekne på høgste alvor.
Torill Selsvold Nyborg (Kristelig Folkeparti), 2020-11-03:
Representanten Moxnes har fremma forslag om å ta inn att ferietillegget til dagpengar. Den høge arbeidsløysa vi har sett dette siste året som har vore prega av pandemien, er truleg bakgrunnen for at denne endringa vertforeslått no. Arbeids- og sosialkomiteen har handsama saka, og eg vil nytta høvet til å takka for eit godt samarbeid. Ferietillegget var ei opptening av feriepengar rekna ut frå dagpengane og utgjorde 9,5 pst. av 62,4 pst. av løna. Ordninga gjekk ut på at ein arbeidssøkjar ikkje kunne ta ferie i ordinær forstand for å verta rekna som reell arbeidssøkjar. Ferietillegget vart betalt ut uavhengig om arbeidstakaren var tilbake i arbeid. Ferietillegget gav betydeleg lågare opptening enn feriepengar opptente av full løn. Dei som valde ikkje å melda ifrå til Nav om uttak av ferie, kom betre ut enn dei som melde ifrå. Ferietillegget vart rekna som lite målretta og gav uheldige insentiv. Ordninga vart avvikla frå og med 1. januar 2015. I staden vart det innført ein rett for langtidsledige til å ta imot dagpengar i samband med feriefråvær. Mottakarar av dagpengar som har vore ledige i 52 veker eller meir, har no krav på ferie med fulle dagpengar, og er i perioden fritekne for kravet om å vera reell arbeidssøkjar i inntil fire veker. Det er rett å sikra at langtidsledige også har moglegheit til å ta ut ferie, men det er ulike middel for å nå målet. Vi har sett at ordninga med ferietillegg gav insentiv til ikkje å melda ifrå om ferie. Dagens ordning med fire vekers ferie for langtidsledige utan at det vert trekt i dagpengane, gjev ei meir treffsikker løysing. Arbeidslinja tilseier at det skal løna seg å vera i arbeid, og det skal løna seg å søkja arbeid. Gjeldande ordning gjev tryggleik for at ein kan ta ferie utan å verta trekt i dagpengane når ein etter 52 veker ikkje har kome i nytt arbeid. Velferdspolitisk er det viktige ordningar som sikrar arbeidssøkjarar rettmessige ytingar. Arbeidssøkjarar som er ute i kortare periodar, vil med gjeldande ordning tapa opptening tilsvarande lengda på ledigheita. Insentivet om å vera aktiv arbeidssøkjande ligg difor fast. Gode grunnar talar for at dagens ordning er den mest treffsikre og varetek langtidsledige på ein god måte. Med denne bakgrunnen støtter ikkje fleirtalet forslaget.
Torill Selsvold Nyborg (Kristelig Folkeparti), 2020-11-03:
Arbeids- og sosialkomiteen har handsama Representantforslag 112 S, om å sørgja for at alle arbeidstakarar får feriepengane sine. Arbeidsgjevar skal etter forslaget vera pliktig til å setja av fortløpande opptente feriepengar for dei tilsette på ein eigen, sperra konto. Føremålet er å hindra at arbeidsgjevarar ikkje har likviditet til å betala ut feriepengane, særleg for sommaren 2020, sidan mange arbeidsgjevarar har hatt eit krevjande år. Det vi må hugsa, er at feriepengane kjem i staden for løn. Har ein arbeidsgjevar moglegheit for å utbetala løn til sine tilsette, vil den same arbeidsgjevaren også ha moglegheit til å betala feriepengar. Det er ikkje slik at feriepengane kjem i tillegg til den vanlege løna. Den spesielle situasjonen vi har hatt i år, har gjort at mange arbeidsgjevarar har slite ekstra med å halda hjula i gang. Med representantanes forslag i saka om å låsa opp midlar med 10,2 pst. av kvar utbetalt løning, kan det medføra ein langt vanskelegare likviditetssituasjon i allereie pressa verksemder. Løysinga er difor ikkje å gjera det endå vanskelegare for arbeidsgjevarane, som i verste fall vil enda opp med konkurs. Vi har ikkje motteke mange meldingar om at det er eit breitt problem at arbeidsgjevarar ikkje har utbetalt feriepengane til dei tilsette. Hadde det vore slik at arbeidstakarar stod heilt utan sikkerheitsnett i verksemder som ikkje er levedyktige, kunne dette vore eit mogleg tiltak. Til liks med når ein arbeidsgjevar ikkje har likviditet til å utbetala ordinær løn, kan ein tilsett som ikkje får feriepengane sine, krevja arbeidsgjevaren konkurs. Dermed vert den tilsette sikra skuldig løn og/eller feriepengar. Vi er klar over at mange verksemder slit med å halda det gåande. Verkemiddelet er difor ikkje å stramma inn og påby sperring av beløp i inntil eitt og eit halvt år. Men dette forslaget vil ikkje ha praktisk betydning for feriepengar som skal utbetalast i 2020 eller 2021. Endringane vil først ha praktisk effekt for feriepengane i 2022. Regjeringa sette i verk ei rekkje tiltak med den hensikt å styrkja verksemdene under pandemien. Med justeringar undervegs vert dette sett på som meir treffsikkert for å sikra arbeid og rettar til dei tilsette. Sjølv om vi er samde i at arbeidsfolk har rett til feriepengar, er vi ikkje samde i metoden for å sikra dette. Fleirtalet kjem ikkje til å støtta framlegget.
Elise Waagen (Arbeiderpartiet), 2020-11-03:
Det foreligger en nasjonal plan for å oppgradere skolebygg og uteområder. Den er kalt Veikart. Universelt utformet nærskole 2030. Målet med den er at alle barn skal gå på sin nærskole innen 2030. Jeg vet at dette ikke nødvendigvis er statsrådens område i det daglige arbeidet, men det ligger som en del av forslaget. I Arbeiderpartiets alternative statsbudsjett for 2020 foreslår vi å gjenopprette en rentekompensasjonsordning for å ruste opp og universelt utforme skoler og barnehager for 5 mrd. kr. Men skal vi komme noen vei med planen, er vi nødt til å iverksette den. Da lurer jeg på hvordan regjeringen har tenkt å realisere planen Veikart. Universelt utformet nærskole 2030.
Elise Waagen (Arbeiderpartiet), 2020-11-03:
Når man leser Veikart, tar den også for seg milepælene år for år. For 2020 står det at for å komme noen vei er man nødt til å etablere økonomiske virkemidler som f.eks. tilskuddsordninger, tilskuddsbevilgninger eller rentekompensasjonsordninger. Nå kan ikke jeg finne noe sted i statsbudsjettet at regjeringen har prioritert nettopp dette for å komme noen vei med Veikart på dette området. Kanskje statsråden kan hjelpe meg, eller er det sånn at man ikke eksplisitt har prioritert midler til Veikart, sånn som det egentlig framgår av Veikart-planen?
Margret Hagerup (Høyre), 2020-11-03:
Universell utforming handler om et godt liv for alle og et samfunn som er brukbart for alle. Hensikten med universell utforming er å oppnå like muligheter til samfunnsdeltakelse og motvirke diskriminering på grunnlag av nedsatt funksjonsevne. Universell utforming bygger på en forståelse av funksjonshemning som relasjonell. Det betyr at funksjonshemning ikke er et individuelt medisinsk problem, men det oppstår et komplekst samspill mellom mennesker og omgivelser. Dermed kan også funksjonshemning reduseres og begrenses gjennom å tilpasse omgivelsene til menneskers ulike funksjonsevne. Samfunns- og arealplanleggingen er viktige virkemidler for å oppnå dette. Vi skal ha høye ambisjoner på områder som inkluderer utbygging av boliger, infrastruktur og uteområder, og sørge for bedre etterlevelse av regelverket om universell utforming. Prinsippet om universell utforming skal ivaretas i planleggingen og kravene til det enkelte byggetiltak, noe som følger av formålsparagrafen i plan- og bygningsloven. Det innebærer at alle som utformer og behandler planer, må legge universell utforming til grunn. Det arbeides nå på flere områder gjennom ny nasjonal transportplan for planperioden 2022–2033, hvor universell utforming vil være et gjennomgående tema. Det jobbes også med ny valglov og eventuell implementering av to EU-direktiv som stiller skjerpede krav til tilgangen til informasjon, varer og tjenester for funksjonshemmede. På kulturområdet gir likestillings- og diskrimineringsloven føringer for universell utforming for alle private og offentlige virksomheter som retter seg mot allmennheten. I tillegg setter Kulturdepartementet universell utforming som forutsetning i sitt årlige tilskuddsbrev, og det tilrettelegges for at ledsager kan være med funksjonshemmede som har kjøpt ordinær billett. Kriser kan ramme oss alle. Det er derfor viktig å sikre personer med en funksjonsnedsettelse trygge levevilkår gjennom gode og tilrettelagte ordninger for forebygging, varsling og beredskap. Kommunene har et grunnleggende ansvar for å beskytte befolkningen og bidra til å opprettholde kritiske samfunnsfunksjoner. Det gjør de også i dag gjennom risiko- og sårbarhetsanalysene, hvor oppfølging av sårbare grupper er nevnt eksplisitt i veilederen. Regjeringen har gjennom flere tiår organisert sitt arbeid med universell utforming gjennom handlingsplaner. Regjeringens handlingsplan for universell utforming i 2015–2019 ble utvidet til å vare ut 2020, og regjeringen vil presentere en ny handlingsplan i 2021. Handlingsplanen vil i det videre legge opp til en universell utforming som er systematisk og hensiktsmessig, og i svarbrevet fra statsråden kommer det fram at det er vanskelig å fastsette bestemte årstall for når universell utforming skal være gjennomført på alle sektorer. Men i arbeidet med ny handlingsplan vil en drøfte mulige tidsfrister og se arbeidet i sammenheng med Norges oppfølging av FNs bærekraftsmål og Agenda 2030. Høyre vil med bakgrunn i det arbeidet som allerede er i gang, ikke stemme for forslagene.
Gisle Meininger Saudland (Fremskrittspartiet), 2020-11-03:
Takk til saksordføreren for effektive merknader. Dette er en viktig sak. Norge skal være et universelt utformet samfunn hvor vi ser alle, og hvor alle har muligheter. Vi trenger systematisk og hensiktsmessig universell utforming i Norge. Det betyr imidlertid ikke at vi skal gi FN-konvensjonen forrang i norsk rett. Norge har allerede forpliktet seg til å følge konvensjonen, uavhengig av hvordan den er gjennomført i norsk rett. Jeg bemerker også at alle partier i utenriks- og forsvarskomiteen, unntatt Venstre og SV, i 2016 trakk fram som hovedargument mot tilslutningen til individklageordningen til CRPD at komiteen som overvåker gjennomføringen av konvensjonen, på enkelte områder synes å tolke konvensjonen på en vidtrekkende måte som ikke er i samsvar med Norges og andre statsparters forståelse. I tillegg mener Fremskrittspartiet at Norge selv skal bestemme sine lover og regler. Vi har allerede mye overnasjonal rett som styrer norsk lovgivning. Derfor støtter ikke Fremskrittspartiet formuleringen som viser til bl.a. EU-direktivene i dokumentet. I denne saken, i likhet med i en sak som vi behandlet tidligere i dag, er flere av punktene på trappene og er i kommingen. Det er varslet en ny handlingsplan for universell utforming i 2021, og jeg vil ikke nå forskuttere hva som må være i den, men Fremskrittspartiet kommer til å ha klare krav til den handlingsplanen. Universell utforming er heller ikke noe som bare vedtas i et dokument, men det må være en del av et gjennomgående arbeid på flere nivåer. For eksempel er universell utforming et gjennomgående tema i Nasjonal transportplan, drevet fram av nettopp Fremskrittspartiet, en transportplan som er dobbelt så stor som bl.a. de rød-grønnes, som betyr at på grunn av Fremskrittspartiet er det mer penger til universell utforming av samferdsels- og infrastrukturløsninger. Videre foregår arbeidet med universell utforming bredt i hele landet. Det involverer både kommuner og fylkeskommuner. Fylkeskommuner stiller bl.a. krav og gir faglige råd til kommuner og til utbyggere. Det samme gjør kommunene. Samfunns- og arealplanlegging er i så måte viktig for å oppnå universell utforming. Ellers vil jeg vise til våre merknader i saken, og jeg ser fram til en god debatt.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2020-11-03:
De pårørende gjør en fantastisk innsats i mange situasjoner. Fra Senterpartiets side er det en prioritert oppgave å prøve å få til en ny og moderne pårørendepolitikk, sånn at vi kan få til det gode samspillet mellom det offentlige og de nære pårørende, som jo yter en fantastisk innsats og er virkelig opptatt av at det skal fungere godt. Senterpartiet har et forslag i innstillinga der vi ber regjeringa sikre at alle hjemmeboende brukere eller pasienter med særlige omsorgsbehov og deres pårørende får tilbud om en samarbeidsavtale som kan sørge for et forutsigbart samarbeid og dialog med helsetjenesten. Regjeringspartiene støtter ikke det forslaget, men jeg har lyst til å høre statsrådens vurdering av forslaget, om dette er et forslag som statsråden på andre måter arbeider med for å få gjennomført, sånn at de pårørende kan få en større trygghet i den fantastiske jobben de gjør.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2020-11-03:
Jeg vil takke for svaret. Da får Stortinget snart et dokument til behandling, slik at man kan gå grundig inn i det. Det er på sin måte en oppfølging av Senterpartiets forslag, slik det foreligger her i dag. Det andre spørsmålet mitt gjelder praksis i forbindelse med veiledning av familier som har barn med alvorlige funksjonsnedsettelser. I de delene av landet der det er store avstander, er det krevende for familier å kunne ta kontakt med spesialisthelsetjenesten der spesialisthelsetjenesten holder til. Vi foreslår derfor at en utreder en ny praksis, som betyr veiledning i familienes hjem. Det bør i større grad være sånn at fagfolk kommer ut og dermed får se helheten som familiene lever i, og dermed vil kunne gi mye mer poengterte og gode råd, ut fra den enkelte families situasjon. Hva er statsrådens syn på et sånt forslag?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2020-11-03:
Senterpartiet fremmer forslag som innebærer at en vil gjeninnføre det som var lovteksten før statsbudsjettbehandlingen i 2015. Det betyr også at loven skal tre i kraft straks og gis virkning fra 1. januar 2020. De som mister arbeidet, mister inntekt. De mister en trygghet i tilværelsen, og da er dagpenger sentralt. Vi har greid, som det er nevnt, å få bedre dagpenger i denne perioden: 80 pst. for de første ca. 300 000 kr som er inntekt. Forskjellen mellom 80 pst. og 62,4 pst. er 4 500 kr i bruttoinntekt per måned. 4 500 kr i bruttoinntekt per måned er mye penger. Senterpartiet ønsker at den satsen skal videreføres – i første omgang, slik vi ser det nå – fram til 1. juli 2021. Vi er spent på hva budsjettforhandlingene mellom regjeringa og Fremskrittspartiet ender opp i på dette punktet. Nå kan jo Fremskrittspartiet få vise at de stiller opp for dem som er hardest berørt. Men det som er saken nå, er ferietillegget i dagpengeordningen. Det var velferdspolitiske grunner som gjorde at en fikk denne ordningen i 1978. Det går rett og slett på den økonomiske situasjonen som de ledige får hvis en ikke får feriepenger. Feriepengene er en betydelig prosent – over 10 pst. – og derfor snakker vi om store beløp. Senterpartiet stemte mot at det skulle endres ved statsbudsjettet i 2015. Jeg har også merket meg, når jeg har gått gjennom saken fra den gang, at det fra Kristelig Folkeparti – i innstillinga om nasjonalbudsjettet, Innst. 2 S for 2014–2015 – var en merknad hvor en gikk inn for å beholde ordningen med ferietillegget for dagpengemottakere. Bakgrunnen var sikkert den samme som Senterpartiet står på fortsatt, nemlig at dette er mennesker som trenger den inntekten som en kan få når en uansett har det store tapet med ledighetstrygd. Vi står derfor bak forslaget og er spent på hvordan Kristelig Folkeparti stiller seg i saken.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2020-11-03:
Bakgrunnen er en undersøkelse blant NHO-bedriftene, der en betydelig andel sier at de har trøbbel med å betale feriepenger. Det er en alvorlig situasjon. Senterpartiet har lagt til rette for at en skulle gi trygghet for bedriftene på samme måte som en skulle gi trygghet for de ansatte. Vi har vært med på å få til en lov som gjør at bedriftene setter av skattetrekk på egen konto. Prinsipielt er det ingen forskjell på å sette av skattetrekk på egen konto og å sette av feriepenger på egen konto. Fra Landsorganisasjonen er det foreslått en måte å gjøre det på som er ubyråkratisk. En kan sette av fortløpende, eller en kan sette av a konto, noe som vil være enklere å administrere. Det interessante i saken er at statsråd Røe Isaksen både i media og i svaret til oss var positiv i sin grunnholdning til forslaget. Statsråden skrev i brevet at «det kan være behov for å vurdere tiltak som på sikt bidrar til å sikre at arbeidstakerne får utbetalt(…) feriepenger i forbindelse med ferieavvikling.» (…) Det var positive signaler fra statsråden. Så kom organisasjonen Virke på banen som arbeidsgiver. De var – som vanlig, vil jeg nesten si – negative. De er ganske aggressive overfor slike forslag. Sykepleierforbundet var positive. Der står saken. Det blir en avveining fra regjeringas side hvem en her skal lytte til. Det var NHO som startet saken gjennom sin undersøkelse. Vi tok det på alvor. Vi prøver å gjøre noe med det på en ubyråkratisk måte, og på den bakgrunn støtter vi forslaget om at en setter av feriepengene enten a konto eller løpende på en egen konto, slik at en ikke kommer i den situasjonen at bedriftene ikke har økonomisk evne til å betale når feriepengene skal utbetales til de fagarbeiderne bedriftene har.
Bent Høie (Høyre), 2020-11-03:
Det er igangsatt flere statlige tiltak som er viktige i arbeidet med universell utforming. Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet arbeider med å få til en kartlegging av grunnskolene. En slik kartlegging kan være til hjelp for at kommunene kan planlegge, prioritere og beslutte nødvendige oppgraderinger. Kunnskapsdepartementet har gitt Utdanningsdirektoratet i oppdrag å gå i dialog med Bufdir og KS om å veilede barnehage- og skoleeierne om plikten til universell utforming av barnehager og skolebygg. Utdanningsdirektoratet og Bufdir skal også samarbeide om andre mulige tiltak for universell utforming av barnehager og skolebygg. Med den pågående innføringen av fagfornyelsen følger bruk av digitale løsninger og digitale læremidler. Etterlevelsen av kravet til universell utforming av digitale løsninger er avgjørende når det gjelder å lage nye løsninger, men også skoleeiers valg mellom ulike løsninger. I tillegg har regjeringen kontinuerlig styrket kommunenes økonomi for å kunne håndtere dette.
Bent Høie (Høyre), 2020-11-03:
Regjeringen har generelt sett valgt å prioritere nettopp kommunenes økonomi for at de skal kunne ivareta sin rolle som skoleeier. Når det gjelder tilskuddsposter, finnes de på andre departementers enn Helsedepartementets område, så jeg må beklage at der er det lite hjelp å hente hos meg. Det må man nesten spørre kunnskapsministeren om.
Bent Høie (Høyre), 2020-11-03:
Jeg er helt enig med representanten Lundteigen i betydningen av de pårørendes innsats. Derfor jobber også regjeringen med en egen pårørendestrategi og handlingsplan knyttet til dette, som også er en del av likeverdsreformen, og vi håper å ferdigstille denne før jul. Så foreslår vi også at velferdstjenestene skal ha plikt til å samarbeide med hverandre for å gi den enkelte, barn og unge, et helhetlig og samordnet tjenestetilbud. Vi foreslår også at velferdstjenestene får plikt til samarbeid utover oppfølging av konkrete barn eller ungdommer. Vi foreslår også – og det er viktig – at man samarbeider og ikke minst samordner disse tjenestene. Det er ikke minst det de pårørende selv opplever som det mest belastende, nemlig at de må ta denne rollen. Så er det et generelt krav om nettopp samarbeid med pårørende og brukere i utformingen av tjenestene.
Bent Høie (Høyre), 2020-11-03:
Jeg mener det representanten tar opp, er veldig viktig. Derfor har vi også lagt dette inn i den nasjonale helse- og sykehusplanen for 2020–2030. Der er vi ikke minst opptatt av at denne type tjenester i større grad skal foregå i møte med pasienten, enten fysisk hjemme når det er nødvendig, eller ved bruk av digitale løsninger eller andre ambulante tjenester. Vi mener det er et stort potensial for dette. Vi ser i den tiden vi har vært gjennom, med økt smitte i samfunnet, at evnen og viljen til å ta i bruk disse løsningene har vært betydelig større enn det vi har sett tidligere. Det viser at dette er mulig.
Bent Høie (Høyre), 2020-11-03:
Som jeg sa i innlegget mitt, kommer den samlede stortingsmeldingen om dette til Stortinget våren 2021, men det er ikke slik at regjeringen har sluset alt dette inn i ett stort dokument. Det kommer også fortløpende saker til Stortinget om lovendringer og andre ting. For eksempel er koordinatorrollen og bedre samordning av tjenesten osv. ute på høring nå. Så er det en del endringer som er knyttet til det representanten spør om konkret, nemlig dokumentasjonskrav og rapportering, som vi kontinuerlig jobber med. Noe av det krever endringer i lovverk og forskrifter, mens andre ting bare handler om å få justert praksis. Det er også noe regjeringen jobber kontinuerlig med for å forbedre, og noe vi ikke nødvendigvis venter med til vi legger fram den samlede saken om dette.