Beate Heieren Hundhammer (Høyre), 2004-06-07:
Vi lever i et samfunn med stadig større frihet og med økende mulighet til å påvirke de tjenester vi får eller etterspør. Vi tar det som en selvfølge at vi kan velge og vrake mellom ulike typer tjenester og leverandører i dagliglivets store og små gjøremål, enten det gjelder valg av butikk, bilverksted, frisør, teleoperatører, bank eller forsikringsselskap, for å nevne noen. Vi er også blitt vant til å få økt grad av fleksibilitet i forhold til når vi ønsker å motta ulike tjenester. Mye av det som vi i dag tar som en selvfølge, har ikke bestandig vært det. Jeg husker godt diskusjonen rundt opphevelsen av NRK-monopolet. Spørsmålet om konkurrerende TV-kanaler og nærradio var kontroversielt. Men ingen, heller ikke i denne sal, ville vel i dag ha foreslått å reversere denne utviklingen, slik at vi igjen hadde fått et mediemonopol. Valgmuligheter som vi brukere har opparbeidet oss, ser vi på som en selvfølge. En reversering, enten det dreier seg om mediemonopol eller om muligheten til å handle melk om kvelden, ville blitt sett på som en uakseptabel innblanding fra myndighetenes side. Selv om det offentlige på enkelte områder har begynt å legge til rette for brukervalg og brukerinnflytelse, er det svært mye som gjenstår. I min interpellasjon peker jeg spesielt på tjenester innenfor pleie og omsorg. Nå vil mange si at pleie- og omsorgstjenesten ikke kan sammenlignes med frihet til å velge TV-kanal eller frihet til å velge mellom 20 sorter tannpasta. Det er jeg helt enig i. Mye av det jeg innledningsvis brukte som eksempler, blir luksustjenester og -varer i forhold til de basale behov som dekkes innen pleie- og omsorgstjenesten. Nettopp derfor er det totalt uforståelig at vi ikke har kommet lenger i utviklingen av brukermedvirkning og muligheten til å velge mellom ulike tjenesteytere innenfor denne sektoren. Det er vel ikke innenfor noe annet område hvor man mottar tjenester, at tjenestene er mer intime og private enn innenfor pleie- og omsorgssektoren, tjenester som man er «nødt» til å ha for å kunne klare hverdagen og for å kunne leve et verdig liv, som er intime i forhold til egen kropp, egen livssituasjon og eget hus og hjem. Det er vel også knapt innenfor noe annet område hvor vi trenger tjenester, at vi selv så godt vet best hvor skoen trykker. På denne bakgrunn er det vanskelig å forstå at vi har kommet så kort som vi har når det gjelder brukerinnflytelse. Før jeg kommer inn på fordelene med og verdien av brukervalg, vil jeg ta for meg den innvendingen som hyppigst dukker opp når dette temaet blir brakt på bane, nemlig: Hva med alle dem som ikke vil eller kan velge, eller som ikke kan eller vil være med på å påvirke det tjenestetilbudet som de skal motta? Jeg tror vi alle kan være enige om at brukermedvirkning ikke er noen tvang, men en mulighet. Det må også være frihet til å la være å velge og samtidig være sikret et godt tjenestetilbud. Men det at noen, eventuelt pårørende, frasier seg muligheten til brukermedvirkning fordi de ikke kan eller vil, må ikke frata alle andre muligheten til aktivt å påvirke de tjenester de mottar. Valgfrihet er viktig fordi hver enkelt bør ha mulighet til innflytelse og kontroll over egen hverdag. Det handler om at den enkelte går fra å være passiv mottaker til å bli aktiv bruker. Nå er ikke brukervalg og konkurranseutsetting det samme. Mens brukervalg innebærer frihet for innbyggerne til å velge tjenesteyter, betyr konkurranseutsetting at kommunene fordeler brukerne mellom tilbydere av tjenester. Skal imidlertid brukerne ha reell valgfrihet, bør man kunne velge mellom ulike tjenestetilbydere. Brukervalg vil også kunne bety bedre kvalitet. Når ulike tjenesteytere må konkurrere med hverandre, vil det bli fokusert mer på kvalitet. Økt brukervalg vil kunne føre til økt brukermedvirkning. Man vil ikke velge en som leverer tjenester, hvis man synes at ens ønsker med hensyn til innholdet i tjenesten blir ignorert. Det at det blir større mangfold, vil også kunne føre til nye måter å utføre pleie- og omsorgstjenester på, noe som i seg selv vil være med på å styrke kvaliteten på velferdstjenester. Uansett hvordan man organiserer pleie- og omsorgstjenesten, er det kommunene som har ansvaret for å sørge for at de som trenger det, får nødvendig pleie og omsorg. Det er viktig at dette ansvaret fortsatt skal ligge hos kommunene. De som har ansvaret for at eldre og andre som trenger pleie- og omsorgstjenester, får det de har behov for, bør være nærmest mulig innbyggeren. Det er imidlertid viktig at kommunene som en del av det å ha dette ansvaret legger til rette både for brukervalg og for at brukerne får innflytelse over innholdet i tjenestene. Kommunene må også innenfor de tjenestene de selv produserer, sørge for at eldre og pleietrengende får reell påvirkning. Det er ingen grunn til at aktiv brukermedvirkning ikke skal være til stede innenfor offentlig produserte tjenester. Det er også viktig at det innenfor et kommunalt ansvar ikke oppstår kunstige, geografiske grenser som gjør at hvor man bor, er viktigere enn hva slags behov man har. Det skjer dessverre i dag. I slike tilfeller må lokale hensyn vike for retten til å velge. Vi må heller ikke glemme at selv om det er det offentlige som har vært og er den dominerende leverandøren av pleie- og omsorgstjenester, har det vært en god tradisjon i Norge at private aktører, inkludert frivillige organisasjoner, har vært tilbydere av pleie- og omsorgstjenester. Valgfrihet er også viktig for å unngå utviklingen av et nytt klasseskille, for hindrene innbyggerne i dag møter når de ønsker større valgfrihet, gjør nettopp det. De med store økonomiske ressurser har mulighet til å velge fritt og betale for seg, mens mangelen på reell konkurranse som hindrer framveksten av et mangfoldig tilbud, gjør at alle andre er prisgitt et offentlig monopol. Retten til å velge begrenses i altfor stor grad av hvilke økonomiske ressurser den enkelte har. Skal innbyggerne ha forutsetninger for å velge, må de ha tilgjengelig informasjon. Skolene har fått sin kvalitetsportal. Det bør ikke stoppe der. Kanskje kan vi lære noe ved å ta en titt på vårt naboland Danmark. Der har man innført en fritt valg-database, hvor alle kommuner i Danmark skal innberette og offentliggjøre sine kvalitetsmessige og prismessige krav. Formålet med denne databasen er å gi borgere, kommuner og leverandører lett tilgang til de offentliggjorte pris- og kvalitetskrav, registrere leverandører som er godkjent for levering av personlig og praktisk hjelp i de enkelte kommuner, samt lette adgangen til løpende å følge implementeringen av Danmarks nye lovgivning om brukervalg. Selv om vi opplever større frihet på enkelte områder, er det provoserende at det på de viktigste områdene i livet fortsatt er slik at politikere og byråkrater i stor grad tar valgene for oss. Tillit til enkeltmennesket er noe av det mest grunnleggende for Høyre. Frihet til å velge handler om å ha tillit til enkeltmennesket, tillit til at hver enkelt av oss kan ta beslutninger som er best for en selv eller for ens nærmeste. Derfor bør vi alle som brukere av offentlige tjenester spørre politikere som nekter oss denne valgfriheten, hva som gjør at de er bedre i stand til å ta valg på vegne av oss enn vi kan være selv. Det er ikke så mange steder som har innført brukervalg i pleie- og omsorgstjenesten, men en evalueringsrapport som oppsummerer erfaringene med brukervalg i to bydeler i Oslo, ble lagt fram i februar. Dagsavisen skrev dette da brukerundersøkelsen ble lagt fram: «Ordningen med brukervalg i hjemmetjenesten har gitt hjemmehjelperne mer tid ute i aktiv tjeneste hos brukerne.» Videre: «De kommunale hjemmehjelperne opplevde at de skjerpet seg for å være best, og at den nye organiseringen ga økt fokus på nettopp arbeidsmiljøet.» En av de eldre som var fornøyd, sa det slik: Nå har jeg endelig fått en hjemmehjelp som vasker oppå listene. Vi har i altfor stor grad fratatt eldre mennesker muligheten til å ha kontroll over sin egen livssituasjon, til å ha styringen i eget hjem – mennesker som selv om kroppen fysisk begynner å svikte, kan ha et klarere hode enn både meg og deg. Enhver lokalpolitiker har derfor et ansvar for å stille seg spørsmålet: Hvordan kan jeg øke valgfriheten for eldre og pleietrengende i min kommune? Samarbeidsregjeringen har økt brukervalg på sin agenda. Når jeg i dag retter denne interpellasjonen til sosialministeren, er det fordi hun har et særskilt ansvar for pleie- og omsorgstjenestene som blir tilbudt våre eldre og andre som har behov for slike tjenester. Derfor ser jeg fram til svaret på hva som må gjøres, og hva som vil bli gjort for å styrke valgfriheten og brukermedvirkningen innenfor denne sektoren.