trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2014-02-11:
Det er interessant at ministeren går tilbake til 1970-tallet for å hente forsking på dette. Det viser jo at ein verkeleg har leita i forskingslitteraturen for å finne noko som kan tale i retning av det ideologiske prosjektet som står i Høgre og Framstegspartiet sine program. Eg ønskjer å reformulere spørsmålet sidan det verkar som at det er veldig vanskeleg å få eit klart svar i denne saka: Ser ministeren at det er eit fagleg grunnlag for å starte forsøk med karakterar i barneskolen? Viss ja: Kva for kommunar og kva for barn har ministeren tenkt å begynne med?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2014-02-11:
Vi er alle for forsøk. Vi er alle for skikkelege tilbakemeldingar. Spørsmålet er: Kva for type tilbakemeldingar er skikkelege? Hadde karakterar vist seg å fungere, hadde eg vore for det. Eg hadde vore tilhengar av karakterar viss det hadde vore læringsfremjande for dei yngste barna. Viss ein hadde klart å vise at det faktisk fungerte, hadde eg vore tilhengar av det. Men eg er imot det, og det er fordi all forsking og kunnskap på området og fordi folka som jobbar med desse barna – ekspertane på barn og læring – seier at det er ein skikkeleg tabbe å bevege seg i den retninga. Det er så mange andre spennande ting vi kan drive på med i skuleforskinga, som utvikling av nye IKT-baserte undervisningsformer – som f.eks. kan gjere at datamaskinar gjer unna rettinga for lærarane sånn at dei kan bruke meir tid med elevane – eller å utvikle enda betre, gode, formative tilbakemeldingssystem. Men i denne salen må vi altså diskutere om vi skal opne for forsøk med karakterar for dei aller minste barna. Mitt standpunkt er ikkje ideologisk. Mitt standpunkt er kunnskapsbasert. Det trur eg er veldig tydeleg. Ein trengjer ikkje leite særleg lenge i forskingslitteraturen for å kunne sjå det. Men standpunktet til Høgre og Framstegspartiet er ideologisk, fordi dei tar ikkje omsyn til den kunnskapen. Når representanten Tveiten Benestad seier at SV synest å meine at forskarane har konkludert ein gong for alle, viser det at det er eit håp, langt der inne i Høgre og Framstegspartiets rekkjer, om at forskarane ein gong skal gi dei rett i deira ideologiske ståstad. Det er derfor dette forslaget er så viktig å fremje, fordi eg trur rett og slett at denne regjeringa er truande til å opne opp – først litt, så litt til og så litt til –for forsøk på dette området, fordi dei ønskjer å få ideologisk rett. Da er plutseleg Kristeleg Folkeparti og Venstre i ein veldig vanskeleg situasjon. Parti som i utgangspunktet har gått til val på og forsikra lærarromma om at dei ikkje skal opne for forsøk i skulen, har faktisk opna for ei slik innføring, og for at barn på visse stader rundt omkring i landet blir utsette for denne ideologiske eksperimenteringa som høgresida no har sett i gang. Eg vil til slutt oppfordre representantane frå Kristeleg Folkeparti og Venstre om å sjå ein gong til på forslaget – det er avstemming snart – og lytte til lærarane og lytte til elevane.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2014-02-11:
Representanten Vinje meiner eg har ei avgrensa forståing for forsking. Ho meiner det er mykje meir med forskinga enn det eg veit. Eg kan gi representanten Vinje rett dersom ho kan komme opp med eitt eksempel på forsking som viser at karakterar i barneskolen fungerer bra. Da skal eg si: Ja, der hadde du jaggu eit poeng. Så til statsråden: Det blei sagt at foreldre, lærarar, elevar osv. skal bli høyrde før ein innfører forsøk. Da Oslo, Drammen, Bergen og alle dei andre kommunane søkte om forsøk for eit par år sidan, hadde da elevane, lærarane, foreldra og skoleleiarane blitt høyrde?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-02-11:
Jeg forholder meg til at jeg er her som statsråd, og at jeg snakker på vegne av regjeringens politikk. Regjeringens politikk er nå veldig klar og tydelig: I regjeringserklæringen står det ikke noe om at vi skal ha karakterer i 5., 6. eller 7. klasse, og jeg har sagt klart og tydelig at det kommer vi heller ikke til å innføre. Så får vi ta de partipolitiske debattene om Høyres program eller andre programmer andre steder. Det er regjeringens politikk, og det er også utgangspunktet. Dette er et spørsmål om forsøksordningen, og det spesielle der er jo at Arbeiderpartiet nå plutselig går for en ordning som begrenser en forsøksordning som det har vært bredt politisk flertall for, og som risikerer å politisere en ordning som tidligere har vært en sikkerhetsventil for å kunne innhente kunnskap lokalt, der det har vært lokalt initierte forsøk.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-02-11:
Slike små matteglipper må vi kunne tilgi, synes jeg! Mitt utgangspunkt er veldig enkelt, og det er hva som er regjeringens politikk. Regjeringens politikk er soleklar, og det er at det ikke står i regjeringserklæringen. Jeg har også sagt veldig tydelig at dette ikke blir innført. Så er – og var – det en diskusjon i Høyre om overgangen mellom barnetrinnet og ungdomsskolen, og i partiet var det forskjellige meninger om det. Et flertall på landsmøtet mente det som nå står i Høyres program, men regjeringens politikk er altså at det ikke kommer til å bli innført karakterer på barnetrinnet. Denne saken handler også om noe helt annet; den handler om en gradvis politisering av en forsøksordning – som har vært en sikkerhetsventil, og som det har vært bred politisk enighet om. Meg bekjent har det heller aldri tidligere kommet forslag i Stortinget om at man skal begrense forsøksordningen på denne måten, og jeg synes det er oppsiktsvekkende at et så stort mindretall er for det.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-02-11:
Takk for spørsmålet. Det er fristende å begynne å diskutere snøscootere og ikke forsøksordningen, men igjen – i likhet med under det forrige spørsmålet – skal jeg holde meg til det som er saken. Jeg har vært opptatt av at man ikke skal drive saksbehandling av forsøkssøknader gjennom mediene, og derfor har jeg sagt at jeg i utgangspunktet ikke sier nei til noen søknader innenfor det som er regelverket og regelverkets rammer. Men samtidig er det viktig at hvis forsøksordningen skal ha livets rett, må det jo være fordi det er en ordning som er begrenset og tidsavgrenset, og det må være et godt og solid forskningsopplegg som gjør at man kan lære noe av det som er forsøkt lokalt på en skole. Den formuleringen hørte jeg at også Venstre brukte under sitt innlegg, og det er jeg veldig enig i. Det vil naturligvis bety at det er en viss begrensning på hvor mange forsøk det er et poeng å ha i gang.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-02-11:
Vi kommer ikke til å fremme noe forslag om å innføre karakterer i barneskolen. For å si det på denne måten: Hvis jeg hadde ment at det var den aller viktigste skolesaken å gjennomføre, hadde jeg nok stått tydeligere på enn det jeg gjør nå. Så er spørsmålet: Er det noe interessant å forske seg frem til her? For det første finnes det lite forskning om karakterer i barneskolen fra Norge. Det er et viktig poeng. For det andre vet vi at det er påpekt, bl.a. fra OECD, at overgangen fra barnetrinnet til ungdomsskolen, fra ikke karakterer – men selvfølgelig med systematiske tilbakemeldinger – og til karakter er vanskelig. Det kan det være interessant å se på. Vi har f.eks. en studie fra Sverige på 1970-tallet, hvor man hadde kommuner som selv bestemte om de skulle ha karakterer eller ikke, som viste at barn med arbeiderklassebakgrunn kom dårligst ut i et system hvor man ikke hadde karakterer. Alt det kan tilsi at det er interessante ting å hente også gjennom lokale forsøk. Men jeg vil som sagt verken si ja eller nei til forsøk før de havner på mitt bord.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-02-11:
Begge premissene i spørsmålet fra SVs representant er gale. Det ikke statsråden som skal sette i gang forsøk. Det er ikke departmentet som skal initiere forsøk. Det er heller ikke slik at vi kommer til å lage, ta initiativ til eller gjøre noe slikt på noe som helst område innenfor forsøksparagrafen. Det er kommunenes mulighet til å sette i gang lokale forsøk, selv om de ikke følger til punkt og prikke det som er nasjonale rammer og nasjonal lov. Jeg mener det er de som ønsker å endre dagens lovverk, som har bevisbyrden. Dette er et lovverk som har hatt bredt politisk flertall. Det har vært der lenge. Det har vært bred enighet i denne salen blant alle partier om at man skal ha en anledning til å drive forsøk. Da er det de som ønsker å endre dagens regelverk, som har bevisbyrden – ikke vi som ønsker å opprettholde regelverket slik det er i dag. Dagens ordning fungerer greit, for å si det slik.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2014-02-11:
Kunnskapsministeren sier at man ikke bør gå imot forsøk som man selv er imot. Det var vel derfor Høyre, som det står på Høyres hjemmeside, i 2007 gikk mot forsøk med karakterfri skole. Selvsagt bunner dette i forskjellig syn på skolepolitikk. I medisinen er det ansett som uetisk å gjennomføre forsøk som man vet ikke har noen virkning. I skolen mener altså stortingsflertallet at det er feil for elevene å ha karakterer, men at det er rett å utsette elevene for forsøk med karakterer i barneskolen. Mitt spørsmål til statsråden blir derfor politisk, ikke om forsøksparagrafen, men om innholdet: Hva gjør at partiet Høyre – på tvers av forskning, på tvers av lærernes oppfatninger – mener at karakterer er en god ting i barneskolen, selv om stortingsflertallet foreløpig stopper det prosjektet?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2014-02-11:
Jeg synes det er helt utrolig, og jeg tror aldri jeg har hørt det i stortingssalen, at vi får ta «de partipolitiske debattene(…) andre steder». (…) Jeg gjentar mitt spørsmål til kunnskapsministeren – valgt på et program fra Høyre – som erkjenner at over 50 pst. mot karakterer i barneskolen stopper det prosjektet, selv om det er 165 stortingsrepresentanter: Hvorfor er partiet Høyre for karakterer i barneskolen? Hvis ikke den politiske debatten kan tas i stortingssalen, tror jeg dette forum blir et veldig uinteressant sted. Og er det fordi man ikke klarer å begrunne det politiske standpunktet i vitenskap, i lærernes erfaringer, i kunnskapen om skolen, i det som vi vet motiverer elevene til læring, at man nå unngår å diskutere det som er kjernen i saken, nemlig en dyp uenighet om karakterer i barneskolen? Det er derfor det også er uenighet om hvorvidt dette er et positivt forsøk, for Arbeiderpartiets mening er at vi ikke skal gjennomføre forsøk i skolen som vi tror virker skadelig for elevenes læring. Hvorfor er Høyre for karakterer i barneskolen?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2014-02-11:
Det blir sagt her at det ikke skal blandes politikk inn i vurderingen av ulike forsøk i skolen. Selvfølgelig blandes politikk inn i vurderingen av forsøk i skolen. Det gjør Utdanningsdirektoratet, det gjør Kunnskapsdepartementet, og det gjør kunnskapsministeren. Vi kommer f.eks. helt sikkert ikke til å åpne for forsøk med rene gutte- og jenteklasser. Vi kommer ikke til å åpne for forsøk med rene kristne og rene muslimske klasser – inndeling på ulikt vis – fordi vi politisk mener det er feil. Det er mulig at det ville gitt bedre læring. Jeg tviler på det. Det kunne kanskje til og med vært interessant å ha sett og lært av det, slik at vi ikke innfører det i framtiden, men vi kommer ikke til å åpne for forsøk på det, fordi vi politisk ikke ønsker det. Det som er spesielt i denne saken, er at det er ulik oppfatning av hva som er politisk ønskelig i regjeringen og i Stortinget. Normalt sett går det overens, men denne gangen er det to partier som sitter i regjering, som ønsker karakterer i barneskolen i sine programmer, selv om man vrir seg som åler for å slippe å forsvare det standpunktet her i stortingssalen. Det er i seg selv veldig spesielt. Man kunne iallfall invitert stortingsrepresentantene til å forsvare sine programmer, selv om kunnskapsministeren toer sine hender og sier at partiets program ikke er regjeringens program, selv om begge regjeringspartiene mener det samme i sine programmer. Men det spesielle her er at i Stortinget er det et klart flertall mot karakterer i barneskolen. Vi ønsker ikke den retningen i skolen, akkurat som at vi ikke ønsker gjeninnføring av spanskrør, og at vi ikke ønsker gjeninnføring av jente- og gutteklasser. Vi ønsker rett og slett ikke at skolen skal gå i den retningen. Da mener vi at det er feil å gjøre forsøk med det, både fordi vi vet svaret på de forsøkene, og fordi de elevene som skal gjennomføre de forsøkene, får en dårligere skole i den perioden forsøkene gjennomføres. Representanten Iselin Nybø fra Venstre var inne på det. Denne regjeringen har lagt opp til å bruke forsøksparagrafer i stedet for å ta faire politiske kamper, da man, som i tilfellet med snøscooterkjøringen, rett og slett liberaliserer et svært regelverk ved å si ja over bordet til såkalte forsøk, som egentlig er en helt annen politikk enn den som er vedtatt i salen. Det er all grunn til å tro at denne praksisen lett kan bli tilfellet når Høyre-politikere i byer som Oslo og Bergen og andre ivrig sier i mediene at de står klare til å innføre karakterer i barneskolen, bare de får lov etter en forsøksparagraf. Jeg er derfor også veldig skuffet over Venstre og Kristelig Folkeparti, som gikk til valg på et løfte om å stoppe karakterer i barneskolen, og som nå ikke bruker denne anledningen til å sette foten ned. Det hadde vært veldig fint å få en avklaring fra Venstre og Kristelig Folkeparti på om de – dersom regjeringen, på samme måte som i saken om snøscooterkjøringen og i andre saker, bruker denne forsøksparagrafen til å innføre karakterer i barneskolen i kommune etter kommune – vil være med og sette foten ned i stortingssalen, slik man faktisk lovte i valgkampen.
Kent Gudmundsen (Høyre), 2014-02-11:
Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen vil bygge tillitssamfunnet. Kjære forsamling, det betyr i praksis at man må respektere lokalsamfunnet. At forslag og ideer som Kommune-Norge kommer med, og som kan bidra positivt til å skape en bedre skole, at det skal avvises i denne salen gjennom politiske meninger og ikke gjennom faglig og forskningsbasert kunnskap, er urovekkende. Det er faktisk veldig urovekkende å se at dette i tillegg har ganske stor oppslutning i denne salen. Hvilket prinsipp er vi i ferd med å rokke ved her hvis vi skulle fått flertall for det som var representantforslagets opprinnelige idé? Det finnes mye forskning, men det finnes lite forskning i denne saken. Det er faktisk veldig lite norsk forskning, og i den grad vi har noe å støtte oss til, er det i stor grad fra utlandet. Skoleforsker Anna Sjögren har laget en rapport i Sverige som viste at ungdom som kom fra sosialt vanskeligstilte og akademisk svake hjem, faktisk tjente på en god og tydelig tilbakemelding. Jeg sier ikke at det er fasiten, men det viser én forskning som peker på at det kan også være noe å hente i å belyse dette temaet mer. En elevundersøkelse fra 2009 viste at kun tre av ti elever i 5. klasse fikk tilbakemelding. Hva gjør det for de andre syv av ti elevene? Vurdering for læring ble innført av de rød-grønne. De som har vært på Utdanningsdirektoratets hjemmeside og sett lite grann på videoene som er laget i den presentasjonen, ser lærere som i tydelig dialog med elever på barnetrinnet diskuterer hva som må til for å få god score i en eller annen faglig utfordring. Det lages lek, og det er veldig bra pedagogisk sett, men poenget er – og det er ganske interessant – at man under vurdering for læring har et pedagogisk prinsipp som er ganske bredt forankret, om å være veldig tydelig på omtrent hvor man havner i denne vurderingen. Skillet mellom det og det å si det i klartekst er sikkert litt uklart, men poenget er at det ikke er noen sort–hvitt-situasjon ved denne saken. Derfor må jeg bare få lov til å si: I en tid når vi skal feire 200-årsjubileet for Grunnloven, i en tid når vi starter med en kommunereform som har som mål å flytte statlig makt ned til kommunene, og i en tid når vi skal bygge tillitssamfunnet og avbyråkratisere, er det trist å se at dette forslaget fremmes fra Stortingets talerstol.
Norunn Tveiten Benestad (Høyre), 2014-02-11:
De siste ti-tolv årene har jeg arbeidet med fag- og læreboklitteratur for høyere utdanning, og mye har vært rettet mot lærerutdanningene. Det er lenge siden jeg sluttet å telle alle de bøkene som ble gitt ut, både i mitt eget forlag og andre, med titler som «Vurdering for læring», «Vurdering for læring i skolen», «Vurdering for læring i fag», osv. Det har vært et betydelig fokus på sånne tema i faglitteraturen og i skolesektoren de senere årene, og det har lært meg én ting: Evaluering i skolen er ikke en eksakt vitenskap, og det er en betydelig interesse for å framskaffe kunnskap om ulike vurderingsformer og hvordan de virker. Det er den muligheten denne saken dreier seg om. Det er også blitt påpekt fra internasjonale fagmiljøer at vi kan bli bedre på evaluering i norsk skole. Derfor er det for meg et paradoks når forslagsstilleren til dette Dokument 8-forslaget ser ut til å tro at fagmiljøene har konkludert på dette temaet en gang for alle. I komiteens mindretallskommentar blir det sagt at forsøk med karakterer ikke bør tillates fordi det «kun er politisk initiert, og ikke faglig initiert». Dette oppfatter jeg som unyansert. Hele hensikten med forsøksordningene i norsk skole er – og må være – å skaffe mer kunnskap. Det er det etter mitt skjønn vanskelig å være imot. Vi har lang tradisjon for forsøksprosjekter i norsk skole, og det er bra. Så er det også sånn at eventuelle prosjektsøknader skal godkjennes før de settes i verk. Her må statsråden ta ansvar for kriterier, rammer og kvalitet for prosjektene som innvilges, slik at de kan bidra til ny kunnskap. Dersom dette Dokument 8-forslaget som nå er lagt fram, skulle få flertall og resultere i en lovendring, vil det i realiteten innskrenke skolens fagfolk og skoleeiernes mulighet til å ta egne initiativ for å skaffe til veie ny kunnskap og erfaring. Det innebærer en reversering av en frihet norsk skole har hatt til å foreslå og gjennomføre utviklings- og forsøksprosjekt. En innskrenkning på dette området er et skritt i feil retning. Når det er sagt, er jeg helt enig med dem som mener at det må være rimelig å kreve at forsøksprosjekt som innvilges, skal følges opp av forskning og gjerne utføres i samarbeid med lærerutdanningene og andre kvalifiserte fagmiljøer. Bare på den måten kan forsøksarbeid bidra til mer kunnskap og bli en del av et nytt evalueringsgrunnlag i skolen.
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2014-02-11:
Jeg vil starte med et sitat: «I skolen har karakterer vært brukt som et redskap for sammenligning. Jeg er en sterk motstander av karakterer i grunnskolen. I en obligatorisk skole har vi ikke lov til å tvinge elevene til å delta i daglige konkurranser, der vi vet at det er noen som alltid vinner og andre som alltid taper. Det skjer noe med selvoppfatningen hos barn som hver dag får beskjed om at de er tapere i forhold til de andre i klassen. De andre stilles mellom en selv og livet. De skygger for det sanne bildet av en selv. Og barna utvikler motstrategier for å beskytte seg. De kobler ut de energiførende kreftene og blir apatiske, sløve, giddesløse. Eller de søker andre mestringsarenaer: veiene, narkotikamiljøet, den kriminelle gjengen. Men hva med argumentet om at barna vil møte konkurransen senere i livet – og at det derfor er like bra å forberede dem først som sist? For meg er det argumentet like relevant som om man sa at barn burde gifte seg i seks-årsalderen. For de fleste gifter seg jo når de blir voksne. Jeg tror konkurransen og sammenligningen lokker fram det verste i oss. Jeg vil ikke at skolen skal bidra til det. Barn må få lære mestring i forhold til seg selv og sine egne evner, ikke i forhold til de andre. Ut fra egne forutsetninger må de kunne sette seg sine mål og virkeliggjøre sine drømmer. Skolen skal være et sted for samarbeid – ikke sammenligning.» Som jeg sa innledningsvis, er ikke dette mine ord, men et sitat fra boka Læreren av Inge Eidsvåg, som har lang erfaring som lærer, og som mange av oss kjenner godt. Jeg er ingen ekspert på området, men da jeg gikk på barneskolen, var det karakterer, og jeg kjenner godt igjen det han beskriver. Da karakterene kom, var sammenligningen i full gang, og hvordan de i min klasse som aldri fikk det helt til, følte det, vet jeg ikke helt, men det kan ikke ha vært helt greit. Men nok om Inge Eidsvåg og mine erfaringer. Som bl.a. representanten Tynning Bjørnø sa i sitt innlegg, er altså over 70 pst. av lærerne imot. Sentrale skoleforskere mener at det ikke er læringsfremmende, og OECD sier nei til karakterer i barneskolen. Når vi vet det vi vet – og jeg hører bl.a. Venstre og Kristelig Folkeparti snakke varmt imot karakterer, og med gode argumenter – hvorfor i all verden vil de da utsette så mange for forsøket? Og til representantene Gudmundsen og Tveiten Benestad: Jeg understreker at vi er for tilbakemeldinger og evalueringer. Karakterer er noe helt annet. Så til statsråden, som i sitt innlegg fortalte oss at forslaget om å innføre karakterer var lagt i en skuff. Men i Høyres program kan vi lese at de er for å innføre karakterer, og selv om regjeringa nå har sagt at de ikke vil innføre det, så er det en del Høyre-ordførere som er opptatt av å følge Høyres program. Da utfordrer jeg Høyre en gang til: Hvorfor i all verden mener Høyre det er en god idé å innføre karakterer i barneskolen?
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2014-02-11:
Jeg skal også være kort, men jeg må understreke: Jeg forstår ikke hvordan det er mulig for Venstre – spesielt Venstre, men også Kristelig Folkeparti – å være så imot å innføre karakterer, og argumentere så godt for hvorfor det er en dårlig idé, og samtidig være så for å innføre forsøksordninger. Jeg forstår det ikke. Så til Høyre: Enda får vi ikke svar på hvorfor Høyre mener det er en god idé å innføre karakterer i barneskolen.
Kristin Vinje (Høyre), 2014-02-11:
Jeg fikk lyst til å ta ordet fordi representanten Fylkesnes drodlet rundt det som er å forsøke å komme inn på Stortinget, og det å gjøre forsøk for å skaffe seg erfaring om kunnskapsinnhenting av faglig grunnlag. Det er to veldig forskjellige ting. Det å forsøke å komme på Stortinget er et åpenbart mål om hva man vil gjøre. Det å forsøke en ting for å skaffe seg kunnskap er noe helt annet, for da kan det være forskjellig hva man oppnår med den kunnskapsinnhentingen. Denne saken handler, som mange har sagt, ikke egentlig om karakterer i 5. klasse. Den handler om hvorvidt vi skal forby de forsøkene som vi selv ikke synes er riktige. Den måten representanten Fylkesnes omtaler forskning på, vitner om en grunn forståelse av hvordan forskningen virker, av forskningens natur og hvordan man kan bruke de resultatene som fremkommer. Det er ikke slik at forskningsresultatene er ferdig én gang for alle på dette feltet. Det finnes også forskning som peker i retning av at klare og tydelige tilbakemeldinger er viktig, spesielt for svake elever, og da må vi være åpne og ikke stenge døren for å innhente nye erfaringer gjennom kontrollerte forsøk, som denne saken dreier seg om.
Kristin Vinje (Høyre), 2014-02-11:
Siden jeg ble utfordret av Knag Fylkesnes til å komme med ett forskningsresultat som viser at det kan være positivt å ha karakterer, ble det altså referert til Anna Sjögren, som utarbeidet en rapport om karakterer i barneskolen i Sverige. Hun baserte forskningen på at svenske kommuner på 1970-tallet hadde ulik praksis når det gjaldt karakterer, og hun sjekket hvordan det hadde gått med elever som hadde, og elever som ikke hadde, karakterer i barneskolen. Hennes konklusjon var at karakterer gagner akademisk svake, sosialt vanskeligstilte barn. Hun antar at en mulig forklaring på dette kan være at kvantitative, skriftlige rapporter er spesielt viktig for barn hvis foreldre er mindre trygge på, eller mindre i stand til å trekke ut relevant informasjon fra, subtile, kvalitative, muntlige vurderinger. Når det er sagt, har jeg stor respekt for forskning. Det finnes utallige forskningsresultater i denne verden som peker i ulike retninger, men det som er det aller viktigste i denne saken, er å erkjenne at vi har ikke svarene med to streker under. Da er det viktig i denne sal å være åpne for å bevare en verdifull forsøksordning som vi har. Derfor synes jeg hele hovedpoenget her er at vi ikke ødelegger muligheten til å finne ny kunnskap.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2014-02-11:
Jeg takker foreløpig for svaret og ser fram til den videre debatten. Jeg har registrert at vi allerede i løpet av våren eller tidlig i høst får en stortingsmelding til diskusjon her i salen. Det synes jeg for så vidt er positivt, for en stortingsmelding er jo en form som gjør at alle får muligheten til å komme med innspill. Når vi får saker ferdig utredet, er jo på en måte mange tog gått, så jeg håper at vi underveis, f.eks. i forbindelse med budsjetter og meldinger, får muligheten til å bidra med gode forslag til løsninger på en del av utfordringene. Som jeg sa i det første innlegget mitt, har jo Nav-reformen stort sett blitt gjennomført via enstemmige vedtak. Det eneste jeg kommer på sånn i farten som Fremskrittspartiet i sin tid var imot, var kvalifiseringsprogrammets stønadsdel, altså utvidet stønad hvis en kvalifiserte seg og var med i et forpliktende opplegg for å kvalifisere seg til videre yrkesdeltakelse. Fremskrittspartiet, som det eneste partiet, gikk inn for statlig sosialhjelp, ellers tror jeg vi stort sett har vært enige. Statsråden reiste spørsmålet om det er nok kompetanse i Nav. Jeg synes vi også skal stille spørsmålet: Er det den rette kompetansen alltid i Nav? Jeg tror at samfunnskunnskap, det å kjenne sitt eget lokalsamfunn, kjenne sitt eget regionale næringsliv, er en viktig kompetanse å ha i et kompetent og myndig førstelinjekontor i Nav. Der har jeg gjentatte ganger tidligere vist til de aha-opplevelsene arbeids- og sosialkomiteen for to perioder siden fikk da vi var i New Zealand og så hvordan de hadde anlagt de lokale såkalte Nav-kontorene der. De hadde stillingsbetegnelser som «work broker», som hadde én oppgave, og det var å formidle arbeidskraft til det regionale næringslivet, som de selv var i daglig kontakt med og hadde god kunnskap om, både hvilke muligheter som fantes, og hvilke kvalifikasjoner de etterspurte. Samtidig hadde de store frihetsgrader i hvilke tiltak de kunne sette inn for den enkelte bruker, tiltak som passet, f.eks. hun som kunne få jobb på et kontor, men manglet klær som passet i et sånt miljø, som fikk drakt og høyhælte sko på statens regning, fordi hun da kunne gå på jobb på mandag. Det sier kanskje litt om hvordan vi også bør tenke, nemlig å myke opp et rigid tiltakssystem og gi større frihetsgrader til den enkelte i en myndig førstelinje. Statsråden var også inne på IKT. Det rekker jeg ikke å si så mye om nå, men det er en viktig forutsetning for å kunne få til bedre resultater i Nav og hele tida å drive den reformen videre, at vi har et oppegående IKT-system som gjør at en kan kommunisere toveis med brukerne.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2014-02-11:
Jeg har lyst til å takke alle dem som har engasjert seg i debatten. I et treminuttersinnlegg rekker en ikke å komme inn på alt det som har vært sagt, men jeg har i hvert fall notert flittig, og det regner jeg med at det også er flere andre som har. Jeg har helt på tampen lyst til å vie noen kommentarer til spørsmålet om IKT og modernisering og avbyråkratisering av Nav. Jeg registrerte at siste taler sa at nå har vi en regjering som både kan og vil, og statsråden er for så vidt utfordret av representanten Anette Trettebergstuen om hvorvidt de ni forslagene til endringer ligger klare til gjennomføring, eller om det skal utredes og kanskje vurderes litt ekstra nøye. Når det gjelder IKT, er det nøkkelen til alt her. Selv har jeg tidligere jobbet i Sosialdepartementet, og jeg tror vi kom skjevt ut på hoppkanten allerede på 1980-tallet, den gangen en ikke greide å bestemme seg for om en skulle velge Infotrygd eller Nortrygd, og valgte begge løsninger. Så har en i ettertid fått utfordringene med alle de forskjellige kommunale systemene. Da har jeg lyst til å peke på Rigmor Aasrud som fornyingsminister og hennes igangsatte prosjekt for å samkjøre og velge standardiserte løsninger på IKT-sida gjennomgående i offentlig sektor. Det tror jeg er helt nødvendig. Jeg synes også at statsråden bør skrive seg bak øret at det kan være en fordel å se på Rigmor Aasruds program fra i fjor sommer. Det var enkelt og greit med 45 tiltak for en mer effektiv offentlig forvaltning, hvor i hvert fall sju av dem gjaldt Nav. Et eksempel var å digitalisere systemet med foreldrepenger. Det kommer 550 000 henvendelser til Nav i året på bakgrunn av foreldrepenger, og de fleste lurer på hvordan de skal fylle ut skjemaet – et åpenbart forbedringspotensial. Hun hadde også listet opp klageadgang, innsyn i egen sak, inntekter automatisk overføres fra arbeidsgiver, slippe å levere dokumentasjon flere ganger, jf. det som har vært sagt her om personer med f.eks. Downs syndrom eller amputasjoner som ikke får en annen diagnose, men som kanskje kan ha behov for endringer og forhøyelse av stønaden. Det er et viktig moment, og det kan en altså løse digitalt. Når det gjelder sykmeldinger og flere gangers innsamling og innlevering av dokumentasjon – samme type dokumentasjon – kan en spare og var et av de tiltakene Rigmor Aasrud foreslo, og kontoopplysninger og endring av kontonummer og sånne ting. Jeg har merket meg at Jan Tore Sanner i dag har gått ut og resolgt Aasruds moderniseringsprogram som en nyskaping, så da regner jeg med at en også tar med de tingene som gjelder Nav. Helt til slutt: Det enkleste er det beste. Jeg synes vi burde reflektere over om vi skulle hatt en liten bestemmelse i folketrygdloven om at alt som er bedre for brukeren og billigere for det offentlige, er lov.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2014-02-11:
Jeg er glad for at representanten Christoffersen er opptatt av å få frem alle disse gode forslagene, de gode ideene til løsninger, og det skal vi legge til rette for. Jeg er veldig mottakelig for alle gode innspill, alle gode ideer til hvordan vi kan forbedre Nav, sørge for å få bedre brukeropplevelser i Nav og nå målene i Nav på en bedre måte. Samtidig vet jeg at det også jobbes iherdig i Nav-systemet både med tanke på forenkling og bedre måloppnåelse. Det har skjedd bedringer gradvis og betraktelig de siste årene på en rekke områder. Det tror jeg vi også skal ta med oss – det er bra. Så peker interpellanten på – jeg klarer ikke å dy meg – at de fleste vedtak har vært enstemmige. Ja, i de store reformarbeidene har det vært enstemmige vedtak, men det har også fra den forrige opposisjonen vært ganske mange saker oppe i Stortinget, både representantforslag og forslag i forbindelse med budsjettene til både bedringer knyttet til fragmenteringen som har skjedd, med oppsplittingen av enheter, og når det gjelder å få bedre brukeropplevelser. Også når det gjelder Riksrevisjonens oppfølginger, har det vært gode forslag fra den tidligere opposisjonen, som nå er i posisjon. De forslagene ble nedstemt gang på gang. Det at nåværende opposisjon nå er enig med den forrige opposisjonen og bringer de samme spørsmålene på dagsordenen, synes jeg er veldig positivt. Det er veldig bra, for da har vi iallfall et felles utgangspunkt til å kunne lage gode forbedringspotensialer til dem som virkelig trenger vårt arbeids- og velferdssystem – nemlig brukerne – på en bedre måte. Representanten Christoffersen viste i sitt første innlegg – som jeg ikke rakk å berøre, men som er et viktig tema – til Nav-direktørens møte med brukerne og det å hente erfaring fra brukere for å omstille Nav, for å bedre Nav. Det er jeg også en veldig stor tilhenger av. Det synes jeg er bra, det er positivt. Jeg gir Nav-direktøren all honnør og støtte når det gjelder det. Så tror jeg også vi politikere skal minne oss selv på at skal vi klare å få ut disse effektene og få mer myndige Nav-kontorer lokalt, få vedtak fattet på riktig sted og mindre byråkrati, trengs det også en god del lovendringer som vi må gjøre i denne salen når det gjelder velferdsordningene. Det håper jeg også at Stortinget tar inn over seg og tar med seg når vi kommer med de ulike sakene, så man ikke sier ja til de gode målbildene, men nei til virkemidlene som faktisk skal gjøre at vi når disse gode målbildene. Det er viktig å ta med seg i den videre behandlingen.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2014-02-11:
Takk nok en gang til interpellanten som har satt en viktig sak på dagsordenen, og takk til alle som har deltatt i debatten og kommet med gode og viktige innspill for den videre prosessen. Så er det sånn – som jeg sa i mitt hovedinnlegg – at det er mange brukere som har sammensatte utfordringer som gjør at man må tenke nye løsninger. Det er riktig som representanten Christoffersen peker på, at IKT er viktig. Men IKT i seg selv er ikke nok, hvis man ikke også har et moderne tilpasset lovverk for den virkeligheten folk lever i. Det må en også ta inn over seg. Jeg ble utfordret av representanten Trettebergstuen. Ja, Fremskrittspartiet leverte et representantforslag som ble behandlet i fjor vår. Regjeringen skal ha en helhetlig gjennomgang av Nav. Representantforslaget var et forslag om en helhetlig gjennomgang av Nav med tanke på brukerperspektivet, avbyråkratisering, effektivisering og bedre brukeroppnåelse. Det skal regjeringen i gang med. Så til de forslagene som det pekes på at vil være naturlig å kjøre gjennom et ekspertutvalg, og som også ble tatt opp den gangen i representantforslaget. Åtte av de ni punktene har vi diskutert her i dag i denne interpellasjonsdebatten. Både det som går på myndige Nav-kontor, det som går på sammenslåing av kontor, og spørsmålet som går på hvordan vi skal få partnerskapet til å fungere bedre og mer enhetlig, har vi vært gjennom, og Nav-ombud har vi vært gjennom. Jeg har ikke konkludert, det skal jeg innrømme, og jeg er ikke sikker på at bare å følge modellen til pasientombudet er den riktige modellen. Det kan også være den modellen som Oslo kommune allerede i dag kjører, som vil være riktig for flere Nav-kontor, eller det kan også være den måten Sverige har organisert det på, som de kaller «jungelhjelpen». Her ønsker vi gjennom et ekspertutvalg å se på hvordan vi kan få de beste løsningene som fungerer best for brukerne vi har i vårt arbeids- og velferdssystem. De forslagene det er pekt på, kunne jeg tatt ett etter ett – de har vi diskutert her i dag og de hører naturlig hjemme i en helhetlig gjennomgang av Nav. Så vil jeg avslutningsvis si at vi kommer tilbake med ulike saker. Hvis noen oppfattet det slik at det kommer en stortingsmelding om Nav til høsten, er ikke det riktig. Vi skal nedsette et ekspertutvalg før påske, og de skal få litt tid å jobbe på. Men det vi skal legge frem i løpet av høsten, er en stortingsmelding og tiltak for å få flere i arbeid – med tanke på den meldingen vi trakk – sånn at vi er presise på det, og at det ikke er noen misforståelser. Nok en gang: Takk til interpellanten, jeg ser frem til gode debatter rundt Nav også i fremtiden.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2014-02-11:
Først vil jeg takke interpellanten for å ta opp en viktig interpellasjon og også for statsrådens svar. Jeg tror noe av utfordringen man har sett gjennom mange år, er at mange av visjonene rundt Nav har man hatt tverrpolitisk enighet om. Det at brukerne skulle ha én dør å gå inn i – i stedet for tre dører – var en viktig reform. Det var også noe Fremskrittspartiet ivret for gjennom mange år, og til slutt fikk man et godt og – hvis jeg ikke tar feil – enstemmig vedtak i denne sal. Men så ser vi dessverre at noe av utfordringen har vært at fokuset i altfor stor grad har vært på byråkratiets behov og ikke nødvendigvis på brukernes behov. Gjennom de fleste årene Nav-reformen nå har virket, har den rød-grønne regjeringen sittet, og den har administrert reformen. Jeg føler litt at fokuset på det enkelte individ og på næringslivets behov inn i Nav har vært altfor lite, og man har vært for fokusert, som jeg innledet med å si, på byråkratiet. Vi har jo opp gjennom årene fått mange eksempler på enkeltbrukere som ikke får den hjelpen og støtten de trenger av Nav. Det skyldes ikke de 19 000 ansatte i Nav, som gjør en god jobb, men det skyldes systemene som bl.a. er laget i denne sal. Flere ganger støter vi også på interne rutiner og interne regler og en praksis som ofte ikke er i tråd med sunn fornuft, og som oppfattes som unødvendig byråkratisk. Media er flinke til å gi oss de eksemplene, og jeg er sikker på at alle i denne sal også daglig får henvendelser fra folk som møter hindringer. Den senere tid har vi jo fått eksempler på at folk som har amputert sitt ben, må kunne dokumentere at benet fortsatt er amputert – eller foreldre som har barn med Downs syndrom, at barnet deres fortsatt har downs. Det er den type eksempler som viser at det virkelig er behov for en effektivisering og en avbyråkratisering av Nav. Da er jeg veldig glad for at regjeringen nå setter ned et utvalg som skal modernisere, effektivisere og avbyråkratisere Nav, sånn at man faktisk kan gå tilbake til mye av det som var intensjonen bak etableringen – et brukervennlig Nav som er til for innbyggerne og for næringslivet – og at det er primærmålet. Primærmålet skal ikke være en byråkratireform, men en brukerreform.
Terje Breivik (Venstre), 2014-02-11:
Honnør til interpellanten frå Venstre òg for å setja ein viktig debatt på agendaen. I ettertid er det openbert at Nav-reforma var for lite førebudd og sett i verk for raskt, og at me politikarar skrudde forventningane opp til urealistiske høgder, noko som sjølvsagt òg nødvendigvis har gått ut over publikum og dei tilsette i Nav. Ikkje minst har kombinasjonen av ei omfattande reform med store organisatoriske endringar og lite tid og høvelege dataverktøy gjort situasjonen veldig krevjande. Representanten Trettebergstuen sa det veldig fint, og eg deler heilhjarta den takken ho bar fram til dei tilsette. Venstre er derfor veldig positiv til at regjeringa vil ha ein full gjennomgang av Nav. Tiltaka som Nav-direktøren varsla i Dagbladet tidlegare, som interpellanten viste til, trur eg diverre ikkje er nok til å gjera noko med det grunnleggjande problemet: ei utvikling som går i retning av meir og meir skjematisering og sentralisering av avgjerdsmynde, som etter sentralisering vert for spesialiserte, og for publikum veldig ofte fjernar forvaltingseiningar – ei organisering som for altfor mange representerer eit uoverstigeleg, nærast uoverkomeleg byråkrati. Så etter Venstre sitt syn må ein gjennomgang av Nav som minimum vurdera: å snu Nav-pyramiden på hovudet og gje fyrstelinetenesta meir avgjerdsmynde enn kva tilfellet er i dag; å opna for større bruk av skjøn og gjera individuelle tilpassingar. Sjølv små endringar i retning av større fleksibilitet ville truleg løyst fleire saker på ein smidigare, meir medmenneskeleg måte. Vert det fare for større forskjellsbehandling? Nei, tvert imot. Behandlar ein alle likt, behandlar ein i realiteten alle ulikt, fordi me har ulike behov; å innføra ein rett til å ha direkte kommunikasjon med sakshandsamarane som sit på endeleg avgjerdsmynde. Å basera kommunikasjon meir eller mindre på mellommenn, rettleiarar og skriftleg framstilling kan umogeleg vera rette måten for fellesskapet sitt viktigaste tryggleiksnett å visa empati og omsorg på, når me veldig ofte er i ein vanskeleg, sårbar situasjon; å gjera det me kan for at Nav får datasystem og -løysingar som kompleksiteten, oppgåvene og arbeidssituasjonen til dei tilsette krev. Summert opp i eitt ord: forenkling. Engasjementet som ministeren viser i salen i dag, tyder på at gjennomgangen av Nav har høg prioritet. Venstre kjem likevel ikkje til å sitja passiv og venta altfor lenge. Om nødvendig fremjar me meir enn gjerne eit forslag i denne salen for å bidra til fortgang i eit så viktig arbeid.
Johnny Ingebrigtsen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-02-11:
Å få én dør istedenfor tre dører inn til Nav er jo mye bedre. Jeg er veldig fornøyd med å høre de andre talerne som er her, som også har sagt at den tilpasningen vi nå må gjøre, er vi alle sammen enig i, og den er på sin plass. Det er helt tydelig også for meg at Nav har et for stort byråkrati. Vi har en del ting vi må rydde opp i. Vi må gjøre det bedre for brukerne. Jeg er også veldig fornøyd med å høre statsråden si fra talerstolen, for en kort stund siden, at vi må ha gode lokalkontor. Det synes jeg også er riktig. Det er veldig viktig at vi har lokalkontor ute i hver kommune, spesielt ute i distriktene. Skatteetaten gjorde en endring for noen få år siden, der de kuttet veldig mange lokalkontor. I Finnmark medfører det f.eks. at en arbeidstaker må ta en reise fra Honningsvåg til Alta på tre og en halv time én vei. Begge veier blir da syv timer, det blir en hel arbeidsdag bare for å få seg detaljer på et skattekort f.eks. Slik kan vi ikke ha det. Det koster for mye, og det er ikke brukbart for Nav-brukerne – for å bruke det som en sammenlikning. Vi må ikke ha færre kontor og større kontor. Det medfører dårligere tjenestetilbud, det er ikke godt for folket, og det er spesielt ikke godt for folk ute i distriktene. Jeg vil slå en ekstra tone for nettopp dette momentet i den jobben vi skal gjøre, og de utredningene som skal gjøres, og det vi får tilbake hit. Færre kontor – for å avslutte – gir ikke en enklere dør inn til hjelp. Det gir heller en bunker å forsere, og kanskje det er en dagreise unna.
Tor André Johnsen (Fremskrittspartiet), 2014-02-11:
Jeg har lyst til å takke representanten Christoffersen for at hun tar opp en viktig sak – en god interpellasjon med viktige utfordringer – og takke statsråden også for et meget godt og utfyllende svar. Det er spesielt hyggelig å se at Arbeiderpartiet nå – etter å ha sittet i regjering i hele åtte år – endelig har blitt interessert i en skikkelig gjennomgang av Nav. Utgangspunktet for Nav er jo velferdsreformen som ble innført i 2006, etter behandling av flere store saker i Stortinget. Det har blitt skrevet flere rapporter om Nav. Det har blitt skrevet mange konkrete forslag til forbedringer. Jeg kan nevne f.eks. Rokkansenteret, som skrev en rapport datert i mai 2008. Det er flere masteroppgaver innen sosiologi, bl.a. en fra Camilla Grung i 2008, og en annen fra 2008 er skrevet av Iren Johnsen. Alle omhandler Navs organisering og virkemåte. Arbeidsforskningsinstituttet har skrevet en rapport i 2009, og Kaasa-utvalget avga sin NOU i 2011, NOU 2011: 17. Det har med andre ord ikke manglet på varsellamper – det har ikke manglet på signaler på at ting ikke fungerer som de skal – og alle har blunket og blunket, mens interpellantens partifeller har sittet i regjering og gjort, jeg skal ikke si ingenting, men dessverre svært lite. Nå har vi heldigvis en Høyre–Fremskrittsparti-regjering som både kan og vil gjennomgå Nav. Som statsråden har redegjort for, vil Nav bli underlagt en full gjennomgang, og målet er selvfølgelig en avbyråkratisering av etaten for brukerne. Det er for å kunne hjelpe flere til å komme over fra trygd til arbeid. Nettopp arbeidslinjen er veldig viktig for Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen. Regjeringen har en klar ambisjon om å få flere i jobb. Arbeid er viktig for enkeltmennesket, men det er også viktig for sysselsettingen og for samfunnet som helhet. Jeg vil også si en ting til som representanten Lise Christoffersen – interpellanten – nevnte om bedriftskultur. Det skulle vært tatt tak i for lenge siden, det har Christoffersen helt rett i, men da var dessverre ikke Høyre og Fremskrittspartiet i regjering. Men så fort vi har kommet i regjering, er vi i ferd med å sette ned et utvalg. Jeg har min fulle tillit til at statsråden skal sette i gang et arbeid og finne kandidater som vil gjøre en modig jobb, komme med konkrete tiltak og er villig til å påpeke effektive tiltak som virkelig vil forbedre Nav for brukerne. For det er tross alt brukerne Nav er til for.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2014-06-13:
På vegne av stortingsrepresentantene Kjersti Toppe, Jenny Følling, Heidi Greni og meg sjøl har jeg den ære å legge fram et forslag om å oppheve kravet om sammenhengende uttak av retten til videregående opplæring.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2014-06-13:
Jeg takker for debatten og særskilt for at statsministeren har deltatt i interpellasjonsdebatt i Stortinget. Det er ikke hver dag det skjer. Men så var det også et forsøk på å få en overordnet debatt om sammenhenger som fører mot et viktig mål. Jeg er veldig glad for det representanten Syvertsen sa om sysselsettingstall. For det aller viktigste tallet er faktisk hvor stor andel av befolkningen som er i jobb. Og der har vi i Norge i veldig stor grad grunn til å være stolte, ikke først og fremst av oljefondet, men av de norske kvinnene. For hadde de norske kvinnene deltatt i yrkeslivet på like fot med kvinnene i Europa, hadde ikke det norske oljefondet vart lenge. Så viktig er sysselsettingstallet. Derfor er også familiepolitikken utrolig viktig, først og fremst fordi det selvfølgelig er viktig for familien, men også fordi det gjør noe med samfunnets evne til å la folk få mulighet til å jobbe. Jeg er også glad for at representanten Syvertsen nevnte at produktivitet heller ikke må gå på bekostning av folks liv. I Arbeiderpartiet pleier vi å si at alle skal ha et arbeid å leve av, men man skal også ha et arbeidsliv å leve med. Det er derfor vi er skeptiske til en del av endringene som nå er foreslått i arbeidsmiljøloven. Så til slutt to ting som jeg mener er viktig for sysselsettingspolitikken framover, som begge handler om den norske modellen. Det ene er fellesskolen, som representanten Aasen nå var grundig og godt inne på – den utrolige betydningen det har, den fellesskapsfølelsen det gir at den ansatte på Ulstein tør å snakke til sjefen på like fot fordi de har et felles mål om å få det bruket til å gå. Det har en utrolig verdi. Det er derfor jeg er så bekymret for den ideologisk baserte tilnærmingen til privatisering av grunnskolen. Og jeg er veldig glad for at Kristelig Folkeparti i går stemte imot forslaget, som dessverre ble vedtatt, om å starte på den prosessen. – Det er en av kjerneverdiene i den norske modellen. En annen kjerneverdi i den norske modellen er samarbeidet mellom partene. Folk fra mange land i verden valfarter til Norge for å lære av den samarbeidsmodellen. Holden-utvalget påpeker at det er en av de vesentlige faktorene for å kunne lykkes. Det er ikke sånn at vi skal realisere kompetansesamfunnet; Norge har et veldig sterkt kompetansesamfunn i dag. Vi har masse flinke folk rundt omkring i bedriftene og på alle nivåer. Det er derfor FN kan si at vi har verdens mest produktive arbeidskraft – ikke fordi den er billig, men fordi den er produktiv. Så kompetansesamfunnet er viktig, og samarbeid er viktig. Regjeringa velger nå helt nye samarbeidsformer. For det er det regjeringa gjør i forhold til arbeidsmiljøloven: ikke å samarbeide med partene, men å informere om at de kan få lov å uttale seg i forbindelse med en høring. Det er en helt ny måte. Det er ikke det andre land misunner oss. Regjeringa må finne en ny vei her hvis vi ikke skal undergrave den norske modellen. Ellers er jeg glad for de felles målsettingene vi har og håper vi fortsatt kan drøfte på tvers av partigrensene den viktigste utfordringen samfunnet har, at folk skal ha en jobb å gå til.