Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2015-04-07:
Jeg skal starte med å komme med en viktig avklaring, og det er at undertegnede har ansvar for et innlegg med tittelen «Fiks det, Eriksson!» Men når SV sier «fiks det, Eriksson», er ikke det et forsøk på å forenkle den kompliserte debatten vi har i dag. Det var et motsvar til det vi oppfattet som en helt tydelig ansvarsfraskrivelse gjennom sitater som «Uførereformen har ingenting med dagens regjering sin politikk å gjøre», som vi kunne lese i Tønsbergs Blad, og også etableringen av begreper som «Stoltenberg-reformen», som vi hører gjentas i denne salen i dag. Så er det jo nettopp med utgangspunkt i den informasjonen man får fra underliggende etater, at man har muligheten til å ta grep på den posten man sitter. Det er nettopp med utgangspunkt i å styre både Nav og skatteetaten at muligheten for både smidig gjennomføring og god informasjon ligger, og ikke minst er det også i budsjettprosesser man har mulighet for å prioritere nok penger til å foreslå gode kompensasjonsordninger framfor kortvarige overgangsordninger. Derfor ønsker vi å trekke opp også det som alternativ i debatten. Men jeg lover på vegne av SV full støtte til de forslagene som måtte komme for å fikse situasjonen i fellesskap, og det er det vi ønsker å få til med debatten i dag. Statsråden skisserte opp fire mulige veier å gå, eller forslag som kan vurderes, og utfordret SV på hvor mye som kan være et rimelig tap. Jeg sitter verken på et embetsverk eller på godt nok tallmateriale til å kunne kaste fram en løsning som ville treffe alle her i dag, altså alle uføretrygdede. Det ville vært useriøst å lansere noe slikt. Men for uføretrygdede med svært lave ytelser vil tap på også 1 000 kr være et stort innhogg i en dårlig økonomi. Så registrerer jeg at det er ulike syn på det, på hva man mener det er rimelig at folk skal klare seg på. Men jeg må si meg mer enig i merknadene fra Fremskrittspartiet i forbindelse med håndteringen og behandlingen av reformen enn i de innleggene jeg hører i dag, og la meg sitere Fremskrittspartiets merknader: «Komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet mener at endringer i skatteregler ikke må ramme løpende ytelser og effekten for den uføretrygdede må bli den samme.» Det kaller jeg klar tale. Og videre: «Disse medlemmer mener videre det er viktig at man får til en konverteringsmodell som gir mulighet for konkrete beregninger. Disse medlemmer vil varsle at man vil komme tilbake til dette spørsmålet om det skulle oppstå utilsiktede virkninger, og vil understreke at dem som konverteres fra den gamle ordningen og derved får økt bruttoytelse, skal kompenseres slik at de beholder samme nettoytelse, og ikke en tilnærmet lik ytelse.» Så nok en gang vil jeg presisere at det er bra og viktig med overgangsordninger, selv om SV gjerne skulle sett at det var en varig kompensasjon som tydeligere traff alle dem som trenger det. Jeg er heller ikke overbevist om, særlig i og med at det har kommet nye eksempler bare i debatten i dag som ikke lar seg forklare, at alle utilsiktede virkninger er tilstrekkelig kartlagt. Hvis man skulle bli tvunget til å forholde seg til de fire scenarioene, eller retningene å gå, som statsråden tegnet opp i sted – jeg vil reflektere litt rundt det. Det er ingen tvil om at SV står på grunnlaget for reformen. Likevel vil jeg si at det er viktigere at færre taper enn å unngå f.eks. at man må leve med parallelle systemer for relativt få folk for en begrenset tid. Så er jeg enig med representanten Karin Andersen i at det nok finnes flere løsninger i mulighetsrommet enn de fire som var tegnet opp, og det er et rom som vi veldig gjerne blir med på å utforske i lag. Helt til slutt vil jeg bare presisere at SV har aldri lagt til grunn at pluss/minus 6 000 kr var et akseptabelt tap for uføre som tapte på omleggingen av trygder og på uførereformen. Også vi sto på flertallsmerknader og formuleringer om at uføreytelsene skulle være på omtrent tilsvarende nivå. Så jeg sier meg ikke enig i den virkelighetsoppfatningen som jeg oppfatter at flere har fremmet, eller i hvert fall statsråden har fremmet tidligere, at et tap på pluss/minus 6 000 kr skulle ligge til grunn for hva man kunne regne som rimelig. Så har jeg forståelse for at regjeringen har behov for å sette en grense i sine egne overgangsordninger, men det er noe annet enn å si eller mene at det skulle være Stortingets intensjon eller aksept at et slikt tap skulle finne sted.