Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2008-05-23:
I representantforslag nr. 8:56 for 2007-2008 fremmer de tre representantene Kjønaas Kjos, Svendsen og Eriksson forslag til endringer i gjeldende regler om stønad til bil for funksjonshemmede. Bilstønadsordningen er en av flere stønadsordninger som vi finner i folketrygdloven kapittel 10, ytelser under medisinsk rehabilitering. Formålet med alle disse stønadsordningene er bl.a. å kompensere for visse utgifter folk med «sykdom, skade eller lyte» påføres, sammenlignet med andre, når de skal fungere i arbeid og fritid. Ordet «påføres» finnes verken i loven eller i forskriften til bestemmelsene om bedring av funksjonsevnen. Det er likevel et bevisst valg av begrep fra min side, fordi de ekstrautgiftene vi snakker om i dette tilfellet, i stor grad henger sammen med samfunnets manglende evne eller vilje til å tilrettelegge for at flest mulig kan fungere i arbeid og fritid på sine egne premisser. Vi snakker om et velferdssamfunn som ikke er inkluderende nok. Vi snakker om et velferdssamfunn der de kollektive transportordningene i altfor stor grad fungerer som barrierer mot funksjonshemmedes deltakelse i arbeidsliv og fritidsaktiviteter. Ansvaret for at vi på dette området er kommet altfor kort, og kortere enn mange andre land, er nok ganske jevnt fordelt langs hele den politiske fargeskalaen. Det taler imidlertid til velferdssamfunnets fordel at man i hvert fall har innført ordninger som skal kompensere for noen av de menneskeskapte barrierene. Det går tydelig fram av forskriftens § 3, der det i tillegg til at stønadsmottakeren må dokumentere behovet for transport, også kreves at for å få stønad til bil må det være slik at reise med buss, tog, båt, trikk e.l. ikke er mulig eller medfører urimelige belastninger, og at behovet for transport ikke dekkes av andre transportordninger. Det kan da gis stønad både til bil og til nødvendig spesialutstyr. Denne bestemmelsen er nok egentlig ment som en begrensningsregel i forhold til å innvilge stønad til bil, men kan samtidig leses som en innrømmelse av at dagens transportsystem faktisk virker unødig ekskluderende for en del menneskers mulighet til deltakelse. Så er spørsmålet som reises i denne saken, om den kompenserende ordningen er bra nok, eller om det bør gjøres forbedringer. Forslagsstillerne mener det siste når det gjelder den delen av reglene som omhandler utskifting av bil. Det foreslås at dagens regler for gjenanskaffelse av bil mykes opp fra dagens krav om elleve års brukstid for biler brukt til fritid til åtte år, tilsvarende det som gjelder biler brukt til arbeid, og at tilleggskravet om kjørelengde for sistnevnte reduseres fra 150 000 km til 120 000 km. Arbeids- og sosialkomiteen gjennomførte høring i saken 7. april i år. To høringsinstanser møtte, ikke mange, men de mest relevante: Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon og Norges Handikapforbund. FFO støttet forslaget om lik gjenanskaffelsestid på åtte år, uavhengig av formålet med bruken av bilen. Handikapforbundet foreslo en straksløsning der det kunne gjøres unntak fra dagens regelverk i tilfeller der det ble ansett nødvendig ut fra drifts- og trafikksikkerhet. For øvrig var begge høringsinstansene opptatt av å få en gjennomgang av hele bilstønadsordningen, både reglene for anskaffelse, gjenanskaffelse og spørsmålet om trafikksikkerhet og forebygging av ulykker. Statsråden har på forespørsel fra komiteen gitt anslag på kostnadene ved de foreslåtte endringene. Tallene er usikre, men i størrelsesorden pluss/minus 1 milliard kr. Komiteens flertall, alle partier unntatt Fremskrittspartiet, har tatt statsrådens brev til orientering og valgt å ikke fremme forslag til endringer nå. Stortinget skal om kort tid vedta både ny diskriminerings- og tilgjengelighetslov og ny plan- og bygningslov. Der skal vi avgjøre når og hvordan vi skal stanse nye og fjerne gamle barrierer mot inkludering. I tillegg er Stortinget kjent med at Regjeringen allerede er i gang med vurderinger av bilstønadsordningen etter bl.a. henstilling fra Riksrevisjonen og bifalt av Stortinget selv. Flertallet har også merket seg at da Statens havarikommisjon i 2002 foreslo endringer i bilordningen, var det andre ting enn kjørelengde og bilens alder som var viktig når det gjaldt trafikksikkerheten. Vi er også kjent med at noen av anbefalingene allerede er gjennomført fra Regjeringens side og godt mottatt av organisasjonene. Flertallet foreslår ikke at representantforslaget avvises, men vi foreslår at det vedlegges protokollen i påvente av resultatet fra den arbeidsgruppen som Regjeringen allerede har satt i gang for å vurdere hele bilstønadsordningen.