Inga Kvalbukt (Senterpartiet), 1999-12-17:
Arbeidsmarkedet vil bestandig over tid være i endring. Behovet for arbeidskraft innen ulike sektorer varierer. Bedrifter vil ønske å ha tilgang på etterspurt arbeidskraft, samtidig som arbeidstakerne vil ha et todelt ønske: behov for forutsigbarhet og trygghet i hverdagen og ønske om en mer fleksibel hverdag i perioder. Arbeidstakeren etterspør ikke lenger bare arbeid, men også fritid og best mulig velferdsordninger, ferie og permisjoner. Det offentlige har imøtekommet disse ønskene og behovene ved å legge til rette for trygghet under sykdom, gode permisjonsordninger ved svangerskap, fødsel og sykdom hos barn – og nå sist etterutdanningspermisjon. Alle disse velferdsordningene har igjen forsterket arbeidsmarkedets etterspørsel etter korttidsarbeidskraft. Det lovforslaget Stortinget vedtar i dag, ivaretar både behovet for fleksibel arbeidskraft og den enkelte arbeidstakers behov for trygghet og ordnede tilsettingsforhold. Overtid og midlertidige ansettelser har sammen med utleie av arbeidskraft bidratt til den nødvendige fleksibilitet i arbeidslivet til nå. Utleie av arbeidskraft har i utgangspunktet vært forbudt, men det har vært gjort unntak etter forskrift – etter sysselsettingsloven § 27. Av områdene som har vært unntatt fra forbudet, har kontorsektoren hatt størst betydning. Men det sier seg selv at et vell av unntaksbestemmelser blir både byråkratisk og uoversiktlig, og vil aldri bli treffsikkert, rettferdig eller rimelig. Skal en bedrift være avhengig av stor overtidsinnsats, vil dette være en belastning for arbeidstakerne. De fleste føler lojalitet overfor sin arbeidsgiver og arbeidsplass og kan være villig til å påta seg mer arbeid enn hva som tjener den enkeltes situasjon og helse på lang sikt. Dagens regelverk, som har et forbud mot privat arbeidsformidling, er lite tilpasset dagens og framtidas behov for mer fleksibel arbeidskraft. Departementet tilrår derfor at privat formidling av arbeidskraft blir tillatt, og dette støttes av komiteens flertall – Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti, Høyre og Senterpartiet. Privat arbeidsformidling vil være et positivt supplement til arbeidsmarkedsetaten. Samtidig er et annet flertall – Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og SV – opptatt av at vi fortsatt skal ha en landsdekkende offentlig arbeidsformidling. Dette vil ikke minst være viktig for distriktene. Komiteens flertall støtter departementets forslag til «speilvending » av regelverket, fra generelt forbud mot utleie av arbeidskraft til at inn- og utleie av arbeidskraft kan tillates. Flertallet mener at en generell tillatelse til innleie av arbeidskraft bør gjelde for alle arbeidstakergrupper, men vil samtidig gi Regjeringa fullmakt til å kunne unnta enkelte yrkesgrupper fra hovedregelen i perioder, hvis viktige samfunnshensyn tilsier det. For Senterpartiet er det viktig at arbeidstakerne er sikret trygge tilsettingsforhold. Slik lovverket er utformet, er dette ivaretatt, samtidig som det også er tatt rikelig hensyn til samfunnets nye behov. I denne sammenheng kan det være av interesse å se på dagens skolesystem og barn og unges hverdag. I dag får barn og unge langt sjeldnere enn tidligere kjennskap til ulike sider av arbeidslivet gjennom oppvekst og skolegang. Manglende arbeidserfaring og arbeidskunnskap fører til at mange unge er usikre foran sine yrkesvalg. Dagens lovframlegg vil gi flere mer variasjon i erfaring og bedre grunnlag for endelig yrkesvalg. Samtidig vil bedre muligheter til innleie gi bedrifter lettere tilgang på nødvendig arbeidskraft. Jeg vet også at det har vært tilfeller der vikarer har bedret arbeidsrutinene – noe både den fast ansatte og bedriftene som helhet har dratt positiv nytte av. Friske øyne og nye krefter kan løse opp i fastlåste rutiner som er hemmende. Nye øyne kan gi nye rutiner som igjen kan gi bedre trivsel og bedre utført jobb, samtidig som den som har vært inne som vikar, får bedret sine kvalifikasjoner og står enda sterkere som arbeidssøker framover. Jeg synes det lovforslaget vi har fått, er veldig bra. Det er ingen som har fått innfridd alle sine ønsker, men det er heller ingen som har grunn til å være misfornøyd. Arbeidslivet er sikret fleksibel tilgang på arbeidskraft. Arbeidstakeren har fullt ut sikret sine rettigheter, og alle som ønsker en løsere tilknytning til arbeidslivet med litt mer fritid i perioder, og vil prøve flere typer arbeid, får større mulighet til det. Samtidig stenger lovverket for at det kan spekuleres i bare korttidsansatte.