Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2015-06-19:
Jeg finner det naturlig akkurat nå å si at med mitt innlegg blir det et lite temaskifte. Nå har det lenge vært flyktninger det har handlet om, som er viktig, men nå skal jeg snakke om det som revidertdebatter tradisjonelt handler om, nemlig økonomisk politikk. Noe som er svært viktig, og som står på dagsordenen også i media, er den økende arbeidsledigheten som vi nå begynner å se konturene av. Det vil prege dagsordenen, og det er alvorlig. Når alle er i arbeid, vil de i større grad klare seg på egen hånd, ikke minst gjennom egen inntekt, men også ved at hverdagen oppleves som meningsfull. Man har jevn sosial kontakt med arbeidskolleger, og det å ha en jobb sikrer verdighet. Ledighet er roten til alt ondt, heter det. Samfunnsforskere vil nok uttrykke seg annerledes, men likevel være enig. Den som tar en rundreise i Europas bakgater, vil se det med sitt blotte øye. Mange mennesker, særlig mange ungdommer, sliter fordi det ikke er bruk for dem, og de kommer ikke i gang med livet sitt. I Norge ser vi nå at ledighetstallene øker innen visse bransjer, og det er særlig bransjer hvor det tidligere har vært mangel på fagfolk, innen ingeniør- og IKT-fag. I denne gruppa var det drøyt 4 000 arbeidsledige ved utgangen av mai. Dette var mer enn en fordobling fra i fjor. Trolig vil tallene øke. Tekna-president Lise Lyngsnes Randeberg sier i dag til E24: «jeg tror ikke vi har sett bunnen. Vi tror det kommer mer, og derfor må vi bare bite tennene sammen og komme gjennom det på best mulig måte». Hun får støtte av forbundsleder i Industri Energi, Leif Sande, som mener det samme. Slike endringer i næringslivet, i denne sammenheng forårsaket av lavere oljepris, kan vi gjøre lite med. Det vi kan gjøre, er å bruke det beste verktøyet vi har, nemlig å utdanne ungdom og gi folk nyttig kompetanse. En god grunnutdanning, men også en mer aktiv bruk av etter- og videreutdanning er selve verktøyet for å unngå at ledigheten biter seg fast. Det holder folk i gang i stedet for at de er ledige. Det gjør at samfunnet får tilgang på oppdatert kompetanse. Arbeiderpartiet foreslår i sitt budsjettalternativ en tipunktsplan mot den økende ungdomsledigheten, med bl.a. 2 000 flere tiltaksplasser, 1 000 flere fagskoleplasser, 3 000 flere studieplasser, dessuten flere plasser til bedriftsintern opplæring, mer fleksibel bruk av dagpengeregelverket, slik at det gis formell utdanning i de tilfeller hvor det er riktig, selv om man går på dagpenger, og økt lærlingtilskudd og flere offentlige lærlingplasser, særlig i kommunene. Den røde tråden i disse tiltakene er å gi ungdom det papiret som sier at de har fullført en utdanning, at de har et bevis på at de kan noe som gir dem jobb. Det vi også ser, er at veien til dette målet for noen bare vil være mulig på annet vis enn gjennom det tradisjonelle skoleløpet. Å tro at skattelettelser, strukturendringer eller generell omstilling vil gi ungdom og unge arbeidsledige uten erfaring jobb, opplever jeg rett og slett som litt naivt. Arbeidsgivere vil ha kompetente folk som kan et fag, og som kan vise til erfaring med at de behersker arbeidslivet. Et ungt menneske som mangler den type erfaring, eller ikke har fagbrev eller et vitnemål fra høyere utdanning, har svært små muligheter til å bidra på noe vis, i hvert fall ikke omstilling i Norge – annet enn å være utestengt. Regjeringens yndlingsverktøy, skattelettelser, hjelper ikke nødvendigvis folk som har falt utenfor arbeidslivet, og som trenger påfyll av kompetanse. Derfor må gode utdanningstiltak være en vesentlig del av svaret når vi nå ser økende ledighet, oppsigelser og nedbemanninger. I april fikk vi vite at det var 8 000 flere søkere til høyere utdanning. Svaret fra regjeringen var null nye studieplasser i forslaget til revidert budsjett. Forliket med Kristelig Folkeparti og Venstre har ført til flere studieplasser, og det er bra, men tidligere i Solberg-regjeringens periode har de opprettet 20 studieplasser totalt – og det i en situasjon hvor vi vet at vi trenger flere folk i teknologiske fag. Vi trenger flere lærere, og vi trenger flere i helse- og omsorgsyrkene. Vi har masse ungdom som vil studere, vi har fulle studier innen disse utdanningene, og regjeringens svar er nærmest å neglisjere opprettelsen av studieplasser som et virkemiddel. På fagskolene er situasjonen litt den samme. Dessuten trenger mange av de unge som får støtte fra Nav, formell utdanning eller norskopplæring, som jeg tidligere har vært inne på. Jeg vil minne regjeringen om at de valgte å bruke om lag 100 ganger mer av handlingsrommet sitt i dette budsjettet på skattelettelser framfor påplussinger på utdanning. I stedet burde de trappe opp antall studieplasser, fagskoleplasser og satset på å få flere gjennom et godt utdanningsløp.