Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2005-06-17:
Norge går så det suser. Det kan man lese av revidert nasjonalbudsjett, og det stemmer. Jeg vil påpeke at Regjeringen har tatt noen grep som vi i Kystpartiet vil skal utvikles videre. Det er positivt at det er tatt grep for at funksjonshemmede med høgere utdanning skal vurderes ut fra kvalifikasjoner og erfaring og ikke ut fra funksjonshemning. Der har Regjeringen satt i verk et arbeid det står respekt av. Regjeringen skal honoreres for å ville gjøre noe med fattigdomsspøkelset. All erfaring viser at samfunn med store skiller mellom innbyggerne blir råere og hardere. Å ville ta tak i denne utviklingen skal Regjeringen ha all honnør for. Kystpartiet vil støtte en sterkere satsing på disse områdene. Det er også vanskelig å underslå at sysselsettingen i privat sektor vokser – sakte, men sikkert. Men her er tallmaterialet fortsatt preget av en viss kreativitet. Når dette er sagt, vil jeg likevel påpeke at Norge har ressurser til å gjøre så mye, mye mer. I revidert nasjonalbudsjett står det svart på hvitt at oppgangen i norsk økonomi ventes å fortsette. Kystpartiet har inne merknader om satsing på infrastruktur. Vi vil avvikle ordningen med bompenger, og vi vil ha gratis ferjer. Vi har sågar gått inn for at det må satses på moderne gassferjer. Dette oppfatter Regjeringen som utopi. Også Arbeiderpartiet oppfatter forslaget om en kraftig utbygging av både kyststamvegen og andre store prosjekter som kommer distriktene til gode, som utopi. Jeg har i tidligere innlegg sagt at dersom vi var representanter i et EU-land med dårligere økonomi enn Norge, ville vi allerede ha hatt full fart i investeringene både i bredbånd og på vegnettet. Vi ville ikke gått inn på den bompengeepidemien som har spredt seg over hele landet. Alle snakker om vegutbygging, men vi ser ikke pengene, fortalte en som arbeider med vegprosjekter i Vegdirektoratet. Han kunne fortelle at Norge har noen av de fremste ekspertene i verden når det gjelder brobygging, at vi har svært flinke folk når det gjelder både prosjektering og utbygging av vegnettet. Men pengene mangler. Kystpartiet mener at vi ikke benytter vår historiske mulighet, med solide ekstrainntekter på mange titalls milliarder kroner på grunn av den historiske økningen i oljeprisen, til virkelig å satse på forskning. Hvorfor gjør vi ikke det? Hvorfor er det blitt slik i enkelte miljøer at de dyktigste forskerne reiser utenlands, til land med mye dårligere nasjonaløkonomi, som USA? – Kanskje fordi disse landene satser mye sterkere på forskning, ikke bare fordi de vil, men fordi de ser seg nødt til det hvis de skal klare å modernisere landet sitt slik at de henger med i den internasjonale utviklingen. Er det virkelig slik at vi har en regjering som ikke har respekt for viktigheten av forskning? Er det slik at Høyre, med en tidligere rektor fra Universitetet i Oslo i sin midte, ikke klarer å ta innover seg at ethvert land som har visjoner, også satser store beløp på forskning? Eller er det slik at de pedagogiske evnene til de akademiske kreftene i Høyre har kollapset i forhold til pengeknugerne og nyliberalistene i partiet? Det lover ikke godt for det akademiske Norge. Kystpartiet har satt søkelyset på hvordan denne regjeringen forvalter sitt pund. Det er ikke særlig oppløftende. Regjeringen har solgt billig eller gitt bort evigvarende fiskekvoter til noen få. Noen få i én generasjon har overtatt eiendomsretten over fisken i havet, en eiendomsrett som har vært et sentralt folkeeie siden tidenes morgen. Måten det har skjedd på, er merkelig, sett fra en bedriftsøkonomisk og en statsøkonomisk synsvinkel. Man kan sannelig lure på hva Regjeringen har tenkt på. Man kan selvsagt si at Regjeringen ikke visste bedre, ikke ante konsekvensene. Men det er feil. Jeg og Kystpartiet har lenge fortalt om konsekvensene. Man kan si at utviklingen gikk den vegen, og at det er et resultat av en moderne utvikling av fiskeryrket og fiskeflåten. Det er feil. På Island har de erfaring med Bondevik-regjeringens vri, og disse erfaringene er entydig negative. Man kan si at Regjeringen gjorde det for at bankene skulle få tak i verdien av fisken når de skulle gi lån til bygging av fiskebåter. Det er nok den riktige vurderingen. Bondevik-regjeringen tror nok at de har gjort bankene en stor tjeneste i denne saken og ofret nyrekrutteringen i fiskerinæringen og kystbefolkningen på mammons alter. Men det vil vise seg at de har gjort en stor tabbe. Bankene vil få sitt å svare for når renten igjen vil stige. Vi vet at enkeltredere har kjøpt kvoter for 80 mill. kr uten fem flate øre i egenkapital. Tror virkelig strategene i Bondevik-regjeringen at den spekulative kvoteverdien vil holde seg høg når systemet kollapser? Jeg lurer på hvor strategene og bankene vil være når krakket kommer i fiskeflåten. Merk dere mine ord!