Ingjerd Schou (Høyre), 2018-03-01:
Jeg gikk tilbake til stortingsmeldingen, og det kan være verdt å merke seg at i den står det at de årlige meldingene behandles i Stortinget, og at nettopp det sikrer offentlig og parlamentarisk innsyn i praktiseringen av våre egne vedtak – altså Stortingets vedtak – og vurderingskriterier nedfelt i retningslinjene for det som er regjeringens, ved Utenriksdepartementet, behandling av søknader om eksport av forsvarsmateriell, tilhørende teknologi og tjenester for militære formål, skal forholde seg til. Parallelt med målsettingen om å utvise størst mulig åpenhet om eksporten av forsvarsmateriell fra Norge, er det nødvendig å sikre at innsyn skjer innenfor rammen av de begrensninger som taushetsplikten i eksportkontrolloven setter. Dette er altså ingen veiledende lov – loven gjelder, og det burde vi som lovgivere vite. I henhold til loven plikter enhver som produserer og søker om lisens for eksport av våpen, å gi Utenriksdepartementet, altså regjeringen, den bistand som kreves for å kontrollere at bestemmelsene i loven eller forskriftene blir fulgt. Det gjelder alle opplysninger som anses nødvendige for regjeringen, ved utenriksministeren, sin behandling av søknader om eksportlisens. En slik vid rett til innhenting av det som kalles «bedriftsfølsom informasjon», har sitt motstykke i det som ligger i de strenge taushetsbestemmelsene i loven. Dersom det i enkeltsaker vurderes å foreligge særskilte omstendigheter, vil regjeringen videreføre praksisen med å konsultere Stortingets organer særskilt. Jeg synes det er vanskelig å se for seg at vi skulle hatt en annen rutine, siden det er viktig å unngå at vi som storting går inn og prøver de enkelte forvaltningssakene. Det er ikke veiledende. Vi, Stortinget, har gitt regjeringen, ved utenriksministeren, fullmakt ved lov til å forvalte dette området, og de har omfattende erfaring og kompetanse på dette området. Så må det være opp til regjeringen å komme tilbake hit for eventuelt å forankre politisk disse sakene utover det som ligger i de ordinære meldingene. I VG den 3. januar 2018 ble det påstått at det var funnet en mindre mengde norsk militært utstyr i Jemen. Dette har vært fulgt opp ved flere anledninger og langs flere spor med sikte på å finne ut mer om saken, men hittil har ingen informasjon latt seg verifisere. Jeg hører at enkeltrepresentanter i salen mener – i sin retorikk – å vite bedre. Men det har ikke latt seg verifisere. Det er mulig at dette tjener interne, partipolitiske vurderinger, men det har ikke latt seg verifisere. Jeg ser at regjeringen har utvist og utviser betydelig årvåkenhet og gjør individuelle vurderinger av eksport til land som deltar i den militære koalisjonen i Jemen. Det ga seg allerede primo 2016 utslag i at regjeringen midlertidig holdt tilbake utførsler av ammunisjon til De forente arabiske emirater. Dette var uttrykk for en streng føre var-linje fra norsk side. Denne linjen ligger fast, understreker utenriksministeren, og den har også ført til at regjeringen den 19. desember 2017 besluttet å suspendere eksport av A-materiell til De forente arabiske emirater samt å stramme inn praksisen når det gjelder annet militært materiell, omtalt som B-materiell, og flerbruksvarer for militær bruk til landene som deltar i den saudiledede koalisjonen i Jemen. Norge har et meget strengt og omfattende eksportkontrollregelverk. Alle søknader om eksport av forsvarsmateriell blir grundig og individuelt vurdert på basis av nettopp de retningslinjene som regjeringen, ved Utenriksdepartementet, håndterer. Risikoen for at forsvarsmateriell fra Norge kan brukes til undertrykkingsformål eller brudd på humanitærretten, er en vesentlig del av denne vurderingen. Det er ikke åpnet for eksport av våpen eller ammunisjon, dvs. A-materiell, til Saudi-Arabia. Det kan være verdt å merke seg at det i 2010, etter en grundig vurdering, ble åpnet for eksport av A-materiell til De forente arabiske emirater.