Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2005-12-05:
Jeg er glad for den brede støtten som har framkommet i debatten i dag til hovedlinjene i Regjeringens utenriks- og sikkerhetspolitikk. Nå er dette en budsjettdebatt, men vi får likevel illustrasjoner på det. Jeg kan gi min tilslutning til representanten Vallersnes’ gjengivelse av mitt innlegg på FN-delegasjonen den 31. oktober, der jeg orienterte de ansatte ved delegasjonen om hovedlinjene i Regjeringens sikkerhets- og utenrikspolitikk. Jeg har vektlagt tre hovedspor: Det første er betydningen av et internasjonalt rettssamfunn, der sterke ikke kan ta seg til rette, og der bruk av makt må reguleres ved lov. Det andre er sporet knyttet til NATO og EU, det å være våre venners venn. Det tredje er å gjøre en innsats for fred, forsoning og utvikling, der Norge har mulighet til å øve en særlig innflytelse. Når det gjelder mitt ansvarsområde i Utenriksdepartementets budsjett, vil jeg kort kommentere noen av de områdene der det er gjort endringer, og hvor vi har fått tilslutning fra komiteen. Det første gjelder en reversering av kuttet til presse, kultur og informasjon. Her har det vært kuttet jevnt år for år, og det kuttet som lå inne fra Bondevik-regjeringen, ville ha representert 40 pst. av støtten til dette formålet. Igjen kan man si at på et stort budsjett er det ikke store summer det er snakk om, men vi fikk løftet 20 mill. kr tilbake og dermed snudd kuttet og pekt i en annen retning. Det er også gledelig å registrere at det er bred støtte i komiteen for å benytte presse, kultur- og informasjonsarbeidet som et viktig instrument for å bidra til økt kunnskap, interesse og oppmerksomhet om det moderne Norge. Dette handler om å styrke Norges omdømme. Sett fra myndighetenes side gjelder det norsk næringsliv og reiseliv, universitets- og forskningssektoren og kulturlivet. Jeg skal, sammen med kulturministeren, ha et møte med ledende organisasjoner i norsk kulturliv for å høre deres syn på hvordan en økt satsing kan innrettes. Denne satsingen er en del av Kulturløftet til Regjeringen, og den økte bevilgningen inngår i dette løftet. Det er også slik at vi har et særlig ansvar når vi nå går inn i et Ibsen-år, men jeg har også merket meg representanten Valles ord om at også den moderne kulturen skal vektlegges. Nå vil mange mene at Ibsen blir mer og mer moderne, og dermed kan vi satse også på det. Så har vi fått til økt støtte til informasjon til fredsorganisasjoner, som har vært tatt opp her i salen i dag. Igjen handler det om små beløp i den store sammenheng, men om meget viktige beløp og såkorn til organisasjoner som lever av svært lite, og som kan få til mye ved mindre bevilgninger. Det samme gjelder for støtten til Europa-informasjon. Der anser vi at det å støtte organisasjoner som informerer om ulike sider ved vårt forhold til Europa, er en måte å drive en aktiv Europa-politikk på, ikke minst på kunnskapssiden – få løftet opp engasjement og kunnskap. Så vil jeg slutte meg til representanten Samuelsens vektlegging av nordområdepolitikken. Jeg synes han gav en veldig bred tilnærming til det som også er Regjeringens tilnærming. Dette handler om mer enn delelinjeforhandlinger og håndhevelse i fiskevernsonen. Det handler om utviklingen – næringsutvikling, arbeid, utdanning og kultur i hele den nordlige landsdel, og egentlig i et bredere europeisk perspektiv. Vi har fått lagt inn økte midler til kunnskap og forskning på dette området, som vi har kalt «Barents 2020», og en tilleggsbevilgning på 10 mill. kr. La meg også nevne at 5 mill. kr av de 20 mill. kr som er øremerket for presse, kultur og informasjon, er øremerket til satsing i nord i forbindelse med nordområdesatsingen. Så har jeg fem merknader i lys av hva som er framkommet i salen. Den ene er til representanten Høglund, som understreket betydningen av å være kritisk til FNs arbeid og innretning. Jeg vil innledningsvis si at jeg er enig i det. Jeg tror at vi som stor giver skal være en kritisk giver, i den forstand at det er viktig overfor store byråkratier og store organisasjoner at giverne følger nøye med. Jeg er også enig i representanten Vallersnes’ vektlegging av de nyttige erfaringene Verdensbanken har på en del evaluering, monitoreringskompetanse, som er nødvendig. Norge har til hensikt å være en konstruktiv støttespiller til FN. Både utviklingsministeren og jeg har vektlagt i innlegg at Norge vil vite å stille krav i forbindelse med de bevilgningene vi gir. I motsetning til dem som ønsker å reformere FN-sekretariatet ved å bygge det ned, ser vi det slik at den beste støtten vi kan gi til FN, er at vi også stiller krav til effektivitet og målrettethet i den måten FN-sekretariatet jobber på. Vektleggingen av FN – dette er ikke en budsjettsak – er ikke minst vektlegging av at bruk av makt må forankres i folkeretten og gjennom eksplisitte vedtak i Sikkerhetsrådet. Det er en viktig del av Regjeringens politikk. Min andre kommentar er knyttet til bistand. Det vil utviklingsministeren komme bredt tilbake til. Men jeg vil også si at det Høyre sier, er verdifullt, at de nå slutter seg til det brede spor der en vil ha opptrapping av støtte til utvikling. Det var slik at Høyre i 2001 gikk til valg på et kutt i bistanden på 20–25 pst. Jeg vil således gi honnør til regjeringen Bondevik for å ha bidratt til at den linjen er endret. Når det gjelder spørsmålet om en eventuell boikott av Israel, kan jeg her på denne talerstol si at det er ikke Regjeringens politikk. Det er ikke forankret i Soria Moria-erklæringen. Det er helt legitimt at partier i Regjeringen har syn på dette som man ønsker å fremme i samfunnsdebatten, men det er altså ikke Regjeringens politikk. På vegne av Arbeiderpartiet kan jeg også gjøre det helt klart. Skal Norge spille en rolle i Midtøsten, som vi har til hensikt å gjøre, er det viktig at vi bruker alle midler gjennom dialog, og å være en mellommann, mellomstasjon, mellom partene. Vi har også avklart det her, i debatten for drøyt en uke siden, at det heller ikke er oppslutning om en boikott av Iran. Det ønsker jeg å understreke. Så vil jeg kommentere representanten Larsens vektlegging av at Norge alltid skal ta opp spørsmålet om tortur. Tortur er uakseptabelt og ulovlig – alltid, alle steder og til alle tider. Det vil Norge gi uttrykk for enten det er overfor Kina, USA eller andre allierte. La meg så helt til sist få si litt om Utenriksdepartementets administrative budsjett. Jeg legger merke til at komiteen understreker betydningen av å ha beredskap til å takle krisesituasjoner. Vi nærmer oss 26. desember og årsdagen for tsunamien. Jeg er helt enig i komiteens understreking. Utenriksdepartementet er nå godt i gang med å bygge opp en ny krisehåndteringsorganisasjon med fasiliteter og utstyr, og ikke minst rutiner, som vil sørge for at man står bedre rustet for framtidige kriseoperasjoner i utlandet. Jeg vil berømme min forgjenger for det arbeidet han har satt i gang på det området, et arbeid jeg har gått detaljert inn i. Jeg finner at vi nå, i alle fall ut fra forutsetningene, bør være godt rustet til å håndtere slike situasjoner. Dette følger av Stortingets behandling av hele sakskomplekset knyttet til flodbølgekatastrofen og stortingsmeldingen som fulgte. I departementet hjemme og i tjenesten ute satses det nå fullt på oppbygging av kompetanse, hyppige øvelser, bedre kommunikasjonsutstyr og utbygging av nye lokaler for krisestaben, for å nevne noe. Økte driftsutgifter og videreføring av en del investeringer tilsier økte kostnader til dette feltet også neste år. Dette vil vi komme tilbake med og underrette Stortinget om. Jeg er også blitt spurt om Regjeringen har til hensikt å orientere Stortinget om de endringer vi vil gjøre i Utenriksdepartementets organisering for å gjøre dette til en levende kunnskapsorganisasjon. Jeg har svart ved å understreke at organiseringen av departementene er Regjeringens ansvar, men at med den interessen som knytter seg til dette spørsmålet, og den gode saken som dette er, har jeg til hensikt å komme tilbake til Stortinget på passende måte og orientere om den tenkningen vi her har.