Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2015-12-07:
Som saksordføreren har redegjort for, gjelder denne saken etterlatteytelser i Statens pensjonskasse for samboere. Det er lenge siden det norske samfunnet så på samboerskap som noe rart, forkastelig, annerledes og mindreverdig sammenliknet med ekteskap. Det gjenspeiler seg også i norsk lovgivning. Først ut var nye regler der samboere ble likestilt med ektepar i situasjoner der det kunne være en økonomisk fordel å være samboere framfor gifte. Sakte, men sikkert har det kommet regelendringer der samboere også får de samme fordelene som gifte har, ikke bare ulempene. Ett eksempel er folketrygdloven, der gifte og samboere etter hvert har blitt likestilte, ikke bare når det gjelder avkorting av pensjon – den negative siden av saken – men også når det gjelder gjenlevendefordel til samboere med felles barn. Et annet eksempel er arveloven, som gir arverett for samboer med felles barn med den avdøde. Lov om Statens pensjonskasse henger etter den alminnelige samfunnsutviklinga når det gjelder folks frie rett til selv å velge samlivsform. Det er på høy tid at loven endres i tråd med det som gjelder i annet lovverk. Det er vanskelig å se en god begrunnelse for at Statens pensjonskasse ikke anerkjenner samboere med felles barn på linje med ektefeller. Representantforslaget i denne saken bygger på en virkelig hendelse. Saken gjelder et samboerpar gjennom tolv år, med to barn, som valgte å gifte seg da sykdom rammet. De var gift bare i ti dager før moren ble alene med de to guttene de hadde sammen. Hovedregelen i lov om Statens pensjonskasse sier at rett til enke- eller enkemannspensjon ikke inntrer når medlemmet dør innen ett år etter at ekteskapet ble inngått, og dødsfallet skyldes sykdom som medlemmet led av eller hadde symptomer på ved vigselen, og som en av ektefellene må antas å ha kjent til. På den annen side er det en unntaksregel som sier at når særlige grunner taler for det, kan Pensjonskassens styre gi hel eller delvis pensjon i slike tilfeller. Formålet med fristen er selvsagt å sikre at inntektsbortfallet faktisk var en inntekt å regne med for familien. Hvis ekteskapet har vart kortere tid enn ett år, legges det til grunn at det er så liten grad av innretning at inntektstapet får beskjeden betydning. Fristregelen/karensbestemmelsen har med andre ord til formål å unngå misbruk. Modellen traff nok godt i den tida da samliv startet etter inngåelse av ekteskap. Det finnes altså en unntaksbestemmelse som sier at helt spesielle grunner likevel kan gi samboere rett til ektefellepensjon. Det krever i så fall et samspill av flere slike grunner, som f.eks. at den etterlatte forsørger felles mindreårige barn og var i et langvarig samboerforhold med avdøde før ekteskapet. Terskelen for innvilgelse i kraft av unntaksregelen er lagt høyt. Av 49 saker i perioden 2004–2013 er det bare innvilget fire søknader. I denne konkrete saken vi snakker om her, som har gått helt til Høyesterett, var altså ikke tolv års samboerskap og to felles barn nok. Den illustrerer med all tydelighet at dagens regler er gått ut på dato, og at tida er overmoden for endringer. Misbruk av ordninga kan enkelt ivaretas ved å knytte kriteriene opp mot arvelovens vilkår for å bli likestilt med ektefeller. Jeg synes flertallets begrunnelse for å gå imot dette forslaget er av byråkratisk karakter. Det vises til at det nettopp er nedsatt et utvalg som skal utrede etterlatteytelsene i folketrygden, men der utvalget også skal se på ordninger for etterlatte knyttet til arbeidsforhold i offentlig og privat sektor, som utfyller folketrygdens ordninger. For Arbeiderpartiets del er dette ikke et spørsmål om byråkrati og utredninger og å avvente nye utredninger, men et spørsmål om rettferdighet, som ikke trenger videre utredning utover akkurat det. Vi kan ikke se at det å likestille ektefeller og samboere i Statens pensjonskasse på samme måte som det allerede er skjedd i folketrygden og i annet regelverk, på noen som helst måte vil foregripe konklusjonene fra dette utvalget. Det er ikke likestilling mellom gifte og samboere i Statens pensjonskasse som er dette utvalgets mandat, men etterlatteordningene som sådan. Det er ikke noe problem at det utvalget slipper å omtale og foreslå å endre den urettferdigheten som fortsatt eksisterer i Statens pensjonskasse, men ikke i folketrygden. Så jeg oppfordrer de andre partiene til å tenke seg om og å støtte forslaget.