Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2011-06-09:
Debatten om hva staten skal eie og hvordan staten skal eie, er selvfølgelig en viktig debatt. Det handler om hvordan man gjennom eierskapet kan se for seg muligheter til å skape verdier i framtiden, hvordan en kan videreutvikle arbeidsplasser, videreutvikle produksjonsmetoder og styrke bedrifter. Det handler om muligheter for å bringe ny kunnskap inn, og ikke minst handler det om å legge til rette for forskning og å utvikle mulighetene for framtidens verdiskaping. Alt dette er jo innunder rammene for det statlige eierskapet. Men det handler også om, i mange sammenhenger, hvordan vi vil løse og videreutvikle virksomheter og selskaper som er viktige verktøy i vår samfunnsmodell og i vår velferdsproduksjon. Historisk sett har det statlige eierskapet betydd utrolig mye for industriutviklingen i Norge, og staten har vist at den er med på den utviklingen som faktisk skjer i samfunnet. Sånn er det også i dag, og sånn bør det være i framtiden. Meld. St. 13 om et aktivt statlig eierskap er en videreutvikling av hvordan staten skal utøve sin eierrolle – om forventninger og krav til de selskapene staten eier enten helt eller delvis. Det er en god modell, den modellen som er valgt for å kommunisere hva Stortinget legger vekt på overfor regjeringen, som er den som reelt sett utøver eierskapet. Vi legger nå viktige føringer for hvordan eierrollen skal utøves for å nå de mål som blir satt for de ulike selskapene. Og det er skillelinjer i innstillingen – det er betydelige skillelinjer i innstillingen – det er ikke bare litt forskjell, det er stor forskjell på inngangen til eierskapet. Lederlønnsproblematikken er jo én del. Jeg har oppfattet at et samlet storting tidligere, ikke minst gjennom å lese innstillinger fra kontrollkomiteen, ville begrense lederlønnsutviklingen i de statlige selskapene. Gjennom denne innstillingen forlater jo både Høyre og Fremskrittspartiet det prinsippet og overlater helt og holdent til styrene å fastsette lederlønn ut fra de lederne de vil ha. Likeledes ønsker en gjennom innstillingen å videreutvikle verdiene. Det er flertallets grunnlag: å skape flere verdier i framtiden. Høyre og Fremskrittspartiet viser gjennom innstillingen at de ønsker at staten skal gå i retning av å være en finansiell eier, hvor meningene om selskapene er mer diffuse, og hvor hovedmålet er utsalg. Det er store verdier som Høyre og Fremskrittspartiet vil selge – verdier som i dag gir god avkastning til samfunnet, avkastning som brukes til skoler, eldreomsorg og helse. Ja, vi trenger avkastningen fra selskapene. Fra 2005 og fram til 2011 har staten mottatt utbytte på 151 mrd. kr. Det er mye skole, det er mye eldreomsorg, og det er mye helse. Det er den avkastningen både Høyre og Fremskrittspartiet ønsker å privatisere. De ønsker å fjerne de inntektsmulighetene for staten gjennom å være så tydelige på utsalg. Det er ikke sånn at det er offentlige eierandeler som dominerer Oslo Børs. Tvert om har det offentlige eierskapet blitt redusert i perioden fra 2003 til 2010, og det er den utenlandske kapitalen som har styrket seg på Oslo Børs i samme periode. Det er også det utviklingen viser. De to siste store industrielle utsalgene skjedde via Hydro Polymers og Borealis, som ble solgt til England, og nå Orklas salg av Elkem til Kina. Det er mye som tyder på at det også vil fortsette i framtiden ved utsalg av statlige verdier og selskaper. Mest sannsynlig vil det utsalget Høyre og Fremskrittspartiet foreslår fra den norske stats hender, havne på den kinesiske stats hender på en eller annen måte. De er ivrige oppkjøpere, og det er ingen ting som tyder på at det er privat norsk kapital som vil gå inn og kjøpe de store verdiene som en eventuelt ønsker å omsette. Så her er det en tydelig forskjell i eierskapspolitikken. Men så er jeg litt forundret over at de som ivrer mest for å selge, faktisk er mest restriktive når regjeringen kommer til Stortinget og ber om fullmakten til å endre eierskap i noen selskaper, eventuelt selge. Det synes jeg er noe rart. At de ikke vil være med på emisjonsfullmakter, er helt naturlig, for de ønsker ikke å utvikle selskapene, de ønsker kun å begrense det statlige eierskapet.