Børge Brende (Høyre), 2016-04-26:
Jobbskaping og et velfungerende næringsliv er en forutsetning for fattigdomsbekjempelse. I 1990 utgjorde bistand over 50 pst. av kapitaltilgangen til utviklingslandene. I dag er det samme tallet under 20 pst. Ni av ti nye arbeidsplasser i utviklingsland skapes i dag i privat sektor. Vi vet at en robust og voksende privat sektor er helt avgjørende for at utviklingsland skal kunne ta skrittet opp og bli mellominntektsland. Derfor styrker regjeringen satsingen på næringsutvikling i utviklingssamarbeidet. Bistanden skal brukes mer katalytisk. Det må skapes flere lokale jobber per bistandskrone. Vi må mobilisere større private investeringer. Det må skapes mer vekst som kan bidra til økt nasjonal ressursmobilisering i samarbeidslandene. Mens bistand får stadig mindre betydning, blir handel og private investeringer stadig viktigere for vekst, velstand og fattigdomsreduksjon i mange utviklingsland. Men her må vi skille mellom dem som er på vei til å bli mellominntektsland, og rent sårbare stater – en diskusjon som vi hadde tidligere i dag. For svake og sårbare stater, som jeg nevnte, er dette annerledes. Der spiller bistand fortsatt en stor rolle for å forebygge humanitære katastrofer og hindre at stater kollapser. Toppmøtet om finansiering for utvikling i Addis Abeba i fjor la stor vekt på mobilisering av privat kapital. FNs nye bærekraftmål, som ble vedtatt etter at denne stortingsmeldingen ble fremlagt i juni i fjor, setter viktige standarder både for myndigheter og for næringslivet. Klimaavtalen fra Paris fra desember angir retningen for det som må bli et globalt grønt skifte. En forsterket innsats for næringsutvikling i utviklingssamarbeidet krever derfor en helhetlig tilnærming og nye verktøy på flere områder. Vi vil prioritere et bredt samarbeid med FN og utviklingsbankene for å styrke rammevilkårene for næringslivet. Hensynet til menneskerettigheter, miljø, likestilling og kamp mot korrupsjon er gjennomgripende temaer som i stor grad påvirker vekst- og investeringsmuligheter. Regjeringen har gjennom å fremlegge denne meldingen, som går på viktigheten av privat sektor når det gjelder å skape jobber og muligheter for alle de unge menneskene som trenger utdanning og opplæring, fremmet en helhetlig politikk. I tillegg har vi fremmet en egen stortingsmelding, som Stortinget har behandlet, om utdanning i utviklingspolitikken. Og vi har i dag også diskutert de nye globale sikkerhetsutfordringene. Dette viser at vi har hatt en bred tilnærming til hva en fremtidsrettet utviklingspolitikk inneholder og bør inneholde. Også gjennom handelspolitikken arbeider vi for stabile og forutsigbare globale kjøreregler. For å sikre størst mulig effekt skal vi prioritere satsingen på næringsutvikling i viktige synergiland. Dette er land der myndighetene viser særlig vilje til å legge til rette for lokal næringsutvikling, og der norsk næringsliv har interesser og kompetanse. Strategiske partnerskap med næringslivet må være en viktig del av den nye satsingen. For det er kommersielle aktører som best kan vurdere hvilke investeringer som kan gi bærekraftig vekst. Bistandspolitikken skal bidra til at bedriftene kan gjøre mer av det de er best til – å skape vekst og arbeidsplasser. Norfund vil fortsatt være vårt viktigste utviklingspolitiske instrument for å fremme næringsutvikling i sør. I tillegg oppretter vi nye næringsrettede tilskuddsordninger med klare utviklingspolitiske målsettinger. Dette skal være søknadsbaserte ordninger der også norske bedrifter, næringsklynger og kunnskapsmiljøer vil kunne konkurrere om midler. La meg særlig understreke – noe også flere representanter har vært inne på – betydningen av yrkes- og fagopplæring. Hvis man ser på Midtøsten, har befolkningen der økt fire ganger siden 1950. Det samme har skjedd i Afrika – det er fire ganger flere innbyggere i Afrika i dag enn det var i 1950. Ungdom i utviklingsland trenger kvalifikasjoner som er etterspurt av næringslivet. De trenger mer utdanning. Den dramatiske veksten i globale migrasjonsstrømmer, inkludert til Europa, skyldes bl.a. fraværet av utdanningsmuligheter, arbeid og utsikter til et anstendig liv i mange utviklingsland. Derfor må den forsterkede innsatsen for yrkesutdanning og jobbskaping også ses i sammenheng med regjeringens satsing på sårbare stater.