Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2014-12-10:
Det er vanlig praksis å takke for samarbeidet med de andre i komiteen når budsjettet blir lagt fram i salen. Det gjør jeg i dag også, særlig fordi det er grunn til å rose komitélederen for at han og resten av posisjonen har bidratt til at vi har kommet oss gjennom en krevende periode med raushet og respekt etter det som har vært svært langdryge budsjettforhandlinger. Jeg skjønner at ikke alle har opplevd det sånn i andre komiteer. I dag behandler vi det første budsjettet som virkelig viser regjeringens retning, det viser hvilke valg og prioriteringer som er gjort. Mye er bra, og vi som samfunn har store muligheter. Budsjettet vokser år for år, og det gir regjering og storting handlingsrom til å prioritere. Arbeiderpartiet er uenig i de hovedgrepene som Solberg-regjeringen gjør i sine prioriteringer. Slagordet «Mennesker, ikke milliarder» har blitt erstattet av «Mennesker med milliarder». Skattelette til dem som har mest, er budsjettets hovedvinner. Riktignok er det noe moderert etter intense forhandlinger mellom regjering og støttepartier her i Stortinget, men fortsatt er den desidert største enkeltsatsingen i budsjettet kutt i formuesskatten. Det gjør at mange områder som ellers kunne vært løftet, ikke blir det. Barnehagebudsjettet fikk en ørliten påplussing på 800 plasser – eller to i hver kommune. Fleksibelt barnehageopptak, som skulle erstatte det som av Høyres Linda C. Hofstad Helleland ble betegnet som noe som lignet på ordninger i en sovjetstat i valgkampen, er det nå helt og holdent opp til kommunestyrene å prioritere – i konkurranse med kutt i skole og i pleie- og omsorgsbudsjettene fordi kommunebudsjettene er veldig stramme. Mon tro om ikke barnefamiliene heller foretrekker forutsigbarhet, en dato for når de får en rettighet, framfor denne typen fleksibilitet. At barnefamilier med en inntekt på over 470 000 skal betale for en uklar sosial betalingsordning for de andre barnefamiliene, hører ikke med blant de prioriteringer vi har gjort. I barnevernet er det en satsing i det statlige barnevernet. Det er bra, og det støtter vi. Men gir kommuneøkonomien rom for en fortsatt utvikling av det kommunale barnevernet, det som oppdager og forebygger, som veileder og undersøker? En styrking av familievernet og obligatoriske kurs for foreldre – er det det som avdekker de krevende sakene? Gode barnehager og barnevern er avhengig av god kommuneøkonomi. Jeg kjenner ingen som ikke opplever budsjetthøsten krevende i Kommune-Norge, og da burde kommunene fått en større del av handlingsrommet på bekostning av menneskene med milliarder. Likestillingspolitikken til regjeringen er en godt skjult hemmelighet. Ordningen med kjøkkenbordsforhandlinger til erstatning for tydelige grep fra myndighetene utvikles nå videre. Pappapermen skal ikke bare kuttes med fire uker, den skal med et lite kryss på et skjema kunne fjernes helt – i valgfrihetens navn. Jeg tror de fleste av oss har registrert at de aller fleste organisasjoner, både på arbeidstaker- og arbeidsgiversiden, ja, de fleste som er opptatt av likestilling, har advart. Jeg gikk gjennom høringen, og da fant jeg én organisasjon og én privatperson som støtter den ordningen som nå legges fram. Vi registrerer at regjeringen ofte ellers lytter til iallfall arbeidstakersiden. Nå er det ingen signaler om at regjeringen vil lytte. Jeg utfordrer statsråden til å klargjøre hva hun mener om ordningen etter så massive innspill som det som har kommet i høringen. Det er jo sånn at man kan lure på om vi har en likestillingsminister når sånne grep blir gjort. Jeg utfordrer statsråden til å si noe. Hva er det hun er opptatt av når det gjelder likestilling, og hva er det som kommer til å skje med en ordning som ingen ønsker seg, når det gjelder endringer i fedrekvoten?