trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2007-03-20:
Jeg kan forsøke meg på en liten oppklaring, fordi vi på reisene rundt omkring har sett at det er en hel flora av tilbydere av f.eks. attføringstjenester. Noe av det første som i hvert fall møtte meg da jeg kom hit som fersk stortingsrepresentant, var alle de som f.eks. hadde tilbudt attføringstjenester i en toårsperiode, som så ikke fikk fornyet dem i neste anbudsrunde, og som kom hit og gjerne ville ha en post på statsbudsjettet. Det vi veldig fort så, var manglende kontinuitet i måten en del av de anbudsprosessene var rigget opp på. Det vi ønsker, er å få anbudsprosesser som gjør at vi kan ta vare på den kvaliteten som bl.a. attføringsbedriftene tilbyr, sikre langsiktighet og kontinuitet, og kanskje til og med sikre utviklingsavtaler med bedriftene, for hele tiden å utvikle tilbudet i tråd med det som brukerne har behov for.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2007-03-20:
Jeg tror at det aller, aller viktigste vi kan bidra til, er å få gode systemer for resultatrapportering, slik at vi ser at de midlene som vi her bevilger, faktisk gir resultater for brukerne. Det vil f.eks. også være mulig å sammenligne resultatene på de ulike NAV-kontorer. Det er en metode som brukes i mange sammenhenger. Så til spørsmålet om klageordninger. Regjeringen sa i forrige runde da vi behandlet NAV-reformen, at den vil komme tilbake til det spørsmålet når en har behandlet innstillingen fra Bernt-utvalget, slik at en ser hele helse- og sosialsektoren i sammenheng, for her kan det skje endringer, og da vil det eventuelt være behov for å gjøre om på klageordninger som en nettopp har endret. En ønsker altså å se det i sammenheng. Vi har gjennom merknadene våre gitt et lite hint om at kvalifiseringsprogrammet og kvalifiseringsstønaden kanskje likner mer på den midlertidige ytelsen i folketrygden enn den likner på den tradisjonelle sosialhjelpen. Da er det et lite hint.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2007-03-20:
Det gjelder de tallene som representanten Martin Engeset oppgav i forbindelse med det nye kvalifiseringsprogrammet og kvalifiseringsstønaden, og hans uttrykte skuffelse over hvor puslete det var. Nå hadde jeg under Stortingets skidag i Holmenkollen i går gleden av å gå og løse ligninger i løypa sammen med representanten Martin Engeset, så jeg tenkte vi kunne prøve å ta den øvelsen en gang til. Spørsmålet mitt er egentlig: Ville Martin Engeset vært mer fornøyd hvis det allerede første året med kvalifiseringsprogram var et sted mellom 1 000 og 1 700 personer som startet på det programmet, altså et sted mellom 53 eller 87 pr. kommune? Det Martin Engeset gjør seg skyldig i, er at han glemmer at oppstart av kvalifiseringsprogrammet ikke blir før etter at vi har vedtatt loven her i Stortinget. Det blir enten tre måneder eller fem måneder i 2007, og det er satt av 53 mill. kr i statsbudsjettet. Så når Martin Engeset har fått tenkt seg om, er det da bedre – når han ser at han har regnet litt feil?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2007-03-20:
Jeg har et spørsmål til representanten Woie Duesund. Kristelig Folkeparti uttrykker støtte, men samtidig en smule skepsis, til kvalifiseringsstønaden som hører med til kvalifiseringsprogrammet. Jeg tror at den skepsisen er ærlig og oppriktig, og jeg tror også at den bunner i omtanke for brukerne. Men jeg er altså ikke enig i den skepsisen, så det jeg lurer på, er om representanten Woie Duesund kan forklare dette for meg. Begrunnelsen representanten gav fra talerstolen her nå, var at det kan være fare for et skille mellom de sosialhjelpsmottakere som kan, og de som ikke kan, komme i arbeid. Kan representanten Woie Duesund da forklare meg hva som er forskjellen på det og den arbeidsevnevurderingen som skal skje i tilknytning til den nye midlertidige inntektssikringen i folketrygden? I begge tilfeller stilles jo det samme spørsmålet – kan, kan ikke – og gis det samme svaret – ja eller nei – avhengig av den enkeltes situasjon.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2007-03-20:
Jeg har et spørsmål til representanten Skjelstad som gjelder borgerlønn. Venstre sier at de er imot kvalifiseringsprogram og stønad med sine klare krav til ytelse og motytelse, som er å kvalifisere seg, og hele systemet bygger på «trekk i lønn» hvis vedkommende ikke følger opp opplegget sitt. Venstre er imot fordi det vil skape et A- og B-lag, har Skjelstad nettopp sagt. Spørsmålet mitt går da på borgerlønn, eller garantert minsteinntekt: Hva skjer med minsteinntekten hvis brukeren i et borgerlønnsystem ikke følger opp sin individuelle plan? Hvis en skal tape minsteinntekten, hva er da forskjellen på A- og B-lag her og der? Hvis en ikke skal tape, hvordan vil Venstre sikre at borgerlønn ikke blir en passiv ytelse? Og så har jeg et spørsmål til slutt, om størrelsen på borgerlønnen. Den har alltid, så lenge jeg har fulgt Venstres standpunkt i den saken, vært på 2 G, så sent som i desember. Når skjedde oppgraderingen til 2,5 G? Kan Venstre med hånden på hjertet si at det ikke bare var for å overgå Regjeringens opplegg for kvalifiseringsprogrammet?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2007-03-20:
Jeg skal starte med å gjøre oppmerksom på en feil, slik at det i hvert fall kommer i referatet og kan dokumenteres for ettertiden. På side 43 i innstillingen fra komiteen står det: «Komiteen har merket seg at den nye midlertidige inntektssikringen i folketrygden er tenkt å ha en varighet på 2 år.» Det er altså feil, for hvis en slår opp på side 216 i meldingen, står det: «Den konkrete utformingen av varigheten for den nye ytelsen vil skje i forbindelse med lovarbeidet.» Her har det vært en redigering, og så har det vært en liten lapsus i den redigeringen som gjør at tidsavgrensningen i forhold til kvalifiseringsprogrammet har blitt hengende ved den nye midlertidige inntektssikringen. – Herved er det sagt. Siden jeg har et par minutter igjen, kunne jeg tenke meg å komme litt inn på temaet sykefravær, som Per-Kristian Foss var inne på. Ja, det øker. Det gjorde at IA-avtalen ble reforhandlet, og at midler ble satt av på statsbudsjettet til ytterligere tiltak for rehabilitering, raskere inngripen og tettere oppfølging. Men så er det igjen viktig å ha to tanker i hodet samtidig. Forsker Roger Bjørnstad i Statistisk sentralbyrå nyanserer dette sykefraværsbildet noe. Han skrev i en artikkel i Økonomiske analyser nr. 6 i fjor at «når en kontrollerer for konjunkturelle svingninger, er den viktigste faktoren bak økningen i sykefraværet at grupper som forventes å ha høyt sykefravær har kommet inn i arbeidslivet». Så nå må vi ikke stirre oss så enøyde på enkeltbudsjettposter i framtiden at vi overser at det at vi lykkes på ett område, faktisk kan få noen slike konsekvenser på et annet område. Det forskeren sier, er at innstramminger i sykelønnsordningen vil kunne føre til at færre deltar i arbeidslivet og derved svekke den samlede arbeidsinnsatsen, selv om sykefraværet reduseres. Her har vi altså en situasjon der en tilsynelatende mangel på resultater på ett område faktisk kan være forårsaket av at vi får resultater på et annet område. Det er det også viktig å ta med seg. Så var også Per-Kristian Foss inne på at denne regjeringen ikke gjør noe annet enn å skue utover i retning horisonten, og bare ser på lang sikt. Det er ikke sant. Det har vært gjort mye siden regjeringen Stoltenberg II overtok. Denne meldingen er ikke den eneste Regjeringen presenterer for å bekjempe fattigdom. Den må ses i sammenheng med fattigdomssatsingen på statsbudsjettet både for 2006 og for 2007, med endringer i arbeidsmiljøloven, handlingsplan mot sosial dumping, handlingsplan for inkludering, handlingsplan mot fattigdom, seniormelding, pensjonsmelding, uføreutvalg – som kommer, og utdanning som virkemiddel for sosial utjevning. Det ruller jo ut nasjonale helseplaner fra Helse- og omsorgsdepartementet for tiden, både på habiliterings- og rehabiliteringsområdet, når det gjelder ulikheter i helse, og det kommer på utdanningsområdet. Så her står virkemidlene i kø.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2007-03-20:
Intensjonene i kvalifiseringsprogrammet er gode, og Fremskrittspartiet støtter arbeidslinjen fullt ut. Det er viktig å sette dem som ikke er i stand til det i dag, i stand til å ta seg arbeid og forsørge seg selv i morgen. Men jeg kan ikke forstå at man skal få ekstra betalt gjennom en kvalifiseringsstønad for å søke seg arbeid som sosialhjelpsmottaker. Bør det ikke være en selvstendig plikt for alle som mottar sosialhjelp, at de forsøker, i den grad de kan, å skaffe seg arbeid? Bør det ikke være et krav også fra det offentlige at man gjør det? Hva med dem som ikke er i stand til å delta i kvalifiseringsprogrammet, og som ramler utenfor? Uten muligheter til å delta i kvalifiseringsprogrammet har man heller ikke muligheten til å få ekstra kvalifiseringsstøtte. Blir ikke de de store taperne i dette nye systemet?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2007-03-20:
Velferdsmeldingen fokuserer en del på at det skal lønne seg å jobbe framfor å gå på trygd eller stønad. Det er et godt prinsipp som Fremskrittspartiet selvfølgelig støtter. Tilleggsytelser, avkortingsregler og skatt er hver for seg viktige elementer for å oppnå en slik målsetting. Jeg registrerer at Høyre støtter de reglene som skal gjelde fram til de nye sammenslåtte trygdeytelsene, samtidig som de fremmer forslag om gjennomgåelse av velferdsordningen, pensjonssystemet og skattesystemet med henstilling til at det alltid skal lønne seg å arbeide framfor å gå på stønad eller trygd. Hvordan kan Høyre støtte nivået på den nye ytelsen før en gjennomgang av alle side er foretatt? Kort sagt: Hva mener egentlig Høyre?
Martin Engeset (Høyre), 2007-03-20:
Først vil jeg gratulere saksordføreren med et ryddig og godt innlegg. Jeg var faktisk enig i nesten alt og uenig i nesten ingenting. All honnør for det. Det jeg nå skal ta opp, er ikke noe forsøk på å slå inn åpne dører eller pirke i uvesentligheter. På ett område må jeg imidlertid be om en klargjøring. I komiteen har vi, som også saksordføreren var inne på, reist mye rundt i landet og besøkt mange spennende virksomheter, NAV-kontorer, attføringsbedrifter og tiltaksarrangører av ulik karakter. Det disse besøkene har vist oss, er at det gjøres veldig mye kvalitativt godt attføringsarbeid rundt om i ulike attføringsbedrifter av ulike typer. På side 35 i innstillingen sier flertallet «at dette ikke innebærer økt bruk av anbud, men anbud tilrettelagt på en bedre måte». Man gir inntrykk av en skepsis til kjøp av tjenester i forhold til attføringsbedrifter og tiltaksarrangører. Kan saksordføreren klargjøre om man egentlig er for anbud, imot anbud, eller om man bare skal fortsette med det som er praksis i dag?
Martin Engeset (Høyre), 2007-03-20:
Det kommunale selvstyret har stått sentralt i norsk forvaltning og tradisjon gjennom generasjoner. Da forundrer det meg litt at Fremskrittspartiet på område etter område ønsker å avvikle kommunenes ansvar og oppgaver. Vi ser det i denne saken, knyttet til at Fremskrittspartiet ønsker å statliggjøre sosialkontorene. Vi kjenner ordtaket om at den vet best hvor skoen trykker som har den på. Det er i hver enkelt kommune at man i et godt sosialfaglig arbeid i møte med den enkelte bruker og klient kan komme frem til gode løsninger. Vi vet også at det er betydelige forskjeller bl.a. i leveomkostninger og bokostnader i uliker deler av landet. Mitt spørsmål til representanten blir: Hvorfor i all verden ønsker Fremskrittspartiet å tviholde på at sosialkontorene skal statliggjøres?
Martin Engeset (Høyre), 2007-03-20:
Nei, jeg er fullt klar over at man tar sikte på en gradvis innfasing av denne ordningen i 2007 i de kommunene hvor man har fått NAV-kontor. Men dette ble jo i sin tid solgt inn som en voldsom reform, en flott, stor sosialpolitisk reform, som skulle være noe helt annet enn det man noen gang hadde tenkt på. Jeg har i mitt innlegg vist at det faktisk er en betydelig overdrivelse, samtidig som jeg synes at da vi så hvordan dette ble presentert og solgt inn, og hva resultatet ble, ble det litt puslete og for lite ambisjoner. Vi får bare håpe at man i året som kommer, i 2008, når man skal gjennomføre ordningen i 150 nye kommuner, vil legge inn flere hundre millioner kr til disse kontraktene. Det må det da være. Så får vi se om dette etter hvert kanskje blir en suksess. Vi håper jo det, for vi støtter tanken.
Martin Engeset (Høyre), 2007-03-20:
Det er jo slik at vi må ha et system inntil et nytt er på plass. Det forslaget som Høyre har fremmet sammen med Fremskrittspartiet, om prinsippet om at det alltid skal være mer lønnsomt å arbeide enn å gå på trygd og stønad, er et veldig viktig prinsipp, som må få konsekvenser både for skattepolitikken, for pensjonspolitikken og ikke minst for velferdspolitikken. Dette henger jo sammen med at skal vi klare å trygge velferdssamfunnet fremover, er det helt avgjørende at folk er i jobb. Det er den samfunnsøkonomiske biten av det. Men samtidig er det helt avgjørende for den enkelte for å kunne oppleve inkludering, et fellesskap og en egenutvikling, at man har mulighet til å kunne livnære seg og være selvberget ved å kunne ha lønn av eget arbeid. Arbeid gir glede, deltakelse og inkludering. Og et samfunn som gradvis opplever at det blir stadig flere som ufrivillig lever utenfor det organiserte arbeidsliv og blir avhengig av stønadsordninger, er et samfunn som over tid vil bryte sammen hvis man ikke får kontroll på utviklingen. Derfor er dette viktig.
Martin Engeset (Høyre), 2007-03-20:
Representanten Karin Andersen benytter seg nå av et velkjent knep i politisk debatt, nemlig å først tegne et veldig karikert bilde av en politisk motstanders politikk, og så angripe det bildet. Det blir selvfølgelig helt feil. Så den karakteriseringen av hva vi har stått for, tar jeg på ingen måte inn over meg. Det kunne selvsagt være fristende å returnere ballen til Karin Andersen og spørre om hva hun nå er med på i forhold til hva hun selv har stått for tidligere. Jeg skal la det ligge, men det vi i hvert fall ser, er at den politikken vi førte i regjering i fire år, har lagt grunnlag for en økonomisk vekst og en velstandsutvikling som knapt noe annet land i Vest-Europa har sett maken til. Der har selvfølgelig også internasjonale konjunkturer spilt en rolle. Men ingen kan i hvert fall nekte for at den ansvarlige vekstfremmende politikken vi stod for, har gitt økte skatteinntekter for det offentlige, muligheter til å bygge velferdssamfunnet videre ut, samtidig som skattesatsene ble lavere. Så vi har forent en god og fornuftig skattepolitikk med en god velferdspolitikk, og det er jeg stolt av.
Martin Engeset (Høyre), 2007-03-20:
Representanten Karin Andersen har jo, i hvert fall den gangen hun var i opposisjon, utmerket seg ved å være svært opptatt av hvor viktig det var for å bekjempe fattigdom at man skulle heve sosialhjelpssatsene. Nå registrerte jeg med stor interesse saksordfører Lise Christoffersens innlegg, der hun var meget kategorisk på at det var helt uaktuell politikk å heve sosialhjelpssatsene opp til det nivået Karin Andersen tidligere har drømt om. Hvordan føler hun det at dette nå kategorisk blir avvist i et innlegg – for SV har jo tatt til orde for å heve satsene opp på SIFO-nivå, hvilket ville kostet mange milliarder kr? Det er altså nå avvist av representanten Andersens regjeringskollega, Arbeiderpartiet. Et annet spørsmål: Vedkjenner Karin Andersen seg at man nå styrer på grunnlag av at man beholder 16 av de 24 milliardene i skatte- og avgiftslettelser som vi gjennomførte i vår regjeringstid? I så fall er dette en stor politisk prestasjon at vi nå kan legge det til grunn.
Martin Engeset (Høyre), 2007-03-20:
En hovedmålsetting med stortingsmeldingen om NAV-reformen og det hele er å bringe mange av dem som står utenfor arbeidsmarkedet, tilbake i en situasjon hvor de er integrert i arbeidsmarkedet og kan leve av egen lønn. I stortingsmeldingen skriver Regjeringen mye bra, bl.a. på side 215, hvor det heter: «På denne bakgrunn vil regjeringen som del av oppfølging av denne meldingen også vurdere om det kan være behov for justeringer i slike supplerende ytelser, som kan støtte opp om målsettingen om å gjøre det mer lønnsomt å arbeide framfor å gå på trygd.» Det er veldig godt sagt og kan vanskelig forstås på annen måte enn at man i Regjeringen vurderer det som uheldig at summen av supplerende ytelser og trygdeytelser kan føre til at man samlet får utbetalt mer enn man har mulighet for å få i arbeidsmarkedet. Så opplever jeg at statsrådens partifeller i stortingskomiteen distanserer seg fra dette og avviser at det kan være aktuelt å justere ytelsene, slik statsråden selv skriver i meldingen.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2007-03-20:
En mer skjønnsbasert saksbehandling i arbeids- og velferdsforvaltningen vil gjøre det lettere å gi den enkelte konkret oppfølging og hjelp til å komme i arbeid. Samtidig er det klart at bruk av skjønn er utfordrende i et bredt sikkerhetsperspektiv. Oppfølgingen som den enkelte får, vil i stor grad være avhengig av kjemien med saksbehandleren. Adgangen til skjønnsutøvelse vil dessuten kunne medføre at det blir ulike kulturer på NAV-kontorene. Velferdsmeldingen og regjeringspartienes merknader i innstillingen er lite konkrete når det gjelder hvor en tenker seg at disse dilemmaene skal adresseres. Kristelig Folkeparti og resten av opposisjonspartiene ber Regjeringen vurdere å utvide dagens klageordning i saker som behandles etter sosialtjenesteloven. Kan representanten Lise Christoffersen redegjøre for hvilke tiltak hun konkret vil anbefale for å sikre NAVs brukere god og rettssikker saksbehandling nå som graden av skjønn øker betydelig?
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2007-03-20:
Dagens velferdsordninger har i stor grad utgangspunkt i personenes begrensninger. Nå skal det fokuseres på hvilke arbeidsmuligheter den enkelte har. Selv om velferdsmeldingen implisitt legger dette utgangspunktet til grunn for arbeidet i NAV, skisserer den i liten grad på hvordan en slik arbeidsevnevurdering skal skje. Det mener Kristelig Folkeparti er uheldig. Vi mener at det i en tidlig fase må foretas en vurdering på saksbehandlernivå av hvilke muligheter den enkelte har til å fylle de kravene som stilles på arbeidsmarkedet. Denne vurderingen bør så være utgangspunktet for valg av tiltak, og det også må skje før en gir økonomiske ytelser. En lovfestet arbeidsevnevurdering vil være en garanti for at NAV tidlig iverksetter tiltak som kan forhindre permanent utstøting fra arbeidslivet. Hvordan vil representanten Andersen at arbeidsevnevurderingen i NAV konkret skal gjennomføres?
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2007-03-20:
For det første tror jeg at representanten Christoffersen, jeg og Kristelig Folkeparti er enige om at det viktigste nå er at vi får flere i jobb og flere på passiv stønad. Vi støtter jo i utgangspunktet det som ligger her. Men når det skal foretas en utvelging, ser vi at det er fare for at det bare er de som har de største ressursene, som vil komme først, og få muligheter. For oss er det viktig at alle får like muligheter til å prøve seg, at man må se på det som går på livskvalitet, det å få lov til bare å delta. Det er viktig for oss at de som ikke greier det, går over på en varig stønad og får uføretrygd. Så er det noe med selve størrelsen på ytelsen. Vi er betenkt over at den ligger høyere enn det en minstepensjonist får. Vi er også betenkt over at unge skal få to tredjedeler av 2G, som faktisk er mer enn det man får i utdanningsstøtte.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2007-03-20:
Jeg vil først takke for spørsmålet. Det gir meg en fin mulighet til å snakke om noe som er et veldig alvorlig problem. Det er jo slik som det ble sagt, at tallene, som er hentet fra forskningsbasert kunnskap, viser tydelig at 40 pst. av arbeidstakeres alkoholforbruk skjer i arbeidslivet. Det koster oss altså 18 milliarder kr. 70 pst. av dette er arbeidsrelatert. Jeg vil jo tro at både Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti skulle ønske å bruke de pengene til noe annet. Vi er også enig i at man skal prøve å bekjempe narkotika- og pillemisbruk. Jeg tror det er viktig å se på gode eksempler. Hva skjer i utlandet? Der er det slik at det jobbes for å få rusfrie soner i arbeidsmarkedet. Her tror jeg en holdningskampanje sammen med arbeidslivet kunne være viktig.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2007-03-20:
Jeg støtter representanten både i det som ligger her og i målsettingen, at det viktigste er at folk kommer i arbeid. Men vi er også opptatt av at når det blir en utvelgelse, vil de med størst ressurser komme foran dem som ikke klarer å stå på egne ben. Vi håper jo at også de skal få en mulighet, f.eks. til avrusning, og at innvandrere skal få opplæring i norsk. Vi er opptatt av at de som står lavest på rangstigen, også skal få en mulighet til å delta. Statsråden har sagt at de skal få lov til å prøve seg igjen, og det er vi glad for. Men når de har prøvd seg mange ganger, må de gå over på en varig stønad, slik at de kan få et verdig liv. Vi er opptatt av livskvalitet og det å kunne klare seg alene, for alle kan ikke greie seg i arbeidslivet.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2007-03-20:
Skal vi lykkes med å få flere i arbeid, må alle bidra. Gjennom implementeringen av NAV-reformen og iverksettelsen av tiltakene i velferdsmeldingen kan man si at myndighetene gjør sitt. Spørsmålet er om vi også skal kreve mer av private og offentlige arbeidsgivere. Det er et stort dilemma at mange arbeidsgivere opplever at ansettelseskostnadene er langt større enn sluttkostnadene. Vi vet at flere store bedrifter aktivt og uten problemer har brukt utstøting gjennom tidligpensjonering og uføretrygd ved nedbemanning. Vi vet også at offentlige virksomheter ofte har opptrådt mer kynisk enn det private næringsliv. I Kristelig Folkeparti tror vi at det er helt nødvendig å øke arbeidsgiverkostnadene ved utstøting. Hvordan vurderer statsråden dette, og hvilke planer har han for å sikre at arbeidsgiverne aktivt vil bidra til at flere kommer i arbeid?
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2007-03-20:
Fremskrittspartiet mener selvfølgelig at det er kommunene som skal forme og utøve de tilbudene som kommunene har i dag. Det vi er opptatt av, er finansieringen. Vi får stadig meldinger i vårt parti – og det regner jeg med at også Høyre får – om at i økonomisk vanskelige tider har sosialhjelpsutbetalingene vært et betydelig problem for kommunene. De har måttet kutte på andre områder. Det er uforutsigbare budsjetter, og de er veldig preget av de prioriteringer som lokalpolitikerne gjør i de enkelte kommuner. For å få en bedre service og for å unngå at NAV-kontorene blir en del av et kasteballsystem mellom et statlig og et kommunalt budsjett, ønsker vi at det skal være statlig finansiert, men selvsagt bli utøvet i kommunene.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2007-03-20:
Jeg er, i likhet med mange av innvandrerne selv og de funksjonshemmede selv, imot kvotering. Jeg har sittet og deltatt i en debatt om kvotering av innvandrere, hvor et stort antall av innvandrerne selv var imot. De så at de ville tape på en ordning hvor de i enhver sammenheng ville bli stilt spørsmål om de hadde fått jobben fordi de var kvotert inn, eller fordi de var dyktige. Hvis det er et problem med holdninger ute i bedriftene, er det der vi må sette inn arbeidet. Det er beklagelig at stat og kommune er de dårligste til å rekruttere både innvandrere og funksjonshemmede. Vi bør kanskje først ta et tak innad i våre egne kommuner og i staten. Jeg håper at de holdningene som man viser til noen steder, ikke er representative. På arbeidsplassen Coca-Cola Drikker AS i min kommune har de 70–80 forskjellige nasjonaliteter, tror jeg, og har veldig gode erfaringer med det.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2007-03-20:
Den merknaden Dagfinn Sundsbø viser til her, er en merknad som spesielt går på innvandrere og innvandrerkvinner. Vi ønsker ikke å gå spesielt inn på en slik merknad, fordi vi mener det er veldig mange grupper som sliter med å komme inn på arbeidsmarkedet. Vi har i våre merknader sagt at vi ønsker å inkludere alle, og da snakker vi om seniorer, ungdommer, funksjonshemmede, eller andre som sliter på grunn av en fortid som rusmiddelmisbrukere, eller som har lange fengselsopphold bak seg. Vi har vært opptatt av at denne meldingen skal omfavne alle, gi muligheter til alle, uten at én spesiell gruppe skal ha særfordeler framfor andre.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2007-03-20:
Jeg må innrømme at jeg er litt overrasket over at SV med Karin Andersen i spissen kan gå inn for kvalifiseringsstønad, som har til hensikt å gi dem som er minst syke, et økonomisk løft og tilbud om kvalifisering. Flere høringsinstanser har pekt på at det vil gi et sorteringssamfunn med A- og B-lag av sosialklienter. Det er Fremskrittspartiet enig i. Hvordan kan SV forsvare en slik inndeling og forskjellsbehandling av dem som har det aller vanskeligst? Og mener SV at det å gi disse utvalgte en inntekt på 2 G vil gjøre den store økonomiske forskjellen?
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2007-03-20:
Det er gledelig å konstatere stor enighet mellom Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet i denne saken. Imidlertid er vi ikke enig i Kristelig Folkepartis merknad om at 40 pst. av norske arbeidstakeres alkoholforbruk skjer i en eller annen tilknytning til arbeidslivet. Det er vanskelig for Fremskrittspartiet å vite om Kristelig Folkeparti virkelig har merket seg dette, og på hvilken måte de har merket seg det. Hva bygger Kristelig Folkeparti dette utsagnet på? Er ikke Kristelig Folkeparti bekymret for den økningen i pillemisbruk samt økningen i bruk av narkotiske midler som er avdekket i arbeidslivet i de siste årene?
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2007-03-20:
Fremskrittspartiet er motstander av opprettelsen av kvalifiseringsstønaden. Dette ble støttet av flere som kom til høringen i forbindelse med meldingen. Flere av disse høringsinstansene påpekte også at mange ville komme dårligere ut med denne ordningen enn tilfellet er i dag. Venstre hevder at borgerlønnsalternativet vil være en langt bedre ordning. Men er det egentlig noen forskjell på kvalifiseringsstønaden og Venstres borgerlønn, og hvordan vil Venstre organisere utbetalingen av borgerlønnen? Tenkes den organisert statlig, slik Fremskrittspartiet har tatt til orde for når det gjelder sosialstønaden?
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2007-03-20:
Det finnes en rekke tilbud innen attføringsbedrifter, varig tilrettelagte arbeidsplasser, arbeid med bistand, og andre arrangører som tilbyr arbeidsmarkedstiltak og oppfølging av varierende slag. Det er viktig at det settes krav om mål til disse tilbyderne når det gjelder å lykkes. Noen er flinke med å få personer over i det ordinære arbeidsmarkedet. Andre igjen lykkes dårligere. Hvilke mål har statsråden satt seg for overgang til det ordinære arbeidsmarkedet og tidsbruken pr. bruker? Og hvordan tenker statsråden å skjerme de med særskilte behov og langvarig oppfølging fra å bli rammet av at de «ødelegger» en god statistikk?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-20:
Hvis man ser på ledighetsstatistikken, kan man se at det er to grupper som er spesielt representert. Det er folk med innvandrerbakgrunn og folk med funksjonsnedsettelser. Det ble gjort to holdningsundersøkelser i 2006, som viser at begge grupper blir grovt diskriminert, holdningsdiskriminert, både av arbeidsgivere og av arbeidskolleger. På tross av dette virker det som om Fremskrittspartiet ikke erkjenner at det er reell diskriminering i arbeidslivet, og at det trengs tiltak. Hvordan kan de ellers forklare at høyt utdannede ingeniører med innvandrerbakgrunn i Norge ikke får jobb, og at mange funksjonshemmede med gode kvalifikasjoner heller ikke får det? Da er spørsmålet: Er det ikke verdt å ta i bruk virkemidler som gjør at man f.eks. setter seg et mål om et visst antall ansatte, kvoter osv. for å bryte denne holdningsdiskrimineringen, slik at man kan få se at det faktisk er kvalifisert arbeidskraft og gode kolleger som arbeidslivet i Norge trenger?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-20:
Det er ganske interessant å være tilskuer til Høyres hamskifte i velferds- og arbeidspolitikken. De av oss som har hatt gleden av å jobbe med dette temaet i mange år, også under statsråder fra Høyre, kan ikke unngå å legge merke til den store endringen som har skjedd siden Victor Norman var arbeidsminister. For det første Victor Norman gjorde da han ble det, var å gå løs på tiltakene, slik at de ble redusert kraftig på tross av at arbeidsledigheten var høy. Han gikk løs på deler av regelverket, slik at man hindret den skreddersømmen som Høyre tar til orde for, og han hadde i det hele tatt en politikk som var stikk i strid med den stortingsmeldingen som denne regjeringen har lagt fram. Jeg har lyst til å spørre Høyre, som også i sine budsjetter nå friskt salderer med de skatteinntektene som denne regjeringen har tatt inn og gir ut til velferdsgoder, om det er slik at Høyre har sett at deres politikk faktisk var feil, og at den ville gitt mindre velferd, og derfor også ville sørget for at flere ble fattige, flere ble ekskludert, og flere ikke ville greie å komme seg inn i arbeidslivet, noe som er et meget viktig formål?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-20:
Jeg er dypt uenig i at dette vil lage A- og B-lag. Det er i dag vi har A-, B-, C- og D-lag. I dag er ikke dette en rettighet og en mulighet for dem som lever på sosialhjelp. Derfor ser SV det som en viktig mulighet til å sikre folk som i dag lever på sosialhjelp, rettigheter og muligheter til et kvalifiseringsopplegg og en fast inntekt som gjør at det går an å samle seg om å kvalifisere seg. SV ser på dette som steg i riktig retning. Det systemet som Fremskrittspartiet tydeligvis tar til orde for, at man bare skal beholde sosialhjelpen – det høres også ut som om de mener at syke folk skal gå på sosialhjelp, mens de etter SVs syn skal ha uføretrygd hvis de er syke – mener vi bare vil forsterke situasjonen slik den er i dag. Det vi vil gjøre, er å gi folk nye muligheter og nye rettigheter, slik at flere skal kunne kvalifisere seg og komme ut av den vanskelige situasjonen de er i.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-20:
Jeg forstår at Soria Moria-erklæringen kanskje ikke er vanlig, daglig lesning for representanten Engeset! SV er veldig fornøyd med at det i Soria Moria står at vi skal heve sosialhjelpssatsene. Vi har allerede tatt det første steget. Det er et viktig steg, fordi det er et signal om at det er behov for en økning for dem som lever på sosialhjelp. Problemet med Høyres argumentasjon er at de ikke ser paradokset her, at konsekvensen av å holde folk i fattigdom nettopp er at de ikke kommer seg ut av fattigdommen. Konsekvensen er at selvtilliten krymper, og at mulighetene til å ta tak i et vanskelig liv og kvalifisere seg, reduseres. Derfor er SV også veldig fornøyd med at vi nå får på plass kvalifiseringsstønaden, som vi ser som viktig for å få hevet ytelsene for dem som har aller minst. Vi er helt sikre på at dette er viktige grep i kampen for at flere skal kunne sette bena under seg – og være mindre avhengige av både Engeset og meg for å klare livet sitt.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-20:
Arbeidsevnevurderingen er svært viktig, men jeg tror at vi som er politikere, kanskje skal være litt forsiktige med å detaljstyre hvordan dette skal gjøres. En del av dette har også attføringsfaglige og medisinskfaglige aspekter – veldig mange ulike faglige aspekter – ved seg. Men det som jeg er helt enig med representanten Woie Duesund i, er at dette må man få et system på som fungerer optimalt for den enkelte, og som fungerer fra dag én. Det er dette man må ta tak i først. Jeg har også lyst til å henlede oppmerksomheten på en del av de forsøkene som har vært gjort med kanskje noen av de mest utsatte gruppene, som har vært lenge ute av arbeidslivet, men som har greid å mestre dette ved at en har kvalifiserte folk som hjelper en med å ta myndige valg i eget liv. Det er utrolig viktig at det nå ikke er systemet som forteller en hva en passer til, men at en sjøl blir i stand til å se sin styrke og sine muligheter – og får mulighet til å bygge opp rundt det. Akkurat hvordan dette skal gjøres tror jeg vi som er politikere skal være litt forsiktige med å gi detaljene på. Men det skal gjøres.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-20:
I forbindelse med kvalifiseringsprogrammet og stønaden gjentar Venstre gang på gang de «sterkeste» og «de friskeste», og jeg vil gjøre representanten oppmerksom på at det er feil. Tilbudet skal gis til dem som man vurderer har en mulighet til å komme i arbeid gjennom tettere og mer forpliktende bistand, også i de tilfeller der veien fram kan være relativt lang og usikker, slik at påstanden om at det er de friskeste som skal ha dette, er altså ikke riktig. Det som kan sette begrensninger for dette, er at man ikke greier å få nok ressurser inn i systemet, og at man ikke får nok helsehjelp, eller det siste alternativet, at folk som faktisk skal ha uføretrygd, ikke får det. Derfor forundrer det meg veldig at Venstre faktisk er motstander av denne ordningen, som på mange måter har mange av de funksjonene som Venstres borgerlønn og SVs samfunnslønn har. Kan representanten for Venstre forklare denne motstanden, og hvor han har det fra at det bare er de friskeste og sterkeste som skal få denne muligheten? For det er ikke slik ifølge forslaget.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-20:
Jeg må si at jeg er svært glad for at det er Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet som styrer velferds- og sosialpolitikken i dag. Jeg ønsker meg slett ikke tilbake til tida da Høyre hadde ansvaret for arbeidsmarkedspolitikken. Jeg priser meg altså lykkelig for at vi har greid å ta et steg i riktig retning, også for dem som har det vanskeligst. Jeg kan forsikre representanten Svendsen om at det prøvde jeg under det forrige regimet, der Fremskrittspartiet var støttespiller for den regjeringen, og det lyktes overhodet ikke. Nå får vi til et løft, bl.a. kvalifiseringsstønaden, som vi – etter å ha hørt på debatten i dag – har grunn til å tro ikke hadde blitt realisert hvis dagens opposisjon hadde hatt makten. Det er riktig at jeg og SV mener at sosialhjelpen bør opp. Ja, vi jobber for det, for jeg mener det er riktig. Der har vi altså greid å ta et steg, noe som var helt umulig under det forrige regimet. Fremskrittspartiet tar nå til orde for en statlig sosialhjelp, men det hjelper jo ikke hvis den skal være så lav som de tydeligvis mener at den skal være. Til representanten Eriksson, som hadde et innlegg her i stad: Han har tydeligvis ikke fått med seg at sosialhjelpen er en del av det lokale NAV. Det står faktisk i loven at den skal være det. Han var bekymret for at sosialhjelpsmottakerne ikke skal få noen tilbud, og viste til Verdal. Jeg mener at det vi nå gjør med kvalifiseringsstønaden, er nettopp å ta konsekvensen av det man lærte i Verdal, nemlig at ved å lage et tilbud gjennom kvalifiseringsprogrammet og kvalifiseringsstønaden, gir man et annet tilbud og et bedre tilbud til denne gruppen. Det er nettopp det dette dreier seg om. Det er det hele denne saken dreier seg om. Så sa representanten Eriksson at rehabiliteringstilbud til rusmisbrukere er nødvendig. Ja, det er det, og det må styrkes. Det må være et samarbeid, og det må være en rask inngripen. Det må være nok ressurser, for det har med ressurser å gjøre om vi får bygd dette opp, ikke om vi har organisert sosialhjelpen som en del av NAV – om det fremdeles skal være en kommunal ytelse, eller om det skal være en statlig ytelse. SV har programfestet at vi ønsker en statlig ytelse. Men det er ikke avhengig av om vi greier å få nok ressurser til rehabiliteringstilbud til rusmisbrukere, som er helt nødvendig. Så er det slik at finansieringen av VTA endres ikke ut fra dagens organisering – med ett unntak, og det er at de kommunene som i dag ikke har medfinansieringsansvar, men som har brukere i VTA-bedriftene, skal være med og finansiere det. Jeg vil minne om at det i stor grad er kommunene som eier disse bedriftene. Jeg er veldig opptatt av at staten fortsatt skal ha et medfinansieringsansvar og ta det tungt, men det er like viktig at det blir et godt samarbeid mellom kommunene og staten framover. Derfor mener jeg at den løsningen som Fremskrittspartiet skisserer, ikke er noen god løsning for VTA-bedriftene, for da fjerner man seg fra kommunesektoren som eier bedriftene, og som sjølsagt også skal ha et stort medansvar og har en stor interesse av at disse arbeidsplassene finnes i framtida.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-20:
Poenget er at sosialhjelpen er den ytelsen som Stortinget har vedtatt skal være en del av NAV-reformen – en kommunal ytelse, men NAV skal være ett kontor. Hvis det er slik at man i enkelte NAV-kontorer nå etablerer en ny vegg mellom kommunen og staten, ber jeg statsråden merke seg det og rydde opp i det, for slik skal det altså ikke være. Mitt poeng var at representanten Eriksson var bekymret for at de som gikk på sosialhjelp, ikke fikk noe annet tilbud enn å bli skjøvet over på uføretrygd, og så tar man det neste steget: å være imot kvalifiseringsstønaden – ikke programmet, men stønaden. Det mener jeg ikke henger sammen. Hvis man er opptatt av at folk skal få noe annet å gjøre og ikke bli skjøvet over på uføretrygd og bli sykere og sykere, for det blir man hvis man blir gående i en slik runddans, er jo dette en gyllen mulighet til å støtte det opplegget som gis nå. For det er nettopp det dette handler om, at folk skal gis en individuell arbeidsevnevurdering og kunne gis mulighet til et helhetlig opplegg som skal kunne føre langt flere tilbake til arbeidslivet. Det har lyktes, det har vi sett mange steder.
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2007-03-20:
Jeg vil følge opp det siste temaet fordi det er litt oppsiktsvekkende at Fremskrittspartiet ikke er mer opptatt av å integrere innvandrere i arbeidslivet. I en felles merknad, alle unntatt Fremskrittspartiet, sier vi at vi støtter Regjeringen i at denne reformen skal ha som særlig siktemål å inkludere ikke-vestlige innvandrere i arbeidslivet, med spesiell vekt på kvinner og situasjonen for nye generasjoner. Forholdet er at det må være et tap for samfunnet at kvinnelige innvandrere i så liten grad er integrert i arbeidslivet. Det må være et tap både økonomisk og sosialt at vi ikke får dem inn i arbeidslivet. Ser ikke Fremskrittspartiet nytten ved å bruke samfunnsinstrumentene til å sikre deltakelse i arbeidslivet bredest mulig for flest mulig grupper – både til samfunnets fordel og selvsagt også til fordel for den enkelte.
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2007-03-20:
Vi burde vel for så vidt ha benyttet denne debatten til å fokusere på den brede tilslutningen som er til Regjeringens opplegg, istedenfor å fokusere på de små tingene som vi kan ha delte oppfatninger om. Jeg er også litt forbauset over Kristelig Folkepartis tilbakeholdenhet i forhold til kvalifiseringsprogrammet, under henvisning til redselen for et A-lag og et B-lag. Jeg opplever at denne meldingens kvalitet nr. 1 nettopp er at vi legger opp virkemidlene slik at vi ser mennesket, ikke stønadskategorien. Når det gjelder langtidssosialklienter, ser man på de store mulighetene som mange av dem, gjennom en skikkelig oppfølging, har for å komme seg tilbake til et samfunns- og arbeidsliv der de kan være bidragsytere og ikke mottakere alene. Er ikke det langt viktigere enn å problematisere det som eventuelt måtte ligge i et A-lag og et B-lag?
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2007-03-20:
Som representanten er klar over, har denne regjeringen ganske ambisiøse opplegg for å bekjempe fattigdom og har hatt tiltakspakke for det i begge de budsjetter som er framlagt. Senterpartiet har ønsket å fokusere på minstepensjonistenes situasjon i den sammenheng. Vi er også klar over at det blant minstepensjonistene er ulik grad av vanskeligheter, men det er spesielt de enslige minstepensjonistene, der et stort flertall er kvinner, som kommer dårlig ut inntektsmessig. De skal fanges opp i de fattigdomssatsinger som Regjeringen legger opp til videre, og vi ønsker, som representanten også sa, å få klarere utredet hvilke tiltak som spesielt kan virke inn, slik at vi får en målrettet satsing på enslige minstepensjonister, som er dårlig stilt i dagens system.
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2007-03-20:
For en politiker er det vel bedre å dette i Holmenkollen enn i Stortinget. Igjen – a og b og påstanden om at denne regjeringen gjennom å innføre kvalifiseringsprogram lar de sosialmottakere som ikke er i stand til å gå inn i det, falle fullstendig utenfor. Det er ikke tilfellet. For det første har denne regjeringen lagt fram fattigdomspakker som har i seg elementer som når ut mot dem, for det andre har vi utbetalt 200 mill. kr. til kommunene for at de skal kunne øke den økonomiske sosialhjelpen, og for det tredje sier vi tydelig ifra om at dersom det er sykdom som er årsak til at man er sosialhjelpsmottaker, ja, så er det jo trygd som er alternativet.
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2007-03-20:
Jeg tror at flertallets innstilling til vedtak er den klokeste nå. Det vil være unødvendig og uheldig å rushe fram en sak for Stortinget om alternative modeller for vurdering av funksjonsevne i uføresaker og bruk av rådgivende leger før vi har fått Uførepensjonsutvalgets innstilling, spesielt siden resultatene fra de forsøk som har vært gjennomført med bruk av uavhengige leger til å vurdere uføresøknader, ikke har gitt svar som tilsier at resultatene ville blitt annerledes enn med dagens system. Vi er alle enige om at økningen i antallet uføretrygdede er foruroligende. Så er spørsmålet om dette er på grunn av «snille» leger som «hjelper» sine klienter ut av arbeidslivet, slik forslagsstillerne kan forstås å mene, eller om det er arbeidslivet som ikke er tilstrekkelig fleksibelt til å fange opp endringer i ansattes arbeidsforutsetninger. Jeg tror det er like stor grunn til å ha oppmerksomhet mot arbeidslivets evne til å absorbere mennesker med endret eller nedsatt arbeidsevne som å fokusere på feildiagnostisering fra legenes side. Men begge deler er det viktig å ha søkelyset mot. Ut fra dette er jeg glad for de endringer vi har fått i IA-avtalen. Mer systematikk i oppfølgingen av syke arbeidstakere og sterkere involvering av arbeidsgiver i vurderingene som gjøres, er ensidig positivt. Det er viktig at arbeidstakerne opplever at det rettes forventninger og forpliktelser mot alle parter, altså mot arbeidstaker, arbeidsgiver og samfunn i sum. Det er dette som kan bidra til at vi får endringer og flere tilbake i arbeid tidligere. Jeg er enig med medlemmene fra Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre når de sier at dette er et spørsmål «om samfunnets vilje til å gi mennesker som faller utenfor en ny sjanse i arbeidslivet». Det er vi enige om. Så er jeg sterkt i tvil om de arbeidstakerne vi snakker om, føler at disse partiene lever opp til sitt utsagn når de ensidig peker på faren for at behandlende lege står «for nær» pasienten til å kunne foreta en nøytral vurdering. Jeg motsetter meg ikke på prinsipielt grunnlag en «second opinion» fra en rådgivende lege i trygdesaker, men jeg vil gjerne veie nytten opp mot ressursbruken av en mangelressurs. Dessuten må ikke dette bli det virkemiddelet som vi henviser til for å få flere tilbake til arbeid istedenfor over på trygd.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2007-03-20:
På fredag registrerte vi at parlamentarisk leder i Senterpartiet, Magnhild Meltveit Kleppa, holdt et flammende innlegg for å gjøre noe med fattigdommen, og hun pekte på bl.a. minstepensjonistene. Senterpartiet var jo sammen med Fremskrittspartiet i 1998 og sørget for at minstepensjonistene fikk et inntektsløft på 1 000 kr i måneden. Nå sier Senterpartiet, iallfall ifølge Nettavisen, at man ønsker en levekårsundersøkelse blant landets minstepensjonister, og er villig til å se på mulighetene for å heve minstepensjonen, noe man ikke har vært tidligere, når Fremskrittspartiet har foreslått det, i denne perioden. Mitt spørsmål blir da: Betyr dette at Senterpartiet er tvilende til Regjeringens egen pensjonspolitikk når det gjelder nivået på minstepensjonen, og kan de forsikre oss om at Senterpartiet i framtiden vil bli med og styrke minstepensjonen når det kommer forslag fra Fremskrittspartiet om det?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2007-03-20:
Våren 2002 behandlet Stortinget Riksrevisjonens undersøkelse om uførepensjon og yrkesrettet attføring. Den gangen ble det slått fast at bare 15,4 pst. av dem som fikk uførepensjon, hadde gått gjennom et løp med attføring i forkant, selv om det er ett av de kriteriene som man skal gjennom før man blir tilstått utførepensjon. 40 pst. i aldersgruppen 20–24 år hadde ikke prøvd attføring i det hele tatt. En av hovedgrunnene var at man ikke hadde et godt nok attføringstilbud for personer med psykiske lidelser. Også i dag er det slik at man peker på at man har et for dårlig attføringstilbud for personer med psykiske lidelser og unge. Hvordan vil statsråden gripe fatt i dette? Vil han styrke tilbudet, og når vil han komme tilbake til Stortinget med en styrking for denne gruppen?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2007-03-20:
Det var Karin Andersen som fikk meg til igjen å ta ordet. I mitt innlegg nevnte jeg ikke Verdal med et eneste ord, men når jeg får muligheten, vil jeg gjerne snakke om Norges vakreste kommune, nemlig Verdal, og tar den utfordringen på strak arm også i denne salen. Mitt poeng var faktisk at det er ikke slik at det er en statlig finansiering av økonomisk sosialhjelp. Hele poenget til Fremskrittspartiet er nettopp å få den integrert. Hvis en nå går inn på NAV-kontoret i Verdal, som komiteen besøkte, har det blitt et helt annet NAV-kontor i dag enn den gang vi besøkte det. Den gang kom vi inn én dør. Der satt det folk som behandlet søknader om økonomisk sosialhjelp, der satt trygdeetaten, og der satt Aetat – i det samme lokalet. I dag kommer en inn én dør, for så å gå inn to nye dører. I det lokalet vi var inne i, er det satt opp en vegg som skiller mellom den kommunale og den statlige delen av NAV-kontoret. Det har blitt resultatet i Verdal, og det kan hvem som helst i dag gå inn døren og se. Jeg er jevnlig på det kontoret og prater med folk som jobber der, og får også de tjenester jeg har bruk for, på det kontoret. Så vil jeg rette opp en misforståelse. Jeg sa at Regjeringen innfører en kommunal medfinansiering av VTA. Det er ikke riktig. Jeg beklager det. I dag er det slik at også kommunene har en medfinansiering. Mitt poeng med å få dette statlig er nettopp det som også FFO peker på i sin høringsuttalelse til komiteen, der de sier at FFO tidligere i en rekke ulike sammenhenger har reist en bekymring for at kommunene ikke gjennomgående har fulgt opp ansvaret de er pålagt overfor såkalte vernede bedrifter. Det er jo et problem at når kommunene ikke følger opp det ansvaret, vil det gå ut over brukerne. Det vil bli færre plasser. For å forhindre at det skjer, er det mye bedre, slik Fremskrittspartiet har tatt til orde for og foreslår, at man får en statlig finansiering. Så må man sørge for at finansieringen er på plass, sørge for at antall plasser er tilgjengelig, og sørge for at flest mulig også av funksjonshemmede får en verdig hverdag og har noe meningsfylt å gå til, heller enn at de skal bli en kvoteringspost eller en salderingspost på budsjettene, slik tilfellet er i dag. Så jeg registrerer at representantene Eriksson og Andersen er uenige. Men så vidt jeg vet, er det ikke slik at man har en statlig finansiering av sosialhjelp. Fortsatt er det slik – iallfall var det slik i min kommune da jeg var med og behandlet kommunebudsjettet – at man har sosialhjelpen på kommunebudsjettet, og det er det vi ønsker å ta ut. Det er et forslag vi har fremmet før, men som SV dessverre har stemt imot.
André N. Skjelstad (Venstre), 2007-03-20:
Det var ikke mange glipptak fra representanten Sundsbø i dag. Han gjorde vel unna det i går da han kom foran meg i løypa. Men det ligger kanskje an til noen glipptak i forhold til dette – representanten Sundsbø pekte selv på a- og b-sortering. Mitt spørsmål knytter seg til kvalifiseringsstønaden rettet mot den sterkeste og friskeste sosialstønadsgruppa. Hva da med den aller svakeste sosialstønadsgruppa, som blir igjen, og som ikke får den muligheten?