Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-07:
Monarkiet som statsform tilhører egentlig enevoldstiden. Det som er utrolig, er at en avart av demokratiet har overlevd langt inn i perioden med demokrati, og det lever åpenbart så lenge avarten ikke utfordrer demokratiet – vi har en del eksempler i Europa der monarkiet har utfordret demokratiet og har falt sammen – eller det vil åpenbart overleve inntil de som representerer den avarten av monarkiet, selv erkjenner at tiden er inne for avvikling, eller inntil det demokratiske systemet bestemmer seg for at den avarten har overlevd seg selv. Jeg synes det er viktig å minne om at demokratiet ikke er vunnet en gang for alle. I august i fjor kom en sluttrapport fra Maktutredningen. I løpet av fem år hadde denne forskergruppen arbeidet med mange spennende rapporter som tok for seg ulike temaer. Konklusjonene er likevel på mange måter entydige, og jeg vil starte med å sitere én konklusjon, der Maktutredningen sier følgende: «Den mest sentrale endringen av maktforholdene i Norge er at demokratiet i grunnbetydningen folkestyre – et formelt beslutningssystem gjennom flertallsvalg og folkevalgte organer – er i tilbakegang.» En sentral konklusjon, som er et direkte svar på første del av mandatet vedtatt av Stortinget, er at folkestyret forvitrer. Nå trenger ikke det i seg selv være galt hvis folkestyrets forvitring fører til at makten overføres til andre demokratiske organer. Demokrati bygger ikke bare på makt gjennom folkevalgte organer på ulike nivåer, men på ulike former for deltakelse utenom valg, partier og politiske folkebevegelser. Disse ulike formene for tilleggsdemokrati, som aksjonsdemokrati, deltakerdemokrati, forbrukerdemokrati, lobbydemokrati, har supplert folkestyret som formelt beslutningssystem, men det kan ikke erstatte det. Demokratiet er utfordrende, og folkestyrets vilkår og spillerom blir redusert. Når betydningen av demokratiet overføres fra folkestyre som formell beslutningsform til forskjellige former for tilleggsdemokrati, blir forvitringen av folkestyret tildekket og skillet mellom demokrati og ikke demokrati utydelig. Forvitringen av folkestyret er ikke et resultat av en lang og seig synlig maktkamp mellom folkevalgte organer og sterke interesser utenfor. Forvitringen er en bevisst politisk strategi der målet er å kommersialisere og gjøre store deler av offentlig sektor om til en markedsplass, og det skjer på forskjellige måter. Det skjer på forskjellige måter også ifølge Maktutredningen. Det kommunale selvstyret har mistet mye av sitt innhold gjennom rettighetslovgivning, statlige pålegg og budsjettknapphet. Kommunene sitter igjen med råderett over rent lokale saker og med administrativt ansvar for statlig politikk. Det burde ikke overraske oss at nå ved siste kommunevalg var for første gang valgdeltakelsen nede på 50-tallet. Det var vel 58 pst. Gjennom markedsretting, fristilling og privatisering blir områder som tidligere var offentlig styrt, overlatt til markedsaktørene. Grunnmuren i velferdssamfunnet er at sentrale velferdsgoder som helse, utdanning og omsorg i viktige faser av livet skal alle ha tilgang til. Det er så nære bånd mellom velferdsstat og folkestyre at jeg tror det er stor usikkerhet med hensyn til hva som vil skje med velferdsstaten dersom folkestyret forvitrer. Det er viktig å se debatten om monarkiet inn mot det som Maktutredningen peker på, nemlig at det skjer en forvitring av folkestyret. Derfor hadde jeg håpet og trodd at når vi fremmet et forslag om innføring av republikk som statsform, hadde vi fått en debatt om demokrati og demokratiforståelse, for det er det det egentlig dreier seg om i siste instans. Derfor hadde jeg for så vidt også håpet at flere ville ta del i debatten om hvordan vi skal forvalte vårt demokrati framover, for vi er nødt til å ta stilling til det som Maktutredningen peker på. I den forbindelse er det også helt naturlig å ta en skikkelig debatt om det som jeg kaller «avarten av monarkiet», den avarten av monarkiet som har overlevd inn i vårt demokrati.