Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2003-12-16:
Debatten om strandsonen dukker opp med jevne mellomrom både i Stortinget og i mediene. Det er tydelig at det er mange som er opptatt av at strandsonen skal kunne benyttes av flest mulig mennesker til ulike formål, og at ingen aktiviteter fra enkeltgrupper hindrer andre i å benytte kystperlene våre. Allmennhetens rett og adgang til disse områdene er en klar målsetting også for regjeringspartiene, og gjennom den forvaltningstenkning vi har omkring dette, mener vi at det er lagt til rette for det. Imidlertid har det, som mange har påpekt i tidligere debatter og også i denne, de siste årene vært en betydelig byggeaktivitet innenfor det mye omtalte 100-metersbeltet, som det i utgangspunktet ikke skal bygges innenfor. Men vi opplever likevel at det fra en del kommuners side dispenseres fra dette byggeforbudet i kanskje for stor grad, i alle fall har det vært slik fram til 2002. Dette er et konflikttema. Det viser ikke minst det sterke engasjementet som utløses hver gang Stortinget debatterer saken, eller at mediene hver eneste sommer presenterer statistikker som skal vise eller underbygge at strandsonen som attraktivt område for folk flest er i fare. Statistikkene er imidlertid svært ofte lite utfyllende og kan derfor bidra til et noe unyansert bilde av hva som er den faktiske situasjonen. Bygging i strandsonen er ikke nødvendigvis ensbetydende med at nye store bygg oppføres, og at stadig nye arealer båndlegges av et fåtall på bekostning av et flertall. Mindre justeringer og oppussingsprosjekter presenteres ofte på lik linje med større byggeprosjekter. Komiteen drøfter dette spørsmålet ganske regelmessig og i ulike sammenhenger. Både friluftsmeldingen, stortingsmeldingen om Rikets miljøtilstand og budsjetter er alle saker hvor strandsoneproblematikken trekkes inn. I dag er det på bakgrunn av et Dokument nr. 8-forslag, som jeg for øvrig mener er uegnet som grunnlag for større grep på de fleste politikkområder, og særlig i forhold til eventuelle lovendringer. Kristelig Folkeparti er i likhet med de andre partiene opptatt av å sikre allmennhetens rett til strandsonen. I forbindelse med behandlingen av friluftsmeldingen påpekte vi derfor at situasjonen var bekymringsfull, og at det var nødvendig å følge utviklingen nøye. Miljøvernministeren på sin side uttrykte at han ville ha høy oppmerksomhet på dette spørsmålet, og eventuelt se på mulige andre virkemidler dersom det viser seg at intensjonen i lovverket og dispensasjonspraksis ikke i tilstrekkelig grad blir fulgt opp fra kommunenes side. Dette er noe som miljøvernministeren følger opp på ulike måter. Han har påpekt overfor kommunene at loven skal følges, og at den dispensasjonsretten man har, forvaltes i tråd med intensjonen i lovverket, også når det gjelder allmennhetens rettigheter. Likevel følger Regjeringen opp dette også i budsjettsammenheng, ved at man øker midlene til statlige oppkjøp av kystområder som kan være spesielt attraktive som frilufts- og rekreasjonsområder. Det er grunn til å påpeke at når enkelte representanter henviser til hva man tidligere har sagt eller ikke sagt i denne debatten, tar man ikke høyde for at tingenes tilstand av og til er i endring. En vinter varer ikke evig. Det kommer som regel en vår og en sommer etterpå. Men enkelte partier i denne salen vil åpenbart strø veiene like mye om sommeren som om vinteren. Situasjonen er nemlig den at i løpet av siste halvår 2002 skjedde det en betydelig endring når det gjelder dispensasjonspraksisen i kommunene, hvor dette ansvaret ligger. Og vi har tallmateriale som kan underbygge at kommunene nå i større grad følger den dispensasjonspraksis som vi ønsker at man skal ha også i forhold til sentrale føringer. Vi har også grunn til å tro at den utviklingen som jeg anser som positiv i siste halvdel av 2002, er blitt videreført i 2003, og at det derfor ikke nå skulle være grunnlag for nye store grep i tråd med det Dokument nr. 8-forslaget som foreligger. La meg avslutningsvis få si i forhold til det Sylvia Brustad var inne på i sitt innlegg, at det ikke er riktig at regjeringspartiene kun er opptatt av grunneierinteresser, mens Arbeiderpartiet kun er opptatt av allmennhetens rettigheter. Kristelig Folkeparti og de andre regjeringspartiene er opptatt av å ha to tanker i hodet samtidig i denne saken. Vi ønsker en balansert tilnærming til dette spørsmålet om strandsonen, hvor et hovedmål må være å dempe konfliktnivået mellom de ulike interessegrupperingene i denne saken. Det ivaretas etter min oppfatning best gjennom den politikken som Regjeringen nå fører.