Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2006-02-08:
Jeg er enig med dem som har sagt at dette er en meget viktig debatt. Det er viktig at Stortinget fra tid til annen debatterer situasjonen for grunnleggende menneskerettigheter, som trosfriheten er. Det er en del av en viktig bevisstgjøring både i det politiske miljøet og i vår hjemlige samfunnsdebatt. De siste dagers utvikling gir et veldig dramatisk bakteppe for denne debatten, og understreker på ny hvor viktig dette temaet er. Det rører ved noe av det mest grunnleggende i menneskers identitet og integritet. Samtidig er det et tankekors at noen karikaturtegninger i noen vestlige medier har fått en så enorm oppmerksomhet over hele verden som det vi har sett de siste ukene, mens systematiske og grunnleggende krenkelser av menneskers tro i regime etter regime over hele verden knapt levnes oppmerksomhet. I FNs menneskerettighetserklæring er trosfriheten uttrykkelig slått fast i artikkel 18: «Enhver har rett til tanke-, samvittighets- og religionsfrihet. Denne rett omfatter frihet til å skifte religion eller tro, og frihet til enten alene eller sammen med andre, og offentlig eller privat, å gi uttrykk for sin religion eller tro gjennom undervisning, utøvelse, tilbedelse og ritualer.» Det er sterke og klare ord, og de er universelle. De gjelder alle mennesker, uansett kulturell, politisk og sosial kontekst. Rapporter fra mange land dokumenterer brudd på disse rettighetene. Situasjonen varierer fra manglende beskyttelse av trosminoriteter fra myndighetenes side til regelrett forfølgelse i myndighetenes regi. I noen tilfeller er det mer sporadiske overgrep, i andre tilfeller er bruddene på menneskerettighetene mer varige og systematiske. Et tilbakeblikk på erfaringene fra siste århundre viser at overgrepene har vært mange, men det er også framskritt i arbeidet for trosfrihet. Jeg vil særlig framheve to kultursfærer hvor trosfriheten har vært særlig utsatt. Den ene har vært i kommunistiske samfunn, hvor staten aktivt har forfektet en ateistisk ideologi og forfulgt mennesker som ville utøve sin religiøse tro, både kristne og andre. Sammenbruddet av kommunismen i Øst-Europa og Sovjetunionens oppløsning gav en ny åpning for trosfriheten. Men dessverre foregår det fortsatt overgrep mot religionsfriheten i en del land som tidligere var med i det gamle Sovjetunionen, og andre land som står i en kommunistisk historisk tradisjon. Interpellanten redegjorde for det i sitt innlegg, og det er forhold som Norge aktivt bør påtale. Jeg vil understreke, slik også utenriksministeren gjorde, at det er viktig at det følges opp i praksis. Det er fristende i diplomatiske og politiske relasjoner å underkommunisere våre reaksjoner på brudd på menneskerettighetene. Det må aldri bli Norges linje. Den andre regionen hvor trosfriheten til dels har vært sterkt begrenset, er den muslimske del av verden, og jeg vil understreke at her varierer situasjonen. Noen steder er det relativt frie forhold, i andre muslimske samfunn følges sharialoven strengt – å forlate islam og slutte seg til en annen tro er forbudt og kan ifølge sharialoven straffes med døden. Og det skjer. Trosfrihet og toleranse går hånd i hånd, og nettopp ved at folk lærer å leve side om side med mennesker med en annen tro, skapes en kultur hvor ulike syn kan komme til uttrykk uten at det fører til voldsfylte demonstrasjoner, forfølgelse, drapstrusler, brannstifting og angrep på ambassader. Her er det en klar aktualitet inn i dagens situasjon i Norge. Det vi står overfor i Norge, er en prøve, en test på om vi klarer dette. Vi skal svare for vår egen toleranse og vår egen evne til å leve i gjensidig respekt etter at denne prøven har stått. Jeg håper at vi vil bestå den. La meg avslutningsvis uttrykke tilfredshet med at utenriksministeren med positiv interesse vil gå inn i de forslag som interpellanten reiste, og komme tilbake på egnet måte med en oppfølging av det. Jeg tror det der ligger mange gode og viktige forslag som det vil kle Norge godt å følge opp, men ikke minst er det utrolig viktig for alle de menneskene som i dette øyeblikk opplever at deres tro krenkes, at deres religionsfrihet innskrenkes, men som ikke oppnår overskrifter på BBC og CNN og i andre internasjonale medier.