trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lars Sponheim (Venstre), 2005-03-04:
Jeg kan forsikre representanten Kosmo om at vi har høyest mulig fart for å få fram en ny reindriftslov. Men jeg vil også be om forståelse for at det er et veldig komplisert juridisk arbeid å gjøre den samiske sidainndeling til et juridisk rammeverk for den myndighetsutøvelse vi trenger. Det handler til syvende og sist om å kunne ansvarliggjøre en sida for et øvre reintall og kunne holde noen ansvarlig, eventuelt sette i gang sanksjoner hvis det er nødvendig, osv. Men det vil bli arbeidet så fort vi bare kan. Jeg understreker også at når det gjelder å få ned reintallet, som nå skjer i betydelig grad – jeg minner om at nå slaktes det mer, og mer effektivt, enn det har vært gjort på 20 år, større volumer, og at vi vil få en betydelig nedgang i reintallet i forhold til det vi så av tall f.eks. pr. 1. april i fjor, så langt som jeg vet nå – vil vi løpende vurdere å iverksette enda tydeligere tiltak. Vi har økonomiske virkemidler som fungerer, det er bonusordninger ved å gå ut av næringen – det er noen som velger å gjøre det også, og det er nok nødvendig. Men vi bør i løpet av rimelig kort tid ha på plass et rammeverk og et lovverk som gjør det mulig også å iverksette nødvendige tvangstiltak ved å gjennomføre kvoter, slik alle andre ressursbaserte primærnæringer faktisk har i dette landet.
Lars Sponheim (Venstre), 2005-03-04:
Representanten Ballo reiser en meget interessant problemstilling, som jeg også har reflektert mye rundt. Kan folkeretten gi en folkegruppe rett til å utslette sitt eget livsgrunnlag, så å si? Det er klart at det er vår oppfatning at det ikke er mulig, også fordi vi er bundet av andre konvensjoner, som er knyttet til biomangfold og plikt til å ta vare på naturverdiene. Det er vår oppfatning – og dette har det vært brukt mye tid på i regjeringsapparatet de siste månedene – at våre folkerettslige forpliktelser på dette området først og fremst er knyttet til at det er gode prosesser som involverer urbefolkningen selv. Det er der vi er forpliktet, og det er der vi også har hatt en kritisk gjennomgang av det vi har gjort så langt når det gjelder reindriftsstyrets vedtak om øvre reintall osv., om det har vært prosesser som har involvert urbefolkningen selv godt nok. Vi mener at vi ligger hårfint på rett side av streken. Men det er slik at med det vi vet i dag, ville vi nok ha brukt enda mer tid på de nødvendige demokratiske prosesser. Men til syvende og sist må myndighetene fatte et vedtak. Og det må aldri gå ut over naturen.
Lars Sponheim (Venstre), 2005-03-04:
Jeg er helt enig med representanten Kosmo i at dette er en av de virkelige utfordringene. Det er slik at vi har programmer vedtatt i Stortinget som gjør det mulig for reindriftsutøvere i dag å slutte i næringen og få økonomisk vederlag for det. En god del melder seg nå på det programmet. Fristene er i ferd med å gå ut for deler av disse virkemidlene, og det er nok mange i disse dager som sitter og vurderer å gjøre det. En viktig fortsettelse av det er: Hva så? Hva gjør en da, når en så å si selger reinen og kommer ned fra vidda – og det i kommuner og områder som sliter med altfor høy arbeidsledighet? Det er også bakgrunnen for at Regjeringen i inneværende års budsjett har fått en egen bevilgning til å iverksette et ressurssenter, for å kunne bruke denne reindriftskompetansen, denne samiske kompetansen, i andre sammenhenger. De pengene har Landbruks- og matdepar-tementet nå overført til Kommunal- og regionaldepartementet for å se det i sammenheng med de andre helhetlige programmene de har. Og dette er det viktigste fokuset. Jeg tror det er viktig, for å gi trygghet for de næringsutøverne som gir seg i næringen, at de vet at de har et meningsfylt liv hvor de bruker sin realkompetanse også etter at de slutter med reindrift.
Lars Sponheim (Venstre), 2005-03-04:
Jeg tror det er riktig å påpeke i den sammenhengen – representanten Gaundal har selvsagt helt rett, og det viser også hvor sammensatt disse problemstillingene er – den trussel reindriftnæringen føler ved at veldig mye annen aktivitet trenger seg inn på de arealer som en veldig, veldig arealkrevende og ekstensiv næring som dette er, har behov for. Det kan også være en av de bakenforliggende forklaringer på at mange har valgt å øke reintallet, nemlig så å si for å hevde behovet for plass. Og da er vi inne i en ond sirkel – som vi har mange av. Jeg tror nok at det ligger viktige virkemidler i vårt lovverk, men det må være en politisk vilje med hensyn til hva man vil med dette lovverket – kommunenes bruk av plan- og bygningslovgivningen f.eks. Regjeringen har nå varslet at dette med vindmølleparker og vindmøller skal ses i en sammenheng der man også avklarer hvor det skal være plass for reindriften, og hvor det skal være plass for annen aktivitet, slik som vindmøller. For det farlige er den bit-for-bit-politikken hvor ingen ser helheten. Da taper alltid reindriftsnæringen, og det er det et politisk ansvar å sørge for ikke skjer.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2005-03-04:
Statsråden hadde en viss visjon om hvordan man skulle greie å skaffe seg det apparatet som man trengte for igjen å få utviklingen under kontroll. Jeg vil bare understreke at det er avgjørende viktig. Vi har tidligere hatt reintall på det nivået som vi i dag mener er det nivået som en skal være på for å kunne sikre en bærekraftig utvikling. Men utviklingen har kommet helt ut av kontroll, og det synes som om virkemiddelapparatet ikke har hatt verken evne eller vilje til å iverksette de mottiltakene som var nødvendige for å unngå at situasjonen kom helt ut av kontroll. Da er jeg usikker på om det tidsperspektivet som statsråden her redegjør for i forhold til når man skal komme tilbake med en ny reindriftslov, er godt nok, om ikke statsråden bør vurdere å framskynde dette arbeidet på en slik måte at man før neste sesong har en ferdig bearbeidet lov og et ferdig bearbeidet virkemiddelapparat.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2005-03-04:
Jeg er helt enig med statsråd Sponheim når han sier at hvis det skal være mulig å ha økonomisk bærekraftige driftsenheter, må noen ut av næringen når reintallet skal reduseres. Og vi kan ikke legge til rette for at vi får en næring som ikke er økonomisk bærekraftig for dem som jobber innenfor den næringen. Men det er helt åpenbart at det da blir en stor utfordring for statlige myndigheter å sørge for den alternative sysselsettingen for dem som gjennom bonusordninger kommer ut av næringen. Vil statsråden medvirke til at det blir lagt fram en helhetlig plan for hvordan dette spørsmålet skal håndteres? Hvis ikke, vil vi kunne risikere at store deler av den samiske befolkning som i dag er tilknyttet reindriftsnæringen, vil havne på evigvarende støtteordninger fra staten, og det kan ikke være noen ønskelig situasjon.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2005-03-04:
Presidentskapet forholdt seg til forretningsordenens § 47 da vi tok stilling til hvordan dette forslaget skulle behandles. Det er ganske åpenbart etter forretningsordenens § 47 at forslag som har vært avgjort i ett ting, ikke kan tas opp til behandling i det samme ting. Presidentskapet – og undertegnede – kan ikke se at det foreligger særskilte omstendigheter som skulle tilsi at man fraviker hovedregelen i forretningsordenens § 47. Nå er ikke jeg den som vil forsvare Regjeringen når Regjeringen nekter å gjennomføre det som Stortinget i vedtaks form har pålagt Regjeringen å gjøre, uten at Regjeringen kommer tilbake og gir en begrunnelse for dette og Stortinget derigjennom kanskje kan treffe et annet vedtak. Jeg viser bare til debatten i går om anmodnings- og utredningsvedtak, som ble behandlet etter en innstilling fra kontroll- og konstitusjonskomiteen. Det representanten har å gjøre hvis han er misfornøyd med Regjeringens oppfølging av Stortingets vedtak, er å fremme et forslag for Stortinget som uttrykker at Stortinget beklager at Regjeringen ikke gjør sånn og sånn. Da vil selvsagt forslaget kunne tas opp til behandling i det samme tinget, for da går det på Regjeringens handlemåte, da går det ikke på instruks om å gjøre noe som Stortinget tidligere har bestemt. Hvis representanten er av den oppfatning at Stortinget skal irettesette Regjeringen for ikke å ha gjort jobben sin, vil jeg anbefale ham å formulere forslaget på en helt annen måte. Det vil da kunne bli tatt opp til behandling i dette tinget.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2005-03-04:
Jeg merker meg Riksrevisjonens uttalelse der man sier: «På grunn av føringer etter folkeretten og ILO-konvensjonen, viser Landbruksdepartementet til at det er begrenset handlingsrom og muligheter for virkemiddelbruk innen reindriftsforvaltningen.» ILO-konvensjon nr. 169, om urfolk, skal ivareta næringsgrunnlaget for å kunne utføre tradisjonelle næringer, i dette tilfellet samiske næringer. Men det vil jo være en smule paradoksalt hvis man skal kunne bruke ILO-konvensjonen som en begrunnelse for overbeite, som på mange måter vil undergrave næringsutøvelsen over tid. Oppfatter statsråden at ILO-konvensjonen blir til hinder for å sikre næringsgrunnlaget, i den forstand at man får ned antall dyr og sikrer at det er en bærekraftig utvikling som skjer over tid?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2005-03-04:
Presidentskapets begrunnelse for at forslaget ikke skal tas under behandling, er at tilsvarende forslag har vært fremmet i forbindelse med budsjettdebatten for 2005. Det er jo riktig, men det som skjedde under budsjettbehandlingen, var jo at forslaget ble vedtatt. Man har altså et flertall i denne sal som går inn for at det skal gjøres som det står i Dokument nr. 8:52. Grunnen til at saken tas opp på nytt, er jo at Regjeringen har begrunnet at de ikke kommer til å følge opp vedtaket som et flertall i Stortinget har fattet. Jeg finner det en smule bemerkelsesverdig at man skal avvise at et vedtak som Stortinget har fattet, skal følges opp av Regjeringen. Det er jo det som står i dokumentforslaget. Da saken ble behandlet, var det er klart flertall. Forslagsstillerne den gang var Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Senterpartiet. SV sluttet seg til i salen. Det vi gjør nå, er å understreke at det foreligger et vedtak, og at Regjeringen må følge opp det vedtaket.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2005-03-04:
Utover det saksordføreren har sagt, og likeens det landbruks- og matministeren har sagt, er det for min del nødvendig å ta tak i ett problem ved at det er altfor mye rein på vidda, og særlig i Vest-Finnmark, og det er den store uenigheten mellom andre næringer og reindriftsnæringa. Vi har bl.a. problemer i forhold til sauenæringa. Vi har også problemer i forhold til bybefolkningen, ikke minst i Hammerfest, der reinen kommer altfor nær. Det jeg lurer på, er: Ser vi for oss noen annen mulighet for at de problemene kan løses, enn gjennom jus? Det er betenkelig å se, synes jeg, når vi er i Finnmark i forskjellige sammenhenger, at store advokatkontor har stor næringsinntekt ved at det er så store konflikter. Jeg er klar over at det er forskjellige typer rettigheter, men spørsmålet mitt er: Ser statsråden for seg at vi kan angripe de problemene som har oppstått, med noe annet enn jus?
André Oktay Dahl (Høyre), 2005-03-04:
Denne saken dreier seg isolert sett om hvorvidt universitetene har etablert systemer og rutiner som kan gi en grad av sikkerhet for at planlagte mål og resultater kan nås; det er i denne omgang ikke opplysninger om i hvilken grad universitetene faktisk når de oppsatte mål. Gode systemer og rutiner er selvfølgelig som regel en av forutsetningene for at man oppnår gode resultater, men ikke nødvendigvis en garanti. Sånn sett er denne undersøkelsen interessant, men for Stortinget vil det nok bli enda mer interessant senere å få seg forelagt en sak om i hvilken grad man når faglige mål, og hva effekten av f.eks. Kvalitetsreformen blir. Det gjør at det for så vidt er noe begrenset hvor mye det er å trekke ut av dette. Jeg skal derfor være kort. Undersøkelsen viser at de interne styringsdokumentene sentralt og ved de fakulteter og institutter som undersøkelsen omfatter, ikke i tilstrekkelig grad beskriver mål, krav og forventninger til lederne. Det er veldig forskjellig hvordan ansvars- og myndighetsforhold for lederne er tydeliggjort i stillingsbeskrivelser, instrukser og andre formelle dokumenter, både universitetene imellom og internt ved den enkelte institusjon. Det er imidlertid klart at det er en utstrakt praksis for uformell styring. Det betyr ikke nødvendigvis at det er dårlig styring, men det kan selvfølgelig gjøre at det i etterhånd er vanskeligere å dokumentere og kontrollere hva som fungerer eller ikke, og ikke minst hvorfor det fungerer eller ikke. Erfaringsutveksling blir også vanskeligere, noe som vel er et av de viktigste formålene med kontroll, selv om vi her på huset vel ikke alltid er like opptatt av akkurat den formålsbegrunnelsen for vår kontrollvirksomhet. Komiteen registrerer at undersøkelsen er foretatt i en periode preget av stort omstillingsarbeid og til dels press i forbindelse med Kvalitetsreformen i høyere utdanning. Det er tross alt begrenset hvor mange administrative oppgaver de som jobber i felten, kan utføre til punkt og prikke på en gang. Det kan selvfølgelig forklare noen av funnene i rapporten, men ikke alle. Derfor deler komiteen departementets oppfatning at resultatene av dette omstillingsarbeidet og effekten av finansieringsmetoden, av ny hovedinstruks om økonomiforvaltningen ved institusjonene i universitets- og høyskolesektoren og av at det nå er gitt klare signaler til styrene ved den enkelte institusjon, ikke vil vises før etter noe tid. Komiteen forutsetter imidlertid at departementet i den videre formelle styringsdialogen med virksomhetene fortsatt sikrer nødvendig formalisering av ansvars- og myndighetsforholdene og identifisering av virkemidler og på egnet måte orienterer Stortinget om effekten av dette arbeidet. Men vi venter med spenning på at det kommer en undersøkelse av om målene for arbeidet nås.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2005-03-04:
Etter å ha hørt saksordføreren framlegge flertallets forslag til innstilling i denne saken og med de klare føringene som er gitt fra justisministeren, må jeg si at jeg synes nok at det burde være mulig å få oppslutning om Arbeiderpartiet og SVs forslag, både til det at man ber om at det skal settes ned en arbeidsgruppe, og også det at man skal komme tilbake til saken i revidert nasjonalbudsjett. Jeg har vondt for å se spriket nå, i forhold til det politiske. Så jeg vil oppfordre regjeringspartiene og Fremskrittspartiet til å bidra til at man i en så viktig sak samler seg om både prosess og innhold. Når det er sagt, har jeg lyst til, når det gjelder sjølve saken, å komme med noen betraktninger rundt det problemområdet som vi her står overfor. Det er ingen av de politiske partiene, går jeg ut fra, som går inn i en sånn materie og en sånn utfordring og tror at dette er enkle oppgaver å løse. Barns vitneprov som bevismiddel i straffesaker er kanskje noe av det aller, aller vanskeligste bevismiddel den norske domstolen håndterer. De er vanskelig å innhente, vanskelig å vurdere, og det er vanskelig å trekke noen konklusjon ut av vekt av bevismiddel osv. Jeg tror det er viktig når man etablerer enheter – Barnas Hus eller hva man nå måtte kalle det – som skal bidra til å gjøre denne prosessen enklere, at man ikke skaper en ny polarisering, hvor rettssikkerhet for den siktede og eventuelt tiltalte blir satt opp mot rettssikkerheten for barnet. Jeg tror det er avgjørende at man nettopp ser at det er to deler av samme utfordring. Klarer man å heve rettssikkerheten for den som faktisk er anklaget for veldig alvorlige forbrytelser, vil det også gagne barnet. Noe av det verste som kan skje for et barn, må være å bli utsatt for en avhørsmetode som bidrar til at man trekkes inn i en prosess som man kanskje 10–15 år seinere må ta avstand fra, og som man ser har forårsaket veldig stor skade. Det bidrar heller ikke til å gjøre en eventuell behandling lettere. Her snakker vi faktisk om en rettssikkerhet som skal gagne barna, men som selvfølgelig også vil gagne dem som blir anklaget for svært alvorlige straffbare handlinger. Det er mitt håp at nettopp et slikt Barnas Hus kan bidra til å få økt en slik forståelse. Det andre som er veldig viktig i forhold til dette, og som jeg sjøl opplevde ved besøket på Barnahus i Reykjavik, er at man bidrar til å senke beviskravene med hensyn til barnets behov for hjelp. Det er et tankekors. Kanskje vi i altfor stor grad har fokusert på strafferettslige virkemidler når vi skal møte barn i forhold til denne type problematikk, og har anvendt egentlig ubevisst, kanskje noen ganger også bevisst, de samme beviskrav når det gjelder å gi barnet hjelp. Det er jo slett ikke meninga. Det skal jo være slik at all mulig tvil skal komme barnet til gode i spørsmålet om å motta hjelp. Jeg hadde bare lyst til å si dette, og vil også oppfordre de øvrige partier i salen til å støtte Arbeiderpartiet og SVs forslag.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2005-03-04:
Jeg skal også starte med å gi forslagsstilleren honnør for et godt initiativ. Jeg tror at man kan si det sånn at det er de ulike sosiale støtteordningene i et samfunn og hvordan man hensyntar borgerne av det samme samfunnet, som gjenspeiler kvaliteten på det. Og således synes jeg det absolutt er et godt forslag. Jeg representerer mindretallet i denne saken, og vil kort si noe om hvorfor jeg mener det bør være en slik ordning. Jeg tror at noe av det verste som kan skje en person som har blitt utsatt for en kriminell handling, er å stå på bar bakke, uten støtte, uten noen til å bistå seg, kanskje i et helt annet land, med en helt annen kultur og helt andre leveregler. Det tror jeg for mange kan oppleves som forferdelig vanskelig. Støtten er sannsynligvis linket til det norske passet vedkommende har, at man har tillit til at det norske systemet, at det norske samfunnet skal ivareta en, støtte opp om en og hjelpe i en vanskelig situasjon. Det er nok dessverre sånn at en del oppdager at de forhåpningene man hadde, faktisk ikke slår til, og at man føler seg ganske så alene på et tidspunkt da man faktisk trenger mest mulig hjelp og støtte. Dette er snakk om å lage et sikkerhetsnett, og et signal om hvordan man skal ivareta folk som utsettes for denne type kriminelle handlinger. Som representanten Storberget var inne på i stad: Man må se dette i en større bredde og se mer helhet i det. Men det er samtidig et paradoks at justiskomiteen før har vist handlekraft, bl.a. i saken om bistandsadvokat i saker som gjelder tvangsekteskap, som er en slags parallellsak. Da viste justiskomiteen handlekraft og iverksatte dette rimelig raskt. Så Stortinget kan når Stortinget vil. Det er i alle fall min vurdering av dette. I denne saken ønsker altså flertallet å avvente, mens mindretallet, som i utgangspunktet består av Fremskrittspartiet og SV, ønsker å fremme et forslag. Målet må som sagt være å gi hjelp til dem som har behov for hjelp i gitte situasjoner, samtidig som man selvfølgelig skal ta hensyn til lokale straffeprosessuelle forhold. Det kan heller ikke være sånn at norske myndigheter skal bistå med å overkjøre det lokale, men poenget må være å holde fokus på den som trenger hjelp, og at han får den nødvendige hjelpen. Det som må være gjennomgående fokus, er rett og slett at vi i størst mulig grad sikrer våre egne borgere rettssikkerhet uansett hvor de er hen. Det er vel det man føler som et medlem av det samfunn som av FN betegnes som verdens beste land å bo i. Så tror jeg dessverre det er sånn at noen føler at det er en sannhet med store modifikasjoner. Jeg tror også at kostnadene, om man skulle innføre en slik ordning, ville være minimale, og jeg synes Stortinget absolutt burde ha gjort det. Jeg synes dette er defensivt, og jeg synes det på nytt er altfor avventende. Med dette tar jeg opp forslaget fra mindretallet.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-03-04:
Dette forslaget syns vi i SV er fryktelig viktig. Det er bra at representanten Jan Simonsen fremdeles kan bidra konstruktivt i Stortinget og fremme et forslag av denne typen. Det er ikke alltid vi er like fornøyd med det som kommer fra den kanten, men dette forslaget er iallfall bra. Vi syns det er synd at vi ikke får flertall for det i vår komite, og at det kun er Fremskrittspartiet og SV som her stiller seg klart på fornærmedes side. Det har vært saker i media som viser at det er et klart behov for bistand av den type som vi her ber om. Vi mener at det ikke er noen grunn til å vente på Fornærmedeutvalget, men at det allerede nå må tas et initiativ fra Regjeringas side for å få endret på regelverket. Vi har sett at norske innbyggere, som er den norske stats ansvar, har fått for mangelfull hjelp, fordi den straffbare handlingen de ble utsatt for, skjedde i utlandet. Blant annet var det en voldtektssak som ble omtalt som var ganske stygg, der spørsmålet om hennes inntekt kom opp, fordi dette er koblet til ordningen med fri rettshjelp, og slik sett er det en skjønnsmessig avgjørelse som skal ligge til grunn. Det betyr at i noen tilfeller vil saken hennes være til vurdering i norske organer, samtidig som saken til den fornærmede faktisk går i utlandet. Det mener vi er en helt uholdbar situasjon. Vi mener at straffeprosessloven bør inneholde en bestemmelse om at norsk bistandsadvokat må oppnevnes hvis det enkelte lands rettssystem ikke allerede tilkjenner offeret advokatbistand tilsvarende den norske ordningen. Dette må gjelde så langt det praktisk er mulig innen det enkelte lands rettssystem. Jeg vil også minne om at dette spørsmålet faktisk er blitt tatt opp tidligere i Stortinget, da av representanten Carsten Dybevig fra Høyre, som da var inne som vararepresentant for Ingjerd Schou fra Høyre. Han stilte spørsmål i spørretimen den 8. mai 2002, og fikk opplyst at antallet klager på dagens ordning er en håndfull. Med andre ord vil prisen for å innføre en slik endring som vi her snakker om, være lav. Men for de få menneskene det gjelder, vil det ha enormt stor betydning. Det var vel også andre representanter som uttalte seg i media i forbindelse med at dette skjedde. Det er kanskje enklere å uttale seg i media enn faktisk å gjøre noe med det når forslaget ligger framme. Derfor er jeg glad for at SV og Fremskrittspartiet her står sammen om dette forslaget, og jeg syns det er synd at det faller. Jeg håper at det ikke betyr at det nå legges til side, eller at man ikke ønsker å behandle dette ordentlig seriøst. Jeg vet at det skal til vurdering i Fornærmedeutvalget, men jeg håper også at Regjeringa ved Dørum kan ta tak i dette og sørge for at man dersom det i mellomtida f.eks. skulle komme opp en sak som gjelder en norsk borger som har vært utsatt for grove ting i utlandet, kaster seg rundt og sørger for at vedkommende skal få den nødvendige hjelp.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-03-04:
Jeg blir både skuffet og litt bekymret når jeg bl.a. hører innlegget fra Kristelig Folkeparti. Ut fra det innlegget som Marthinsen holdt i stad, skulle man tro at det omtrent ikke ville være nødvendig å vurdere dette i Fornærmedeutvalget. Det virket som om alt var såre vel. Dette forslaget er fremmet fordi vi har sett et behov. Det har vært et konkret behov hos konkrete personer for å få bistand. Hvis f.eks. den kvinnen som Simonsen refererte til, hadde vært fornøyd, ville ikke dette ha vært noe problem i det hele tatt. Men det er nettopp dette med språk f.eks., dette med forståelse, dette at man er i en sjokktilstand, som gjør at man trenger ekstra hjelp og oppfølging. Det er saken. I tillegg mener jeg at det ikke er godt nok at man skal vurdere fri rettshjelp her, for det knyttes til en inntekt, og de aller fleste ofrene i denne situasjonen vil også komme i en økonomisk knipe, i et økonomisk uføre. Dette var tilfellet i en konkret sak. Da syns jeg at dette blir bare å skyve på det – bortforklare litt – istedenfor å ta tak i det som i det virkelige liv faktisk viser seg å være et behov. En bør så prøve å få gjort noe med det – og ikke vise til det som på en måte blir teoretiske vurderinger rundt hvordan man kan gjøre dette, når det viser seg at det faktisk ikke fungerer i praksis.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-03-04:
Det er med en viss bekymring jeg hører debatten, også fordi statsråden her snakker om en ny avhørsmodell og omtaler en konsekvens av det, mens det vi ber om, er mer enn en avhørsmodell. Det er ett hus hvor alle fagfolkene, uansett hvor de hører til i landskapet, skal bidra rundt barnet. De skal komme til barnet, slik at barnet slipper å reise rundt fra instans til instans. Det er også viktig, sånn at vi kan få etablert et skikkelig samarbeid på tvers av disse etatene. Regjeringa har sjøl vært veldig opptatt av forvaltningssamarbeid, og da er dette et glitrende eksempel på hvordan det kan gjøres. I tillegg skal altså barnet kunne få behandling på Barnas Hus, og det skal kunne skje raskt. Det skal være et kompetansefremmende sted som skal brukes for å spre kunnskap om seksuelle overgrep, der hvor det trengs. Og det trengs. Derfor er jeg litt bekymret og lurer på om statsråden kan avklare om det er i de baner Regjeringa nå tenker, at dette kun skal være en ny avhørsmodell. Jeg er også enig i det representanten Storberget sa, at man på mange måter, i hvert fall ut fra det Finn Kristian Marthinsen har sagt, skulle tro at man kunne ha stemt for disse forslagene nå. Men jeg frykter at noe av grunnen til at man ikke vil gjøre det, er at man vurderer et mer snevert tiltak enn det som vi har foreslått.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-03-04:
Til representanten Ingjerd Schou vil jeg bare si kort at hvis det er sånn at Regjeringa ønsker å gjøre opp revidert nasjonalbudsjett med SV, skal vi i hvert fall klare å finne penger til et Barnas Hus fra høsten av. Men det som jeg er opptatt av å få sagt, er at jeg ikke ønsker å ta statsrådens ord i verste mening – motsatt. Jeg ønsker virkelig å få på plass dette tiltaket, og derfor er det viktig for meg å få klarhet i hva det er statsråden tenker. Og jeg takker for det. Jeg er veldig glad for at justisministeren har vært på Island og sett Barnahus – noe jeg visste om fra før. Men det som er viktig for oss, er at dette ikke reduseres til å bli kun en avhørsmodell. Det skal bli noe mer. På vegne av Arbeiderpartiet og SV vil jeg gjøre om punkt 2 i vårt forslag til et oversendelsesforslag. Vi ønsker ikke å få forslaget nedstemt i salen, og håper at det da vil bli ivaretatt på beste måte.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2005-03-04:
Som jeg sa i går i en annen sak, vokste jeg opp med å lære Luthers katekisme. Der heter det i forklaringen til en artikkel at en skal tale vel om sin neste og ta alt hva nesten sier, i beste mening. Det velger jeg også å gjøre i denne debatten, uavhengig av uttrykksformen og trykket på norske ord. Jeg oppfatter at alle som har hatt ordet i denne debatten, vil at barn som utsettes for overgrep, skal behandles på en mye bedre måte enn det vi får til nå. Så er det slik at når jeg er statsråd – og vi har hatt en jobb for å se på hvordan dette har skjedd til nå, vi har hatt en høringsfrist som gikk ut 15. februar – må jeg forholde meg til det. Det betyr jo ikke at jeg ikke skal ha flere tanker i hodet samtidig, for jeg har flere tanker i hodet samtidig! Jeg besøkte – drevet av interesse og engasjement – Barnahus i Reykjavik i fjor sommer. Det gjorde jeg selvfølgelig fordi jeg ønsket å lære og se hvordan de drev der. Men det er ikke automatisk slik at det er rettslikhet mellom alle land, selv ikke i Norden. Man kan ha ulikheter. Det jeg sa i hovedinnlegget mitt, var at jeg ønsket å finne en ordning slik at – nærmest sitat etter min egen hukommelse – barn ikke skulle bli gjort til pakkepost, og at fagfolkene fikk komme til barna. Det var det jeg sa. Og så sa jeg at siktemålet mitt er å finne ut hvordan vi skal gjøre det i Norge, ut fra våre regler, forskrifter og opplegg. Og så siterte representanten Finn Kristian Marthinsen på en helt skikkelig og ryddig måte hele teksten i budsjettavtalen, som har som hovedhensikt å finne gode løsninger, eventuelt etablere Barnas Hus, hvis det er den beste løsningen alt i alt, eller finne andre løsninger, hvis de er bedre. Det var det representanten Marthinsen sa. Det er denne type arbeid jeg har forpliktet meg til å komme tilbake til i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Jeg reiser ikke og besøker et sted fordi jeg driver en form for fritidssysselsetting. Jeg gjør selvfølgelig ikke det. Jeg gjør det jo fordi jeg er engasjert i dette, og jeg går ut fra at det ikke er noen som har hatt til hensikt heller å antyde at jeg gjør det av den grunn. Det er min bakgrunn, og så bør man ikke tolke mine innlegg på samme måte som fanden leser Bibelen.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2005-03-04:
Norske borgere som utsettes for alvorlig kriminalitet i utlandet, skal ivaretas på en god måte. Uavhengig av hvor kriminaliteten er begått, bør ofrene få informasjon om framdriften i politiets etterforskning og gis bistand under rettens behandling av straffesaken. Dette er viktig for at ettervirkningene av den kriminelle handling skal bli så små som mulig. På denne bakgrunn vil jeg gi representanten Simonsen ros for å ha fremmet et Dokument nr. 8-forslag som setter fokus på rettssikkerheten til dem som utsettes for kriminalitet i utlandet. Norske borgere som er fornærmet i straffesaker som behandles for domstoler i utlandet, har i de fleste tilfeller samme rett til advokatbistand som landets innbyggere. Flere grunner taler for at en slik løsning er i ofrenes beste interesse. For det første kjenner lokale advokater landets rettsregler best. For det andre behersker de språket og kjenner kulturen. Og for det tredje: en advokat fra Norge vil dessuten kunne bli forhindret av lokalt regelverk som legger begrensninger på hvilke oppgaver han eller hun kan utføre i saken. På vegne av Kristelig Folkeparti vil jeg hevde at det ofte er i den norske parts interesse å bruke en lokal advokat. Men jeg har stor forståelse for at dette ikke er tilfellet alltid. Når den lokale bistandsordningen er dårlig, eller ikke like god som den norske, er det lett å skjønne at den som har vært utsatt for alvorlig kriminalitet, ikke føler seg godt nok ivaretatt. En endring av regelverket reiser imidlertid prinsipielle spørsmål som må vurderes grundig. For eksempel må det vurderes hvilke lovbrudd som skal gi rett til bistand fra norsk advokat når straffesaken behandles i utlandet, og hvilke oppgaver det skal gis dekning for. Kristelig Folkeparti mener at disse spørsmålene er så grunnleggende at de bør vurderes av Fornærmedeutvalget, og jeg er glad for at Justisdepartementet har inkludert problemstillingen i utvalgets mandat. Jeg vil avslutningsvis minne om at rettshjelploven i dag gir mulighet for å dekke utgifter til advokat i de tilfeller det ikke finnes noen bistandsadvokatordning i landet hvor den kriminelle handlingen er begått. Man vil også kunne få dekket utgifter til reise og opphold i forbindelse med avhør og rettssak i utlandet. Men igjen: Kristelig Folkeparti vil vurdere å styrke rettighetene til den som har vært utsatt for grov kriminalitet i utlandet. Jeg er også glad for det justisministeren nettopp gav uttrykk for som et svar til representanten Thorkildsen, nemlig at man der det skulle dukke opp en slik sak inntil Fornærmedeutvalgets innstilling foreligger og det er tatt avgjørelser i forlengelsen av det, vil man likevel kunne gi bistand og hjelp. Vi vil imidlertid fra Kristelig Folkepartis side avvente Fornærmedeutvalgets utredning og konkrete anbefaling før vi tar endelig stilling til hvilke konkrete tiltak som bør gjennomføres. Det er derfor ikke et uttrykk for at vi er motstander av det forslaget som blir nedstemt i dag, men det er altså fordi vi ønsker å få en grundigere gjennomgang av dette før vi tar den endelige stilling.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2005-03-04:
Jeg tror det er viktig at vi ikke lar dette bli en diskusjon om enkeltord. Men jeg har lyst til å kommentere to ting. Det ene går på det som representanten Thorkildsen sa nå nettopp. Det er jo ikke til å legge skjul på at det i overskriften til dette dokumentet er et forslag fra representantene Hansen og Thorkildsen «om å innføre en ny avhørsmodell av barn». Det er det som faktisk står i overskriften. Men nede i teksten står det en del annet. Jeg tror ikke vi skal henge oss opp i dette, for jeg tror at det er en tverrpolitisk enighet om at det vi skal ha i fokus, er hensynet til barna. Det er det det dreier seg om. Det er ikke hensynet til rettsapparatet. Det er ikke det som er i fokus. Det er at barn skal bli tatt på alvor, føle seg tatt på alvor og oppleve at voksne tror på dem. Det er det som er et hovedanliggende. Men så sier representanten Thorkildsen som et tilsvar til meg at hun lurer på hvorfor vi tviholder på ordet «eventuelt» i denne innstillingen. Det er ganske enkelt å forklare. Vi gikk inn i en avtale med Fremskrittspartiet, og i den avtalen, som står i budsjettinnstillingen som gjelder Justisdepartementet, heter det: «Flertallet ber departementet vurdere å etablere et pilotprosjekt i Norge tilsvarende Barnas Hus på Island.» Det er en konklusjon på det som står foran i avtalen. «Flertallet ber også departementet vurdere andre alternative tiltak som(1) kan styrke rettsstillingen til barn som har vært utsatt for overgrep eller som har vært vitne til overgrep begått mot andre og(2) tilrettelegger for behandling av de negative opplevelsene.» (1) (2) Så avslutter vi med: «Flertallet ber departementet komme tilbake til dette på egnet måte så raskt som mulig.» Det betyr ikke at vi sier at det ikke kan bli et Barnas Hus, men vi sier at hvis det er det beste man kommer fram til i sine vurderinger, vil vi at dette skal etableres som et pilotprosjekt. Men kommer man fram til noe som er enda bedre, hvis man i sin visdom og klokskap måtte finne ut noe sånt, vil vi at det skal gjøres, for hensikten er at nå skal vi ha etablert det som er det beste, det aller, aller beste. Der tror jeg vi er enige, og da synes jeg ikke vi skal file for mye på enkelte ord. La oss ha hovedinnholdet her i fokus og være enige om at det er barnas beste vi i dag ønsker å gjøre et vedtak til fordel for. Vi vil at statsråden skal komme tilbake til dette i revidert, med det forslaget som er det beste.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2005-03-04:
Jeg er selvfølgelig godt fornøyd med det forslaget som er fremmet av Fremskrittspartiet og Sosialistisk Venstreparti. Men jeg er også enig med representanten Ellingsen i at det er litt trist at ikke flertallet nå kunne manne seg opp til å vedta dette, slik at man kunne gi et tydeligere signal til de instanser som i dag behandler søknader om bistandsadvokat. Jeg får heller forholde meg til at flertallet tross alt skriver følgende i sine merknader: «Flertallet er kjent med at Fornærmedeutvalget har fått i mandat å vurdere om den norske bistandsadvokatordningen også bør omfatte enkelte saker der norske borgere blir utsatt for grove lovbrudd i utlandet. Flertallet vil avvente dette arbeidet, men vil allerede nå signalisere at det er et behov for at fornærmede i de mest alvorlige straffesaker får mulighet til advokatbistand i saker som behandles for utenlandske domstoler.» Dette, sammen med saksordfører Storbergets innlegg, forteller meg at det egentlig er en enstemmig tilslutning i Stortinget til å tette igjen det hullet som er i bistandsadvokatordningen. Jeg reiser denne saken fordi en norsk kvinne som var blitt voldtatt i et ferieparadis langs Middelhavet, ble tilbudt bistandsadvokat fra det landet hvor denne forbrytelsen skjedde, men bistandsadvokaten snakket verken norsk eller engelsk. Og kvinnen snakket ikke det samme språket som han. De kunne altså ikke prate sammen. Det er ikke mye bistand i en bistandsadvokat som man ikke kan kommunisere med. Min forutsetning er at når man nå har valgt å vente på dette utvalget, må det ikke føre til at personer i samme situasjon som denne kvinnen får avslått sine søknader med henvisning til at loven ennå ikke hjemler for å si ja til søknadene fordi man venter på at et utvalg skal bli ferdig med sitt arbeid, når man vet at dette utvalget vil gå inn for at slike søknader blir innvilget. Ingen må komme i en slik situasjon. Derfor er min henstilling og forutsetning at de offentlige instansene som framover skal behandle søknader om bistandsadvokater i utlandet, viser fleksibilitet og ikke bare tar hensyn til om det landet der forbrytelsen skjer, selv tilbyr bistandsadvokat eller ikke, men også om denne bistandsadvokaten i det hele tatt er til noen hjelp. Denne advokaten må det altså være mulig å prate med på et eller annet felles språk, ellers har det ingen hensikt.
Ingjerd Schou (Høyre), 2005-03-04:
Høyre og regjeringspartiene støtter intensjonene i forslaget fra Sosialistisk Venstreparti. Barn er i en særlig utsatt posisjon, enten de er ofre for eller vitner til en kriminell handling. I løpet av de siste 10–15 årene er det satt i gang en rekke tiltak nettopp for å styrke barns rettssikkerhet i slike situasjoner. Økt oppmerksomhet og fokus på dette har vært viktig. Det er likevel helt nødvendig at man er åpen for å finne nye løsninger. Å se utover landegrensene for å lære av hvordan man møter en utfordring andre steder, kan være lærerikt. På Island har man opprettet Barnahus for å utvikle nettopp et tverrfaglig, utviklingsmessig og kulturelt tilpasset opplegg som respons på misbruk av barn. Barnahus tilbyr barnet et trygt miljø både for avhør, kontinuitet under oppfølgingen, oppfølging av helsepersonell og hjelp til å koordinere ulike instansers hjelpetilbud. Det tilbys også veiledning til barnets nærmeste. I budsjettavtalen som ble inngått mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet siste høst, ble det enighet om å vurdere å etablere et pilotprosjekt i Norge tilsvarende Barnahus på Island. Regjeringen ble bedt om å komme tilbake til dette snarest mulig, og da i revidert budsjett for 2005. Formålet med Barnas Hus er todelt. Gjennom en god og faglig basert tilnærming til barnet blir avhørene forbedret. Dette kan bidra til at flere overgripere kan holdes ansvarlig for sine handlinger. Videre medfører instansenes arbeid at barnet får en bedre oppfølging. Det er også grunn til å tro at dette bidrar til at barnet lettere kan legge overgrepet bak seg og gå videre. Hvert enkelt barn må behandles individuelt. Hver situasjon tilsier også en klok vurdering av hvilken kompetanse som trengs, og som skal tilpasses det tverrfaglige samarbeidet etter dette – det være seg samarbeid mellom Barnas Hus, helsevesenet, spesialisthelsetjenesten, politi og påtalemyndighet, domstoler og barnevern og, ikke minst, aktuelle foresatte som barnet har tillit til. Hovedformålet med Barnas Hus skal ikke være av strafferettslig karakter. Barns beskyttelsesbehov skal være det overordnede mål. Dette innebærer at Barnas Hus må fokusere særlig på oppfølging av barn som forteller at de har vært utsatt for seksuelle overgrep og/eller har vært utsatt for vold.
Ingjerd Schou (Høyre), 2005-03-04:
I denne saken om en ny avhørsmodell og i den forrige saken om bistandsadvokat for dem som blir utsatt for kriminelle handlinger i utlandet, må jeg si at jeg er noe overrasket over de uttalelsene som representanten Thorkildsen fra Sosialistisk Venstreparti kommer med. Her har vi to saker, denne saken også, hvor det er tverrpolitisk enighet om alvorligheten av at barn ikke blir godt nok ivaretatt når det gjelder avhør, og vi er på leting etter nye avhørsmodeller. Nå var det representanten Thorkildsens utsagn, under henvisning til representanten Marthinsen, om at det var bare preik og ikke noe handling, som gjorde at jeg tok ordet. Så langt jeg kan se, er heller ikke ny avhørsmodell, eventuelt Barnas Hus, prioritert av Sosialistisk Venstreparti i budsjettet for 2005, ei heller i den forrige saken når det gjaldt å sette av penger til bistandsadvokat for folk som blir utsatt for kriminelle handlinger i utlandet. Det er jo noe med å ta budsjetthåndteringen i budsjettbehandlingen. For det å etablere nye avhørsmodeller og det å etablere Barnas Hus, som jeg tror er kloke ting å få vurdert, og som jeg er opptatt av at vi skal få en bedre løsning på, vil koste penger. Men det har jo alltid vært slik at Sosialistisk Venstreparti skaffer pengene fort og greit, og tar budsjettbehandlingen fra sak til sak. Slik sett blir det en hopp og sprett-situasjon både i denne saken og i den forrige saken. Når det gjelder forrige sak, kan det være klokt å ta behandlingen og få vurdert og fullført den sammen med Fornærmedeutvalget. Mens alle partier i salen har sagt at dette er lurt, og at dette er klokt, velger altså regjeringspartiene å ta det inn i den prosessen som er lagt. Og ingen av prosessene vil ta lang tid. Intensjonen både i forrige sak og i denne saken er å gjøre situasjonen bedre for barn – for dem som har vært utsatt for seksuelle overgrep, som er en situasjon jeg har noe erfaring med, og dem som har vært utsatt for kriminelle handlinger i utlandet. Jeg hadde behov for å si dette i forhold til «bare preik», som jeg tror jeg nok vil returnere, selv om jeg synes at en så alvorlig sak som den vi behandler, faktisk ikke er verdig den type språkbruk.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2005-03-04:
Jeg har en viss forståelse for innstillingen om å avvise forslaget, fordi det er mer en partipolitisk nøytral innstilling. Man har bare konstatert at dette forslaget er behandlet tidligere. Som representanten Ballo sa, foreligger det faktisk et vedtak, og Regjeringen sier i et brev i forbindelse med et spørsmål tidligere om dette at Regjeringen ikke akter å følge opp. Det foreligger altså et vedtak i Stortinget som Regjeringen sier at de ikke vil gjennomføre. Det er ganske selsomt, selv om vi også har andre tilfeller av dette, noe vi behandlet i går i forbindelse med St.meld. nr. 4. Men det er faktisk rom i § 47 for å behandle en sak på nytt. Jeg vil referere § 47: «Når en sak er endelig avgjort, må den ikke bringes fram igjen, eller tas opp på nytt i samme samling. Er det påtrengende nødvendig, eller fremmer regjeringen proposisjon eller melding innenfor samme saksområde for Stortinget, kan vedkommende ting likevel fatte vedtak om dette, forutsatt at saken igjen blir komitébehandlet.» Etter vår oppfatning er det «påtrengende nødvendig» å behandle dette spørsmålet på nytt. Det er faktisk etter vår oppfatning påtrengende. Det er selvsagt en partipolitisk vurdering, men dette er en partipolitisk forsamling, og det er opp til det samme flertallet som stemte for dette forslaget sist, ikke uten videre å avfinne seg med at Regjeringen sier at den ikke vil gjennomføre det. Det står i § 47: «forutsatt at saken igjen blir komitébehandlet». Det betyr at man er avhengig av å få saken komitebehandlet innenfor § 47. Jeg tillater meg å fremme forslag om at Dokument nr. 8:52 for 2004-2005 sendes til sosialkomiteen. Så får man eventuelt ta opp de mer konstitusjonelle og andre spørsmål på det området. I løpet av de siste dagene har jeg også kikket lite grann på ansvarlighetsloven av 5. februar 1932. Der er det også noen bestemmelser om hva man eventuelt kan gjøre dersom en regjering eksplisitt nekter å følge opp et stortingsvedtak, men det får vi i tilfelle komme tilbake til i en annen og senere sammenheng.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2005-12-20:
På vegne av stortingsrepresentantene Torbjørn Hansen, Petter Løvik, Bent Høie og meg selv fremmes forslag om innføring av plikt til forenklet kunngjøring av offentlige innkjøp under grensen for anbudsplikt.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2005-12-20:
Jeg tror ikke på dommedag, i hvert fall ikke rett i forkant av julen, og jeg tror heller ikke at et forslag om å bruke 16 til 20 milliarder kr mer neste år, slik Fremskrittspartiet foreslår, vil innebære noen dommedag i norsk økonomi. Heldigvis vil det ikke gjøre det. Men det er nå allikevel slik at alle som følger norsk økonomi, er av den oppfatning at økt bruk av oljepenger – om man da velger å kalle det Statens pensjonsfond, slik vi gjør, eller oljefondet, slik Fremskrittspartiet gjør – vil føre til økt press og økt rente. Det er ingen tvil om at det er en usosial politikk. Økte renter rammer barnefamilier, og det rammer folk med store lån. Det er også slik at folketrygden er underfinansiert. Det er behov for mer penger på Pensjonsfondet, ikke mindre, slik Fremskrittspartiet foreslår.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2005-12-20:
Dette er en enstemmig innstilling fra Presidentskapet. Basert på en henvendelse fra Justisdepartementet og Regjeringen foreslås det oppnevnt et Billighetserstatningsutvalg II til å behandle den økte mengden saker, som følge av tidligere vedtak i Stortinget om nye erstatningsordninger som vil kunne være av midlertidig karakter. Presidentskapet vil samtidig gi uttrykk for at det vil gjennomgå ordningen med billighetserstatning, fordi det kan være på sin plass å vurdere om det er korrekt med et utvalg som har en sammensetning fastsatt av Stortinget, som regel med noen stortingsrepresentanter, samtidig som sekretariatet er en del av departementet og kravet til lederen er domskompetanse. De tre statsmakter går i realiteten sammen i denne ordningen. Det kan muligens være noen betenkeligheter ved det. Presidentskapet vil i løpet av denne perioden gå gjennom denne ordningen, selvsagt i kontakt med Regjeringen, for å se om det bør gjøres endringer i en permanent ordning av denne karakter, uten det samarbeidet mellom de ulike statsmakter som nå foregår. Det er en enstemmig innstilling fra Presidentskapet, men vi varsler at vi vil se på organiseringen av denne ordningen i løpet av perioden.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2005-12-20:
Eg vil seie nokre få ord om proposisjonen, der det blir foreslått ein del endringar på 2005-budsjettet på området til Samferdselsdepartementet. Det gjeld ei omdisponering for å finansiere 2,2 mill. kr til eit bidrag frå Noreg til drift av eit europeisk jernbanebyrå. Vidare er det eit prosjekt, E18 Momarken–Sekkelsten, der departementet gjer greie for ei styrings- og kostnadsramme som er slått fast etter ekstern kvalitetssikring. Det blir vidare gjort greie for eit opplegg for eit visst risikotillegg mellom staten og ferjeselskapa når det gjeld oljepris. Ein kompensasjon for elavgift for elektrifisert skjenegåande transport er foreslått gjord overførbar med tanke på eit sluttoppgjer for 2006. Vidare gjeld det ei tilleggsløyving på 30 mill. kr til omstillingskostnad i Jernbaneverket, og til sist er det ei oppretting av ei feilføring. I innstillinga sluttar ein samrøystes komite seg til desse foreslåtte endringane. Elles er det slik at Framstegspartiet har eit eige forslag om ei tilleggsløyving på budsjettet for i år, som kompensasjon for ekstraordinære utgifter til vegvedlikehald på riks- og fylkesvegar. Det forslaget står Framstegspartiet aleine om, så eg går ikkje meir inn på dei endringane som er foreslått i proposisjonen, eller forslaget frå Framstegspartiet. Eg reknar med at det siste gjer Framstegspartiet sjølv.