Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2012-12-14:
«Åpen, trygg og skapende hovedstadregion» er tittelen på St.meld. nr. 31 for 2006–2007 – hovedstadsmeldingen – som ble lagt fram i juni 2007. Fem og et halvt år senere er spørsmålet: Er hovedstaden åpen, trygg og skapende? Åpen? Ja, mennesker fra verden kommer til Oslo for å bruke sin kompetanse og arbeidskraft. Trygg? Ja, for de fleste er Oslo en trygg by. Men hovedstaden har også et omfang av grov kriminalitet som vi ikke ser noe annet sted i Norge. Om lag halvparten av landets væpnede overfallsran skjer i Oslo. Det skaper utrygghet. Skapende? Ja, utdanningsinstitusjonene, forskningen og næringslivet i Oslo-regionen er viktig for hele Norge. Osloskolen er både den mest mangfoldige og den med de beste resultatene i landet, og vi har rekordmange nyetablerte bedrifter. Da jeg kom inn på Stortinget i 2009, var det erfarne representanter som advarte meg: Ikke snakk for mye om Oslo, det provoserer folk! Og min erfaring er at Oslo er et slags tabu – noe det vitses om, men ikke snakkes særlig mye om. Men Oslo og hovedstadsregionen må vi snakke om, for noen av de største utfordringene vi har som nasjon, må løses her. Det handler om så ulike ting som bolig, transport, klima, integrering og levekår – og næringsutvikling, kompetanse og kriminalitet. På alle disse og flere områder er det som skjer i Oslo, viktig for Norge. Representanten Jan Bøhler fortjener stor takk for å ha reist denne interpellasjonen. Og jeg synes det er oppsiktsvekkende at ingen fra Høyre – partiet som har styrt Oslo sammenhengende siden 1996 – har tegnet seg til debatten. Hovedkonklusjonen i hovedstadsmeldingen står seg godt etter mer enn fem år. Hovedstadsregionen har noen spesielle problemer. Mangfoldet i Oslo er positivt, men levekårsproblemene er for store. Byen må utvikles på en bærekraftig måte. Oslo-regionen er i sterk vekst, men det byr på både muligheter og utfordringer. Det er viktig at Oslo-regionen kan hevde seg i konkurranse med andre europeiske byregioner. En sterk hovedstadsregion er til gagn for hele landet. Mye av det som var klart i 2007, er blitt enda tydeligere nå. Den gang var Oslo en raskt voksende by. Nå er Oslo blant de aller raskest voksende byene i Europa. Vi er fortsatt en mellomstor by i europeisk sammenheng, men i 2027 kan vi passere 800 000 innbyggere. Da jeg gikk på skolen, lærte jeg at det bodde 400 000 her. De siste årene har Oslo vokst raskere enn SSBs mest offensive befolkningsprognoser, og innen 2030 tror de at Oslo og Akershus kan ha vokst med like mange mennesker som det i dag bor i Trondheim og Bergen til sammen. Befolkningsvekst er hyggelig. Det viser at folk får barn, og at Oslo er en attraktiv by å flytte til. Men den galopperende veksten byr også på en del utfordringer. Utgiftene til å bygge ut skoler, barnehager, sykehjem og kollektivtrafikk vokser mer enn kommunens inntekter. Oslo har høyere inntekt per innbygger enn landsgjennomsnittet, men avstanden er redusert. Oslo har nå 103 pst. av landsgjennomsnittet i inntekter for å dekke kommunale oppgaver og 100 pst. – altså det samme snittet som landet – til å dekke fylkeskommunale oppgaver. Å beskrive Oslo som en rik kommune er upresist, men Oslo kommune har et godt utgangspunkt for å løse sine oppgaver. Hovedstadsmeldingen omfatter fagområder som ligger utenfor kommunalministerens ansvarsområde. Særlig når det gjelder helhetlig planlegging av transport- og boligløsninger, er det store behov i Oslo-regionen som involverer både samferdselsministerens og miljøvernministerens departementer. Vi ser f.eks. at det i enkelte av Oslos nabokommuner bygges bilbaserte byggefelt. Så selv om kollektivandelen i Oslo øker, øker også biltrafikken gjennom byen på grunn av beslutninger tatt i andre kommuner. Staten har pålagt Oslo-regionen et plansamarbeid, og jeg kunne tenke meg å høre hva kommunalministeren tenker om utviklingen av dette samarbeidet og behovet for planlegging på tvers av kommune- og fylkesgrenser i regionen. Ser hun for seg at det pålagte plansamarbeidet videreføres, eller ser hun for seg andre løsninger? Til slutt vil jeg si at jeg er urolig for Oslo. Byen har store ressurser, men utfordringene er også formidable. Oslo er ikke bare hovedstad. Oslo er også hjemsted – et sted å bo – for flere mennesker enn det bor i noe annet norsk fylke. Blant Oslos innbyggere finner vi noen av landets mektigste, men vi finner også noen av landets mest avmektige. Oslo tar ansvar, men trenger å ha staten med på laget. Staten skal ikke bidra fordi det er synd på Oslo, men fordi det er viktig og bra for hele Norge at Oslo lykkes.