Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-05-30:
SVs mål er at norske kommuner skal ha et så godt utbygd pleie- og omsorgstilbud at de som trenger det og ønsker det, kan få dette via det offentlige apparatet, i form av enten hjemmebaserte tjenester, omsorgsboliger, aldershjem eller sykehjem. Derfor er en videre utbygging både av kapasiteten og av kvaliteten på disse tjenestene en prioritert oppgave for oss. Det betyr bl.a. at vi må videreføre handlingsplanen for eldreomsorg, som nå ligger til behandling her i Stortinget. Det innbefatter både kapasiteten når det gjelder boenheter og den kvalitative opprustningen av tjenestene som Regjeringa har bebudet, og som SV støtter. For å komme nærmere alle disse målene er det derfor tvingende nødvendig at Stortinget samtidig som vi gjør dette, sørger for at kommuneøkonomien er slik at dette blir mulig. Signalene i kommuneproposisjonen er i så måte, slik SV ser det, svært negative. Men dagens situasjon er slik at vi fortsatt er avhengig av den innsatsen som gjøres av de mange – i all hovedsak kvinner – som utfører pleie- og omsorgsarbeid for sine nærmeste i hjemmet, og som for denne innsatsen kan motta omsorgslønn. Den situasjonen vil vi ha i lang tid framover. Nivået på omsorgslønn varierer sterkt fra kommune til kommune. SV ønsker at den samfunnsnyttige innsatsen som disse gjør, skal verdsettes på en skikkelig måte. Det betyr at de som yter den omsorgen, må sikres en lønn på linje med det som er vanlig for hjelpepleiere, som det sies i saken. Det er ikke akseptabelt at tusenvis av kvinner, ofte eldre kvinner, skal utføre til dels tungt og slitsomt arbeid for en urimelig lav lønn. Alternativet for mange av disse kunne jo vært et «normalt» yrkesliv utenfor hjemmet, med alle de positive elementer det innebærer. Vi mener videre at det er urettferdig og helt urimelig at lønna skal variere så sterkt fra kommune til kommune som den gjør i dag. Da er det nødvendig å sørge for at dette arbeidet blir verdsatt lønnsmessig likt, uavhengig av hvor i landet man bor. Derfor fremmer vi forslag sammen med Fremskrittspartiet og Senterpartiet om å be Regjeringa utarbeide bindende minstenormer for minstelønn. Selv om hele komiteen i prinsippet er enige om at slike minstenormer er ønskelig, slik også Harald T. Nesvik var inne på, får forslaget dessverre ikke flertall. Flertallet viker tilbake for dette, fordi det bl.a. vil ha innvirkning på kommunenes økonomi. Ja, det vil det åpenbart ha, og derfor følger da også mindretallet opp dette ved å foreslå at staten skal delfinansiere omsorgslønna med minst 50 pst., nettopp for at Stortinget ikke nok en gang skal gjøre det som dessverre altfor ofte skjer: Stortinget ønsker forbedringer og bedre kvalitet på både dette og hint, vi gjør våre vedtak i samsvar med det, og overlater så til kommunene å gjøre jobben. For det er jo kommunene som i all hovedsak har ansvaret for å gjennomføre de forbedringer vi her i denne salen vedtar. Slik er det også i denne saken. Denne måten å gjøre det på begynner mange kommuner, ordførere og andre kommunepolitikere fra alle partier å bli ganske lei av. Derfor bør vi ikke nå sende denne regningen ut til kommunene, men ta vårt ansvar for å betale kostnadene. Det gjør altså mindretallet ved å gå inn for minst 50 pst. statlig delfinansiering. I tillegg mener SV at det må være riktig og rettferdig at den som har en utdanning som gjør en spesielt kvalifisert for denne type arbeid, får dette kompensert lønnsmessig på en rimelig måte. Dette er også flertallet enig i. Vi mener også at det nå er på tide å fjerne den urimeligheten som ligger i at mottakerne av omsorgslønn ikke har vært unntatt fra folketrygdloven § 12-12 annet ledd, og ønsker da at mottakere av omsorgslønn skal kunne ha en inntekt opp til 1 G før en eventuell avkorting av trygden finner sted.