Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2013-06-10:
Jeg vil starte innlegget mitt med nok en gang å gi ros til statsråden som endelig etter mange års venting kom til Stortinget med en proposisjon og ny barnevernslov. Den var etterlengtet og selv om vi synes det har tatt veldig lang tid, er vi i dag glad for at vi har den til behandling. Selv om vi kunne ønsket oss at man hadde gått lenger på en del av forslagene som man fortsatt skal utrede etter noen år, er vi på riktig vei på flere felt. Jeg har også lyst til å gi ros til saksordføreren som har gjort en god jobb under behandlingen i Stortinget. På kvinnedagen i år fikk jeg besøke Julie, en flott og ressurssterk jente på 19 år. Hun bor ikke hjemme. De siste to årene har barnevernet flyttet rundt på Julie – ikke én gang, ikke to ganger, hun har flyttet fem ganger på to år. Flytting betyr gjerne skifte av skole, skifte av venner og skifte av omsorgspersoner. Julie har fått ny kontaktperson – eller saksbehandler som det heter – hele 24 ganger under barnevernets omsorg. Nå bor hun i en koselig enebolig sammen med fire andre jenter og Gunn Marit, som er den som tar vare på henne og de andre jentene. Gunn Marit og de andre ansatte har medleverturnus – det er samme person som er der når de legger seg om kvelden og når de våkner opp om morgenen igjen. Det synes Julie og de andre jentene er trygt og godt, og det er en av årsakene til at de trives veldig bra på den institusjonen og at det har blitt et hjem for dem – som de sier: Her er det voksne som bryr seg om oss. Dette er en privat barnevernsinstitusjon, og de har fått signaler fra regjeringen om at Bufetat skal nedprioritere private barnevernstiltak, slik som der Julie nå bor, ikke fordi de er dårlige, ikke fordi de er dyre, men fordi de er private, og det liker ikke dagens regjering. Julie har fått beskjed om at hun sannsynligvis må flytte både fra hjemmet sitt, fra lokalmiljøet sitt og fra skolen sin når det blir en ledig plass på en statlig institusjon på Vestlandet. Dessverre svarer ikke denne proposisjonen godt nok på bl.a. de konkrete utfordringene til barnevernet. Tiltakene er relevante, men det er for mange utfordringer som man er for passive til i sin tilnærming. Høyre støtter Raundalen-utvalgets nye prinsipp om utviklingsstøttende tilknytning i barnevernet. Hvis barnevernet trenger hjelp, bør barnevernet kunne sette inn tiltak også når barnets foreldre eller omsorgspersoner ikke samtykker. Den grundige evalueringen av forvaltningsreformen viser at det er forskjeller i de ulike regionene som gjør at barn ikke får et likeverdig tilbud i hele landet. Det er fortsatt store samarbeidsproblemer mellom stat og kommune, det er utfordringer knyttet til dårlig økonomisk styring og kontroll, og det har dessverre vært en klar vridning av tiltaksbruk fra institusjon til økt bruk av fosterhjem. Både Helsetilsynet og Riksrevisjonen har avdekket grov svikt i tilsyn og ansvar som kommunene har. Når vi vet alt dette, synes Høyre det er påfallende at regjeringen fortsatt vil videreføre hovedlinjene i dagens ansvarsfordeling mellom stat og kommunene. Også fagmiljøer og brukerorganisasjoner etterlyser mer helhetlige og gjennomgripende endringer. Høyre vil gi kommunene et helhetlig, faglig og økonomisk barnevern. Men da forutsetter vi også at kommunene må ha nødvendig kompetanse, levere barnevernstilbud av høy kvalitet, og at man ikke kan fortsette å levere tjenester når man i dag har så sårbare barnevernstilbud som mange kommuner dessverre har. Barna er det mest verdifulle vi har. Derfor: en stor takk til alle fosterforeldre og barnevernsarbeidere, som gjør en utrolig god innsats for de aller mest sårbare og utsatte av oss. Høyre er opptatt av at vi må tette de store hullene i sikkerhetsnettet, som gjør at vi ikke får fanget opp alle de barna som trenger hjelpen vår aller mest.