Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2009-10-12:
Årets valgkamp har på mange måter vært en spesiell valgkamp. For oss som har holdt på med innvandrings- og integreringspolitikk, har den vært veldig spesiell. Vi har merket et stemningsskifte i den politiske retorikken, ikke minst fra det største regjeringspartiet. Vi har opplevd det jeg nesten vil kalle en konkurranse om å høres ut som Fremskrittspartiet i den politiske retorikken. Vi ser det også i formuleringene i regjeringserklæringen at man ønsker å legge om deler av innvandrings- og integreringspolitikken. Det har kommet en rekke utspill. Særlig tror jeg vi husker utspillet fra representanten Jan Bøhler og kommunepolitiker Rune Gerhardsen, som nesten lanserte lukkede asylmottak etter Fremskrittspartiets modell. Nå viser det seg selvfølgelig at når det kom til regjeringserklæringen, var det noe ganske annet den reelt inneholdt. I den politiske retorikken kan det altså ikke være tvil om at SV har lidd et sviende nederlag. Når Arbeiderpartiet så klart og tydelig sier at man ønsker å stramme inn asylpolitikken, og når man gjør det med argumenter som til forveksling ligner de Fremskrittspartiet har benyttet, kan det ikke være noen tvil om at SV her har lidd et fullstendig nederlag. Men så er det slik at retorikk må omsettes i politikk, og her er jo det store problemet i forhold til regjeringserklæringen. Den er svært lite konkret. I punktene som omhandler innvandringspolitikk, asylpolitikk og integreringspolitikk, benytter man formuleringer som «utvide ordningen», «utvide bruken av», «fortsette arbeidet med», «styrke», «intensivere», «nedsette et offentlig utvalg», osv. – altså svært lite konkret. På de punktene hvor man faktisk er konkret, er det ikke noen tvil om at det er tiltak som delvis har vært lansert tidligere. Det er tiltak som Fremskrittspartiet faktisk har lansert, og vi har også blitt hudflettet og fått diverse karakteristikker i negativ forstand når vi har kommet med disse konkrete forslagene. Jeg skal nevne noen eksempler. Man har en formulering i dagens regjeringserklæring om at man skal innføre et generelt krav om fire års arbeid og/eller utdanning som vilkår for familieetablering, altså et generelt krav som skal gjelde for alle. Mange vil si at det ligner på et familieinnvandringsregulerende tiltak som har visse likhetstrekk med det Fremskrittspartiet lenge har foreslått, med en 24-årsregel og tilknytningskrav etter dansk modell – der man nå adopterer dette fra. Det som er interessant, er at man benytter den typen formuleringer i forbindelse med asylpolitikk, altså ikke generelt i forhold til innvandringspolitikk eller integreringspolitikk. Argumentene for disse tingene har tidligere vært at man ønsker å stoppe tvangsekteskap, og at dette er tiltak som vil bidra til å stoppe dette. Men nå legger man det inn under asylpolitikken. Det sier meg noe om at denne regjeringen har akseptert retorikken og premissene om at det er en klar sammenheng mellom innvandringspolitikken generelt på den ene siden, i forhold til asylpolitikk, og de familieinnvandringsbestemmelsene man legger til grunn. Tidligere har man fra Regjeringens side avstått fra å trekke den typen sammenlikninger. Man har dermed akseptert Fremskrittspartiets premiss om at reglene for familieetablering skal benyttes, av innvandringspolitisk begrensende hensyn. Det er også svært interessant å se at man har lansert prinsippet om at man må avlegge norskprøve og bestå den for å kunne bli norsk statsborger. Det er et tiltak Fremskrittspartiet har høstet veldig mye kritikk for tidligere. Man vil også trekke inn bistandspolitikk og se det i sammenheng med retur av ulovlige innvandrere. Beklager, utenriksminister Jonas Gahr Støre, som ikke prøver å se den sammenhengen som er åpenbar, nemlig at man nå legger til grunn et prinsipp som Fremskrittspartiet har lagt til grunn hele veien. Kanskje mest overraskende av alt – man skal jo lese ordrett det som står i regjeringserklæringen – er at man nå vil etablere omsorgs- og utdanningstilbud for enslige mindreårige asylsøkere i deres opprinnelsesland. Asylsøkere, mindreårige, skal altså plasseres i asylmottak i utlandet. Hvis vi skal forstå formuleringen i regjeringserklæringen, er det det man snakker om – kanskje endog asylmottak i Afrika.