Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2010-12-15:
Det sosialistiske landbrukspolitiske systemet har medført en dramatisk nedbygging av det norske landbruket med en halvering av antall produsenter på 20 år og dårlig inntektsutvikling i næringen – og så mange som 34 000 gårdsbruk står i dag tomme. Landbrukspolitikken fratar matprodusentene det meste av næringsfriheten samt innholdet i eiendomsretten. Det gjør at utviklingsmulighetene er få. Det er naturlig nok vanskelig med rekruttering til en næring som er så gjennomregulert, med et omfattende byråkrati. For å snu denne vedvarende negative utviklingen for landbruket er det nødvendig med grunnleggende endringer som gjør at bonden får bestemme over sin egen produksjon, og at politikere og byråkrater får mindre innflytelse. Færre regler og reguleringer for landbruket vil bety større utviklings- og inntektsmuligheter enn dagens regulerte rammebetingelser med næringsoverføringer gir grunnlag for. Det vil etter hvert bli en friere verdenshandel, også med matvarer, og da er det viktig at man benytter tiden til å sikre at norsk landbruk får de rammebetingelsene som er tilpasset et nytt handelssystem. Friere handel – også med landbruksprodukter – vil bety større konkurranse i det norske matvaremarkedet, noe som vil komme forbrukerne til gode. Det vil også innebære eksportmuligheter og nye markeds- og inntektsmuligheter for matprodusentene. Mens regjeringen er mest opptatt av å holde fast ved en gammeldags reguleringspolitikk som ikke fungerer, mener Fremskrittspartiet at vi må gripe de mulighetene en friere handel gir for landbruket. Vi har også den siste tiden kunnet lese forsker Ivar Gaaslands doktoravhandling om norsk landbruk. Han mener bl.a. at matsikkerheten og kulturlandskapet kan opprettholdes med et kutt på 12 mrd. kr – jeg sier: kutt på 12 mrd. kr. Kuttet han foreslår, utgjør 2 500 kr per innbygger i Norge. Det er omtrent like mye som staten bruker på å drive politi, påtalemyndighet og rettsvesen i Norge. Dagens landbruksstøtte er innrettet slik at det blir produsert mer enn det forbrukerne trenger – f.eks. melk. Overskuddsmelk blir brukt til å lage ost og smør som eksporteres til utlandet, til en lavere pris enn det produktene koster i Norge. På den måten bidrar norske skattebetalere og melkedrikkere, ofte småbarnsfamilier, til å sponse utlendingers forbruk av billig jarlsbergost. Dette er en veldig kostbar måte å holde oppe aktiviteten i jordbruket på. Vi får en overføring av midler fra norske borgere til utenlandske ostespisere som koster hver familie i Norge 800 kr per år, eller norske skattebetalere 1 mrd. kr, som omregnet i sykehjemsplasser ville gitt 2 000 nye plasser. Jeg stilte representanten Nordahl et spørsmål i stad om hvor grensen her ville gå, men hun valgte ikke å svare. Så jeg håper representanten kan komme tilbake til spørsmålet mitt og svare etterpå, det var ikke noe i hennes innlegg om det. For kort tid siden var jeg på seminar i Statens landbruksforvaltning, der bl.a. forsker Nils Ivar Pettersen sa at doktoravhandlingen til Ivar Gaasland er fornuftig – det kommer fra Nils’ egne folk. Han tok også til orde for at man måtte se på omstilling i landbruket og starte forskning på landbrukspolitikkens rasjonalitet, som han mente regjeringen har sviktet og vært veldig dårlig på. Pettersen sa også at de som hevder at Fremskrittspartiets politikk ville rasere landbruket, tok feil. Dette kommer altså fra forskere. Det er bare å registrere at forskerne i Norge er på kollisjonskurs med regjeringen. Riksrevisjonen er også kritisk til regjeringens politikk og uttaler at det er behov for økt målretting og mer risikobasert kontroll av tilskudd, og at differansen mellom den faktiske situasjonen og målet i for liten grad er styrende for utformingen og fordelingen av tilskudd. Riksrevisjonen påpeker det samme år etter år, nemlig mangel på styring og kontroll. Man kan også lese at man betaler ut store beløp, uten at man kan framvise faktura eller dokumentasjon. Selv om næringen selv betaler dyrt for dagens politikk gjennom omfattende restriksjoner og byråkratisering, er det forbrukerne som må ta regningen. Da er det paradoksale at forbrukeren ikke er representert i forhandlingssystemet, men bare blir presentert regningen i form av høye priser og skatter. Dagens situasjon er at jordbruket får over 20 mrd. skattekroner overført over statsbudsjettet, samt et prisnivå på produktene som ligger langt over våre nabolands. Sammenlignet med Sverige og Danmark er prisen på kjøtt og meieriprodukter over 50 pst. høyere. Regjeringen har innført en melketoll på svimlende 388 pst. Forbrukerne presenteres for et særnorsk prisnivå og et dårlig produktutvalg som følge av det jordbrukspolitiske systemet. Resultatet av jordbrukspolitikken som blir ført, viser at den tjener verken forbrukerne eller produsentene. Fremskrittspartiet mener det er på tide med en opprydding i det jordbrukspolitiske styringssystemet, der produsentene får mulighet til å utnytte produksjonsmuligheter på gården, og der jordbrukerne får mer makt, på bekostning av byråkratiet. Jordbruksavtalen har utspilt sin rolle og bør avvikles.