Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2003-01-27:
I Innst. O. nr. 55 foreslås det at det både i utlendingsloven og i statsborgerrettsloven inntas en hjemmel, slik at det ved forskrift kan tas gebyr for søknader etter disse lovene. Det foreslås nå at dersom man søker om norsk statsborgerskap, om oppholdstillatelse, arbeidstillatelse eller bosettingstillatelse, er det mulig å pålegge søker å betale et gebyr. For å få visum må det også i dag betales et gebyr. Forskjellen nå blir at dette må betales i forkant. Jeg ser av noen aviser at det hevdes at dette er urimelig. Da Dagsavisen i går spurte dem som stod i kø for å få utført en eller flere av disse tjenestene om de syntes det var rimelig med et gebyr, var svaret selvsagt nei. Det var ikke overraskende. Her er vi ganske like uansett hvilket land vi kommer fra. Vi liker ikke gebyrer og vil helst slippe. Arbeiderpartiet støtter innstillingen. For oss har det vært viktig at visse grupper skal unntas. Det gjelder dem som søker om asyl og trenger beskyttelse. Det gjelder barn under 18 år. Arbeiderpartiet er sammen med Senterpartiet med på en merknad der vi ber Regjeringen om å ta hensyn til personer med lavt lønnsnivå ved den endelige utformingen av unntaksreglene, og ber statsråden merke seg det. Så til det prinsipielle ved å innføre gebyr på dette området. Inntektene dette gir, er ca. 40 mill. kr og burde ikke være avgjørende i statsbudsjettet. Arbeiderpartiet er uenig med SV, som sier i innstillingen at dette er å innføre en ekstraskatt som den enkelte betaler over skatteseddelen. Da har vi jammen mange ekstraskatter her i landet som burde vært tatt over skatteseddelen. Det er heller ikke slik at avgifter i Norge på andre felter bare brukes når samfunnet ønsker å beskatte uønsket atferd, som SV hevder. Vi bruker avgifter og gebyrer på veldig mange områder etter hvert. Mange av disse gebyrene betales også på forskudd, og det er ingen garanti for at man får igjennom det man søker om. Plan- og bygningssaker er et godt eksempel på det. Det vi innfører i dag, er derfor ikke noe spesielt i forhold til noen spesielle. Det er i stor grad akseptert i dagens samfunn. Det blir hevdet at de som søker om bl.a. familiegjenforening, har dårlig økonomi. I denne gruppen, som i andre, er det sikkert riktig at det finnes noen med dårlig økonomi som trenger hjelp til å betale disse gebyrene. Det skal vi gi dem, også på dette feltet. Men jeg har lyst til å ta et eksempel når det gjelder søknad om familiegjenforening, som det nå kan tas gebyr for. Det kom ca. 15 000 hit til Norge på familiegjenforening siste året. Av disse var det 6 500 som søkte om familiegjenforening med en etnisk nordmann. I stor utstrekning er dette menn fra Norge som finner seg en ektefelle i Thailand, på Filippinene eller i en annen verdensdel. Det er ikke noe galt i det, men er det noen grunn til at vi ikke skal ta et rimelig gebyr på en slik søknad, slik at det dekker statens omkostninger? Dette er forhåpentligvis noe man gjør én gang i livet, og burde kunne aksepteres. For Arbeiderpartiet har det også vært viktig at våre naboland Sverige og Danmark har innført slike gebyrer, og at det innenfor Schengen finnes et tilnærmet likt regelverk. Når det gjelder forslagene fra Fremskrittspartiet om statsborgerskap, viser Arbeiderpartiet til Innst. nr. 129 for 2001-2002 og mener at en del av disse forslagene må utredes og behandles på en mer grundig måte. Jeg regner med at Regjeringen kommer tilbake til dette når Stortinget får ny statsborgerlov til behandling. Arbeiderpartiet vil avvente denne behandlingen før vi tar stilling til disse viktige spørsmålene.