Trond Helleland (Høyre), 2009-06-02:
De lovendringene vi behandler i dag, er årets, ja kanskje tiårets største ansvarsfraskrivelse. Det er det som ble igjen av regionreformen, og det er en så stor ansvarsfraskrivelse at jeg registrerer at landets største parti, Arbeiderpartiet, ikke har tenkt å delta i debatten. Jeg synes det er ganske oppsiktsvekkende, og det viser at dette er en sak som gir veldig mange en dårlig smak i munnen. Her er det 17 000 km riksvei som skal overføres til fylkene. Fylkene har sagt ok, vi kan ta imot dem, men da skal vi ha kompensasjon, og vi skal ha dekket det det koster å ivareta det vedlikeholdsetterslepet, den mangelen på satsing som har vært på disse riksveiene. Så opplever vi altså at alle høringsinstanser som er opptatt av vei, stort sett, stiller krav og sier at her må ting være på plass; her må ting være avklart dersom man skal gå med på en slik overføring. I de svarene vi får fra departementet, er det svært mye som er uklart. Representanten Sortevik gikk igjennom saken på en veldig god måte. Det er stilt mange spørsmål. Det er gitt dårlige svar, og det er for mange ting som er uavklart, som dette med administrasjon: Hvorfor skal vi bygge opp et nytt veibyråkrati i fylkeskommunene dersom Statens vegvesen likevel skal ha alle de ansatte? Hvorfor skal vi overføre 17 000 km statlig vei når det nå er en bred enighet i denne sal om å satse på samordning av transportpolitikken gjennom Nasjonal transportplan? Når det er et ønske om å utvikle helhetlige løsninger, lange strekninger og helhetlige korridorer, hvorfor skal vi da splitte det opp? Den økonomiske kompensasjonen vil jo bli behandlet i andre debatter enn denne, men jeg har lyst til å si at den ene milliarden som er kommet inn i kommuneproposisjonen, og som enkelte fylkesordførere jubler for, er på langt nær nok til å dekke det etterslepet og de manglene som er i dag. Dessuten mister vi jo da, som jeg sa tidligere, helhetsperspektivet i Nasjonal transportplan. Vi behandler Nasjonal transportplan nå i innspurten, mens vi samtidig vet at 17 000 km riksvei heretter skal behandles i en annen komité; de skal nå være fylkesveier og egentlig litt uvedkommende transportkomiteen. Hva slags transportpolitikk er det vi får ut av det? Det blir en fullstendig fragmentert transportpolitikk, der store deler av veinettet – 20 000 km fylkesvei fra før, pluss 17 000 km nå – skal behandles i landets fylkeskommuner. Selv om Høyre ønsker å legge ned fylkeskommunen, så er det ikke fylkeskommunen vi retter skyts mot i denne saken, det er staten og den ansvarsfraskrivelsen den rød-grønne regjeringen legger opp til. Jeg er skuffet over at både Venstre og Kristelig Folkeparti velger å være med på denne overføringen, spesielt når konsekvensene er så lite gjennomdrøftet som de er. Med det vedtaket Stortinget nå legger opp til, får det også store konsekvenser for private grunneiere. Grensene for byggeforbud mot fylkesvei blir nå endret, slik at mange private grunneiere vil få store problemer med den 50-metersgrensen som legges til grunn. 50 meter skal nå være avstanden fra fylkesvei til bebyggelse. I bystrøk håper jeg jo det vil bli gjort unntak fra dette, men også utover i Bygde-Norge, utover i distriktene, vil dette skape store problemer. Jeg tror ikke dette er godt gjennomtenkt, som mye annet med denne reformen. Høyre vil stemme imot de foreslåtte lovendringsforslag. Vi ser ikke at dette vil bedre norsk transportpolitikk. Tvert imot ser vi det som en ulykke for den koordineringen, den samordningen, det ønsket som har vært i Stortinget om nå å få en mer helhetlig transportpolitikk. Dette er det stikk motsatte. Dette er dårlig transportpolitikk.