Borghild Tenden (Venstre), 2013-06-19:
Klimaendringene observeres allerede. Det er et økende antall episoder med ekstremvær, og skadeomfanget og kostnadene ved naturskader øker markant – både globalt og nasjonalt. Norge er heldig stilt og har kompetanse og gode forutsetninger for å kunne tilpasse seg endringene, men også vi vil kunne erfare uventede konsekvenser og svært kritiske kombinasjoner av ulike ekstremer – ekstremer vi ikke har forutsett i dag. Samfunnet må derfor gjøres mer robust for å kunne håndtere det uventede. Beredskapen for ulike hendelser som flom og skred må åpenbart styrkes, men i arbeidet med tilpasning til klimaendringene må vi også forberede oss på langt mer alvorlige og eksistensielle utfordringer og konsekvenser som berører helt grunnleggende forhold, f.eks. kollaps i marine økosystem eller ekstreme uår som berører vår eller våre handelspartneres evne til å produsere og tilby mat. Klimaendringene virker som forsterker av eksisterende sårbarheter og øker vedlikeholdsetterslepet. Klimatilpasning er helt nødvendig. Det er ikke noe nederlag eller tegn på at vi gir opp klimakampen. Kutt i klimautslipp må alltid være det viktigste, men tilpasning er helt nødvendig for å sikre liv og helse og bevare miljø, verdier og infrastruktur. Klimatilpasning dreier seg om god natur- og ressursforvaltning og opprettholdelse av god kvalitet på infrastruktur, bygg og andre verdier. Det haster imidlertid med å komme i gang med tilpasningsarbeidet. Kommunene vil spille en helt sentral rolle. Mangelen på ressurser i klimatilpasningsarbeidet og utydelig eller manglende helhetlig nasjonal strategi for klimatilpasning fører til ansvarspulverisering mellom ulike sektorer og mellom styringsnivå – stat, fylke og kommune – og mellom offentlig og privat ansvar. Det tilligger fortsatt eier å sørge for å vedlikeholde og sikre egen infrastruktur, bygg og eiendeler. Fokuset må være på forebygging lokalt. Forebygging er samfunnsmessig lønnsomt, og det er lokalt tiltakene må settes inn. Dette innebærer nødvendigvis ikke økte bevilgninger, men økt lokal kapasitet til gode kommuneplaner, plan- og byggesaksbehandling og ROS-analyser. Mange kommuner sliter med å følge opp dette. Klimatilpasning endrer ikke på ansvarsforhold. Som i samfunnssikkerhetsarbeidet ellers er det basert på prinsippene om ansvar, nærhet og likhet. Det er de berørte og ansvarlige som selv må håndtere virkningene. Men det er viktig at staten ikke bare bidrar med bedre informasjon og kunnskap, men også bistår med faglig veiledning og en ordning/mekanisme for finansiering av klimatilpasningstiltak. Men regjeringen må tydeliggjøre roller og ansvar – også innen klimatilpasningsarbeidet. Det er beklagelig at regjeringen ennå ikke har ryddet i sentrale statlige ansvarsforhold, som representanten Ropstad også var inne på. Ansvaret for overvann bør legges til NVE, som allerede i dag har det statlige ansvaret for flom og skred. Utsettelsene og det vakuumet regjeringen nå har skapt, kan bli kostbart. Det er ingen unnskyldning for manglende tydeliggjøring av ansvar at det er satt ned et nytt lovutvalg for å se på overvann. Tvert imot ville det vært en fordel for lovarbeidet at ansvaret for saksfeltet hadde en tydelig forankring i et statlig fagorgan/en statlig etat. Ansvar for overvann bør legges til NVE, til tross for olje- og energiministerens innsigelser og bekymring for at det blir for mye vann og for lite energi i Norges vassdrags- og energidirektorat, NVE. Til slutt vil jeg ta opp Venstres forslag.