Nikolai Astrup (Høyre), 2021-05-04:
Representanten Grimstad spør om regjeringen vil ta initiativ til en samlet og forskningsbasert rapport med erfaringer fra de demokratiske utfordringene og mulighetene som pandemien har utløst. Jeg vil takke representanten for et viktig spørsmål. Det korte svaret er at vi ikke bare vil, men at vi har allerede satt i gang et større forskningsprosjekt som skal undersøke tilstanden til det norske demokratiet. Arbeidet startet opp i november 2020 og er ledet av demokratiforskere ved Universitetet i Oslo. De leverer sin første rapport høsten 2022. Fremover planlegger vi å måle tilstanden til det norske demokratiet hvert fjerde år, slik at vi kan følge utviklingen over tid. Prosjektet skal sammenligne det norske demokratiet med andre demokratier, særlig i de nordiske landene. Forskerne skal lage mål som kan brukes til å se på om, og eventuelt hvordan, koronapandemien påvirker demokratiet og hvordan andre viktige forhold, som f.eks. digitalisering av samfunnet, terrortrusler, klimaendringer og migrasjon, slår ut på ulike sider av demokratiet vårt. Vi kan kalle det en gjennomgang av demokratiets helsetilstand. De analyseverktøyene som er utviklet for å måle denne helsetilstanden til demokratiet, er utviklet slik at de skal gi oss omfattende og nyansert informasjon om demokratiet – uavhengig av om vi er i en pandemi eller ikke. Analyseverktøyene hjelper oss med å avdekke hvor det er potensial til å utvikle demokratiet videre, både hva vi må ta vare på, og hva som kan forbedres. Jeg vil benytte anledningen til å berømme kommunene for deres vilje og evne til omstilling under koronapandemien – ikke minst gjelder det hvordan kommunene har ivaretatt demokratiske institusjoner og prinsipper i en tid hvor vi ikke har kunnet møtes rent fysisk. Inntrykket mitt er at bruken av digitale møter i kommunene har skutt fart under pandemien. En ordfører sa at hun ikke tidligere har opplevd at så mange innbyggere har fulgt kommunestyremøtene på nett. I lokalaviser kan vi også lese at både formannskapsmøter, utvalgsmøter og høringer har blitt lettere tilgjengelig for innbyggerne. Mange møter har blitt strømmet direkte på kommunenes nettsider og sosiale medier til glede for seere som kanskje ellers ikke ville funnet veien til tilhørerbenken. Den nye kommuneloven, som trådte i kraft høsten 2019, inneholdt en utvidelse av muligheten for fjernmøter. Nå kan alle organene i kommunene og fylkeskommunene, inkludert kommunestyret og fylkestinget, ha fjernmøter. Det er ikke lenger krav om at en sak må haste. Denne endringen var på plass før pandemien, og den har det siste året fått testet seg og blitt bedre kjent. Regjeringen har også fremmet forslag om at representantskap og styre i et interkommunalt selskap skal kunne ha fjernmøter. Mange av oss, både i kommuner og fylkeskommuner, i regjeringen og på Stortinget, har gjort oss mange erfaringer med fjernmøter under pandemien. De fleste savner nok å møte kollegaer ansikt til ansikt, og flere enn meg har kanskje også erfart at ikke alt politisk arbeid er så enkelt å få gjennomført digitalt, slik også representanten var inne på. For eksempel kan kroppsspråk si mye som er vanskelig å fange opp i et fjernmøte. Mye av samspillet som er viktig for å finne frem til gode løsninger og kompromisser, er vanskeligere å få til i digitale møter. Korridorpolitikken forsvinner. Den økte digitaliseringen har likevel gitt oss erfaringer og lærdom som gjør at vi kan bruke teknologien på en enda bedre måte fremover. Det tror jeg ikke hadde skjedd like raskt uten pandemien, og mange av oss har nok gjennomført flere møter og møtt flere mennesker digitalt enn vi hadde rukket å gjøre fysisk. Resultatet er at flere får mulighet til å delta på ulike former for folkemøter og innspillsmøter med politikere og folkevalgte. I løpet av de siste månedene har jeg f.eks. hatt fylkesvise møter med ordførerne i samtlige av landets kommuner. Dette ville vært vanskeligere å få til hvis vi skulle hatt fysiske møter. Vi har nylig fått overlevert koronakommisjonens første rapport, som representanten også var inne på. Den inneholder interessante vurderinger om hvordan nasjonale og lokale myndigheter har ivaretatt demokratiske prinsipper under pandemien. Selve rapporten, men også de innhentede rapportene fra bl.a. Norges institusjon for menneskerettigheter, drøfter hvordan demokratiske spilleregler, som bl.a. involvering av innbyggerne, åpenhet om vurderinger og innsyn i folkevalgte organer og andre prinsipper, er fulgt under pandemien. Rapporten peker bl.a. på noen demokratiske utfordringer som oppsto da landet plutselig sto i en krisesituasjon og vedtak måtte treffes raskt, til dels på usikkert grunnlag. Kommisjonen kommer også med flere anbefalinger om hvordan demokratiet kan ivaretas på en bedre måte under liknende kriser. Rapporten ble levert for noen uker siden, men ettersom pandemien fortsatt pågår, skal kommisjonen arbeide videre og komme med ytterligere rapporter og anbefalinger. Koronapandemien har slått ut på de globale demokratiindeksene, som f.eks. V-Dem Institute, Varieties of Democracy, som måler demokratiets tilstand i land verden over. Den siste rapporten viser at pandemien har ført til demokratiske utfordringer av mer alvorlig karakter i flere land. Når det gjelder landene med de best utviklede demokratiene, viser indeksen at de har stått seg bra gjennom pandemien, selv om det også i enkelte av disse landene er ting å ta tak i, og som vi bør forbedre fremover. Demokratiet står sterkt i Norge og gjør det godt i internasjonale sammenligninger som måler demokratiutviklingen. Et levende og desentralisert demokrati er en av grunnene til det. Demokratiet må hele tiden utvikles. Vi må derfor skaffe oss god kunnskap om tilstanden til det norske demokratiet for å se om vi bør gjøre noe annerledes. Vi møter også nye utfordringer, som f.eks. uønsket påvirkning ved valg, spredning av desinformasjon, hatytringer, trusler mot politikere og journalister og beslutningsprosesser som i en krisesituasjon og unntakstilstand ikke blir godt nok demokratisk forankret. Tilstandsanalysen som jeg nevnte innledningsvis, vil se på ulike sider ved demokratiet, både knyttet til valg, deltakelse mellom valg, kvaliteten på den offentlige debatten, i hvilken grad ulike grupper i samfunnet i praksis har de samme mulighetene til politisk deltakelse, og konstitusjonell beskyttelse av individuelle rettigheter som f.eks. ytringsfrihet, bevegelsesfrihet og forsamlingsfrihet. Analysen vil omfatte alle deler av demokratiet, på både nasjonalt, regionalt og lokalt nivå. Dette uavhengige forskningsprosjektet vil gi ny og oppdatert kunnskap om tilstanden til det norske demokratiet – etter hvert også i lys av koronapandemien, slik interpellanten har tatt til orde for.