Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2007-03-20:
La meg starte med å si at jeg synes det har vært en interessant debatt, spennende å sitte og høre på, og jeg er selvfølgelig glad for at hovedinntrykket fra debatten er at vi på mange måter er enige om det meste. Jeg skal ikke underslå at det er en del uenighet, men det er ikke det som preger verken innstillingen eller debatten, og det synes jeg er veldig bra, for som flere her har påpekt fra talerstolen, er det store ting vi nå holder på med, og det er klart at det gjør vi fordi vi har en ganske lik og felles analyse, som går på at det er behov for endringer. Det er ingen av oss som nå har behov for å slå oss på brystet og si at det vi gjorde da vi satt i regjering, var så bra at det ikke er behov for endringer. Vi er enige om at det er behov for endringer, store endringer, og det er et veldig godt utgangspunkt for å få gjort noe, enten man sitter i opposisjon i Stortinget eller sitter i posisjon her i Stortinget eller i regjeringskontorene. Så er det veldig viktig for meg å understreke at vi må se det vi i dag gjør når vi behandler stortingsmeldingen om arbeid, velferd og inkludering, i nær sammenheng med NAV-reformen, den organisatoriske endringen av velferdsetaten. Det er en helhet – NAV-reformen er organisasjonsendringen. Vi er overbevist om at det ikke bare fører til omorganisering uten at det angår brukerne, vi tror også at omorganiseringen vil være bra for brukerne, men i tillegg er vi veldig klar over at omorganiseringen i seg selv ikke vil være nok, vi er også nødt til å gjøre noe med velferdsordningene og innretningene på dem. Derfor jobber vi nå i dag med innholdet i NAV, og det er omorganiseringen sammen med det nye innholdet som skal danne grunnlaget for den helhetlige reformen. Begge deler er like viktige. Og hvorfor er vi da så opptatt av dette? Jo, flere har vært inne på det. I dag, tirsdag 20. mars, var det om lag 700 000 nordmenn i yrkesfør alder som ikke gikk på jobb. Mange av dem er langt unna arbeidslivet, mange av dem er forholdsvis nær arbeidslivet – jeg konstaterer at i dag har influensaen også rammet meg! Men vi vet at mange av dem som er syke, skal ikke være sykmeldte lenge før distansen til arbeidslivet blir skremmende stor, og det fører jo til at mange opplever at de ikke kan inkluderes i et arbeidsliv de egentlig hadde hatt lyst til å være en del av – selv om det også er viktig å huske at mange av de 700 000 er uføre, og skal være uføre. Det fører også til at mange bedrifter i dag har oppdrag, har utviklingspotensial, men mangler arbeidskraft, og det fører til at jeg står her i dag som ansvarlig statsråd for en utrolig stor pengesekk, 1/3 av statsbudsjettet over Arbeids- og inkluderingsdepartementets budsjett – penger som jeg tror vi alle sammen veldig gjerne skulle ha brukt til noe annet. Det er ikke sikkert vi hadde blitt enige om hva vi skulle ha brukt dem til, men i hvert fall til noe annet enn det vi i dag bruker dem til. Jeg er nok den eneste statsråden som ville ha blitt lykkelig over å ha fått et mindre budsjett. Det ville ha vært et tegn på måloppnåelse sett fra mitt ståsted. Dette, koblet med demografi, befolkningsutvikling, der vi ser at vi får stadig flere eldre som skal ha flere omsorgstjenester, samtidig som vi ikke har noen tilsvarende vekst i den arbeidsføre del av befolkningen, fører til at vi er i en situasjon der vi både av hensyn til den enkelte, av hensyn til næringslivet og av hensyn til staten må greie å snu den negative utviklingen som har vært de siste årene. Hvis vi ikke greier det, er det ikke et spørsmål om det går galt, men om når det går galt. Derfor mener jeg at det vi jobber med i stortingssalen i dag, er Norges desidert viktigste politiske prosjekt. Dette må vi nå lykkes med. Vi har sagt det mange ganger før, men nå må vi altså ikke bare komme i den situasjon at vi igjen snakker om det, vi må lykkes med det prosjektet vi nå stort sett har felles. NAV-reformen gjennomføres etter planen. Vi etablerte 1. juli 2006 Arbeids- og velferdsdirektoratet. Vi etablerte de fylkesvise kontorene ved å slå sammen fylkesarbeidskontorene og fylkestrygdekontorene. Høsten 2006 etablerte vi pilotkommuner, pilotkontor, i alle landets fylker – ett i hvert fylke, to i Oslo. I år etablerer vi, som planlagt, 120 NAV-kontor, slik at vi ved utgangen av 2007 vil ha om lag 130 NAV-kontor på plass. Forrige uke gjennomførte vi trinn 1 i oppfølgingen av etablering av spesialenheter, i form av at NAV nå lanserte hva de ønsket å gjøre på det området, for å frigjøre tid til mer brukerrettet arbeid på de lokale NAV-kontorene. Det er også en svær omveltning. Det er en relokalisering av 1 400 statlige arbeidsplasser, som altså skal føre til at det på de lokale NAV-kontorene blir bedre tid til å jobbe med brukeren, brukerens behov og tiltak for å få brukeren i jobb. Når jeg brukte begrepet «trinn 1», var det fordi det som jo nå ble lansert forrige onsdag, var NAVs forslag. Men det legges opp til en veldig rask beslutningsprosess, slik at disse spesialenhetene vil bli vedtatt over påske og skal være etablert i løpet av 2008. Så vil vi i 2008 og 2009 fase inn de siste 300 kommunene, slik at vi ved utgangen av 2009 har etablert NAV-kontor i alle landets kommuner og har hele organisasjonen på plass. I dag jobber vi med innholdet i NAV, og flere har vært inne på det jeg vil kalle de fire hovedgrepene i innholdsreformen. For det første – og la meg uttrykke meg litt billedlig: Det er viktig at de som jobber på NAV-kontorene, gis anledning til å få nesen opp fra regelboka og forskriftene og kunne få øye på brukeren og brukerens behov. Vi bruker i dag veldig mye tid og ressurser på å skrive folk inn og ut av ordninger og fatte vedtak. En periode er man på attføring. Så passer ikke det. Så er det medisinsk rehabilitering. Så passer ikke det. Så er man på tidsbegrenset uførestønad. Så var ikke det plassen å være. Og så er man tilbake på attføring. Slik går dagene, og vi bruker tid og krefter og ansattes ressurser på å fatte vedtak, lese regler og regne inntektssikring. Vi må slutte å bruke så mye tid og krefter på det. Vi slår sammen tre ordninger i folketrygden til én ny, midlertidig inntektssikring. I dag er i for sterk grad ryggmargsrefleksen til de ansatte i velferdsetatene våre, når brukeren kommer inn på kontoret veldig ofte denne: Tro hva slags ordning denne brukeren passer på? Hvordan skal jeg få faset denne brukeren inn i en av ordningene? Den ryggmargsrefleksen vi nå ettersøker, er at det første den ansatte skal tenke på, er: Hva trenger denne personen for å komme i jobb? Hva slags tiltak skal vi nå etablere for å få personen i jobb? Derfor forenkler vi, fjerner regelverk og gjør det mer fleksibelt. Det andre hovedgrepet vi gjør, er at vi erkjenner at det i dag er en sterk binding mellom inntektssikring og tiltak. Nok en gang blir det altså slik at når brukeren kommer på NAV-kontoret, eller på trygdekontoret eller på Aetats gamle kontor, er søkelyset på at ok, denne personen har rett til den og den type inntektssikring, dermed har vedkommende rett til den og den type tiltak. Vi må erstatte det med en helt annen tenkning, altså at tiltakene må styres av brukerens behov, ikke av den inntektssikringen som brukeren lever av. Derfor fjerner vi bindingene mellom inntektssikring og tiltak. Alle som kommer inn på NAV-kontoret, har rett på alle tiltak. Vi vet at det er krevende å få mennesker som er varig uføretrygdet, tilbake i jobb. Ikke minst har vi – og det synes jeg kanskje er underkommunisert i debatten så langt – få virkemidler vi virkelig kan gå tungt inn med når folk er i ferd med å støtes varig ut av arbeidslivet. Derfor etablerer vi den tidsubegrensede ordningen, der man kan få inntil hele uføretrygden som et varig lønnstilskudd. Det skal altså ikke bare kunne brukes overfor folk som har fått uføretrygd, men det skal også kunne brukes når man i et samarbeid mellom bedrift, bruker og NAV ser at her trengs det kraftfulle virkemidler for å forhindre varig utstøting og varig uføretrygd. Man skal altså kunne gå inn med denne ordningen som et varig lønnstilskudd i forkant av utstøting. Jeg har vel egentlig større tro på effekten av ordningen i så måte enn i forhold til å få folk på varig uføretrygd tilbake i jobb. For det fjerde innfører vi kvalifiseringsprogrammet. Her er det debatt i salen om det er noe nytt eller ikke noe nytt. Det sies at også i dag er det slik at kommunene kan stille vilkår for sosialhjelpen. Ja, men vi må også konstatere at svært få kommuner gjør det. Og så er det veldig rett å si at kommunene kan stille vilkår for sosialhjelpen. Men det prinsipielt viktige med kvalifiseringsprogrammet er at alle kommuner får plikt til å ha det, og at det stadfestes som en rettighet for dem som trenger det. Nå vil Stortinget få lovutkastet oversendt til behandling i løpet av våren, og da kan man gå inn i detaljene rundt rettighetene. Men det bærende prinsippet er at når kommunene har NAV-kontor, er det ikke sånn at de kan vurdere å ha et kvalifiseringsprogram. Nei, de skal ha et kvalifiseringsprogram, og brukere som kan se seg tjent med den type tiltak, vil ha en rett til tiltaket. Det er selvfølgelig noe nytt i forhold til sosialtjenesteloven i dag. Så har det vært en debatt om dette bare er for de sterkeste, de friskeste. Det synes jeg representanten Karin Andersen tok seg godt av i replikkordskiftet med André N. Skjelstad. Dette er et program som skal være individuelt tilpasset, som skal ta hensyn til brukerens behov. Tiltakene skal legges opp sånn at man har noe å strekke seg etter, men også ha muligheten til å komme over lista. Formålet er å bruke langsiktige, skikkelige tiltak for å få brukerne i jobb. Og hvis det er sånn at arbeidsevnevurderingen tilsier at brukeren er for syk – og det må man reflektere over når man bruker begrepet «frisk nok» – vel, så skal jo ikke syke mennesker være i jobb, de skal være syke- eller uføretrygdede. Derfor er selvfølgelig heller ikke kvalifiseringsprogrammet rettet inn mot folk som har varige sykdomslignende tilstander. Vi har dårlig tid, som mange har sagt, fordi det haster. Ordningen med uføretrygd som et varig lønnstilskudd etableres som et forsøk i fem fylker i år, med sikte på å gjøre den landsomfattende neste år. Kvalifiseringsprogrammet etableres i år. Loven blir lagt fram for Stortinget i løpet av våren. Vi starter opp i de første kommunene i år, vi tar sikte på å fjerne koblingen mellom tiltak og inntektssikring neste år, og den nye, midlertidige inntektssikringsordningen i folketrygden skal ut fra målsettingen være på plass 1. januar 2009. Så når vi kommer til 1. januar 2010, skal alle de tiltakene Stortinget slutter seg til i dag, være gjennomført. Hele NAV-reformen skal være gjennomført, og det skal skje parallelt med at hele det nye pensjonssystemet også er gjennomført og klart til å komme opp og gå fra 1. januar 2010. Så jeg kan jo føle meg truffet av en del kritikk, men når kritikken fra Martin Engeset er at dette går for sent, da føler jeg meg ikke særlig truffet.