Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 1999-04-27:
Jeg vil få lov til å takke utenriksministeren for gjennomgangen av situasjonen i Kosovo. Det var en interessant og veldig nyttig gjennomgang. Regjeringen har jo vært svært nøye med å holde Stortingets organer godt orientert om utviklingen i denne krigen. Det gjelder ikke bare den utvidede utenrikskomite, det gjelder også utenrikskomiteens medlemmer og det gjelder de parlamentariske ledere. Det tror jeg har vært en nødvendig og viktig strategi. Men det er også nyttig at et samlet storting i åpent møte kan få del i denne informasjonen. Jeg tror også det har betydning for en rett forståelse av utviklingen. Det er også en informasjon som derfor kan formidles ut til folk flest, som naturlig nok stiller seg mange spørsmål om hva som egentlig foregår, hva som er krigens utvikling, og hva som er NATOs strategi og tenkning. Særlig er det viktig å understreke at det finnes ingen enkle løsninger for å bringe denne krigen til opphør, og at den også har mange dilemmaer, mange vanskelige valg. Og noen har uttrykt det – det var vel Kristin Halvorsen – som et valg mellom krig og krig, og jeg er dessverre redd for at det er det som er realiteten i dette, men at passivitet er det dårligste alternativ en kan velge. Utenriksministeren understreket også at den politiske konsensus i NATO har vært viktig for beslutningen om de strategiske valg som en har måttet ta i krigens flere faser. Den politiske konsensus har også vært veldig viktig her hjemme i Norge, og jeg må få lov til å uttrykke anerkjennelse til opposisjonen for den måten den har medvirket på til å få et samlet grunnlag for de viktige forhandlinger og skritt som Regjeringen har måttet ta i de internasjonale organer, spesielt NATO, og for den måten den har fulgt dette opp på. Det har vært forbilledlig at en har kunnet vise fasthet og politisk enighet i et stort sett samlet storting. Det vet jeg at Regjeringen har satt stor pris på. Det har også utenriksministeren og statsministeren flere ganger uttrykt, og det vil jeg gjenta her. Dette er en situasjon som er dypt tragisk og bekymringsfull, både humanitært og politisk. Begge deler må det derfor arbeides med. Jeg er glad for at det også på det humanitære området har vært mulig å finne sammen i enighet om at det skal ytes bistand til flyktningene der de er, i Makedonia og Albania, og om at det i tillegg også er behov for å ta grupper med spesielle behov inn til Norge – både for det behovet de har, og også politisk, fordi vi vet at regjeringen i Makedonia setter dette som en forutsetning for å ta imot flere flyktninger i de leirene som der er etablert. Politisk viser jeg til det som utenriksministeren sa om at denne krigen også kan være destabiliserende for hele Balkan-området, med den fare det kan innebære for en eskalering av konflikten. I den forbindelse har det vært avgjørende at utenriksministeren lyktes i å etablere kontakt mellom den amerikanske og den russiske utenriksminister i møtet på Gardermoen. Jeg tror det var mange som følte lettelse og fattet mot etter dette, for at denne konflikten ved siden av å gjelde Balkan, ikke skulle få et nytt jernteppe til å senke seg i Europa. Det er dialog og åpenhet, og russerne bidrar nå aktivt med å etablere kontakt og dialog i et forsøk på å finne en vei ut av dette. Utenriksministeren understreket helt til slutt at det er Milosevic som sitter med nøkkelen til opphør av disse krigshandlingene. Vi må forberede oss på at dette vil ta tid, og derfor var det også godt at han helt avslutningsvis sa at det parallelt med krigføringen må gjøres anstrengelser for å få til en politisk løsning. Jeg tror at alle i denne sal fatter tillit til at vi har en ledelse i Utenriksdepartementet som er i stand til å ta vare på dette på den beste måte.