trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2012-10-05:
Utdanning er det beste våpen mot fattigdom, for rettferdighet og for utjevning av sosiale forskjeller. Derfor vil SV og regjeringen fortsette sitt arbeid for å styrke kvaliteten i utdanningen og utdanningstilbudet i Norge. I løpet av våre syv år i regjering har vi fått til full barnehagedekning, som dokumentert hjelper barn med å lære språk. Det gjør det lettere for dem når de begynner på skolen. Vi har innført gratis leksehjelp i lavere klasser. Det gir elevene bedre mulighet til å tilegne seg kunnskap. Det utjevner klasseforskjeller. Vi har innført gratis læremidler i skolen. Det gir alle barn, uavhengig av noens lommebok, mulighet til å fullføre videregående skole. Vi har styrket timetallet i både norsk, matematikk og engelsk. Det øker kompetansen. Vi har innført fysisk aktivitet. Det øker konsentrasjonen. Dette arbeidet skal nå videreføres offensivt. Vi vil innføre to barnehageopptak i året, slik at tilbudet blir enda bedre. SV vil utvide gratis halvdags barnehagetilbud til å gjelde flere barn i landet. Utdanningsministeren har satt som mål at flest mulig unge mennesker skal fullføre videregående skole. Regjeringen skal gjennomføre et forsøksprosjekt hvor skoler med behov setter tak på hvor mange elever en lærer skal ha ansvar for. Vi er fornøyd med at det er rekordmange unge mennesker som vil bli lærere. Dette vil gi oss som nasjon nødvendige ressurser til å gjøre en viktig jobb i skolen. Her er det viktig å slå ring rundt den offentlige skolen. Høyre varsler at det vil bli flere privatskoler i Norge dersom de vinner valget. Det overrasker meg ikke. Men det gir meg inspirasjon til å kjempe for et fortsatt flertall på venstresiden i norsk politikk etter valget. Et slikt flertall er viktig for at det fortsatt skal være makspris på barnehager, gratis halvdagsbarnehage i mange bydeler i landet, leksehjelp i skolen og gratis læremidler, for det vil Høyre fjerne dersom de vinner valget. For Høyre er det viktig at private investorer skal kunne tjene penger på utdanning. SV mener derimot at vi skal kunne bruke nettopp disse midlene og lærerressursene på å gjøre utdanningen bedre for våre barn. Det fortjener våre barn, og det fortjener vår framtid.
Arne Bergsvåg (Senterpartiet), 2012-10-05:
Det er velkjent for alle som sit i denne salen, at Senterpartiet er eit parti som byggjer politikken sin på eit prinsipp om jambyrdigheit. Som folkevalde meiner me at det skal vera like moglegheiter uansett kvar ein bur. For oss er samferdselspolitikk også ein grunnpilar i ei rettferdig fordeling mellom alle innbyggjarane i Noreg. Det betyr at me ikkje kan bruka målestokken «samfunnsmessig lønnsamt» på kort sikt. Men vågar me å ha eit litt større perspektiv, er iallfall eg overtydd om at dei pengane som me i dag brukar på samferdselstiltak rundt om i heile landet, vil gi store ringverknader. Det gir trygge skulevegar, effektiv varetransport og større moglegheit i jobbmarknaden. TØI har rekna ut at det er eit stort potensial for veginvesteringar – ein kan då skapa større arbeidsmarknader og få til fornuftige pendlaravstandar. Det er òg sjølvsagt viktig med intercitysatsing her på Austlandet, E39 langs kysten og E134 aust–vest. Men som Kongen sa i trontalen: «Et velfungerende transportsystem er viktig for økt verdiskaping og livskvalitet, og for å ta hele landet i bruk.» Eg vil derfor retta merksemda mot fylkesvegnettet og Senterpartiet sitt mål om at me skal vera like flinke til å halda denne delen av vegnettet i god hevd som me er til å satsa på riksvegane. Senterpartiet meiner at den komande nasjonale transportplan òg skal innehalda eit opprustingsprogram for fylkesvegnettet som sørgjer for at forfallet blir teke igjen like raskt her som på riksvegnettet. Folk bryr seg ikkje om kva forvaltningsnivå som eig vegane, det er kvaliteten og tryggleiken som tel. Men me må ikkje gløyma at det er vegane som er den viktigaste og iblant einaste moglegheita for transport i store delar av landet. Når me står ved inngangen til eit nytt arbeidsår i Stortinget, peiker det seg ut nokre milepælar i tida som kjem. Eitt av desse høgdepunkta er Nasjonal transportplan. Med vår erfaring frå den gjeldande NTP-en og frå den førre har me all grunn til å gleda oss. Transportnettet skal bli meir effektivt og moderne via auka rammer, kortare planleggingstid og ei meir samanhengande og effektiv utbygging, og eg vil understreka at me skal byggja meir veg i heile landet. Me kan òg spara ein del trafikk ved å byggja ut meir breiband, slik at folk kan bu og arbeida overalt. Det vil òg føra til mindre press i dei områda som slit med kø, høge bustadprisar og mangel på areal. Me har mange gode eksempel på at fylke, kommunar og kraftselskap har fått til gode løysingar på breibandsutbygging. Dette må me òg ha meir av.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2012-10-05:
Kommune-Noreg har dei siste åra hatt ein veldig sterk befolkningsvekst. No er befolkningsveksten i Kommune-Noreg ca. 70 000 personar per år. Det kjem hovudsakleg av innvandring, og det gjer sjølvsagt at kommunane har fått mange nye ekstra kostnader som dei er nøydde til å finne finansiering til. Det har aldri vore så dyrt å drifte norske kommunar som det er i dag. Når ein snakkar med kommunepolitikarar, opplever ein ikkje at regjeringa – altså Stortinget – har følgt med på finansieringa, og det er derfor mange kommunar som gir tilbakemelding om at dei slit økonomisk med å få endane til å møtast. Det viser også dei økonomiske oversiktene. Derfor forventar Framstegspartiet at det blir eit betydeleg økonomisk lyft til Kommune-Noreg, og at ein tek på alvor befolkningsveksten og dei auka utfordringane som Kommune-Noreg har fått både når det gjeld ei aldrande befolkning, og når det gjeld nye oppgåver som er blitt overførte til kommunane. Det må vere slik at alle må kunne sikrast tryggleik for at ein får dei velferdstenestene ein har behov for, når ein har behov for dei. Vi må også gjere eit krafttak for å få bort dei uverdige køane. Ei anna tilbakemelding som vi får frå Kommune-Noreg, er at dei fleste kommunar opplever at det har blitt ei betydeleg innsnevring i den handlefridomen og den sjølvråderetten som ein har i Kommune-Noreg. Det gjeld på fleire område. Det kjem først og fremst av at ein får rundskriv med detaljregulering og detaljstyring. For eksempel har plan- og bygningsloven blitt meir detaljert og meir komplisert dei siste åra. I tillegg til det opplever ein meir overprøving frå statlege instansar enn det ein har hatt før. Det er også tal som viser at 94 pst. av kommuneplanane blir møtte med motsegn eller varsel om motsegn. Det er altså berre 6 pst. av kommuneplanane som ikkje får den typen reaksjonar. Det betyr at ein mistar fridomen sin og handlekrafta si i Kommune-Noreg. Det fører sjølvsagt til auka byråkrati, det blir fordyrande byggjeprosessar, og når det blir bygd for dyrt og i tillegg også for lite, ser vi resultata av det: galopperande prisar, som er veldig uheldig.
Gorm Kjernli (Arbeiderpartiet), 2012-10-05:
Debatten har vist gjennom mange rød-grønne innlegg at Arbeiderpartiet og regjeringen har både gjennomføringsvilje og -kraft. Vi har oppnådd resultater på alle områder, men vi er ikke mette. Det er fortsatt uløste oppgaver som vi ønsker å ta tak i – i helsepolitikken, for Kunnskaps-Norge, på samferdselsområdet og en rekke andre områder. Et gjennomgangstema fra Høyre i debatten har vært nye ideer og nye løsninger, et retorisk grep for å framstille Arbeiderpartiet som gammeldags. Men hva ligger egentlig i det begrepet, foruten Høyre-lavvoen, som vi lærte om i går? Ta samferdsel: OPS er Høyres løsning, og det skal løse alt og virkelig gjøre vei i vellinga, bokstavelig talt. Men OPS er jo ingen ny løsning. For det første var det Arbeiderpartiet som satte i gang de tre OPS-prosjektene vi har hatt i Norge. Det er også Arbeiderpartiet i regjering som ikke har satt i gang flere. Høyre hevder vi er imot OPS fordi vi har privat allergi. Det er feil. Private bygger og vedlikeholder de aller fleste veiene i Norge. Dette er vi for. Vi er imot OPS fordi erfaringene fra Europa viser at OPS er en dyr og dårlig løsning. Eksemplene fra Spania og Portugal er dokumentert i tidligere innlegg. Storbritannia er et annet eksempel der OPS har satt økonomien over styr, og det er den vanlige skattebetaler som betaler den største prisen nå. Høyre framstiller OPS som en «quick fix». Men hvor mange prosjekter skal de sette i gang – 30, 40, 50? Og hva blir kostnaden i dag og i framtiden? Det svarer Høyre aldri på. OPS er ikke nytt og moderne. Det er vel utprøvd, og flere land går bort fra dette. Moderaternas finansminister i Sverige, Anders Borg, har sagt det veldig treffende om OPS: Om de – altså de private – vil låne ut penger til oss til en vesentlig høyere rente, leder dette til dyrere kostnader på infrastruktur. Det ville vært vanvittig, jeg tror ikke på å manipulere budsjetter, sa Anders Borg i 2008. Og den holdningen har han holdt fast på. Jeg er overrasket over at Høyre i Norge ikke ser det høyre i Sverige, Storbritannia og en rekke andre land ser: OPS er manipulering av budsjettene, det er ikke god økonomistyring, og det kommer ikke kommende generasjoner til gode, tvert om. Sammen med Fremskrittspartiets nye, doble handlingsregel representerer alternativet til vår økonomiske politikk en modell som land rundt oss har brent seg på. Vi skal investere for framtiden, som Arbeiderpartiet og regjeringen gjør også i dag. Men å overlate til kommende generasjoner gjeld og bindinger som vi ikke vet størrelsesordenen på og konsekvensene av, er ikke en god arv å gi.
Bård Langsåvold (Arbeiderpartiet), 2012-10-05:
Høyre er blitt lyseblått, sier de som vil forklare framgangen på meningsmålingene. Skal vi sjekke et partis politiske farge, er det best å gå til partiprogrammet. Da kan vi heller ikke bli beskyldt for å forvrenge det våre politiske motstandere står for. Jeg skal gi et par testresultater, hentet fra programutkastet til Høyre for neste stortingsperiode. Temaene er ikke helt likegyldige for det norske folk. Det ene gjelder den framtidige forvaltningen av våre naturressurser. Det andre gjelder det lokale sjølstyret. Først naturressursene: Hjemfallsordningen må endres, heter det, og forklaringen er at kommuner og private må likestilles med staten som eier av vannkraftressursene våre. Det høres flott ut når Høyre snakker om likestilling og fri konkurranse. Men det Høyre ikke sier, er at en sånn likestilling og fri konkurranse på vannkraftsektoren med sikkerhet vil føre til én ting: et omfattende utenlandsk eierskap til norske vannkraftressurser. Det andre er lokalt sjølstyre. Høyre vil styrke det lokale sjølstyret, grunnlovfeste det og gjøre kommunene i stand til å utnytte egne næringsgrunnlag, heter det også i programutkastet. Man kan for så vidt være enig i det. Men det er ikke det som er poenget. Det er ikke her spørsmålet ligger. Spørsmålet er: På hvilken måte skal Høyre gjøre det? Jeg kan gi et svar til fra Høyres programutkast: Høyre vil over tid avskaffe eiendomsskatten. Det høres også for så vidt greit ut. Er det så galt da? Hva har det med lokalt sjølstyre å gjøre? Vel, det er ikke annet enn at eiendomsskatt er den eneste kommunale skatteordningen, og at norske kommuner i dag har 7,6 mrd. kr hvert år i eiendomsskatteinntekter. Hver av disse 7,6 milliardene går til velferd for innbyggerne. Det er jo faktisk slik at alle sammen bor vi i en kommune. I min verden er denne politikken det stikk motsatte av det Høyre forteller velgerne at den er. Det er det som med et moderne ord kalles «dobbeltkommunikasjon». Det er en sammenheng mellom de to sakene jeg trekker fram, og det er hvordan vi i Norge vil forvalte våre naturressurser. Det regimet vi i dag har rundt olje- og gassvirksomheten i Nordsjøen, kom ikke av seg sjøl på 1960- og 1970-tallet. Nei, det var sterkt inspirert av det regimet denne salen skapte rundt vannkraften for rundt hundre år siden. De av dere som så intervjuet med Finn Lied på NRK forleden dag, vet det. Og det koker ned til spørsmålet: Hvordan skal Norge forvalte sine naturressurser til det beste for hele landet? For Arbeiderpartiet gjelder dette politisk ideologi, hvor nasjonalt eierskap er helt grunnleggende. For det andre skal verdiskapingen også komme dem til gode som avstår sine naturressurser. Jeg tror ikke det er jeg som er fargeblind. Denne politikken er så mørkeblå som den kan bli.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2012-10-05:
Den rød-grønne regjeringen er glad i å klippe snorer. Det skrytes av økte bevilgninger til samferdsel. Kristelig Folkeparti er for hver eneste snor som klippes, og vi har stemt for hver eneste krone til samferdsel. Men faktum er følgende: Fra 2006 og fram til i dag har det vært omtrent nullvekst i statlige veikroner per nordmann når vi justerer for prisstigningen. Det er ingen statlig satsing på investering i veier. I tillegg til fylker og kommuner er det bilistene gjennom bompengeordninger som står for en betydelig del av finansieringen. Kristelig Folkeparti er ikke imot bompenger, tvert imot. Bompenger gir mulighet for mer forutsigbar og helhetlig finansiering. Og så lenge regjeringen nekter å ta i bruk prosjektfinansiering og flerårig budsjettering, er det nødvendig med bompengeprosjekter for å få realisert viktige veiprosjekter. Men la oss ikke late som om det er en tung statlig satsing på investering i vei, for det er det ikke. Jeg forventer at regjeringen øker den statlige innsatsen for å ta igjen det enorme etterslepet vi har på veisiden. Og vi må sørge for mer langsiktighet. I Stortingets spørretime 26. oktober i fjor uttalte statsministeren at «hvis Norge begynner å lånefinansiere veiprosjekter, har vi innrettet oss veldig dumt». Statsministeren hevdet videre: «Vårt problem er ikke at vi har for lite penger, vårt problem er den totale bruken av penger og eventuelt press på renten. Vi behøver ikke å kjøpe veier på avbetaling, vi kan bevilge til dem kontant.» Det sa altså statsministeren fra Stortingets talerstol. Men bompengesystemet har renteutgifter som selskapene må betjene som følge av lån de tar opp i vanlige banker. Selskapene har også andre kostnader ved å drifte. Bompengeselskapene må dessuten forskuttere statens bidrag til bygging av veier og får derfor også renter på dette. Så dersom regjeringen mener at dette er å innrette seg veldig dumt, burde den rød-grønne regjeringen bevilge flere statlige kroner, men det gjør den altså ikke. Vi må kalle en spade for en spade. Låneopptak kan være et fornuftig verktøy, prosjektfinansiering gir forutsigbarhet. OPS har fordeler. Målet er bedre veier, bedre vedlikehold og mer effektiv bruk av ressurser. Vi må tenke nytt om samferdsel. De rød-grønne har hatt syv år på seg. Sektoren må fornyes, og det tror jeg sannelig denne regjeringen må også.
Camilla Storøy Hermansen (Kristelig Folkeparti), 2012-10-05:
På den store lærardagen kan dette passe. Læraren er skulen sin viktigaste ressurs. Det er fleire tiltak vi er usikre på om vil gje ein betre skule, men ein ting veit vi fungerer: Fleire og betre lærarar. Nøkkelen til ein betre skule er læraren. Utan fleire og dyktige lærarar klarer vi ikkje å skape ein skule med kunnskap og trivsel. Det er mange som har forsøkt å kome med forklaringar på kvifor tilstanden er som den er i skulen. Eg trur problemstillinga er samansett, og at mange kan ha rett. Vi må sjå nærmare på gruppestørrelsar, klasserom og fokusere på grunnleggjande ferdigheiter. Men eit like viktig spørsmål er om læraren i dag har tid til å vere lærar. Læraren har i dag svært mange roller og funksjonar som går langt utover kjerneområdet, det å vere pedagog. Sosialarbeidar, spesialpedagog, administrator, kurator, meklar, litt mamma og pappa osv. – dette representerer nokre av dei arbeidsoppgåvene ein lærar vert utfordra på i løpet av ein skuledag. Eg trur vi i sterkare grad må ta på alvor at det samfunnet vi ser utanfor skulen, også vert gjenspegla i skulen. Eit barn sine behov for vaksenkontakt, ein å snakke med, ein som ser deg – dette stoppar ikkje på skuletrappa. Lærarar eg møter i mitt daglege arbeid, er flotte menneske som brenn for det dei held på med. Dei ynskjer å bety noko for barna. Dei vil gje dei noko som dei treng for resten av livet. Skulen og elevane vil spegle det lokalsamfunnet dei er ein del av. Derfor meiner Kristeleg Folkeparti at også generelle familiepolitiske tiltak vil vere eit bidrag til å skape gode læringsmiljø på skulen. Blant anna vil satsing på foreldrerettleiing, barne- og ungdomspsykiatri, familirådgjeving, det å kjempe mot arbeidsløyse og vaksenopplæring vere med på å skape gode oppvekstvilkår og ha ein positiv effekt på elevane si fokusering på læring. Læraren si rolle vil alltid vere mangfaldig. Den nære kontakten og tillitsforholdet mellom elev og lærar er sjølvsagt viktig og må takast vare på. Vi ynskjer ikkje å auke avstanden mellom elev og lærar og at læraren ikkje skal bry seg. Men vi må gjeve lærarane betre moglegheit til å vere det dei først og fremst skal vere, nemleg pedagogar og kunnskapsformidlarar som har tid til å halde seg fagleg oppdatert og utvikle gode læringsstrategiar. Vi treng engasjerte lærarar, politikarar, fagfolk, elevar og foreldre for å skape ein god skule – samarbeid for å lyfte læraren.
Bent Høie (Høyre), 2012-10-05:
Jeg er enig med representanten Kolberg i at stortingsdebatten bør være saklig. Jeg håper at han etter mitt innlegg vil ta en alvorsprat med sin parlamentariske leder, Helga Pedersen, for Helga Pedersen hadde i sitt innlegg i går et usaklig og kraftig angrep på Høyre og vårt standpunkt når det gjelder å ta vekk eugenisk indikasjon som et selvstendig abortkriterium. Høyre vil tvinge kvinner til å bære fram foster uten hjerne, presterte representanten Helga Pedersen å si i trontaledebatten i går. Dette er feil. Det er grovt feil. Det viser at hun verken kjenner Høyres politikk eller dagens abortlov. Høyre vil frata kvinnene det eneste kriteriet for abort etter tolvte uke, påsto representanten Pedersen, og avslører at hun ikke engang har lest Høyres forslag. Hun avslører også at hun ikke kjenner reglene i dagens abortlov. Abortloven fra 1975 § 2 lister opp hele fem kriterier, ikke ett, for abort etter tolvte uke. Høyre vil ikke fjerne noen av disse kriteriene. Høyre står fast på at dagens abortlovgivning skal ligge til grunn, kun med den ene presiseringen – eugenisk indikasjon skal ikke være et selvstendig kriterium for å bryte grensen for fri abort. Det Høyre har foreslått, er at § 2 c), om sykdom hos fosteret, ikke skal være et kriterium alene. Det må ses i sammenheng med de andre kriteriene: § 2 a) slår fast at abort skal tillates etter uke tolv dersom svangerskapet, fødselen eller omsorgen for barnet kan føre til urimelig belastning for kvinnens fysiske eller psykiske helse. I § 2 b) slås det fast at abort tillates etter uke tolv dersom svangerskapet, fødselen eller omsorgen for barnet kan sette kvinnen i en vanskelig livssituasjon. Dette vil Høyre skal bestå, i likhet med de andre kravene. I praksis har Høyres forslag først og fremst noe å si for funksjonshemninger, ikke alvorlige, og i hvert fall ikke dødelige sykdommer. At dette skulle tvinge kvinner til å bære fram fostre uten hjerne, er blank løgn og rent oppspinn. Jeg er overrasket over at Pedersens fornuftfilter ikke stoppet henne fra å si noe sånt fra Stortingets talerstol, spesielt siden Høyre har presisert dette flere ganger etter at vårt programforslag ble lagt fram. Et Google-søk etter «Høyre og abort» ville ha gitt svaret som representanten Pedersen var ute etter, så hadde hun sluppet å holde et så sterkt innlegg fra Stortingets talerstol, som bare bidrar til å redusere kvaliteten på debatten i denne salen og ikke minst skaper helt unødvendig frykt blant kvinner. At vi ikke skal tillate selektiv abort, basert på kjønn, i dagens abortlov, er nettopp fordi det er en grense for frihet, når konsekvensen av frihet blir diskriminering, som et samfunn ikke bør godta. Det er også bakgrunnen for Høyres forslag.
Bent Høie (Høyre), 2012-10-05:
Jeg er uenig med representanten Audun Lysbakken i at Høyres representanter har snakket om regjeringens politikk. Høyres representanter har stort sett snakket om Høyres politikk, men det har også regjeringens representanter gjort. De har stort sett snakket om Høyres politikk, eller for å presisere det: De har stort sett snakket om det de hadde ønsket var Høyres politikk. Sist var det representanten Helga Pedersen, som åpenbart ikke har fått med seg at selv om en løgn gjentas, blir den ikke mer riktig for det. Jeg sa fra talerstolen mens representanten satt i salen: Høyre vil ikke fjerne noen av kriteriene i dagens abortlov. Høyre har foreslått at eugenisk indikasjon ikke skal være et selvstendig kriterium, men ses i sammenheng med de andre. Så for at representanten Helga Pedersen skal få dette med seg – siden jeg sa det samme da programmet ble lagt fram, og sa det samme fra talerstolen – så sier jeg det igjen: Høyre skal ikke fjerne noen av kriteriene i dagens abortlov. Høyre skal ikke fjerne noen av kriteriene i dagens abortlov. Jeg håper nå at representanten Pedersen har fått det med seg.
Tor Bremer (Arbeiderpartiet), 2012-10-05:
Det er slik at trontalen er godt eigna til å ha ein debatt mellom posisjonen og opposisjonen om dei lange linjene i utviklinga i samfunnet. Slik sett må eg tilstå at eg har sett fram til ein debatt med opposisjonen – Høgre og Framstegspartiet – spesielt på kunnskapspolitikken sitt område. Det er eit område dei har lagt stor politisk prestisje i. Men så langt har det vore tynne greier. Eg skal faktisk lata Framstegspartiet og Siv Jensen liggja – hennar bidrag i hovudinnlegget var lik null, zero. Ho hadde altså ti minutt til disposisjon – god tid å gå igjennom Framstegspartiet sitt syn på kunnskapspolitikken og kor viktig han vil vera for utviklinga i samfunnet, men ho valde å ikkje nemna det med eitt ord. Eg skal nemna ei anna pinleg tilnærming frå Siv Jensen, og det gjeld klimapolitikken og klimaforliket. Framstegspartiet sitt bidrag i debatten og bekymring er openbert – det aller viktigaste for dei er at klimaforliket må ta omsyn til bedriftene sine behov. Naturlegvis – dei fleste er einige i det. Det var altså ikkje eit kløyva ord om omsynet til klimaet, til miljøet, til naturen – eller for den del mennesket. I det perspektivet var det for så vidt veldig opplysande for oss andre kvifor ho valde å ikkje svara – på direkte spørsmål frå Venstre – på om det kunne tenkjast at klimaendringane kunna vera menneskeskapte. Når det gjeld Høgre, yndar dette partiet å framstilla seg som det store kunnskapspartiet. Men igjen – orsak, gode president: Høgre står fram meir puslete, meir tilbakeskodande og mindre visjonær på dette området enn nokon gong. Eg skal forklara kvifor. Eg trur ærleg talt at Kristin Clemet ikkje lenger er særleg seljeleg – ikkje eingong på billegsal. Det store, nye i debatten i går var da representanten Erna Solberg kunna lansera eit Dokument 8-forslag om desentralisert opplæring for vaksne. Eg registrerte ettertenksam nikking i heile salen – frå alle parti. Kort og godt, alle parti er einige her, og alle andre parti har innarbeidd dette i sine program. Så velkommen etter, Høgre! Eit anna område som Høgre forsøker – med vekslande hell – å profilera, er yrkesfaga. Det er eit prisverdig forsøk, men Høgre si oppskrift og Høgre sitt problem er at dei vil svekkja den faglege profilen på utdanninga gjennom utstrakt bruk av praksisbrev. Det er ei ordning som ikkje eingong næringslivet vil ha – ja, dei åtvarar til og med sterkt mot å svekkja det kunnskapsbaserte og faglege nivået til elevane på denne måten. På eit område er me i Arbeidarpartiet og Høgre derimot einige, og det er i synet på kor viktig læraren er. Alle veit at det er stor forskjell frå skule til skule, men det er større forskjell frå klasserom til klasserom. Det seier litt om betydinga av kvaliteten på læraren.
Afshan Rafiq (Høyre), 2012-10-05:
Mye er bra i Helse-Norge, takket være en utrolig innsats fra de mange som til daglig jobber på legekontor, sykehus og andre institusjoner. Samtidig har regjeringens politikk ført til at det ved inngangen til 2012 sto over 280 000 personer i helsekø. Det er 80 000 flere enn da den rød-grønne regjeringen overtok. I 2005 hadde 68 000 nordmenn private helseforsikringer, i 2012 var antallet økt til 300 000 ifølge Dagens Næringsliv. Regjeringen skryter av mer penger til helse, men pasienter og helsepersonell opplever kutt, høyt press, krevende omstillinger og kaos. Dette viser at regjeringen har manglende bakkekontakt og gjennomføringskraft. Spørsmålet mange stiller helseministeren som sitter i en regjering som har hatt flertall i snart åtte år nå, er: Hvordan skal de klare å få ned helsekøene de kommende fire årene – altså, hvis de får en ny tillit etter neste stortingsvalg – når det er slik at helsekøene har økt med 80 000 personer de første syv årene de har sittet med makten? Årsaken til veksten i helsekøene og i private helseforsikringer er at det offentlige helsevesenet har for liten kapasitet, samtidig som de kjøper for få plasser hos private institusjoner. Pasienter opplever at private, etter kontakten med helseforetaket, ikke kan ta imot dem før det er gått uker og måneder, mens det er plass på dagen dersom man betaler av egen lomme. Dette er urettferdig, unødvendig og usosialt. Resultatet blir et todelt helsevesen, der de med penger kan kjøpe seg forbi køen, mens de andre må vente. Er det spørsmål om en kreftdiagnose, må pasientene leve med usikkerhet om hvorvidt de har kreft eller ikke, i mange uker eller måneder. Dette er urettferdig. Det gjøres for mange feil i det norske helsevesenet. Så mange som 15 000 pasienter skades årlig, og 2 000 omkommer som følge av feil i helsevesenet. Det jobbes for lite for å heve kvaliteten i behandlingen, og det læres for lite av de feilene som begås. Høyre har i sitt programutkast til stortingsvalget for kommende stortingsperiode lagt fram ganske gode og grundige forslag. Høyre har nye idéer og bedre løsninger for å kutte helsekøer og ventetider, slik at pasienter får behandling raskere. Det er flere gode grunner til å skifte ut denne regjeringen i 2013 – helsepolitikken er absolutt én av dem.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2012-10-05:
Høyres formuleringer i programmet, om endringer i abortlovgivningen, har vakt bekymring og reaksjoner. Det jeg hørte representanten Høie gjøre her fra talerstolen, var å bekrefte at Høyre vil fjerne § 2 c) i abortloven. § 2 c) omhandler kriteriet for å få abort etter tolvte uke. Det er fem kriterier – c er det eneste som omhandler fosterets tilstand. Der står det at man kan få innvilget abort når «det er stor fare for at barnet kan få alvorlig sykdom, som følge av arvelige anlegg, sykdom eller skadelige påvirkninger under svangerskapet». De andre fire kriteriene for å få innvilget abort etter tolvte uke handler utelukkende om den gravides psykiske helse, helsemessige tilstand for øvrig eller sosiale situasjon. Det Høyre gjør, er å ta til orde for å fjerne det eneste kriteriet som handler om fosterets tilstand. Om man fjerner det kriteriet, har ikke abortnemndene lenger hjemmel til å innvilge abort hvis det er noe alvorlig feil med fosteret. Med andre ord, hvis § 2 c) fjernes, er konsekvensen at kvinner kan bli tvunget til å bære fram foster som ikke er levedyktig, eller som mangler vitale organ. Tall fra 2010 viser at abortnemnda da innvilget 43 aborter med bakgrunn i Downs syndrom og 217 aborter med bakgrunn i alvorlige misdannelser og stor fare for dødelighet. Med den innskjerpingen som Høyre har tatt til orde for, fjerner man altså tryggheten for at mor, hvis det oppdages at et foster er alvorlig misdannet, skal få slippe å bære det fram til fødsel. Til et parti som ellers hyller individets frihet, må jeg si: Dette er en merkelig manøver på et svært grunnleggende område for de fleste kvinner og familier. Høyre kan ikke være overrasket over at dette vekker reaksjoner og også blir omtalt fra Stortingets talerstol. Når det gjelder debatten for øvrig, bekrefter den at denne salen er delt i to når det gjelder valg av samfunnsretning. Jeg registrerer også at Høyre, Fremskrittspartiet og de andre partiene i opposisjon svært gjerne vil ha regjeringsskifte og føre landet i en annen retning, men de er overraskende lite villige til å gi nødvendige avklaringer om sentrale spørsmål som den økonomiske politikken, oljepengebruken og nivået på skattekutt. De svarene hadde jeg faktisk forventet at vi hadde fått i løpet av disse to dagene, men det må jeg konstatere at vi ikke har fått.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2012-10-05:
Jeg har skjønt veldig godt hva Høyre foreslår som ny abortpolitikk, og jeg skjønner også at det er veldig ubehagelig for Høyre. Når fosterets tilstand ikke lenger skal være et selvstendig kriterium for å få innvilget abort etter tolvte uke, betyr det i realiteten at man fjerner det kriteriet. § 2 c) i abortloven handler om fosterets tilstand, og i Høyres forslag ligger det at for at § 2 c) skal tre i kraft, må ett av de andre kriteriene ligge til grunn først. Det handler om kvinnens fysiske eller psykiske helse, at den gravide må være psykisk utviklingshemmet, eller at det ligger voldtekt eller incest til grunn for graviditeten. Dette er en kraftig innskjerping av abortlovgivningen. Hvis ikke dette hadde vært en innskjerping eller endring sammenliknet med dagens praksis – hvorfor i alle dager foreslår man det?
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2012-10-05:
Jeg skal være særdeles kort. Det Høyre foreslår, er en innskjerping av abortlovgivningen. Det er hevet over enhver tvil. Bare den runden vi har hatt her viser hvilken uklarhet som er skapt, og det Høyre tar til orde for er å fjerne det eneste objektive kriteriet som handler om fosterets tilstand, og at mer subjektive vurderinger i abortnemndene skal ligge til grunn. Så det er veldig gode grunner til at dette har skapt debatt, bekymringer og sterke reaksjoner også i Stortingssalen.
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2012-10-05:
Det har vært en interessant debatt. Jeg har bare noen få kommentarer til noe av det som foregikk i går. Flere representanter, både fra Høyre og for så vidt også fra Fremskrittspartiet, forsøker å pulverisere forholdet mellom skattenivå, skatteinntekter og hva det er mulig å få igjen i form av velferd. De tåkelegger, og de pulveriserer. Spesielt ille er det når Høyres leder og statsministerkandidat, Erna Solberg, får seg, fra denne talerstolen og andre steder, til å si at handlingsrommet til regjeringen fra 2005 og fram til 2012 har vært – som jeg har hørt – på over 300 mrd. kr. Det hun da snakker om, er løpende priser hvor det ikke er tatt høyde for prisstigningen alle disse årene. Gjør du det, så er ikke tallet over 300 mrd. kr, men 140 mrd. kr. Jeg går ut fra at Høyres leder og Høyre, med Fremskrittspartiet på slep i den økonomiske politikken, også i framtiden har tenkt å dekke økte pensjoner, trygder osv. gjennom økte utbetalinger gjennom folketrygden. Tar du det tallet med i betraktning, er ikke handlingsrommet på 140 mrd. kr, men på under 100 mrd. kr i de årene vi snakker om. Hva er poenget med en slik talldiskusjon? Jo, poenget er at når vi hører løfter fra Høyre og Fremskrittspartiet om at de skal kutte skattene med mellom 25 mrd. kr, som er ca. 25 pst. av dette handlingsrommet, en fjerdedel, og 100 mrd. kr – Fremskrittspartiet bekreftet senest i sommer, gjennom sin skattepolitiske talsmann, at løftene om skattekutt på nærmere 100 mrd. kr står ved lag – da må man være Høyre-mann eller Fremskrittsparti-representant for ikke å se at det er en klar sammenheng mellom hvor mye penger du er villig til å betale i skatt, og hva du får igjen på velferd. I verste fall, satt på spissen – nå tror ikke jeg det vil skje, men det kunne jo hende at det ulykksalige skjedde at Siv Jensen ble enda større enn hun er i dag og fikk enda mer innflytelse over den økonomiske politikken til Høyre enn hun har i dag – kunne hele handlingsrommet i de to foregående stortingsperiodene vi nå har bak oss, gått til å finansiere skattekuttene. Det synes jeg er såpass alvorlig at det er greit å få avklart de tallene her og nå, så vi kan legge dette dødt og være enige om at det er helt fair å foreslå skattekutt, men at det da har klare innvirkninger på hva man har mulighet til å betale for i form av velferd. Også i verdens rikeste land er det en klar sammenheng mellom skattenivå og hva vi får igjen i form av velferd.
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2012-10-05:
Først må jeg få lov til å si at det høres leit ut å være Trine Skei Grande om dagen. Jeg må si at jeg er ikke sikker på at selv om hun hadde fått gjennomslag for alle disse forslagene hun har fremmet, ville hun likevel satt pris på å stemme sammen med Arbeiderpartiet eller samarbeide med Arbeiderpartiet og Jens Stoltenberg. Min korte merknad etter en god debatt er at jeg registrerer at Høyres leder og statsministerkandidat for Høyre ikke kommenterte at mine tall var feil. Da kan vi legge til grunn at Høyres skattekuttforslag ville betydd å bruke omtrent 25 pst. minst av det handlingsrommet dagens regjering har hatt. Samarbeider man med Fremskrittspartiet og Siv Jensen, kan handlingsrommet nesten være spist opp av de samme skattekuttene. Det er helt i orden, med da kan vi ha en seriøs og ordentlig debatt hvor de klassiske elementene i norsk politikk gjelder fortsatt, og det er en sammenheng mellom hvor mye du er villig til å finansiere, og hvor mye du får igjen. Hvis ikke må man begynne med sånne helt spesielle historier om at lavere skatter gir økte inntekter. Det er en del land som har prøvd seg på det uten spesielt hell.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2012-10-05:
Regjeringspartiene har brukt årets trontaledebatt til å spre skremsler om Høyre istedenfor å snakke om sin egen politikk. Representanten Tor Bremer brukte sitt innlegg til å spre usannheter om Høyres yrkesfagpolitikk. For Høyre er det viktigste nå å yrkesrette fellesfagene og skaffe nok læreplasser, og på ingen av disse områdene leverer regjeringen som forventet. Det andre forslaget Bremer omtalte, om livslang læring og desentraliserte, fleksible utdanningstilbud, kan han umulig ha lest, i hvert fall ikke ut fra de kommentarene som kom fra talerstolen. På verdens lærerdag er jeg glad for å kunne si at Høyre har vist langt større vilje og evne til å prioritere å løfte lærernes kompetanse. Det er utrolig viktig hvis vi skal ha en god offentlig skole som skal kunne løfte alle elevene, uavhengig av foreldrebakgrunn. Hvis det er én ting jeg er sikker på, er det at når skolehistorien skal skrives, kommer Kristin Clemet til å bli stående som den kunnskapsministeren som fikk norsk skole tilbake på sporet som et sted å lære, ikke et sted å være.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2012-10-05:
Representanten Aspakers merknad minnet meg på en ting som vi har vært innom tidligere i debatten. Det er at det er veldig bra å ha et sted å være hvis du skal lære, og derfor er det et problem at det å vedlikeholde de stedene ikke er en del av Høyres kunnskapspolitikk. Jeg begynte denne debatten med å etterlyse oppmerksomhet rundt det som er vår tids aller største spørsmål – faren for vesentlige klimaendringer i årene og tiårene framover. Jeg sa at det må være sak nr. 1, prioritet nr. 1, for oss alle. Når vi nå ser tilbake på debatten som har vært i dag og i går, ser vi at for de to største opposisjonspartiene framstår dette spørsmålet åpenbart som totalt uinteressant, for det har vært fullstendig fraværende fra Høyre og Fremskrittspartiets dagsorden. Det er til og med slik at etter representanten Trine Skei Grandes iherdige og beundringsverdige stamina når det gjelder å utfordre representanten Siv Jensen på spørsmålet om det finnes menneskeskapte klimaendringer, venter vi alle fortsatt i spenning på svaret. Vi får se om det kommer noe før neste trontaledebatt. Det har vært snakket mye om gjennomføring. Det viser at Høyre og Fremskrittspartiet er opptatt av å skape en diskusjon som gir inntrykk av at motsetningene i norsk politikk kun handler om hvorvidt man er best på å gjennomføre noe vi alle stort sett er enige om. Slik er det jo ikke. Motsetningene i norsk politikk handler om viktige veivalg for dette samfunnet, om forskjellige retninger vi skal gå i. Derfor er det påfallende at Høyre og Fremskrittspartiet i så liten grad velger å snakke om det, for når de de blir presset, innrømmer de at de fortsatt er for – privatisering av skolen, 25 mrd. kr i skatteletter hvis det blir den skuffende versjonen for Siv Jensen, og mye mer hvis hun skal være glad. Null interesse for klimaspørsmålet, og det er jo disse spørsmålene som avgjør hva slags hovedretning det norske samfunnet skal gå i i årene framover. Derfor har vi nok en gang fått se Høyre og Fremskrittspartiet være flinkest til å klage på regjeringens gjennomføring på ulike områder og lite villige til å snakke om egne, sentrale politiske målsettinger. De må venne seg til å bli utfordret på det. Jeg tror det skyldes lav selvtillit på at folk faktisk ønsker høyrepolitikk. Høyresiden vet at store skatteletter til dem som har mest fra før, privatisering og økte forskjeller ikke er populært i Norge. Derfor går jeg dette stortingsåret og valgkampen optimistisk i møte.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-10-05:
Det har vært en interessant debatt, som har klargjort viktige forskjeller. Jeg har lyst til å kommentere et innlegg fra tidligere i dag. Det var utenriks- og forsvarskomiteens leder, Ine M. Eriksen Søreide, som sparket litt til Senterpartiet, til regjeringen. Hun uttalte noe slikt som at gjennom tollendringer, gjennom norsk landbrukspolitikk viser ikke Norge solidaritet med et Europa i krise. Ja, vi deler utenriks- og forsvarskomiteens leders bekymring for arbeidsledighet og sosialt opprør i Europa. Ja, vi deler bekymringen for hvilke konsekvenser krisen i Europa kan få for norsk økonomi. Men det er vel litt av en overdrivelse i denne salen å oppgi norsk landbruk, norsk matindustri, denne tollbeskyttelsen som også er nedfelt i eksisterende WTO-avtale – ja, endog i Senterpartiets landbrukspolitikk – som årsak til krisen i Europa, slik representanten Eriksen Søreide nærmest gjør. Riktignok er landbrukspolitikk viktig, men det må vel kalles «overkill» å beskylde norsk matindustris beskyttelsesbehov for å være ansvarlig for 20 pst. arbeidsledighet i mange europeiske land, de sosiale utfordringene osv. Uttalelsen viser mer Høyres manglende vilje og evne til å sikre norsk næringsliv, sikre norske interesser i situasjoner der vi kommer i diskusjoner med EU, der vi har ulike interesser i forhold til EU. Denne gangen er det eksempelvis slik med bruken av tollbeskyttelsen. Jeg vil gjenta det jeg sa i mitt innlegg i går, at Høyre står mer med luen i hånden enn noe annet parti når det gjelder EØS og EU. Det er til skade for norsk næringsliv, det er til skade for norske interesser. Vi må utnytte det handlingsrommet vi har i forhold til våre handelspartnere, gjennom WTO-avtaler, gjennom EØS-avtaler og gjennom de frihandelsavtaler vi har. Helt til slutt vil jeg – apropos gjennomføringsevne – vise til at denne regjeringen har gjort mer enn noen gang når det gjelder Nasjonal transportplan, på samferdselssektoren, når det gjelder kulturløftet, barnehagesatsing og ikke minst modernisering av Forsvaret. Det viser at regjeringen handler – det viser at regjeringen gjennomfører.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-10-05:
Jeg skal love at jeg ikke skal dra dette langt ut, etter en lang debatt. Jeg satt i regjering da Jonas Gahr Støre skrev under på erklæringen i WTO. Jeg var enig i uttalelsen i erklæringen, og poenget med det var at de hadde skrevet en erklæring om at man ikke skal utvide proteksjonistiske tiltak utover eksisterende avtaler som de ulike landene har. Det var utgangspunktet for erklæringen. Det vi har sagt, er at vi skal utnytte handlingsrommet i eksisterende avtaleverk. Vi skal utnytte handlingsrommet i eksisterende WTO-avtale, og vi skal selvsagt utnytte handlingsrommet i andre avtaler. Det er det vi snakker om, og det er det Høyre ikke ønsker. Hvis signalet er at Høyres krav om solidaritet med EU skal betales av norske distrikter og norsk matproduksjon, er det et greit signal til norske distrikter og til norske velgere rundt omkring i landet.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2012-06-06:
På vegne av representantene Robert Eriksson, Laila Marie Reiertsen, Bente Thorsen og meg selv vil jeg fremme et forslag om en opptrappingsplan for tilpasset utdanning og arbeid for personer med utviklingshemning.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2012-06-06:
På vegne av representantene Knut Arild Hareide, Line Henriette Hjemdal, Hans Olav Syversen og meg selv har jeg gleden av å fremme et representantforslag om en ny bolig- og byutviklingspolitikk for bærekraft og livskvalitet.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2012-06-06:
På vegne av næringskomiteen legger jeg fram saken om lov om Patentstyret og Klagenemnda for industrielle rettar. Bakgrunnen for forslaget er et generelt behov for revisjon og modernisering av den gjeldende loven, noe som er forståelig når denne loven er fra 2. juli 1910. I tillegg er det noen endringer i organiseringen av Patentstyret. Forslaget som i dag legges fram, innebærer at Patentstyrets direktør, som i dag blir utnevnt som embetsmann uten tidsavgrensning, heretter skal tilsettes på åremål for inntil seks år, med mulighet til fornyelse én gang. Det er hele komiteen, alle partier unntatt Kristelig Folkeparti, enig om. Det blir opprettet en egen klagenemnd for industrielle rettigheter som skal behandle klager over avgjørelsene tatt i Patentstyret. Denne nemnda skal erstatte dagens Annen avdeling i Patentstyret, og den får en egen ledelse og blir nå et uavhengig organ. Her vil jeg minne om at opprettelsen av en uavhengig klagenemnd som kan erstatte Patentstyrets Annen avdeling, vil føre til merkostnader på rundt 3 mill. kr hvert år. Totalt vil klagenemnda ha årlige utgifter på 5 mill. kr, og Patentstyrets årlige driftsutgifter vil bli redusert med om lag 2 mill. kr når Annen avdeling blir lagt ned. For at man skal kunne sikre en best mulig opplysning av en sak, ble det også foreslått særskilte regler om muntlige forhandlinger og møte. Nå skal man på alle trinn i saksbehandlingen av egne tiltak vurdere om det er formålstjenlig å holde muntlige forhandlinger eller møte. Dersom en part som har saklig grunn til det, krever møte, skal Patentstyret eller Klagenemnda etterkomme dette kravet så godt det lar seg gjøre. For å sikre at ordningen med administrativ overprøving av registrerte industrielle rettigheter i Patentstyret skal være et godt alternativ til å reise rettssak for domstolene, blir det foreslått regler som gir mulighet til å tilkjenne saksomkostninger i slike tilfeller. Det er mange som har svart på høringsutkastet, og det departementet har lagt fram av endringsforslag, har fått bred støtte. Så er det slik at Fremskrittspartiet og Høyre har egne merknader når det gjelder tidsfrist og ileggelse av saksomkostninger, og jeg regner med at de selv vil utdype det nærmere.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2012-06-06:
I Arbeiderpartiet sier vi at alle skal med. Det skal selvfølgelig også Kristelig Folkeparti, for de støtter at Patentstyrets direktør skal ansettes på åremål – så er det rettet opp. Det er også fristende å kommentere Fremskrittspartiets og Høyres merknader om ønsket om en enhetlig frist på to måneder for å bringe saker inn for domstolene, for reglene er slik i dag. Det er en to måneders frist, bortsett fra ved administrative patentbegrensninger, hvor fristen er én måned. Det er en bevisst forskjell i reglene i slike saker, fordi man bare vil ha én part, og det er patenthaveren selv. I slike saker er det viktig at sakene blir endelig avgjort raskt. Derfor er det fra regjeringspartienes side ikke ønskelig å utvide søksmålsfristen til to måneder ved administrativ patentbegrensning – slik at det er sagt. Når det gjelder Høyres og Fremskrittspartiets merknader rundt saksomkostninger, hvor de er bekymret for at dette vil fordyre saksprosessen og føre til at flere vil gå veien via EPO, som ble diskutert her nå, er det jo slik at den bekymringen nesten kan virke overflødig, for forslagene i proposisjonen går ut på at det skal innføres en slik adgang kun i saker som handler om administrativ overprøving. Det vil fortsatt ikke være anledning til å ilegge sakskostnader i andre saker. Så Fremskrittspartiet og Høyre synes ut fra merknadene å ha misforstått dette, ved at man tror at det skal være anledning til å ilegge sakskostnader i alle typer klagesaker. EPO har ingen ordning med administrativ overprøving, slik vi har i den norske loven. Så det at det innføres regler om sakskostnader i slike saker, vil derfor ikke være i konkurranse med, eller være noe argument for, det å velge EPO, da EPO og den overprøvingsmekanismen ikke finnes i EPO-systemet. Hos EPO kan man for øvrig, i motsetning til i Patentstyret, ilegges sakskostnader i innsigelsessaker både hos førsteinstansen og ved klage.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2012-06-06:
Som saksordfører har jeg gleden av å legge fram en frihandelsavtale mellom EFTA-statene og Montenegro og en avtale om handel med landbruksvarer mellom Norge og Montenegro, som ble undertegnet under EFTAs ministermøte i Genève 14. november 2011, fra en enstemmig næringskomité. Avtalen gir Norge forbedret markedsadgang for industrivarer, landbruksvarer og fisk. Frihandelsavtalen innebærer bedret markedsadgang for norsk eksport ved at Montenegro skal fjerne all toll på industrivarer ved avtalens ikrafttredelse. Dette er den første avtalen som er framforhandlet med et eget kapittel om handel og bærekraftig utvikling, som er identisk med EFTAs modellkapittel. Kapitlet omfatter bestemmelser om miljø og arbeidstakerrettigheter og bidrar til en bevisstgjøring og aksept av at handel skal foregå på en måte som bidrar til bærekraftig utvikling. Montenegro har ratifisert alle viktige menneskerettighetskonvensjoner, og etterlevelsen er gjennomgående akseptabel, men det gjenstår likevel mye i kampen mot korrupsjon og økonomisk kriminalitet. Norges samhandel med Montenegro er begrenset. Den beløp seg både i 2009 og 2010 kun til 3 mill. kr. Blant de viktigste norske eksportvarene er maskiner, kjemiske produkter, elektriske maskiner, uedle metaller og optiske og medisinske instrumenter. De viktigste importartiklene fra Montenegro er våpen, ammunisjon, kjøretøy, nøtter og frukt. Vår største investor i Montenegro er Telenor. Vi har et vellykket bistandssamarbeid med Montenegro, og det antas at Montenegro vil ønske ytterligere bistand til utvikling av justissektoren og utvikling av naturressursforvaltningen i forbindelse med oljeleting på kysten. I og med at frihandelsavtalen og den bilaterale landbruksavtalen anses som en sak av særlig viktighet, er Stortingets samtykke til ratifikasjon nødvendig i medhold av Grunnloven § 26 annet ledd. Finansdepartementet får fullmakt til å iverksette de tollmessige sidene ved frihandelsavtalen og landbruksavtalen med Montenegro for budsjettperioden 2012, og ut fra omfanget av handelen å dømme vil ikke avtalen få budsjettmessige konsekvenser av særlig betydning. Avtalene vil legge til rette for økt handel mellom Norge og Montenegro, og dette kan gi samfunnsøkonomiske gevinster for begge landene, selv om vi her snakker om et lite volum.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2012-06-06:
Det er sikkert på høy tid å fornye mange av de lover vi har her i Norge. Lov om Patentstyret og Klagenemnda er en av dem. Loven er fra 2. juli 1910, og det sier seg selv at mye har forandret seg på disse snart 102 år. Det er en samlet komité som legger fram en tilråding, og komiteens medlemmer har flere felles merknader. Dog vil Fremskrittspartiet bemerke den fare vi ser når det nå åpnes for Klagenemndas mulighet til å ilegge saksomkostninger. Fremskrittspartiet er redd for at dette vil kunne innebære at flere søkere heller vil gå veien via European Patent Office, EPO, enn å søke nasjonalt i Norge. Dette vil kunne få negative konsekvenser for Patentstyret og den framtidige bruk av dets tjenester. Dessuten ønsker Fremskrittspartiet at man på sikt bør få en enhetlig tidsfrist for å bringe inn avgjørelser fra Klagenemnda for domstolene, på lik linje med andre klager relatert til øvrige lover, nemlig to måneder. Ellers er Fremskrittspartiet fornøyd med å få skilt ut Klagenemnda som et uavhengig forvaltningsorgan, at Patentstyret tilsettes på åremål, samt at leder og nestleder i Klagenemnda bør oppfylle kravene etter domstolloven § 54 første ledd. Det er også meget bra at det stilles krav om kompetanse både til Patentstyrets ansatte og Klagenemndas medlemmer.