trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2014-06-16:
Det er heldigvis slik at sjølv om ein har sete i regjering i åtte år, så kjem ein med nye forslag. Det ville då vore ein tragedie viss Arbeidarpartiet dei neste fire åra i Stortinget ikkje skulle kome med nokon nye forslag berre fordi me har sete i regjering i åtte år! Med respekt å melde: Eg meiner at Arbeidarpartiet, som ganske mange andre parti, kvar einaste dag jobbar med å utvikle politikken, og då kjem det til å kome fleire nye forslag, representant Leirstein, som ikkje kom dei åtte åra me sat i regjering. Så vil eg òg berre seie at det kjem ikkje til å skje at me legg inn pengar for regjeringa sine eigne feil. De kan få spa opp pengane sjølv til dei forslaga som de meiner er rette, og så skal me leggje fram eit budsjettforslag i form av det me meiner var rett. Me la inn pengar, 3,5 mill. kr – som er veldig lite pengar i den store samanhengen – til omfangsundersøkinga, som regjeringa fjerna. Det er faktumet, og eg håpar at dei midlane – etter at me debatterte så mykje no – i det minste kan kome i statsbudsjettet for neste år.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2014-06-16:
Eg vil takke saksordføraren for utgreiinga. Eg er glad for at det er eit samla storting som i dag vedtek å fjerne foreldingsfristen i saker som omhandlar drap, valdtekt og seksuell omgang med barn. Denne saka er me tverrpolitisk opptekne av, og det er svært positivt at me samla meiner at denne fristen skal fjernast. Stoltenberg II-regjeringa sendte forslag om å fjerne foreldingsfristen for drap og seksuelle overgrep mot barn på høyring i februar i fjor og varsla då ein eigen proposisjon til Stortinget i løpet av 2013, etter at høyringsrunden var over. I denne saka kom den nye regjeringa til dekt bord. Høyringa var avslutta, og saka var klar til å bli fremja. Men eg er glad for at den førre regjeringas arbeid med å fjerne foreldingsfristen blir følgt opp av den nye regjeringa. For dei aller grovaste brotsverka kan det ikkje setjast punktum før lovbrytaren er straffa.
Dagfinn Henrik Olsen (Fremskrittspartiet), 2014-06-16:
Barnehusene har vært en viktig bidragsyter for å sikre god oppfølging av barn som mistenkes å være utsatt for kriminalitet. Undersøkelser viser at barn som avhøres i barnehus, opplever dette som bedre og mer skånsomt enn tradisjonelle politiavhør. Jeg er derfor veldig glad for at justisministeren har gitt så klare signaler fra denne talerstolen om at dette området skal prioriteres. Det siste er viktig for å ivareta formålet med barnehusene. Barn skal komme inn til avhør raskt og ivaretas på en fagmessig og skånsom måte. Tidligere har det vært opp til dommerne å avgjøre om barnehus skal benyttes, og dette har ført til ulik praksis i forskjellige deler av landet. Det mener jeg er uheldig, og det er derfor positivt at flertallet nå går inn for å gjøre barnehus obligatorisk for barn under 16 år. For barn mellom 16 og 18 år vil det ofte være store individuelle forskjeller i utvikling og dermed også forskjellig hvilke typer avhørsteknikker som er hensiktsmessige. Jeg mener derfor det er en riktig løsning å gå inn for at det foretas en vurdering av hva som er til barnets beste i hvert enkelt konkrete tilfelle. Dette vedtaket er et sterkt signal om at Stortinget prioriterer barnas og ofrenes beste i større grad en tidligere. Vi har sett en slik utvikling under nåværende regjering, bl.a. gjennom fjerning av foreldelsesfristen for grove overgrep. Jeg håper at Stortinget fortsetter å stille seg bak regjeringens politikk om en satsing på ofrene for overgrep og ikke bare en ensidig satsing på rehabilitering av kriminelle, slik vi så tendensen til under den rød-grønne regjeringen. Det er viktig å ha to tanker i hodet samtidig. Og det er ingen motsetning mellom god rehabilitering på den ene siden og en verdig ivaretakelse av voldsofrene på den andre siden. Stortinget stiller her noen klare krav til regjeringen, og jeg mener flertallet har klart å arbeide fram gode og nødvendige løsninger. Det haster å få på plass en forskrift for barnehusene, og det er åpenbart at kapasiteten bør styrkes. I motsetning til de rød-grønne ønsker flertallet å beholde politiet som avhørsleder. Det mener jeg er helt nødvendig for å sikre tilstrekkelig faglig kompetanse. Det er også flere instanser som har påpekt dette. Jeg er sikker på at regjeringen forvalter de vedtakene vi gjør her i dag, på en god måte, og er glad for at justisministeren har et sterkt personlig engasjement i denne saken.
Dagfinn Henrik Olsen (Fremskrittspartiet), 2014-06-16:
Som sjøkaptein og statslos har det vært fornøyelig å følge debatten. Losordningen omfatter lostjenesten og lospliktsystemet og farledsbevisordningen, og som det har vært sagt, er formålet å redusere sannsynligheten for skipsulykker langs norskekysten. Proposisjonen bygger i hovedsak på NOU-en 2013: 8, og den kom, som det ble sagt, som et resultat av næringens ønske om reduserte avgifter, samt en ny lovforskrift og en farledsbevisordning som ble innført i 2011. Et krav om å skille forvaltning og operativ drift har også hatt høyt fokus fra omverdenen. Reduserte avgifter er viktig for å nå målet om mer gods over på kjøl, og som en som har jobbet på sjøen helt sitt liv, har jeg også høyt på min agenda at som sjøfartsnasjonen må Norge være i stand til å transportere større mengder på sjøen. Transportøkonomisk institutt påpeker imidlertid at en reduksjon av havneavgiftene sannsynligvis er det tiltaket som vil virke best, men alle avgiftsreduksjoner vil bidra i riktig retning. Derfor er jeg glad for at regjeringens målsetting – og signaler – om mulige reduksjoner i så måte vil bidra i sterkere grad til at man kan få mer over på kjøl. Når storsamfunnet gir rederinæringen den tilliten som en lemping på farledsbevisordningen vil være, får en håpe at ulykkesstatistikkene ikke går vesentlig opp. For det vesentlige momentet her er: Hva vil være konsekvensene for kysten? Vi har alle sett, for ikke så lenge siden, resultater på TV om båter som gikk i bergveggen, hvor blåbærlyng og busker sprutet. Dette – får vi håpe – vil ikke være resultatet. Hovedgrunnen til at båter går på grunn, hvis man ser på statistikkene, er at folk sovner på vakt. I så måte har losen bidratt til at det kom en uthvilt person om bord og brakte det skipet trygt i havn. Vi får håpe at man – når man nå får på plass en assessorordning der rederiene selv skal kvalifisere seg – er i stand til å se til at man har tilstrekkelig bemanning om bord, som gjør at man ikke høyner statistikken på ulykker. Det er ikke slik at losen er opptatt av å skjerme sitt eget yrke. Nei, vi er svært opptatt av at vi skal være effektive, vi står til tjeneste for rederinæringen og vi ønsker å bidra på best mulig måte. Derfor er også vi opptatt av at det som nå kom gjennom NOU-en, var fornuftig. Vi må tåle å bli gjennomgått fra A til Å, og det er derfor viktig at man ser på organiseringen som nå signaliseres. Det er en nødvendighet at vi blir mest mulig effektive. Ettersom jeg er født og oppvokst i Lødingen, hadde vel de fleste trodd at jeg skulle si at vi må verne stasjonen i Lødingen. Nei, jeg tror faktisk at de som treffer avgjørelsen til slutt, etter den gjennomgangen som skal gjøres, vil se nødvendigheten av at denne stasjonen kanskje består også i framtiden. Jeg håper at(presidenten klubber) denne debatten har bidratt til at man setter søkelyset på sjøtransport. (presidenten klubber)
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2014-06-16:
Jeg vil takke for et godt innlegg og for et godt samarbeid i saken. Det er egentlig to utfordringer til statsråden. Den ene går på forskriften og hvor lang tid det vil ta før den kan komme på plass. Jeg vet at det er en del arbeid, og at iallfall noe av det som statsråden har vært inne på før, som han har tanker om, kanskje til og med krever ekstra høring dersom det skal gjøres endringer. Det andre går på kapasiteten. Vi vet jo, som jeg var inne på, at det var 62 pst. økning i Oslo de første tre månedene, og vi har lignende tall fra de andre barnehusene. Så jeg vil utfordre statsråden på hvordan han tenker, og at han forsikrer seg om at det er nok kapasitet på barnehusene også for inneværende år. Én ting er neste års budsjett, som vi er tydelige på at vi ønsker å styrke, men hva tenker han for inneværende år?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2014-06-16:
Jeg vil starte med å takke regjeringa for raskt arbeid. Jeg vil si at det er kjekt å behandle saker der vi sloss litt om å ta æren for hvem det er som oppnår resultatet. Det viser kanskje også at vi er mange som har en liten bit av æren for at dette skjer. Vi hadde en god debatt om denne saken for et par måneder siden i denne sal. Da var det flere som løftet fram ofrene og den utrettelige kampen de har kjempet, og som har påvirket og gjort inntrykk på mange politikere og ført til at mange politikere har endret syn i saken. Det tror jeg det er verdt å minne om. Jeg vil også gi skryt til Fremskrittspartiet og returnere takken til Ulf Leirstein, for det er ingen tvil om at det engasjementet som Fremskrittspartiet har vist, og som saksordføreren og representanten Leirstein har hatt i saken, har betydd mye. Jeg er glad for den nye parlamentariske situasjonen. Vi behandlet barnehusene i stad. Nå behandler vi denne saken. Det er med på å få fortgang i saker. Selv om vi deler et engasjement, er det med på å gi et trykk. Jeg er kanskje mindre fornøyd med den nye parlamentariske situasjonen i den neste saken vi skal behandle, men det får vi komme tilbake til. Denne saken gjelder drap og voldtekt – forferdelige, alvorlige forbrytelser. Som saksordføreren var inne på, er dagens regel sånn at man etter fristens utløp er avskåret fra muligheten til å reise en straffesak og muligheten for at lovbryter skal kunne straffes. Saksordføreren redegjorde godt for hvem dette gjelder for, så jeg skal ikke gå inn på det. Det jeg skal gå inn på, er litt av det som har vært bekymringa med lovendringa, som jeg også antar at andre vil komme inn på senere, fordi det blir hevdet at endringa vi gjør i dag, kan øke faren for justismord. Jeg vil si tvert imot, eller iallfall at rettssikkerheten styrkes i dag. Det som er helt klart, er at uskyldspresumpsjonen står fast. Straffbarhetsvilkårene er de samme. Det betyr også at man i dag får en bedre situasjon, fordi når vi har bedre teknologi, når vi vet at det kan komme bevis som kan gjøre at vi kan finne den skyldige, skulle det bare mangle at også den skyldige skal kunne straffeforfølges i så alvorlige saker som dette. Derfor er det også sånn at når jeg hører argumentet om at påtalemyndigheten må etterforske saker som er innenfor rimelighetens grenser, og at det derfor er viktig at det er en slutt, at det er en ende på når en skal etterforske visse typer saker, så kan jeg være enig i at det kan gjelde i noen saker, men det kan i hvert fall ikke gjelde når det er snakk om drap og seksuelle overgrep. Det er også nevnt at behovet for straff avtar, og at hvis man begår kriminelle handlinger, hender det ofte at man begår flere kriminelle handlinger og sånn sett kan straffes for de andre forholdene. Men igjen: Noen saker er så alvorlige at det argumentet ikke er like gjeldende. Det mener også departementet, og Stortinget har rammet det godt inn i den saken som vi vedtar i dag. Jeg vil takke komiteen og departementet for godt samarbeid og godt arbeid, og jeg er glad for at denne endringa trer i kraft nå fra 1. juli.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2014-06-16:
Jeg har også to spørsmål. Det første går på de tiltakene som regjeringa og Senterpartiet ønsker å innføre for å hjelpe mennesker som er i Norge. Jeg regner med at det også gjelder utenlandske statsborgere som kommer til Norge for å søke jobb og lykken, men ikke lykkes med å få seg en jobb og trenger penger på en eller annen måte. Hvilke tiltak ønsker statsråden å innføre for å hjelpe dem? Når det gjelder det andre spørsmålet, vil jeg først bare si at jeg er glad for at statsråden er så tydelig på at dette ikke dreier seg om å ta ei gruppe mennesker. Det har jeg hørt fra ham før også, og det fortjener statsråden ros for. Det kan nemlig virke som det er på grunn av tilstrømming av EØS-borgere at det er behov for et forbud. Det er også ut fra endringa fra 2005 og fram til i dag. Så hva vil statsråden gjøre for å unngå eller hindre at dette ikke kun blir noe som rettes mot romfolk, men at det blir et forbud som skal overholdes overfor alle?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2014-06-16:
Jeg tok ordet fordi jeg ble utfordret på hvordan vi ville løse fattigdomsutfordringa, og utfordringa for dem som i dag finner det nødvendig å tigge. Jeg tror ikke på noen «quick fix» i denne diskusjonen. Jeg tror det vil være krevende å løfte alle mennesker ut av fattigdom, enten det er i Norge, eller det er i Europa. Men jeg tror også at tilhengerne av forbudet gjør en stor feil. Det er at en i hvert fall langt på vei hevder at da vil ikke de menneskene komme til Norge, da vil de heller gå på skole i Romania, eller da vil de finne seg et arbeid i Romania. Det er ganske interessant å høre på, for det er i alle fall en helt annen virkelighet enn den de menneskene som lever i Romania, opplever. Det er en grunn til at de søker lykken ved å komme til et rikere land og velger Norge og andre europeiske land. Derfor er det interessant når jeg hører det med sosiale tiltak – det virker som om et forslag i Stortinget om at det nå skal komme sosiale tiltak, er det som løser hele utfordringa. Jeg velger å tro at tilhengerne av eller de som stemmer for det forslaget, ikke oppriktig tror at det er det som skal til. Men hva skal vi gjøre? Kristelig Folkeparti har gått i front for bistand, handel og investeringer for de aller fattigste som bor langt utenfor Europa, så jeg tror ikke bistand er det som skal til for å løse utfordringa i Øst-Europa. Jeg tror på en politikkendring. Jeg tror også at EØS-midlene kan brukes annerledes, men jeg tror det blir utfordrende på kort sikt, iallfall, å sikre skolegang og arbeid, som er alternativet. Så tror jeg at noe som er viktig, er at en går i dialog med dem det gjelder: romfolket, som er en av de største gruppene. Er de med på å ta beslutninger for hvilke alternativer de kan ha? Vi som er motstandere av forbudet, ønsker jo flere tiltak i Norge. Da tror jeg det er helt nødvendig at vi i dialog med romfolket kan snakke om ulike tiltak som vil hjelpe dem, og som de selv ønsker å bidra til for å kunne finne alternativer, enten det er å få utdanning, eller det er å få arbeid. Derfor er et viktig svar fra Kristelig Folkeparti at vi ønsker mer midler til frivillige organisasjoner, som gjør et fantastisk arbeid for å hjelpe, enten det er norske eller det er utenlandske tiggere. Vi ønsker arbeids- og utdanningstiltak og ikke minst større satsing på rusomsorg, som regjeringa også har varslet – og det er bra, men det er et langsiktig tiltak. Mennesker vil fortsette å komme til Norge. Problemet er bare at de ikke lenger får lov til å be om hjelp. Jeg husker den første gangen jeg kom til Oslo – jeg tror jeg var rundt 15 år – og så tiggere på gata. Det gjorde forferdelig vondt i magen, for jeg tenkte: Hva slags by er dette, som ikke har råd til å hjelpe? Jeg er glad for den følelsen jeg fikk, og jeg håper at dette ikke sender et signal til oppvoksende ungdom om at de ikke skal få en følelse i magen, at de ikke skal kunne gi – eller at de som trenger det, ikke skal få lov til å be om hjelp.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2014-06-16:
Først vil jeg takke for en god debatt. Det har vært en mer prinsipiell og ryddig debatt enn jeg opplevde i forrige periode. For, som noen har vært inne på her, hadde vi også en vanskelig runde da det ble vedtatt et forbud i tid og sted – eller regulering, som det ble kalt – av den rød-grønne regjeringa i forrige periode. Jeg er glad for at man får en mer prinsipiell tilnærming til saken nå enn det jeg opplevde den gangen, da jeg også deltok i debatten. Men jeg tok egentlig ordet til det samme som representanten Werp var inne på, nemlig forslagene til SV. Jeg vil også signalisere at vi ønsker å støtte forslag nr. 2, og ser gjerne at det kan bli gjort om til et oversendelsesforslag. Så skal vi se på de andre forslagene. Men jeg kan allerede nå varsle at forslag nr. 1 kommer vi ikke til å støtte.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2014-06-16:
Jeg vil også føye meg til rekken av dem som takker komiteen og saksordføreren for godt arbeid. For Kristelig Folkeparti har det vært et stikkord som har vært viktig i denne saken, og det er å få et punktum. Det er, som flere har vært inne på, et mørkt kapittel i historien. Og det å kunne sette et endelig punktum, både fra politisk hold og, ikke minst, for den enkelte, har vært viktig for oss. Nå kommer forhåpentligvis og etter alle solemerker det punktumet, og det er bra. Det er dessverre sånn at alle som fortjener å høre det og se det, ikke lenger er her, men jeg tror likevel at etterlatte og pårørende setter stor pris på det vedtaket som fattes i dag. Det er fire punkter som jeg vil jeg vil løfte fram. I likhet med andre vil jeg si at det er spesielt beklagelsen jeg synes er viktig – at vi, på den måten komiteen enstemmig uttaler, viser at vi setter pris på den jobben som er gjort. Det er vanskelig å forstå fullt og helt den belastningen de har hatt og som deres pårørende har blitt påført. Det understøtter også hvor viktig det har vært at beklagelsen kommer fra oss alle. Det er klart at kompensasjonsnivået er viktig. Jeg synes det har vært en god prosess i regjeringa og Stortinget, der vi har klart å komme fram til en enstemmig innstilling, som jeg mener også er noe av det gode med Stortinget, at en sammen kan finne fram til et godt resultat, sånn at det kan stå seg uten noen form for politisk spill. Jeg er også glad for at Dykkerkontakten, som Bondevik-regjeringen innførte, også skal kunne fortsette. Den har vært til god hjelp for den enkelte dykker. Det vet jeg, for hver gang jeg har møtt representanter for nordsjødykkere, har de som regel nevnt Dykkerkontakten. Vi er glad for minneplaketten som skal oppføres på Norsk Oljemuseum, fordi dette er en del av norsk historie, som vi ikke må glemme. Vi må ta lærdom av det som gikk galt, og vi må minnes dem som gjorde en så viktig jobb for oss alle. Dette er en heder som er viktig for å hedre dykkerne, for de etterlatte og pårørende. Så vil jeg også gi honnør til min forgjenger på Stortinget, Åse Gunhild Woie Duesund, som både var representant for Aust-Agder og satt i arbeids- og sosialkomiteen og sosialkomiteen. Hun kjempet for nordsjødykkerne, og sa til meg at det måtte jeg love å fortsette med. Så jeg vil rose den innsatsen hun gjorde i sin tid, og ikke minst også statsråd Robert Eriksson. Det er farlig å si det, men jeg mener det engasjementet han har hatt, har vært med på å løfte saken, slik at vi er kommet dit vi er kommet i dag. Jeg er ikke sikker på om det hadde vært tilfellet hvis det ikke hadde vært den statsråden som hadde sittet.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2014-06-16:
Først vil eg takke forslagsstillarane frå Arbeidarpartiet for at forslaget er vorte fremja i Stortinget. Etableringa av barnehus var eit viktig grep den raud-grøne regjeringa gjorde innanfor justispolitikken. Sjeldan har ein etablert tilbod som er vortne møtte med så mykje positiv omtale. Sjølvsagt kan det ha vore noko skepsis og problem i innkjøringsfasen, men slik er det med nye ting. Når ein reiser rundt og besøkjer barnehus i dag, er erfaringane nesten utelukkande positive. Det viktigaste er at ordninga fungerer for dei ho er sett til å ta vare på, nemleg ungane. Menneske som er vortne utsette for straffbare handlingar, treng å bli tekne på alvor og bli tekne vare på på ein så god måte som mogleg. På barnehusa kan ungar og utviklingshemma få ei heilskapleg oppfølging. Dei møter eit tilrettelagt og planlagt opplegg frå dei går inn døra, faktisk også før dei går inn døra. Eit aspekt eg også vil trekkje inn i debatten, er strukturen på barnehusa. Det er viktig at vi i framtida sørgjer for at avstanden til barnehusa blir så kort som mogleg, slik at det ikkje blir ei hemjing for bruken. Eit av dei siste barnehusa som vart opna, er i Ålesund. Vi bør vurdere å opne fleire, andre stader; samtidig må vi passe på at fagmiljøa ikkje blir for små. Dette er ein balansegang. Så til dei konkrete forslaga: Senterpartiet fremjar, saman med Arbeidarpartiet, fleire viktige og framtidsretta forslag i denne saka. For det første er vi opptekne av å gjere bruken av barnehusa obligatorisk. Det skal ikkje vere opp til ein dommar å vurdere kvar avhøyret skal gjennomførast; hovudregelen skal vere barnehusa. Tekniske hjelpemiddel gjer at ressursspørsmål for politiet, dommarar eller forsvararar ikkje kan gjerast gjeldande. Dei kan i større grad enn tidlegare følgje avhøyra via videolink. For dei ungane som må avhøyrast på barnehus, dreier det seg stort sett om berre ein gong i livet. Då må omsynet til optimal behandling gå framfor andre omsyn. Det viktigaste er at den informasjonen som kjem fram i avhøyret, er korrekt, at han ikkje er påverka av ytre omstende, og at situasjonen rundt avhøyret ikkje kjennest som nok ei traumatisk oppleving for overgrepsutsette ungar. Vidare føreslår vi at ein skal kunne opne for at også andre enn politiutdanna skal kunne gjennomføre avhøyra. Dette meiner eg er svært framtidsretta. Arbeidsstokken i politiet vil dei næraste åra bli meir samansett. Nye profesjonar vil utgjere ein viktig del, også av etterforskingsapparatet. Det er viktig å ha særleg kompetanse om ungar og korleis ein skal prate med dei, forutan kunnskap om etterforsking, strafferett og straffeprosess. Då trur eg det er uheldig at det er politiutdanna som har monopol på dette. I t.d. Oslo politidistrikt har mangelen på avhøyrarar dei siste åra vore så stor at ventetida på avhøyr har vore svært lang. La meg avslutte med å seie: Barnehusa er komne for å bli. Dei skal i framtida bli nytta endå meir. Dei sikrar koordinering av etterforskinga og vidare tiltak frå barnevernet, helsevesenet, skular og barnehagar, og set ungane i sentrum. Dette inneber eit stort framsteg.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2014-06-16:
Innanfor dei fleste felta er god kunnskap gjerne avgjerande for å drive målretta arbeid som gir resultat. Saman med Arbeidarpartiet peikar vi i Senterpartiet på behovet for nettopp meir kunnskap om det barnehusa og hjelpeapparatet rundt barna arbeider med. I komitémerknaden seier vi at «(…) det er svært uheldig at regjeringen valgte å fjerne midlene som var satt av til den planlagte omfangsundersøkelsen av vold og overgrep mot barn». (…) Spørsmålet mitt er: Kva meiner statsråden ville ha vore fordelen med å få gjennomført denne planlagde omfangsundersøkinga?
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2014-06-16:
Da Stortinget debatterte dette temaet for nokre veker sidan, var dei fleste i salen einige om resultatet. Offer og etterlatne etter alvorleg kriminalitet blir sette i høgsetet. Lovendringa i dag sikrar at dei mest alvorlege sakene ikkje blir lagde i skuffa og stempla forelda, men at offer og etterlatne fortsatt kan få moglegheit til å få eit svar, sjølv om ein passerer ei tidsgrense. Ingen skal føle seg trygge på at dei ikkje kan bli stilte til ansvar for alvorlege kriminelle handlingar, også etter at den tidlegare foreldingsfristen går ut. Gamle saker som blir klara opp, kan også føre til at nyare saker, der same gjerningsperson er involvert, blir klara opp. Det er viktig for Senterpartiet å understreke at dette berre gjeld dei mest alvorlege og krenkande handlingar som menneske kan bli utsette for. For alle andre tilfelle vil foreldingsfristen framleis gjeld. For andre typar kriminalitet vil prinsippet om at det ein gong må bli sett ein sluttstrek, framleis gjelde. Eg vil avslutte med å seie at vi i Senterpartiet er veldig fornøgde med at denne lovendringa no kjem på plass.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2014-06-16:
Helseministeren har ved fleire høve argumentert for kvifor det er rett å la ungar, som ikkje kan nekte, bli omskorne. Eit av argumenta hans har vore er at det ikkje er andre land som har forbod mot omskjering av mindreårige gutar. Det har vore framstilt som eit problem om Noreg skulle innføre noko slikt først. Helseministeren tykkjer tydelegvis det er problematisk om Noreg er først ute med å setje rettsvernet til ungane framfor religionsfridomen til foreldra. Eg vil be om at helseministeren utfører eit tankeeksperiment – og eg går ut frå at han klarar å sjå for seg dette og ikkje avviser det som hypotetisk. Eg vil han skal sjå for seg at det om fem år allereie har vorte innført ei nedre aldersgrense for ikkje medisinsk grunngjeven omskjering av gutar i toneangjevande land som Frankrike, Tyskland og England samt i Sverige og USA. Meiner helseministeren at det ville ha vore like uaktuelt som no å innføre ei nedre aldersgrense i Noreg i så fall?
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2014-06-16:
Temaet omskjering av små gutar har engasjert meg lenge, og eg har delteke i tallause debattar om dette – mange av dei med Bent Høie, no som helseminister, og tidlegare som leiar av helse- og omsorgskomiteen på Stortinget. Noko av det som plagar meg, er uviljen frå både helseministeren og mange andre mot å diskutere om det er prinsipielt rett at småungar skal bli utsette for ein operasjon som går ut på å fjerne ein funksjonell og beskyttande del av eit friskt kjønnsorgan, utan at ungen har høve til verken å samtykke eller nekte. Små ungar kan ikkje beskytte seg sjølve mot fysiske overgrep, og nettopp derfor er det så viktig at vi som vaksne og som samfunn vernar dei mot truslar. Eg meiner klårt at det å bli utsett for omskjering er ein type overgrep, sjølv om eg ikkje trur at årsaka til at det blir utført, er å gjere skade. Når folk trur på ein religion og påbod om det eine og det andre, følgjer dei vel desse religiøse boda for å oppfylle viljen til ei høgare makt. Det er vel og bra så lenge det ikkje går utover nokon, så lenge ikkje andre må li som følgje av religiøse handlingar og ritual. Med omskjering har grensa for kva som er greitt når det gjeld konsekvensar av religiøse handlingar for andre menneske, vorte passert. I fleire andre land er det heldigvis mange som meiner det same, og det er stadig fleire som argumenterer og arbeider for at det blir sett ei nedre aldersgrense for ikkje-medisinsk grunngjeven omskjering av gutar. Eg meiner denne aldersgrensa må vere 18 år – same aldersgrensa som for å køyre bil, drikke alkohol og, for den del, ta brystforstørrande operasjonar. Dette er eit val som vil ha store konsekvensar for den enkelte, derfor fortener gutane å få velje sjølve når dei er myndige. Eit merkverdig argument mot ei aldersgrense for dette inngrepet er at ikkje noko anna land har innført det før. Eit kvart framsteg har skjedd fordi nokon har gjort noko som ingen andre har gjort før. Det ligg i ordet. Ein tek eit skritt framover, og nokon må begynne. Noreg er eit føregangsland kva gjeld å setje rettane til ungar først, og det kan vi vere i denne saka òg. Då må vi ikkje legitimere inngrepet omskjering av småungar ved å gjere det til eit offentleg tilbod. Også i dei andre landa der temaet omskjering av gutar blir diskutert, blir det brukt som argument mot ei aldersgrense at noko slikt finst ikkje i andre land. Det at Noreg går framom, vil såleis kunne føre til at andre land raskt kjem etter. Dette er eg for min eigen del ikkje i tvil om. Eg tek med dette, på vegne av Heidi Greni, Anne Tingelstad Wøien og meg sjølv, opp framlegget om å innføre ei nedre aldersgrense for ikkje medisinsk grunngjeven omskjering av gutar.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-16:
Eitt av fleirtalsforslaga frå Høgre, Framstegspartiet og Kristeleg Folkeparti som no ligg til rette for å bli vedteke, lyder: «Stortinget ber regjeringen sikre at dommeravhør av barn under 16 år som har vært utsatt for vold eller overgrep, eller er vitne til slike saker, skal ledes av politiet.» Sidan dette vil vere ein del av lovarbeidet som no kjem, vil eg berre forsikre meg om at ein med formuleringa «ledes av politiet» meiner spesialtrena politifolk med naudsynt kompetanse for denne oppgåva. Er justisministeren einig med meg i ei slik forståing?
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-16:
Eg gler meg stort over at vi i dag får gjort eit vedtak som det ei tid har vore klart at det er eit stort fleirtal for i Stortinget – å fjerne foreldingsfristen i saker som desse. Eg vil takke Kristeleg Folkeparti, som tok initiativet rett etter valet, komiteen som har gjort eit samla og godt arbeid og statsråden og departementet som har fått fram saka raskt. Men eg trur at i konkurransen som har vore her om kven som skal ha mest ære, vil eg utpeike dei mange ofra, som har stått fram dei siste åra og sett denne saka på dagsordenen på ein annan måte enn før, som dei som fortener størst ære. Dei har påverka mange politikarar. Det er som politikar ikkje flaut å la seg påverke. Tvert imot bør ein lytte på folk som kjem med viktige synspunkt og bidrag og legg fram sine eigne erfaringar. Eg må få lov til å seie at i innlegget til representanten Rotevatn, som er ein mann eg har den største respekt for, meiner eg at han gjer ei feilvurdering når det gjeld dette spørsmålet. La oss gå gjennom korleis det ser ut. Etter mitt syn har dei vi snakkar om – som har vore utsette for alvorlege overgrep – i dag i realiteten mindre rettssikkerheit på grunn av foreldingsfristen enn mange andre. Kvifor? Jo, for det første snakkar vi om brotsverk som er av ein slik karakter at veldig mange ikkje erkjenner det for seg sjølv, endå mindre for nokon andre, før veldig lang tid er gått. Ein av dei har vore med på å drive fram denne saka – Annett Berntsberg Eck – var på galleriet her under behandlinga av Dokument 8-forslaget for nokre månader sidan. Ho meldte frå om overgrepet mot seg 35 år etter at det skjedde. 35 år etter var ho klar til å gjere det. Ho har akseptert at hennar sak var forelda, men har funne ro i at ho kunne bidra til at andre kan kome i ein annan situasjon seinare. Dette er fordi lovbrotet har ein annan karakter enn veldig mange andre. Dette gjeld det grovaste, mest krenkande noko menneske kan oppleve. I tillegg har vi vore gjennom ein samfunnsendring. Vi må erkjenne at for nokre tiår tilbake såg samfunnet på dette på ein heilt annan måte. Skal vi vere ærlege, er det vel ein del å gå på før det i samfunnet er fullt ut er akseptert og sett på som all right – og at ein føler det som naturleg – å stå fram. Som fleire representantar har vore inne på, har det skjedd ein endring i etterforskingsmetodar. Ein har i dag større evne til å oppklare saker – med større presisjon – enn for nokre tiår sidan. Etter mitt beste skjønn styrkjer vi rettssikkerheita for ei gruppe som med dagens foreldingsfrist ikkje har den rettssikkerheita dei har krav på og bør ha på grunn av at veldig mange saker aldri kjem opp etter at overgrepet har funne stad. Det er grunnen til at eg meiner at det vedtaket vi gjer i dag, er riktig, sjølv om eg like mykje meiner det er riktig at vi har foreldingsfrister i dei aller fleste typar kriminalsaker, som vi framleis vil kome til å ha. Eg tar opp SV sitt forslag.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-16:
Det som står i innstillinga, som er referert frå proposisjonen om kva tigging skal verte forstått som, er følgjande: «Begrepet tigging i en lovhjemmel for kommunale forbud må forstås slik at det omfatter situasjoner der noen ber andre om penger som mottakeren skal bruke på seg selv eller sine nærmeste.» Så seier statsråden at det berre er dumt å framstille dette som om det vert forbode å be om hjelp. Det gjeld aggressiv tigging, og ein representant frå Høgre sa tidlegare at det berre gjeld systematisk tigging. Så lat oss teste det: Viss ein person sit heilt i ro med ein kopp framfor seg, som har vorte brukt som eksempel, og kanskje med eit lite skilt der han oppfordrar til å gje pengar, og det ikkje kan dokumenterast at han er del av eit organisert, kriminelt nettverk, men gjer det aleine eller berre med familien sin, kan eg då forstå det sånn at det ikkje vil verte ramma av dei kommunale forboda som no skal innførast – eller vil det verte ramma?
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-16:
La meg først i alle fall seie det at ei veldig viktig avklaring har vi, trass i alt, fått i denne debatten. Det er at alt snakk om at dette dreier seg om aggressiv tigging eller organisert tigging, berre er retorikk. Det er eit forbod mot å be om hjelp. Dersom justisministeren står på det han krystallklårt svarte i stad, at sit du i ro, set fram ein kopp og har eit skilt framfor deg – berre individuelt – vert du ramma av lovforbodet. Altså er det forbode, med det fleirtalet no vil vedta, å be om hjelp. Som punkt to meiner eg det er veldig dumt av justisministeren ikkje å ville reflektere over noko som det vert reflektert over i det meste av Europa no, nemleg at romfolk openbert er den gruppa i Europa i dag som, som ulike folk tidlegare har vore, er mest forfølgd i mange land, og at det vert diskutert, lover vert vedtekne og politiske grep vert gjorde for å hindre romfolk tilgang til mange land. Det er heller ingen tvil om at gjer vi eit vedtak om å innføre eit nasjonalt tiggeforbod, vil det avgrense tilgangen til riket for romfolk, fordi det er mange romfolk blant dei tiggarane som kjem hit – sånn er det. Eg trur vi kjem til å gjere eit vedtak som står seg dårleg, akkurat som den behandlinga dei no får i store delar av Europa, vil stå seg svært dårleg i eit historisk lys. Det finst mykje kompleksitet i dei debattane vi er oppe i no. Det er svært komplekst korleis ein skal hjelpe menneske ut av fattigdom, menneske som har hamna i ein situasjon med store psykiske vanskar på grunn av rus, på grunn av at dei er fanga i sosiale feller eller har kulturtradisjonar som gjer at dei ikkje går på skule, ikkje jobbar – store, store utfordringar og komplekst. Det er komplekst korleis vi skal handtere den organiserte kriminaliteten som det utan tvil finst eksempel på er kopla til tigging. Det er komplisert korleis vi skal halde parkane våre og gatene våre reine og korleis vi skal hindre forsøpling osv. Men det er ikkje komplekst dersom det å forby å be om hjelp på gata er løysinga på det. Det finst ikkje antydning, etter mitt syn, til gode argument og dokumentasjon på at å forby å sitje stille og be om hjelp er den rette løysinga på det. Lat oss difor heller jobbe med alle dei kompleksitetane og løysingane som finst. SV har no i salen fremja tre forslag – å auke den potten som går direkte til tiltak. Det vil vere ei naturleg sosial oppfølging, synest vi, av eit vedtak, ei einigheit, som kom etter at revidert-innstillinga var lagt fram. Det andre er å opne for at den potten ikkje berre kan brukast til humanitære tiltak, men òg til arbeidsretta, meir langsiktige opptreningstiltak – heilt i tråd med det fleire har argumentert for. Det tredje er at EØS-midlane i større grad bør gå til tiltak retta mot romfolk i Romania og Bulgaria.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-06-16:
Arbeidet med forskriften er i full gang. Men det er riktig som representanten Ropstad sier – og som jeg også har sagt i Stortinget tidligere – at høringen viste veldig sterk uenighet om forslagene i høringen. Det betyr at vi er nødt til å bruke litt lengre tid enn det jeg skulle ønske vi gjorde. Vi har et veldig sterkt fokus på at denne forskriften skal komme på plass så raskt som mulig. Men det kan bety at en er nødt til å ha en delvis høring på enkelte nye forslag som kommer. Derfor tør jeg ikke å sette noen datofrist for dette arbeidet, men vil forsikre om at vi har høyt trykk. Når det gjelder kapasiteten i inneværende år, har Politidirektoratet nå kartlagt hva slags kapasitet som foreligger, og har lagt inn et arbeid som nå skal intensivere jobben med å redusere ventetiden for barna. Jeg regner med at vi ser raske resultater av dette, og at vi allerede ved årsskiftet vil konstatere en nedgang i ventetiden.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-06-16:
I dagens system vil det være dommeren som foretar beslutningen om hva som er til barnets beste. Det er en rettslig standard som domstolen må forholde seg til. Jeg er helt enig med representanten Vågslid i at det aller beste for barnet i de aller fleste tilfellene vil være bruk av barnehus. Det kan være noen tilfeller der barnets beste vil være noe annet, f.eks. hvis de har nær tilknytning til det lokale politikontoret – den typen relasjoner – eller at reiseavstanden er veldig stor. Det kan være vitneavhør istedenfor offeravhør. Det er mange typer vurderinger som må tas. Men vurderingen skal alltid ta utgangspunkt i hva som er barnets beste. Jeg har tillit til at den vurderingen vil være forsvarlig og god. Som jeg nevnte i mitt innlegg: Hvis vi opplever at det ikke er tilfellet, mener jeg at vi må adressere dette på nytt. Så forstår jeg også utfordringen knyttet til dette med alle barn. Men hovedregelen i dag, også for dem mellom 16 og 18 år, vil være at de skal få tilbud om å bli avhørt på barnehus.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-06-16:
Jeg nevnte noen eksempler i mitt foregående svar til representanten. Det er vanskelig å komme med et helt konkret svar, for det må vurderes i de konkrete tilfellene, som er veldig ulike i sin karakter. Men jeg vil være veldig tydelig både overfor representanten og i denne sal på at det ikke er en relevant faktor i barns beste-vurderingen hva som er best for de voksne. Det er en rettslig standard om hva som skal vurderes inn i barns beste-begrepet. Det er barns beste som skal ligge til grunn. Det betyr at om voksne synes det er ubehagelig å reise langt, er ikke det en relevant argumentasjon. At det koster mer penger å reise til barnehusene, er ikke en relevant argumentasjon. Så det er en reell og faktisk barns beste-vurdering. Så er jeg helt overbevist om at både fra mitt ståsted og fra representanten Vågslids ståsted vil dette bli fulgt nøye med på. Dersom vi observerer en praksis som ikke er innenfor de rammene som vi mener er riktige, vil vi naturligvis måtte endre på rammen.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-06-16:
Som representanten Klinge sikkert er kjent med, ligger denne tilskuddsordningen ikke under mitt konstitusjonelle ansvarsområde, men under barne-, likestillings- og inkluderingsministeren. Jeg mener helt generelt det er viktig at vi skal ha kunnskap på dette området. Det er allerede iverksatt en rekke tiltak for å få bedre kunnskap. Jeg viste i mitt innlegg i sted til omfangsundersøkelsen fra NKVTS, som gir viktige bidrag og kunnskap om vold og overgrep, også mot barn. Jeg tror vi alltid vil være i en situasjon hvor vi må søke å få enda mer og bedre kunnskap om et veldig alvorlig og tabubelagt tema – for at vi skal kunne innrette virkemidlene på en best mulig måte.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-06-16:
Jeg har forstått flertallsforslaget i samme retning som representanten.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-06-16:
Til det siste: Jeg tror representanten Vågslid og representanten Leirstein snakker om to forskjellige ting, for jeg opplever ikke at representanten Leirstein etterlyser penger til undersøkelsen, men til merkostnadene ved å gjøre barnehus obligatorisk opptil 18 år, og det er noe annet enn det representanten Vågslid diskuterer. Men jeg synes vi nå, når debatten nærmer seg slutten, kan ta en pust i bakken og si at det er ganske all right at det i en debatt om et så viktig tema som dette, blir så høy temperatur om den ene ulikheten mellom flertallet og mindretallet i dette spørsmålet, nemlig hvorvidt det skal være obligatorisk fra 16 år eller fra 18 år. Jeg synes det er en styrke at Stortinget nå samler seg på den måten de gjør. Så har jeg registrert med en viss undring at denne definisjonen av hva barn er, og aldersspennet mellom 16 og 18, er blitt litt ureflektert, for jeg tror nok at barnehusenes utgangspunkt og intensjon er å gjøre en fryktelig vanskelig situasjon for barna litt enklere, litt bedre. Det er altså ofte en forskjell både på typen overgrep som de over 16 utsettes for, og typen overgrep som de under 16 utsettes for, og det er forskjell på hvem overgriperen er – med tanke på over og under 16 år. Så det er altså noen argumenter for at man skal behandle disse sakene litt ulikt. Så tror jeg man også bør ta inn over seg det perspektivet som en ung jente på snart 18 år kanskje blir utsatt for hvis hun – obligatorisk – skulle henvises til barnehus for å gjennomføre et avhør etter en voldtekt. Jeg er ikke sikker på at dét ville bli opplevd som så mye bedre enn den situasjonen en person som da nesten er myndig, ville oppleve, som å bli behandlet på samme måte som en voksen person. Så det er noen dilemmaer i dette aldersspennet som jeg synes fortjener en litt mer reflektert tilnærming enn det som det har vært litt tendenser til i debatten. Men jeg synes vi skal glede oss over det vi kan glede oss over, nemlig at nå tar vi lange, gode skritt i retning av å sikre de sårbare barna en noe bedre situasjon.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-06-16:
Jeg skal i første rekke holde meg til det som er regjeringens forslag i saken, men har lyst til å takke saksordføreren for et godt og konstruktivt arbeid i Stortinget, som har ført til at Stortinget nå slutter seg til den lovproposisjonen regjeringen har fremmet, og i tillegg gir regjeringen en slags marsjordre for å fremme en ny lovproposisjon med et bestemt innhold. Jeg er også glad for at Stortinget i eget vedtakspunkt i dag vil fatte vedtak om at en skal gjennomføre målrettede tiltak overfor tiggere i Norge gjennom en rekke ulike tiltak som er aktuelle, og som også sier noe om viktigheten av å følge opp bruken av EØS-midler for fornuftig bruk i hjemlandet til mange av tiggerne. Så har jeg lyst til å nevne innlegget til Arbeiderpartiets taler fordi jeg synes det er litt spesielt at det fremstilles som om det er en stor forskjell mellom den sittende regjeringens forslag og den forrige regjeringens forslag når det gjelder forbud mot tigging. Jeg er enig i at det er en forskjell, og jeg er enig i at det for enkelte kommuners vedkommende vil være en stor forskjell i form av at det vil være lettere å håndheve, men at det å ha muligheten til å forby tigging på bestemte tider av døgnet i bestemte gater i en kommune skal være så veldig mye bedre enn at en vedtar et generelt tiggeforbud i hele kommunen, har jeg vanskelig for å forstå. Men verden ser sikkert annerledes ut utenfra regjeringslokalene, men jeg synes det er litt underlig. Jeg har også lyst til bare kort å si, selv om ingen har sagt det fra talerstolen her, at det er mer enn indikert i debatten utenfor denne salen som et argument mot forbud mot tigging at man kan ikke forby fattigdom. Jeg er enig i at man ikke kan forby fattigdom. Men man kan heller ikke løse fattigdomsproblemet ved å tillate tigging. Det argumentet er egentlig like svakt uansett hvilken retning du bruker det argumentet i. Jeg synes heller ikke det er en riktig refleksjon å hevde at det forbudet som regjeringen har foreslått, og som sannsynligvis vil få flertall senere i dag, og heller ikke forslaget om en ny proposisjon, vil føre til at det er forbudt å be om hjelp. Å generalisere på den måten synes jeg faktisk er ganske uheldig. Realiteten i dette er at en skal forby det som defineres som aggressiv eller aktiv tigging, fremoverlent tigging, som også ifølge mange politidistrikter er kombinert med kriminalitet. Jeg er heller ikke enig i at det er et sosialt gode å få lov til å tigge. Og jeg må si at oppfordringen fra representanten Solhjell om refleksjoner rundt forslag som skulle gjøre det vanskeligere for romfolk å få tilgang til riket, gir noen assosiasjoner som helt sikkert var intendert, men som er fullstendig feil. Den typen utsagn fra Stortingets talerstol i en debatt som er krevende fordi det er stor politisk uenighet rundt den, burde ikke representanten Solhjell tillate seg.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-06-16:
Når det gjelder det siste, er forslaget fra regjeringen at det følger det ordinære systemet for brudd på politivedtektene og det reaksjonsmønsteret som ligger der. Hva som skal være straff for brudd på nasjonalt tiggeforbud, må en komme tilbake til i proposisjonen som stortingsflertallet bestiller i løpet av dagen, slik jeg har forstått det. Når det gjelder den kategoriske sammenhengen mellom kriminalitet og tigging, er det basert på tilbakemeldingene fra politidistriktene, som er de nærmeste til å vurdere hvorvidt det er den typen sammenheng. Så er det heller ikke helt reflektert, etter min oppfatning, å si at det å begå kriminalitet er kriminelt, så da er det problemet løst, som representanten Solhjell var inne på fra talerstolen. Utfordringen her er jo at hvis en kan knytte en del aktivitet av kriminell karakter til tiggermiljøet, er det klart at en ikke får løst problemet uten at en også løser tiggerutfordringen. Tilbakemeldingene fra politidistriktene er i all hovedsak, fra dem som har gitt tilbakemelding om dette, at de mener det foreligger en sammenheng.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-06-16:
Jeg tror jeg da må svare på det som er regjeringens utgangspunkt for den proposisjonen regjeringen har foreslått. Jeg kan naturligvis ikke i dag fortelle om hva slags forslag regjeringen vil fremme som oppfølging til de anmodningsforslagene som blir vedtatt i dag. Det er jo forslag som skal ut på høring, og som skal gjennom sin ordinære prosess før det kommer tilbake til Stortinget for rask effektuering. Når det gjelder tilstrømming av EØS-borgere, er det ett element – som har tiltatt de senere årene i forhold til det som var tilfelle, da løsgjengerloven ble opphevet. Det er klart at den virkelighetsendringen vil ha betydning for hvordan man skal vurdere den situasjonen som man nå står oppe i. Et forbud vil være av generell karakter, det vil ramme alle som forsøker å tigge, i de kommunene som innfører disse tiggeforbudene, og det vil bli enklere og greiere for politiet å følge opp. Det er også et viktig element i den muligheten kommunen nå gis, til å forsterke forbudet mot tigging utover det den forrige regjeringen ga mulighet til.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-06-16:
Jeg tror vi må skille mellom to ting. Det ene er det vedtaket som gjøres i dag, nemlig et lovvedtak om å gi kommunene mulighet til å innføre tiggeforbud i sin kommune, og den bestillingen Stortinget legger frem. Når det gjelder det siste, må vi komme tilbake til hvordan dette skal gjennomføres i praksis. Når det gjelder det første, er det jo allerede en del tiltak, gjennom bl.a. tilskuddsordninger til frivillige organisasjoner som tilrettelegger tilbud for bl.a. tiggere, som denne regjeringen har videreført etter vedtak i Stortinget. Det er sosiale tilbud i form av overnattingstilbud, muligheter for å ivareta personlig hygiene og så videre, og det er jo tiltak som gjelder i dag, helt uavhengig av det lovvedtaket som ble fattet.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-06-16:
Jeg er faktisk uenig i premissene for spørsmålet. Jeg mener at man ikke i tilfredsstillende grad håndterer den omliggende kriminaliteten. Det er et enormt antall lommetyverier og enkle tyverier i oslogatene. Det er en sånn mengde at det er tilnærmet umulig for politiet å håndtere det gjennom det ordinære strafferettssystemet. Så lenge politiet mener at det er en sammenheng mellom tigging og den typen kriminalitet, mener jeg og regjeringen at det er nødvendig å gi kommunene muligheten til å velge det som et virkemiddel for å hindre annen type kriminalitet i egen kommune. Hvorvidt kommunene velger å benytte seg av den muligheten, blir det altså opp til kommunene å bestemme. Jeg tør ikke stå helt inne for prosentsatsen, men hvis jeg ikke husker helt feil, tror jeg det er noe sånt som 80 pst. av lommetyveriene i Norge som skjer i oslogatene. Det mener jeg er en problemstilling som vi må adressere.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-06-16:
Det vil bli rammet.