trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2020-12-08:
Når man er selektiv på hva man vil få med seg, får man med seg det man har lyst til å få med seg, og det er åpenbart det sistnevnte taler har gjort. Det er ikke sånn at næringslivet generelt er fornøyd med tingenes tilstand. Man er ikke fornøyd med at det er 50 pst. flere konkurser i Tromsø i år enn det var i fjor, f.eks. Det er man overhodet ikke fornøyd med. Man må gjerne si at kritikken er hul, men det som i hvert fall er sikkert, er at Fremskrittspartiet er såre fornøyd med tingenes tilstand, sammen med regjeringen. Så til representanten Reiten: Det er ikke sånn at kritikken her går på de som skal forvalte ordningen, på at de ikke har gjort jobben. Jeg kan ikke akseptere at man skyver dem framfor seg. Det vi kritiserer, er at man ikke har satt i gang krisearbeidet tidligere, ikke hadde en kriseplan tidlig nok. Jeg må si at jeg er overrasket over at ministeren nå har fått spørsmål gjentatte ganger om hvorfor man ikke startet arbeidet med en ny ordning i vår, men nekter å svare. Det synes jeg er oppsiktsvekkende.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2020-12-08:
Representanten Ebbesen var trist fordi ikke alle i salen her sluttet opp om det som var regjeringens innsats når det gjaldt å begrense skadevirkningene av pandemien. Representanten Ebbesen sa også at Arbeiderpartiet sender en skatteregning til norske bedrifter. Jeg synes det er trist at Høyre fortsatt later som om det er bedriftene som betaler formuesskatt. Det burde være opplagt at det ikke er tilfellet. Representanten Ebbesen syntes også det var trist at vi hadde mistro til Altinn, som hadde fått oppdraget i november og ennå ikke hadde klart å levere på det oppdraget de hadde fått – alle gjorde så godt de kunne. Det er jeg helt sikker på at alle som har stått midt i denne pandemien, har gjort. De har gjort så godt de kunne. Da er det ganske rart å tenke på at vi allerede mellom 2005 og 2009, da jeg var statssekretær i Helse- og omsorgsdepartementet, visste at det skulle komme en pandemi. Og vi visste at den ville ha ganske store konsekvenser. Når vi nå i snart åtte år har hatt en regjering som har hatt et beredskapselement i skiftende former i sin organisering, må en jo kunne stille spørsmål ved hva en har forberedt seg på. Man visste jo at en pandemi ville få store konsekvenser for folk i arbeidslivet og for bedriftene hvis den skulle ramme Norge. Da er det grunn til å spørre: Hva er det man har forberedt seg på? Det er behov for en håndsrekning til mange av de bedriftene som nå ikke passer inn i noen av de ordningene som er. Jeg besøkte i forrige uke en stor bedrift på Gjøvik som er prosjektorganisert og leverer snøryddingsutstyr til flyplassene rundt omkring i Europa. De lever ikke gode dager. De passer ikke inn i noen av ordningene, men har registrert at kulturaktører i deres nabolag har fått mange titall millioner kroner i støtte. De har betalt 300 000 kr. Da blir det en fattig trøst for dem at andre klarer seg ganske bra. Der jeg kommer fra, Gran, ble utestedene, serveringsstedene og reiselivsbedriftene pålagt akkurat de samme innskrenkningene på grunn av smitten som bedriftene i Oslo fordi vi tilhører samme arbeidsregion, mens bedriftene i nabokommunene kunne fortsette som før fordi de ikke tilhører den samme regionen. Da er det ganske urimelig, synes jeg, at noen av bedriftene ikke får støtte fordi de ikke passer inn i de ordningene. Arbeiderpartiet har foreslått 500 mill. kr til en ordning som kan brukes der man ikke passer inn i de ordningene som er. Sånn burde også regjeringen klare å tenke og klare å tilpasse sine ordninger sånn at de treffer det næringslivet som faktisk trenger hjelp.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2020-12-08:
Statsrådens svar til Lise Christoffersen i replikkvekslingen gjorde meg urolig. Hvis det ikke er etablert gode rutiner i departementet nå for å fange opp det som skjer i Trygderetten uten at stortingsrepresentanter og andre må melde fra om det, er jeg dypt urolig etter det vi så i Nav-skandalen. Men saken vi behandler her i dag, dreier seg om at folk skal ha en reell mulighet til inntektssikring og trygghet. Konsekvensene av de innstrammingene som ble innført i 2018, er tydelige. Jeg er litt overrasket over at statsråden ikke åpner noe mer for at man bør se på det, for i Prop. 1 S for 2020–2021 skriver regjeringen følgende om konsekvensene av regelverksendringene: «De overordnede konklusjonene er at veksten i andel og antall med uføretrygd og sosialhjelp er en effekt av innstrammingen av unntaksbestemmelsene.» Rullebåndet ruller altså videre, men ikke den veien representanten Nordby Lunde tror. Vi hører stadig at man gjemmer seg bak Sysselsettingsutvalget når man skal forklare kuttene i AAP for unge, men Sysselsettingsutvalget foreslo ikke bare at man skulle kutte, det skulle være en egen modell for tettere oppfølging av unge med psykiske plager, og etter det har regjeringen kuttet ut den gylne regelen for psykiatriprioriteringer i helsevesenet. Man skulle styrke kvalifiseringsprogrammet – aldri har det vel vært så få på kvalifiseringsprogrammet. Man skulle ha en betydelig økning i arbeidsmarkedstiltakene – det måtte altså en koronapandemi til før det kom noen flere plasser på plass. Man skulle ha tettere oppfølging – tettere oppfølging må bety at veiledere kan ha flere avtaler på sine dagskalendere enn det man hadde før, når vi hører at antall brukere den enkelte veilederen har, har økt betydelig. Det er vanskelig helt å se hva som liksom er regjeringens vilje til å gjøre endringer i et system som har ført til at vi har fått flere uføretrygdede og flere på sosialhjelp. Jeg er helt sikker på at mange av dem som nå må ut av arbeidsavklaringsordningen fordi man bruker opp tiden sin, ellers kunne ha kommet tilbake igjen til jobb. Folk som har hatt tunge kreftdiagnoser og går på tunge behandlinger gjennom ganske mange år, blir slitne. Når man da ikke får gå lenger på arbeidsavklaringspenger, er veien til uføretrygd den enkleste, selv om mange av dem helt sikkert ville vært tilbake igjen i jobb hvis man hadde fått brukt noe mer tid på å bygge seg opp igjen etter en tung diagnose. Det vi ser, er at unge skulle få tettere oppfølging, men det skal finansieres med kutt i ytelser. Det står i sterk kontrast til andre kutt regjeringen gjør for dem som har mest fra før.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2020-12-08:
Hele, faste stillinger og et velordnet arbeidsliv er hele grunnlaget for den norske modellen. Det er viktig for at folk har trygghet for arbeid, og det er viktig for at vi kan få folk til å utføre arbeidsoppgaver ute i bedriftene våre. Modellen vår utfordres nesten daglig. For noen år siden var det en stor bedrift på Vestlandet som vant Nav-anbudet for å ha tiltak for arbeidsledige, og de utlyste etter folk på Navs hjemmesider. Da sto det en jobbeskrivelse der sånn som vi er vant til å se det, og så sto det helt nederst: Den som ansettes, må opprette enkeltmannsforetak. Det ble det tatt tak i, heldigvis, for vi kan ikke ha det sånn at man må opprette enkeltpersonforetak for å gjøre arbeidsoppgaver i en bedrift som vinner et offentlig anbud. Vi ser det også på plattformøkonomien, og gjennom sommeren har vi sett ganske grelle eksempler på hvordan arbeidsfolk utnyttes i f.eks. grøntsektoren i den delen av landet jeg kommer fra. Så blir det ofte sagt at det å ansette folk midlertidig kan være en bro inn i faste ansettelser. For det første har en del Fafo-forskere sett på hvordan det er med midlertidige ansettelser i Norge, og mellom 40 000 og 65 000 av de midlertidig ansatte er ansatt i jobber som ikke er midlertidige, men man benytter et feil regelverk. De samme forskerne har sett på om det å være midlertidig gir en bro inn til det å bli fast ansatt. Da sammenlignet man et liberalt regelverk i Sverige med det strenge regelverket vi hadde i Norge før 2015, og det viste seg at det ble omtrent dobbelt så mange som endte i arbeidsledighet med et liberalt regelverk i Sverige, kontra det et forholdsvis strengt regelverk i Norge førte til. Så den sammenligningen synes jeg vi må ta inn over oss. Det er ikke sånn at det å være midlertidig ansatt automatisk er en bro inn i arbeidslivet. Det er viktig at vi holder fanen høyt for å ha orden i arbeidslivet vårt. Derfor er det viktig å styrke Arbeidstilsynet. Det har Arbeiderpartiet gjort i sine budsjetter. Jeg hørte også statsråden si at man hadde styrket både Arbeidstilsynet og Petroleumstilsynet i regjeringens budsjettforslag. Det synes jeg trenger en forklaring, for jeg har akkurat registrert at i den enigheten som ble oppnådd mellom Fremskrittspartiet og regjeringspartiene, ble Petroleumstilsynets budsjett kuttet med 8 mill. kr. For oss er det vanskelig å skjønne at det er en styrking.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2020-12-08:
Helt siden de første tiltakene kom på plass i mars, har Arbeiderpartiet vært opptatt av å sette arbeidsfolk først. Derfor var vi veldig fornøyd med at vi klarte å få til et langt bedre opplegg for dem som ble rammet av pandemien, enn det regjeringen kom med tidlig i mars, da koronapandemien slo inn for fullt. Det gjorde at vi fikk bedre inntektssikringsordninger for dem som ble permittert og ledige på grunn av koronaen. Det var flere som ble omfattet, og dette har vi ført opp i senere krisepakker, senest i vårt alternative budsjett. Tidligere i dag har vi behandlet en sak her i salen som gjør at flere bedrifter kan bli omfattet av de krisepakkene som er lagt fram. Vi har sett at mange krisepakker ikke treffer godt nok, og derfor har vi også i vårt alternative budsjett lagt opp til at flere bedrifter kan få støtte enn det som ligger i regjeringens forslag. Det er viktig, for vi ser nå at mange bedrifter står på kanten til å kunne gå konkurs. Det er derfor viktig at vi klarer å sikre flere bedrifter også når det gjelder likviditet, og vi er forundret over at regjeringen ikke i noe større grad har klart å få på plass ordninger raskt nok, som treffer nå i den andre runden. Mange av de forslagene som Rødt har lagt fram her, har vi behandlet tidligere, og derfor er det flere av dem som er avvist i opptakten til denne saken, og jeg tror også at noen av de andre forslagene som ligger her, er votert over allerede. Men som sagt, flere av dem er i tråd med det vi har foreslått, og dersom forretningsordenen tillater at forslagene kommer til votering, kommer vi til å kunne stemme for flere av dem. Forslagene nr. 2 og 4 kommer vi ikke til å stemme for. Bakgrunnen for det er at vi mener at permitteringsordningen tilhører arbeidslivets parter. Det er ikke kommet noen krav fra arbeidslivets parter om det som ligger i forslagene nr. 2 og 4 her. Derfor vil ikke vi stemme for dem nå, men vi vil være lydhøre dersom arbeidslivets parter kommer med den typen krav i framtida. Vi har også i vårt budsjett lagt til rette for at vi kan forlenge permitteringstida mer enn det som nå ligger inne. De andre forslagene er, som sagt, i tråd med det vi har sagt. Når det gjelder forslag nr. 6, har vi en bedre ordning, på den måten at vi ønsker å forlenge perioden folk kan få dagpenger. Det er noen som nå begynner å gå ut den dagpengeperioden de har hatt dekning for. Vi mener det er nødvendig å forlenge den ordningen, og tolker forslag nr. 6 som å være i tråd med det vi har vedtatt tidligere.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2020-12-08:
Koronapandemien er på ingen måte over. Det kommer nye smittetall nesten daglig, og det går opp og ned. Vi har håp om at det snart er over, og så får vi en liten backlash. Da er mitt spørsmål til statsråden: Hvorfor kunne man ikke holde ordningene i gang framover, så vi slipper at det annenhver måned er nye tiltak å holde orden på? Kunne man ikke bare sagt at nå viderefører vi de ordningene så lenge smittesituasjonen gjør at bedrifter og arbeidsfolk i Norge rammes av situasjonen?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2020-12-08:
Jeg er enig med statsråden i at situasjonen er annerledes nå enn den var i mars, men det er altså 200 000 personer som fortsatt ikke er i normalt arbeid. Det er folk som nå har gått lenge på dagpenger, og som begynner å gå ut tiden de kan gå på dagpenger. Hvorfor mener statsråden det ikke er fornuftig å gjøre en endring sånn at disse har trygghet for det som skjer i morgen? Det er jo ikke sånn at denne situasjonen er over verken til jul eller kanskje de første månedene. Da måtte det være bedre om vi kunne sørge for at folk hadde trygghet for den situasjonen de er i, akkurat som det er viktig at vi holder bedriftene flytende. Hvorfor ikke forlenge de ordningene? Jeg synes ikke det gis noe godt svar på det spørsmålet.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2020-12-08:
Takk for svaret. Jeg registrerer at statsråden ikke svarer på mitt spørsmål direkte. Hva er svaret til dem som nå går ut dagpengeperioden sin?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2020-12-08:
Jeg skal være kort. Representanten Moxnes var skuffet over at Arbeiderpartiet sto bak innstillingen om ikke å behandle en krisepakke. Det skyldes at halvparten av forslagene som var lagt inn i forslaget fra representanten Moxnes, var behandlet tidligere. Og fra dette forslaget ble lagt inn og fram til nå, er fire av de andre forslagene blitt fremmet av Arbeiderpartiet og er blitt behandlet tidligere. To av forslagene, som jeg redegjorde for, når det gjelder permittering, kommer vi ikke til å støtte fordi vi mener det er en sak for partene i arbeidslivet. Representanten Moxnes kan være betrygget om at vi er for fire av de forslagene som ligger her, men de er allerede behandlet før, og jeg antar at de derfor ikke kommer opp til votering. Skulle de dermed gjøre det, skal vi selvsagt votere for dem.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2020-12-08:
Som statsråden sikkert har registrert, står ikke Arbeiderpartiet bak flertallsinnstillingen. En årsak til det er at det har hengt litt i luften en påstand fra Senterpartiet og SV, der det sies: «Videre vil disse medlemmer påpeke at saken innebærer en sterkere samordning på EU-nivå som ytterligere snevrer inn rommet for nasjonal arbeidslivspolitikk.» Det har jeg utfordret statsråden på, som jeg pekte på i mitt innlegg. Statsråden svarte ikke direkte på det, så jeg tenkte å gi statsråden anledning til å bekrefte eller avkrefte påstanden – og bekrefte at det ikke ligger noe i denne saken som begrenser Norges evne til å regulere arbeidslivet gjennom enten lov eller trepartssamarbeid.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2020-12-08:
Jeg vil også understreke at det ligger i saken at det ikke er noe i veien for å styrke offentlig arbeidsformidling, hvis man ønsker det politisk. Så da er det brakt på det rene. Det som jeg da vil spørre statsråden om, er: Når man skal lage disse nasjonale kriteriene, godkjenningskriteriene, vil statsråden involvere Stortinget i det på noe vis? Blir det fremmet en sak for Stortinget, sånn at vi får diskutere hvilke krav som skal stilles, sånn at vi kan forsikre oss om at vi får rammet det inn på en sånn måte at terskelen er høy, og at det bidrar til en opprydning i en bransje som dessverre er preget av mange useriøse aktører?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2020-12-08:
Med de svarene statsråden gir, og statsråden vet jo at det som sies fra Stortingets talerstol, må være sant, velger vi å stole på at det medfører riktighet. Derfor kan vi slutte oss til komiteens tilråding og stemme for den når vi kommer til voteringen. Representanten Lundteigen kommer med en rekke påstander som jeg tror er fra et helt bevisst ønske om å skape inntrykk av at det her kommer noe nytt, noe som vil åpne opp for enda mer uregulert arbeidsinnvandring av folk som blir ansatt på helt andre vilkår enn det som ellers gjelder i det norske arbeidslivet. Alt dette er feil. Jeg gikk inn i dette med en viss skepsis, for også jeg mener at vi skal følge nøye med og så godt vi kan begrense den private bemanningsbransjens innflytelse over norsk arbeidsliv. Det skal være det norske storting som skal regulere arbeidslivslovgivningen, og det skal være trepartssamarbeidet som regulerer lønnsutviklingen, bl.a., og viktige utviklingstrekk i Norge. Det er mulig jeg har misforstått saken, men jeg tror også det er feil når Lundteigen påstår at man overhodet ikke kan utlyse ting lokalt først. Jeg har inntrykk av at man kan fortsette å gjøre det, hvis man f.eks. innenfor visse yrkesgrupper har helt avgjørende hensyn å ta, som f.eks. språkkunnskap. Det sier seg selv at man ikke kan rekruttere folk som ikke behersker det norske språket, i yrker hvor språket er helt essensielt for arbeidsutførelsen. Jeg tror også det er gode muligheter for å ha nasjonale regler når man kan begrunne det i sikkerhet, hensynet til arbeidstakernes ve og vel, osv. Der tror jeg det er et betydelig handlingsrom nasjonalt. Lundteigen prøvde i replikkordskiftet å lage et skrekkscenario om at dette skal godkjennes av hvert enkelt hjemlands nasjonale regler. Poenget er jo at det er det norske regelverket som skal regulere hvilke vilkår folk på det norske territoriet jobber under. Det skal vi komme tilbake til i en sak litt senere i dag, men det skal altså fortsatt være sånn at det er det som er styrende for hvilket arbeidsliv man jobber i. Det kommer ikke en ny yrkesgruppe hit som skal jobbe på vilkår som gjelder i et annet land, når vi har lovgivning på det området i Norge. Vi mener at vi skal styrke den offentlige arbeidsformidlingen. Det kommer vi også tilbake til i den senere saken. I den saken fremmer ikke Lundteigen noe forslag om at det bare skal være offentlig arbeidsformidling i Norge. Han fremmer ikke noe forslag om forbud mot bemanningsbransjen. Også Senterpartiet ønsker jo at det skal være åpent for f.eks. innleie gjennom rene vikariater for fast ansatte. Så her tror jeg man har stilt opp noen argumenter helt bevisst for å prøve å skape en ny EU-sak. Det lykkes ikke Senterpartiet med i denne omgangen.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2020-12-08:
Som samboer av en som er bostedsregistrert i Telemark, skylder jeg å gjøre oppmerksom på at når det gjelder fylkesnavn i forslaget – jeg husker ikke akkurat nummeret på det – som handler om som et strakstiltak å innføre forbud mot innleie i Oslofjord-området i fylkene Oslo, Viken og Vestfold, skal det også stå «og Telemark». Da blir det forhåpentligvis rettet opp i referatene, og vi kan gå en fredelig julehøytid i møte etter denne debatten.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2020-12-08:
Statsråden sier i sitt innlegg at han ser liten grunn til å gjeninnføre kollektiv søksmålsrett. Det svarer han for så vidt også i et svarbrev på et skriftlig spørsmål fra undertegnede, etter den nylig avsagte EU-dommen, som jeg skal komme tilbake til i et senere spørsmål. I proposisjonen, da regjeringen fremmet styrket håndheving av innleiereglene, skrev departementet: «Få saker synes å havne i domstolene. Arbeidstakerne kan i denne sammenheng være personer som delvis står utenfor arbeidslivet med lite ressurser. Mange av de innleide har også fremmedspråklig bakgrunn og er i liten grad organisert. Frykt for å skape konflikt og å gå glipp av fremtidige oppdrag, kan også være medvirkende årsaker til at arbeidstaker velger å ikke påberope seg brudd.» Når vi vet hvor billig kollektiv søksmålsrett er, og hvor effektivt det kan være for å styrke rettighetene til de ansatte: Hvorfor er regjeringen så motvillig mot å gjeninnføre kollektiv søksmålsrett?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2020-12-08:
Den oppfordringen om å organisere seg synes jo noe hul når regjeringen år for år har gjort det dyrere å være medlem i en fagforening. Det skal få ligge til en senere debatt mellom oss. Det spørsmålet jeg har skrevet et skriftlig brev om til statsråden, som jeg var inne på i forrige replikk, omhandlet en nylig dom av 14. oktober fra EU-domstolen, hvor man sier at medlemsstatene skal påse at de har bestemmelser som forhindrer at innleie erstatter virksomhetenes permanente behov for fast ansatte. I to brev hvor jeg har utfordret statsråden på om han er villig til å se på endringer for å styrke ansattes rettigheter, peker han på det partssammensatte utvalget som skal gå gjennom utviklingstrekk og eventuelle utfordringer når det gjelder bruken av tilknytningsformer i arbeidslivet, herunder innleie, og at de skal levere sin rapport innen 1. juni. Denne dommen kom jo etter at utvalget ble oppnevnt. Vil statsråden vurdere å gi utvalget et tilleggsoppdrag – å utrede om dette får noen konsekvenser for norsk lovgivning?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2020-12-08:
Hver gang Arbeiderpartiet og partier på venstresiden foreslår regulereringer som vil styrke de ansattes rettigheter, i arbeidslivspolitikken, sier regjeringen nei og viser til at det er et utvalg som skal utrede, at det arbeidet pågår, og at man derfor ikke skal gjøre noe. Men der regjeringen vil gjøre endringer, er de særdeles effektive. Se på taxibransjen, som nå blir åpen for hvem som helst. Se på det de har gjort for å åpne for utenlandsk personell på norske fly. Se på hva de har gjort med asiatiske lønninger på Hurtigruten. Se på det de har gjort overfor bilvaskbransjen, hvor de nekter å være med på en godkjenningsordning for arbeidstakere som i dag har svært vanskelige forhold. Der regjeringen ønsker å gjøre ting for å liberalisere arbeidslivet i negativ retning, der er de svært effektive. Der de ikke vil, men venstresiden i politikken vil, viser de bare til utvalg. Burde ikke dette henge sammen, sånn at regjeringen også vurderer de forslagene vi fremmer, og heller venter med de forslagene som vil liberalisere regelverket når det gjelder utvalget? Hvorfor er regjeringen så selektiv?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2020-12-08:
Margret Hagerup har gang på gang vist, også i denne debatten, at hun er bemanningsbransjens beste venn. Det er helt greit. Det finnes solskinnshistorier overalt. Også i en ørken finnes det oaser. Det er ikke sikkert vi vil flytte dit likevel. Man hevder ofte at intensjonene er så gode med det som høyresiden har gjort – frislipp av bemanningsbransjen, innført generell adgang til midlertidig ansettelser, latt være å gjøre noe som helst med uregulert innleie, med mindre stortingsflertallet har tvunget dem til det. Men man kan spørre folk som er omfattet av regelverket, hva de ønsker. Vi kan spørre unge som vil inn i arbeidslivet. Ville du heller blitt innleid enn fast ansatt? Jeg tror det er ganske få som svarer ja på det spørsmålet. Eller vi kan lytte til representanter for funksjonshemmedes organisasjoner som var på budsjetthøring i arbeids- og sosialkomiteen, og som sa: Slutt å skyve oss foran dere, høyresiden, når dere sier at dere skal ha adgang til midlertidige ansettelser. For det er ikke oss dere hjelper. Det gir ikke flere av dem som er utsatt i arbeidsmarkedet, varige muligheter for fast arbeid. Solskinnshistorier finnes det, men jeg tror heller ikke de som representerer solskinnshistoriene, ønsker å trekke stigen opp etter seg, og at norske myndigheter og politikere ikke skal ta ansvar for dem som ikke er like heldige og like sterke. Gang på gang når vi fremmer våre forslag, kommer høyresiden og sier at vi driver og svartmaler. Spør de tillitsvalgte i Fellesforbundet, som vi møtte forrige uke, som forteller med tårer i øynene om bekymringen hos folk og sine medlemmer som nesten ikke får endene til å møtes, og som nå frykter oppsigelser fordi regjeringen ikke forlenger permitteringsregelverket. Spør taxisjåførene, ansatte innen bilvask, jernbaneansatte, folk som jobber innen transport og innen luftfart og renholderne som vi hyllet så fint i går, om de synes arbeidslivet er på rett vei under dagens regjering. Eller spør de unge om det frister å gå inn i bransjer der det er innleie framfor faste ansettelser. Spør arbeidstakerne som mister pensjon ved anbud, om de synes at det er en fruktbar vei til framtidens arbeidsliv. Vi får ikke flertall for det vi foreslår nå, men lista ligger klar den dagen Arbeiderpartiet kommer i regjering: Flere skal få fast jobb, flere skal få trygghet, og flere skal få gode muligheter i arbeidslivet.
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2020-12-08:
Jeg må innrømme at jeg av alle skal anerkjenne behovet for å ha ferdigskrevne manus når man går på talerstolen, for jeg pleier å være veldig manusbundet selv. Men når man har hørt faktasjekkerne i faktisk.no, når man har hørt sitat fra Navs årsrapport, når man har hørt de faktiske tallene, da kunne det ha vært en idé å forsøke å endre i hvert fall noe på sine påstander. Det blir påstått at det ikke har blitt innført krav til tettere og raskere oppfølging fra Nav. Det har det – det ble det under vedtakene sammen med endringene i både 2017 og 2018. Navs årsrapport bekrefter nettopp at økt kapasitet i saksbehandlingen gjør at flere nå blir avklart til uførhet. Vi ser ikke noen grunn til å holde folk som helt åpenbart kvalifiserer til uføretrygd, i uvisshet så lenge som mulig, men heller at de faktisk blir avklart til uføretrygd. Da ser vi også at det antallet øker. Flere blir også avklart til arbeid, noe som faktisk.no har faktasjekket, og som Nav også viser til. Christoffersen viser til tall fra Arbeid og velferd nr. 2. Hun burde kanskje heller forholde seg til Navs egen årsrapport, som bekrefter at økt saksbehandlingskapasitet og tettere oppfølging også har ført til raskere avklaring. Jeg kan som sagt ikke helt se hensikten med å holde mennesker som kvalifiserer til uføretrygd, i uvisshet om arbeidslivet. Så hørte jeg representanten Moxnes si at denne regjeringen har kuttet, kuttet og kuttet – kuttet så mye at saksbehandlerne har langt mer å gjøre og ikke klarer å følge opp. At én saksbehandler opplever dette midlertidig, kan jeg skjønne at man er frustrert over. Men tallene, igjen fra Navs årsrapport og fra Nav selv, viser at det i dag faktisk er like mange – eller flere – som jobber i Nav, også med saksbehandling, som under de rød-grønne. Det gjør at den kapasiteten har økt, de har styrket systemene og har muligheten for å behandle flere, og derfor blir flere avklart. Det er for mange som står utenfor arbeidslivet, og som jeg sa: Høyres sosialpolitikk ønsker å bidra til å gi muligheter til andre for å få et rullebånd som har vært definert som ut av arbeidslivet, til å gå tilbake inn i arbeidslivet. Vi er ikke fornøyd med situasjonen slik den er. Men det er nettopp de endringene vi har gjort, som opposisjonen i dag ønsker å reversere, som har gjort at vi har klart å snu det rullebåndet. Det er grunnen til at vi stemmer imot. Representanten Christoffersen sa at nei, da denne reformen ble vedtatt i 2010, var det ikke en ferdig, vellykket reform, men en reform som hadde muligheter for endringer og forbedringer underveis. Det er nettopp det denne regjeringen har bidratt til, gjennom å gjøre helt nødvendige endringer i en reform som ikke fungerte etter hensikten, men som nå faktisk har klart å reversere dette fra å være et rullebånd ut av arbeidslivet til å bli et rullebånd inn i arbeidslivet. Da stopper vi ikke de endringene nå.
Gisle Meininger Saudland (Fremskrittspartiet), 2020-12-08:
Dette er en relativt uproblematisk sak som vi behandler i dag. Som vi har sett, er det noen som prøver og har lyst til å gjøre dette til den store EU-debatten i dag. Det er det ingen grunn til. Fremskrittspartiet er som kjent motstandere av EU, og vi ønsker også å reforhandle EØS-avtalen i sin nåværende form, forbedre den, forhindre trygdeeksport og sikre bedre nasjonal råderett, for å nevne noe. Men det er strengt tatt ikke temaet i dag. Det som er temaet i dag, er om vi skal videreutvikle et felles arbeidsnettverk for arbeidstakere i EU og EØS gjennom EURES-samarbeidet, som vi har deltatt i i nesten 30 år, eller siden 1994, for å være helt nøyaktig. I den tiden har jo også Senterpartiet vært i regjering og styrt dette samarbeidsnettverket. Man skal utvikle et felles IKT-system, og kostnadene er beregnet å utgjøre 15,5 mill. kr, som tas innenfor eksisterende budsjettramme. For Fremskrittspartiet er det helt greit. Det er videre ingen andre som har ropt varsko. Ingen av høringsinstansene har hatt innvendinger, mot verken reglene i forordningen eller forslaget om at den skal gjennomføres i norsk rett gjennom vedlegg i EØS-arbeidstakerloven. Det å ha felles regelverk for arbeidsformidling er positivt. Det å oppdatere regelverket når det trengs, er også positivt. Og jeg vil tørre å påstå at hadde det ikke vært for at representanten Lundteigen hadde vært saksordfører i saken, tror jeg han neppe hadde merket forskjellen av at det blir vedtatt en endring i dag. Det er faktisk sånn at Norge bestemmer og skal bestemme norsk arbeidslivspolitikk. Det ligger fast, og det skal ligge fast.
Gisle Meininger Saudland (Fremskrittspartiet), 2020-12-08:
Vi behandler i dag to saker som i behandlingen er slått sammen til én sak. Fire av forslagene er likelydende, og også votert over tidligere, noe som gjør at de ikke kan fremmes på nytt, men det er flere av forslagene som allikevel vil bli debattert nå. Arbeidsavklaringspenger ble innført av regjeringen Stoltenberg i 2010, altså av Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV, og erstatter tre ulike stønader. Målet da det ble innført, var at man på en rask, kort og effektiv måte skulle avklare om mennesker som gikk på AAP, skulle ut i arbeid eller ha uføretrygd. Oppfølgingen av dem som gikk på AAP da, var dårlig, og det kom fram flere eksempel på at ordningen ikke virket etter hensikten. Høsten 2013, da Stoltenberg-regjeringen gikk av, var det en prekær situasjon. Det har etter den tid blitt gjort endringer i AAP som stort sett har vært positive. Det betyr ikke at alt fungerer etter hensikten for alle, men det har stort sett vært positivt. I 2017 ble det gjort endringer. Målet var raskere og tettere oppfølging og avklaring av arbeidsevnen. Endringene om å redusere til tre år ble støttet av de fleste kommunene, også flere rød-grønne kommuner, Nav-kontorene, Spekter, Virke, YS, KS, Akademikerne, Den norske legeforening og NHO, men med unntaksbestemmelser. Andelen av dem som ble avklart til arbeid, er høyere nå enn den var før. I Navs egen årsrapport sies det at innstrammingen i regelverket som ble gjort 1. januar 2018, har gjort at behovet for tettere og raskere oppfølging er blitt klarere, og at flere avklares nå enn før. Det har også blitt gjort endringer som gjør at man nå kan få arbeidsavklaringspenger i inntil seks måneder etter avklaring – mot tre måneder etter avklaring, som det var før. I dag er det likevel mulig å gi arbeidsavklaringspenger i inntil fem år, tre år på ordinær periode og inntil to års forlengelse basert på brukerens helse. Mesteparten av norsk rett er bygd på at det finnes unntak. For å bruke et engelsk uttrykk i det norske storting, er det ikke noe «one size fits all». Det betyr at man må kunne se enkelttilfeller hvor dagens regelverk ikke nødvendigvis fungerer etter hensikten, og justere både kursen og politikken. Jeg forstår at det er mange som føler en avmakt i møte med Nav. Det kan finnes enkelte eksempler på at brukere ikke blir avklart innen makstid, og at vedkommende ikke kan lastes for det selv. Det kan være sykdomsforløp, det kan være manglende oppfølging fra Nav eller andre grunner. Derfor bør man også vurdere en adgang til unntak fra makstid i sånne tilfeller, dersom det er klart at brukeren selv ikke kan lastes for ikke å være ferdig avklart, jamfør merknadene som regjeringspartiene og Fremskrittspartiet har skrevet. Videre er det riktig at det blir en tett og god oppfølging, og at det blir iverksatt krav om oppfølging fra Nav. Jeg vil også minne om at Stortinget på bakgrunn av forslag fra Fremskrittspartiet har vedtatt å opprette et Nav-ombud, som bl.a. skal gå Nav etter i sømmene og sikre at man får det man har rett og krav på. Det forventer jeg at skjer, og jeg forventer at regjeringen følger opp det som Stortinget skriver i merknadene i dag.
Gisle Meininger Saudland (Fremskrittspartiet), 2020-12-08:
Statsråden var vel så vidt inne på det i sitt innlegg, og vi har jo sett i denne saken bl.a. at noen kan miste AAP uten at de kan lastes for det selv. Og jeg siterer en av de merknadene som regjeringspartiene på Stortinget og vi i Fremskrittspartiet står bak: «Disse medlemmer mener derfor det kan være hensiktsmessig å vurdere adgang til unntak for makstid i slike tilfeller, dersom det er klart at bruker selv ikke kan lastes for å være ferdig avklart.» Og jeg siterer videre: «Flertallet mener regjeringen bør vurdere å foreslå utvidelse av vilkåret(…) (…) Siden dette er viktig for dem dette angår, ønsker jeg å få vite når og hvordan statsråden vil følge opp Stortingets vilje, jf. de merknadene som jeg nettopp siterte.
Henrik Asheim (Høyre), 2020-12-08:
Regjeringen har lagt frem forslag til endringer i EØS-arbeidstakerloven og samtykke til godkjenning av EØS-komiteens beslutning om innlemmelse av forordning nr. 2016/589 om et europeisk nettverk for arbeidsformidling og syv gjennomføringsbeslutninger i EØS-avtalen. Forslaget gjelder lovendringer som er nødvendige for at Norge skal kunne følge sine EØS-rettslige forpliktelser for fri bevegelse av arbeidskraft etter EØS-avtalen. Det europeiske nettverket for sysselsettingstjenester, EURES, er et samarbeid mellom de offentlige arbeidsformidlingsetatene i EØS-land. Norge har deltatt i EURES-nettverket sien 1994. Norges deltakelse forvaltes av arbeids- og velferdsetaten. Samarbeidet omfatter rekrutterings- og formidlingstjenester for arbeidsgivere og arbeidssøkere. Samarbeidet fremmer fri bevegelighet av arbeidskraft innenfor EØS-området og styrker sysselsettingsmulighetene for alle innenfor samarbeidet. Formålet med det nye regelverket er å styrke et eksisterende samarbeid gjennom nye og mer brukervennlige teknologiske løsninger. Implementering av det nye regelverket er en forutsetning for at Norge fortsatt kan delta i EURES-samarbeidet. Forslaget er en videreføring av gjeldende regelverk om arbeidsformidling innenfor EØS-området, og EURES er et samarbeidsorgan og en forordning som ikke medfører noen endringer som påvirker arbeidsmobiliteten i EØS-området, med mindre tilpasninger av lov og forskrift er påkrevet for å videreføre nye IKT-løsninger. Arbeidsmarkedspolitikken skal fortsatt primært innrettes mot å få inkludert flere av dem som er registrert hos Nav, i arbeidslivet vårt. Sekundært kan virksomhetene rekruttere personell fra EØS-området når de trenger særskilt kompetanse som ikke er tilgjengelig i Norge. Den nye EURES-forordningen gjenspeiler et behov for mer samordnet innsats av rekrutteringstjenester, formidlingstjenester, rådgivning og informasjon i et europeisk arbeidsmarked som er i endring. De offentlige arbeidsmarkedsetatene gis en særskilt stilling ut fra sin rolle og sine nasjonale forpliktelser, i det nye regelverket. Det nye er at det legges til rette for at flere arbeidsformidlere kan bli en del av EURES-samarbeidet, herunder private arbeidsformidlere og bemanningsbyråer eller ideelle organisasjoner. Men alle disse må bli godkjent gjennom nasjonale godkjenningsordninger, og her er det Nav som er det offentlige godkjenningsorganet i Norge. Nav vil ved godkjenning føre kontroll med hvilke aktører som blir med i samarbeidet, og jeg er opptatt av å sikre et velfungerende arbeidsmarked der det bl.a. legges til rette for en god dynamikk mellom offentlig og privat arbeidsformidling. Den nye EURES-forordningen åpner for flere arbeidsformidlere innenfor en nasjonal godkjenningsordning samtidig som offentlig arbeidsformidling i regi av arbeids- og velferdsetaten, altså Nav, videreutvikles. Jeg er glad for at komiteens flertall støtter regjeringens forslag, og ser også at det er gjort reservasjoner mot forslaget fra Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti.
Henrik Asheim (Høyre), 2020-12-08:
Det kan jeg bekrefte. Det er slik at dette regelverket gjør at det er Nav som godkjenner hvem som deltar. I dag er det slik – jeg forstår at vi skal diskutere dette senere – at bemanningsbyråene er lovlige og driver lovlig i Norge, og dermed kan de søke om å få delta. Men det er altså Nav som godkjenner hvem som skal være med. Det er også viktig å presisere at alle land selv kan sette opp egne kriterier i tillegg. Det er slik at alle EU-land nå har implementert dette, Island er i ferd med å gjøre det samme, uten store innsigelser eller diskusjoner. Så det er helt riktig. Det tror jeg ingen av de landene ville gjort heller, hvis det betød at de mistet den type kontroll over politikken eller arbeidsformidlingen i sitt land.
Henrik Asheim (Høyre), 2020-12-08:
Det er altså Nav som skal forvalte dette i Norge, og som dermed skal godkjenne de aktørene som ønsker å være med. Jeg går ut fra at Nav da i tillegg til de kriteriene som naturligvis forutsettes, nemlig at man som hovedgeskjeft nettopp driver med arbeidsformidling, vil følge de nasjonale regler og lover som vedtas i Stortinget, ref. saken vi skal ha senere i dag. Når det er sagt, er det slik at dersom Norge ønsker å etablere egne, nasjonale regler, må vi komme tilbake til hvordan det skal behandles, men det vil ikke være noen ting i veien for at Stortinget også diskuterer de eventuelle egne reglene.
Henrik Asheim (Høyre), 2020-12-08:
Ja, det var vel det jeg sa, at det er i Norge Nav som godkjenner dem som skal delta i EURES i Norge.
Henrik Asheim (Høyre), 2020-12-08:
Det er slik, som også for så vidt representanten Nordby Lunde var inne på, at dette er endring av de EØS-reglene vi allerede har – det er en tilpasning av et regelverk som også er en forutsetning for å kunne delta i det åpne arbeidsmarkedet som EU-området har. Nettopp det faktum at det har svært få økonomiske konsekvenser, som tas innenfor de rammene som er, og at det er en justering av det regelverket vi har, gjør at det ble sendt på en kort høring. Det ble også sendt direkte til disse organisasjonene med spørsmål, bl.a. til Landsorganisasjonen.
Henrik Asheim (Høyre), 2020-12-08:
Hvis representanten Lundteigen opplever at jeg forsøker å bagatellisere denne saken, beklager jeg det, for det har aldri vært min intensjon. Jeg har heller ikke noe imot at Stortinget stiller spørsmål ved og diskuterer de endringene som gjøres i EØS-retten. Mitt poeng er bare følgende: Den endringen vi gjør nå, er en justering og en tilpasning av et regelverk vi har vært en del av siden EØS-medlemskapet i 1994. Det har svært få økonomiske konsekvenser, det handler om en IKT-løsning for å bedre arbeidet med det arbeidsmarkedet som vi deler i Europa. Jeg tar saken på det største alvor. Jeg mener bare rett og slett at denne justeringen ikke er spesielt stor sammenlignet med det regelverket landet vårt har vært omfattet av siden vi ble medlem av EØS-avtalen i 1994.
Henrik Asheim (Høyre), 2020-12-08:
Når de gjelder de eksemplene som var ettergått i den artikkelen som representanten viser til, er det AAP-mottakere som hadde stått hele perioden ut, altså fra før 2018, slik at effekten av de endringene som er blitt gjort, vil vi, som jeg sa i mitt innlegg også, egentlig ikke se før neste år. Da har de tre årene gått, i tillegg til den forlengelsen som kom som et resultat av pandemien, som gjør at det legges ytterligere seks måneder på. Men jeg vil bekrefte at vi kommer til å følge og evaluere dette nøye. Derfor er den evalueringen også i gang. Vi er åpne for å se på justeringer underveis, men nå er regelverket iverksatt, og jeg mener at mange av de grepene som ble gjort, både i 2018 og fra dette året, har vært riktige med tanke på å oppnå et tettere stønadsløp og raskere avklaring for flere.
Henrik Asheim (Høyre), 2020-12-08:
La meg først bare minne om at i 2016 var det en av fem som fikk forlengelse utover de fire årene, så at det er strammet noe til, har jo vært hensikten hele veien. Dersom representanten har eksempler på at Nav praktiserer regelverket feil, eller dersom brukere av Nav eller AAP-brukere opplever at regelverket tolkes feil, håper jeg at vi blir gjort oppmerksom på det, for vi har en veldig tett dialog med Nav underveis på at det regelverket som er vedtatt, naturligvis skal følges. Feilpraktisering fra Nav skal ikke skje, og det skal vi følge nøye med på og ta opp i dialog med Nav. Men når det er sagt, er det klart at det at færre får forlengelse, er en tilsiktet virkning av at vi ikke ønsket den praksisen man hadde frem til 2016.
Henrik Asheim (Høyre), 2020-12-08:
Ja, jeg har også lest den flertallsmerknaden, og det jeg oppfatter er utgangspunktet der, er at det ikke er selvforskyldte årsaker, at det rett og slett skyldes at det har tatt lengre tid enn det det normalt skal. Vi kommer naturligvis til å følge utviklingen på dette hele veien. Det var noe av grunnlaget for argumentasjonen min også, å ikke å trekke for bastante konklusjoner, rett og slett fordi dette evalueres nå, dette er endringer som er underveis. Men vi kommer til å følge opp det, naturligvis. Når Stortinget har ferdigbehandlet denne saken, og en flertallsmerknad ber om det, så kommer vi naturligvis til å gjøre det også. Det jeg sa i mitt innlegg, er at jeg ikke har planer nå om å forlenge stønadsperioden utover de tre årene, med forlengelse til fem år, fordi jeg mener det er for tidlig å gjøre. Men den typen justeringer skal vi naturligvis alltid være åpne for å gjøre.
Henrik Asheim (Høyre), 2020-12-08:
Når det gjelder f.eks. dem som står i opplæringstiltak, så vil de få forlengelse så de ikke må avslutte opplæringen mens de står på arbeidsavklaringspenger. Men grunnen til at vi ikke har vært med på å forlenge utover de seks månedene, er – og det tror jeg alle kan se – at Nav sto i en helt spektakulær situasjon i mars, april og mai dette året. De var i en situasjon hvor det ikke var mulig å kunne følge opp AAP-brukerne godt nok. Nå er vi i en situasjon hvor vi ser at ledigheten fortsatt er for høy i Norge, men hvor Nav selv sier at de har ressurser – også fordi de i budsjettene for 2020 ble styrket med 900 mill. kr, i budsjettet til neste år med ytterligere 500 mill. kr, og at vi bevilger penger til det som antagelig vil bli 7 000 nye tiltaksplasser, og at det er mulig å følge opp på en god måte. Og jeg må bare gjenta at et veldig viktig verktøy – i tillegg til at det skal være ressurser og tiltak på plass – er å ha noen tydelige frister, for å sørge for at oppfølgingen skjer når den skal skje.
Henrik Asheim (Høyre), 2020-12-08:
Som jeg sa i mitt innlegg, var det også diskutert om dette brøt med noen grunnleggende rettsprinsipper, men det er jo ikke slik at vi dermed ikke gjør noe annet. Vi styrker f.eks. Arbeidstilsynet og Petroleumstilsynet for å sørge for at de kan håndheve reglene, og vi har også gitt dem rett til å sjekke og gi pålegg dersom disse reglene ikke følges. For jeg er helt enig i problembeskrivelsen. For det første vil jeg anbefale mange å fagorganisere seg, for det er en veldig klok måte å kunne stå sammen på. Fagforeningene kan også stille opp og hjelpe medlemmer som utsettes for den typen utfordringer. Men det vi nå gjør, er å styrke Arbeidstilsynet, både gjennom lov og med penger, for å sørge for at de kan gripe inn der hvor den typen innleieomgåelser foregår.
Henrik Asheim (Høyre), 2020-12-08:
Det er litt vanskelig på stående fot å si om vi skal gi et konkret tilleggsoppdrag basert på den dommen. Men noe av hele ideen med trepartssamarbeidet og måten vi tenker på i Norge, er at partene sitter sammen og diskuterer de utfordringene vi ser. La meg bare si det: Vi ser noen klare utfordringer – med både teknologisk utvikling, nye bedriftsmodeller og måter å tenke på – som gjør at vi må tenke nytt også rundt hvordan vi skal regulere arbeidslivet vårt i Norge, som stort sett er svært godt. Det er derfor partene nå jobber med en offentlig utredning, som er ferdig 1. juni. Om vi skal utvide dette mandatet, må jeg nesten komme tilbake til. Uansett er det en viktig del av oppdraget de har, å se på hvordan tilknytningsformer til arbeidslivet kan forholde seg til de arbeidsmiljølovene vi er vant til i Norge.
Henrik Asheim (Høyre), 2020-12-08:
Jeg tror alle som hørte det, kan kjenne seg igjen i at det var en subjektiv fremstilling av regjeringens politikk. Noe av det jeg sa i mitt innlegg, noe av det som er bakgrunnen for denne diskusjonen vi har nå, er jo også de innstramminger denne regjeringen har gjennomført på f.eks. innleie. Det har ført til flere faste ansettelser og en dramatisk reduksjon i innleie. Det er jo ikke slik at regjeringen ikke gjør ting som gjør at også arbeidstakere får bedre sikkerhet. Når det gjelder bilbransjen, ble den de facto forsinket på grunn av korona. Derfor er de pengene overført til 2021, slik at man kan få på plass ordninger også for den. Dette er en av tingene statsråden jeg er vikar for, har vært opptatt av lenge, og som vi også bevilger penger til og samarbeider med partene om. Vi er opptatt av å sørge for at vi faktisk gjør ting også sammen med partene. Det tar av og til litt lengre tid enn bare å klemme ting gjennom, men på den måten får vi også et samarbeid som respekterer trepartssamarbeidet som Norge er tuftet på.
Henrik Asheim (Høyre), 2020-12-08:
For det første tror jeg det er farlig å se på trepartssamarbeidet som en komité, eller som noe man setter ned for å trenere eller forsinke arbeid. Det er faktisk helt grunnleggende i vår modell at partene setter seg ned og ser på hvilke utfordringer man har, og finner løsninger i fellesskap. Det lar seg gjøre fordi vi har svært ansvarlige parter både på arbeidstaker- og på arbeidsgiversiden. Så til eksemplet som representanten Moxnes tar opp. Jeg kjenner ikke til innholdet i det eksemplet konkret, så jeg vet heller ikke om fremstillingen av det er riktig. Men dette er helt naturlig noe av det som det man litt foraktfullt kaller for en komité, men som i realiteten er et partssammensatt utvalg som skal legge frem en offentlig utredning 1. juni, bør se på.
Henrik Asheim (Høyre), 2020-12-08:
Når Stortinget vedtar lover, er de ikke laget for å omgås, de er laget for å følges. Hvis det er slik som representanten Moxnes sier, at man her lager forretningsmodeller som de facto omgår de lovene som Stortinget har vedtatt, tror jeg ingen i denne sal – i hvert fall de som stemte for loven, og dem var regjeringspartiene noen av – er for det. Så jeg tror det er kjempeviktig at vi følger opp det. Så må jeg bare si at den nordiske modellen skal vi ta vare på, men den nordiske modellen skal også stå seg i en tid i endring. Hva er det som er forutsetningen for at den nordiske modellen har klart seg så godt? Jo, det er at politikere i Stortinget ikke har sittet alene og vedtatt regler og hvordan ting skal gjøres, som f.eks. med et håndslag å forby enkelte næringer, men derimot at partene har sittet sammen og diskutert seg frem til løsninger som kan tjene både dem som driver bedriftene og skaper arbeidsplassene, og dem som jobber der og gjør en fantastisk innsats. Så vi må passe på at den modellen står seg, og da må vi av og til også sette ned utvalg som partene er representert i, og som kan finne løsninger på tvers.