Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-07:
La meg først påpeke at selv om representanten Line Henriette Hjemdal angrep regjeringen, viser saken til fulle at Kristelig Folkeparti er enig med regjeringen og rykende uenig med Høyre og Fremskrittspartiet. Så igjen: Dette er en av de mange sakene som viser hvor den reelle motsetningen i norsk politikk går. Regjeringens politikk er veldig klar: Ja, det er en vanskelig sak å rense de store industriutslippene og også energiutslippene som allerede er etablert. Der er det mange. Det er Melkøya. Det er Kårstø. Det er store industribedrifter. Alt dette er punktutslipp som er etablert i fortid, under ulike regjeringer, med gode hensikter av norsk industri. Å få til rensing av disse i ettertid er en svær og krevende oppgave, og Mongstad er spissprosjektet fra regjeringens side i å utvikle den teknologien. Så håper vi selvsagt at den teknologien som blir utviklet på Mongstad, også kan brukes på mange av de andre punktutslippene. Det vi står overfor nå, er noe helt annet. Vi skal starte nye, svære norske punktutslipp i tillegg til dem vi har, som vil gjøre det veldig mye vanskeligere for oss å nå de samlede målene vi har i klimaforliket, og som, hvis vi skulle følge Høyre og Fremskrittspartiets politikk her, ville bety at vi måtte stramme inn mye mer overfor norske bilister, overfor norsk industri eller på andre områder. For vi er alle – unntatt Fremskrittspartiet – enige om at vi skal nå det norske utslippsmålet i 2020. Betydningen av det er til og med påpekt i en egen merknad fra Høyre og Kristelig Folkeparti. Jeg deler det synspunktet, men det betyr også at hvis vi nå gir anledning til å skape nye, store norske punktutslipp med betydelig økning, må vi stramme inn vesentlig mye mer, enten for norsk industri, for norske bilkjørere eller eventuelt for norske hjem. Det er ikke noen andre steder å stramme inn. Det er ikke i cyberspace vi kan gjøre det. Det er på bakken, i Norge, overfor norsk industri eller overfor norsk trafikkmønster. Jeg vil veldig gjerne høre opposisjonspartiene fortelle hvilke av disse områdene de da skal stramme mer inn på, siden de nå ønsker at vi skal gi anledning til å åpne nye – jeg gjentar nye – vesentlige norske punktutslipp. Det er egentlig ikke så veldig mye mer å si i debatten, for det er dette det gjelder. La meg bare si at jeg synes Snorre Serigstad Valen hadde en fortrinnlig gjennomgang av Høyres selvmotsigelser på området. Det er fullt mulig, og jeg har betydelig forståelse for at man av og til forsøker å raljere litt over det, at regjeringen ikke er rask nok til å gjennomføre rød-grønn politikk. Vi står opp tidlig om morgenen og jobber hardt for å bli bedre til å gjennomføre rød-grønn politikk. Det er fint at Høyre og Fremskrittspartiet og andre fra tid til annen påpeker at vi må bli enda flinkere til å gjennomføre rød-grønn politikk, altså fullskala rensing på Mongstad. Men hvordan den kritikken at vi ikke er raske nok, konsekvente nok og tøffe nok når det gjelder å gjennomføre rød-grønn politikk på Mongstad, henger sammen med at man samtidig – by the way – ikke synes det er så farlig å starte nye, store norske punktutslipp, er ikke lett å få til å gå opp. Det er klart at det er vidunderlig å være i opposisjon – jeg var også det lenge – men det er en grense for hvordan man i opposisjon kan gå både nordover og sørover samtidig, klage på både at det er for varmt, og at det er for kaldt – å være såkalt værkritiker. Det er ikke riktig akkurat nå, men det kan ikke være både for kaldt og for varmt samtidig; man må på en måte velge i hvilken retning man vil rette kritikken. Da vil vi få en mer opplyst og fornuftig debatt. La meg til slutt si at jeg er veldig glad for at Erling Sande pekte på det som er det underliggende i dette – når vi raljerer her – nemlig at temperaturen på jorda stiger. Hvor du enn kommer, unntatt i Nord-Europa og på den amerikanske østkysten, som har hatt en veldig kald vinter, er altså klimaendring veldig høyt oppe på dagsordenen. Alle snakker om det. Man har opplevd meget dramatiske virkninger. La meg bare nevne at det i den kinesiske Yunnanprovinsen, altså den sørligste provinsen i Kina, i en rapport jeg nettopp leste fra den norske ambassaden, har vært åtte grader varmere enn normalt, med dramatiske konsekvenser. Et land som Kina har selvsagt ressurser til å håndtere de konsekvensene, men det er utrolig dramatisk for mennesker på bakken. Lignende ting så jeg i Burma i forrige uke, og lignende ting så jeg i Haiti og i Den dominikanske republikk da jeg var der. Lignende meldes fra Afrika, fra Singapore, fra hele kloden. Men på grunn av en kald vinter hos oss og hos makthaverne på østkysten av USA har vi ikke helt tatt det inn over oss. Men det må være det underliggende alvor i denne debatten, hvor vi ellers kan utveksle finter.