trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2007-12-13:
Saksordføreren redegjorde veldig godt for saken. Selv om dette bare er en ratifikasjon, så er det ikke en hvilken som helst ratifikasjon. Bekjempelse av menneskehandel og styrking av rettighetene til ofre for menneskehandel er svært viktig, og jeg er glad for at Norge nå bidrar til å få en fortgang i dette arbeidet. Når vi ser hvilke andre land som har ratifisert dette, er det svært positivt. Et av punktene som er veldig viktig, er at ofrenes grunnleggende rettigheter blir ivaretatt. Fremskrittspartiet er glad for at Regjeringen har fokus på dette, og for at handlingsplanen mot menneskehandel inneholder veldig mange gode tiltak. Selv om Norge først og fremst er et mottakerland, så må vi ikke bli blåøyde og tro at vi ikke har andre tilfeller her i landet. Et lite hjertesukk til slutt. Selv om vi i dag kun behandler ratifikasjonen, er det ikke til å stikke under stol at dette kommer til å koste penger. Kampen mot menneskehandel krever ressurser. Det er viktig at dette ikke blir en debatt bare i Stortinget og en handlingsplan som ikke blir fulgt opp. Politidistriktene må prioritere dette arbeidet, og det vet vi krever ressurser, både økonomiske og menneskelige. Fremskrittspartiet vil derfor be statsråden om å følge nøye med slik at det også følger med ressurser, og at man passer på at denne saken blir ivaretatt.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2007-12-13:
Det er jo en ganske hyggelig sak å få rett oppunder jul, endringer på statsbudsjettet for 2007. Som saken viser, så er det noe overforbruk, og det er noe underforbruk. Jeg vil vise til at både forliksrådet, og ikke minst Kriminalomsorgen får en økt bevilgning. Så blir jeg litt forundret når komitelederen nå står og skryter av at politiets budsjett blir styrket med 20 mill. kr, mens vi vet helt klart at skal politiet opprettholde dagens nivå neste år, mangler det ca. 120 mill. kr. Og fordeler man 120 mill. kr på politidistriktene, vet vi alle at det ikke blir mange kronene til hvert distrikt. Jeg skal ikke komme inn på alle sakene som ligger i budsjettet, men bare snakke litt om Fremskrittspartiets forslag. Som alle vet, har politiet store etterslep når det gjelder investeringer. Det var Stortinget klar over da man behandlet budsjettet for 2007 i fjor, og man var også klar over det da man behandlet budsjettet nå i år. Dessverre har politiets stramme budsjetter ført til at investeringene i utstyr er blitt utsatt dette året. Vi må huske på at dette er investeringer som de forventet å kunne gjøre i dette året. Dette gjelder ikke bare for politiet generelt, men det gjelder ikke minst for Oslo-politiet. Fremskrittspartiet mener at dette etterslepet er så alvorlig og så bekymringsfullt at disse investeringene må gjennomføres raskt og innenfor budsjettåret. Derfor skulle jeg ha stått her i dag og fremmet forslag om å øke kap. 440 med 30 mill. kr og styrke kap. 441, Oslo-politiet, med 10 mill. kr. Men ved en inkurie har forslaget falt ut, så nå kommer Stortinget til å få en uke til å tenke over hvorvidt de skal være med på å støtte dette. Vi har nå lagt dette inn i finansinnstillingen, så statsråden og flertallet i denne sal kan bruke denne helgen til å tenke over om det ikke er veldig viktig at politiet får de pengene til investeringer som de sårt trenger, og støtte forslaget når det kommer i neste uke.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2007-12-13:
I likhet med saksordføreren er jeg enig i at den store debatten skal vi ta i Odelstinget. Likevel har jeg lyst til å si at dette er en utrolig viktig sak. Jeg hadde nesten ønsket at debatten om denne saken hadde vært i morgen eller i neste uke, etter at vi har vedtatt den lovendringen vi skal vedta senere i dag. Helt til slutt vil jeg bare ta opp mindretallsforslagene i innstillingen.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2007-12-13:
Det er en enstemmig innstilling fra justiskomiteen. Jeg skal ikke forlenge debatten mye. Én ting er å bekjempe menneskehandel, men vel så viktig er konvensjonens påpeking av at man også skal styrke rettighetene til ofrene for menneskehandel. Det er en stor utfordring også for oss – som statsråden var inne på – hvordan vi i praksis utformer mekanismer som sikrer akkurat det. I konvensjonen er det flere kategorier. En av kategoriene er hvordan man nasjonalt følger opp arbeidet mot menneskehandel. Vi vil få en sak om forbud mot kjøp av seksuelle tjenester – en sak som Regjeringen arbeider med – til behandling, antakelig før sommeren. Fra Kristelig Folkepartis side vil jeg si at vi ser på det forbudet som et arbeid mot menneskehandel. Jeg er klar over at vi her er uenige, men for oss er det lovvedtaket som skal komme, et ledd i det arbeidet. Så får vi se om lovvedtaket kan virke slik, eller om det utfordrer noen andre mekanismer som ikke er ønskelige, bl.a. at dette vil bli mindre synlig. Det håper vi ikke. Vi håper at Regjeringen med den nevnte framleggelsen ivaretar den forpliktelsen vi har til å hjelpe også dem som etter et eventuelt lovvedtak fortsatt vil trenge samfunnets beskyttelse.
Anne Marit Bjørnflaten (Arbeiderpartiet), 2007-12-13:
Gjennom salderingen av statsbudsjettet for 2007 markerer det rød-grønne flertallet nok en gang at vi tar kriminalitetsbekjempelsen på alvor. Vi øker derfor bevilgningene til politiet med 20 mill. kr. Disse pengene kommer i tillegg til økningen på mer enn 0,5 milliarder kr til politi og påtalemyndighet i perioden 2006–2008. I Soria Moria-erklæringen slår vi fast at vi ønsker et nært og sterkt politi over hele landet. Denne bevilgningen vil ytterlige styrke bl.a. Oslo-politiet, bekjempelsen av økonomisk kriminalitet og arbeidet med å redusere responstiden overfor publikum. Jeg skal ikke trekke opp noen ny budsjettdebatt, men jeg må påpeke – som jeg også gjorde i den debatten der vi omtalte Fremskrittspartiets kutt i bevilgningene til viktige institusjoner som skatteetaten og tollvesenet – at Fremskrittspartiets signaler i media i dag angående Økokrims etterforskning av mulig korrupsjon i Forsvaret, er bekymringsfulle. Det kan se ut som om Fremskrittspartiet både i ord og i handling er i ferd med å bagatellisere og nedprioritere kampen mot korrupsjon og annen økonomisk kriminalitet. Det er vel og bra at Fremskrittspartiet i sine merknader i denne saken er opptatt av politiets muligheter til å gjøre jobben sin, men når Carl I. Hagen og andre ledende tillitsvalgte i Fremskrittspartiet går ut i media og sår tvil om politiets metoder og motiv – slik de gjør når det gjelder Økokrims siktelser – undergraver det politiets arbeid. Og det synes jeg er svært, svært alvorlig. Jeg vil til slutt vise til komiteens øvrige merknader i saken. Vi har merket oss at utgiftene til fri sakførsel og fritt rettsråd har vist seg å bli lavere enn forventet i 2007, og at disse postene derfor er foreslått redusert. I og med at utgiftene til fri rettshjelp er regelstyrte, har ikke reduksjonen betydning for hvilke rettigheter den enkelte har under ordningen, og signaliserer heller ikke noen redusert satsing på ordningen framover. Komiteen ser også fram til en gjennomgang av rettshjelpsordningen, som Regjeringen nå arbeider med.
Thomas Breen (Arbeiderpartiet), 2007-12-13:
Det skal jeg klare fint, siden statsråden tok det ene poenget jeg hadde. Det andre jeg har lyst til å problematisere litt, er høyresidens stadig tilbakevendende retorikk i forhold til effektivisering i det offentlige generelt. Det er for så vidt greit nok, men når det kommer til politiet, er det hele tiden den stikk motsatte innfallsvinkel. Selv om Oslo-politiet fra 2000 og fram til nå har hatt en økning på over 50 pst. – også under den forrige regjering var det en kraftig økning – er det altså ikke en eneste representant fra høyresiden som stiller spørsmålet: Hvor blir pengene av? Det tror jeg – med den tilsynsrapporten vi nå har fått fra POD, Oslo politidistrikt – at vi snart må stille spørsmål ved. Hva skjer fra det tidspunkt Stortinget bevilger pengene til politiet i forhold til den elendighetsbeskrivelsen vi av og til opplever ute? Det er også slik at det er en del politidistrikter som satser stort på bygg om dagen; ett politidistrikt i sør bygger nå bl.a. tre politistasjoner. Når det kommer til politiet, ønsker jeg at også høyresiden skal tørre å ta den debatten. Høyresiden er veldig kjapt ute med å kutte når det gjelder andre typer offentlige etater, som skatt og toll, men hvorfor skal politiet på en måte være fredet i forhold til en effektiv bruk av penger? Det er en debatt jeg etterlyser ved neste korsvei. Jeg fikk ikke vært med på budsjettdebatten. Det var derfor jeg måtte opp og problematisere akkurat dette. Men jeg ser fram til den neste debatten – for å si det slik.
Thomas Breen (Arbeiderpartiet), 2007-12-13:
Jeg skal bruke enda kortere tid denne gangen. Det er slik at vi i Odelstinget i dag skal behandle en svært viktig lovsak, som i stor grad også omhandler Dokument nr. 8-forslagets innhold, så jeg synes vi skal flytte debatten dit. Det er komiteen enig i. Utover det har jeg ikke annet å si enn at jeg anbefaler Stortinget å følge komiteens tilråding i saken.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2007-12-03:
Kontroll- og konstitusjonskomiteen legg med dette fram si budsjettinnstilling for rammeområde 14, som har ei inntekts- og utgiftsramme på 1 480 217 000 kr. Der er eitt avvikande forslag, og eg kan med ein gong ta det opp i og med at det er frå Framstegspartiet og Høgre. Så eg tek opp forslaget. Det som er bakgrunnen for det forslaget, er at i fjor sa ein samla komite at vi såg det slik at folkegåva til kongen hadde folket ansvar for å halde ved like, og i brev frå hoffet gav ein uttrykk for at det var ønskjeleg med 2,5 mill. kr til restaurering, istandsetjing og vedlikehald av Kongssetra. Det var det ikkje funne plass til i budsjettforslaget frå Regjeringa, og vi fremjar derfor eit forslag om å auke post 50 med 2,5 mill. kr og finn inndekning til det i posten under Stortinget som gjeld tilskot til politiske parti. Vi har sett i media og også i rekneskapen at dei politiske partia har raust med pengar. Dei aller fleste politiske partia har store bankkontoar som viser at vi i Stortinget no sannsynlegvis løyver for mykje pengar til stortingsgruppene i høve til det dei kan klare å bruke. Dessutan er det også blitt ei innstramming av kva stortingsgruppene kan bruke dei pengane til, så vi ser det ikkje som så vanskeleg å bruke 2,5 mill. kr av dei over 100 mill. kr som går til stortingsgruppene kvart år, til det. Det er mogleg at saksordføraren vil ta eit treminuttsinnlegg om dette seinare i debatten. Som saksordførar for kapittelet om Sivilombodsmannen vil eg berre kort nemne at det er ikkje noko endringsforslag der. Eg vil peike på at det er viktig at Sivilombodsmannen er der, at vi har eit institutt som kan ta vare på enkeltmennesket sine rettar overfor det offentlege, og at det er eit særs viktig arbeid som Sivilombodsmannen gjer. Med desse få orda legg eg då fram dette budsjettforslaget. Eg reknar med at kanskje nokre saksordførarar for dei andre kapitla vil ta ordet.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2007-12-03:
Riksrevisjonen følgjer normalt opp forvaltningsrevisjonar tre år etter at sakene er handsama i Stortinget. Dersom det ikkje er synlege forbetringar etter tre år, blir sakene følgde opp igjen det påfølgjande året. Dokumentet frå Riksrevisjonen omhandlar totalt ni forvaltningsrevisjonar. Åtte av sakene er avslutta, og komiteen deler Riksrevisjonen si vurdering av at det er forsvarleg å avslutte handsaminga no. Når det gjeld undersøkinga av effektiviteten i planlegging og styring av felles forvaltningssystem i Forsvaret, viser komiteen til at den vidare oppfølginga må skje gjennom den årlege rekneskapsrevisjonen. Undersøkinga av inntektssystemet for kommunane viste at det m.a. har skjedd feil i innrapporteringa av psykisk utviklingshemma, og at dette førte til at nokre kommunar fekk for lite tilskot, mens andre kom urettmessig godt ut. Komiteen føreset at Kommunal- og regionaldepartementet aktivt informerer kommunane om gjeldande kriterium, slik at kommunane får det tilskotet dei har krav på. Riksrevisjonen har avslutta undersøkinga av oppfølginga og tilsynet i barnevernet. Komiteen vil vise til at Riksrevisjonen har sett i gang ein forvaltningsrevisjon av Bufetat, og føreset at denne rapporten vil omhandle dei viktigaste problemområda i høve til barnevernet. På bakgrunn av resultatet frå Riksrevisjonen si undersøking av statlege kjøp av persontransporttenester frå NSB føreset komiteen at Riksrevisjonen følgjer utviklinga i NSBs persontransport og informerer Stortinget på eigna måte. Når det gjeld undersøkinga av Kripos, registrerer komiteen at dei iverksette tiltaka synest å ha retta opp dei viktigaste svakheitene rapporten peikar på. Riksrevisjonen har avslutta undersøkingane som gjeld effektiviteten i norsk bistand til Mosambik. Komiteen vil på generelt grunnlag streke under viktigheita av at kontrollen med norsk bistand blir prioritert. Når det gjeld undersøkinga av innfordringa i skatteetaten og toll- og avgiftsetaten, legg komiteen til grunn at Riksrevisjonen følgjer innkrevjingsarbeidet og restansesituasjonen i etatane gjennom den årlege rekneskapsrevisjonen. Når det gjeld Riksrevisjonen si undersøking som gjeld bevaring og sikring av samlingane ved fem statlege museum, varslar Riksrevisjonen ein ny forvaltningsrevisjon på området for å undersøkje om det har skjedd forbetringar. Komiteen er tilfreds med at det er sett i gang ei ny undersøking av bevaringa og sikringa av samlingane ved dei statlege musea, og vil understreke vårt felles ansvar for å sikre kulturskattane for ettertida. Den eine saka som blir følgt opp vidare, gjeld undersøkinga av toll- og avgiftsetatens kontroll med verksemda, Dokument nr. 3:7 for 2003-2004. Riksrevisjonen gir uttrykk for bekymring over at ressursbruken på kontrollen med verksemda synest å gå ned. Komiteen er tilfreds med at Riksrevisjonen følgjer saka vidare, og føreset at Stortinget blir informert på eigna måte. Til slutt: Dokument nr. 3:1 frå Riksrevisjonen vekkjer kanskje ikkje så stor merksemd, men eg vil likevel understreke at rapporten og oppfølginga av forvaltningsrevisjonar er viktig i høve til Stortinget si kontrolloppgåve.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2007-12-03:
Det er bare en kort merknad. EOS-utvalget gjør en utmerket jobb som kontrollorgan, med ansvar for å påse at den sivile overvåkingstjenesten, den militære etterretningstjenesten og sikkerhetstjenesten fungerer innen de fastsatte rammer. Budsjettet for 2008 viser en betydelig økning. Dette skyldes først og fremst behovet for nye lokaler. Komiteen har mottatt en henvendelse om en ytterligere økning på 200 000 kr – ikke mye i den store sammenhengen – men har i denne omgang allikevel ikke funnet rom for å øke rammene. Jeg ser imidlertid ikke bort fra at det eventuelt kan være naturlig å vurdere dette behovet på nytt i forbindelse med behandlingen av revidert budsjett til våren.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2007-12-03:
Når man leser Riksrevisjonens rapport på dette området, får man et veldig klart inntrykk av at det er veldig lett for en regjering når man lager nye lover, å si at tilsynet med denne loven må fylkesmennene ordne med. Det sitter da fornyingsministeren og hører i utallige møter i Regjeringen uten at de samme statsråder forpliktes til å sende penger til Fylkesmannen. Og da opplever vi at Fylkesmannen har formell kontroll på en rekke områder hvor det ikke er noen reell kontroll. Vi har i den senere tid sett to eksempler på dette. Senest for et par døgn siden ble det jo avdekket at Fylkesmannens kontroll på forurensningssiden – i dette tilfellet gjaldt det avfallstomter, og i dette tilfellet gjaldt det et spesielt fylke, men jeg tror det er generelt over hele landet – er basert på at de angjeldende virksomheter kontrollerer seg selv, for Fylkesmannen gjør det iallfall ikke, og Fylkesmannen vet at det syndes mot loven, og gjør ingen ting, av kapasitetshensyn, som det heter. Det er den såkalte miljøvernavdelingen som i dette tilfellet hadde en og en halv stilling i det angjeldende fylket. Et mer aktuelt eksempel – og her forventer jeg at statsråden kommer med et vel forberedt svar – er den såkalte Terra-skandalen, som vi har registrert at Regjeringen er veldig opptatt av. Hvorfor i all verden har kommuner hatt anledning til å spekulere så vilt og hemningsløst med skattebetalernes penger, og på toppen av det hele også fremtidige penger, uten at Fylkesmannen driver noen kontroll? Fylkesmannen driver derimot kontroll med hensyn til de som står på Robek-listen, som knapt nok har penger å spekulere med, mens de som har penger å spekulere med, får spekulere fritt, uten kontroll. Jeg har sett noen tall som tyder på at hvis Hattfjelldals gjeldsopptak pr. innbygger skulle skjedd i landets hovedstad, så ville vi altså stått overfor et gjeldsopptak på mellom 40 og 50 milliarder kr. Jeg skal ikke innestå for det eksakte tallet, men bare peke på at det hadde kanskje avfødt en viss oppmerksomhet, for å si det forsiktig. Og da er mitt spørsmål: Hva skyldes fylkesmannsembetets søvn i disse saker, og hva er Regjeringens strategi for å vekke dette til live? Jeg er, i likhet med forrige taler, bekymret på dette punktet, men jeg er nok ikke enig i at fylkesmennene har for mye ressurser. Fylkesmennene har for mange oppgaver, og det følger ikke ressurser med. Da tror jeg jeg ville begynt å se litt på oppgavene før jeg begynte å kutte ressurser ytterligere. For det er ikke bra for et rettssamfunn at vi overlater kontrolloppgavene til et organ som bare har formell kontroll på papiret, og det skjer i praksis altså rett og slett ingen ting. Jeg ser med spenning frem til statsrådens svar.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2007-12-03:
Takk for statsrådens svar. Det er jo naturlig at de kommunene som står på Robek-listen, må kontrolleres spesielt av Fylkesmannen – det er jo derfor de står der. Hvis ikke hadde det ikke vært noen vits i. Når det gjelder å kontrollere om kommunens budsjett er i balanse, spørs det hva man snakker om, om man snakker om driftsregnskapet eller om den øvrige balanse. Hvis man står der med en betydelig gjeld, bør også det være en kontrolloppgave. Jeg har registrert at kommunalministeren har synspunkter som gjelder begrensning av kommunenes adgang til låneopptak. Men mitt spørsmål er fortsatt aktuelt. Et slikt vedtak har jo ingen betydning så lenge ingen kontrollerer det. Og hva er et låneopptak? Det har det nettopp vært en diskusjon om mellom Kommunaldepartementet og et par kommuner – ikke dem som nå er omtalt i Terra-saken, men andre. Det gjenstår da følgende spørsmål: Vil statsråden sørge for at Stortinget i revidert nasjonalbudsjett får status for hvorvidt fylkesmannsembetene har kapasitet til å følge bedre med når det gjelder økonomisk opptreden av kommuner av den type vi her har sett?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2007-12-03:
Jeg tror statsråden tar feil. Det er ikke slik at den endringen som ble gjort av tidligere regjering, hindrer at fylkesmennene kan ha oppsyn med kommunenes låneopptak. Jeg har ikke spurt om en generell adgang til kontroll med budsjetter – det tror jeg slik sett er relativt bortkastet tid – men det er i de spesielle tilfeller som er når kommuner spekulerer i aksjer og tar låneopptak som går langt utover det forsvarlige, man bør ha innsikt, informasjon, kompetanse og ressurser nok til å kontrollere. Mitt spørsmål til statsråden gikk ikke på noen lovendring, men spørsmålet var: Vil fylkesmennene få kompetanse og ressurser nok til å foreta denne kontrollen som de har adgang til i dag, etter fylkesmennenes egen tolkning?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2007-12-03:
Det er til Riksrevisjonen å være relativt sterk kritikk som rettes mot selskapet i denne rapporten. Norfund har på mange måter sviktet gjennom lang tid og på flere viktige oppgaver. La meg si det på en annen måte: Hvis Norfund ikke klarer å øke sin fattigdomssatsing, er det ingen grunn til å ha selskapet. Som statsråden nettopp bekreftet i sitt innlegg, er det i mange av mellominntektslandene slik at selskaper i den vestlige verden, deriblant Statkraft, investerer av seg selv fordi det er lønnsomt. Det hjelper selvfølgelig også de fattige på Filippinene. Jeg følger statsrådens resonnement på det punktet. Men det er ekstra tungt å drive forretningsvirksomhet i land som ikke har en fungerende markedsøkonomi, som f.eks. en del av de afrikanske landene, de land vi snakker om som MUL-gruppen, og noen til. Der kan det være behov for et statlig selskap. Men hvis dette statlige selskapet må drive vanlig forretningsvirksomhet og investere i handelsselskaper i Asia – for å ta et eksempel – for å finansiere dette, mener jeg at det er grunn til å stille spørsmål ved om det er verdt det i forhold til det man får igjen for pengene til fattigdomssatsing. Jeg regner med at statsråden, selv om han ikke sa det i sitt innlegg, er innforstått med at investeringer som Norfund gjør, også må følge de etiske reglene som jeg antar gjelder for statlig virksomhet. Jeg regner med at de regler som gjelder for Statens pensjonsfond – Utland, også gjelder for Norfunds investeringer. Det å gå inn i forretningsvirksomhet i fremvoksende økonomier i Asia har sin risiko, særlig på det etiske området. Komiteen peker også på at engasjementet gjennom Aureos, som også saksordføreren var inne på, kanskje er godt ment, men det har hittil hatt to effekter: mindre fattigdomskonsentrasjon og mindre tilgang til annen privat kapital. Hensikten med å gå inn var jo at man via disse selskapene kanskje skulle tiltrekke seg mer privat kapital. Det har man ikke lyktes med. Jeg håper at man lykkes med det. Jeg deler statsrådens honnør til ny ledelse og nytt styre, i den forstand at jeg har forventninger til at det er grunnlag for en honnør. Det vet man ikke før man eventuelt ser en ny rapport, og før resultatene har vist seg. Når det gjelder merknadene om regnskapspresentasjon og regnskapsrutiner i selskapet, regner jeg det som helt selvsagt og legger til grunn at ny ledelse og nytt styre selvfølgelig følger opp dette, for denne type kritikk kan ikke statsselskaper ha sittende på seg – jeg holdt på å si i det lang løp, president, men jeg tror jeg sier: i det hele tatt. Slikt bør ikke skje i statlige selskaper.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2007-12-03:
Fylkesmannen er regjeringens representant i fylket, og skal arbeide for at Stortingets og regjeringens vedtak, mål og retningslinjer følges opp regionalt og lokalt. Vi vet jo, som det ble nevnt av saksordføreren, at oppgaveporteføljen til fylkesmannsembetene er omfattende og svært sammensatt. Målet med Riksrevisjonens undersøkelse har vært å vurdere effektiviteten, måloppnåelsen, prioriteringene og ressurssituasjonen hos fylkesmannsembetene og å vurdere den overordnede styringen med embetene. Undersøkelsen viser bl.a. at det er stor variasjon i hvordan kommunene oppfatter at fylkesmannsembetene balanserer faglige sektorhensyn opp mot kommuneøkonomi og kommunalt selvstyre. I enkelte fylker opplever kommunene at fylkesmennene ivaretar de statlige sektorhensynene på en måte som sikrer lokaldemokratiet et spillerom for å ta selvstendige beslutninger. I andre fylker derimot opplever kommunene at fylkesmennene legger størst vekt på faglige sektorhensyn og i mindre grad tar hensyn til kommuneøkonomi og det kommunale selvstyret. En del kommuner peker på at fagavdelinger i de enkelte embeter opptrer uavhengig av hverandre, og at Fylkesmannen framstår som lite helhetlig i sin kommunerettede samordning. Konsekvensen kan være risiko for at kommunen ikke får realisert statlige målsettinger som følge av begrensninger som skyldes konkurrerende sektorpolitiske hensyn. Undersøkelsen viser også at enkelte embeter har store utfordringer knyttet til samordning av regionale statsetaters styringssignaler overfor kommunene. En fragmentert, regional stat kan være tid- og ressurskrevende for kommunene å forholde seg til, og Fylkesmannens samordning med andre statlige etater framstår ikke som tilstrekkelig i dag. Fylkesmannens ansvar for regional samordning er ambisiøst formulert i resultatkravene, og det er uklart om alle embetene definerer dette som en primæroppgave, og om de har gode nok virkemidler til å følge opp disse målsettingene. Jeg vil til slutt vise til komiteens merknader hvor det står: «Komiteen har merket seg at arbeidet med samfunnssikkerhet og beredskap synes nedprioritert. Selv om dette til dels skyldes nødvendige omdisponeringer innen justissektoren stiller komiteen spørsmål ved i hvilken grad Stortinget er informert om utviklingen. Komiteen ber derfor Riksrevisjonen særskilt kommentere dette forholdet i forbindelse med fremleggelsen av statsregnskapet for 2007.» Jeg vil understreke at de siste dagers hendelser har vist hvor viktig det er å ha fokus på samfunnssikkerhet og beredskap, bl.a. når det gjelder brannen på Oslo sentralstasjon og de konsekvenser den hadde.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2007-12-03:
Jeg har bare lyst til å gi en kort kommentar til diskusjonen rundt geografisk differensiering, som komiteen er enig om i sin merknad. Det er helt åpenbart at når det gjelder forvaltning av strandsonen og ulike naturområder, er det mindre press i enkelte områder av landet og større press i andre områder av landet. For oss i Senterpartiet er det viktig å understreke at det også må gi effekter på forvaltningen og planverket som må utvikles i de ulike deler av landet. Det som saksordfører har påpekt i merknaden, og som komiteen er enig i, er at vi skal skille mellom strandsoneforvaltningen i indre Oslofjord og forvaltningen i områder der presset eksempelvis er langt mindre og topografien ofte annerledes. Komiteen mener derfor at situasjonen når det gjelder å følge opp nasjonale målsettinger, er mer nyansert enn det Riksrevisjonens rapport hevder. Jeg vil også understreke det som her sies, at en i større grad må legge vekt på lokale folkevalgtes store innsats for å sikre en positiv og miljøvennlig utvikling i sine områder. Det må også være et grunnlag for politikken framover. Vi har stor tillit til det lokale folkestyret, og at det sørger for en ansvarlig arealforvaltning. I avveiningen mellom f.eks. næringsutvikling og arealvern er det viktig at lokale forhold tillegges stor betydning.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2007-12-03:
Som eg sa, var det altså den regjeringa som Per-Kristian Foss sat i, som tok frå fylkesmennene den oppgåva som han no etterlyser at dei skulle ha hatt. Denne regjeringa har no starta eit arbeid både gjennom finansministeren, som Kredittilsynet høyrer inn under, og gjennom kommunalministeren, som har bedt fylkesmennene om å sjå på dei kommunane som har gjort desse investeringane. Så får vi sjå når vi har fått ei samla kunnskapsoversikt over det som har skjedd. Då må Regjeringa diskutere om det er behov for å endre lovverk eller regelverk, om vi skal påleggje fylkesmennene ei oppgåve som dei tidlegare hadde, for å unngå at dette skal skje i framtida. Eg har ein nabokommune i Sogn og Fjordane, Bremanger, som er blant dei som har investert. Der viste det seg at heller ikkje revisor hadde oversikt – ikkje hadde han innsyn, og ikkje låg det i den delen av det som var eit ope budsjett. Og han hadde inga aning om at desse investeringane var gjorde. Då å påstå at fylkesmennene her skulle ha hatt ei oppgåve, når faktisk regjeringa Bondevik II fråtok dei det generelle tilsynet med kommunebudsjetta, er å ta sterkt i, synest eg. Men det er opplagt at denne situasjonen er så alvorleg at det påligg Regjeringa å gå nøye gjennom både lovverk og regelverk og dermed òg fylkesmennene sine oppgåver i forhold til dei generelle kommunebudsjetta for å sjå på om ein igjen skal gi dei oppgåva med å føre tilsyn med kommunebudsjetta. Det får vi kome tilbake til Stortinget med på ein eigna måte. No skal vi fyrst og fremst innhente oversikt over det som har skjedd. Det gjer kommunane sjølve, og det gjer vi ut frå det arbeidet som er sett i gang frå fleire statsrådar i regjering.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2007-12-03:
Dette har eg svart på to gonger no. Eg kan gjenta det igjen: Det skal eventuelt Regjeringa kome tilbake til Stortinget med på ein eigna måte etter at vi har gått gjennom situasjonen og skaffa oss oversikt, både i forhold til den jobben som finansministeren og kommunalministeren har sett i gang, og ikkje minst i forhold til den jobben som kommunane sjølve gjer her. Men for å ha sagt det slik: Dersom ein skal leggje Framstegspartiet og Høgre sine alternative budsjett til grunn for fylkesmennene for neste år, vil dei iallfall ikkje ha økonomi eller ressursar til å gjere denne typen oppgåver. Høgre kuttar med 612 mill. kr til fylkesmenn og departement. Framstegspartiet kuttar 227 mill. kr, åleine, hos fylkesmennene. Då vert det iallfall lite ressursar igjen til å ta på seg endå fleire oppgåver – berre så det er sagt.
Ivar Skulstad (Arbeiderpartiet), 2007-12-03:
Når det gjelder komiteflertallets syn, har saksordføreren redegjort for dette på en utmerket måte. Jeg vil derfor benytte min taletid til å si litt om de utfordringene vi står overfor innen barne- og ungdomspsykiatrien. Som det framgår av Riksrevisjonens rapport, er det betydelige utfordringer forbundet med måling av resultater på dette området. Når man benytter de tre indikatorene antall pasienter, antall fagårsverk og antall tiltak pr. pasient som utgangspunkt for produktivitetsanalysen, er det innlysende at vektleggingen indikatorene imellom vil ha stor betydning for resultatet. Hvorvidt det gis et korrekt bilde av virkeligheten, er det imidlertid grunn til å stille spørsmål om. Det haster med å komme fram til mer pålitelige måter å måle produktiviteten på innen barne- og ungdomspsykiatrien. Et annet viktig område som det må gripes fatt i, er ventetiden. Det er ikke akseptabelt når Region vest i gjennomsnitt har en ventetid for pasientene på 104 dager, slik undersøkelsen viser. Heller ikke kan det være slik at enkelte poliklinikker anser maksimalt sju dager som ansvarlig ventetid ved alvorlige psykiske reaksjoner etter traumer og kriser, mens andre klinikker hevder at ventetiden kan være opptil 90 dager. Så store forskjeller i tilbud bør vi ikke være bekjent av. Det siste punktet jeg vil berøre, er hvorledes man på dette kompliserte feltet kan sikre gode kvalitative tilbud. I den sammenheng er det viktig å holde kontakten med brukerne av tjenestene og deres organisasjoner. Gode skrivebordsløsninger oppfattes ikke alltid likedan når man blir utsatt for dem. I alle behandlingsopplegg spiller tid en viktig rolle. Ikke minst innen barne- og ungdomspsykiatrien er det viktig at behandlerne tar seg den tid som trengs. En enstemmig komite har derfor understreket viktigheten av at behandlere faktisk får benyttet arbeidstiden til pasientbehandling, og at f.eks. oppgaver som kan utføres av merkantilt personell, utføres av disse, og at de som står for den direkte behandlingen, på den måten blir avlastet. Alle er enige om at barn og unge må sikres et tilfredsstillende tilbud. Jeg er trygg på at Regjeringen gjennom sin satsing på dette området vil bidra til dette, og at statsråden gjør greie for hva man allerede har gjort med de utfordringene som undersøkelsen peker på.
Ivar Skulstad (Arbeiderpartiet), 2007-12-03:
Plan- og bygningsloven, som er en sektorovergripende lov, er det mest sentrale virkemiddelet for å oppnå en bærekraftig arealutvikling. Loven gir kommunen myndighet til å utarbeide juridisk bindende arealplaner som skal styre arealdisponeringen i hver enkelt kommune. Dette er for at arealbruken og bebyggelsen blir til størst mulig gagn for den enkelte og for samfunnet. Riksrevisjonens rapport setter spørsmålstegn ved om den kommunale arealplanleggingen i tilstrekkelig grad bidrar til at arealutviklingen går i retning av en bærekraftig utvikling. Det er viktig å merke seg at kommunene har anledning til å vedta reguleringsplaner som avviker fra kommuneplanen, dersom kommunen og regionale og statlige myndigheter finner at dette ikke vil være i strid med intensjonen i kommuneplanen eller nasjonale føringer. Det er bred politisk enighet om at kommunen fortsatt skal ha en sentral rolle i planlegging og forvaltning av arealer. Dette er viktig for at det lokale folkestyret ikke skal føle seg overkjørt av forskjellige sentrale aktører. Miljøverndepartementet har et overordnet ansvar for å samordne Regjeringens arbeid med å fastsette og følge opp de miljøvernpolitiske målene på alle nivåer og for ulike sektorer. Jeg er enig med Riksrevisjonen når de understreker viktigheten av samordning internt i departementene, samordning med fagdirektoratene og samarbeidet mellom alle miljødirektoratene. Dette er et viktig arbeid. Det er viktig for det lokale folkestyret at de nasjonale rammene blir tydeligere og enklere å forholde seg til. Det vil gi bedre mulighet for å oppnå en tilstrekkelig overordnet og langsiktig forvaltning. Lokale folkevalgte gjør en stor innsats for å sikre en positiv og miljøvennlig utvikling i sine kommuner. I noen områder der presset er stort for arealdisponering – strandsonen er ett eksempel – kan det bli konflikt, f.eks. mellom hensynet til det miljøvennlige og hensynet til næringsutvikling. Slike konflikter legger stort press på den enkelte folkevalgte og gjør det krevende å foreta de nødvendige avveininger. I slike tilfeller er det viktig med god kontakt mellom staten og fylket og klare nasjonale føringer, slik at det blir god flyt i saksbehandlingen i den kommunen det gjelder. Jeg finner grunn til å understreke at økonomisk og sosial bærekraft er en viktig forutsetning for å nå målet om en bærekraftig arealutvikling. Disse målene kan ikke nås på lang sikt dersom det ikke samtidig tas tilstrekkelig hensyn til grunnleggende økologisk bærekraft. Jeg er trygg på at Regjeringen følger opp undersøkelsen og arbeider aktivt for å løse de utfordringene som er synliggjort.
Ivar Skulstad (Arbeiderpartiet), 2007-12-03:
Jeg synes saksordføreren hadde en god redegjørelse for hva komiteen mener om Svalbard og de utfordringene som foreligger. Svalbard har en sterk tiltrekningskraft på mennesker fra hele verden. Den enorme villmarken lokker med store naturopplevelser og mange kulturminner. Et besøk på Svalbard er et besøk til et av jordas siste villmarksområder. Med et klima i endring og med miljøgifter som transporteres til disse rene områdene fra fjerntliggende strøk, er det blitt press på naturmiljøet på øygruppen. Svalbardtraktaten gir Norge plikt til å verne naturen på Svalbard. Norsk Polarinstitutt er et meget viktig redskap for å nå en slik målsetting og for å skaffe ytterligere kunnskap om naturmiljøet på øygruppen. Helt siden Norge overtok suvereniteten i 1925, har et stabilt norsk nærvær på Svalbard og målsettingen om bevaring av ro og stabilitet på øygruppen vært viktige elementer i norsk svalbardpolitikk. Denne målsettingen har fått nytt politisk innhold ved at Regjeringen har utpekt nordområdene som sitt strategiske satsingsområde. Å opprettholde norsk bosetting er en del av den norske suverenitetspolitikken. Reiselivsnæringen er i likhet med andre næringer et viktig virkemiddel i denne politikken. Det ligger i turismens natur å bevege seg bort fra hjemmet, og vi vet at transportnæringen, f.eks. flytrafikken, er av de store forurensningskildene. Turistene som kommer til Svalbard, er bl.a. storforbrukere av transporttjenester, og bidrar av denne grunn til slitasje og forurensning. Turistene må ikke framover i miljøspørsmålet utgjøre en marginal belastning som gjør at de fastboende på Svalbard blir underlagt et strengere forvaltningsregime. Turistnæringen må selv ta ansvar for at deres virksomhet ikke får slike konsekvenser. Arbeiderpartiets bekymring for at skipstrafikken øker i områder hvor det er svært mangelfull oppmåling av havbunnen, må tas på alvor. Turistnæringen fristes til å gå inn i områder som tidligere var naturlig beskyttet av fastis og drivis. Et eksempel er Rijpfjorden, hvor fartøy i dag går helt inn til bunnen av fjorden, en fjord som er svært mangelfullt oppmålt. Det er bare å minne om at cruiseskipet «Explorer», som nylig sank i Antarktis, så sent som sist sommer var innom Svalbard. Omfanget av skipstrafikken på østsiden må derfor vurderes nøye. Riksrevisjonen peker på at representanter for Longyearbyen lokalstyre oppgir at lokalpolitikere i liten grad tas med på råd av departementene – man er bare en ordinær høringsinstans. Jeg støtter Longyearbyen lokalstyre i deres ønske om tettere kontakt med bl.a. Polarutvalget. Reell involvering vil dempe eller fjerne enkeltes oppfatning om at «byråkratene i sør» trer lover og regler ned over øra på de fastboende. Longyearbyen framstår i dag som et levende lokalsamfunn. Denne utviklingen har innbyggere og lokalpolitikere all grunn til å være stolte av. Jeg ser fram til at Regjeringen legger fram en ny stortingsmelding om Svalbard.
Inge Lønning (Høyre), 2007-12-03:
Den norske legeforening sier i sitt møte med helse- og omsorgskomiteen vedrørende statsbudsjettet for 2008 følgende: «Tilbudet er mangelfullt som følge av for lav kapasitet og for lav kvalitet i det samlede tjenestetilbud.En egen garanti med kortere frist for behandling skaper ingen nye behandlingstilbud i seg selv.» Det siste er helt selvinnlysende riktig. Det er også et tankekors at man i mangel av andre hjelpemidler vil innføre en generell ventetidsgaranti, som det ellers har vært enighet om at vi har gått bort fra som virkemiddel i norsk helsepolitikk, fordi det var et dårlig egnet virkemiddel. I stedet var det bred enighet om at man skulle operere med individuelle tidsfrister, basert på faglig, medisinsk vurdering for den enkelte pasient. Det burde være det logiske også på dette felt. Jeg tolker vel forslaget om en generell tidsfrist som en slags avmaktsreaksjon, i mangel av andre og mer egnede og treffsikre virkemidler. Derfor vil jeg gjerne spørre statsråden direkte: Hvorledes akter hun å ta på største alvor – som hun selv sa – konstateringen av at individuell plan er praktisk talt fraværende i dette feltet? Hvor vil statsråden legge ansvaret? Riksrevisjonen påpeker jo at det er uklarheten om ansvaret for individuell plan som er den viktigste forklaring på hvorfor forsømmelsen er til stede. Hvor vil statsråden legge ansvaret for at bestemmelsen om individuell plan blir fulgt, og hvilke virkemidler vil hun ta i bruk for å sikre at dette faktisk skjer? Det andre spørsmålet mitt er det statsråden ikke rakk å besvare i sitt innlegg, nemlig løftet om at det skal fremskaffes en skikkelig oversikt over den samlede faglige kapasitet på dette området, både private avtalespesialister, private institusjoner og de offentlige. Vil Stortinget snart få denne oversikten, slik at man vet hvordan situasjonen er?
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2007-12-03:
Riksrevisjonen har i undersøkelsen sett på i hvilken grad barn og unge med psykiske problemer får et tilfredsstillende tilbud fra kommunene og poliklinikkene. Det viser seg at mange barn og unge ikke får den hjelp de har behov for. Det er brukt sterke ord fra enkelte talere, og det kan være med god grunn at de har gjort det. Ventetiden er for lang, og hvor gode tjenestene er, varierer fra landsdel til landsdel. Samarbeidet mellom kommunehelsetjenesten og spesialisthelsetjenesten er heller ikke godt nok. Det foreligger ikke data som viser barn og unges totale behov for tjenester. Ventelistene registrerer ikke dem som blir avvist, bare dem som får et tilbud, osv. Opptrappingsplanen for psykisk helse vil i 2008 være inne i sitt tiende og siste år. Det har gjennom disse årene tross alt skjedd en betydelig bedring av tilbudene til personer med psykiske helseproblemer. Det gjelder både for barn og voksne. Også i tiden som har gått etter at Riksrevisjonens undersøkelse ble foretatt, har tilbudene blitt forbedret. Fortsatt er det imidlertid langt igjen før alle får et tilfredsstillende tilbud raskt nok. Fra Kristelig Folkepartis side vil vi særlig trekke fram viktigheten av et godt samarbeid og kommunikasjon mellom første- og andrelinjetjenesten. Det er positivt at det nå blir fastsatt en ventetidsgaranti for barn og unge under 23 år med psykiske lidelser og rusmiddelavhengighet. Jeg mener imidlertid at denne ventetidsgarantien må være å betrakte som et første skritt på veien til at det ikke skal være ventetider for barn og unge til psykisk helsevern, for dette er framfor alt en veldig sårbar gruppe. Denne må imidlertid ikke bare bli en papirgaranti, men må ha et reelt innhold. La meg også understreke den viktige rolle skolehelsetjenesten har. Denne rollen er viktig, ikke minst fordi en god skolehelsetjeneste vil kunne oppdage psykiske problemer tidlig og dermed kunne forebygge at barn og unge utvikler alvorlige psykiske problemer. Slik vil det kunne gripes fatt i vanskeligheter med en gang, før de får utvikle seg til det verre. Det er derfor av stor betydning å få styrket helsetilbudet i ungdomsskolen og videregående skole. Kompetansen knyttet til barn og unge med psykiske lidelser må også styrkes i kommunene. Det er alvorlig og urovekkende at så mange barn og unge får psykiske lidelser. Hjelp til disse og forebygging må være av de prioriterte oppgavene i helsevesenet. Riksrevisjonens undersøkelse trekker fram mange problemstillinger som det er viktig at departementet griper fatt i og følger opp. Viktigheten av at finansieringssystemet underbygger målsettingen om ambulant virksomhet og tid brukt på kompetanseoverføring fra spesialisthelsetjenesten til primærhelsetjenesten, må også understrekes.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2007-12-03:
Jeg tillater meg å komme med noen bemerkninger, men slutter meg i stor grad til saksordførers innlegg. Jeg viser til – som saksordfører også gjorde – at undersøkelsen denne gang ikke gjelder kontantstøtteordningen som sådan, men altså hvordan ordningen skal bli forvaltet av offentlige myndigheter. Det er urovekkende at verken departementet, Arbeids- og velferdsetaten eller kommunene ser ut til å ha vært så veldig opptatt av forvaltningen av ordningen. Det gjelder så vel styring som oppfølging og kontroll. Kommunenes rapporteringer er et svært viktig redskap for at NAV-kontorene skal kunne foreta korrekte utbetalinger. Det er kritikkverdig da at mange kommuner ikke prioriterer å registrere barnehagebarn i kontantstøttealder. Dette er en av årsakene til at det blir feilutbetalinger av kontantstøtte. Jeg regner nå med at dette blir det grepet fatt i av departementet. Det skjer dessverre en del feilutbetalinger av alle trygdeytelser. Det kjenner vi jo til. Heldigvis er det også en del som blir tilbakebetalt. Noen feilutbetalinger må vi også alltid regne med fordi det i enkelte tilfeller vil være slik at årsaken til trygdeytelsen endrer seg på et tidspunkt da utbetaling allerede er underveis til mottaker. Det kan f.eks være at en plutselig etter lang ventetid får barnehageplass midt i en måned. Det er imidlertid viktig at ikke mangel på registrering fra offentlig myndighet eller sen saksbehandling gjør at altfor mange feilutbetalinger skjer. Dette forventer vi blir tatt på alvor og gjort noe med.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2007-12-03:
Riksrevisjonens rapport er på mange måtar trist lesing, trist i den forstand at det er så mykje som ikkje fungerer godt nok innafor hjelpetilbodet, spesielt for ei gruppe som vi i denne salen ofte har snakka om er den gruppa som vi skal satse mest på. Å få slått fast av Riksrevisjonen at hjelpetilbodet til barn og unge med psykiske problem ikkje fungerer, er eigentleg nokså sterkt. Det positive med rapporten er at han er så tydeleg. Han seier så tydeleg frå om at det ikkje er nok med fine ord om satsing på barn og unge med psykiske problem. Eg meiner også at Riksrevisjonen her seier at det heller ikkje er pengar som er avgjerande. Vi kan ikkje gøyme oss bak løyvingar når vi skal løyse problem. Det må vere noko meir struktur bak det som blir gjort. Riksrevisjonen peikar også på mange forbetringsområde, og eg skal nemne tre område som Venstre meiner det kanskje er enklast å gjere forbetringar på. Det første punktet eg vil nemne, er samhandling. Alle veit at kommunane sitt hjelpetilbod og spesialisthelsetilbodet fungerer best dersom ein får til samhandling. Det som er så merkeleg, er jo at ein ikkje har klart å få det til betre. Her må det vere mogleg for statsråden å instruere eller å kome med gode idear – eg veit ikkje korleis ein skal få det til. Det blir snakka mykje om samhandling, men vi får det ikkje til. Det er nesten utruleg at det skal vere så dårleg. Til sjuande og sist går det ut over denne pasientgruppa. Eit anna punkt som Riksrevisjonen nemner, og som eg sjølv synest er eit område der det er ganske fantastisk at ein ikkje har kome lenger, er dette med individuell plan. Der seier rapporten at nesten ingen av desse pasientane har ein individuell plan. Og det som er endå meir fantastisk, er jo at rapporten slår fast at det er uklart kven som har ansvaret for å lage desse planane. Her må det ryddast opp på eit eller anna vis. Dette kan vi ikkje leve vidare med. Det tredje og siste punktet som eg vil nemne, er lågterskeltilbodet. Når det gjeld skulehelsetenesta og helsestasjonen for unge, har komiteen vore einig om at det er eit satsingsområde, så det må vi naturlegvis bringe sterkare fram. Men det hjelper som sagt ikkje med fine ord. Her må i alle fall ein eller annan ta tak og få spesielt desse tre punkta til å gå i hop: å få til samhandling, å få ein individuell plan på plass og å få desse lågterskeltilboda til å bli reelt styrkte når det blir gjeve politiske signal om det. Eg skal avslutte med riksrevisorens kommentar. Han seier følgjande: «Det er uakseptabelt at så få barn og unge med psykiske problemer har fått utarbeidet individuell plan, og at det for mange ikke er klart hvor ansvaret for dette ligger. Det er også forbausende at samarbeidet mellom de ulike nivåene i tiltakskjeden er så dårlig at det har direkte konsekvenser for pasientene.» Eg oppfordrar statsråden til å ta tak i dette umiddelbart.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-12-03:
Jeg merker meg at representanten Lønning fra Høyre her kaller den nye ventetidsgarantien for barn og unge for en avmaktsreaksjon fra Regjeringa. Det er det ikke. Det er et ekte og oppriktig engasjement for at de barn og unge som har ventet, og som dessverre fortsatt i deler av landet venter altfor lenge på å få behandling, skal få det raskere. Det er altså slik at jeg mener det er uakseptabelt at barn og unge som har behov for rask hjelp, venter i 9,10,11 og 12 måneder, særlig også når vi vet at en del barn og unge har stått og ventet i måneder og år før de i det hele tatt har kommet dit. Derfor er det at Regjeringa har foreslått at vi innenfor de sårbare grupper vi her snakker om, er nødt til å ha frister som gjør at vi faktisk greier å gi dem hjelp på et langt tidligere tidspunkt. Så er jeg opptatt av at også antallet som hver enkelt behandler behandler i løpet av et år, ei uke, en måned, må bli høyere. Her er det utmerkede, flotte mennesker som gjør en stor innsats, men – igjen – det er ingen grunn til at en ved enkelte distriktspsykiatriske sentre har null ventetid og andre har måneder. Da er det også noe med hele organiseringa. Det er ikke slik at DPS-en i Arendal og andre steder i landet får ulikt med penger. Nei, de får omtrent likt med penger, men de gjør ting på ulikt vis. Derfor mener jeg også det er mulig, innenfor dette området, å ha en ventetidsgaranti, som gjør at vi greier å fange opp de barn og unge vi her snakker om, på et langt tidligere tidspunkt. I tillegg til at vi må greie å få fatt i dem enda tidligere, må vi ha en forebyggende, lavterskel skolehelsetjeneste mv. Vi går også gjennom om det er noe med finansieringssystemet som gjør at vi ikke greier å få fatt i barn og unge så tidlig som vi skulle ønske. Når det gjelder spørsmålet om individuell plan, skal det ansvaret klargjøres. Jeg skal ta det ansvaret jeg har overfor de regionale helseforetakene. Jeg mener at regelverket på dette området er helt klart, og jeg er lei for at det ikke blir fulgt innenfor dette området, som det skjer innenfor andre områder. Det er et ledelsesansvar ned på de enheter som har ansvar innenfor dette. Det vil sjølsagt jeg følge opp, slik at det skal følges opp overfor den som trenger hjelpa. Når det så gjelder spørsmål om oversikt over den samlede kapasiteten, privat og offentlig, er jeg i likhet med Lønning opptatt av at vi får utnyttet dette på best mulig måte til beste for dem som trenger hjelp, både de private og de offentlige. Dette jobber vi veldig aktivt med. Jeg har en nær dialog på hele dette feltet både med brukerorganisasjonene og med fagorganisasjonene. Jeg hadde senest på fredag møte med Psykologforeningen. Det er sjølsagt Regjeringas intensjon at vi skal greie å få utnyttet alle de gode krefter vi har innenfor dette området, enten de er private eller offentlige, og at vi sikrer likeverdighet i tilbudet, uavhengig av sosial status og hvor en bor i landet.