Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2011-10-11:
Først vil jeg også få takke interpellanten for å reise et viktig spørsmål, som utfordrer oss til å være visjonære. Som interpellanten sa: Mange er av den oppfatning at slaveriet ble avskaffet av Lincoln på slutten av 1800-tallet, og at slaveri nå bare er en betegnelse på en skamplett i verdenshistorien. Mange av dem som sitter her, har sikkert, som meg, tenkt: Hvordan kunne de la det skje? Hvordan kunne de bare se på at mennesker ble undertrykket, behandlet som dyr og solgt på markedet? Men så vet vi alle at slaveriet ikke ble avskaffet på 1800-tallet. Vi vet at ikke bare eksisterer det slaveri, men slaveri er til og med mer utbredt og brutalt nå, i dag. Derfor er det betimelig at interpellanten møter oss med det samme spørsmålet som en annen kristendemokrat, William Wilberforce, stilte for nesten 200 år siden i det engelske parlamentet: Hvordan gjør vi slaveriet til historie? Regjeringen Bondevik kom med den første handlingsplanen mot menneskehandel, og den sittende regjeringen skal ha ros for å ha fulgt opp, både med en ny handlingsplan og også med tiltak i budsjettene, som f.eks. fokuset i budsjettet for 2012 på barn som er utsatt for menneskehandel. Til tross for at både storting og regjering har hatt fokus på menneskehandel, har tallet på ofre økt i Norge. De siste årene har vi sett at det har vært saker der menneskehandel blir knyttet til bl.a. aupairvirksomhet, sexsalg og tigging, som mange har vært inne på. At problemet øker, kan være et tegn på at det er for enkelt og for lukrativt for bakmenn å komme til Norge og drive denne virksomheten. Det er betimelig å anta at det skyldes for liten risiko og for små konsekvenser for bakmennene i det norske markedet. Det er flere grunner til at risikoen for å bli dømt for menneskehandel og slaveri virker lav i Norge. Spesielt finner vi en enorm frykt blant prostituerte for å anmelde sine bakmenn. De frykter for represalier fra bakmennene, både mot seg selv og ikke minst mot familiene sine. Men de frykter også å bli sendt ut av landet, for så å bli «re-trafikkert», som også flere har vært inne på i dag. Derfor er det viktig at ofrene får tilstrekkelig beskyttelse hvis de velger å anmelde sine bakmenn, og det bør også vurderes om det burde bli lettere å få varig opphold i Norge for ofre for menneskehandel. Men incentiver for anmelding av slaveriets bakmenn vil neppe få bukt med slaveriet alene. Det største hinderet er kanskje folks holdninger. De siste ukene har vi sett fremtredende politikere og samfunnsdebattanter som har snakket ned alvorlighetsgraden av et av hovedelementene i moderne slaveri – nemlig prostitusjon. Om ikke lovgivere og andre samfunnsaktører tar klart avstand fra markeder som er preget av menneskehandel og slaveri, hvordan kan vi da forvente at folket skal gjøre det? Politikernes syn på prostitusjon, og samfunnsaktørenes holdninger til slaveri, er likevel ikke nok til å endre folkets holdninger til de samme problemene. Vi trenger faktisk et kunnskapsløft om slaveri. Kristelig Folkeparti har også tatt til orde for at vi må få et løft i kunnskapsnivået blant folk flest. Dersom man ser til USA, blir en tredjedel av det moderne slaveriet avdekket av vanlige borgere. For at vanlige borgere skal klare å hjelpe, trengs det et større informasjonsløft. Vi ønsker at informasjon om det moderne slaveriet også blir løftet inn i undervisningen. På den måten får flere kunnskap og informasjon, slik at det faktisk også blir lettere å angi. Kampen mot menneskehandel handler ikke om kampen mot prostitusjon, organhandel, surrogati eller slaveri alene, for menneskehandel og slaveri kommer stadig i nye innpakninger og utforminger. Kampen mot menneskehandel handler om kampen for frihet, selvstendighet, likestilling og menneskeverd. Dersom hele verdens befolkning deler den samme grunnholdningen om at alle mennesker har samme, uendelige verdi, og at alle mennesker er ukrenkelige, ja, så kan vi klare å avskaffe menneskehandel og slaveri. Det er et mål det er vanskelig å nå, men målet om en verden fri for slaveri bør være vår klare visjon. Jeg vil slutte meg til det interpellanten sa i sitt innlegg. Situasjonen er langt fra håpløs. Det sa også statsråden. Det finnes løsninger på problemet. Det krever en enorm innsats, men innsatsen kan ikke engang måles opp mot verdien av friheten som gis til dem som kommer ut av den kanskje mest brutale og nådeløse industrien i verden. Jeg takker igjen interpellanten for initiativet til et samarbeid for et slavefritt Norge og en slavefri verden.