Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2003-11-27:
Den kulturelle skolesekken representerer uten tvil et av de aller viktigste og mest spennende kulturelle satsingsprosjekter i dette tiåret. Når vi legger sammen skolesekksatsingen, byggingen av ny nasjonalopera, markeringen av tusenårsskiftet og gjennomføringen av ABM-reformen, kan vi tillate oss å snakke om et historisk kulturløft for nasjonen ved sekelskiftet. Den kulturelle skolesekken er i første rekke en satsing på framtiden, en satsing på den nye generasjonen. Det er en satsing på å gi alle elever i grunnskolen ikke bare kunnskaper i språk, matte og fysikk, som vi jo vet er viktig, men også en kulturell kompetanse, en åndelig ballast og en livskapital. En oppvekst der møtet med kunst og kultur føyer seg inn som en naturlig del av det pulserende dagligliv, tror vi vil bidra til å utvide de unges evne til kontakt med virkeligheten og til bedre å kunne møte de mange utfordringene de stilles overfor i livet. Men ingenting kommer av seg selv. Også kunst og kultur har sine koder som en må lære å kjenne. Det er sagt at nordmenn er født med ski på beina. Det stemmer selvsagt ikke. Men det som er sant, er at de fleste i Norge har et forhold til skisport eller fotball. Dette ble utviklet gjennom opplevelse, lek, spill og læring fra vi var barn. Gradvis ble vi ført inn i et kodesystem av spilleregler, historiske fakta om vinnere og rekorder, kjennskap til utøvere, osv. Dette la grunnlaget for at vi senere i livet også kunne glede oss over idrettsopplevelsen. Slik er det også med vårt forhold til kunsten. Vi trenger å lære å kjenne kodene. Vi trenger å oppleve kunsten på nært hold over tid, og lære mer om den. Vi våger å tro at satsingen på Den kulturelle skolesekken vil gjøre noe med hele folket, at den vil stimulere interessen både for å drive kulturell egenaktivitet og for å oppsøke kulturelle tilbud over hele skalaen av uttrykk. I en tid da folk stadig bruker mindre av sin inntekt på det daglige brød og mer på opplevelser, er det viktig også å fylle tiden med substans. Takket være endringen av tippenøkkelen ble det mulig å realisere opptrappingen av Den kulturelle skolesekken raskere enn det ellers ville ha vært. Den uenighet som måtte ha vært omkring prosessen i forbindelse med dette, er nå lagt bak. Nå står et samlet storting bak. Det som startet som et lokalt tiltak, er blitt til en nasjonal storsatsing. Det er enighet om at Den kulturelle skolesekken skal ha en sterk lokal forankring, og at utformingen av den skal skje lokalt i den enkelte kommune ut fra lokale forutsetninger og i samspill med det regionale apparat, koordinert gjennom den enkelte fylkeskommune. I denne sammenheng må det spilles på de faglige ressurser som er til rådighet på de ulike nivåer. Mange kommuner har f.eks. bygd ned sin kulturfaglige kompetanse, kulturskolene kan i mange kommuner være de som sitter med den beste kompetansen. Andre steder kan det kanskje trekkes veksler på de etablerte kulturelle institusjoner. Det er et stort utviklingspotensial i formidling av musikk, visuell kunst, scenekunst, litteratur og bibliotek, kulturarv og kulturminne og film til barn og unge. Mange aktører kan i framtiden i større grad medvirke til å fylle dette med innhold. Dette vil ikke minst kreve tilrettelegging av formidlingskompetanse, tilrettelegging for turnévirksomhet, osv. Det er derfor viktig at det i tiden som kommer, også blir satt av ressurser til å utruste de aktører som kan tenkes å medvirke til å fylle skolesekkene med kvalitativt godt innhold, dvs. profesjonelle enkeltkunstnere, orkestre, ensembler og grupper, så vel nasjonalt som regionalt og lokalt. Stortinget vedtar i dag en fordelingsordning som anviser hvor stor andel av skolesekkmidlene som årlig skal gå direkte til lokale tiltak, og hvor stor andel som skal forvaltes sentralt i tiden framover. Overordnet dette må være at alle midlene skal innrettes slik at de gir mest mulig igjen i form av kulturell opplevelse og ballast for alle de 600 000 skoleelevene rundt i landet. Utgangspunktet for de tilbud som skal tilrettelegges, må være den enkelte skoles egen bestilling. Og det blir en stor utfordring for de ulike forvaltningsnivåene å kunne stille tilstrekkelig ressurser til rådighet for å kunne imøtekomme disse bestillingene. Det er derfor viktig at det stilles administrative ressurser til rådighet på alle nivåer, uavhengig av skolesekkmidlene. Det sier seg selv at Stortinget ikke kan løse alle de problemstillinger som vil dukke opp i tiden som kommer. På et felt hvor det er så stort engasjement, vil det lett oppstå konflikter i ulike retninger. Det vil derfor stilles betydelige krav til styringsgruppen og sekretariatet som skal lede arbeidet nasjonalt, men også til de fylkeskommunale og kommunale aktører og deres samarbeidspartnere om både å kunne utvise fleksibilitet og å kunne skjære igjennom for å sikre prosjektets videre framdrift, for å sikre at Den kulturelle skolesekken kan få den betydning den er tenkt å ha for den enkelte elevs kulturelle modning gjennom livet.