Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2011-12-12:
I dag vedtar Stortinget en svært viktig reform. Den har blitt til etter mange års arbeid og samarbeid med «pensjonskameratene». Uføretrygden er sikkerhetsnettet som tar vare på dem som ikke klarer å arbeide selv. Den skal være bærekraftig, med en anstendig ytelse til dem som er uføre nå, men rettet inn på en slik måte at inntektssikringen er til stede også for uføre i framtiden. Kristelig Folkeparti er glad for at det er et nesten samstemt storting som står bak hovedelementene i reformen. Det betyr at ordningen vil stå seg, tross skiftende politiske flertall, og følger opp pensjonsreformen på en god måte. Det gir forutsigbarhet og trygghet for de uføre. Kristelig Folkeparti mener at den nye uføretrygden har mange gode elementer i seg. Jeg vil løfte opp noen av de punktene Kristelig Folkeparti har vært spesielt opptatt av. De som får uføretrygd, har vært gjennom en lang prosess for å bli avklart. De har mistet arbeidsevne, kommer på en varig ordning og skal bli kompensert for dette. Da er nivået på inntektssikringen viktig. Kristelig Folkeparti mener at 66 pst. av tidligere inntekt er et riktig og godt nivå. Beregningsgrunnlaget er også viktig. For oss var det viktig at ikke utgangspunktet for uføretrygden kun var opptjeningen året før, men at man ivaretar at ikke alle arbeider hele tiden – noen tar utdanning, velger omsorg for familie eller lignende. Da er det viktig at det er inntekt fra beste tre av siste fem år som er beregningsgrunnlaget. Kristelig Folkeparti har også et særlig engasjement for barna. Derfor noterer vi det som en seier at barnetillegget blir videreført i den nye uføretrygden. Barn av uføre kan ha et vanskeligere utgangspunkt i livet og vokser ofte opp i familier med dårlig råd. De har også større sjanse for selv å bli uføre. I den videre behandlingen av denne saken er det viktig at barna blir godt ivaretatt. I forbindelse med den nye uføretrygden er Kristelig Folkeparti også opptatt av at alle skal få ta i bruk den arbeidsevnen de eventuelt har. Derfor er det viktig at vi har fokus på å gi uføre den prosentgraden uføretrygd de faktisk er uføre, og at de kan arbeide for resten. Når vi legger opp til større bruk av graderte ytelser, er det også viktig at vi sikrer at de faktisk får mulighet til å ta i bruk restarbeidsevnen sin. Det stiller krav til arbeidsmarkedet, og det stiller krav til oss som politikere. Dette må følges nøye når den nye reformen blir innført. Denne problemstillingen er også knyttet sammen med muligheten for arbeid for dem som har fått innvilget 100 pst. uføregrad. For de aller fleste er arbeid utenkelig, men vi vet at for noen vil formen variere, og i noen perioder vil de ha mulighet for å arbeide. Kristelig Folkeparti mener at den nye modellen for å kombinere trygd og arbeid er god. At man slipper «hvileåret», ingen automatisk revurdering og ingen 100 pst. avkorting ved inntekt over fribeløpet, er bra. Det er også en logikk i det nye systemet med at inntekt over fribeløpet skal avkortes med kompensasjonsgraden. Dersom man gikk ned ekstra mye da man ble ufør, er det også naturlig at man sitter igjen med mer dersom man kan arbeide ved siden av trygden. Men regjeringens forslag hadde også en bakside. De med lave lønninger ville oppleve en avkorting på 82,7 pst. Det ville resultere i at en kun satt igjen med 11 kr for hver hundrelapp en tjente, etter skatt. Det ville være urimelig og ikke stimulere uføre til å forsøke å komme seg ut i arbeid igjen. Derfor hadde Kristelig Folkeparti et krav om at vi måtte sette et makstak på avkortingen. Regjeringspartiene og saksordføreren skal ha ros for velvillighet og samarbeid rundt dette punktet, og jeg er glad for at vi klarte å ende på en løsning som tilsvarer at avkortingen ikke skal være høyere enn 70 pst. Dette er et eksempel til etterfølgelse. Gode innspill fra høringer og fra opposisjonen bør få innvirkning på vedtakene som Stortinget fatter. Et annet viktig punkt jeg er glad for at vi har oppnådd enighet rundt, og fått til en flertallsmerknad på, er hvordan uføres alderspensjon skal skjermes for levealdersjustering. Levealdersjustering er en viktig del av pensjonsreformen og derfor også mye av bakgrunnen for saken vi har her i dag. Kristelig Folkeparti har vært spent på hvordan regjeringen ville løse dette. Det var ikke en god løsning da vi behandlet saken om den midlertidige ordningen i fjor, i Prop. 82 L for 2009–2010, men løsningen i denne innstillingen er betydelig bedre. Levealdersjusteringen handler om at vi lever lenger og derfor også kan arbeide lenger. Arbeidsføre kan kompensere for levealdersjusteringen med å stå lenger i arbeid. Det kan ikke de som er uføre. At de ikke skulle bli skjermet for noe av levealdersjusteringen, ville vært uakseptabelt. Poenget må være at de får samme overgang som arbeidsføre, verken bedre eller dårligere. Derfor er merknaden fra komiteens flertall så viktig: «Målet må være at uføres alderspensjon står i et rimelig forhold til gjennomsnittet av arbeidsføres alderspensjon.» Det vet vi ikke før evalueringen i 2018. Når vi vet mer om arbeidsføres tilpasning til den nye fleksible alderspensjonen, og mer om når de tar ut alderspensjon, vil det også være enklere å finne skjermingsregler for uføre, slik at uføre kommer ut på lik linje med arbeidsføre. Kristelig Folkeparti forventer derfor at intensjonen til flertallet i Stortinget blir reflektert i vurderingene framover. Det er bærekraften i reformen avhengig av. Kristelig Folkeparti har også vært opptatt av at vi klarer å treffe mest mulig riktig uføregrad på dem som blir uføre. Derfor har vi støttet målet om at færre blir 100 pst. uføre, og at flere får graderte ytelser. Derfor har vi også tatt til orde for en større stimulans til at personer som har blitt syke, skal ta i bruk mer av sin arbeidsevne enn 40–50 pst., for det er en svakhet og mangel på fleksibilitet i dagens ordning som Stortinget burde ha rettet opp i den nye reformen. Forslaget innebærer nemlig en videreføring av dagens regelverk som for de aller fleste innebærer at en må være minst 50 pst. ufør for å komme inn i andre ordninger når sykepenger opphører. Dette gir liten stimulans til personer i sykepengeordningen til å bli mer arbeidsfør enn 50 pst. Det er stikk i strid med målet vårt om at sykmeldte skal komme tilbake i så stor stillingsstørrelse som mulig ut fra egen helse. Dette skal arbeidsgiver legge til rette for, men det er også viktig at trygdeordningene stimulerer til nettopp det. En lavere uføregrad enn 50 pst. som inngangsbillett vil bidra til at flere bruker sin arbeidsevne fullt ut. Selv om en slik ordning kan medføre at flere kommer inn i uføreordningen, vil samtidig flere kunne få en lavere uføregrad enn de ellers ville ha fått. Vi tror at dette ville vært en bedre og mer rettferdig modell enn det som blir vedtatt i dag. Derfor har Kristelig Folkeparti en alternativ formulering til § 12-7 og § 12-10. Til slutt vil jeg innom et siste, men veldig viktig punkt, nemlig hvordan vi kan ivareta de yngre og sikre at flest mulig blir i stand til å kunne stå i arbeid og ikke havne på trygd. Dessverre vet vi at utviklingen har gått i feil retning. Et urovekkende høyt antall unge blir uføre. Kristelig Folkeparti ønsker at de yngste blir fulgt opp tettere enn det gjøres i dag. Vårt hovedfokus i denne sal har gang på gang vært tidlig innsats og tett oppfølging. Vi ønsker tettere oppfølging av sykmeldte. Vi mener at det er bekymringsfullt at det er så lang ventetid før mennesker med nedsatt arbeidsevne blir tatt videre. Og vi mener at advarslene fra Nav må lyttes til. De som har falt ut av arbeid, må følges opp tidligere og tettere, for det viktigste arbeidet gjøres lenge før uføretrygden er innvilget. Vi har også foreslått en bedre oppfølging av unge uføre gjennom f.eks. et årlig møte mellom Nav og den uføretrygdede. Vi tror det er viktig at uføre ikke blir glemt, nettopp fordi en del faktisk kan komme tilbake i arbeid i en senere periode. Til slutt vil jeg takke komiteen for et godt arbeid – og da også Senterpartiet. Jeg tar opp de forslagene som Kristelig Folkeparti har fremmet i innstillingen.