Bjørgulv Froyn (Arbeiderpartiet), 2002-12-17:
I dag har vi vært på reise. Vi har reist fra Oslo og vært innom Ringerike og Hønefoss. Der forsøkte vi oss på noen trasévalg. Det gikk dårlig. Nå har vi dratt videre til Bergen. Julekortet er altså fra Hønefoss – ikke med det gode budskap. Men nå har vi kommet til Bergen, og vi håper at vi skal få hyggeligere meldinger til bergenserne, ikke bare for julen, men også for det som skal komme senere. Bergensprogrammet er, som flere har sagt tidligere, et program som har tre hovedelementer. Det er bane, det er ringvei, og det er en tunnel, Skansentunnelen. Disse tre elementene er ingen tilfeldighet. De er ikke bare plukket ned. Men det er tre elementer som er nødvendige for at man skal kunne få til et bredest mulig flertall, for at man skal kunne skape noe. Det betyr at dette kompromisset krever både mot og villighet av dem som skal ta en avgjørelse, nemlig at vi må ta med oss noe for å få til noe godt. Vi vil ha en bybane, men må ta med en vei. Vi vil ha en bybane, men vi må også ta med en tunnel. Vi kan ikke gjøre dette til et sted hvor man kan komme inn og velge ut det som passer en best i øyeblikket – man må se det i sammenheng. Det er historien om byutvikling. Det er historien om hvordan vi har satset på kollektivløsninger i storbyene. Det krever en samordning av flere ulike tiltak. Da blir det for meg litt spesielt å høre at SV nå gleder seg over det flertallet som er skapt. Det er et flertall som er villig til å ta ansvaret for tre deler, men SV prøver å begrense det hele til å dreie seg bare om bybane. Til SV vil jeg derfor si: Hvis de virkelig vil slåss for bybanen, må de være med på å slåss også for det andre, fordi det er en sammenheng. Det er ingen fast enhet som står der uansett. Den enheten varer bare så lenge vi tør å ta ansvaret for alle tre delene samtidig. Representanten Sørensen ville se metaforen i et musikkstykke. Da kan jeg fortelle følgende: Et musikkstykke orkestreres gjennom flere instrumenter – ikke alle instrumentene begynner samtidig, og ikke alle instrumentene ender samtidig. Men summen av dem, der de slår til i hele musikkstykket, skaper helheten. Det er den helheten, det musikkstykket, den musikaliteten som vi ønsker å få til også i forhold til Bergensprogrammet. Fremskrittspartiet har i sitt forhold til Bergen og Bergens-problemene og Bergensprogrammet valgt et rimelig originalt utgangspunkt, muligens fordi de ikke bryr seg, muligens fordi Bergen egentlig er helt uinteressant med tanke på å møte de løsningene som er. Da blir mine kommentarer til det de har sagt, naturligvis også meningsløse. Men nå velger jeg å ta utgangspunkt i at de tror det er korrekt det de sier. La meg da si følgende: Jeg er ikke imot buss! Men det er da heller ikke temaet. Temaet er: Hva skal til for å løse de store kollektivproblemene i Bergen? Lar de seg løse med buss? Dessverre, kan man si. Uansett er det et faktum at de ikke lar seg løse alene med buss. Det er derfor vi diskuterer bybane. Kan Oslo løse sine kollektivproblemer ved å nedlegge T-banen? Nei, de lar seg ikke løse på den måten. Det er derfor vi diskuterer det. Da kan naturligvis Fremskrittspartiet raljere og å si at de ikke vet hva bybane er. Det er ikke pinlig for denne salen. Det er pinlig for dem som sier at de ikke vet hva det er. Her må Fremskrittspartiet, om de ønsker å bli tatt på alvor, si noe som er alvorlig. De må si at de bryr seg, eller ikke bryr seg, om problemet i Bergen. Bryr de seg om problemet i Bergen, kan vi ikke lage en annen by enn det Bergen er. Da må de ta Bergen på alvor, ta virkeligheten i Bergen på alvor. Og da står også Fremskrittspartiet sannsynligvis igjen med: Jøss, det går ikke med bare buss likevel. Vi må ha en bybane.