trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2009-05-13:
Spørsmålet om fordeling av arbeidsoppgaver i hjemmet og likestilling på hjemmebane handler også om likestilling i samfunnet. Hvis en jente med minoritetsbakgrunn lærer at det er faren som bestemmer det meste, og hun blir oppdratt til å slå ned blikket når det er en eldre mann som snakker, er det vanskelig å slå seg fram i samfunnet. Hvis en ung gutt lærer hjemme ikke å ha respekt for sine søstre, vil han tape på det i møtet med samfunnet. Vi har jo de siste årene sett hvordan likestilling på hjemmebane er en forutsetning for likestilling i samfunnet for øvrig. Vi har nå statistikk som viser at hos par som deler på arbeidsoppgavene i hjemmet, er det mindre vold enn hos andre par, hos par som deler på arbeidsoppgavene i hjemmet, er det mindre skilsmisser, og de har flere barn. Jeg er overbevist om at likestilling i hjemmet er en viktig forutsetning for likestilling i samfunnet. Vi har gjort mye annet også. Vi har lansert flere tiltak i kampen mot tvangsekteskap. Det har aldri vært satset så offensivt på dette. Vi har innført helsesjekk for dem som kommer fra land hvor det er omfattende kjønnslemlestelse. Likestilling på hjemmebane handler også om likestilling i samfunnet.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2009-05-13:
Jeg vet ikke hva slags ordning som praktiseres i Fremskrittspartiets stortingsgruppe, men i Arbeiderpartiets stortingsgruppe den gangen jeg var i dette hus, la man i hvert fall vekt på at man fikk først utbytting hvis man skulle hente i barnehage. Jeg har ikke tenkt å kontrollere norske familier. Jeg har tenkt å ha den samme diskusjonen blant minoritetsfamilier som vi har hatt i det norske samfunnet de siste 20 årene, og det har resultert i at vi har fått en veldig stor endring i mannsrollen. Det er ingen som stiller så mye opp for barna sine, og som henter så mye i barnehagen som norske menn. Jeg ønsker den samme diskusjonen i hele samfunnet og sier at dette skal gjelde alle menn. Dette har ført til at norske kvinner nå er på europatoppen både når det gjelder yrkesdeltakelse og antall barn som fødes. Så likestilling på hjemmebane er en forutsetning for at vi skal nå likestilling i samfunnet.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2009-05-13:
Pappakvoten er en slik ordning. Den gjør at fedre som ønsker å ta ansvar for sine barn, får den muligheten, for vi vet at arbeidsgivere har en tendens til å diskriminere menn som ønsker å ta mer ansvar hjemme. Derfor fungerer den som en framforhandlet rettighet. Det har vært uklart hele tiden om Høyre er for eller mot denne pappakvoten. Høyre stemte imot. Så skriver Høyre, sammen med Fremskrittspartiet, at dette skal familiene bestemme selv. Det sa Høyre i Stortinget i går, mens Fremskrittspartiet hele tiden har vært mot pappakvoten og sier at dette er inngripen i familienes indre anliggende. Pappakvoten legger føringer for et mer likestilt familieliv. Men til sjuende og sist handler det om pappas valgfrihet til å ta de ansvarsoppgavene hjemme som han ønsker å ta, og det har gitt fenomenale resultater de siste årene. Det er ingen som stiller opp så mye hjemme som norske menn.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2009-05-13:
Arbeiderpartiets landsmøte har tatt stilling til den saken. Regjeringen vil fremme et forslag til Stortinget i løpet av våren. Representanten sier at det er aller best for et barn å ha ett hjem. Det er jo en veldig normativ påstand. Arbeiderpartiets landsmøte har lagt vekt på at dersom det er til barnas beste, skal det være en mulighet for domstolen å idømme delt bosted, og det er i overensstemmelse med bl.a. det Barneombudet mener. Vi ønsker ikke delt bosted som en hovedløsning. Det har Regjeringen sagt før i forslag til mannsmeldingen, som ble behandlet i Stortinget i går. Men Arbeiderpartiets landsmøte har altså sagt at vi vil gi domstolene en begrenset adgang til å idømme delt bosted, dersom det er til barnets beste.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2009-05-13:
Jeg besøkte en minoritetsfamilie på søndag. Der gjorde pappa mye husarbeid. Jeg sa at dette er positivt. Det er ikke å bruke en pekefinger. Det er å trekke fram de gode eksemplene. Den nye generasjonen med minoritetsfedre har nettopp skjønt det. De triller barnevogn som aldri før, og de ønsker å ta mer ansvar hjemme, fordi de ser at likestilling på hjemmebane er en forutsetning for at barna skal gjøre det bra i samfunnet. Når de ser en pappa som deltar, betyr det mye for de døtrene som skal ut i samfunnslivet, i skolen og i arbeidslivet. Så jeg er helt enig med representanten i at man skal trekke fram de gode eksemplene, og det var det jeg gjorde da jeg besøkte denne innvandrerfamilien på søndag.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2009-05-13:
Jeg oppfordrer representanten til å lese Regjeringens handlingsplan både når det gjelder vold i nære relasjoner, når det gjelder tvangsekteskap, og når det gjelder kjønnslemlestelse. Det har aldri vært et mer offensivt arbeid i forhold til dette. Så er det underlig å notere seg at representanten mener at familien skal bestemme selv, men at man skal være for pappakvote. Pappakvote betyr jo at det er én kvote som er forbeholdt far. Det betyr at mor ikke kan ta den. Så det er litt underlig for meg å skjønne hvordan man skal ha en pappakvote som skal være frivillig. Da er det jo ikke pappakvote, for dette er jo en framforhandlet rettighet som bare kan brukes av far. Det er det som er pappakvote. Den kvoten har vi doblet i løpet av den perioden vi har sittet – fra fem uker til ti uker fra i sommer – og i stortingsmeldingen om mannsrollen varsler vi en videre utvidelse til 14 uker. Det er jeg stolt av, og det er Fremskrittspartiet imot.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2009-05-13:
Først og fremst vil jeg gi familiene en valgfrihet til å velge barnehage. Det har vært den viktigste endringen i denne perioden, at de som velger barnehage, kan få den muligheten, og de som velger å være hjemme, kan få den muligheten. I 2002 kostet det 4 700 kr for en barnehageplass i kommunen min. Uten barnehageforliket ville det ha kostet 13 000 kr å ha tre barn i barnehage. I dag koster det 5 100 kr. Det gjør at det ikke lenger er ulønnsomt for kvinner å gå ut i arbeidslivet. Så valgfrihet sikrer vi gjennom barnehage. Men vi har jo en kontantstøtte. Den har vært oppe til diskusjon ved flere anledninger. Den har hatt mange utilsiktede virkninger. Blant annet er det flere rapporter som slår fast at den holder minoritetskvinner tilbake i hjemmet. Det jeg er opptatt av, er å få bedre overgangsordninger mellom fødselspermisjon og arbeidsliv. I dag er det slik at man får barnehageplass lovfestet fra 1. august hvert eneste år, men for dem som får barn kanskje i februar, er det en glippe der som vi er nødt til å ta hensyn til når vi utformer en god barnehagepolitikk. Vi har utvidet fødselspermisjonen, og vi har sett tidligere hva utvidet fødselspermisjon har ført til. Det har ført til at langt flere har tatt dette ut i redusert arbeidstid. Så jeg er først og fremst opptatt av at barnefamiliene skal få mer tid, at det skal bli mer romslig i hverdagen. De som vil være hjemme, kan velge det, men forutsetningen for valgfrihet er at vi som ønsker det, har lovfestet rett til barnehageplass.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2009-05-13:
Det å si at Kristelig Folkeparti i forrige regjeringsperiode gikk i bresjen for billigere barnehager, er vel en sannhet med modifikasjoner. Daværende kommunalminister Erna Solberg sa at det var kroneksempelet på en gammel, stalinistisk politikk da vi vedtok at barnehageprisene skulle ned i tråd med intensjonene i barnehageforliket. Derfor er billigere barnehagepriser veldig viktig. Jeg er opptatt av å få flere minoritetskvinner ut i arbeidslivet. Det er grunnen til at jeg ønsker at minoritetsfedre skal ta mer ansvar hjemme, og det er også årsaken til at jeg vil legge til rette for ordninger som gjør at flere minoritetskvinner kommer ut i jobb. Det handler om gratis kjernetid i barnehagen, det handler om økt vekt på norskopplæring, for integrering i arbeidslivet er viktig for å bli med i det norske samfunnet.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2009-05-13:
Dette viser jo inkonsekvensen i Fremskrittspartiets politikk. I forrige runde var dere for pappakvote, men også for valgfrihet. Dere er for at innvandrerkvinner skal delta i arbeidslivet, men dere er også for mer kontantstøtte. I politikken må man av og til velge. Jeg ønsker å stimulere til en politikk hvor fedre tar mer ansvar på hjemmebane. Vi skal ikke tvinge noen, men ha en politikk som stimulerer til dette. Jeg ønsker å legge til rette for en politikk som gir alle som vil det, rett til barnehageplass. Det er ikke tvang, det er ingen som tvinger deg, men valgfriheten er sikret gjennom at alle har denne rettigheten. Så her er det en politisk uenighet mellom oss. Jeg er opptatt av å øke permisjonen. Vi hadde en diskusjon i Stortinget om det i går. Fremskrittspartiet er ikke veldig opptatt av dette – de er først og fremst opptatt av kontantstøtten. Jeg er opptatt av å ha lengre permisjon, fordi jeg har sett at det fører til en bedre fordeling av arbeidsoppgaver hjemme og også gjør at man kan få en noe mykere overgang, for mange av disse familiene synes det er tøft å gå ut i arbeidslivet når barnet er ett år.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2009-05-13:
Kontantstøtten brukes jo nesten ikke av dem som har barn som er to år. Der hvor kontantstøtten brukes i dag, er i overgangen mellom fødselspermisjon og arbeidsliv – de som får et barn i februar. Jeg ønsker å få på plass gode overgangsordninger. Noen har kritisert meg for det og sier jeg er uprinsipiell i likestillingspolitikken. Men jeg er opptatt av at prinsippene om likestilling skal henge sammen med folks hverdag. Jeg er opptatt av å få bedre overgangsordninger på plass. Det er fint å jobbe, men mange familier der både mamma og pappa jobber fulltid, synes det er tøft å gå ut i arbeidslivet når ungen er ett år. Når vi nå utvider permisjonen med ytterligere to uker, slik vi gjør fra 1. juli, som jeg varslet i mannsmeldingen, som for øvrig Høyre er imot, legger vi bl.a. til rette for mer fleksibel overgang mellom fødselspermisjon og arbeidsliv.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2009-05-13:
Jeg vil jo stille spørsmål ved om det var valgfrihet den gangen Kristelig Folkeparti satt i regjering – 13 000 kr i barnehagepris for tre barn! Alternativet var svart dagmamma, som mange brukte, eller det å være hjemme om man da fikk kontantstøtte. Det er klart at den gangen var det ulønnsomt å ha barn i barnehage. Det var i hvert fall ikke valgfrihet. Så forutsetningen for valgfrihet er at alle som ønsker det, skal ha rett til barnehageplass. Så kan foreldre velge annerledes. Men jeg er først og fremst opptatt av at alle de som jobber, også skal få muligheten til å være mer sammen med ungene sine, for det er en tøff hverdag å få til å gå i hop for mange. Derfor er jeg opptatt av gode overgangsordninger mellom fødselspermisjon og arbeidsliv, slik at ikke hverdagen blir så strevsom for den vanlige familien.
Olemic Thommessen (Høyre), 2009-05-13:
Det gleder meg å høre at statsråden ikke vil gå inn i hjemmene og kontrollere. Det høres jo egentlig overbevisende ut. Men er det ikke egentlig det Arbeiderpartiet og statsråden gjør med alle de støtteordninger og andre ordninger man har i familiepolitikken? Nesten alle sammen – kanskje utenom én, nemlig kontantstøtten – legger jo føringer for hvordan man skal innrette seg. De legger jo nettopp lokk på den valgfriheten som familiene faktisk har. Hvis det er slik at man ikke vil gå inn i de private rom, hvis man ikke vil gå inn i familienes beslutninger om hvordan de ordner sin daglige barnehagehenting, hvem skal være hjemme, hvordan man skal ordne seg, burde man ikke da heller satse på ordninger som faktisk ikke legger føringer, og som ikke har noen oppskrift på hvilket valg staten ønsker at man skal gjøre – slik som kontantstøtten, som faktisk er en slik ordning?
Olemic Thommessen (Høyre), 2009-05-13:
Denne debatten avspeiler jo ganske godt, synes jeg, de politiske forskjellene i den reelle viljen til å gi noen valgfrihet. Jeg tror bare vi kan konstatere at Arbeiderpartiet står på sitt og vel ønsker at valgfriheten skal begrenses til relativt få valg av det Arbeiderpartiet og Regjeringen mener er det riktige for oss. Men jeg synes det er ett interessant punkt som har kommet frem, og det er dette ønsket om fleksibilitet. Er ikke kontantstøtten egentlig en ganske god ordning med tanke på fleksibiliteten? Det er jo ikke slik at alle har en barnehageplass klar akkurat da barnet fyller dette ene året? Er ikke kontantstøtten egentlig en ganske god ordning for nettopp å gi bedre rom for den overgangen som statsråden – riktig – peker på kan være vrien, og som av praktiske grunner og også ut fra ønsket om omsorg kan være vanskelig å forholde seg til?
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2009-05-13:
Jeg vil gjerne følge opp med nok et spørsmål som handler om inngripen i hjemmet, men som er enda mer alvorlig enn arbeidsfordelingen mellom kjønn, nemlig spørsmålet om hvor et barn skal bo. I Dagsavisen i dag kan man lese at Regjeringen i forslag til ny barnelov åpner for at domstolene skal kunne idømme delt omsorg for et barn etter en skilsmisse. Det er alvorlig dersom dette er tilfellet. Regjeringen vil at i saker hvor det i utgangspunktet er et høyt konfliktnivå mellom mor og far, skal domstolene kunne bestemme hvor et barn skal bo – i en situasjon hvor det allerede er en konflikt. Det er aller best for et barn å ha ett hjem. Det går veldig bra å dele omsorgen i enkelte familier, men det forutsetter et veldig sterkt og godt samarbeid mellom mor og far. Derfor blir det håpløst å snakke om barnets beste og idømme omsorg der det er en stor konflikt. Kan statsråden bekrefte at det kommer et slikt forslag?
Trine Skei Grande (Venstre), 2009-05-13:
Venstre deler nok ikke Fremskrittspartiets bilde av at 25 pst. av befolkninga i Oslo består av undertrykte kvinner som ikke kan norsk, som blir slått, og som ikke får muligheten til å utvikle seg. Men vi ser at det i mange miljøer må tas grep for at kvinner skal få en yrkeskarriere og mulighet til å utvikle sine ferdigheter i det norske samfunnet. På bakgrunn av det er det viktig å gi dem akkurat den muligheten. Det er viktig å satse på norskundervisning, og det er også viktig å satse på undervisning. Men statsråden prøver å påvirke dette med en pekefinger istedenfor å vise til alle de gode eksemplene som faktisk fins på dette området. Det er veldig mange gode personer som står for gode ting på integreringssida, som heller hadde trengt et push i ryggen enn en pekefinger i trynet. Skjønner statsråden at hun er på feil vei når hun bruker pekefingeren før hun bruker en dytt i ryggen?
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2009-05-13:
Først må jeg si at statsråden tar feil når hun sier at vi er mot pappakvote. Det vi ønsker, er at familiene selv skal få lov til å velge hvilken løsning de vil ha når det gjelder fødselspermisjonene sine. Så er det også slik at det strengt tatt ikke var våre fedre som lærte våre menn til å bli gode hjemme. Da synes jeg at å snakke om bleieskift og at statsråden – som Venstre var inne på – kommer med pekefingeren, blir helt feil når det er så mange andre uløste ting innenfor innvandrerhjemmene. For eksempel vet vi, og statsråden vet og stilletiende aksepterer, at innvandrerkvinner går hjemme og ikke kan norsk, at de blir undertrykt av sine menn, og at de blir utsatt både for kjønnslemlestelse og vold i nære relasjoner. Når skal statsråden gjøre noe med dette? Vi har hørt om utvalg. Når skal statsråden gjøre noe?
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2009-05-13:
Det er interessant å høre at statsråden synes vi har valgfrihet når vi faktisk da har én ting å velge mellom, nemlig barnehager. I forrige spørsmål til statsråden, og også nå, hørte vi at statsråden egentlig innerst inne ikke tror på valgfrihet. Statsråden tror derimot på det sosialistiske prosjekt, hvor staten skal oppdra barna våre til å bli gode borgere. Når vi hører de rød-grønne når de snakker om kontantstøtte, høres det ut som om den varer helt fram til barna skal stå til konfirmasjon. Så er altså ikke tilfellet. Det handler om to år i et veldig lite barns liv. Hvordan tør statsråden snakke om å vurdere å fjerne kontantstøtten når man har så mye forskning som spriker i alle retninger om konsekvensene av at de aller minste barna, altså barn fra ett til tre år, er i barnehage?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2009-05-13:
Jeg har et spørsmål til olje- og energiministeren. Det er godt kjent for de fleste i alle landets industristeder at dagens regjering vant forrige stortingsvalg ved et løfte om å tilby norsk industri kraft til under markedspris. Dette har i ettertid vist seg å være daværende valgs største valgbløff, men det var meget virkningsfullt. Man skaffet seg stortingsflertall på grunn av dette løftet. Man har nok erfart at man har sviktet norsk industri, men nå handler det om å se fremover, og for den rød-grønne regjeringen handler det om å prøve å berge stumpene på nytt igjen. Faktum er – når vi ser tilbake – at de som ikke stolte på Regjeringens forrige løfter, er de som er blitt vinnere, og som har ordnet opp i det kommersielle markedet, mens alle de bedriftene som stolte på Regjeringen, er blitt tapere. Faktum er jo at dagens regjering har gjort situasjonen mye verre. Man har avskaffet hjemfallsordningen, man har tatt fra norsk industri den kraft de selv disponerte. Man har ikke fått på plass ny energi til disposisjon for industrien i Norge, og sågar presterer man nå gjennom forslaget i den proposisjonen vi har liggende i komiteen, å leie ut vannkraft i 15 år, når hele den samlede norske industrien forlanger minimum 30 år. Så sier Regjeringen: Vi har ikke gitt opp. Nå skal vi skaffe nye løsninger. Det er en budsjettlekkasje som sier 40 mill. kr. Det viser at dette er ikke noen konsortiumsmodell, men en såkalt bagatellmessig ordning. Ordet er meget dekkende. Det betyr at hvis hele den norske industrien benytter seg av ordningen, får de altså en prisreduksjon på hele 0,1 øre. Konserndirektøren i Fesil Energy kaller dette for politisk kosmetikk. Har ikke konsernenergisjefen i Fesil rett? Er ikke dette for politisk kosmetikk å regne?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2009-05-13:
Jeg synes det er bedrøvelig at man med åpne øyne gjør et kraftig forsøk – selv om vi snart er inne i en hektisk valgkamptid – på å lure norske industriarbeidere på nytt igjen. Man presterer å si at det er gjort mye fra den norske regjerings side i disse fire årene, men det må jo knapt være bare deler av Regjeringen som synes at dette er tilfellet. Har ikke statsråden fått med seg at den 3. juni i år skal vi ha en to timers lang streik, hvor samtlige industriarbeidere i norsk industri går til det alvorlige virkemidlet å protestere mot valgbløffen fra 2005? Har ikke statsråd Riis-Johansen engang fått med seg at regjeringspartienes hovedsponsorer nå samlet protesterer mot valgbløffen fra 2005? Er det slik å forstå at man med åpne øyne faktisk på nytt er villig til å lure norske industriarbeidere til å stemme rød-grønt også ved kommende valg?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2009-05-13:
La meg starte med å korrigere noe av det statsråden har opplyst om tidligere. Den forrige regjeringen la frem en egen stortingsmelding om nettpolitikk – bare så det i hvert fall fra nå av er kjent. En hardt presset statsråd synes i sine svar til opposisjonen at karakteristikken «fiasko» om Regjeringens fornybarpolitikk er veldig lite dekkende. Opposisjonspartiene har stort sett nå holdt seg notorisk til å sitere statsrådens egne partifeller, og vi holder oss til fakta. Jeg kan jo avslutte med et nytt sitat, som har holdbarhetsdato som på et meieriprodukt, det er bare seks dager gammelt. Det er fra Ola Borten Moe, som i en fornybardebatt sa følgende: «For min egen del må jeg vel innrømme at vi i løpet av denne perioden ikke har kommet dit jeg hadde håpet vi skulle være.» Taler ikke egentlig Borten Moes utsagn nokså klart for den karakteristikken vi har brukt tidligere i denne debatten?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2009-05-13:
Jeg har tillatt meg å fremme følgende spørsmål til nærings- og handelsministeren: «Da energiloven ble vedtatt i 1991, fikk Statkraft SF ansvaret for statens kraftproduksjon, mens Statnett SF overtok ansvaret for statens del av sentralnettet mv. Nå ser vi at Statkraft er blitt netteier gjennom oppkjøp av mindre og mellomstore nettselskaper. Konkurransetilsynet frykter at Statkraft kan bruke inntektene fra denne nettvirksomheten til ulovlig subsidiering av kraftproduksjon. Hva vil statsråden gjøre for å sikre at rollen som netteier og kraftprodusent er klart adskilt, slik Stortinget har forutsatt?»
Ivar Kristiansen (Høyre), 2009-05-13:
Jeg takker for svaret. Statsråden understreker selv i sitt svar her i dag behovet for å ha et slikt skille som jeg tar opp i spørsmålet mitt, og hun viser også til hva som er den normgivende prosessen i EU. Jeg synes kanskje også det vil være tjenlig at statsråden, med de oppgaver vi står foran, også tar inn over seg Konkurransetilsynets bekymring, for det er en rekke regionale energiverk rundt omkring i landet som nå frykter Statkrafts pengebinge, som på mange måter er fylt opp gjennom statlig påfyll av egenkapital. Derfor vil jeg følge opp med et spørsmål: Er det ikke på tide at statsråden gjennom foretaksmøte nå gjennomfører en politikk hvor dette skillet blir krystallklart?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2009-05-13:
Det blir galt, sier statsråden. Jeg tror det er viktig at man har en kontinuerlig overvåking av hva som foregår. Det kommer nå til syne en bekymring rundt omkring i store deler av landet, bl.a. i Trøndelag, hvor Statkraft gis anledning til å kjøpe opp. Man svekker muligheten for regionale kompetansesentre, man flytter beslutningsprosessen – i dette tilfellet fra Trøndelag til Oslo. Det er en sentralisering av makt og myndighet over en lav sko som svekker de regionale enhetenes behov, mulighet og evne til å kunne utvikle både nettet og ny fornybar energi. Faktum er jo at Regjeringen har oversett Konkurransetilsynets klare råd og anvisning i denne saken. Jeg vil bare ha en bekreftelse på at statsråden har full konsentrasjon på dette konkurransemessig viktige spørsmålet.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-05-13:
Sist uke hadde jeg besøk av ledelsen i Finnfjord Smelteverk i Troms. Det var et besøk som bl.a. tok utgangspunkt i at vi tildelte 175 mill. kr til denne industribedriften for å sørge for at den skal være tilpasset utfordringene knyttet til energi i framtida. Det er et glimrende eksempel på Regjeringas energipolitikk – en politikk som bl.a. handler om å sørge for omlegging innenfor industribedriftene, slik at de er tilpasset en framtid hvor energi kommer til å bli enda viktigere enn i dag. Det er bare ett bevis på at når representanten Kristiansen sier at mye har blitt verre i denne regjeringas periode, så er det helt feil. Energipolitikken som denne regjeringa har presentert, består av mange elementer. Tilgang på sikker kraft er en helt nødvendig forutsetning for å lokalisere bedrifter i Norge. Vi har fått mer kraft inn i markedet nå. Vi ser at det inngås langsiktige kontrakter, og vi ser at industrien verdsetter det arbeidet som blir gjort i forhold til Enova og energiomlegging. Vi ser også at vi har en andel av langsiktighet i markedet på kontraktssida, som nettopp gir forutsigbarhet. Så jeg er helt uenig i representanten Kristiansens påstand. Jeg mener også at det som sies om innkjøpskonsortiet, er feil. Her har vi hatt en prosess over lang tid. Vi har nå kommet med et opplegg som gjør det mulig for industribedrifter å gå sammen og danne innkjøpskonsortium, forhandle fram gunstige kraftavtaler på markedsbaserte vilkår. Vi skal også jobbe videre med det som gjelder på garantisida knyttet til innkjøpskonsortier. Så jeg mener at representanten Kristiansens påstand er feil, og jeg mener at det har blitt gjort svært mye i løpet av denne perioden for å sørge for at rammene rundt energi- og industripolitikk er god.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-05-13:
Hvordan representanten Kristiansen ut fra mitt svar i stad kan mene at jeg legger opp til å lure velgerne, er for meg helt uforståelig. Jeg mener dette er en nøktern beskrivelse av det som har blitt gjort i denne perioden. Så ser jeg, som representanten Kristiansen, at det er et engasjement knyttet opp mot Stortingets behandling av hjemfallsordninga. Det er et engasjement som har vært der over lang tid, som vi begge er godt kjent med. Jeg ser at det fra industriens side har vært et ønske om å ha en lengre tidsperiode for utleieordninga. Det er et legitimt standpunkt som det finnes gode argumenter for og imot. Regjeringa har kommet med et forslag på 15 år, og grunnen til det er jo at det er en balansert løsning for både å kunne inngå avtaler som har en viss varighet, og samtidig sørge for at leieordninga er et reelt leieforhold og ikke i praksis et eieforhold.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-05-13:
Jeg oppfatter at det er stor interesse for å inngå langsiktige kraftavtaler i industrien. Jeg oppfatter at det er stor interesse for å nyttiggjøre seg de betydelige midlene som Regjeringa nå har stilt til rådighet for industrien for å endre energipolitikken på den enkelte bedrift. Jeg oppfatter at det er en oppfatning i industrien av at forutsigbarhet på dette politikkområdet er viktig i forhold til lokalisering i Norge. Så er det, som også representanten Solvik-Olsen tar opp, ulike vurderinger av enkeltspørsmål, som f.eks. hjemfallssaken er et eksempel på. Det betyr ikke at en her ikke har en inngang som handler om en felles forståelse når det gjelder industripolitikk og langsiktige kraftavtaler, f.eks. Når det gjelder den konkrete saken, har Regjeringa konkludert med at en balansert løsning er 15 år.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-05-13:
Seinest i går gav jeg konsesjon til et nytt vindkraftanlegg på Lista. Det er ett eksempel på det å skaffe kraft. Det betyr å behandle søknader, og det betyr å sørge for at ny kraft kommer inn i markedet. Vi ser at vi på vannkraftsida har fått ny kraft inn i markedet, konsesjoner på ca. 2,5 TWh i denne stortingsperioden. Ny kraft kommer inn i markedet, industrien får tilgang på kraft, og vi har en forutsigbarhet rundt kraftpolitikken i Norge som ikke står tilbake for andre land i det hele tatt. Så skal vi også sørge for at industrien bruker kraften på en mer effektiv måte enn hva som har vært gjort tidligere. Jeg tror representanten Holten Hjemdal er enig med meg i at det å gå inn og foreta energieffektivisering, foreta konkrete forbedringer i den enkelte bedrift, frigjøre energi på den måten, er et viktig tiltak både ut fra industripolitikk framover og ut fra klimapolitikk. Summen av dette er mer energi tilgjengelig og mer effektiv bruk av energien i Norge. Det er bra for industrien, og det er bra for klimaet.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-05-13:
Jeg har ikke noen flere kommentarer til Regjeringas forslag til utleieordninga knyttet til hjemfall enn at det forslaget som Regjeringa har fremmet, ligger i Stortinget og er til behandling. Jeg tror ikke det er noe oppsiktsvekkende i det. Som jeg også sa tidligere, mener jeg at det er en balansert og god oppfølging av et meget godt forslag som Regjeringa kom med i fjor, og et meget viktig vedtak som Stortinget fattet i fjor knyttet til hjemfallsordninga, en ordning hvor Venstre har en stolt historie, men som Venstre ikke fulgte opp i fjor høst for å sikre hjemfallsordninga i Norge framover.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-05-13:
Det som representanten Skovholt Gitmark her refererer til – altså et industrikraftregime som kan gi industrien langsiktighet – er nettopp det vi jobber med, og som jeg mener vi har levert konkrete resultater på, både i forhold til tilgang på energi, i forhold til støtteordninger for å legge om energibruken i de enkelte bedriftene og også gjennom hjemfallsordningen, som sikrer stabilitet i forhold til eierskap og gir industrien mulighet til deleierskap gjennom omgjøringsadgangen. Så jeg er uenig i premissene for spørsmålet til representanten Skovholt Gitmark. Jeg mener at vi har jobbet mye og levert resultater i forhold til industri- og energipolitikk, og at nettopp det skaper den langsiktigheten som representanten er ute etter.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-05-13:
Jeg kunne vært kort og svart ja på spørsmålet fra representanten Kvassheim. Jeg legger sjøl inn mye engasjement og energi for å få på plass en løsning på dette spørsmålet. Jeg mener det er en viktig del av en framtidig energipolitikk. Ikke minst for vindsatsinga i Norge vil grønne sertifikater være svært effektivt hvis en får på plass et balansert opplegg, som både Norge og Sverige ser bidrar til å bygge fornybar-produksjonen opp, og som har den nødvendige balansen mellom landene som gjør at investeringene fordeler seg noenlunde likt. Det siste er selvsagt spesielt viktig for Sverige, som har et innarbeidet opplegg, og som har et sertifikatmarked som fungerer, og som da kommer til å være opptatt av at et framtidig felles sertifikatmarked skal ha den samme balansen i seg etter hvor investeringene kommer. Det er en forståelig posisjon. Når det gjelder fornybarsatsinga for øvrig, er ikke spørsmålet hvorvidt den påstanden kommer opp i spontanspørretimen eller ikke. Spørsmålet er på hvilket tidspunkt den kommer opp. Slik sett er representanten Kvassheims uttalelse her i dag et ekko av det som er sagt tidligere, og som ikke blir mer riktig av den grunn. I den grad representanten Kvassheim mener å kunne bruke ordet «fiasko» om Regjeringas fornybarpolitikk, er det, som jeg har sagt veldig mange ganger før, en knallhard dom over den politikken som representanten Kvassheim sjøl var en del av, ikke minst da han satt på Statsministerens kontor – et viktig sted å være ved politikkutforming – og leverte resultater på et helt annet nivå enn hva denne regjeringa har levert av fornybarsatsing. Jeg slutter ikke å forundre meg over den frimodigheten som representanten Kvassheim og andre har til bare helt elegant å overse det som den forrige regjeringa ikke gjorde, og samtidig være knallhard i stemplinga av det som denne regjeringa faktisk får til.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-05-13:
Når det gjelder de konkrete forhandlingene med Sverige, ber jeg om forståelse for at det er forhandlinger som skjer i forhandlingsrommet, og som det ikke er noen naturlig arena, verken her eller i det offentlige rom, å diskutere. Det som er min posisjon når det gjelder det overordende, er at vi må finne en balansert løsning i tråd med det jeg sa i mitt forrige svar, hvor en ser at summen av forventede investeringer innenfor den delen av et felles sertifikatmarked som skjer i de respektive landene, har den balansen i seg. Her er det mye matematikk også sett i forhold til kostnader knyttet til enkeltinvesteringer, som gjør at en kan forvente at markedet vil utvikle seg i en fellesbalanse etter hvor investeringene skjer. Det mener jeg er en viktig posisjon og en viktig respekt mellom de to landene som skal være med i dette felles sertifikatmarkedet. Når det gjelder detaljene utover det, ber jeg som sagt om forståelse for at det ikke er naturlig å gå inn på det. Når det gjelder det andre spørsmålet, har selvsagt Regjeringa én politikk, en god politikk, når det gjelder fornybarsatsinga.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-05-13:
Spørsmålet om vindkraft har vi også diskutert i denne salen relativt mange ganger. Jeg har tidligere uttrykt en utålmodighet etter å komme lenger på det området enn vi har gjort så langt. Jeg mener vindkraftpotensialet i Norge er mye, mye større enn det vi har klart å realisere. Vi har sett at kostnadene de siste årene har eksplodert. Nå har vi i tillegg fått en finanskrise, som har gjort at tilgang på kapital har gått motsatt vei. Summen av dette har blitt at det har vært lite nyinvesteringer knyttet til vindkraft. Det er et objektivt faktum. Jeg er utålmodig. Jeg var glad i går da jeg kunne gi en konsesjon til Lista og en betydelig vindkraftsatsing der. Vi jobber med strategien for neste skritt i vindkraftsatsinga, og jeg er konkret opptatt av å få prosjektene igjennom. Jeg er spent når det gjelder søknadsfristen til Enova, som går ut på fredag, og på hvilke søknader om prosjekter som kommer til å ligge der, og hva som også da kan realiseres gjennom støtte til vindkraftprosjekter. Så – ja, min utålmodighet er stor.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-05-13:
Jeg syns det er ganske fantastisk at representanten Solberg kan komme med en sånn påstand og bruke nettpolitikken som eksempel – et område hvor den regjeringa som Erna Solberg satt i, gjorde fint lite, for å bruke en noe penere inngang enn det representanten sjøl gjorde – når vi faktisk nå har levert et forslag til revisjon av energiloven, hvor nettopp en ny nettpolitikk ligger inne. Vi gir en tilkoblingsrett for småkrafta, som representanten var opptatt av, og sier at vi nå skal sette i gang et arbeid med sikte på å se på mulighetene for felles nettariffer i hele landet – store, viktige spørsmål – i tillegg til at vi går inn i en større revisjon av hele nettpolitikken. Vi gjør det som Erna Solbergs regjering burde ha gjort. Vi gjør noe for å få en bedre nettpolitikk i dette landet. Når det gjelder spørsmålet om motkrefter, og når det blir gjentatt her at det skulle finnes motkrefter på dette området, må jeg jo si at det er så svake motkrefter at vi leverer tre ganger så mye i forhold til økonomisk stimulans til fornybar satsing enn hva den forrige regjeringa gjorde.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-05-13:
Det er et veldig godt eksempel på ryddighet i eierskap. Hvis representanten Holten Hjemdal mener at denne sal, eller jeg som statsråd, skal gå inn og foreta forretningsmessige vurderinger i forhold til enkeltprosjekter i Norges største selskap, så er jeg helt uenig. Jeg mener det er feiltenking i forhold til hvordan staten skal utøve eierskap, og jeg mener det ville ført helt galt hen i forhold til ansvarsforhold mellom ledelse, styret i et selskap og en stor eier. Vi skal styre på det overordnede. Derfor er min måte å styre på å ha en prosess med ledelsen i StatoilHydro om formålsparagrafer. Som representanten Holten Hjemdal kanskje er kjent med, foreligger det også et forslag om det, hvor det inn mot generalforsamlinga har vært jobbet med en formulering knyttet til bredden i engasjement på energiområdet for selskapet. Det er en strategisk vurdering nettopp i forhold til hvordan selskapet skal posisjonere seg framover når det gjelder olje og gass opp mot andre energiformer. Det er på det nivået jeg skal styre. Det er på det nivået staten skal være eier. Vi skal ikke gå inn og ta over rollen til konsernledelsen, til styret i store selskaper.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-05-13:
Jeg syns det er konstruktivt at man forsøker å tenke hvordan ulike løsninger kan bidra til å få fornybar energi fram i markedet. Sånn sett er jo forhold knyttet til skatte- og regnskapsmessige ting også relevant. Jeg tror også representanten Dørum ser at det er naturlig å avklare den typen spørsmål gjennom statsbudsjetter og gjennom de ordinære prosessene. Sånn sett får det som kommer fra representanten Dørum, være et innspill i den prosessen mer enn at vi tar konklusjonen her i stortingssalen i dag. Men generelt mener jeg at det å tenke offensivt når det gjelder å få fram mer fornybar energi, er bra, og det har jeg respekt for at representanten Dørum også gjør.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-05-13:
For å holde oss til tall, som representanten Solvik-Olsen gjør nå, har vi et energiresultat innenfor Enovas område som så langt i vår periode er på i overkant av 6 TWh. Mens man i forrige periode oppnådde 4,6 TWh over fire år, snakker vi nå om tre år. Så vi har en helt annen retning på den totale satsinga innenfor dette området enn det som har vært tidligere. Når det gjelder småkraft, er realiteten den at det stoppet opp som følge av manglende konsesjonsprosess, manglende saksbehandlingskapasitet, i NVE. Det er en realitet. Det har vi nå gjort noe med. Vi har fått inn mange flere folk, brukt mer penger. Jeg har derfor store forventninger – og mer enn det også – til at NVE i større grad enn tidligere klarer å realisere småkraftprosjektene, i den forstand at det blir gitt konsesjon. Når det gjelder vind, som også representanten tar opp, er nok faktabeskrivelsen her en viss fordreining av virkeligheten. Det som er riktig, er at de konkrete anleggene som det er gitt konsesjon til i denne perioden, ikke er ferdigstilt. Det er derimot iverksatt anlegg også i denne perioden. Det er anlegg som det ble gitt konsesjon til i forrige periode. Men vi må nok ha en viss forståelse for at det er en form for faseforskyvning her. Det tar noe tid fra det blir gitt konsesjon, til anleggene blir satt i drift. Totalt sett har vi satt i gang anlegg tilsvarende 160 MW i denne perioden. Vi skal få på plass flere anlegg. Men realiteten er vel at en del av de anleggene som det nå blir gitt konsesjon til, kommer til å bli iverksatt i neste periode, som følge av byggeperiode, som følge av finansieringsutfordringer osv.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-05-13:
Jeg oppfatter at det er en betydelig motsigelse i det som representanten Solvik-Olsen her sier. For det første pekes det på at uklarhet rundt støttesystemet for vind har gjort at prosjekter har blitt satt på vent. Samtidig ønsker man å sette i gang en diskusjon om virkemiddelapparatet knyttet til småkraft, som eventuelt kan skape usikkerhet på det området. Enovas vurdering har vært at småkraftverk i større grad enn f.eks. vindkraftverk har blitt realisert fordi det har vært et markedsmessig potensial for det. Og i den grad markedet sjøl kan ta kostnaden med investeringer, f.eks. gjennom småkraft, vil jeg mene at det er bra. Jeg vil i utgangspunktet også tro at Fremskrittspartiet, i hvert fall et eller annet sted i grunntenkningen, ville mene at det var fornuftig. Så må vi sjølsagt vurdere situasjonen for småkraftverk og utbyggingstakten videre. Men realiteten her er nok at det viktigste incitamentet som har endret seg, er energiprisen og de forutsetningene som småkrafteierne ser for seg kan ligge på inntektssida knyttet til den.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-05-13:
Den uttalelsen som representanten Kristiansen her viser til, er hentet fra en debatt vi hadde i Stortinget knyttet til situasjonen i Midt-Norge. Det er igjen en situasjon der jeg synes representanten Kristiansen og opposisjonen er relativt overfladiske i inngangen, en situasjon i Midt-Norge der altså manglende beslutninger over tid har gjort at vi har en manglende kraftdekning, kraftbalanse, i dag. Så jobber vi med det i forhold til nye kraftledninger og å bedre energibalansen. Jeg skjønner godt at Ola Borten Moe og andre fra Midt-Norge er utålmodige – det er også jeg. Men det er ikke gjort fra én dag til en annen f.eks. å få på plass kraftledninger fra Ørskog til Fardal, som er en stor konsesjonsprosess. Det involverer mange kommuner, det involverer flere fylker. Så den uttalelsen hører hjemme i den sammenhengen den ble sagt, nemlig utålmodighet med hensyn til Midt-Norge – en utålmodighet som mer handler om Ormen Lange, om Hydro Aluminium og om Hustad Marmor enn om at det fra én dag til en annen var mulig å gjøre et vedtak som snudde opp ned på det.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-05-13:
Jeg må nok en liten tur tilbake til tallene, når representanten Kvassheim sier det han gjør. Jeg kan ta ett konkret eksempel som underbygger det jeg har sagt her. Når det gjelder fornybar varme, som jeg tror også representanten Kvassheim mener er godt innenfor fornybarsatsinga, leverte altså den forrige regjeringa – dette begynner å bli repetitivt etter en del runder i Stortinget – 813 GWh i løpet av fire år. Vi har levert nå 2 149 GWh i løpet av tre år. Det betyr i praksis en tredobling innenfor fornybar varme, som for meg er et hovedsatsingsområde innenfor fornybarpolitikken – muligheten til å få flis og tømmer ut av skogen, bytte ut oljefyr og eloppvarming av hus med flisfyrt oppvarming, og sånn sett foreta en større energiomlegging som frigjør elkraft, f.eks. til elektriske biler eller til energibruk som i dag blir handtert gjennom fossil energi.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-13:
Regjeringens løfte om å innføre et industrikraftregime, eller noe i den dur, har vært lovt og gjentatt gang på gang i løpet av de siste tre og et halvt årene. Paradokset er også at gang på gang har medlemmer av Regjeringen sagt at nå er dette blitt innført. Tidligere statsråd Enoksen, tidligere statsråd Haga og tidligere næringsminister Andersen har sagt at nå anser man det som at løftet om et industrikraftregime er innfridd. Det har blitt sagt på plenen utenfor når det har vært demonstrasjoner, og det har blitt sagt i Stortingets spørretime. Gang på gang sier industrien at de ikke anser det som at dette har blitt innfridd i det hele tatt. Det er ingen industridirektør eller fagforeningsleder i Norge som mener at Regjeringen har innfridd løftet sitt. Når en da i tillegg sier at utleieordningen på 15 år er en del av denne pakken, når vi på høring i energi- og miljøkomiteen i går fikk bekreftet fra industrien at 15 år ikke er interessant for noen industribedrift, må jeg spørre: Føler statsråden at han i det hele tatt har noen direktører eller fagforeningsledere med seg på laget når han nå sier at dette er en løsning som er framtidsrettet?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-13:
Det var bemerkelsesverdig å observere tidligere olje- og energiminister Åslaug Haga i fri dressur i denne salen for få dager siden og høre beskrivelsen hun hadde av Regjeringens svake satsing på energipolitikk. Jeg registrerer at statsråden benekter at så er tilfellet. Samtidig vet vi at energipolitisk talsmann for Senterpartiet på Stortinget, Erling Sande, har gått til kraftig angrep på Naturvernforbundet og sagt at de vanskeliggjør satsingen på fornybar energi. Samtidig vet vi at energiministeren selv er medlem av Naturvernforbundet. Så når en klager på manglende resultater og statsråden likevel er fornøyd, kan det jo hende at det er fordi en har kryssende interesser. Også Senterpartiets stortingsgruppe har hatt en rådgiver fra Naturvernforbundet ansatt, og statssekretæren i Miljøverndepartementet har vært leder i Naturvernforbundet. Er statsråden faktisk fornøyd med resultatene f.eks. innenfor vindkraftsatsingen de siste tre og et halvt årene sett i forhold til hvor mange vindmøller som har blitt realisert?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-13:
Statsrådens instinkt var å bli stående – det var bra tolket! Det har vært et tverrpolitisk ønske å få mer fornybar energi på plass, ikke bare i denne stortingsperioden, men over mange, mange år. Det er en produksjon som ikke gir CO2-utslipp, og som er lønnsom i mange tilfeller – i hvert fall har norsk vannkraft vært svært lønnsom. Og det har vært et satsingsområde både for opposisjon og regjering. Regjeringen har uttalt seg offensivt svært mange ganger. Vi har hørt veldig mye skryt om ambisjonsnivået, også i dag. Statsråden sa i forrige spørsmålsrunde at han leverer resultater som er langt bedre enn Bondevik II-regjeringens. Når det gjelder vindkraft, kan han skryte av å ha gitt konsesjoner, men svaret på hvor mange vindkraftverk som har blitt bygd ut under hans styre, er null. Resultatet er null. Angående småkraft ser vi – og det er det spørsmålet i hovedsak skal dreie seg om – at resultatene er likeens. Statistikk fra NVE, som altså er Regjeringens eget organ, viser at det ble bygd elleve småkraftverk i 2002. Det ble bygd 27 småkraftverk i 2005 – det siste året under forrige regjering. I 2006 gikk det ned til 23. I 2007 gikk det ned til 13. Og i 2008 ble det bygd ett småkraftverk – ett! Fra å ha overtatt en oppadgående trend har vi altså fått et nedadgående resultat. Når vi ser på småkraftverk som ikke er konsesjonspliktige, ble det i årene 2004–2005 realisert 53 småkraftverk. I 2007–2008 ble det realisert fem. Det er ikke fordi vi plutselig mangler potensial. NVE har beregnet at det er mulig å bygge ut 18 TWh, tilsvarende ca. 2000–3000 småkraftverk. Men man har altså realisert og fullført ett i det siste året. Hvilken kalkulator bruker statsråden når han mener at dette er et bedre resultat enn det Bondevik II-regjeringen leverte?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-13:
Egentlig burde oppfølgingsspørsmålet gått til justisministeren på grunn av et kriminelt dårlig forsøk på å omgå fakta, men jeg skal la energiministeren fortsette! NVEs statistikk handler ikke om at det ikke har blitt gitt konsesjoner, men den handler om at det har blitt gitt mange konsesjoner som ikke har blitt realisert. Når ting ikke realiseres, er det åpenbart fordi utbygger ikke har tillit til at det vil være lønnsomt. Innenfor vindkraft har en hatt tre ulike støttesystemer å måtte planlegge mot på tre år. Hvert år har rammebetingelsene forandret seg. Småkraftverk har derimot ikke hatt rammebetingelser i det hele tatt. De har ikke fått være med i virkemiddelapparatet til Enova, som statsråden står og skryter av. Når Enova resultatberegner sine ting, viser de ikke nødvendigvis til det som faktisk har blitt gjennomført, men til det som det har kommet løfte om – akkurat som at en konsesjon som har blitt gitt, aldri trenger å bli realisert. Da er spørsmålet: Vil statsråden i hvert fall sørge for en noenlunde økning i veksten av utbygging av småkraftverk i neste periode? Og vil han sørge for at småkraftverk kommer inn i virkemiddelapparatet til Enova?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2009-05-13:
Jeg har sittet og lyttet på statsrådens svar. Det er viktige svar, for dette angår mange tusen arbeidsplasser innenfor kraftkrevende industri. Vi har klare løfter fra Jens Stoltenberg fra 2005 om at vi skal få kraft til under markedspris. I går sa Stein Lier-Hansen: Jeg kan ikke med hånda på hjertet si at Regjeringen har ført en tydelig industripolitikk. På fredag kommer Regjeringen med en pakke, og om de lekkasjene som er kommet, gjennom statsministeren, sier Leif Sande at dette ikke er godt nok, at dette ikke er nok, for det trengs statlige garantier for milliarder dersom Norge skal bruke den franske modellen. Det trengs altså kraft. Mitt spørsmål til statsråden er enkelt: Hvordan vil Regjeringen skaffe denne kraften, slik at statsminister Jens Stoltenbergs ord fra 2005 blir virkelighet?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2009-05-13:
For statsrådens ettermæle må vi håpe at Lista blir bygd ut, for Ytre Vikna har jo hatt konsesjon i mange år, men er ikke blitt bygd ut på grunn av at støttesystemet ikke holder mål. Apropos fornybarsatsing: Regjeringen har en eierandel i StatoilHydro på 67 pst. StatoilHydro driver med fornybar energi, Hywind, men de er jo først og fremst størst på olje og gass fortsatt. Dagens Næringsliv omtaler generalforsamlingen i StatoilHydro til neste uke. På spørsmål om Regjeringen vil støtte at StatoilHydro skal trekke seg ut av oljesandproduksjon i Canada, svarer statssekretær Kåss dette til Dagens Næringsliv i dag: «Det forretningsmessige hører under styrets kompetanse. Vi har tillit til styret. Da er det unaturlig at vi overprøver styrets avgjørelser på en generalforsamling.» Mitt spørsmål er: Er dette nok et eksempel på Regjeringens aktive eierskapspolitikk?
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2009-05-13:
Når selv Regjeringens hovedsponsor går ut så kraftig og beskylder Regjeringen for løftebrudd og valgbløff og sågar går til det skrittet å utlyse politisk streik, da burde statsråden stå oppreist og innrømme hva som faktisk har funnet sted. Det som var tilfellet, var at Stoltenberg I tydelig slo fast at det skulle etableres et industrikraftregime som skulle gi industrien langsiktighet. Rolf Terje Klungland, som da var Arbeiderpartiets energipolitiske talsmann, sa at å sikre billig strøm til kraftkrevende industri må bli den rød-grønne regjeringens første oppgave. Statsrådens tidligere partileder, Haga, svarte i 2005 på spørsmål fra Stavanger Aftenblad om billig strøm til kraftkrevende industri: nettopp. Er det ikke nå på tide å beklage at alle de rød-grønne partiene førte velgerne bak lyset i 2005, ta den skylden dere burde ta på dere, og nå møte velgerne med blanke, nye kort?