Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2008-10-06:
Det er en mangeårig global høykonjunktur som nå blir avsluttet med en finanskrise som ryster verdensøkonomien. Denne høykonjunkturen hadde vart noen år da dagens regjeringspartier vant valget i 2005. Velgerne mente den gangen at høyresiden misbrukte sjansene som de gode økonomiske tidene gav. I stedet for å styrke fellesskapet og bekjempe fattigdom valgte Bondevik-regjeringen og deres støtteparti, Fremskrittspartiet, å strupe fellesskapet gjennom trange offentlige budsjetter, privatisering og skattelette. I arbeidslivet svekket man oppsigelsesvernet, satte døren vidåpen for midlertidige ansettelser, åpnet for hemningsløse arbeidstidsbestemmelser og ignorerte sosial dumping. Da velgerne sa nei til denne politikken og gav dagens regjeringspartier flertall, var det fordi vi har som mål å trekke alle med i velstandsutviklingen. Høyre messer stadig om at bordet var dekket da dagens regjering overtok. Det er mulig det, men det var ikke mange plasser rundt det bordet. Det var vi som inviterte alle med på gildet. Vi sa nei til skattelette og ja til mer fellesskap. Vi reverserte høyresidens svekkelse av arbeidsmiljøloven. Slik skaper vi et mer inkluderende arbeidsliv. Vi sørget for at kuttene i dagpenger for arbeidsledige ble reversert. Slik letter vi byrdene for dem som står utenfor arbeidslivet og for deres familier. Vi har tatt opp kampen mot sosial dumping. Slik skaper vi et mer anstendig arbeidsliv. Vi fører en aktiv nærings- og arbeidsmarkedspolitikk. Slik har vi mer enn halvert arbeidsledigheten og bidratt til en historisk vekst i sysselsettingen. Vi fører en aktiv politikk for å bekjempe fattigdom. Slik har vi fått en kraftig nedgang i antall sosialhjelpsmottakere. Vi har brukt de gode tidene til å trekke alle med. Mange er bekymret for framtiden når de leser om krisen i det internasjonale finanssystemet. Hvordan blir min framtid? Har jeg jobb i morgen? De er bekymret fordi vi vet av erfaring at økonomiske kriser alltid rammer vanlige folk hardest. Ingenting er mer til skade for utjevning og anstendige forhold i arbeidslivet enn nedgangstider og høy arbeidsledighet. Derfor er det viktig at nedgangstider møtes med en politikk for sysselsetting, for anstendige forhold i arbeidslivet, for utjevning og mot fattigdom - med andre ord den politikken vi har ført de siste tre årene. Fremskrittspartiet har konsekvent stått for en annen politikk på alle disse områdene. Med dette partiets økonomiske politikk ville vi fått høyere rente, økt arbeidsledighet som følge av at konkurranseutsatt industri ville fått problemer. I arbeidslivspolitikken går partiet mot den beskyttelsen som en god arbeidsmiljølov gir for arbeidstakerne, og de går mot effektive tiltak mot sosial dumping. I sitt program går de hardnakket inn for begrensninger i streikeretten, og de påstår at landsomfattende tariffavtaler, og med det den norske arbeidslivsmodellen, er en trussel mot et fritt arbeidsmarked. Spørsmålet vi må stille oss, er: Hvem ville tjene på å ha et arbeidsliv hvor Fremskrittspartiets idealer hersker? Det er definitivt ikke renholdsarbeiderne, stuepikene på hotellene eller for den saks skyld tømreren på bygget. Det vil være arbeidsgiverne, aksjonærene, de som ser på lønn som kostnad, oppsigelsesvern som heft og fagforeninger som herk. I en usikker tid med investeringstørke og kapitalmangel er mange arbeidsplasser usikre. Med Fremskrittspartiets politikk ville arbeidstakerne blitt overlatt til seg selv og arbeidsgiverens velvilje. Med vår politikk kan de stole på at de har en regjering som setter dem og deres velferd foran skattelette og markedsmakt.