Erna Solberg (Høyre), 2002-04-18:
Bare en kort merknad til den første saken. Det kan selvfølgelig være vanskelig for noen partier som stemte mot å fjerne troskapseden for ca. 40 år siden, da den ble tatt ut av norsk lov, den som alle nye borgere måtte avlegge, på en måte å signalisere ut. Jeg tror iallfall at vi i Høyre, som den gang stemte imot, og så vidt jeg husker stemte også deler av Kristelig Folkeparti den gang imot å fjerne den, er kommet til den erkjennelse at det ikke er det mest aktuelle tiltaket å innføre. På den andre siden har jeg lyst til å minne om at det kanskje kunne vært litt større høytid rundt det å bli norsk statsborger enn det er i dag. Det får vi vurdere nærmere i den behandlingen vi skal ha fremover. Det å få et brev i posten om at en blitt norsk statsborger, er kanskje ikke det som markerer skillet, som vi kanskje bør gjøre, om at en faktisk har gått fra én situasjon til en annen situasjon. Så til spørsmålet om imamer. På bakgrunn av dokumentforslaget som er fremmet, har vi sett igjennom de faktiske kravene som stilles. I dokumentforslaget var situasjonen fremstilt som om man stilte lavere krav enn det som faktisk gjøres. Man liberaliserte for noen år tilbake spesialistbestemmelsene i utlendingsloven, slik at fagutdannede og andre, altså på videregående skoles nivå, ble godkjent. Det ble ikke gjort for imamer og kokker. Det var et bevisst valg av justisminister Dørum den gang, nettopp knyttet til denne type spørsmål. Det betyr at det blir stilt krav om høyere utdanning, altså mer enn de såkalte koranskolene, for å kunne få arbeidstillatelse som spesialist, hvis en skal praktisere som imam i Norge i dag. Det betyr ikke at det ikke kan være en og annen imam som ikke har høyere utdanning, for islam er en lekmannsbevegelse på lik linje med store deler av det norske kristelige samfunn, hvor det altså vil være predikanter, i norsk forstand, som ikke har slik utdannelse. Men de har ikke fått arbeidstillatelse som imamer for å komme inn til Norge. Iallfall har det vært innskjerpet de senere årene at det skal de ikke ha. Jeg er enig med stortingsflertallet som sier at religiøse ledere har meget stor betydning i disse samfunnene. Det er én av grunnene til at Regjeringen ønsker å ha en dialogkonferanse i august med alle de religiøse samfunnene som innvandrere er tilknyttet, nettopp om integreringsspørsmål, kvinnespørsmål og konflikter som oppstår, for det er viktig at autoritetspersonene i innvandrermiljøene kan spille på lag og skjønne hvilke konflikter som kan oppstå internt i en innvandrerfamilie. Dette er én av grunnene til at vi ser nærmere på hvordan vi kan sørge for at man ikke lever helt på siden av det norske samfunnet når man kommer som religiøs leder og får en moralsk autoritet. Men samtidig er det viktig at selv om noen prediker intoleranse, skal ikke vi svare med intolerante handlinger overfor intoleransen. Det er en av de verdiene vi har i vårt samfunn. Derfor skal vi også bære høyt den fanen som går på at det vi måtte gjøre i form av restriksjoner, retningslinjer og endringer vi måtte gjøre overfor religiøse ledere som kommer til Norge for å praktisere, skal være i tråd med det vi forlanger at andre land skal gjøre overfor f.eks. kristne misjonærer og andre som kommer til deres land. Vi er et land som har holdt den delen av menneskerettighetene høyt. Vi har en Kristelig Folkeparti-ledet regjering, som også holder høyt det faktum at vi ønsker at religionsfrihet skal stå høyt også i andre samfunn, og det må vi også forsøke å gjøre i forhold til vår egen behandling av disse sakene. Men som autoritetspersoner er de viktige rådgivere for familien. Det gjelder imamene, men det gjelder også forstanderne. Det er også et vesentlig punkt i denne sammenhengen at det ikke bare er til de religiøse lederne, men også de som faktisk driver butikken – for å kalle det det – altså menigheten, det må stilles sterkere krav. Det er de som er ansvarlig for alt som er knyttet til vigselsmyndighet og slike ting. Derfor er det behov for å følge sterkere opp. Vi ser eksempler fra fylkesmenn rundt omkring på at praksis i en del moskeer har vært feil, som det har vært påpekt. Vi har bl.a. eksempler på at det har vært oppført medgift på giftermålspapirer. Vi trenger kanskje noen klarere økonomiske sanksjoner knyttet til at det skal være ryddighet og stor kunnskap om det norske lovverket på dette området. Men det er også en litt prosaisk ting, at man kan oppleve at ting faktisk blir feil. Det finnes nok personer i dette landet som tror de er gift, men som ikke er vigslet av vigselsmyndigheter etter norske regler. Det er et behov for å rydde opp. Det har det vært jobbet med lenge. Kirke- og kulturministeren følger opp en arbeidsgruppe som har jobbet med dette. Så skal vi arbeide videre med hvordan vi både skal få til en dialog og stille krav om at man ikke kan leve utenfor det norske samfunnet når man skal praktisere her som religiøs leder. Noe kunnskap må man ha, slik at kanskje de verste utslagene av fordommer kan fjernes også blant religiøse ledere i innvandrermiljøene.