Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-11-13:
Om to uker er det 24 år siden det norske folk sa nei til norsk medlemskap i EU for andre gang. Det var et klokt og framtidsrettet valg, som har tjent norske interesser godt. Spesielt i disse dager ser vi klokskapen i det vedtaket. Når vi ser vår nære allierte og viktigste handelspartner, Storbritannia, som er på vei ut av EU, og deres utfordringer knyttet til den prosessen, viser det nettopp klokskapen i det som det norske folk har gjort gjennom å la være å gå inn i EU istedenfor å gå inn i EU og finne ut at det ikke var en spesielt god idé, og så etter noen år forsøke å komme seg ut igjen på best mulig vis. Det norske nei til EU var et ja til folkestyre, miljø og solidaritet. Det var et ja til at vi skulle styre over samfunnsutviklingen på viktige områder. I dag blir den samfunnsstyringen utfordret gjennom EØS-avtalen på stadig nye områder. Det er krevende i forhold til norsk distriktspolitikk, alkoholpolitikk, forvaltning av naturressurser og organisering av arbeidslivet og norske arbeidsfolks rettigheter. Når en også ser at britene er på vei ut av EU, er det interessant når utenriksministeren selv viser til deres statsminister som var på besøk i Norge for kort tid siden, og sier i sin redegjørelse: «Under besøket gjentok også statsminister May at EØS-modellen ikke er aktuell for Storbritannia. Hun understreket at dette ikke ville være i samsvar med folkets vilje, slik den kom til uttrykk i den britiske folkeavstemningen.» Men den modellen skal altså det norske folk måtte leve med, til tross for at det norske folk har sagt nei til EU flere ganger. Jeg har merket meg at statsminister Erna Solberg har advart britene mot å gå inn i EØS-avtalen, fordi, som hun sier: Jeg tror det vil være veldig vanskelig for et land som Storbritannia å akseptere at viktige beslutninger blir fattet i Brussel. Derfor har jeg også sagt at jeg tror de vil hate en slik løsning. Små land som Norge er vant med at store land faktisk avgjør mye. Norske politikere, norske folkevalgte, skal ta demokratiet og hensynet til å kunne styre selv like mye på alvor som det britiske politikere gjør. Derfor er det viktig å stå opp mot EØS. EØS-avtalen griper om seg på nye områder. Nå står kampen om jernbanepakke IV. Med jernbanepakke IV vil norsk jernbanepolitikk i framtiden og ansvaret også for norsk sikkerhet på jernbanen bli overført til EU. La oss ta den diskusjonen som nå går om Sørlandsbanen: Hva vil skje i framtiden dersom en skulle finne ut at erfaringene med konkurranseutsetting, med å slippe Go-Ahead inn, blir like dårlige i Norge som de har vært i Storbritannia? Ja, da er det ikke slik at vi i framtiden, dersom vi har jernbanepakke IV, kan ta tilbake Sørlandsbanen innenfor en direkte tildeling. Nei, da er det slik at det blir «go ahead» for all framtid – om ikke selskapet Go-Ahead, så blir det «go ahead» som prinsipp. Det er godt mulig at samferdselsministeren og regjeringen synes det er en klok løsning, men for det norske demokratiet er det særdeles uklokt. Til det som har vært nevnt flere ganger når det gjelder reise, kost og losji: Ja, det er dramatisk det som har skjedd, det at Høyesterett blir overprøvd, det at regjeringen etter hvert bøyer nakken, det at Tariffnemnda bøyer nakken, og at en får overprøvd beslutninger som undergraver norske arbeidsfolk, og som bidrar til å gjøre hverdagen for folk i Norge verre. EØS har med dette vendt seg mot norske arbeidsfolk. Det som nå blir spørsmålet, er om Arbeiderpartiet er villig til å vende seg mot EØS. Når Roar Abrahamsen, avdeling 5 i Fellesforbundet, som har vært av de fremste frontkjemperne for EØS-avtalen i Fellesforbundet, i fagbevegelsen, nå har fått nok og snur 180 grader rundt, da er spørsmålet: Hva er det Arbeiderpartiet har tenkt å gjøre framover? Senterpartiet har et tydelig standpunkt: Vi ønsker å erstatte EØS-avtalen med en handelsavtale med EU.