Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 1999-12-06:
Når komiteens leder sier at han skulle ønske å redusere «høyere makter», tror jeg en må ha en høyere tittel enn visepresident og komiteleder for å klare det. Mange innlegg i denne sal begynner for tiden med at dette er den siste debatten i dette årtusenet. Og det gir rom for refleksjoner at vi i dag har den siste forsvarsbudsjettdebatten i dette årtusen. Det vi vedtar i dag, legger føringer inn i det neste årtusen. Året som har gått, har vært preget av mange store og små hendelser. Den største hendelsen, og som jeg synes det var tyngst å forholde meg til, var Kosovo. Det var mange tunge og vanskelige avveininger vi måtte gjennom før en beslutning ble tatt. NATOs generalsekretær, lord Robertson, gjentar stadig en setning som jeg kan slutte meg til: «We have won the war, now we have to win the peace.» Den vanskelige situasjonen er ikke over. Det er mange hundre år med hat og konflikter som er bakteppe til dagens situasjon. Brobygging mellom folkegrupper og fredsskapende arbeid er en stor og vanskelig oppgave. Noen har, sikkert velmenende, sagt til meg at det er en umulig oppgave, og at jeg er ung og idealistisk som tror at det er mulig. Til dem vil jeg si at den dagen ingen har håp om og tro på at det går an å skape fred mellom mennesker, den dagen blir det umulig å skape fred. Så i fare for at jeg nå har dratt opp hele diskusjonen om Kosovo, har jeg allikevel lyst til å gi en honnør til det norske mannskapet som har gjort tjeneste og sagt seg villig til å gjøre tjeneste i våre internasjonale operasjoner. Vi har sendt dem ut, og vi vet at de til tider har stått og står overfor en vanskelig oppgave, men vi setter pris på at de tar en slik oppgave. Forsvarsministeren skal i morgen besøke styrken vår i Kosovo, og jeg vil gjerne at hun skal ta med seg en hilsen fra Stortingets talerstol til de kvinner og menn som gjør en innsats for fred i Kosovo nå. Vi står overfor en endring i Forsvaret. Budsjettet for neste år baserer seg på St. meld. nr. 22 for 1997-98, men vi vet at neste langtidsmelding vil legge nye føringer for Forsvaret. Jeg har gledet meg til en konstruktiv debatt om mål og verdiforankring for Forsvaret, en debatt hvor det norske folk skulle få et bevisst forhold til Forsvaret. Men jeg må få si at jeg er skuffet over måten deler av Forsvaret har håndtert denne muligheten på. Jeg er skuffet over hvordan Forsvaret til nå har bidratt i denne debatten. Istedenfor å få en debatt om overordnede mål og forankringer, er vi igjen nede på et nivå hvor vi snakker om leirer og nedleggelse. Planer underveis i prosessen legges ut offentlig, og det svirrer rykter i hele Norge om nedleggelser. Resultatet blir nå at folk i det ganske land legger seg i skyttergravene – for å bruke et faguttrykk. Det vi trenger, er en overordnet debatt for å forankre Forsvarets oppgaver og de store, lange linjer. Jeg er klar over at vi må ta noen tøffe grep i strukturen, men den diskusjonen må komme etter at vi har Forsvarets forankring på plass i folket. På den internasjonale arena har det vært mye nytenkning og forandringer. NATOs nye strategiske konsept og «Defence Capabilities Initiative» ble vedtatt i Washington. Dette vil gi Norge utfordringer i tiden fremover og legge premisser for endringene i Forsvaret. DCI er et viktig tiltak for å bevare og forbedre allierte styrkers evne til å samvirke i en tid med rask teknologisk utvikling. EUs toppmøte i Køln i juni 1999 erklærte ambisjoner om å tillegge EU en militær rolle i forbindelse med fremtidig europeisk sikkerhetshåndtering. Dette byr på institusjonelle utfordringer. EU vil basere seg på bruk av NATO-styrker, og har gjentatte ganger presisert at de ikke ønsker duplisering av styrker. Da er det etter mitt syn ikke bare en utfordring for Norge, men det bør være en utfordring også for EU å finne en løsning for land som er medlem i NATO, men ikke i EU. Vi i Kristelig Folkeparti ser det som viktig at våre nåværende muligheter til innflytelse i VEU videreføres i nye organer, men vil understreke at NATO bør være tyngdepunktet i Europas kollektive sikkerhet. Så til verneplikten. Prinsippet om alminnelig verneplikt ligger fast i Kristelig Folkepartis og Regjeringens fremlegg til budsjett for år 2000. Lengden på førstegangstjenesten foreslås uendret; tolv, ni og seks måneder, som vedtatt i 1999, og det gis ingen annen anledning til førtidsdimittering enn det det var lagt opp til i 1999. Kristelig Folkeparti er enig i dette. Det er lagt opp til en forskyvning i tjenestetiden til kontingent 08/2000. Dette gjøres ved at man skyver innkallingstidspunktet, men jeg vil presisere at dette ikke endrer lengden på førstegangstjenesten til disse mannskapene. Regjeringens fremlegg innebærer at de vernepliktige som tilfredsstiller kravene, blir innkalt i år 2000, og at det ikke er nødvendig å styrke post 01 for å sikre dette. På denne bakgrunn må jeg si at Fremskrittspartiet og Høyres merknader virker ganske meningsløse. Vi står overfor store investeringer i materiell i tiden fremover. Jeg vil ikke gå inn i detaljer når det gjelder disse. Det får vi rikelig anledning til når Regjeringen legger frem en ny investeringsprofil, men jeg vil allikevel påpeke at driftssituasjonen er en utfordring i denne sammenheng. Regjeringen vil legge vekt på først å stabilisere og deretter redusere dagens driftsutgifter. Kristelig Folkeparti er enig i dette, og vil understreke at for å få rom for kommende investeringer er det viktig at dette gjennomføres. Avslutningsvis vil jeg kommentere én ting. I mitt første innlegg om Forsvaret i denne sal sa jeg at jeg skulle ønske at jeg i min tid i forsvarskomiteen skulle få oppleve at Norge skulle utnevne en kvinnelig oberst. Det er nå skjedd, og jeg ser dette som et skritt i riktig retning mot en økt kvinneandel i Forsvarets høyere grader.