Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 1999-02-11:
Som en av forslagsstillerne sa tidligere i debatten, kunne man snevert diskutere om dette dreier seg om en metodikk for å få en gjennomgang av noe vi alle synes å være enige om, nemlig behovet for forenklinger. I et samfunn som vårt vil det alltid være behov for en rekke lover, regler og forskrifter. Hva skal fellesskapet bestemme, og hva skal det enkelte individ bestemme? Hvilke verdier skal vi bygge på i vår lovgivning? Hvor sterkt skal solidariteten og nestekjærligheten være fremme? Hvem skal styre? Er det fellesskapet ved politikerne? Er det markedet som skal ha større makt, kapitalen, internasjonale selskaper, eller er det organisasjoner? Eller skal det enkelte individ få være sin egen lykkes smed? Vi har behov for et enklere Norge, først og fremst av hensyn til demokratiet, av hensyn til lokaldemokratiet. Det er gledelig at en samlet komite gir uttrykk for dette. Vi har behov for et enklere Norge av hensyn til den enkelte borger, og vi har behov for et enklere Norge av hensyn til næringslivet. Det er nødvendig å gi våre lokalpolitikere mer makt enn det de har i dag, og Dokument nr. 8-forslaget er et uttrykk for et ønske om å tilføre lokaldemokratiet og lokalpolitikerne mer makt. Det betyr at vi som sentrale politikere må være villig til å bruke øremerking i mindre grad. Vi må være villig til å redusere antall lover og regler. Det er fra Regjeringens side satt i gang forsøk og gitt uttrykk for at man ønsker å gjøre noe med dette. Regjeringen ikke bare ønsker det, men den kommer også med konkrete tiltak. Det er invitert til forsøk i 20 kommuner, med rammeoverføringer istedenfor øremerking med den nitide oppfølging av regler og forskrifter som man da får. Det er ved innføring av nye lover og regler satt i gang, som det fremgår av statsrådens brev, en prosedyre slik at vi skal kunne redusere omfanget av nye regler, og det er også satt i gang en gjennomgang av gamle lover og regler. Regjeringen ved statsråden har startet en dialog med KS i forbindelse med budsjettet. Jeg forutsetter at kommunalministeren i lag med nettopp kommunene og Kommunenes Sentralforbund har en hurtig, omfattende og detaljert gjennomgang av regelverket med den hensikt å få til en vesentlig sanering – ja, en halvering burde kunne være en målsetting. Samtidig er jeg bekymret for trekk ved bl.a. Riksrevisjonenes gjennomgang av en del ting. Der får man kritikk fordi man ikke kontrollerer nøye nok, og fordi man ikke passer nøye på at pengene går dit de skal, til tross for at de er overført som rammebevilgninger. Hva fører dette til? Jo, det fører til nye regler og forskrifter og nye belastninger på det kommunale selvstyre, med økende byråkratisering som resultat. Målet, som vi alle er enige om, er nettopp økt tjenesteproduksjon og lokalt selvstyre. Av hensyn til borgerne gir vi alle uttrykk for at vi ønsker en «én dørs politikk». Det offentlige må, hvis det skal kunne yte service i forhold til borgerne, bli mer serviceminded. Det offentlige er der for å tjene innbyggerne. Det må ikke være slik at en fortsatt i dette land skal bli sendt fra det ene kommunale kontor til det andre, enten det gjelder sosialkontorene, byggesakskontorene, pleie-, rehabiliterings- og omsorgskontorene. Innbyggerne må kunne få tjenesten på ett sted. Det samme gjelder staten, som sender sine klienter eller brukere fra arbeidskontor til likningskontor til trygdekontor. Servicekontorene, som vi er opptatt av, blir et viktig virkemiddel. Til slutt: Også vårt næringsliv, som debattanter har vært inne på, trenger et mindre skjemavelde, og det er mitt håp at Regjeringens måte å gripe fatt i dette på vil gi resultater. Men at det er en vanskelig og tung jobb fordi det er mange motkrefter også blant oss sentrale politikere, er det ingen tvil om. Jeg har ingen tro på at et nytt utvalg skal ta denne jobben. Denne jobben må først og fremst Regjeringen gjøre.