Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2003-06-06:
Statistikk kan brukes til så mangt. Kjæstad hevdet i sin replikk at Oslo mistet 5 200 offentlige arbeidsplasser i 2001. Dette skyldtes utelukkende én ting: fristilling – ikke nedlegging – av offentlige institusjoner. Sentraladministrasjonen har vokst. Det er kort og godt så enkelt som at de som arbeider i fristilte institusjoner, ikke lenger befinner seg på statistikken over offentlig ansatte, men over ansatte i foretak. Denne debatten har mer blitt om utflytting av statlige institusjoner enn om tilsynene. Også mitt innlegg blir om det. Men la meg si til debatten om uavhengighet i tilsynene: Etter min oppfatning vil den uavhengigheten først sikres i det øyeblikk statsrådenes instruksjonsmyndighet avgrenses, slik meldingen legger til rette for. Den delen må følges opp i form av et forslag som vil bli fremmet for Stortinget på et senere tidspunkt, slik det legges til rette for. Fra Senterpartiets side ble utlokalisering av statlige arbeidsplasser et prioritert område i forhandlingen om Voksenåserklæringen, grunnlaget for sentrumsregjeringens arbeid. At det ble en annen statsråd enn jeg, og en annen regjering enn den jeg deltok i, som klarte å få tatt det første store løftet i forhold til den viktige jobben dette er, tar jeg med fatning. Både jeg og Senterpartiet lever godt med det. Og jeg vil benytte anledningen til å gratulere statsråden med resultatet. Jeg ser dagens vedtak som svært viktig i forhold til å tilføre andre deler av landet viktige kompetansearbeidsplasser innenfor statlig sektor. Det vil innebære at man underbygger mulighetene for utvikling tilknyttet tjenester der tilsynene nå lokaliseres, noe som er positivt i forhold til å bygge hele landet og i forhold til å utvikle kunnskapsmiljøer på andre områder enn bare i tilsynene. De «spin-off»-effektene har vi i aller høyeste grad sett i Oslo, og vi vil garantert komme til å se dem der tilsynene nå blir lokalisert. Til tross for at flere regjeringer de siste årene har hatt som strategi å lokalisere nye statlige arbeidsplasser utenfor Oslo, har veksten i antall statlige arbeidsplasser – først og fremst i sentraladministrasjonen – likevel vært langt sterkere i Oslo enn i resten av landet til sammen. Den sterke sentraliseringen til Oslo-regionen som vi har sett de siste årene, kan ingen se seg tjent med skal fortsette. Derfor er det etter min oppfatning nødvendig å gå videre. Vi må ikke slå oss til ro med det som nå er gjort. Jeg vil derfor anbefale statsråden å ta fatt i en rapport som i februar 2000 ble lagt fram av hans eget departement, i samarbeid med Kommunaldepartementet. Den heter «Desentralisering og IKT». Dersom det ikke finnes flere eksemplarer av den, kan statsråden få låne min. Her tar man til orde for utflytting, ikke av institusjoner, men av funksjoner, hvilket innebærer at det er mulig å desentralisere statlige oppgaver også til mindre steder, f.eks. til regionsentrene. Det er en form for utflytting som i større grad kan gjøres i forbindelse med naturlig avgang, og som dermed ikke vil berøre ansatte på samme måte som vi har sett når det gjelder utflytting av større institusjoner. Jeg har overhodet ingen problemer med å forstå den fortvilelse de ansatte føler over at arbeidsplassen flyttes. Ingen er blitt oppsagt – det er viktig å ha med seg – men arbeidsplassen flyttes. Man skal ta en beslutning om hvorvidt man skal flytte med, med de implikasjoner dette får i forhold til familie, venner, boliginvesteringer osv. Det må vi alle ha forståelse for. Dessverre er dette en situasjon som svært mange har vært i de siste årene, både i privat og i offentlig sektor. Vi har de siste årene flyttet og omorganisert statlige etater i stort tempo: Tollvesenet, Politiet, Aetat, ligningsetaten, Jordskifteverket, Posten, telesektoren, Forsvaret – tusenvis av ansatte er på et eller annet vis berørt, enten i form av rasjonalisering eller i form av flytting av arbeidsplasser. For en representant fra Nord-Norge må det være lov å si – med all respekt for dem som blir berørt i Oslo: Det er ille for disse, men det er ikke noe bedre å måtte flytte fra Harstad til Narvik eller fra Harstad til Kautokeino – slik det ble gjort vedtak om i forbindelse med flyttingen av Mattilsynet – enn å måtte flytte fra Oslo til Stavanger. Det er viktig å ivareta de ansattes rettigheter, uansett hvor de bor, og uansett hvor de må flytte. Det er et ansvar som staten som arbeidsgiver har. Det ansvaret må vi ta på alvor. Marit Nybakk spurte etter menneskesynet hos dem som feiret med sjampanje da ansatte i Oslo mistet sin arbeidsplass. Dette er feil. Det var ingen som feiret med sjampanje fordi noen mistet jobben sin i Oslo. Det man feiret, var for det første et viktig prinsippvedtak i forhold til utflytting, som det er helt på sin plass blir fattet, og for det andre en lokalisering til et lokalsamfunn hvor man trenger dette. På nøyaktig samme måte feiret man i Kautokeino at Mattilsynet ble flyttet fra Harstad til Kautokeino. Hvor var Marit Nybakk med sitt menneskesyn og sin omsorg for de ansatte som måtte flytte fra Harstad til Kautokeino – da dét skjedde?