Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2013-12-09:
Utgangspunktet for denne budsjettdebatten er et rød-grønt forslag til statsbudsjett, som også innebar et historisk høyt nivå på satsingene når det gjelder helse, omsorg og sykehus. Det har vært en positiv utvikling på mange områder de siste årene. Vi behandler stadig flere, og vi behandler dem på en stadig bedre måte. Derfor skal jeg vokte meg vel for å drive svartmaling av det den nye regjeringen har gjort på kort tid, men jeg vil også advare de nye regjeringspartiene mot å drive svartmaling av situasjonen i det helsevesenet de overtar ansvaret for. Vi har et helsevesen vi har grunn til å være stolt av i Norge, men vi har også betydelige utfordringer. Det har heller ikke de tidligere regjeringspartiene på noe tidspunkt underslått. Det er derfor ikke unaturlig at vi følger opp det ansvaret vi nå har som opposisjon, ved å stille spørsmål til helseministeren, ved å ta opp problemstillinger som vi var opptatt av da vi hadde makten, og som vi kommer til å fortsette å være opptatt av i dag. Hovedlinjene i det rød-grønne budsjettet handlet om å satse videre på å bygge ut fellesskapshelsevesenet. Jeg noterer meg at etter mange år med kritikk av at den utviklingen ikke har gått fort nok, av at kapasiteten ikke har vært stor nok, velger Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen når de har fire milliarder oljekroner mer å bruke enn vår regjering hadde, å prioritere en svært liten andel av de pengene til helse og omsorg. I stedet er det store skattekutt som er de viktigste prioriteringene. Det er ganske oppsiktsvekkende når statsministeren og finansministeren har forsynt seg så godt av honningkrukken som de gjorde ved framleggelsen av tilleggsproposisjonen, at så lite av det går til dette feltet, målt opp mot det som er regjeringens ene store hovedsatsing, nemlig å redusere skattene, og da mest for dem som trenger det minst. En side ved det som har blitt endret på innenfor helsebudsjettet i høst, som vi i SV er særlig kritisk til, er økningen av ISF-andelen. Innsatsstyrt finansiering har ikke vært vellykket. Derfor har SV brukt sin innflytelse i regjering til å holde den så lav som mulig. Jeg mener det er et skritt i feil retning når regjeringspartiene nå vil øke den. Det er feil svar på noe av det som svært mange ansatte i helsevesenet utfordrer oss på, nemlig en hverdag preget av for mye tidsbruk på papirarbeid og for lite på pasienter og incentiver som fører til at man tenker for mye butikk og for lite kvalitet i sykehusene. Jeg bekymrer meg derfor over konsekvensene av det grepet regjeringen nå tar, og vil oppfordre sterkt til å tenke på nytt om det når regjeringspartiene nå går i gang med arbeidet med strukturelle endringer i sykehusene. En sak som vi har tatt opp i forbindelse med budsjettbehandlingen, er innkjøpet av økt privat kapasitet innenfor MR. Jeg synes, som jeg har nevnt også tidligere i denne debatten, at det svaret vi fikk fra regjeringen om det, var oppsiktsvekkende. Når regjeringen øremerker penger til økt privat behandlingskapasitet, forventer vi jo at regjeringen har undersøkt om det er mulig å løse de samme utfordringene innenfor det offentlige helsevesenet, i hvert fall hvis det står ved lag at en først og fremst skal være opptatt av å bygge ut kvalitet i det helsevesenet som er offentlig, som er drevet av fellesskapet og er til for fellesskapet. Jeg merket meg at representanten Trøen i debatten sa at vi må ta i bruk ledig privat kapasitet. Ja, det er nødvendig at vi tar i bruk ledig kapasitet, men det er jo da også naturlig at regjeringen undersøker først hva som fins av muligheter for å behandle flere innenfor det offentlige, og så lar være å gjøre ideologiske prioriteringer, men har en pragmatisk tilnærming som handler om å sette helseforetakene i stand til å behandle flest mulig raskest mulig. Når det er sagt, ser jeg fram til den debatten som regjeringen har lovet om struktur. Jeg skal ikke være blant dem som roper løftebrudd hvis vi får videre utsettelser i innføringen av den kommersialiseringsreformen som høyrepartiene har lovet, kalt «fritt behandlingsvalg». Jeg merker meg at det nå er usikkerhet rundt oppstartsdatoen for det. Jeg vil jo håpe at den blir skjøvet lengst mulig. Jeg vil oppfordre regjeringen til å gå grundig inn i et annet spørsmål som vi, når vi har utfordret regjeringen på budsjettet, har lagt merke til at de ikke har svart på, og det er konsekvensene for det offentlige helsevesenets tilgang på fagfolk hvis man får en svært rask utbygging av kommersiell kapasitet. Det må være et av hovedspørsmålene som må utredes før regjeringen setter i gang med dramatiske endringer innenfor struktur. Så ser vi fram til den debatten regjeringen har lovet på et felt der det kan være mulig å få til en del enighet mellom SV og regjeringspartiene, nemlig den kommende strukturen innenfor spesialisthelsetjenesten. Vi står ved det vi har sagt hele tiden, at vi ønsker færre ledd, men vi ønsker også mindre butikk og mindre målstyring. Jeg håper at vi kan få i gang debatt om strukturendringer som gjør at vi får en situasjon der politikerne styrer mer i det store i helsepolitikken og mindre i det små, mindre detaljregulering av fagfolks hverdag. Det har vært snakket mye om rus og psykiatri fra regjeringspartienes side. Jeg er glad for det engasjementet, for det deler vi i SV. Vi er også enig i at det trengs videre opptrapping. Bildet av at det ikke har vært opptrapping, er feil. Bildet av at den gylne regelen, som Høyre snakker om, nå gjeninnføres etter å ha vært satt ut av spill, er også feil, for selv om den ikke har vært inkludert i oppdragsbrevene de siste årene, har altså veksten fortsatt i om lag samme tempo som før. Jeg deler likevel intensjonene og ønsket om å sørge for at vi opprettholder en prosentvis høy vekst innenfor dette feltet. Jeg har imidlertid lyst til å vise til et stort spørsmål når det gjelder framtidens rusomsorg, og det er vilkårene for privat ideell sektor. Den kan sørge for at vi har tilstrekkelig variasjon i tilbudene og faglig bredde, og at det er noen også utenfor det offentlige helsevesenet som kan ta initiativ til nyutvikling. Der mangler vi det som ville være det viktigste grepet for å sikre stabilitet for den sektoren, og det ligger ikke i regjeringens budsjettforslag, nemlig å sørge for at man i denne sektoren gikk bort fra bruken av anbud og over på langsiktige avtaler. Der er det heldigvis sånn at SV har kommet regjeringen til unnsetning ved å fremme et forslag om det i Stortinget, som vi skal behandle senere i denne komiteen og i denne sal, og som jeg vil invitere alle partiene til å støtte. Den regjeringen som gikk av tidligere i høst, var opptatt av å få til et løft for folkehelsepolitikken og løfte forebyggingsperspektivet i helsepolitikken. Ett av mange tiltak som ble innført, handlet om frukt og grønt i skolen. Jeg har lagt merke til at Høyre ikke hadde noe spesielt ønske om å diskutere det, siden det tilhører en annen komités ansvarsområde og et annet departements ansvarsområde, men det er svært relevant for den debatten vi har i dag. Jeg mener det er et eksempel på både kortsiktig tenking og nedprioritering av folkehelsefeltet at støtten til frukt og grønt i ungdomsskolene er borte. Det var med interesse jeg da leste Bergens Tidende i dag, som kunne fortelle at alle departementer, så nær som ett, har frukt og grønt-ordninger for sine ansatte. Min forventning til Høyre er at de tar initiativ til å avskaffe disse ordningene, sånn at pengene istedenfor kan gå til å gjøre gode byråkrater og gode politikere enda bedre, i tråd med det som er linjen som gjelder for våre barn. Avslutningsvis sa komitélederen noe som jeg vil slutte meg helhjertet til: Alle forstår viktigheten av å ha tenner, sa hun. Det tror jeg det er tverrpolitisk enighet om! Men da vil jeg også få lov til å si at i et budsjett der man pøser på med ekstra penger, der man har råd til å gi store skattekutt til dem som har mest, er det smålig å kutte gratis tannhelsekontroll for mennesker over 75 år, som altså er brukt av 14 300 personer siden i sommer. Det tror jeg er en hilsen til de eldre fra Fremskrittspartiet som mange ikke hadde ventet seg.