Marit Arnstad (Senterpartiet), 2003-06-06:
Senterpartiet har valgt å gå imot anskaffelse av de fem nye fregattene av flere årsaker, bl.a. spørsmålet om hva det er som virkelig trengs i forhold til dagens trusselbilde, og også i forhold til de store kostnadene fregattkjøpet kommer til å medføre både når det gjelder investering og drift i forhold til Forsvaret og den virkning det kan ha på andre viktige deler av det norske forsvarsarbeidet og de norske forsvarsområdene. Etter å ha gått igjennom denne proposisjonen må jeg stille meg spørsmålet: Hvor dyrt skal fregattprosjektet til slutt bli? Det viktigste det informeres om i dag, er jo ikke Taktisk Data Link. Der er det en konkret og i og for seg grei orientering, men det er alt det andre som man ennå ikke vet noe om, og som Forsvaret åpenbart ikke har tatt stilling til, men som man likevel informerer Stortinget om at det kan bli økte kostnader knyttet til, som er viktig. Det gjelder for det første SATCOM, altså satellittkommunikasjon, der man rett ut sier at det vil bli finansiert ved en økning av totalrammen for fregattprosjektet. Så sier man videre at kostnadene ved utdanning blir større enn man hadde tenkt, og det kommer til å øke kostnadsrammen. Så kommer det til at test- og verifikasjonsprogrammet vil bli mer omfattende enn tidligere antatt, og det kommer til å øke rammen. Når det gjelder luftvernmissiler, er det mange i det konsortiet som bestod av de fleste NATO-land i 1995, som har hatt innsparingsplaner etter 1995, og de har trukket seg og ønsker ikke lenger å kjøpe inn dette utstyret. Det betyr at stykkprisen på missiler kan øke vesentlig. Men Norge har ikke tatt noen avgjørelse når det gjelder om vi er nødt til å spare på antallet missiler som skal kjøpes inn for å holde oss innenfor de kostnadsrammene vi har, eller om vi fortsatt skal kjøpe inn like mange, og dermed ta kostnaden fordi andre nasjoner sparer. Det eneste det er mulig å få av svar fra forsvarsministeren i dag når det gjelder eksakt informasjon knyttet til hvor stor kostnadsøkning det kan bli, er at den vil bli vesentlig. Mer enn det vet man åpenbart ikke. Så kommer det et punkt om andre behov under utredning. Det er mulige behov som befinner seg i en tidlig utredningsfase. Det er ikke avklart om det er behov for å materialisere prosjektene, men likevel finner man altså grunn til å orientere Stortinget om det. Og da er det jeg spør meg: Hvorfor finner man grunn til å orientere Stortinget om noe som man ennå ikke vet om blir materialisert? Er det kanskje fordi man i neste omgang har tenkt å si at dette er Stortinget blitt orientert om, så her må Stortinget akseptere at kostnadsrammene blir økt, for vi har orientert Stortinget? Fra Senterpartiets side tror jeg i så fall det er nødvendig – jeg håper også fra de øvrige partienes side – å si at den type informasjon gitt overfor Stortinget ikke på noen måte kan ses på som forpliktende informasjon, som på et senere tidspunkt gir noen som helst bindinger i forhold til økning av kostnader. Etter behandlingen av denne proposisjonen tror jeg faktisk det er grunn til at et samlet storting må være meget oppmerksom på kostnadsbildet knyttet til de nye fregattene. Senterpartiet har valgt å gå imot prosjektet, og vi kommer også derfor til å stemme imot tilrådingen i innstillingen fra komiteen.