Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 1998-12-17:
Av proposisjonen går det fram at Regjeringens arbeid med en utvidelse av EØS-avtalen på det veterinære området er en oppfølging av vedtak av 18. juni 1997, hvor Stortingets flertall bad departementet, med utgangspunkt i gitte retningslinjer, om å fremme saken for Stortinget med sikte på gjennomføring fra 1. januar 1998. Sentrumspartiene, SV og RV utgjorde mindretallet ved denne voteringen. Fordi EU trengte lengre tid til intern klarering, har iverksettelsen vært utsatt. På bakgrunn av de spørsmål som er reist fra representantene Opseth og Nybakk i dag, må en lure på om Arbeiderpartiet faktisk står ved de vedtak de var med på den 18. juni i fjor. Etter at sentrumsregjeringen tiltrådte, ble det i samsvar med Voksenåserklæringen undersøkt om det var mulig å reforhandle den avtale som var inngått mellom EU og den forrige regjering. Etter at det var klarlagt at slik reforhandling ikke var mulig, har Regjeringen som nevnt fulgt opp Stortingets flertallsvedtak av 18. juni 1997. Senterpartiet har ved flere anledninger markert at partiet er imot at grensekontrollen oppgis til fordel for det vi oppfatter som et svakere kontrollsystem. Ved Regjeringens behandling av endringene i EØS-avtalens vedlegg I om veterinære og plantesanitære forhold, valgte fire av Senterpartiets statsråder, etter en samlet vurdering, å ta dissens. Senterpartiets stortingsgruppe vil ved voteringen senere i dag samlet gå imot den foreslåtte utvidelse av EØS-avtalen, og dette er i samsvar med Senterpartiets landsstyres uttalelse av 15. mars i år, hvor landsstyret bad stortingsgruppen om å gå imot utvidelsen av EØS-avtalen. Senterpartiets hovedtalsmann, Odd Roger Enoksen, har i et tidligere innlegg gått inn på partiets hovedbegrunnelser for å avvise den såkalte veterinæravtalen. La meg kort presisere Senterpartiets hovedinnvendinger mot denne avtalen. Etter Senterpartiets mening ivaretar ikke avtalen føre var-prinsippet på en tilfredsstillende måte. Et vel fungerende kontrollsystem, basert på grensekontroll, erstattes med et system basert på stikkprøver, et system som i verste fall kan føre til at animalske produkter kan være både solgt og fortært før analyseresultatene foreligger. Da EØS-avtalen ble vedtatt i 1992, ble det lagt avgjørende vekt på at Norge kunne beholde nasjonale kontrollbestemmelser når det gjaldt handel med dyr og animalske produkter. Siden den gang er handelen med animalske produkter økt, og i forbindelse med høringene er det klarlagt at smittesituasjonen i de land Norge handler med, er forverret siden 1992. Normalt skulle en slik forverret situasjon føre til at det ble etablert et bedre kontrollsystem og en strengere kontroll. Men for å lette norsk fiskeeksport – som isolert sett selvsagt er gunstig – forlater en altså føre var-prinsippet og velger bort den grensekontroll som i 1992 ble vurdert ikke bare som viktig, men som «avgjørende» for bl.a. «vår gunstige dyrehelse». La meg understreke at den saken som Stortinget behandler i dag, først og fremst dreier seg om et viktig forbrukerspørsmål – det er ikke slik som Høyre har sagt tidligere i debatten, at dette først og fremst dreier seg om fisk. Under høringen viste Forbrukerrådets leder, Anne-Lise Bakken, til en rapport fra Statens næringsmiddeltilsyns vitenskapelige komite som bl.a. viser til den høye forekomsten av næringsmiddelbårne sykdommer i mange EU-land, og som konkluderer med at en vesentlig reduksjon av grensekontrollen vil innebære «mindre mulighet for å unngå at varepartier med smittestoff kommer inn i det norske markedet». Det valg Stortinget vil gjøre i dag, er et politisk valg, hvor en – for å lette fiskeeksporten – er villig til å gi avkall på et kontrollregime som med stor sannsynlighet har bidratt til at Norge fortsatt har en gunstig dyrehelse og i stor grad er blitt spart for mange matbårne sykdommer. Dette er et politisk valg, og det er en politisk prioritering som er «svært betenkelig, sett med forbrukerøyne», for igjen å sitere forbrukernes fremste talskvinne, lederen i Forbrukerrådet.