trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-11-19:
Jeg kunne ikke vært mer enig. For å ta kontrasten: Da Universitetet i Tromsø i sin tid ble vedtatt opprettet, på 1960-tallet, var det – i hvert fall sett sørfra – til en viss grad et distriktspolitisk virkemiddel. I dag har den nordligste regionen vår høy økonomisk vekst, er tilbake i sentrum for norsk energipolitikk og norsk klimapolitikk og er viktig sikkerhetspolitisk. Det er en region i vekst. Det vi diskuterer nå, er ikke bare struktur for høyere utdanning i nord, men hvilken forsknings, utviklings- og høyere utdanningssektor en region i vekst trenger. For eksempel er det fantastiske kompetansemiljøet innenfor teknologifag, som ligger i Narvik, en viktig del av det. Så mener jeg det er fint at Arbeiderpartiet spør, men Arbeiderpartiet må jo også bestemme seg for hva slags politikk de vil føre. Vi har nå en pågående, bred og stor diskusjon om struktur i høyere utdanning. Foreløpig har Arbeiderpartiet sagt absolutt ingenting om det. Da er det fint å spørre, men det er også greit om Norges største parti har noen svar – forsøksvis.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-11-19:
Svaret er ja, og jeg er uenig i problembeskrivelsen. Representanten Henriksen påpeker at kunnskapspolitikken bidrar til dialog og til å holde kanaler og møtesteder åpne. Det er jeg helt enig i. Bilateralt samarbeid om forskning og utdanning er et virkemiddel, ikke bare for faglige formål, men også for dialog. Jeg kan berolige representanten med at utdannings- og forskningssamarbeidet mellom Norge og Russland har høy prioritet. Russland er blant de prioriterte samarbeidspartnerne for norsk bilateralt forskningssamarbeid, særlig på områder der vi har felles interesser og felles ressurser å forvalte. Samarbeidet innenfor utdanning og forskning er godt og omfattende på en rekke områder og er foreløpig ikke omfattet av de restriktive tiltakene mot Russland som Norge har sluttet opp om. Det legges ned mye ressurser fra norsk side for å stimulere til samarbeid mellom norske og russiske kunnskapsmiljøer. Representanten Henriksen påpeker at det er få nye tiltak. Det er verdt å merke seg at det allerede eksisterer en rekke tiltak som støtter norsk–russisk kunnskapssamarbeid. Flere av tiltakene følges opp med årlige utlysninger av midler. Norge, ved UD, har relativt nylig etablert to samarbeidsprogrammer for å styrke utdanningssamarbeidet. Det ene er nordområdeprogrammet for 2013–2018, som skal bidra til økt kunnskap om nordområdene basert på høyere utdanningssamarbeid mellom norske aktører og aktører i Canada, Japan, Kina, Russland, Sør-Korea og USA. Fem prosjekter under dette programmet har russiske partnere. Det andre er et program for samarbeid om høyere utdanning med Russland for 2011–2016. Dette programmet gir støtte til samarbeid mellom universiteter og høyskoler i Russland og Norge. Målet er å bygge opp langsiktig institusjonelt samarbeid. Det er 14 flerårige prosjekter og 21 mindre prosjekter. Norge og Russland samarbeider dessuten godt innenfor EU. Russland er faktisk Norges viktigste samarbeidsland blant tredjelandene i EUs rammeprogrammer for forskning. Norges deltakelse i EU-programmet Erasmus Pluss gir dessuten muligheter for å finansiere mobilitet for studenter og ansatte. Det gir også støtte til å utvikle fellesgrader og andre innovasjonsprosjekter med offentlige og private aktører. Det finnes også en rekke stipendordninger for russiske studenter som vil studere i Norge, og totalt er det rundt 250 russiske studenter som får stipend under disse ordningene for å studere i Norge. Dette gjelder stipend under samarbeidsavtalen om høyere utdanning, og det gjelder stipend i tilknytning til Norges arktiske universitet. Det gjelder også nordområdestipendet, som støtter mobilitet mellom institusjoner i Nord-Norge og Canada, USA og Russland, og det gjelder kvoteordningen. Forskningsrådet har samarbeidsavtaler med det russiske vitenskapsakademiet, Russian Academy of Sciences, det russiske grunnforskningsfondet, Russian Foundation for Basic Research, og det russiske fondet for humaniora, Russian Foundation for Humanities. Under avtalene har det vært flere fellesutlysninger innenfor miljø, ressurser – inkludert petroleum – og klima i Arktis, men også innenfor samfunnsvitenskap og humaniora.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-11-19:
Jeg mener for det første at det er en stor styrke ved norsk utenrikspolitikk at den preges av kontinuitet. Nordområdesatsingen ble, så vidt jeg husker, lansert da Jan Petersen var utenriksminister. Den har blitt fortsatt under den rød-grønne regjeringen og blir nå fortsatt og styrket under den nye regjeringen. Det mener jeg er bra. Det er viktig for et lite land å ha en utenrikspolitisk kontinuitet. Vi har ikke foreslått at man skal innføre studieavgift, men vi har sagt at vi åpner for at institusjonene kan gjøre det. Det er en vurdering basert på to ting. For det første er det en rimelighetsbetraktning: Norske studenter betaler i utlandet. Da er det rimelig at man også har en mulighet til å gjøre det i Norge. Den andre betraktningen er at det åpner for nettopp den typen mer målrettet internasjonalisering som representanten ber om. For å sette det litt på spissen: Vi burde få studenter hit fordi vi er gode, ikke bare fordi det er gratis eller skattefinansiert. Det er unntak for kvotestudenter, altså de som kommer som en følge av utviklingspolitikk, og vi har også laget unntak for der det er institusjonelt samarbeid.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-11-19:
Nå er det selvfølgelig utenriksministeren som svarer for de utenrikspolitiske sidene ved nordområdesatsingen. Jeg kan svare for hva vi gjør i kunnskapspolitikken. La meg først si at vi må vurdere det, hvis det er grunn til å tro at det vil komme noe færre utenlandsstudenter hvis mange institusjoner velger å innføre en studieavgift. Da må vi i kommende budsjetter vurdere om vi på en eller annen måte skal kompensere for det. Men når det er sagt, er det riktig at det er en reduksjon som følge av at vi sier at institusjonene kan ta studieavgift, men det er også flere andre satsinger som i stor grad går til de samme institusjonene, som gjør at totaliteten i budsjettet for de høyere utdanningsinstitusjonene er en god realvekst som ligger fullt på høyde med de rød-grønne årene, i tillegg til en stor satsing på FoU-virkemidler. De siste tre årene under de rød-grønne var det en bitte liten realvekst. Etter de to årene med den nye regjeringen – eller de to budsjettene, for det har jo bare vært ny regjering i ett år – har det vært en realvekst på 5 pst.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-11-19:
For det første styrer vi på regjeringserklæringen, og der står det hva regjeringens politikk er. Jeg er likevel åpen for at det er noen dilemmaer i saker som denne. La meg ta ett dilemma: En del steder kan det bety at studenter slutter, fordi det er så viktig for dem å kunne bære niqab f.eks. Det er åpenbart et dilemma. Jeg vil allikevel gi støtte til de institusjonene som har innført regelverket. Et annet dilemma er at generelt er det slik at dette, som jeg forsøkte å begrunne, ikke handler om religiøse symboler eller hva man personlig synes om niqab, eller hvilke signaler dette gir. Det handler om ordensreglementet, begrunnet i hvordan skolen eller høyskolen eller universitetet skal fungere. Da er det vanlig praksis – og jeg tror det er fornuftig å fastholde – at ordensreglementet forankres lokalt. Men så tror jeg at den debatten som er, tydeliggjør for institusjonene at det er en fordel å ta en prinsipiell debatt på dette nå, og ikke nødvendigvis vente til det gjelder en eller flere studenter.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-11-19:
Jeg deler i høyeste grad representantens bekymring over et press fra radikale krefter som oversettes til en kamp om kontroll over kvinners kropp. Det vi vet fra ekstreme og radikale bevegelser gjennom historien, er at det tydelige uttrykket deres for ekstremisme og radikalisme veldig ofte dreier seg om nettopp det: kamp om hvem som kontrollerer kvinnens kropp og utseende. Jeg mener at det er viktig å bekjempe de kreftene som ønsker å presse eller i verste fall tvinge unge jenter til å dekke ansiktet sitt. Så mener jeg samtidig at når vi skal håndtere dette i skolesystemet, må vi se på det som en ordensreglementsak. Jeg vil gjerne være veldig tydelig i verdidebatten i denne saken og stå på siden til de unge kvinnene som velger selv – det mener jeg er en viktig liberalverdi. Samtidig mener jeg at i skolesystemet må vi se på dette som en del av ordensreglementet, og det ordensreglementet må man fastsette lokalt.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2014-11-19:
Når regjeringa gjennomfører skattekutt i milliardklassen og samtidig holder igjen på kommuneøkonomien, får det konsekvenser. Ofte ender det med kutt i skolebudsjettene lokalt. Det ser vi skjer nå, bl.a. i Alta, Tromsø, Ski, Modum, Stavanger og en lang rekke andre kommuner. Resultatet blir færre lærere, større klasser og mindre tid til å ta seg av hver enkelt elev, stikk i strid med nasjonale målsettinger. En av kommunene der skolebudsjettet er foreslått kuttet, er Stavanger. Der sier Petter Enoksen i FAU ved Lassa skole noe som er inne ved kjernen av utfordringa. Han sier: «Tidlig innsats, etterutdanning av lærere, styrket ledelse på skolene og innsats mot mobbing har politikerne vedtatt er viktig. Alt dette blir det vanskelig å få gjort noe med(…) (…) Konsekvensen av store skattekutt og samtidig å holde igjen på kommuneøkonomien ser vi i kommunene. Forstår kunnskapsministeren at kommunenes kutt i skolebudsjettene fører til det stikk motsatte av et løft for skole og kunnskap?
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2014-11-19:
Jeg har følgende spørsmål til kunnskapsministeren: «Nordområdepolitikken gir Norge verktøy på flere nivåer for å forebygge og dempe politiske konflikter. I dagens situasjon kan kunnskapspolitikken bidra til dialog og holde kanaler og møtesteder åpne. I statusrapporten «Nordkloden» er det generelt få nye tiltak. I kunnskapsdelen er dette særlig påfallende. Vil statsråden, på tross av at statusrapporten ikke legger vekt på det, bruke kunnskapspolitikken til å utvikle og styrke initiativer som kan stimulere til forsknings- og kunnskapssamarbeid med Russland?»
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2014-11-19:
Jeg takker kunnskapsministeren for svaret. Det er veldig godt å høre at statsråden sier at samarbeidet innenfor høyere utdanning fortsetter. Det er kanskje fristende å si at det også er godt å konstatere at regjeringa mener den rød-grønne nordområdepolitikken var så god at en har valgt å fortsette den omtrent uendret. Det er veldig bra, men det er altså på ett område, innenfor kunnskapspolitikken, at det går feil vei. I 2013 var det rundt 1 600 russiske studenter ved norske institusjoner. I nord, eksempelvis ved Universitetet i Tromsø, er det særlig tydelig. De utgjør en betydelig del av studentmassen og er veldig viktige for det internasjonale samarbeidet. Når regjeringa nå kutter til institusjonene for å innføre skolepenger for utenlandske studenter, svekker det gratisprinsippet, det svekker internasjonalt samarbeid, og vi kan ende opp med å få de studentene til Norge som har rik pappa, ikke de som er mest begavet. Vil statsråden gjøre noe for å dempe den negative effekten innføringa av skolepenger som dette kuttet medfører, kan få?
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2014-11-19:
Når regjeringa kutter over 80 mill. kr i institusjonenes budsjett, har institusjonene to valg: enten kutte i sine budsjetter, eller innføre skolepenger for utenlandske studenter fra land utenfor EØS. Det vil bl.a. ramme russiske studenter. Man har noen ordninger som gjør at de kan få stipend, men for veldig mange vil det innebære at de enten ikke får komme til Norge, eller at de må være heldige å ha f.eks. foreldre som kan være med og betale. Det mener jeg er negativt. Jeg mener også det er bra med videreføring, men min bekymring er at både budsjettet og nordområderapporten representerer en forspilt sjanse, både fordi det er få nye initiativer – det trenger vi i nordområdepolitikken for å beholde ledertrøya på – og fordi det er mangel på satsinger på noen områder. Det gjelder f.eks. manglende bevilgning til nybygg ved Framsenteret, og at Norge velger å stå utenfor Copernicus-samarbeidet. Det betyr at vi går glipp av nye muligheter. Man griper heller ikke muligheten til å løfte samarbeidsdimensjonen med Russland videre, og det er derfor jeg spør statsråden igjen om han vil vurdere nye tiltak, f.eks. for å få økt det strategiske FoU-samarbeidet, eller bidra til å styrke institusjonenes samarbeid ytterligere i en vanskelig tid.
Ivar Odnes (Senterpartiet), 2014-11-19:
Det er stor einigheit i denne salen om at såkalla tidleg innsats er viktig for å auka læringsutbyttet til eleven og forhindra at lærevanskar veks stort utover i utdanningsløpet. Dette har òg Senterpartiet støtta. Det som er realiteten nå, er jo at vi ser at mange kommunar nå må kutta her. Eit eksempel er Sandnes kommune, der rådmannen føreslår kutt på fleire titals millionar i skulen. Dei planlagde kutta kan føra til at ein får fleire som har skulevegring og droppar ut av vidaregåande skule. Det uttalar ein skulepedagogisk leiar til avisa Stavanger Aftenblad. Eg vil då få stilla følgjande spørsmål: Meiner kunnskapsministeren at det å slå saman klassar og ta bort styrkingstimar og andre individuelle oppfølgingstiltak i basisfaget samsvarar med målsettinga om tidleg innsats i grunnskulen?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2014-11-19:
I går la SV fram sitt alternative statsbudsjett, og vår samla innsats på heile løpet frå barnehage til forsking er 4,3 mrd. kr meir enn det regjeringa har lagt fram. For dei som er glade i tal, er dette cirka det same som det regjeringa la opp til i skattekutt til dei alle rikaste, så for SV er kunnskap landets formue. Lærarar eg har snakka med, synest det er vel og bra at regjeringa vidarefører den satsinga på vidareutdaning som dei raud-grøne starta, men dei synest at dette er ei veldig snever enkeltsatsing, og i dette budsjettet er dette det einaste store som regjeringa satsar på. Mitt spørsmål til ministeren er: Kva meiner ministeren kan vere den neste store satsinga i skolen for å skape eit lyft?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2014-11-19:
Eg trur eg kan forsikre ministeren om at vi er mange både levande i salen og som hugsar hausten i fjor og dei store kutta som regjeringa gjorde i barnehagane, både i plassar, opptak, talet tilsette og pris. Det er jo det som er det store paradokset her, at viss barnehagane er så viktige som ministeren vil ha det til – og som SV er heilt einig i – burde ikkje fleire barn få lov til å gå i barnehagen? Ministeren sa i førre svar at tidleg innsats er neste store satsing, og at det å gå i barnehage er viktig. I så fall, må det ikkje da vere viktig at flest mogleg får moglegheita til å gå i barnehagen? Viss ikkje går ein jo glipp av denne store innsatsen. Spørsmålet mitt er enkelt og greitt: Kvifor aukar regjeringa kontantstøtta samtidig som dei aukar prisane i barnehagen?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2014-11-19:
Eg har eit lite, men stort spørsmål til ministeren: «Hvordan vil statsråden øke innenlands foredlingsgrad innen fiskeri?»
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2014-11-19:
Spørsmålet er om Noreg skal vere ein industrinasjon eller berre vere ein råvareleverandør. Det er bakgrunnen for mitt spørsmål her. Da Marine Harvest fekk anledning til å vekse seg store gjennom fusjonen med Pan Fish og Fjord Seafood, påla den raud-grøne regjeringa det nye konsernet å ha vidareforedling i Noreg, og også forskingsverksemd og lærlingar. No foreslår den blå-blå regjeringa å fjerne denne forskrifta før rapporten frå dette utvalet er kome, heilt på eiga hand. Desse krava kom jo nettopp for å sikre at ikkje store selskap som Marine Harvest skulle få kontroll over store delar av konsesjonane, samtidig som vidareforedlinga blir sentralisert og flytta ut av landet saman med FoU-aktivitet i området. Kva ønskjer ministeren å oppnå med å fjerne desse krava? Er det berre ideologi, eller har ho ei grunngjeving? Er det i så fall noko anna enn at Marine Harvest og andre skal tene meir på sosial dumping ved å ta råvarer ut av Noreg til lågkostland?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2014-11-19:
Utviklinga i industrien er at låge inntekter betyr mindre og mindre og teknologien meir og meir. Det ser vi i heile den vestlege verda. Tyskland, England, USA, Danmark osb. har tatt steg i retning av avansert industriproduksjon. Dette kan vere gode nyheiter for foredlingsindustrien langs norskekysten. Men dei grepa som regjeringa tar her ved å endre forskriftene, er å gjere det sånn at Marine Harvest ikkje treng å foredle dette i Noreg, og da fjernar ein også incentiva til å gjere denne teknologiske satsinga i vårt land. Så mitt enkle spørsmål til ministeren – eg håper verkeleg ministeren kan svare på det – er: Vil foredlingsgraden i Noreg auke med regjeringa sin politikk?
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2014-11-19:
Mitt spørsmål går også til kunnskapsministeren. De fleste barnehager i landet er veldig gode og har ansatte som gjør en kjempejobb hver eneste dag. Samtidig vet vi at tilbudet varierer – det er forskjell på både innhold og kvalitet i barnehagene. Statsråden har lovet en kvalitetsreform for barnehagen, og Kristelig Folkeparti er glad for veldig mange av de grepene som kunnskapsministeren har signalisert. Kristelig Folkeparti mener at det viktigste vi kan gjøre for å sikre et barnehagetilbud med god kvalitet, er å sørge for at det er nok voksne i barnehagen. Dersom det ikke er nok voksne som kan se hvert enkelt barn – som kan trøste, gi kos, være med ut og leke, lese høyt – er ikke barnehagen et godt og trygt alternativ. Derfor mener vi at regjeringens målsetting om å innføre en bemanningsnorm innen 2020 er veldig sent. Jeg har lagt merke til at statsråden mener at læring må man ha mer av i barnehagen, og at det er en viktig vei til bedre barnehager i Norge. For å fremme mer læring er det bl.a. signalisert at statsråden ønsker en tydeligere rammeplan for hva barna skal lære i barnehagen, og har et mål om at alle barn skal kunne norsk når de begynner på skolen. Det er helt klart at barn lærer mye og utvikler seg i barnehagen. For Kristelig Folkeparti er det viktig at alle barn får mulighet til å gå i barnehage de siste årene før de begynner på skolen. Barnehagen er en viktig arena både for å utvikle sosial kompetanse og for språkutvikling – gjennom lek og samspill og gjennom kreativ utfoldelse. Det er dette som er barnehagens kjerneoppgave, og det er dette tid og ressurser først og fremst bør brukes til. Derfor er vi litt skeptiske til de nye kravene til kartlegging og rapportering, som vil gjøre at de ansatte kanskje må sitte mer på kontoret – framfor å bruke tiden sammen med barna. Så mitt spørsmål er: Mener statsråden at barnehagen skal utvikles i en skolefaglig retning, der det settes krav til å oppfylle spesifikke læringsmål, dokumentasjon og språkkartlegging?
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2014-11-19:
Jeg vil takke statsråden for svaret. Det kommer få signaler om hva statsråden egentlig tenker at skal være læringsmål, og hva dette kvalitetsløftet egentlig dreier seg om på akkurat det området. Det er godt å høre at statsråden også er opptatt av bemanningsnorm, og at vi må ha flere voksne med barnefaglig kompetanse inn i barnehagene. Det står vi sammen om. Men de signalene som har kommet så langt, og som vi kan ha lest om i media også, er at man er veldig opptatt av det å stille læringsmål for barnehagen, at barnehagen ikke bare skal være et sted der barn passes på. Det har gjort oss litt bekymret for at vi nå går i retning av at barnehagen likner mer og mer på en skole. Jeg vil igjen stille spørsmålet: Mener statsråden at barnehagen skal utvikles i skolefaglig retning, der det settes krav til å oppfylle spesifikke læringsmål, dokumentasjon og språkkartlegging?
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2014-11-19:
Jeg syntes det var spesielt å lese statsrådens uttalelser om at det må bli slutt på at barnehagen er et sted hvor barna bare blir passet på. Det stemmer ikke med mine erfaringer fra barnehagen i det hele tatt. Jeg har selv både en treåring og en femåring i barnehagen, og jeg kan fortelle statsråden at det foregår allerede utrolig mye læring i barnehagen. Men det skjer på litt andre premisser enn på skolen. Det skjer gjennom lek, gjennom samhandling med andre barn og voksne, og det skjer uten formelle læringskrav, uten formelle kompetansemål og uten et omfattende regime for testing og rapportering. Nå vil statsråden at barna skal lære mer i barnehagen for at de skal være bedre forberedt når de begynner på skolen. Hvis det er sånn at denne læringen skal være en forutsetning for at barna skal kunne lykkes på skolen, betyr det da at alle barn må gjennom dette? Betyr dette at Høyre nå vil gå bort fra tanken om valgfrihet for familiene og innføre obligatorisk barnehage for alle barn?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2014-11-19:
Høyre sto sammen med de rød-grønne regjeringspartiene da vi behandlet barnehagemeldingen i forrige periode. Et mål der var å øke kvaliteten i barnehagene. Vi avsatte derfor 150 mill. kr i den perioden til det, og vi var glade for at statsråden plusset på 10 mill. kr. Nå har vi styrket kommuneøkonomien. I sin tale på Høyres landsmøte var statsråden opptatt av dette med å øke muligheten for å få flere ansatte i barnehagene, og Unio var selvsagt glade for det. Men i et svar på et spørsmål i forbindelse med statsbudsjettet sier statsråden at det eneste han har foretatt seg, er å øke tilskuddene til de private barnehagene. I går så vi oppslag som viser at det er sosiale skjevheter når det gjelder hvilken bakgrunn unger i private og kommunale barnehager har. Mener statsråden at det å øke tilskuddet til de private barnehagene er et treffsikkert virkemiddel i så måte?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2014-11-19:
Debatten om kvalitet i barnehagene er viktig. Det kommer nok til å bli en debatt som mange er opptatt av framover. Det kan handle om mange ulike ting. Det kan handle om nok ansatte og bemanningsnorm. Det vil igjen bety økte lønnskostnader og pensjonskostnader. Det kan handle om vedlikehold og vikarer, og at det ikke er for mange barn i hver barnehage. Jeg tror også at en på dette området ikke kommer bort fra at den virkelige nøkkelen til bedre kvalitet i barnehagene, er kommunenes økonomi. Jeg synes statsråden kanskje slapp litt enkelt unna det forrige spørsmålet. Det er lett for en statsråd å love penger på vegne av kommunene. Det er også lett for en statsråd å skylde på kommunene og skylde på lokale prioriteringer når ting ikke blir helt som en sjøl ønsker. Alle partiene i denne salen, unntatt Høyre og Fremskrittspartiet, har erkjent at kommuneopplegget er for dårlig. Det er for mange oppgaver som er lagt inn, som ikke er finansiert. Spørsmålet til statsråden blir fortsatt: Hvis han ønsker bedre kvalitet – hvordan skal han overtale sine kolleger i regjeringen til å forstå at bedre kvalitet i barnehagene også fordrer en bedre kommuneøkonomi?
Iselin Nybø (Venstre), 2014-11-19:
Statsråden har selv vært inne på at det er av stor betydning at de ansatte i barnehagene har barnefaglig kompetanse, og spesielt at vi får barnehagelærere inn i barnehagen. For oss i Venstre handler det ikke først og fremst om at vi ønsker å gjøre barnehagen mer skoleaktig, men det handler om å ha ansatte med den kompetansen som trengs for å fange opp unger tidlig – enten det gjelder språklige utfordringer, det gjelder overgrep, eller det gjelder mobbing. Det er mange tilfeller av elever som faller ut av skolen høyt oppe i skoleløpet, som forteller at mobbingen begynte allerede i barnehagen, så det å ha barnehagelærere i barnehagen har stor betydning, for det er en forskjell på å ha folk med kompetanse der og folk som bare er gode omsorgspersoner. I dag har mange kommuner mange på dispensasjon, så jeg vil derfor spørre statsråden hva han tenker å gjøre for å få flere barnehagelærere i barnehagen.
Iselin Nybø (Venstre), 2014-11-19:
Mitt spørsmål går til kunnskapsministeren og handler om barnehage. Oslo kommune har gjennomført et prosjekt med gratis kjernetid i enkelte bydeler, og det har blitt lagt fram en rapport som viser til dels gode resultater, men det er kanskje ikke så målrettet som man hadde håpet på. Det viser seg at barnehagebruken blant fireåringer og femåringer med innvandrerbakgrunn har økt med 15 pst. Samtidig viser det seg at ni av ti kroner som brukes, ikke har noen effekt, fordi mange av de ungene som nå får gratis kjernetid i det prosjektet, uansett ville ha benyttet seg av et barnehagetilbud. Jeg tror ikke det er noen uenighet om viktigheten av å gå i barnehage. Jeg tror heller ikke det er noen uenighet om at noen unger i større grad enn andre har nytte av og behov for å gå i barnehage før de begynner på skolen, ikke minst med tanke på språk og utfordringer med språket. Når vi ser at vi kan målrette dette tilbudet, og når vi ser at gratis kjernetid har stor betydning for de ungene som da får anledning til å gå der, tenker vi i Venstre at det å gå i barnehage ikke skal være avhengig av foreldrenes økonomi. Alle unger bør få den nytten som det gir å gå i barnehagen, selv om foreldrene har dårlig råd og ikke har råd til å betale makspris for barnehagetilbudet. Mitt spørsmål til statsråden er om han ikke er enig med Venstre i at vi nå bør innføre gratis kjernetid for lavinntektsfamilier i hele landet. Nå har vi denne rapporten som viser at det virker. Er det ikke da bare å innføre det?
Iselin Nybø (Venstre), 2014-11-19:
Først: Takk for det svaret som jeg har fått. En av grunnene til at man ønsker at unger skal gå i barnehage – og kanskje spesielt de med innvandringsbakgrunn – er det som handler om det norske språket og språkferdigheter. Denne rapporten viser at det er veldig stor variasjon mellom barnehagene når det gjelder hva slags utbytte man får, og hva slags språkmiljø som er i barnehagene. Det skyldes helt sikkert ulike ting, men det er klart at når kommunene har problemer med å få tak i kompetent personale, og det er lav arbeidsledighet, som gjør at man gjerne blir nødt til å ansette folk som er gode omsorgspersoner, og som gjør en god jobb i barnehagen, men som kanskje ikke snakker veldig godt norsk selv, er det en utfordring å lage gode språkmiljøer for de ungene som virkelig trenger å løftes språklig. Mitt oppfølgingsspørsmål til kunnskapsministeren er litt todelt. Først: Rapporten viser at to år i barnehage før man begynner på skolen ikke nødvendigvis er nok hvis man skal lære seg norsk godt nok til å kunne begynne på skolen, hvis man kommer fra en familie der man ikke bruker norsk hjemme og derfor ikke har et veldig godt grunnlag i språket. Tenker ikke kunnskapsministeren da at siden vi har fått gratis kjernetid til fireåringer og femåringer for alle lavinntektsfamilier, må neste skritt bli at også unger som er yngre enn det, får muligheten til å gå i barnehagen, på tross av familiens relativt dårlige økonomi? Det er det ene spørsmålet. Det andre spørsmålet er: Hva tenker kunnskapsministeren at vi kan gjøre for å bedre språkkompetansen i barnehagen, for å sikre oss et personale som er gode i norsk, og som har kompetanse, slik at vi kan bruke den arenaen til å sørge for at ungene er gode nok i norsk når de begynner på skolen?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2014-11-19:
Mitt spørsmål går til forsvarsministeren. Vår nasjonale forsvarsindustri er en viktig del av vår sikkerhets- og beredskapspolitikk. Kongsberg Gruppen er en svært sentral del av vår forsvarsindustri. Som en del av regjeringens strategi med å kvitte seg med statlig eierskap i viktige norske bedrifter, har regjeringen foreslått å gi fra seg kontrollen over Kongsberg Gruppen ved å selge seg ned til 34. pst. Norge har, i motsetning til de fleste andre land, ikke et regelverk om hvem som kan eie strategisk viktige bedrifter i landet. Det betyr i praksis at en kan få en situasjon der ikke-allierte, med regjeringens velsignelse, kan sikre seg 66 pst. av Kongsberg Gruppen. Dette er etter Senterpartiets syn en skremmende tanke. I regjeringens eierskapsmelding er de sikkerhetspolitiske konsekvensene av nedsalget i Kongsberg Gruppen ikke omtalt. I spørretimen sist onsdag viste statsministeren bare til det regelverket vi har i dag, og som altså ikke regulerer hvem som kan eie selskaper. Det var Kongsberg Gruppen selv som måtte komme til Stortinget med denne informasjonen som regjeringen ikke hadde tatt opp. Så mitt spørsmål til forsvarsministeren er: Er det forsvarsministerens syn at det ut fra et forsvars- og sikkerhetsperspektiv ikke spiller noen rolle hvem som eier Kongsberg Gruppen, eller var forsvarsministeren ikke med på prosessen med å utarbeide eierskapsmeldingen?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2014-11-19:
Jeg føler det er helt naturlig å stille spørsmål om sikkerhets- og beredskapspolitikken til landets forsvarsminister. Jeg takker for svaret, og jeg er glad for at en vil utrede om det kreves tilpasninger i nasjonal sikkerhetslovgivning for å ivareta hensynet til vår nasjonale sikkerhet. På høringen i næringskomiteen ble det jo pekt på at dette er regulert i Danmark, Sverige, Finland, Tyskland, Frankrike, Italia, Spania, Storbritannia og USA. Det er til dels omfattende reguleringer som brukes, og det vil sannsynligvis ta lang tid å utforme et slikt regelverk i Norge. Jeg undrer meg ennå på hvorfor regjeringen ikke kunne vente med å be om en salgsfullmakt til en hadde på plass et slikt regelverk, og det undrer meg hvorfor en ikke problematiserte dette i eierskapsmeldingen. Men mitt oppfølgingsspørsmål er: Er regjeringen i gang med dette arbeidet – snart et halvt år etter at meldingen ble lagt fram – og hvor lang tid kan en vente at det tar å vurdere, utrede, vedta og implementere et slikt regelverk?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2014-11-19:
Som representanten Pollestad godt vet, hører dette spørsmålet inn under en annen statsråds konstitusjonelle ansvarsområde, nemlig næringsministerens, som eierdepartement, og som forvalter av det statlige eierskapet. Men jeg skal likevel gi et svar på det spørsmålet som stilles. Det er også identisk med et skriftlig spørsmål jeg har fått fra representanten Pollestad, og som vil bli besvart innen fristen. Det har vært klargjort både fra statsministeren og fra næringsministeren at et eventuelt nedsalg, eller dvs. bruk av denne fullmakten som nå ligger der, ikke vil bli benyttet før det er gjort en grundig vurdering av flere forhold, deriblant Kongsberg Gruppens betydning for nasjonal sikkerhet. Kongsberg Gruppen har også en ikke ubetydelig omsetning i sivil sektor, noe som kan bidra til å legge kompliserende faktorer til et eventuelt nedsalg. Det er altså gitt en fullmakt til å kunne selge seg ned, men det er en rekke forhold som må på plass, og det må utredes om det kreves tilpasning i sikkerhetslovgivningen vår for å kunne ivareta hensynet til nasjonal sikkerhet. Som representanten Pollestad helt riktig er inne på, har Norge, i motsetning til en del andre land, eierskapet som sin kontrollmekanisme – det er altså ikke egne sikkerhetsbestemmelser som knytter seg til de problemstillingene som tas opp. Derfor er det noe som må vurderes særskilt, og som selvsagt vil bli gjort. Dette har også både statsministeren og næringsministeren redegjort tydelig for. Så vil jeg bare helt avslutningsvis si at forsvarsmarkedet gjennomgår ganske store endringer. Det er ikke eksklusivt for Norge, det skjer i hele Europa, i hele verden. Det er store konsolideringer, og det er store endringer i forsvarsmarkedet sammenliknet med det man hadde tidligere. Det betyr også at man må ha en oppdatert eierskapspolitikk, men det må være en reell og seriøs vurdering av hvordan man best kan ivareta også de forholdene som knytter seg til sikkerhet for norske interesser.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2014-11-19:
Igjen må de konkrete spørsmålene knyttet til dette stilles til den statsråden som har konstitusjonelt ansvar for å gjennomføre eierskapspolitikken, og det er altså næringsministeren. Men: Det er også i denne sammenheng viktig å understreke at selv om en fullmakt gis, betyr ikke det at den benyttes. Fullmakten benyttes først når man er klar til å benytte den – og det gjelder jo ikke bare de sikkerhetsmessige sidene, det kan like fullt gjelde markedsmessige sider – altså når det er fornuftig eventuelt å vurdere en slik fullmakt brukt. Det er ikke gitt at det sammenfaller i tid med når fullmakten er gitt. Det er, som representanten sier, helt riktig at flere andre land har valgt ulike modeller. Den modellen Norge har valgt, nemlig å styre gjennom eierskapet, er en modell som har vært der i svært mange år, også de siste åtte årene da Senterpartiet satt i regjering, og det er den modellen man for norsk del har valgt for å kunne styre det statlige eierskapet best mulig.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2014-11-19:
Som jeg sa i mitt forrige svar, er forsvarsindustrien under en ganske rivende utvikling, og det betyr at vi også må ta høyde for det i hvordan vi forvalter vårt statlige eierskap. Når det er sagt, vil jeg igjen vise til det som både statsministeren og næringsministeren har sagt: Det vil ikke bli brukt en fullmakt før man har klargjort alle forhold knyttet til dette. Det er ikke noe rart i at man ber om en fullmakt på et tidligere tidspunkt enn at man velger å benytte den – det har man gjort for alle de andre selskapene også. Det er ikke gitt at den benyttes på samme tidspunkt, og det er jo fordi man skal gjøre disse vurderingene. Statsministeren har også vært veldig klar på at spørsmål knyttet til både arbeidsplasser, utvikling og sikkerhet må være gjort og være på plass før det er aktuelt å benytte seg av denne fullmakten.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2014-11-19:
Jeg syns det var et godt sitat representanten leste opp, fra mitt tidligere svar til Laila Gustavsen på et skriftlig spørsmål. Som jeg også har svart i flere omganger her nå, er det arbeidet avgjørende for at vi skal kunne vurdere bruk av fullmakten. Det er ikke noe spesielt eller oppsiktsvekkende i at man ikke har alle forhold klarlagt, f.eks. de markedsmessige forholdene, før man ber om en fullmakt. Jeg mener det er viktig å gjøre det fordi vi skal ha en grundig prosess og en grundig vurdering. Samtidig er det viktig at vi også for framtida har anledning til å skaffe Kongsberg – og andre – gode strategiske partnere i en situasjon og i et marked som er i en veldig sterk utvikling.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2014-11-19:
Også her er det nok nødvendig å gjøre noen avklaringer av konstitusjonelle ansvarsområder, fordi behandlingen av de konkrete søknadene ligger under justisdepartementets ansvarsområde, og som representanten er vel kjent med, bedriver heller ikke Stortinget behandling av enkeltsaker, den er nå flyttet ut til utlendingsmyndighetene. Når det er sagt, har regjeringa videreført den ordninga som SV administrerte da de satt i regjering, nemlig at tolker og annet lokalt ansatt personell som har vært i tjeneste for norske styrker, politi eller andre, har mulighet til å søke asyl fra Afghanistan. De slipper altså å komme til Norge for å søke asyl. I den første runden var det 125 saker som ble omsøkt, det var altså da den forrige regjeringa satt. De søknadene ble individuelt behandlet, og 23 tolker fra den runden fikk sin søknad innvilget. Det er nå flere saker til behandling i såkalte runde to, altså etter nedtrekket fra Mazar-e-Sharif. De er ikke avgjort, de holder utlendingsmyndighetene nå på å behandle. Denne regjeringa har i tillegg tatt to grep som jeg mener er viktig – for det er sånn at norske myndigheter har et ansvar, det har også statsministeren og andre statsråder slått fast – og det er to følgende ting: Det ene er at Forsvarsdepartementet har satt i gang et arbeid for å se på rutiner for ansettelser av lokalt ansatt personell i vår sektor, sånn at man kan sikre seg at man har gode rutiner for framtidige operasjoner. Det var et arbeid den forrige regjeringa ikke la ned. Det andre er at det også i juni gikk ut en instruks om at asylsøkere som av ulike årsaker ikke oppholder seg i Norge, men i et annet land – de såkalte Dublin-flyktningene og -asylsøkerne – likevel skal få realitetsbehandlet sin søknad i Norge selv om de er i et annet land, som f.eks. Italia.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2014-11-19:
For det første reagerer jeg litt på framstillingen. Denne regjeringa har videreført nøyaktig den samme ansvarsfordelinga som den regjeringa SV satt i. Det vil si at behandlinga av søknadene er Justisdepartementets ansvarsområde, men regjeringa har en ordning, som vi har videreført for å kunne behandle søknadene individuelt – og det kan søkes fra Afghanistan. Vi har et ansvar, som jeg har sagt, som mine forgjengere har sagt, og som hele regjeringa har sagt. Så dette ansvaret er akkurat det samme nå som da SV satt i regjering. Når det så gjelder spørsmålet om bevæpning og uniformering, skal ikke tolker være permanent bevæpnet eller uniformert. Det har også blitt påpekt overfor Forsvaret at det ikke skal skje. Samtidig er det sånn, og det har vært en forutsetning hele veien, at disse forholdene kan tillegges vekt av utlendingsmyndighetene som et faremoment eller et risikomoment for enkelte av disse tolkene. Men det er altså, som det alltid har vært, en individuell vurdering av den enkeltes situasjon, den enkeltes befatning med informasjon og hvordan tryggheten nå er for den enkelte. Det er det utlendingsmyndighetene som vurderer, på samme måte som de gjorde da SV satt i regjering.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2014-11-19:
Dette er et arbeid der Forsvarsdepartementet bidrar bl.a. til å verifisere ansettelsesforhold og områder man har operert i. Man har bistått under intervjuene som UDI har gjort i Afghanistan, for å klarlegge situasjonen for alle som har søkt under denne ordninga. Jeg kan ikke stå her og si nøyaktig om disse 26 tolkene er 26. Om det er færre eller flere, er ikke verifisert, og det er heller ikke verifisert om de har vært i uniform eller ikke. Dette er ikke noe jeg her og nå kan si at gjelder for de 26. Det vi har vært opptatt av, er å videreføre den ordninga som eksisterte fra tidligere. Vi har ønsket å gjøre en forbedring på enkelte områder, bl.a. ved at vi nå jobber med rutiner og regelverk for framtidige operasjoner, og ikke minst ved at vi gjorde den endringa i juni for Dublin-flyktningene. Det var det viktig for regjeringa å gjøre. Vi har selvfølgelig til enhver tid til vurdering i regjeringa om vi kan gjøre ordningene enda bedre enn slik de er i dag.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2014-11-19:
Vi har fra Forsvarsdepartementets side ment at det er nødvendig å sørge for at vi har gode rutiner når vi igjen skal ut i internasjonale operasjoner – det vet vi at vi snart skal, og det kan nok også skje framover. Vi er opptatt av å ha gode rutiner. Det har nå vært en individuell behandling av de 124 som søkte i runde én etter Faryab. Man har til individuell behandling de som nå søker i runde to etter Mazar-e-Sharif, og så vil det bli en tredje runde etter at oppdraget vårt i Kabul er avsluttet. Dette vil følge de samme rutinene og retningslinjene som var da Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet satt i regjering. Så vil vi selvfølgelig ha en kontinuerlig vurdering av om den ordninga er god nok, men det er lagt til grunn en individuell vurdering, nye rutiner og retningslinjer, og på den måten er de individuelle vurderingene som er gjort, gjort ut fra en vurdering der vi har bidratt med informasjon om personellet – hva de har gjort, hvor de har vært ansatt, osv.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2014-11-19:
Som jeg nå har sagt flere ganger i debatten, har norske myndigheter og Norge et ansvar for dem som har vært knyttet til oss på ulike måter – enten som tolker eller som rengjøringspersonale, det er mange kategorier her. Når det gjelder den uttalelsen som kom i 2012, nemlig at Forsvaret må være med og finne løsninger sammen med andre instanser, er det nettopp det Forsvaret har gjort – sammen med justismyndighetene, utenriksmyndighetene, barne- og likestillingsmyndighetene – fordi dette er et ansvar som flere må ta i fellesskap. Jeg har ikke hørt noen i denne sal som har ment at vi skal ha en annen ordning enn at det fortsatt er en individuell behandling av disse søknader, på linje med alle andre som søker asyl i Norge. Det mener jeg vi fortsatt må stå fast ved: en individuell behandling. Men de har altså fått en lempeligere søknadsprosess ved at de kan søke fra Afghanistan, der vi fra Forsvarets side reiser ned og bistår utlendingsmyndighetene med å finne fram så mye informasjon som mulig for å gjøre denne vurderinga enklere.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2014-11-19:
Dette er et spørsmål som jeg er glad for å få, for da har jeg nok en anledning til å fortelle om en historisk budsjettøkning i forsvarsbudsjettet. Vi har bak oss åtte rød-grønne år, hvorav det i fire var en realnedgang i forsvarsbudsjettet. Vi øker forsvarsbudsjettet med 3,4 pst. – nesten 1,5 mrd. kr – og det er en viktig forutsetning for å kunne finansiere kampflyanskaffelsen, det er en viktig forutsetning for å kunne finansiere økt operativ evne, og vi gjør det sammen med interne omprioriteringer, som har ligget som en forutsetning i langtidsplanen hele veien. I motsetning til mine forgjengere så forteller jeg at dette er harde interne omprioriteringer. Mine forgjengere hadde en tendens til å omtale dette som «friske penger». Det er det ikke. Men det er en omprioritering som er helt nødvendig – fra mindre til mer prioritert virksomhet – og det er altså å styrke den operative evnen. Det gjør vi også nå med økninger på alle felt som har med operativ evne å gjøre. Så er det klart at man på en dag som denne, da Arbeiderpartiet legger fram sitt alternative budsjett, leter med lys og lykte etter hvor den store økninga som Arbeiderpartiet har etterlyst, skal komme. Jo, etter å ha tittet nøye så fant vi – langt nede – 60 mill. kr ekstra til Forsvaret, og det er etter min oppfatning en relativt beskjeden økning hvis det er slik at Arbeiderpartiet mener at Forsvaret er veldig underfinansiert. Så hører det også med til historien at det vi gjør i budsjettet nå, bare er en del av det vi har gjort i den perioden vi har sittet med regjeringsmakt. Vi har i tillegget til deres budsjettproposisjon lagt inn penger til å finansiere både Marinejegerkommandoen på nasjonal beredskap og mer til HV og Kystvakten. Vi har også i vårt reviderte nasjonalbudsjett lagt inn en forsering av oppbygginga av Hæren og Heimevernet og tilleggsfinansiert utenlandsoperasjoner, slik at vi kan bruke pengene på operativ evne hjemme.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2014-11-19:
Det konkrete samsvaret ligger i et forsvarsbudsjett som øker med nesten 1,5 mrd. kr – altså 3,4 pst. Og jeg vil gjenta at da Arbeiderpartiet satt i regjering, var det altså en realnedgang i forsvarsbudsjettet i fire av åtte budsjettår. Jo, det var det! I tillegg ser vi altså nå en historisk vekst – på 3,4 pst. – som bidrar til å styrke den operative evnen, som gjør at vi kjøper og innfaser nye kampfly, som er et historisk kapasitetsløft for det norske forsvaret. Det kommer til å bety enormt mye for den operative evnen vår. Dette er viktige prioriteringer. I tillegg har vi lagt til penger på alle forsvarsgrener der vi ser at vi kan øke aktiviteten. Blant annet får Luftforsvaret den største økningen – med over 200 mill. kr – slik at vi kan opprettholde våre viktige oppgaver i nord, der vi nå stadig oftere er på vingene for å identifisere bl.a. russiske fly. Det er en viktig prioritet for regjeringa, og derfor har vi lagt inn penger. Vi har faktisk lagt inn betydelig mer penger enn det vi lovte i opposisjon.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2014-11-19:
Det er ingen tvil om at vi har påpekt – både da vi satt i opposisjon og etter at vi kom inn i regjeringslokalene – at det er utfordringer i balansen mellom struktur, oppgaver og økonomi i Forsvaret. Det jobber vi målrettet for å bedre. Det er en ubalanse som har ligget der i mange år, og som vi har sett det nødvendig å adressere, bl.a. når vi nå har gitt forsvarssjefen et oppdrag om å utarbeide et nytt fagmilitært råd, som skal resultere i en ny langtidsplan. Der blir den balansen noe av det aller viktigste. Vi har økt forsvarsbudsjettene gjennom alle de tre anledningene vi har hatt siden vi kom i regjering: i tilleggsproposisjonen vi laget til det budsjettet den forrige regjeringa leverte, i revidert nasjonalbudsjett og nå med en historisk økning i det ordinære budsjettet. Det er viktig, men vi er samtidig opptatt av at det er et budsjett som er preget av tydelige og klare prioriteringer. Vi prioriterer fra mindre prioritert til mer prioritert og viktig virksomhet, for å styrke den operative evnen, bl.a. fordi vi står i en ny sikkerhetspolitisk situasjon.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2014-11-19:
Det er mange ting man kan si om intern effektivisering. Det ene er at det årlige interneffektiviseringskravet som ligger i forsvarssektoren, har ligget der siden 2001–2002. Det har vært en viktig forutsetning for å finansiere Forsvaret og langtidsplaner i mange år, bl.a. gjennom de åtte årene som Liv Signe Navarsete selv satt i regjering. Det er ingen dobling av dette effektiviseringskravet, men det er et krav om å ta ut 80 mill. kr. Det tas ut alle andre steder enn i operativ evne. Det betyr at vi skjermer all operativ evne fra disse reduksjonene. Allikevel er den totale budsjettøkninga, inkludert dette, på nesten 1,5 mrd. kr. Det er en realvekst på 3,4 pst. Jeg mener det skal litt fantasi til for å hevde at det er et dramatisk dårlig forsvarsbudsjett. Det er en økning som er betydelig større enn den som har vært de ti siste årene, og det kommer etter åtte år med rød-grønt styre, hvorav fire år hadde realnedgang i forsvarsbudsjettet.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2014-11-19:
Takk for et godt spørsmål. En kommentar til fregattene først: Fregattene ble anskaffet med både et bestemt vedlikeholdskonsept og et bestemt bemanningskonsept. Det tok Stortinget stilling til i sin tid, og det gikk bl.a. ut på at man skulle kunne seile tre av fem fregatter, og at man i tillegg lot være å kjøpe inn mange reservedeler i starten, fordi man ville vinne erfaring med hva man trengte av reservedeler. Men representanten har helt rett i at det som kommer til å være viktig for den operative evnen framover, er bl.a. logistikk og personell – ikke minst utdanning av personell. Det er også sånn at man – som også forsvarsjefen har vært inne på i ulike sammenhenger – fra det ene året til to år framover i tid ikke klarer umiddelbart å gjøre noe med bemanningssituasjoner, f.eks. i Sjøforsvaret. Derfor har Sjøforsvaret selv satt i gang et langsiktig arbeid for å se på hvordan man kan rekruttere, og ikke minst beholde og rerekruttere, personell som er svært populære også på andre samfunnsområder, som f.eks. i offshorenæringen.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2014-11-19:
En liten budsjettkommentar først: For et parti som kutter 1 mrd. kr i forsvarsbudsjettet, er det klart at en økning på 1,5 mrd. kr ikke er noe særlig å trakte etter. Det har jeg forståelse for, men det får være SVs valg. Når det så gjelder spørsmålet om forskning på ekstremisme og ekstreme miljøer, mener jeg at det er et veldig viktig område. Det er noe som er til diskusjon også i regjeringa. Det handler ikke bare om høyreekstremisme; det handler også om ekstremisme i alle varianter. Vi ser framveksten av det sterkere på enkelte områder enn på andre. Det at Norge, som en del andre skandinaviske og nordiske land, f.eks. har en sterk økning i antall fremmedkrigere som reiser ut, er heller ikke en utvikling som er gunstig. Den er tvert imot veldig alvorlig og dramatisk. Dette er noe vi diskuterer i nordisk kontekst, som jeg diskuterer med mine kolleger på nordiske møter, bl.a. på et møte vi hadde her i forrige uke. Det er noe som regjeringa, gjennom både justisministeren og andre statsråder, diskuterer. Jeg ønsker å følge det videre opp, for jeg mener det er et viktig område der vi må bygge opp kompetanse, og der vi må samarbeide med andre land som også har kompetanse på dette.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2014-11-19:
Regjeringa ber altså om ei salsfullmakt for Kongsberg Gruppen utan at dei følgjer eit regelverk som varetek dei sikkerheitspolitiske omsyna, og ut frå det eg har høyrt i dag, vil ein då vente på å få det regelverket på plass før ein tek stilling. Då kan ein sjølvsagt undre seg på kvifor ei salsfullmakt var viktig. Men ut frå ein ståstad i forsvars- og sikkerheitspolitikken, som er statsråden sitt ansvarsområde: Ville det ikkje ha vore like effektivt å behalde det statlege fleirtalseigarskapet for Kongsberg Gruppen, og vil statsråden – ut frå sitt konstitusjonelle ansvar – arbeide for det?