Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2012-02-14:
Takk, president. Jeg vil gjerne begynne med å forsvare den todelte målsettingen, for den er det mange som angriper. Det er mange som hevder at det er helt umulig å skulle kombinere det å ha beitedyr, det å utnytte hele denne utmarksressursen som vi har, med det å ha levedyktige bestander av rovdyr. Men det er min påstand at alternativene til en todelt målsetting er fryktelig dårlige. Det ene er utryddelse. Én ting er at vi er internasjonalt forpliktet til å ta vare på rovviltbestandene våre, at det er moralsk feil å utrydde dem. Men rovdyra har en faktisk verdi i norsk natur som det store flertall av befolkningen setter pris på. Så vil det også være moralsk feil å forvalte rovdyra på en sånn måte at det ikke lar seg gjøre å drive beitenæring i landet. Dessuten viser de store tallene, som statsråden også refererte til, at todelt målsetting lar seg gjennomføre. Vi har bygd opp rovviltbestandene våre samtidig som det aldri har vært flere beitedyr i Norge enn det det er akkurat nå. Men det er også viktig for meg å få sagt at vi ser at det er noen områder hvor konfliktene er veldig store. Det at tallene i stort er gode, oppleves nok som ganske uvesentlig der man opplever store tap, der man f.eks. ser at man ikke får kontroll på jervebestanden, der man ser store utfordringer i forhold til sørsamisk tamreindrift eller føler at man ikke får gehør for sin egen virkelighetsbeskrivelse. Derfor mener jeg det er bra at man fikk til et nytt forlik. Jeg mener at forliket tar en del grep som er med på å styrke den todelte målsettingen og dempe konflikt. Statsråden har jo gått igjennom den rent praktiske oppfølgingen av forliket, så det skal ikke jeg gjøre, men jeg vil gjerne understreke noen punkter som er viktige for oss. For det første har forliket et veldig tungt fokus på bestandsovervåking og registrering, og det mener jeg er et nøkkelpunkt. Det er gjort mye her de siste årene, og det er bra, for det er umulig å bli enig om hvordan man skal forvalte en rovdyrbestand hvis man ikke er enig om hvor mange dyr man har, og om hvordan verden ser ut. Det er enormt konfliktskapende dersom man opplever at det går bjørn oppe i lia, men får beskjed av staten om at nei, det gjør det ikke. Nå har vi bedre tall enn noensinne, men det har vært et forbedringspotensial med hensyn til kontakt med publikum, så jeg synes at denne utviklingen – hvor f.eks. Rovdata kommer med en «app» – er veldig bra. Jeg tror også at vi har en del å gå på når det gjelder oppfølging av disse observasjonene, at man ser at observasjonene tas på alvor og følges opp i forvaltningen. Et annet nøkkelpunkt var hvordan vi skulle få effektivisert jakta. Da regjeringen inviterte til forlik, var det med utgangspunkt i bestandstall for bjørn og ulv og nødverge for hund. Stortinget valgte å utvide det, og det mener jeg var riktig og viktig. For noen av de største utfordringene vi har knyttet til tap, til konflikter med beitenæring, handler jo først og fremst om forvaltning av jerv og gaupe. Det å klare å effektivisere jakta er et nøkkelpunkt her. Vi har fortsatt store utfordringer på jerv. Det var interpellanten inne på i sitt andre innlegg. Også på bjørn sliter vi med å ta ut de kvotene som blir fastsatt, og her var forliket veldig tydelig på at staten skal ta et større ansvar enn det man så langt har gjort. Man kan aldri garantere for et resultat – man styrer ikke vær og vind, og man har ikke ubegrenset med ressurser – men nemndene har nå fått mulighet til å få staten på banen tidligere. Det er viktig at det følges opp, både gjennom budsjett og gjennom instrukser ut i forvaltningen, og det oppfatter jeg også at skjer. Så raskt til nemndenes rolle, som ble styrket gjennom forliket, særlig sekretariatsfunksjonen: Nemndene skal være i førersetet i dialogen med staten om hvor den ekstra innsatsen skal inn. Men i kjølvannet av den debatten som har oppstått rundt gaupekvotene, er det viktig for oss å få sagt at det ikke var slik at Miljøverndepartementet og regjeringen ble fratatt det politiske ansvaret for å sikre at Stortingets mål nås. Vi har en rett og en plikt til overprøving. Den terskelen skal være høy, det har vi understreket. Overprøving er ikke noen ønskesituasjon, men man kan få inntrykk av at enkelte mener at det var i strid med rovdyrforliket at det ble overprøvd. Det er det ikke. Det er umulig å pålegge regjeringen mål uten praktisk mulighet til å sørge for at de oppnås. Så vil jeg helt til slutt nevne at nødverge for hund var et viktig punkt for Arbeiderpartiet i forliket. Det er bra at statsråden signaliserer at det følges opp, og det er viktig at det skjer raskt, slik at paragrafen gjøres gjeldende før kommende jaktsesong.