Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2007-12-06:
Kristelig Folkeparti fremmer et alternativt forslag til disponering av den rammen som er stilt til rådighet under rammeområde 7. I finansinnstillingen hadde vi et alternativt budsjettforslag som gav rom for å fjerne avkorting av pensjon mot inntekt for alle mellom 67 og 70 år. Dersom regjeringspartiene hadde støttet det forslaget, ville de oppfylt statsministerens og Regjeringens løfte til landets alderspensjonister. Jeg registrerer at regjeringspartiene i denne innstillingen heller ikke sier noe om å fjerne denne avkortingen i framtiden, så da får det bli opp til dem å forklare logisk hvorfor avkorting er ufornuftig mellom 67 og 68 år, men fornuftig mellom 68 og 69 år, og deretter ufornuftig igjen etter 70 år. Innenfor den vedtatte rammen prioriterer Kristelig Folkeparti å styrke innsatsen overfor utsatte grupper i arbeidsmarkedet. Samlet bevilgning til arbeidsmarkedstiltak økes med 33 mill. kr utover Regjeringens forslag, og innenfor dette prioriterer vi sterkere tiltak rettet mot personer med mer omfattende bistandsbehov og behov for lengre attføringsløp. Statsråden har i andre sammenhenger beskyldt Kristelig Folkeparti for å ønske at arbeidsmarkedstiltak skal være dyrest mulig. Det er selvsagt ikke tilfellet. Arbeidsmarkedstiltak er ikke ment å holde folk borte fra arbeidsmarkedet, men å kvalifisere dem for det – på varig basis. Men vi frykter at et press om å kunne få flest mulig tiltaksplasser innenfor den gitte bevilgning kan føre til at personer som faktisk har behov for lengre attføringsløp for å lykkes i arbeidsmarkedet, ikke får den oppfølging eller kvalitet i tilbudet som de trenger. Kristelig Folkeparti er sant å si litt overrasket over at ikke engang SV mukker over kuttet i attføringspenger – hvor retten til attføringspenger etter endt attføring blir redusert fra seks til tre måneder. Under høringen fikk vi sterke reaksjoner på dette. De fleste mente at denne gruppen som har det vanskeligste utgangspunkt for å få seg jobb innenfor den knappe tidsrammen, bare har sosialstønad som alternativ. FFO opplevde forslaget som en ren levekårsinnstramming som vil virke fattigdomsfremmende. Ekstra merkelig blir det når de samme partiene forsvarer ventelønnsordningen med nebb og klør. Da blir det tydelig hvilke grupper man er opptatt av å beskytte, og hvem det er mindre farlig med. Siden Kristelig Folkeparti nå fremmer et disponeringsforslag innenfor rammen, får regjeringspartiene enda en mulighet til å vise i praksis at de vil gjennomføre full likestilling av selvstendig næringsdrivendes trygderettigheter i forbindelse med graviditet og fødsel med rettigheter vanlige arbeidstakere har uten at regningen betales av næringslivet selv. Vårt forslag vil føre til at flere kvinner våger å starte sin egen arbeidsplass. Det blir mer varierte arbeidsplasser. Det er god familiepolitikk, og det er god likestillingspolitikk. Det er ikke vanlig i en budsjettinnstilling å lese at 140,4 mill. kr som er stilt til rådighet for helse og rehabiliteringstjenester, blir satt «på vent» nærmest som en reservepost direkte under departementet. Jeg er klar over at det er et skille mellom helserettet rehabilitering og arbeidsrettet rehabilitering, og at dette skillet gjenspeiler hvordan totalsummen på vel 760 mill. kr er fordelt mellom to statsråder. Men i praksis er grensen ikke knivskarp. Kristelig Folkeparti synes det er underlig at det skal være ledig kapasitet på flere rehabiliteringsinstitusjoner som er eid av private, ideelle organisasjoner, samtidig som det står personer i kø og venter på den samme typen tilbud. Disse institusjonene har altså både kapasitet, god kompetanse og god kvalitet på tjenestene. Vi oppfordrer derfor spesielt statsråden til å vurdere nærmere om noen av de 140 mill. kr kan benyttes til å øke bruken av det behandlingstilbudet som disse institusjonene gir. Med dette vil jeg ta opp Kristelig Folkepartis og Kristelig Folkeparti og Venstres forslag i innstillingen.