Ivar Kristiansen (Høyre), 2007-05-15:
Det er en stor og viktig sak vi har til behandling i dag. La meg bare innledningsvis få gi honnør til saksordføreren for hennes gode jobb med denne saken. Jeg skal ikke legge noe mer i det enn at det fort kunne ha gått enda mer i gal retning enn det Høyre egentlig hadde sett for seg med – kanskje – en annen saksordfører. Men det var ikke det som var mitt største poeng i denne debatten. Norsk laksenæring er egentlig et moderne industrieventyr i en klasse som det nesten ikke noe annet sted i verden finnes sidestykke til, som i løpet av få år er blitt et økonomisk lokomotiv som står for en betydelig utvikling langs norskekysten, og som på en bærekraftig måte har levert resultater som nå viser at man i økonomisk styrke har passert villfisknæringen i omsetning. Hvem kunne egentlig trodd det? Og hvem var det som ved FOS-konkursen i 1991/1992 – da man produserte rundt 100 000 tonn og forklarte dette med strenge statlige styringsmekanismer som bevis på overproduksjon – kunne tro at man i dag ville begynne å se nesten 700 000 tonn i produksjon fra norskekysten? Derfor er dette en viktig sak, der vi ser at denne næringen ikke bare har hengende over seg trusselen med påstander om at man kanskje er hovedårsaken til at villaksstammen er truet, men vi ser alle de andre truslene som denne næringen er utsatt for, ikke minst i markedet, bl.a. fordi man er utstyrt med de dårligste eksportbetingelser som noen næring i dette landet er utstyrt med. Og vi ser – om ikke daglig, så månedlig – markedstrusler som gjør at denne næringen sannelig ikke bare har utfordringer med å produsere kvalitetsmessig best som man gjør, miljømessig mest robust som man gjør, og til en best mulig pris som man gjør, men også markedstrusler med hensyn til antidumping, ut av det amerikanske markedet og utallige slike forsøk fra EU-markedet. Og vi ser i dag hvordan situasjonen er vis-à-vis det russiske marked. Som proposisjonen peker på, er årsaken til at det er mindre villaks i Norge, flerdelt. Det pekes på forsuring av vassdrag, reguleringer av vassdrag, lakseparasitten Gyrodactylus salaris, ugunstige oppvekstvilkår i Atlanteren og trolig også lakselus, som det heldigvis blir mindre av. Likevel velger departementet å foreslå tiltak som stort sett er rettet mot oppdrettsnæringen, et annet område enn det forvaltningen selv sier har skapt problemer. Det er derfor all mulig grunn til å stoppe litt opp og stille noen kritiske spørsmål. Havbruksnæringen kan nok tåle å bli feilaktig stigmatisert som årsaken til lav villaksbestand, men villlaksnæringen er i lengden neppe tjent med å ha en lite konsistent forvaltning og en lite konsistent påpeking av hva som er dens største trussel. Båndlegging av svært store arealer, som runde to nå medvirker til, gir selvfølgelig mindre utviklingsmuligheter og mindre inntekter, som på den annen side neppe kompenseres med økte bidrag for å bli kvitt de andre alternative truslene for villaksen som det også pekes på i proposisjonen. Formålet med opprettelsen av nasjonale vassdrag og fjorder var bevaring av den atlantiske villaksstammen mot de trusler som oppdrett av laks innebar og innebærer. De truslene man særlig ønsket å beskytte villaksen mot, var lakselus rundt oppdrettsanleggene og genetisk innblanding som følge av rømninger av oppdrettslaks. I etterkant av opprettelsen av nasjonale laksefjorder og vassdrag er det fra faglig hold kommet innvendinger mot effekten av den type arealvern som vassdrags- og fjordregulering innebærer. Formålet med en evaluering er å se – slik vi går inn for – om nasjonale laksevassdrag og laksefjorder er et treffsikkert virkemiddel for å beskytte den atlantiske villaksen i forhold til andre aktuelle virkemidler, før en eventuelt går videre i neste runde med nasjonale laksevassdrag og -fjorder. Bevaring av den atlantiske villaksen er selvfølgelig svært viktig for å bevare det biologiske mangfold. Fordi Norge har en unik forekomst av villaks og betraktes som et kjerneområde for denne arten, har Norge et særlig ansvar for bevaring av den atlantiske villaks. La meg også si at de nasjonale laksevassdrag og -fjorder ble introdusert som ett tiltak for å bevare de atlantiske villaksstammene i Norge. Det har i tillegg tidligere vært nevnt typer arealvern for å begrense oppdrettsnæringens tilstedeværelse i fjorder og i nærhetene av utløpene til vassdragene, slik som bl.a. midlertidige sikringssoner. Disse ordningene er omfattende og får store konsekvenser for dem det gjelder. Det har ikke på noe tidspunkt blitt foretatt noen evaluering av dette som tyder på at det er de viktige og riktige tiltak i forhold til målsettingen om å ta vare på villaksstammen som er gjennomført. Derfor er det også i denne saken grunn til å stille flere store og viktige spørsmål. Høyre går derfor imot proposisjonens hovedinnhold. Vi vil ha gjennomført en evaluering av runde én med laksefjordene. Stortinget er ellers flink til å kreve evaluering av nærmest enhver sak før man går videre og iverksetter nye reguleringer på andre områder. Det er kun gjennom en evaluering at vi vil få svar på de kompliserte spørsmål som alle egentlig har behov for å stille i denne saken. Når vi vet at det nå legges opp til at denne evalueringen kanskje kommer på plass en eller annen gang i 2017, skal ikke jeg si at vi har en blind ferd mot målet, men vi burde tatt oss mer tid og brukt mer ressurser på å foreta en evaluering av den omfattende førsterunden. Som alle har vært inne på i tidligere innlegg, er rømning et stort problem. Her har næringen et særskilt ansvar for å komme den omfattende rømningen til livs. Jeg tror vi alle forventer en forbedring her og bedre resultater enn det man hittil har vært i stand til å oppvise. La meg også få lov til å si at vi er særdeles fornøyd med at Førdefjorden ikke har lidd den skjebne som Regjeringen foreslo. Jeg tror nok at vi i Høyre føler et litt større fadderskap til den beslutningen som Stortinget fatter i dag, enn det regjeringspartiene har grunn til å gjøre, men det behøver ikke være hovedpoenget. Poenget er at nå er også grensene flyttet ut til der de var, ved den tidligere grensen for sikringssoner, altså linjen Flokeneset–Horneneset. Det er vi vel alle sammen svært glade for. Hovedpoenget med vern av vassdrag og fjorder er å ta vare på villaksstammen langs kysten. Vern har skapt stor usikkerhet for næringsaktørene, og det er kostbart. Sammen med myndighetene har næringen tatt aktive grep for å få ned rømningen og for å redusere lusetrykket. Dette er et viktig arbeid som må fortsette. Forskningsmiljøet som har jobbet med denne problematikken, er derfor også usikker på om vern av fjordene er det riktige tiltak for å verne villaksen. Derfor er det på nytt behov for å foreta en evaluering før man går nye runder angående laksefjorder. Jeg må også få tilføye at vi støtter Fremskrittspartiets forslag når det gjelder Sandsfjorden i Rogaland. La meg avslutningsvis, så ingen skal misforstå, understreke at vi må gjøre det som er mulig for å beskytte villaksstammen. Den er basis for oppdrett av laks verden rundt, og den sikrer viktige frilufts- og næringsinteresser langs elvene. Norge har, som sagt, et internasjonalt ansvar for å stelle best mulig med denne naturarven. Det er likevel ikke rom for den symbolpolitikk og agitasjon som denne saken nærmest skvulper over av. Det er viktig at vi er treffsikker på de tiltakene som settes inn. Vi må også kunne kreve at forvaltningen uegennyttig frigjør seg fra de mange særinteressene som holder én hand eller flere hender fast i disse spørsmålene, at man forholder seg til den kunnskap man har, og som man bruker for å skaffe seg en basis for å få tatt de rette beslutningene i denne saken. Derfor burde vi ha tatt oss bryderiet med en evaluering av runde én før vi startet på runde to.