trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2012-12-06:
Det er mange og sammensatte årsaker til at Secora har hatt en utfordrende situasjon. Secora har også overlevd, men har drevet med underskudd i en del år. Det kan være strukturelle årsaker – størrelsen på selskapet. Det kan selvsagt også være at det er gjort enkelte valg opp gjennom disse årene som ikke har vært gode nok, men det viktigste for oss er nå at vi finner en god løsning for selskapet. Det mener jeg at forslaget vårt og det Stortinget har sluttet seg til, innebærer. Det er også en risiko ved å være eier at ikke alle selskaper går like godt. Desto viktigere er det å vise ansvarlighet og finne en god løsning for å videreføre både de verdiene, den kompetansen og ikke minst de arbeidsplassene som ligger i et slikt selskap.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2012-12-06:
Det er jo heller ikke uvanlig i private transaksjoner at selger stiller en eller annen form for finansiell kreditt eller lånefasilitet til rådighet for et selskap. Jeg må minne om at når Torghatten nå kjøper Secora, overtar de også de forpliktelsene som selskapet har – gjelden og forpliktelsene som en del av avtalen – slik at det er ganske store verdier i det også. Det er også slik at en avvikling av et selskap ikke nødvendigvis er gratis – det kan også medføre kostnader – og en privat aktør ville kunne agert nøyaktig slik staten gjør, i dette tilfellet. Det er også grunn til å understreke at lånet skal gis på markedsmessige vilkår.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2012-12-06:
Det kan godt hende at man kunne gjort disposisjoner og vurderinger tidligere som hadde gitt en annen retning – det er veldig vanskelig å skrive slik kontrafaktisk historie. Vi får bare registrere at vi er der vi er, og at dette er et veldig spesielt marked. Forhistorien til Secora var også spesiell, med en utskillelse fra offentlig virksomhet. Dette har en historisk bakgrunn, som har ledet oss dit vi er. Vi mener at selskapet trenger å komme inn i et større industrielt miljø for å utvikle sin konkurransekraft. Det er jo for så vidt det samme vi sier om SAS også, så dette er ikke nødvendigvis relatert til størrelse – mens andre virksomheter som vi har, mener vi at vi er meget godt rustet til å eie og videreføre slik selskapene er. Utsagnet representanten referer til, var en veldig selskapsspesifikk vurdering av dette, ikke et generelt synspunkt på statlig eierskap.
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2012-12-06:
Statsråden ønsker å redusere bedriftenes administrative kostnader med 5 mrd. kr innen 2013. Samtidig ser vi at skjemaveldet vokser videre. En rapport fra februar 2010 viste at de samlede rapporteringsforpliktelsene beløp seg til 54,6 mrd. kr. Regjeringen presenterte så en SMB-strategi i mars 2012 som viste at tallet hadde vokst til om lag 60 mrd. kr. Begge tallene er oppgitt i 2010-kroner, og endringene utgjør en vekst på ca. 6 mrd. kr, altså over 10 pst. Dette går i motsatt retning av hva både regjeringen og Høyre har sagt at vi ønsker. Her burde vi ha sett en reduksjon, at tallene gikk ned. Stadig nye beregninger gir dessverre grunn til å tvile på statsrådens løfter om 5 mrd. kr forenkling innen 2013. Hvorfor tillater næringsministeren at næringslivets administrative kostnader vokser?
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2012-12-06:
Mitt andre spørsmål til statsråden går på resultatmåling. Statsråden hevdet 18. oktober at regjeringen har forenklet for 3 mrd. kr. Dette tallet er ganske så diskuterbart. Tallet inkluderer f.eks. 500 mill. kr for elektronisk dialog med arbeidsgiver. Dette tiltaket blir tidligst iverksatt i 2015, og det blir derfor feil å regne dette inn som en besparelse på 500 mill. kr for norske bedrifter i dag. I tillegg regner statsråden med 100 mill. kr i besparelse for eFaktura. Dette er ikke en forenkling for næringslivet, men snarere en besparelse for staten. Når statsråden har problem med å regne på hva administrative kostnader faktisk betyr for næringslivet, hvorfor motsetter statsråden seg forslaget som kan hjelpe ham med å rydde vekk all tvil om regnestykkene?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2012-12-06:
Norsk industri har i stor grad bidratt til å legge grunnlaget for det velferdssamfunnet vi har i dag. Våre rike naturressurser og vår høye kompetanse er viktige forutsetninger for vår lange industrihistorie. Industrien er viktig både for verdiskaping og arbeidsplasser, men også for utvikling av ny teknologi som trengs for å skape et mer miljøvennlig samfunn. Store deler av industrien konkurrerer i et internasjonalt marked, og det er viktig at industriens vilkår i Norge er på linje med vilkårene i konkurrerende land for ikke å svekke bedriftenes konkurranseevne. En ansvarlig økonomisk politikk og stabil kronekurs er avgjørende for at industrien og andre konkurranseutsatte næringer skal kunne videreutvikle seg i Norge. Senterpartiet er opptatt av at industrien fremdeles skal være en viktig del av norsk økonomi, og støtter den rød-grønne regjeringens ambisjoner om at norske industrinæringer også i årene framover skal være ledende innenfor sine bransjer og nisjer i en stadig sterkere internasjonal konkurranse. Den økonomiske utviklingen i Europa har blitt en utfordring for eksportrettet næringsliv. Sammen med endringer i det globale konkurransebildet innebærer det utfordringer for viktige industrinæringer og for enkeltbedriftene. Senterpartiet mener derfor det er viktig å føre en helhetlig politikk, som sikrer både nåværende og framtidig industriell aktivitet i Norge. Den rød-grønne regjeringen har satt i verk en rekke tiltak for å bedre industriens kraftvilkår, inkludert utbygging av ny kraft, planlagte nettinvesteringer og sikring av god kraftbalanse. Regjeringen har kommet med særskilte tiltak rettet mot kraftintensiv industri, som garantiordningen for kraftkjøp for den kraftintensive industrien og støtteordninger for bedrifter i innkjøpskonsortium for kraft. I tillegg er det satt i verk viktige ordninger som medvirker til å utvikle bærekraftig industri, slik som miljøteknologiordningen i Innovasjon Norge og klimateknologifondet i Enova. I sum viser dette at Senterpartiet og den rød-grønne regjeringen er opptatt av industriens vilkår for å skape vekst og utvikling i hele landet.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2012-12-06:
Jeg vil bare starte med det som var hovedkonklusjonen vår i denne saken, som er at – skal vi si – avklaringene rundt en industrimelding eller en melding hvor en omtaler næringslivet, inkludert industrien, blir fortløpende vurdert. Jeg tror det ut fra situasjonen er en ganske fornuftig tilnærming. Så har jeg lyst til å understreke i debatten at når det gjelder tradisjonell eksportrettet industri, er det all grunn til å være urolig. Jeg understreker akkurat det – ikke minst på grunn av de ulike mulighetene som norsk næringsliv har til å rekruttere kompetanse og mennesker. Det er to hovedårsaker til at den tradisjonelle eksportrettede industrien vår er utfordret. Det ene er selvfølgelig og opplagt markedet, hvor hovedeksponeringen er mot Europa, og at Europa slik sett er utfordret. Det andre er forholdet til tilgang på arbeidskraft. Når en trekker fram NHOs økonomiske barometer, synes jeg at til tross for den situasjonen som er, er det faktisk ganske gode tilbakemeldinger fra norsk industri og ikke minst fra norsk næringsliv når det gjelder tiden framover. Jeg tror det er veldig greit å understreke også det. Men når det gjelder eksportintensive bedrifter, er det mangel på arbeidskraft, det er synkende omsetning og ordretilgang – det har med situasjonen ute i Europa å gjøre – og ikke minst er det reduserte salgspriser, som kanskje er noen av grunnene til uroligheten. Derfor er det det fokuset vi må ha. Jeg er helt enig med representanten Flåtten når han nå er urolig for rente- og kronekursutviklingen – kanskje spesielt kronekursutviklingen. Det er noe regjeringen har i fokus. Trygg økonomisk styring og det å sørge for at en ikke gjennom politiske vedtak setter kronekursen i spill, er særdeles viktig. Det som kanskje gir grunn til mer bekymring – men det får vi ta i budsjettdebatten – er hvem Høyre vil samarbeide med, og hvilken innflytelse det eventuelt vil ha på kronekursutviklingen over tid. Jeg mener at de som Høyre vil samarbeide med, både har lekepenger og en mye mer uansvarlig tilnærming til bruk av oljepenger i norsk industri og med hensyn til fastlandsindustriens konkurranseevne, ikke minst med tanke på kronekurs.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2012-12-06:
Jeg har lyst til å starte med en liten historie. ROI etablerte seg på Herøya for litt over ett år siden. Dette var et østerriksk eid selskap med stor erfaring, ikke minst fra Asia og Kina, og de skulle gå i gang med etablering i Norge. Deres tilbakemeldinger var at de egentlig ikke kunne få fullrost systemet, hvordan en kunne gå inn og etablere en stor og tung industri. Det var en investering på 1 mrd. kr – egentlig basert på en gammel industritradisjon, som tar opp produksjonen igjen. Ikke minst det å få avklart forholdet til kraftkontrakt gikk veldig greit. Det er det som er det flotte med garantiordningen. Da den ble vedtatt i Stortinget, begynte både kraftleverandører og industrien å forhandle. Det er altså inngått elleve kontrakter de siste to årene. Jeg er overbevist om at det har sin direkte årsak i at man hadde avklart forholdet til denne garantiordningen, som ligger som et fundament og kan brukes hvis det er formålstjenlig. Men det er ingenting i veien for – og det burde kanskje egentlig også glede selv en representant fra Fremskrittspartiet – at det inngås på kommersielle vilkår. Så har jeg aldri beskyldt Høyre for å spille hasard med handlingsregelen. Det jeg spurte representanten Flåtten om, var hvilke betraktninger han har om det partiet Flåtten vil samarbeide med etter stortingsvalget i 2013, hvis de skulle komme i flertall. Da kan jeg kanskje spørre representanten Flåtten konkret nå, med bakgrunn i det representanten Solvik-Olsen nettopp redegjorde for, at investeringsanslagene på norsk sokkel nå er oppjustert med – var det 26 mrd. kr: Er det da et riktig resonnement etter Flåttens vurdering, det Solvik-Olsen foretar når han sier at det også kan være et sterkt grunnlag for å øke investeringen eller bruken av statlige penger i Fastlands-Norge? Er det et resonnement Flåtten er bekvem med?
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-12-06:
Ja, vi er godt fornøyd med denne løsningen for selskapet Secora. Jeg kommer fra Lofoten hvor selskapet Secora er etablert, og jeg vet betydningen av å ha et sånt selskap i regionen. Som det framkommer i saken, har selskapet – som det er sagt her – på grunn av svake økonomiske resultater kommet i en veldig anstrengt økonomisk situasjon, og det har lenge hersket usikkerhet rundt selskapet, som selvfølgelig har slitt på de ansatte. Derfor er vi svært fornøyd med at vi i dag skal vedta en god løsning for dette selskapet. Jeg registrerer av pressemeldingen fra Torghatten, med direktøren i spissen, at de sammen med de ansatte i Secora, skal videreutvikle selskapet til å bli en enda sterkere aktør innen maritim entreprenørvirksomhet. Torghatten mener også at deres industrielle tilnærming vil kunne bidra til selskapets videre utvikling, og direktøren ser nå fram til å bygge videre på det potensialet og den kompetansen som dette selskapet, Secora, besitter. I tillegg ønsker Torghatten fortsatt å ha selskapet etablert i Svolvær med lokal ledelse. Det kan jeg fortelle at det er det veldig mange som er veldig glade for og veldig lettet over. Også Secoras administrerende direktør er fornøyd med at det er Torghatten som nå overtar. Det samme er hovedtillitsvalgt, som leder 116 ansatte. De er lettet over at salget er over, og er i tillegg tilfreds med at det ble et nordnorsk selskap som fikk tilsagnet. De sier også at nå går det bare én vei, og det er oppover. Jeg er glad for denne optimismen som de ansatte nå viser. Alt dette er helt i tråd med regjeringens intensjon med salget, som er å finne en god og bærekraftig løsning for Secora og å vektlegge selskapets tilknytning til Nord-Norge. Det får bare være med Fremskrittspartiets prinsipielle surmuling i denne saken, hvis det går an å si det sånn. Alternativet hadde vært at selskapet hadde gått konkurs. I så måte viser jeg til at Fremskrittspartiet ville, som det har vært sagt, stemme imot forslaget, og de sier i tillegg i sin merknad at man nå ser resultatet av dårlig eierskapsforvaltning fra regjeringens side. Jeg vil heller si det sånn: For selskapet Secora, de ansatte og kjøper ser vi i denne saken god eierskapsforvaltning fra regjeringen. For oss har det aller viktigste vært å finne en god industriell eier til Secora, sånn at verdifull kompetanse på feltet nå blir videreført.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2012-12-06:
Eg trur eg stemte feil. Eg skulle ha stemt for.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2012-12-06:
President! Jeg stemte feil.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2012-04-17:
Det jeg kan love utenriksministeren, er at opposisjonen vil fortsette å være utålmodig sammen med regjeringen, presse regjeringen på at det vi leverer fra oss i dag, skal oppfylles. Så er det en viss form for frustrasjon – som man kan merke, ikke minst i deler av Nord-Norge – over manglende konkretisering av tiltak. Jeg nevnte i mitt innlegg behovet for en ekstraordinær satsing. Om den er ekstraordinær, eller at man bare prioriterer sterkere innenfor rammer, kan man diskutere, men: Er utenriksministeren enig i at det nå er behov for å få til en del konkrete resultater, ikke minst innen infrastruktur, som gjør at vi ser effektene av denne politikken? Dette handlingsrommet gjelder de kommende år og må gjenspeile seg i det statsbudsjettet som skal legges frem til høsten, og de nært forestående.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2012-04-17:
Bare for å klargjøre Fremskrittspartiets, og mitt, synspunkt på meldingen: Som jeg sa i min tale til å begynne med her, mener vi at dette er en god melding og et godt utgangspunkt. Alt kan bli bedre, men utgangspunktet fra regjeringen på dette området var bra. Når det blir tatt opp utfordringer knyttet til Nikel, deler jeg helt og fullt den beskrivelsen av problemet knyttet til dette. Når det er kritikk mot meldingen, må jeg også ta den til meg når det gjelder innstillingen. Vi har ikke brukt særskilt mye tid på Nikel i innstillingen. Det skulle og burde vi kanskje ha gjort. Det forringer ikke utfordringen og problemet. Den interpellasjonen representanten Fredriksen skal ha senere i dag, er betimelig når det gjelder å få det sakskomplekset høyt på dagsordenen. Så til noen andre ting som er tatt opp i debatten. Jeg deler beskrivelsen av optimisme, pågangsmot og kompetanse som man finner i næringsliv, i kommuner, på universiteter og høyskoler rundt omkring i Nord-Norge. Det skjer veldig mye. Mye skjer sikkert takket være den nordområdesatsingen som allerede er i gang, men det pekes jo også stadig vekk på utfordringer – ting som må løses for at denne satsingen virkelig skal få det løftet jeg tror de fleste av oss mener er helt nødvendig og ønskelig. Utfordringen er jo om vi som politiske beslutningstakere evner å henge med der næringslivet og akademiske institusjoner har fullt trykk. Evner vi å ta de beslutningene og legge til rette for den utviklingen som må være på plass? Så snakket representanten Aspaker om at det er for få norske studenter til Russland. Jeg deler det synet helt og fullt. Det er mange praktiske utfordringer som gjør at det ikke skjer. Men det bør være et større trykk på dette. Den nordlige sjørute er viktig, og den har også vært nevnt av flere. I går kom meldingen om at man fra russisk side bygger opp en infrastruktur langs den russiske kyst for å håndtere dette på en bedre måte. Dette henger også sammen med behovet for en troverdig søks- og redningskapasitet, hvor ikke minst økt kapasitet til å redde folk i nød kommer på plass. Så vil jeg til slutt si at vi trenger et stort engasjement fra storting og regjering – og ikke minst fra utenriksministeren selv – fremover for å realisere disse prosjektene. Utenriksministeren har en stor del av æren for at dette har blitt satt så tungt på den nasjonale politiske dagsordenen. Jeg deler synet på rosen til utenriksministeren. Men han har en stor jobb å gjøre for å følge dette videre opp i sitt daglige virke.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2012-04-17:
Jeg takker utenriksministeren for at han ga opposisjonen god karakter, siden den – slik han oppfattet det – vil ha enda mer av regjeringens politikk på dette området. Dette står litt i kontrast til hans krasse kritikk av nordnorske politikere. Jeg tillater meg å sitere litt fra Nordlys for en tid siden. Der sier utenriksministeren: «Når jeg reiser her nord møter jeg en mye mer offensiv holdning fra næringsliv og kunnskapsmiljø enn jeg gjør fra nordnorske politikere. Det hadde styrket landsdelens profil om man også kunne sende omforente, felles politiske budskap!» Er det noen spesielle nordnorske politikere utenriksministeren har i tankene, eller er hele bunten like ille?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2012-04-17:
Det har vært en ganske interessant og god debatt, etter min oppfatning. Det er jo et tverrpolitisk ønske å utvikle den nordlige landsdelen, å utvikle dynamikken i hele denne regionen, som er så svær, og hvor det bor så lite folk, med de mange, mange muligheter. Det er tydelig at noen føler seg tråkket på når opposisjonspartiene kanskje på noen områder har tillatt seg å ha noe større ambisjoner enn regjeringspartiene. Dette er vel ikke noe nytt i norsk politikk. Det tror jeg man bare må begynne å øve seg på fremover, at innenfor samferdsel, vei, jernbane, olje, gass, visumsaker, de fleste politiske områdene som betyr noe for utviklingen i nord, språkutdanning og utdanning i det vide og brede, vil man komme til å oppleve bare mer og mer at opposisjonen har klare målsettinger som vi vil fremføre i tiden som kommer. Det var først og fremst representanten Kåre Simensen som mente at vi tillot oss å prate ned landsdelen når vi påpeker noen av disse områdene. Enten har vi uttrykt oss veldig klossete, eller så har representanten Simensen kommet i skade for å misforstå fullstendig. Man henviser til at man bruker så mye mer penger nå i 2012 enn man gjorde i 2005, men det skulle sannelig bare mangle, med en regjering som har mer enn 350 mrd. kr mer på utgiftssiden i budsjettene sine, takket være rike olje- og gassforekomster, som to av tre regjeringspartier systematisk har stemt imot skulle ramle inn i statskassen. Det skulle bare mangle at man ikke er i stand til å prioritere annerledes. Så har jeg ikke ment å prate ned landsdelen ved å vise til befolkningsutviklingen – tvert imot. Det er ingen tvil om at det plusset man kan føre inn i boken i dag, på mange måter er positivt, selv om det representerer innvandrerbefolkningen i nord. Befolkningen i Norge har økt med nær 50 pst. fra 1951 og frem til i dag. I mitt hjemfylke er befolkningsveksten 7 pst. I Finnmark var det i 1951 79 400 innbyggere. I dag er det meg bekjent rundt 73 000 innbyggere. I 1960 var Rogaland og Nordland like store i folketall. I dag har befolkningstallet i Nordland stått i ro – vært på samme nivå – på 237 000. Rogaland har økt med tilsvarende hele Troms’ og halve Finnmarks befolkning. Så det skulle sannelig bare mangle at ikke noen av oss har litt større ambisjoner enn at det skal stå på stedet hvil.
Lars Egeland (Sosialistisk Venstreparti), 2012-04-17:
Jeg sa i hovedinnlegget mitt at den viktigste ressursen i nord er verken oljen eller torsken, men folket. Jeg pekte på at meldinga legger opp til en satsing på at kunnskap skal være navet i nordområdepolitikken. Dessverre ble tida litt knapp, så jeg fortsetter nå med å peke på noen av de konkrete kunnskapssatsingene som regjeringa har gjort. Regjeringa har bygd opp Framsenteret i Tromsø – en storsatsing som skal være et internasjonalt ledende senter innenfor klimaforskning. Det er satset på Nordområdesenteret ved Universitetet i Nordland, Bodø, Barentsinstituttet i Kirkenes er bygd opp, og det er etablert såkornfond, bl.a. Mange her i debatten har understreket optimismen i nord, og vi mener også det er all grunn til å være optimist. SV mener det er et stort potensial i Nord-Norge når det gjelder satsing på mineralressurser, sjømatnæring, bioprospektering, utbygging av fornybar energi, vind, bølger, tidevannskraft, industriutvikling basert på tilgang på kraft framfor eksport sørover og ikke minst økt satsing på reiselivsnæringene. Så har jeg lyst til å avlegge Høyre en visitt. Høyre har sendt inn innlegg til avisene, der Ivar Kristiansen og Ine M. Eriksen Søreide etterlyser en kraftigere satsing på veier og penger til næringsutvikling i nord, og representantene Kristiansen og Bakke-Jensen har etterlyst det samme her. Men nordområdemeldinga er jo, som det er blitt sagt, ikke noen transportplan for Nord-Norge. Regjeringa skal legge fram en transportplan for hele landet om ett år, der utbygging i nord vil stå sentralt. Jeg har lyst til å peke på at satsinga på veier, sjøtransport og bane i nord er på et helt annet nivå nå enn da de borgerlige styrte. Vi har satset ekstra på utvikling av reiselivet i nord gjennom økte tilskudd, og bidro til en nordnorsk samling i nordnorsk reiseliv – for ikke å glemme at vi har fått igjen en åtte års avtale om Hurtigruta, som kunne ha kullseilt, men som i stedet seiler videre som et flaggskip for norsk og ikke minst nordnorsk reiseliv, så suksessrik at folk sitter over hele verden og følger båtturen minutt for minutt. Mer statlige penger til næringsutvikling i nord er spennende tanker fra Høyre, som i sine budsjetter kutter milliarder til næringsutvikling i nord. Gjennom å fjerne bevilgningen til regional utvikling tar Høyre 561 mill. kr av pengene som i dette år brukes til å skape nye jobber og kompetanseutvikling i de tre nordligste fylkene. De kutter også i andre satsinger på innovasjon og nyskaping i distriktene – halvannen til to milliarder til bygging av næringsliv i nord og andre distriktsområder – og deler ut i form av store lettelser i formuesskatt og fjerning av arveavgift, som i stor grad tilfaller det bedrestilte borgerskapet i byer i sør.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-04-17:
Jeg er enig i at det trengs kraftige tiltak i nord. Jeg mener denne regjeringen har levert – gjennom en betydelig opptrapping av satsingen på infrastruktur i nord, gjennom Nasjonal transportplan, og gjennom en styrket kommuneøkonomi, som gir kommuner anledning til å utvikle dette nær og tett på seg. Det er helt opplagt at vi kommer til å trenge nysatsinger – men det trenger vi i hele landet. Jeg tror vi gjør landet en bjørnetjeneste ved å si at det er ekstraordinære tilstander i én region fremfor i en annen. Alle regioner i landet jeg reiser til, melder om ekstraordinære forhold. Det er det lokalpolitikeres jobb å gjøre. Jeg tror alle ser at skal vi gripe det potensialet som er i nord, skal vi være veldig årvåkne for at vi må utvikle vår infrastruktur og vår kunnskapskapasitet. Det mener jeg vi gjør, jeg mener det har vært tid for en ganske ekstraordinær utvikling. Det at det er en utålmodighet, tar vi også med. Tenk om det var omvendt, at det ikke var utålmodighet med hensyn til fremgang og utvikling i nord, med de mulighetene vi har! Der ligger vi ganske godt an.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-04-17:
Jeg er trygg på at vi i årene som kommer, vil få utvidet kapasitet for transport over grensene i nord generelt. Da må grensestasjonene tilpasses dette. Saksordføreren nevnte bl.a. Storskog, som er en stor utfordring for oss. Denne relativt moderne grensestasjonen begynner nå å bli umoderne i forhold til hva som er realitetene. Jeg kan love representanten at vi følger alle disse stasjonene meget nøye. Dette krever innsats fra ulike etater og ulike departementer. Jeg er trygg på at vi kommer til å dimensjonere disse overgangene ut fra transportbehovet, slik at vi støtter både enkeltpersoner og næringsdrivende i den jobben de har, og slik at de ikke blir hindret unødig av grenseovergangene.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-04-17:
Jeg vil spøkefullt si at dette er en grov fordreining av mitt forhold til nordnorske politikere, som er så tett som det kan bli. Jeg synes saksordføreren, representanten Høglund, fremførte lignende refleksjoner i sitt innlegg. Det gikk vel egentlig bare på å gjenspeile noe av det jeg erfarer på disse reisene, at det i næringsliv og kunnskapsinstitusjoner nå fokuseres veldig strategisk på samarbeid på tvers av grenser som man tidligere oppfattet begrenset samarbeid. Jeg tror det er en realitet i denne store landsdelen at det på det politiske, regionale området pågår en debatt om hvordan dette skal skje. Det har jeg full respekt for. Jeg vil si at det pågår mye viktig, samfunnsbyggende arbeid også internasjonalt – når vi bl.a. ser på Nord-Norges posisjonering i Brussel – blant politikerne i nord. Jeg registrerer at det utspillet jeg hadde, fikk mange kommentarer fra ulike hold og fra ulike politiske representanter, som sa at dette var en debatt man kunne ta. I det frie ordskiftets navn synes jeg dette er et ordskifte man kan ta med politikere i nord, som ikke skyr å snakke rett ut.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-04-17:
Når jeg reiser i nord, har jeg aldri vært inne på tanken at livet ikke har begynt der. Jeg oppfatter at det livet er meget livlig, det er aktivt, og det inspirerer alle. Ja, jeg synes dette er veldig godt forankret, og jeg synes – hvis jeg får lov til å si det – at jeg på de nærmere 40 reisene jeg har hatt i dette embetets medfør, opplever en endring i holdning til hvilke muligheter som ligger i nord – eid i nord, initiert i nord, skapt i nord. De utvalgene vi har trukket på når det gjelder ekspertutvalg, har alle vært forankret i nord. Det nye utvalget hadde sitt første møte med politisk ledelse i Utenriksdepartementet i går. Jeg merker at når jeg møter regionale politikere, når jeg møter kommunepolitikere, møter jeg en opplevelse av eierskap. Slik må det være, for mulighetene i nord skal utvikles i nord. Men det som også er gledelig, er at vi ser – slik flere har påtalt her – at det i hele landet er engasjement for dette. Det tror jeg vil være det nordlige Norges store mulighet, at vi nå kan trekke på all kunnskap og kompetanse – Trondheim, Bergen, Arendal, Oslo, Lillehammer, alle steder – for å mobilisere ressursene i nord. Eierskapet må være i hele landet, og det mener jeg også skjer.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-04-17:
Jeg ser ikke problematikken ved at vi i 2005 hadde en kraftig akselerering av nordområdepolitikken, bevilget vesentlig mer midler til den, formulerte en strategi, styrket kommuneøkonomien og definerte strategien vi har gjennomført skritt for skritt. Men hvis det er én politiker jeg har møtt som minner om de lange linjene i nord, er det representanten Pedersen, som forankrer politikken i hva som er både tradisjoner, potensial, naturressurser og kunnskap. Denne meldingen jeg har lagt fram, begynner med å referere til meldingen fra 2004–2005, som ble lagt fram av min forgjenger – en god melding som la et godt grunnlag for videre debatt. Hvis vi begynner å sette streker i kartet som sier at det er bare det som skjer nord for dette området, som er nordområdene, eller streker i kalenderen som sier at det bare er dette som er skjedd etter en viss dato, mister vi en mulighet. Det vil jeg driste meg til å si er en feiloppfatting av iallfall denne regjeringens inspirasjon: Vi bygger på de lange linjer. Når nå industrien etablerer seg i Harstad, Tromsø og nordpå for å drive utvikling, er ikke det noe som har skjedd fra en måned til en annen – det er noe som har skjedd basert på hva som er utviklingen i Norge siden 1970-tallet. Så det er lange linjer vi snakker om.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-04-17:
Bare to refleksjoner til debatten: Det ene er at det høres nesten paradoksalt ut å diskutere de humanitære sidene ved bruk av atomvåpen. Det sier seg jo selv at det ikke er særlig humanitært. Men når vi har gjort det, er det fordi vi ønsker å ta i bruk en veldig viktig rettsinstans i det internasjonale samkvem, nemlig humanitærretten. Når vi snakker om humanitær nedrustning, er det ikke fordi vi skal ruste ned humanitært, men fordi det humanitære skal inspirere til nedrustning. Landminekonvensjonen og så klasevåpenkonvensjonen ble veldig viktig løftet fram av det, hvor Den internasjonale Røde Kors-komiteen som forvalter av Genève-konvensjonen spilte en viktig rolle. Det er derfor vedtaket fra i fjor er så viktig i oppfølgingen, fordi det bygger et bredere grunnlag enn det tradisjonelle vi har hatt. Jeg ser på dette som om vi har hektet på en ny motor i nedrustningsarbeidet. Mitt andre poeng til denne debatten er følgende: Jeg tror vi skal vedgå at rundt 1990, da den kalde krigen var slutt, vendte deler av sivilsamfunnet og opinionen seg bort fra spørsmålet om kjernefysisk nedrustning. Frykten for atomkrig mellom øst og vest, mellom de to partene i den kalde krigen, avtok, og mange vendte sitt engasjement mot andre områder, slik som klimaarbeid, menneskerettigheter og kamp mot fattigdom – viktige arbeider i seg selv. Det som er viktig nå, er at man får saken tilbake på dagsordenen med nytt, kunnskapsbasert og etisk engasjement fra det sivile samfunn. Da synes jeg det er viktig å få med at unge mennesker tar gjerne tak i den type engasjement, men de som faktisk løfter denne debatten i dag, er de aller, aller eldste blant oss. Nylig sto det en artikkel av Helmut Schmidt og Sam Nunn – og førstnevnte er 94 år gammel – med en veldig klar artikulert visjon om en verden uten kjernevåpen. Folk som er blitt betegnet som hauker i USA, Henry Kissinger og George Shultz, har også satt denne dagsordenen i den internasjonale debatten. Vi skal også huske på at Ronald Reagan, i Reykjavik i 1986, var den første – sammen med Gorbatsjov – til å artikulere visjonen om en verden uten atomvåpen, som også president Obama gjentok i sin tale i Praha i april 2009. Han sa samtidig at dette neppe kom til å skje i hans generasjon, at det var langt fram. Men uten at visjonen er en verden uten atomvåpen, har vi altså ikke noen retning å gå i nedrustningsarbeidet – og uten retning blir politikken ganske meningsløs. Så jeg mener vi har forutsetninger for å løfte dette fram nå med en ny motor i arbeidet, humanitærretten, og en ny appell om engasjement fra det sivile samfunn.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-04-17:
Jeg har lyst til avslutningsvis, i tillegg til å takke for en god debatt, å si noe om arbeidet i NATO fram mot toppmøtet i Chicago i neste måned. Norge har, sammen med nære allierte, bidratt til å minske betydningen av kjernefysisk avskrekking i alliansens strategiske doktrine. Vi har bl.a. tatt til orde for såkalte negative sikkerhetsgarantier, som klargjør at alliansens kjernefysiske avskrekking ikke retter seg mot land som ikke selv har kjernevåpen og som oppfyller sine ikke-spredningsforpliktelser. Et annet punkt er at vi har arbeidet for at NATO på permantent basis får et organ der alliansen drøfter sitt arbeid i lys av utviklingen innenfor nedrustning, ikke-spredning og rustningskontroll. For det tredje har jeg sammen med Polens utenriksminister tatt et initiativ for et spesifikt initiativ om kortrekkende kjernevåpen som i dag ikke er omfattet av noe rustningskontrollregime. Dette initiativet har fått oppslutning, og jeg har håp om at man i Chicago vil legge til rette for åpenhet og tillitskapende tiltak overfor Russland, som etter hvert kan lede til reduksjoner og fjerning av alle kortrekkende kjernevåpen fra Europa. Vi vet ikke hvor mange de er, og vi vet ikke hvor de er lokalisert. Det må på dagsordenen. NATO har betydning for NPT og ikke-spredning. Det som skjer i NATO og i medlemslandene, blir lagt merke til i resten av verden – mer enn mange i NATO kanskje er oppmerksom på. En tydelig redusert vektlegging av kjernevåpnene fra NATOs side er viktig for å bevare oppslutningen om ikke-spredningsregimet, for NPT, for å opprettholde det politiske presset på bl.a. Iran og Nord-Korea og for å styrke det internasjonale arbeidet for kjernefysisk sikkerhet. Det er altså her et NPT-triangel, der de statene som har, ruster ned, de som ikke har, ikke søker å få, og de som trenger sivil kraft, får det under inspeksjon og betryggende omstendigheter. Disse må virke sammen, og det er det som må være Norges ambisjon å bidra til.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2012-04-17:
La meg starte med å si at jeg ikke har noen problemer med å forstå at utenriksministeren har visjoner og ambisjoner om å ta landsdelen i nord mer i bruk enn det man gjør i dag. Det er viktig og selvfølgelig helt nødvendig. Men for å nyttiggjøre seg de visjonene og ambisjonene er man avhengig av at detaljene på et mye lavere nivå faller på plass. Noen ganger er det en liten detalj som skal til for å få en bedre utnyttelse. En slik liten detalj er åpningstiden ved tollstasjonen Bjørnfjell ved Narvik, som i dag er et problem. Noen vil si at det ikke finnes noe viktigere enn å få sendt en død laks til markedet. Det er det helt sikkert, men for noen er det omtrent det viktigste i verden. Kostnaden ved å utvide åpningstiden er stipulert til 1 mill. kr i året. Her har Finansdepartementet foreløpig holdt igjen. Min utfordring til utenriksministeren er: Hva slags løsning ser han for seg man kan finne – sammen med finansministeren – for dette, som åpenbart koster lite, men som genererer store verdier til landet Norge?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2012-04-17:
Ka farsken! Jeg vet ikke om det er godt og legalt uttrykk å bruke her, men likevel sier det noe
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2012-04-17:
Men det var et godt uttrykk allikevel fra min landsdel. Nok om det. Det har vært en god debatt, en interessant debatt og en debatt som vitner om et engasjement, uavhengig av dialekt, som jeg sa i stad, og postnummer der man holder til. Det er også interessant å høre representantene fra de rød-grønne partiene forsvare sin regjering så eminent som de faktisk gjør. Men det store spørsmålet hadde jo vært: Hvis dette hadde vært et produkt lagt fram av en annen regjering, ville de samme partiene ha vært like fornøyde? Mye av det handler vel egentlig om politisk retorikk og om å ha det travelt. Det ble snakk om lokale ringvirkninger. Ja, som jeg sa i første innlegg, hvis det er noe vi må sørge for å få til, er det at de som bor i landsdelen, får være med på det som skjer, og at vi ikke bare ser at andre kommer opp og tar seg til rette og nyttiggjør seg ressursene, mens vi står igjen ved siden av med hua i handa og ser på. Den tiden er over. Nordlendingen krever sin rett og skal få være med på det som skjer. Vi har, som jeg sa før også, sett til Rogaland og hva de har fått til der, og jeg tror ingen i Nord-Norge har noe særlig imot å få være med på noe lignende. Så har det vært snakket om utålmodighet. Utålmodighet er vel, med respekt å melde, bare fornavnet, for det er så utrolig mange uløste oppgaver. Vi snakker om samferdsel. Vi snakker om ulike transportårer. Jeg kjørte i helgen E6 fra Oslo til Rognan. Jeg må si, med respekt å melde: Å kjøre E6 fra et stykke i Nord-Trøndelag og derfra til Korgen i Nordland er et mareritt. Veien fra fylkesgrensen i Nordland inn til Mosjøen – jeg vet ikke, man kan dra på Tusenfryd, da får man tilsvarende opplevelse, men da må man betale ekstra for den. Jeg vet ikke hvor lang tid man regner at man har på seg. Jeg hørte representanten Strøm påpeke her at det er viktig at vi gjør noe med samferdsel. Jeg er helt enig. Men hvor er tidsambisjonen hen? Hvor er visjonen hen? Når skal vi ha et veinett som er så godt at man slipper å være halve tiden i luften når man kjører bil oppover? Hvis det er sånn at man mener noe med at man skal ta i bruk landsdelen og ressursene som finnes der, må vi legge til rette for det. Det gjelder flyplasstruktur. Under høringen kom det fram at man hadde problemer når man skiftet ut besetningen på Norne-skipet og de skulle fly ut via Sandnessjøen. Det var ikke flykapasitet der. Da tenkte jeg: Er det et problem i dag, eller er det noe som man kunne ha løst forholdsvis enkelt? Vi pratet om en million i året for å løse problemet for Tollvesenet på Bjørnfjell. Hvorfor er det et problem? Man kan godt være så visjonær og ha så mange ambisjoner man vil, men hvis man ikke evner å få det ned på detaljnivå og få omsatt disse visjonene til løsninger, kommer dette til å være en evigvarende politisk runddans som handler om visjoner og ikke om realiteter. Folk flest utenfor denne salen lever i en virkelighet som ikke nødvendigvis er politisk, men som er en tøff hverdag. Og det er dem vi skal legge til rette for.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2012-04-17:
Bare en hilsning til representanten Strøm: Forskjellen i tilnærming er vel ganske enkelt at representanten Strøm er fornøyd med fortreffeligheten i det som regjeringen har fått til. Min bekymring ligger mer i de manglene som fortsatt foreligger. Det er helt riktig som representanten Strøm sa – det finnes også deler av veien i Nordland som er blitt veldig bra. Problemet er at det mangler vei i enda mer enn det som er bra! Det ville vært interessant å få høre hva slags tidsvisjon, eller ambisjon, regjeringen har for å ferdigstille dette, slik at man får helhetlig bra vei, for enkeltstykker hjelper ikke. Det er som å ha ei bøtte med legoklosser – det er ikke noe annet enn klosser før du setter dem sammen og lager et eller annet ut av det. Per i dag finnes det mange løse legoklosser på regjeringens bord, som ikke er satt sammen.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-04-17:
Nordområdesatsingen omtales veldig ofte som mulighetenes arena, og landsdelen blir oftere og oftere løftet opp som mulighetenes landsdel. Vi som bor der oppe, får av og til en liten følelse av at nå starter livet, nå starter livet der oppe, mens man i omtalen registrerer at det som skjer i mer sentrale strøk, altså er en realitet, og at det er et liv som føres. Man forsøker kanskje ofte i debatten å fordreie det til at det ikke har skjedd noe i nord tidligere. Jeg og mine forfedre i generasjoner kan bekrefte at det er feil – vi har levd lenge der. Ofte registrerer vi at det stilles spørsmål ved om den nordområdesatsingen er riktig, om det er det vi trenger, og hva vi får ut av dette. Nå har statsråden hatt ansvar for denne satsingen i snart syv år, og mitt spørsmål er: Synes statsråden at man har fått forankret satsingen og forståelsen av nordområdesatsingen godt nok i den nordlige landsdelen?
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-04-17:
Vi synes det er såpass viktig at vi iallfall må bruke taletiden. Litt av problematikken rundt dette er at når man skal ta en del av et land eller et samfunn videre i en ny utvikling, kan man – hvis man blir for fokusert på det man selv gjør, som vi kanskje kan beskylde Helga Pedersen for å være i innlegget sitt – glemme det som har skjedd tidligere. En viktig del av en utvikling er at man har en kollektiv hukommelse av hvor man kommer fra. Nord-Norge som landsdel er en veldig spesiell landsdel. For det første er det en mangfoldig landsdel bosatt av to folk, og Finnmark som fylke er møtet mellom fire stammer. Det er viktig at man i enhver utvikling klarer å tenke på det verdigrunnlaget man kommer fra. I konservativ tankegang handler det om å forandre for å bevare. Når jeg har fulgt debatten i nord, er det faktisk sånn at man – etter min mening – ofte har prøvd å viske ut hva som har skjedd tidligere. Man kan ofte få et inntrykk av at nordområdene startet i 2005 og ble opprettet da. Det mener jeg er litt av problematikken rundt den satsingen som har vært de siste syv årene.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-04-17:
Man kan jo i politiske debatter av og til få inntrykk av at opposisjonsrollen bare er å klage på posisjonens politikk. Heldigvis lever vi nå i et land hvor det ikke er slik. Norsk politikk generelt – og utenrikspolitikken spesielt – er preget av stor grad av konsensus. Men det er nå engang slik at det er opposisjonens oppgave å vise andre retninger, om opposisjonen mener at man har det, og det er opposisjonens oppgave å beskrive opplevelsen av posisjonens vedtatte politikk. Jeg opplever at det er en stor del av den debatten vi har i dag – opposisjonen beskriver opplevelsen av den politikken som er vedtatt av posisjonen. Her tror jeg faktisk også at man er ved kjernen i debatten om den videre utviklingen i nordområdene og i landsdelen. Jeg tror utenriksministeren har veldig rett når han peker på det utfordrende arbeidet det er å flette sammen utenrikspolitikk og innenrikspolitikk. Jeg tror også at noe av nøkkelen ligger i at man lykkes med den sammenflettingen i den videre satsingen. De årlige listene under Utenriksdepartementets budsjett som med varierende treffsikkerhet ramser opp de bevilginger man har lagt til nord, og kaller det nordområdesatsing, egner seg dårlig til å forankre i satsing. Så man må prøve å gjøre dette på andre måter. Jeg tror det er viktig at de forskjellige departementene kan vise til sine bevilgninger, sine program, og at dette er målrettede program som kan vise til konkret satsing. Jeg er kanskje blitt oppfattet som negativ i noen av debattene som har vært om nordområdesatsingen. Jeg er ikke det. Jeg er veldig positiv til satsingen, og jeg skal til og med strekke meg så langt som – jeg registrerer at utenriksministeren blir sjokkert – til å si at jeg er optimistisk på vegne av denne regjeringens nordområdesatsing nå og den meldingen som foreligger. Jeg synes der er veldig, veldig mye bra. Men så er nå utålmodighet en av mine viktigste egenskaper, og det har jeg altså ikke tenkt å legge av meg som utsendt finnmarkspolitiker til dette huset. Derfor er det sånn at jeg kommer til å stresse at vi trenger et kompetanseløft i nord – vi har så mange gode eksempler på at vi ikke har lyktes med det ennå. Vi trenger et infrastrukturløft i nord – vi har så mange konkrete eksempler på at vi ikke helt har nådd dit ennå, og vi har ikke beskrevet det vi trenger. Så vil jeg avslutningsvis si at jeg har ikke hørt noen politikere som har uttalt seg negativt i forhold til logistikksenteret i Kirkenes og den satsingen som har vært der. Det er et godt prosjekt. De kan allerede vise til gode resultater. Det er ikke det initiativet som er tatt av næringslivsfolk og politikere for å skape logistikksenteret, som har vært i sentrum for debatten. Det er andre ting.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2012-04-17:
I likhet med Nord-Norge er denne salen preget av optimisme når det gjelder troen på mulighetene i den nordlige delen av nasjonen. Det er jeg veldig glad for. Men jeg tror jeg skal starte med å knytte noen kommentarer til det representanten Åmland tok opp om sikkerhet, særlig med hensyn til vår gode nabo i øst – en nabo som har hatt noen tøffe år, men som er i ferd med å reise seg igjen og har ambisjoner om å være en internasjonal stormakt, og kanskje også har ambisjoner om å bli en supermakt. Jeg kommer fra Bodø og møter stadig vekk folk fra det operative hovedkvarteret – både nå og tidligere. Jeg hadde også gleden av å være der med den arktiske delegasjonen i forrige uke, og jeg er ikke så veldig urolig over at russerne øker sin militære aktivitet, for den har vært altfor lav. Den har vært for lav i forhold til den størrelsen landet har, og de enorme områdene de disponerer i nordområdene. Det er en fordel også for Norge at russerne har et profesjonelt og kompetent militært nærvær i nordområdene. Så får vi bare håpe at det er en tilstedeværelse som bidrar til lav spenning i regionen, og som ikke øker spenningen over i en aggressiv nordområdepolitikk, noe som det ikke er grunnlag for å tro i dag. Grunnlaget for de sterke kravene vi gjør på nordområdene, er knyttet til nærvær – nærvær først og fremst av folk. Som det er sagt tidligere her i debatten: Den viktigste ressursen i Nord-Norge, som i resten av landet, er knyttet til folkene som bor der, det framtidige arbeidet de faktisk er i stand til å utføre gjennom sin innsats med hode og hender. Vi bringer kanskje med denne nordområdemeldingen nordområdesatsingen på land. Før har det vært et veldig stort fokus på havområdene, nå løfter vi det på land og ser på mulighetene for ny verdiskaping der. Det snakkes om en ny energiregion i Europa, det snakkes om en ny industriæra, og da har jeg lyst til, som flere andre talere, å understreke behovet for at det man setter i verk av nye tiltak, til glede for nasjonen, også må gi lokale ringvirkninger. For skal det bo folk i denne landsdelen, må vi også ha attraktive arbeidsplasser. Utenriksministeren har på en av sine mange reiser i Nord-Norge tatt til orde for at gassen kanskje kan brukes industrielt. Han har sågar fått denne ideen oppkalt etter seg; nå snakker man mange steder i Nord-Norge om «Støre-røret»! Hvis jeg kan få komme med en oppfordring til utenriksministeren, ser jeg at dette kan bli realisert, og vi kan også diskutere konkret steder hvor dette røret skal komme i land. Ellers vil jeg gi min fulle støtte til representanten Strøms innlegg. Det å bygge videre på nordområdesatsingen gjennom kunnskapssenter, bl.a. Universitetet i Nordland, er helt avgjørende.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2012-04-17:
Jeg skjønner at jeg må ha uttrykt meg usedvanlig klønete når jeg har blitt oppfattet dit hen at jeg ikke stiller meg bak denne regjeringens utenriks- og sikkerhetspolitikk. Det er feil, for det gjør jeg fullt ut, og jeg deler også representanten Åmlands oppfatning om at sikkerhetspolitikken utgjør en kjerne i utenrikspolitikken. Mitt poeng var at Russlands militære aktivitet i nord, og andre steder, har vært lavere enn man kunne forvente er adekvat i forhold til de legitime behovene som også Russland har for å ha en sikkerhetspolitikk som gjør at de er trygge. Så er det også mitt poeng at et godt fundert forsvar, som er profesjonelt i sin tilnærming og som har god forståelse av den internasjonale situasjonen, også på russisk side, vil bidra til at vi er tryggere på hverandre. At vi har en stor nabo som også er trygg på sin situasjon og vil kunne hevde sine interesser, vil også føre til økt stabilitet. I mitt første innlegg var jeg veldig opptatt av internasjonal dialog. Det er også et virkemiddel i sikkerhetspolitikken, i tillegg til et trygt, troverdig og moderne forsvar. Det skal vi diskutere senere i år.
Anne Marit Bjørnflaten (Arbeiderpartiet), 2012-04-17:
I 1993 skulle jeg som en ung AUF-er delta på årsmøtet i Troms Arbeiderparti. Lite visste jeg at dette møtet, på Scandic-hotellet i Tromsø, kom til å bli historisk. Det var nemlig da daværende utenriksminister Thorvald Stoltenberg lanserte Barentssamarbeidet. Barentssamarbeidet ble starten på en ny æra for nordområdene. Vi gjenopptok kontakten med Russland etter 70 år med stengte grenser, og Barentssamarbeidet førte til en økt fokusering på næringsliv, forskning og kultur. Det var en voksende og gryende optimisme i nord, som bare fortsatte gjennom de neste årene, og nå tar vi det faktisk som en selvfølge at Tromsø skal vinne Tippeligaen. Så sterk er optimismen blitt! Den rød-grønne regjeringen satte dagsordenen på ny da nordområdene ble utpekt som det viktigste strategiske satsingsområdet. Og jeg må jo si at jeg synes det er pussig når jeg møter opposisjonen til debatt etter debatt om satsingen i nord og hva som har skjedd de siste syv årene, og jeg hører en vedvarende sutring – det er mulig det ikke er et parlamentarisk uttrykk – om at for lite skjer. For hva er egentlig realiteten? Jo, da vi overtok i 2005, forelå det altså et forslag til kutt på samferdselsområdet fra Bondevik II-regjeringen. I den NTP-perioden vi nå er inne i, tredobler vi investeringene i nord. Vi gjennomfører på område etter område en storstilt satsing, men vi deler også utålmodigheten etter å gjøre mer med hensyn til infrastrukturen i nord, fordi dét er helt avgjørende dersom vi skal klare å ha en fortsatt fokusering på verdiutvikling. Ofotbanen er det mange her som har vært inne på. Vi må øke kapasiteten på Ofotbanen snarest mulig; brukerfinansiering er et viktig stikkord. Vi må fortsette opprustingen av E6, som hele landsdelen har vært opptatt av. Vi må se på flyplasstrukturen. Og så har jeg i forbindelse med den debatten som har pågått om Nordøstpassasjen i det siste, lyst til å si: Heldigvis har vi nasjonale politikere og representanter for næringslivet som ser viktigheten av å posisjonere Norge for en åpning. Åpningen av Nordøstpassasjen, som antakeligvis ligger mye nærmere i tid enn noen av oss kan forestille oss, kommer til å være helt avgjørende for den videre utviklingen i nord, og Norge må allerede nå posisjonere seg og nå bygge en infrastruktur for dette. Nettopp derfor har vi også gjennomført en nordområdeutredning i forbindelse med neste Nasjonal transportplan som blir helt avgjørende i forbindelse med arbeidet med neste NTP. Om jeg ikke var fødselshjelper, var jeg i hvert fall til stede på starten av Barentssamarbeidet. Regjeringens nordområdemelding bærer bud om at fortsettelsen blir enda mer spennende og enda mer avgjørende.