Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2008-04-24:
La meg først takke utenriksministeren for en meget god og bred redegjørelse om disse spørsmålene. Ikke minst er jeg fornøyd med at han tok opp den økende tendensen til at det dannes skiftende allianser på ad hoc-basis innen EU for å arbeide for gjennomslag på ulike områder. Jeg har lyst til å fokusere en del av mitt innlegg på hvilke muligheter det kan gi Norge. Jeg har for min egen del i Nordisk Råd tatt opp muligheten for at man i den sammenheng blinker ut noen saksområder der de nordiske land sammen, både EU- og EFTA-land, kan samarbeide om å fremme visse synspunkter. Utenriksministeren viser at han tenker langs de samme baner når han framhever aktuelle områder som f.eks. klima og miljø, konfliktløsning, menneskerettigheter, sosiale spørsmål og mattrygghet. Etter min oppfatning er man i en ny situasjon i EU, åpenbart etter utvidelsen, Lisboa-traktaten og utviklingen av den regionale dimensjon i EU, men også i det nordiske samarbeidet. Det er etter min oppfatning blitt en bedre balanse i det nordiske samarbeidet mellom de landene som er EU-medlemmer og de som ikke er det. EU-medlemmene er på mange måter blitt mer modne i sitt EU-medlemskap, og mulighetene for å samordne synspunkter i nordisk sammenheng for å påvirke Europa, synes å være bedre enn noen gang. Denne anledningen mener jeg Norge må gripe. Vi har muligheter gjennom Nordisk Ministerråd og gjennom parlamentarikerforsamlingen i Nordisk Råd til på rimelig lang sikt å blinke ut saksområder som vi ønsker å ta opp, initiere, eller prosesser som er på gang i EU, men som vi sammen kan være med på å påvirke. Personlig har jeg den erfaring at muligheten for å samordne nordiske standpunkter og for å påvirke EU, f.eks. slik vi gjorde det når det gjelder alkoholpolitikken, er til stede dersom man vil noe, og dersom man arbeider målrettet med det og er tålmodig over en periode. Jeg vil derfor utfordre utenriksministeren på om han kan tenke seg å sette denne type aktiv påvirkning inn i en nordisk ramme, på dagsordenen i Nordisk Ministerråd, i sitt utenriksministerkollegium, slik at dette kan bli satt noe i system. Jeg har registrert, når det har blitt tatt opp på parlamentarikersiden, at det har vært betydelig interesse for dette. Dernest ønsker jeg å si at det er positivt at utenriksministeren trakk fram flere eksempler på hvordan det er oppnådd gjennomslag på visse områder, hvor også vi fra Norges side har jobbet intenst for å påvirke utfallet i EUs organer, herunder også domstolen. Som eksempel kan nevnes EF-domstolens dom om bromerte flammehemmere i elektriske produkter. Redegjørelsen framhevet også enkelte punkter innen EUs klimapolitikk, men der er nok bildet mer sammensatt. Utenriksministeren refererte til EUs nye kjemikaliedirektiv, REACH, hvor Norge deltok aktivt for å få til et så høyt beskyttelsesnivå som mulig. Det kunne kanskje også vært nevnt at Norge ikke fikk gjennomslag i den grad vi ønsket. Norge har gjerne høyere ambisjoner enn det EU klarer å vedta. Det er viktig at vi har de mulighetene. Som EØS-medlem blir vi ikke bundet på så mange områder som medlemsland i unionen. Vi har nasjonal beslutningsmyndighet over flere områder. Det vil likevel være viktig å gjøre mer effektiv bruk av de påvirkningsmulighetene vi har gjennom EØS og de samarbeidsordninger vi deltar i, for det har gjennom mange år vært påpekt at de påvirkningsmulighetene som faktisk finnes, ikke er brukt fullt ut. Jeg er, som representanten Bjørnstad, opptatt av at vi som parlamentarikere også tar i bruk de muligheter vi har, og at nasjonens interesser også kan ivaretas av parlamentarikerne i samspillet med parlamentarikere i EU. Jeg er derfor utålmodig etter å komme i gang med de reformer som Stortinget har vært enig om når det gjelder Stortingets eget arbeid med disse spørsmål. Noe er iverksatt, noe venter vi fortsatt på å få iverksatt. Det er selvsagt grunn til å fokusere på de utfordringer som endringer i EU skaper, og vi må hele tiden forholde oss til en organisasjon som endrer seg. Men det er også viktig å identifisere og bruke mer aktivt de kanaler vi har gjennom EØS og andre samarbeidsordninger og kontaktflater i vårt forhold til EU. Det er sagt en del i denne debatten så langt om at de endringer som skjer i EU, gir grunn til å analysere vår tilknytningsform på nytt. Jeg hører ikke til dem som mener at det er det saklig grunnlag for. Jeg minner om at det ikke er veldig lenge siden den sittende regjering la fram sin europamelding, som i likhet med den foregående regjerings europamelding slo fast at EØS-avtalen har tjent Norge godt. Det er faktisk seks av syv partier på Stortinget som har skrevet under på den evalueringen. Det representanten Høglund sa, gjør at jeg tror at også det syvende partiet langt på vei vil kunne skrive under på en slik evaluering. Det betyr ikke at vi ikke skal ha en åpen debatt og dialog om hvordan vi skal utvikle våre samarbeidsrelasjoner. Det ønsker Kristelig Folkeparti. Men vi er ikke med på å sette hele EØS-avtalen på spill gjennom en bred og åpen evaluering, slik Høyre inviterer til. Vi vet hva Høyres egentlige mål er. Det ble også sagt rimelig klart av representanten Vallersnes i debatten. Jeg er helt enig når utenriksministeren løfter fram forskning og utvikling som et felt som er svært omfattende og viktig i vårt samarbeid med EU. Det har så absolutt ikke fått den oppmerksomhet det fortjener, og det er et strategisk viktig felt for enhver framtidsrettet politikk. Ren energi og havbruk er opplagt viktige forskningsområder for oss. La meg også nevne, som Aftenposten skrev nylig, at Norge deltar i hvert tredje klimaforskningsprosjekt i EUs syvende rammeprogram. Norske forskningsmiljøer som har søkt om støtte, har en suksessrate på 12 pst. over EU-gjennomsnittet. Det er det grunn til å gi betydelig anerkjennelse til norske forskningsmiljøer for. Klimaforskning er et område hvor Norge kan stå fram som en sentral bidragsyter. Det å fremme Svalbard som en forskningsplattform er viktig i en slik sammenheng. Utenriksministeren har etter mitt syn en litt ukritisk tilnærming når han i redegjørelsen snakker om EUs miljøarbeid. Jo, det er riktig, som utenriksministeren peker på, at EU har en ledende rolle i internasjonal miljø- og klimasammenheng, sammenliknet med internasjonale aktører som USA, Kina og Russland. Men det betyr ikke at alt EU gjør når det gjelder miljø, er så rosenrødt som man kanskje kunne få inntrykk av ved å høre redegjørelsen. Det er f.eks. ingen referanser til at tunge EU-land som Italia, Tyskland og Storbritannia nå bygger ut produksjonen av kullkraft. Europeiske land forventes å bygge ut ikke mindre enn 50 kullkraftverk de neste fem årene, som skal være i drift de neste 50 årene. I Italia skal energiandelen fra kullkraft mer enn dobles på fem år, fra 14 pst. til 33 pst. av landets totale energiforsyning. Er det ledende klimapolitikk til etterfølgelse for land som Kina og India vi her ser eksempler på? Jeg synes ikke det. Europeiske miljøvernere er iallfall dypt fortvilet over at kull nå gjør et comeback i EU. EUs miljøpolitikk under vann er heller ikke entydig positiv. Miljøorganisasjonen World Wildlife Fund var ute i går og sa at overfiske var en av de største truslene mot verdens matvaresikkerhet. Her har EU mye å svare for. EU har ikke bare fisket nærmest tomt i egne farvann, de inngår også fiskeriavtaler med fattige land og fortsetter sitt overfiske der. EU har særlig mange fiskeriavtaler med land i Vest-Afrika, som er et område som er hardest rammet av matvarekrisen. Avslutningsvis vil jeg tilbake til spørsmålet om sosial dumping og de dommene som representanten Bjørnstad, representanten Lysbakken og jeg har vært inne på. Disse dommene har, som sagt, vakt stor oppsikt i EU, fordi de etter manges oppfatning griper inn mot tariffretten, i disfavør av arbeiderne og fagbevegelsen. Av en regjering som sier seg opptatt av faglige rettigheter og sosial dumping - og som på mange områder har vist at den er det - kunne man kanskje ha forventet at dette ble tatt med i redegjørelsen om viktige EU- og EØS-saker. Men jeg vil gi utenriksministeren en sjanse til å gi sin vurdering av disse dommenes betydning i forhold til tariffretten og arbeidernes og fagbevegelsenes rettigheter slik dette er vel etablert i det norske systemet - og i store deler av EU-området.