Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2013-02-05:
En av de overordnede målsettingene med inntektssystemet for kommunene er å utjevne kommunenes og fylkeskommunenes økonomiske forutsetninger, slik at forutsetningene legges til rette for et likeverdig tjenestetilbud til innbyggerne over hele landet. Det betyr ikke at alle kommunene og fylkeskommunene skal ha like inntekter, men at alle kommuner og fylkeskommuner skal gis like forutsetninger til å gi innbyggerne et likeverdig tjenestetilbud. Inntektssystemet er derfor utformet med sikte på å utjevne variasjoner i utgiftsbehov og variasjoner i skatteinntekter mellom kommunene og mellom fylkeskommunene. Det er likevel slik at vi har ikke full utjevning. På kostnadssiden utjevnes forskjellene fullt ut, mens det er bare 60 pst. av skatteinntektene som utjevnes mellom kommunene. Det betyr at det er relativt store forskjeller på inntektsnivået mellom kommunene. De største forskjellene på tilbud mellom kommunene skyldes forskjeller i inntekter. Skjønnstilskuddet er derfor et kjærkomment tilskudd for mange kommuner for å løse særskilte utfordringer de står overfor, enten det gjelder akutte situasjoner eller det er forhold av mer strukturell art som inntektssystemet ikke fanger opp. Det ordinære skjønnstilskuddet skal brukes til å kompensere kommuner og fylkeskommuner for spesielle lokale forhold som ikke fanges opp i den faste delen av inntektssystemet. Videre brukes skjønnstilskuddet til å ivareta regional- og distriktspolitiske hensyn. Når representanten Michael Tetzschner forsøker å tegne et bilde av at det kommunale selvstyre er under press, og at flertallsregjeringen forsøker å presse kommuner til å innføre eiendomsskatt, er det et fortegnet bilde. Det har ikke hold i virkeligheten. Det er et bilde som baserer seg på et fåtall utsagn. Så er det riktig at det går en debatt om mange sider av hvordan staten styrer kommunene. Vi har ved gjentatte anledninger diskutert innsigelser i denne salen, både i løpet av det siste året og i årene før, men vi har andre debatter om hvordan staten skal styre kommunene – og det er sunne debatter. Denne regjeringen har gitt kommunene mer enn 60 mrd. kr årlig i økt handlefrihet, fordi det var mange slunkne kommunekasser etter den forrige regjeringen. Vi har sørget for at den delen av kommunenes inntekter som er fri, altså som ikke går til øremerkede formål, er historisk stor, slik at ca. 94 pst. av kommunenes inntekter kan disponeres slik kommunene vil i dag. Det har vi gjort fordi vi tror at lokale politikere har de beste forutsetningene for å bestemme hva som trenger ekstra innsats i deres kommune. Vi har oppdatert det gamle og urettferdige systemet som fordeler penger mellom kommunene. Det var et system som baserte seg på beregninger fra begynnelsen av 1990-tallet, og det har skjedd mye i de fleste kommuner siden da. Mange kommuner har likevel innført eiendomsskatt. Begrunnelsen de aller fleste kommuner gir, er at de vil opprettholde og bygge ut velferdstjenestene i sin kommune. De har høye ambisjoner på vegne av sin kommune og sine innbyggere. Likevel er det ikke slik at den andelen av inntektene i kommunesektoren som er eiendomsskatt, øker. I 2007 utgjorde den ca. 2,3 pst. av brutto driftsinntekter. I 2010 var den økt med én promille, til 2,4 pst. Vi ser at det gjøres lokale prioriteringer når det gjelder eiendomsskatt og velferd, og at det er politiske forskjeller – heldigvis. I Høyre-styrte Bergen feiret man fjerning av eiendomsskatten samtidig som mange av byens skoler er i en dårlig tilstand. For Høyre i Bergen var det viktigere med lavere skatt enn å pusse opp skolebygg. Det var en klar prioritering, og en prioritering som Høyre i Bergen får stå for. I Arbeiderparti-styrte Trondheim har man valgt annerledes. Der tar kommunen inn eiendomsskatt og bruker pengene på velferd. I Trondheim er alle skolene helseverngodkjent. Det er en klar politisk prioritering som Arbeiderpartiet skal ta ansvaret for. Skolebygg og barns læringsmiljø er viktigere enn skattekutt for oss. Trondheim og Bergen kan illustrere at det tas ulike politiske valg i kommuner styrt av ulike politiske partier. En annen side av eiendomsskatten er at mange kommuner med lave skatteinntekter har innført skatten. Da kan det være interessant å se på hva som vil skje med disse kommunenes inntektsnivå dersom f.eks. Høyre, som er interpellantens parti, skulle få gjennomslag for sitt skatteutjevningssystem. Vi har endret på utjevningen av skatteinntektene mellom kommunene, slik at vi får en mer rettferdig fordeling og større utjevning mellom kommunene. Det har vi gjort fordi vi vet at den viktigste forklaringen på forskjeller i tjenestetilbudet er kommunenes inntekter. Høyre vil ha noe annet. Mindre utjevning av skatt og innføring av selskapsskatt vil bety at de kommunene som har de høyeste skatteinntektene i dag, vil få enda mer penger, og at de kommunene med lavest skatteinntekter vil få mindre penger. For mitt valgdistrikt, Nordland, betyr det at 42 av 44 kommuner vil tape på det, etter en grov beregning. Høyres begrunnelse for dette er at det vil være et incitament til en aktiv næringspolitikk. Mitt svar til det er at jeg har enda ikke møtt en kommunepolitiker som ikke har vært opptatt av verdiskaping i sin egen kommune – ikke fordi det gir skatteinntekter, men fordi det gir trygge arbeidsplasser til folk.