Odd Holten (Kristelig Folkeparti), 1999-11-23:
Representanten Carl I. Hagen har fremmet forslag om å endre Grunnloven §§ 20, 30 og 86, som innebærer at riksrett bare skal dømme i siste instans og ikke, som i dag, også ved første instans. Dette betyr at dersom det oppstår lovbrudd som etter Grunnloven skal dømmes for riksrett, skal det først behandles av det ordinære domstolssystem med den normale påtalemyndighet som anklager. Det er først når saken eventuelt ankes til den høyeste domstol at riksrett etter representanten Hagens forslag skal tre inn i stedet for Høyesterett. Mindretallet, dvs. medlemmene fra Fremskrittspartiet, begrunner forslaget med at det vil forhindre maktmisbruk. Forslagsstilleren viser videre til at lovverket inneholder bestemmelser om et gradert reaksjonsmønster for lovbrudd begått av statsråder, stortingsrepresentanter og høyesterettsdommere via ansvarlighetsloven av 5. februar 1932. Ved brudd på disse bestemmelsene kan det idømmes både bøter, betinget fengsel og ubetinget fengsel. Her viser forslagsstilleren til at det som skiller denne lov i praksis fra annen lovgivning, er at det i riksretten dømmes både i første og siste instans med Odelstinget som påtalemyndighet. Anklagen i forhold til dagens ordning, ifølge forslagsstilleren, er at sammensetningen av riksrett og anklager i dag er et hinder for å følge opp brudd på ansvarlighetsloven og andre lover som de nevnte embetspersoner måtte begå. Det kan derfor oppstå forskjellsbehandling av angjeldende representanter for statsråd, stortingsrepresentanter og høyesterettsmedlemmer i forhold til andre yrkesgrupper som også måtte begå lovbrudd i yrkesutøvelse. Komiteens flertall, medlemmene fra Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Høyre og Sosialistisk Venstreparti, peker på at dersom en sak først skal behandles av den alminnelige påtalemyndighet, vil det ved lov kunne bestemmes at riksadvokaten ikke skal være undergitt instruksjonsrett fra Kongen i statsråd. I denne forbindelse kan det reises spørsmål om tilliten til riksadvokatens upartiskhet. Skulle det her oppstå mistillit, ser en muligheten for en eventuell smitteeffekt over til andre sakstyper. Forslaget vil også etter flertallets syn føre til et brudd på maktfordelingsprinsippet som ligger til grunn for vår forfatning, særlig i forhold til Stortinget. Ved maktfordelingsprinsippet er det Stortingets organ som avgjør spørsmål om tiltale for stortingsrepresentanter ved utføring av sitt arbeid som representanter. Det vil være betenkelig dersom riksrettsbestemmelsene endres slik, som forslagsstilleren foreslår, at det først er i siste instans ved riksrett at det skal vurderes om eventuelle politiske vurderinger skal tas med. En slik ordning vil kunne åpne for muligheten til forskjellige avgjørelser i de ulike instanser. Den foreslåtte ordning vil lett føre til at sakene uansett ankes til riksrett, fordi det som regel er politiske vurderinger som ligger til grunn for at saker kan fremmes mot stortingsrepresentanter, statsråder og høyesterettsdommere. Videre mener flertallet at det er en uheldig konsekvens av forslaget at endringene ville innebære at en underordnet domstol ville behandle og eventuelt pådømme saker om ansvar for embetshandlinger av dommere i Høyesterett. Hva som er skadelig for landet, er etter flertallets mening ofte en politisk avgjørelse og hører derfor ikke hjemme i de ordinære domstolene. Fare for misbruk mener flertallet er til stede dersom en er politisk uenig i de beslutninger som er fattet. Ja, så vil en etter forslaget kunne bringe sakene fram for herreds- og byrett og på den måten få oppmerksomhet om ulike saker på en ganske annen måte enn ved dagens debatt og medieoppslag. Forslaget om endring av riksrett kan med andre ord medføre en stor grad av medieoppmerksomhet og til dels stor belastning for de involverte i en innledende fase, uten at sakens realiteter påkaller videre oppfølging av riksrett i siste instans. Flertallet er derimot innstilt på – uavhengig av dette forslaget – på et senere tidspunkt å arbeide videre med spørsmål knyttet til dagens riksrettsordning for derigjennom å se om det er mulig å tilrettelegge mer egnede ordninger. Flertallet anbefaler derfor at forslag nr. 1 i Dokument nr. 12 for 1995-96 om endring av Grunnloven §§ 20, 30 og 86 ikke bifalles.