Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-10-04:
En større sak enn å sikre at det går an å leve på jorda vår i framtida, går det vel ikke an å ha på dagsordenen og å forplikte seg på. Fordi alternativet ikke finnes, må energipolitikken og forbruket vårt endres for å ta klimaansvar. Det har de fleste av SVs talere i dag snakket om. Derfor skal jeg velge å konsentrere meg om to andre saker. Den ene saken er nesten ikke omtalt i dag. Det gjelder hvordan vi skal kunne leve sammen i en flerkulturell og globalisert verden. Det er veldig viktig. Det finnes faktisk et alternativ til ikke å tilpasse seg et flerkulturelt samfunn. Det alternativet går ut på å stenge seg inne bak murer og grenser – sitte hjemme og passe på seg sjøl og nekte alle andre å komme inn og reise ut. Det alternativet tror jeg ingen av oss vil ha. Men det betyr at vi er nødt til å håndtere det, og jobbe for å se på det flerkulturelle og ikke minst det flerspråklige som en fordel og ikke som et problem i et samfunn. Nordmenn vil jo veldig gjerne reise ut. Vi vil jobbe hvor vi vil, leve hvor vi vil, komme hjem når vi vil – ha våre rettigheter globalisert. Da er vi nødt til å ha en politikk som gjør at det blir en mulighet for flere, og vi blir nødt til å leve med det. Alternativet tror jeg ingen av oss ønsker. Så gjelder det temaet rettferdig fordeling. På det området vil jeg gi ros til Regjeringen i jobben deres for å få til rettferdighet internasjonalt. Det har vært en stor satsing på det området fra Regjeringen, og de signalene vi har fått, lover godt for framtida. Også når det gjelder rettferdig fordeling hjemme, har kampen mot arbeidsløsheten vært ett av kjennemerkene ved denne regjeringen, og der man har lyktes bra. Det skal jeg komme tilbake til. Det er veldig mye ugjort for dem som har det vanskeligst. Særlig gjelder det ytelsene til dem som ikke har og ikke kan få arbeid. Det er færre som lever på de laveste ytelsene nå, og det er bra. Men det hjelper veldig lite for dem som må det. Regjeringen har nå satt i gang et arbeid for å gjennomgå hele sosialhjelpen, både for å se på nivået og for å se på de uforklarlige og urettferdige forskjellene. Jeg mener at det arbeidet må resultere i statlige satser basert på et nivå det går an å leve av, likebehandling i hele landet og rettssikkerhet også for dem som lever på sosialhjelp, og som har det aller vanskeligst. På området arbeid har Regjeringen gjort mye, og kvalifiseringsprogrammet kommer nå i gang. NAV-reformen er i gang. Veldig mye av dette vil hjelpe, og vi vet at den sterke satsingen på tiltak og attføring virker. Tiltak og attføring virker spesielt når de inneholder kvalitet og den kompetansen som skal til for at folk faktisk får jobb. Det ser vi av mange av de tiltakene som har vært rundt om i landet, og nå ser vi også at flere og flere faktisk får arbeid når de har vært igjennom attføring. Men jeg vil si at vi er nødt til å ta i bruk enda mer radikal nytenkning på dette området. Jeg vil nevne to tiltak. Det ene er kinderegget attføringsbarnehagene. Der får vi altså tre viktige ting for framtida løst på én gang. Det ene er at vi får barnehager med høy kvalitet. Det er en kjempeviktig sak for SV, for Regjeringen og for alle småbarnsforeldre og barn i dette landet. Og vi får dem med høy kvalitet, nettopp fordi de driver med et attføringsarbeid som gjør at de spesielt har fokus på at de skal ha høy kvalitet, både for barna og på attføringsarbeidet. De sikrer at vi får arbeidskraft som blir kvalifisert for arbeidsmarkedet, både i barnehagene og ellers, for det bor svært mange velkvalifiserte mennesker i dem som er utenfor arbeidslivet i dag – bare de får en sjanse. Det tredje vi løser, er at vi får inn folk i barnehagene som ellers ikke hadde tenkt at de kunne jobbe der. Jeg har møtt både snekkere og rørleggere som i 40-årsalderen har funnet ut at dette er arbeidet de har lengtet etter. Jeg har også sett hvor vellykket det er, både for dem og for barna. Så til sist: Jeg mener at vi må utfordre nye bransjer på dette området. Derfor har jeg tatt initiativet til og utfordret både IKT-bransjen og attføringsbransjen til å gå inn i et samarbeid for å se hvordan vi kan sikre arbeidsløse digital kompetanse som de mangler, og som arbeidsmarkedet nå mangler. Vi vet alle at spesielt ungdom er opptatt av mobiltelefoner, av lyder og av alt dette som kanskje irriterer noen av oss voksne iblant, men jeg mener at vi må ta tak i dette når vi skal se spesielt på «dropouts» i den videregående skole, og sikre at denne kompetansen, som disse ungdommene og veldig mange av de arbeidsledige ønsker, men som de mangler, blir satt systematisk i arbeid gjennom satsingen vår rettet mot de arbeidsledige og mot dem som er på attføring.