Lars Egeland (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-23:
Den internasjonale finanskrisen var bare anledningen som førte til krisen på Island. Den egentlige grunnen var en nyliberalistisk politikk inspirert av Reagan og Thatcher. Forhåpentligvis vil Islands erfaringer nå være et eksempel til advarsel for alle. Nyliberalismen og nyliberalistisk politikk har klart og tydelig spilt fallitt. Islands økonomi var dominert av tre store banker, Glitnir, Landsbanki og Kaupthing og 10–12 islandske finansielle forretningsfolk som gjennom de siste ti årene før krisen bygde opp omfattende forretningsimperier. Bankene og forretningsfolkene var vevd tett sammen gjennom gjensidige lån og investeringer, som ble kalt for det islandske brorskap. En voldsom økonomisk ekspansjon var basert på massiv låntaking i utlandet. Det gikk bra så lenge kredittmulighetene var rikelige og renta lav. Med sammenbruddet i USA brøt også den islandske pyramideøkonomien sammen. Det ble lagt til rette for den økonomiske politikken da det i 1995 kom en ren borgerlig regjering til makten i Island under statsminister David Oddsson fra Uafhængighedspartiet. Med erklært forbilde hos Reagan og Thatcher iverksatte han en rendyrket liberalistisk økonomisk politikk med massive privatiseringer, nedskjæringer av offentlig sektor og total liberalisering av næringsliv og bankvesen. Finanskapitalen fikk makten i Island og dikterte politikken, og med det nye totale frihetsrommet begynte oppbyggingen av det som ble kalt «den nordatlantiske tigerøkonomien». Problemet var bare at ekspansjonen var basert på overdreven og hasardiøs låntaking, og man bygde opp himmelhøye finansielle korthus som var ekstremt sårbare. Det gikk som det måtte gå: Bankvesenet gikk over ende, renta har steget, og en ny regjering sliter nå med å rydde opp. Mange mennesker er rammet tungt av krisen, og jeg skjønner godt deres raseri og avmaktsfølelse når de rydder opp etter spekulantkapitalistene og de politikerne som jeg skjønner at Fremskrittspartiet har besøkt på Island i helgen. Island garanterte fullt ut for de islandske innbyggernes innskudd da Landsbanki gikk over ende, og nå står regjeringen på løftet om også å påta seg forpliktelser overfor IceSaves utenlandske kunder. Men det har, som kjent, vært stor strid om betingelsene. Islands økonomiske problemer handler om mer enn IceSave. Først og fremst handler det om at tilliten til islandsk økonomi må gjenreises. Derfor har Island framforhandlet et stabiliseringsprogram sammen med Det internasjonale pengefondet. Denne avtalen innebærer også et visst skifte i IMFs politikk ved at det nå ikke stilles krav om reduksjon i offentlige tjenester og økt privatisering, men tvert imot stilles krav om økt politisk kontroll med spekulasjoner og pengetransaksjoner. Det er viktig for Island at landet får godkjentstempel ved IMFs gjennomgang av stabiliseringsprogrammet. Etter SVs mening er det ingen grunn til at landet ikke skulle få et slikt godkjentstempel. Norge har arbeidet for dette i IMF. Norges posisjon er at annen transje av lån til Island nå bør kunne utbetales fordi Island har vist at de står ved sine forpliktelser. Det er mye viktigere for Island å få godkjentstempel og lån fra IMF enn at Norge hjelper landet alene. Nederland og særlig Storbritannia har oppført seg brutalt mot Island. Det er all grunn til å støtte Island i bestrebelsene for å få en bedre IceSave-avtale. Det kan være grunn til å frykte at EU vil sørge for at IMF-godkjenningen blir utsatt for å fungere som et press for at Island skal godta Storbritannias og Nederlands betingelser for IceSave. Det vil etter min mening være en ny situasjon som Norges regjering og Islands regjering da må forholde seg til, hvis vi må konstatere at en slik situasjon har oppstått. Som nordiske brødre har vi hatt nær kontakt med Island og har gitt den hjelpen de ber om, og det bør vi fortsatt gjøre. Island har ønsket en bred økonomisk hjelpepakke, og Norge bør bruke sin internasjonale innflytelse til å bidra til det. Så må vi samtidig lære av Island og bidra til å bekjempe nyliberalistisk økonomisk politikk og demme opp for skadevirkningene av denne, både i Norge, i Island og i alle andre land.