Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2014-03-20:
Jeg skal hilse fra Dolly Talbott. Hun er talsperson for den australske urfolksgruppen gomoroi, og som de fleste i salen vet, har Australias urfolk vært utsatt for grove overgrep i flere hundre år. Nå rammes gomoroiene av en ny kullgruve i Maules Creek. Den vil ødelegge tradisjonelt land, og den vil ødelegge store naturverdier. Statens pensjonsfond utland investerer i denne gruven. Den utvinner det kullet som all norsk klimaretorikk hevder er klimaets verste fiende. Talbott ber meg spørre Det norske storting: Dersom Maules Creek lå i deres land, ville dere ha ønsket den kullgruven da? Kloden har kurs mot en uforsvarlig oppvarming, og Norges oljeavhengighet øker. Vi ligger langt bak de beskjedne målene som stortingsflertallet har satt for kutt i klimagassutslipp, og hvis Stortinget vil endre denne utviklingen, må vi nødvendigvis vedta mer forpliktende klimapolitikk på en rekke områder. Derfor har Miljøpartiet De Grønne i dag foreslått å stanse tildelingen av nye blokker på 23. konsesjonsrunde, og å trekke Statoil ut av tjæresand. Allerede under høstens trontaledebatt foreslo vi å trekke Statens pensjonsfond utland ut av kull og tjæresand, trappe ned eksponeringen mot annen fossil energi og øke investeringene i infrastruktur og energi. Norge rår over et globalt virkemiddel i tillegg, nemlig Statens pensjonsfond utland. Hittil har det vært et nesten unisont mantra at Statens pensjonsfond utland ikke er et klimapolitisk virkemiddel. Det er gjentatt her i dag, men det er selvsagt ikke riktig. Å investere flere tusen milliarder kroner i det internasjonale aksjemarkedet har klimapolitisk effekt – spørsmålet er bare: hvilken? Derfor er det en miljøpolitisk merkedag når Stortinget debatterer klimatiltak gjennom Statens pensjonsfond utland i dag. Det er stor forskjell på de forslagene vi debatterer. Både SVs og Arbeiderpartiets forslag tar stilling til det avgjørende spørsmålet: ja eller nei til å la oljefondet investere i kull. Arbeiderpartiets forslag sikrer en sped, men konkret start, og en utredning med et klart formål om å finne metoder for å trekke Pensjonsfondet ut av selskaper med stor virksomhet basert på kull. Forslaget forplikter, og forpliktelse er det mest utrydningstruede fenomenet i norsk klimapolitikk i dag. Samarbeidspartienes forslag til vedtak gjør det motsatte. Å oppnevne en ekspertgruppe som «skal vurdere om utelukkelse av kull- og petroleumsselskaper framstår som en mer effektiv strategi enn eierskapsutøvelse». Det betyr å ikke ta stilling, det betyr å ikke treffe tiltak, det betyr å ikke forplikte seg. Hele debatten vil måtte starte på nytt igjen når utredningen kommer om et års tid. Høyre og Fremskrittspartiet får herved honnør for å ha akseptert at spørsmålet om Statens pensjonsfond utlands investeringer i kull skal vurderes, og for å ha varslet et visst mandat for pensjonfondsinvesteringer i fornybar energi og infrastruktur. Venstre og Kristelig Folkeparti får mer honnør for å ha fått Høyre og Fremskrittspartiet med på dette. Men selv har Venstre og Kristelig Folkeparti aldri tidligere gitt uttrykk for behov for eksperthjelp for å få vite hva de mener om Pensjonsfondets investeringer i kull. Begge har lenge signalisert et fornuftig miljø- og etikkbasert standpunkt for uttrekk. Vi ber ikke om fagutredninger for å fortelle oss om det er effektivt at Pensjonsfondet investerer i landminer, barnearbeid og atomvåpen. Vi ber ikke eksperter vurdere hvor mye penger vi kan tjene på å investere i narkotika og prostitusjon. Stortinget må selv greie å avgjøre hva vi vil investere pensjonsfondpengene våre i, og om vi vil investere dem i jordas største klimaproblem, nemlig kull. Det er ikke så ofte at verdens øyne er rettet mot debatter i Det norske storting, men i dag er altså et unntak, selv om det er glissent i salen. Den internasjonale kullobbyen har allerede vært her, ens ærend, for å få finanskomiteen fra å anbefale uttrekk av kull, store finansinstitusjoner og medier venter på signalet fra eierne av verdens største investeringsfond, og alle internasjonale og norske miljøorganisasjoner ber oss stemme for å starte uttrekk av kull nå. Og gomoroi-folket i New South Wales ber oss om å la være å tjene penger på en gruve som ødelegger deres gjenværende tradisjonelle områder. Miljøpartiet De Grønne kommer til å stemme for Arbeiderpartiets, SVs og Senterpartiets forslag og SVs forslag fordi de gir mest konkret og forpliktende klima- og miljøpolitikk, og så stemmer vi subsidiært for samarbeidspartienes forslag til vedtak fordi de i det minste beholder saken på dagsordenen, og det er bedre enn ingenting.