Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2014-06-19:
Etter Grunnloven § 75f tilkommer det Stortinget «å la seg forelegge statsrådets protokoller og alle offentlige innberetninger og papirer;». Etter Stortingets forretningsorden § 14 nr. 9 skal kontroll- og konstitusjonskomiteen «gjennomgå og gi innstilling til Stortinget om: a) statsrådets protokoller mv., jf. Grunnloven § 75 bokstav f». Fredrik Sejersted skriver i sin juridiske avhandling «Kontroll og konstitusjon» at da Stortingets kontrollregime ble etablert i 1814, var kontrollen med statsrådsprotokollene selve hjørnestenen. Ordninga ble inntatt i Grunnloven § 75, etter svensk modell. Under den relativt strenge maktfordelinga var det prinsipielt viktig at Stortinget på denne måten hadde et grunnlovfestet krav på innsyn i det sentrale organ for den utøvende makt. Utover på 1800-tallet spilte protokollkontrollen også en helt reell politisk rolle, både som informasjonstilfang og som utgangspunkt for å ta opp enkeltsaker. Til langt inn i mellomkrigstida var de årlige innstillingene om statsrådsprotokollene ofte meget omfattende, og debattene ble brukt til oppgjør med regjeringa i en del enkeltsaker. Senere har det gått gradvis nedover. Formelt er ordninga bevart, men i realiteten har denne kontrollen nesten helt utspilt sin rolle. Innstillingene er kortfattede, og det er normalt ingen debatt. Det skyldes nok bl.a. at Stortinget nå kontrollerer regjeringa på andre måter, slik at det ikke lenger er noe behov for de årlige oppgjør som protokolldebattene tidligere var. Komiteen har ikke noe å bemerke til statsrådets protokoller for annet halvår 2013, verken når det gjelder benådningssaker, embetsutnevnelser eller fastsatte, endrede eller opphevede forskrifter. Komiteen skriver i innstillinga at den «vil drøfte nærmere hvordan forskriftsgjennomgangen mest hensiktsmessig kan håndteres innenfor tilgjengelig utredningskapasitet og kompetanse». Også tidligere komiteer har med jevne mellomrom drøftet om det er mulig å få mer nytte av den ordinære protokollkontrollen. Det har vært et ønske om å bruke protokollene som utgangspunkt for den løpende kontroll med regjeringas forskrifter, for å se om de er holdt innenfor rammene av Stortingets fullmakter og forutsetninger. Problemet – og dette er viktig – har vært å få til noe mer enn en rent formell kontroll. I en moderne reguleringsstat er Stortinget avhengig av å kunne delegere lovgivningsmyndighet til forvaltninga, men det er ikke etablert noen prosedyrer for løpende konsultasjon. Stortinget kan imidlertid føre etterfølgende kontroll med regjeringas forskrifter. Frøiland-utvalget vurderte om det burde innføres mer reelle og systematiske rutiner for den parlamentariske kontrollen med forskrifter, men fremmet ikke konkrete forslag om hvordan forskriftskontrollen burde utføres. Det ble antatt at kontrollkomiteen selv sto nærmest til å vurdere dette. Derfor er min meddelelse i dag også rettet mot presidentskapet. Utfordringa er at en på et senere tidspunkt skal komme tilbake til dette i det som kalles en «hensiktsmessig form». Det vil være helt nødvendig at vi i Stortinget drøfter vår mulighet til å gjennomføre en riktig og presis forskriftskontroll, slik loven egentlig forutsetter.