Martin Engeset (Høyre), 2002-01-10:
Saken som foreligger til behandling, er altså statsrådets protokoller for perioden 1. januar–30. juni 2001. Normalt sett er dette en sak som går ganske greit igjennom uten spesiell debatt i Stortinget. Men ikke desto mindre er det denne gangen én viktig prinsipiell sak som gir grunnlag for en debatt i denne sal. Det er jo slik at selv om perioden vi nå har til behandling, er 1. januar–30. juni 2001, må man ta med den kunnskap man har om saken også etter den tid, som er allment kjent. Derfor er det nå grunn til å se nærmere på behandlingen av denne saken som tidligere statsråd Giske stod ansvarlig for i sin tid som statsråd. Jeg forundres over motforestillingene og argumentasjonen til representanten Engebretsen fordi han går veldig langt i å antyde at det er helt på siden at en slik sak skal kunne behandles av kontroll- og konstitusjonskomiteen. Det synes jeg er å skyte langt utenfor mål. Det er jo tvert imot en svært viktig del av Stortingets kontrollarbeid og mulighet til kontroll med regjeringens skjønnsutøvelse som her kommer til uttrykk. Jeg har lyst til å sitere fra en artikkel som er skrevet av Fredrik Sejersted, hvor han skriver følgende: «Med Stortingets kontroll forstås etterfølgende gransking, vurdering og sanksjonering av den utøvende makt.» Videre: «Kontroll er i prinsippet det motsatte av «stortingsregjereri», som betyr at Stortinget instruerer regjeringen i enkeltsaker, og dermed utvisker grunnlovens arbeids- og ansvarsfordeling. Kontroll forutsetter tvert imot en slik fordeling.» Det er riktig at det ikke er vanlig at Stortinget finner det nødvendig å instruere. Det har man da heller ikke gjort i denne saken, men man har gitt et meget tydelig politisk signal om hva man mente burde skje i forhold til likebehandling. Det pussige med Giskes embetsførsel i denne saken er jo at både tidspunkt for når vedtak og avgjørelser skjer, og tidsbruk fremstår som meget spesielt, om jeg skal få uttrykke det forsiktig. I ulike avslag ved ulike korsveier har det stadig vekslet med begrunnelser – fra å legge vekt på likestillingsloven på ett tidspunkt til å legge vekt på et kommunestyrevedtak på et annet tidspunkt – og det hele fremstår som nokså vilkårlig. Videre vet vi ut fra hva som er skjedd etter 30. juni, at statsråd Giske med utgangspunkt i debatten den 5. april i vår fikk tiden frem til valget til å foreta en vurdering og fatte et vedtak. Den brukte han altså dårlig. Det er faktisk slik at hans avslag på den nye søknaden fra Oasen kom 16. oktober. På det tidspunktet var det helt åpenbart, også for Giske, at Regjeringen var på vei ut, for den nye regjeringen tiltrådte den 19. oktober. Jeg synes det var en ganske provoserende atferd, om jeg skal få si det slik, at statsråden, som måtte vite at det etter valget var et enda tydeligere og klarere flertall for en imøtekommende holdning i en slik sak, i en situasjon hvor den avgående regjering måtte være å oppfatte som et forretningsministerium, tre dager før den nye regjeringen tiltrer, valgte å avslå søknaden. Det synes jeg var en nokså utillatelig atferd fra Giskes side. Derfor er kritikken også så sterkt formulert i innstillingen. Det kan neppe herske tvil om at dersom Giske fortsatt hadde vært statsråd, ville dette ha fått konsekvenser i form av at han måtte fratre.