trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Stefan Heggelund (Høyre), 2021-04-08:
Det er valg til høsten. Hvis det skulle bli et annet flertall og Arbeiderpartiet sitter i regjeringsforhandlinger med Senterpartiet, ønsker jeg konkret svar på følgende spørsmål: Kommer Arbeiderpartiet til å være åpen for å forhandle ned CO 2 -avgiften med Senterpartiet?
Stefan Heggelund (Høyre), 2021-04-08:
Jeg synes først det er verdt å minne om at det står en kommunist på talerstolen, en veldig hyggelig fyr, men fortsatt en representant for en av de mest udemokratiske og ødeleggende bevegelsene menneskeheten har sett i løpet av historien. Når det gjelder klimaplanen, ser vi i dag at selv om det i meldingen ligger over 100 forslag, og at andre partier foreslår en rekke ting, kommer ikke Rødt med ett eneste forslag selv – det til tross for at Stortinget har brukt lang tid på å behandle denne saken, og det har vært god tid til å sette seg inn i meldingen, få med seg høringen og lage forslag. Så har vi i media sett at Rødt har en slags egen klimaplan. Men det er bare det at Rødt innrømmer selv at den klimaplanen ikke bidrar til å nå klimamålene. Så hvorfor denne store motstanden mot en plan som faktisk når målene, og istedenfor lage en plan som ikke når dem?
Stefan Heggelund (Høyre), 2021-04-08:
Jeg tror det er veldig vanskelig for enhver person å få Bjørnar Moxnes til å bli en overbevist Høyre-mann i løpet av en replikkrunde på 2 minutter. Men det er altså ikke sant, det han sier om regjeringens politikk. Det er riktig at ja, vi skal øke CO 2 -avgiften, prise utslipp høyere, og så skal vi ha et grønt skatteskifte som gjør at det totale skatte- og avgiftstrykket ikke går opp, og at man på den måten skal kompensere de næringene som blir påvirket av en høy CO 2 -avgift, nettopp fordi vi skal bidra til omstilling og trygge og bygge norske arbeidsplasser. Så er det ikke sånn at det ikke finnes støtteordninger på klimaområdet. Tvert imot bruker vi milliarder hvert eneste år på å bidra til omstilling i næringsliv og industri nettopp for å trygge og bygge norske arbeidsplasser. Så det Bjørnar Moxnes sier, er ikke sant. Det holder ikke å si at klima er et komplekst område, og derfor har vi ikke en plan som når klimamålene. Når vil Rødt presentere noe som når klimamålene?
Stefan Heggelund (Høyre), 2021-04-08:
Det kan se ut som om vi nærmer oss slutten. I den forbindelse har jeg lyst til å takke for debatten så langt, men jeg kan ikke garantere at jeg ikke tegner meg igjen når jeg ser hvem som er etter meg på talerlisten. Det er noe som er blitt sagt i løpet av debatten som ikke kan stå uimotsagt. Det ene er dette som har med forlik å gjøre. Under behandlingen av denne klimaplanen hadde NRK en sak om hvordan stemningen var i komiteen. Da ble jeg kritisert for ikke å ha tatt initiativ til noen samtaler. Den saken kom etter at jeg hadde snakket med alle partiene i komiteen og jeg raskt skjønte at her var uenigheten bl.a. på rød-grønn side for stor, og selvfølgelig, som jeg også sa til NRK, at det ikke var aktuelt å forhandle CO 2 -avgiften ned, heller ikke med Fremskrittspartiet. Så måtte vi ha en vanlig komitébehandling av saken. Men hva sa de rød-grønne partiene i den saken? Det står: «Barth Eide svarer ikke direkte på om det finnes en felles plan blant de potensielle kommende regjeringspartnerne.» Altså på rød-grønn side. Lenger nede i saken avviser representanten Lars Haltbrekken at det finnes noe slikt. Han sier: «Det finnes ikke en felles plan.» Deretter inviterer han regjeringspartiene og andre rød-grønne til å gå inn i det som er SVs egen klimaplan. Det som var nødvendig for å få et godt resultat, var vekslende flertall for det som er saken i meldingen. Det har vi, og det kommer til å være grunnlaget for den klimapolitikken som føres de neste ti årene, med mindre en framtidig regjering eller et framtidig storting skulle bestemme seg for noe helt annet, og det får man håpe at de ikke gjør. Representanten Marit Arnstad sa for øvrig i Aftenposten at det ikke var aktuelt å forhandle om noen CO 2 -avgiftenighet med Arbeiderpartiet. Det å legge skylden på regjeringspartiene for at det ikke er et forlik der alle partiene er enige, er altså bare tøys. De rød-grønne partiene klarte ikke engang å samle seg selv. Og så snakker de om hvor mange forslag de er enige om i innstillingen. Det er så vidt jeg ser, også over 100 forslag de ikke er enige om. Og de er ikke enige om CO 2 -avgiften og en rekke andre tiltak. Men det vi ser, er at med vekslende flertall er det enighet om alle de over 100 forslagene som ligger i regjeringens klimaplan.
Stefan Heggelund (Høyre), 2021-04-08:
Bare en siste ting når det gjelder enighet: Det som var helt klart for regjeringspartiene, var at vi ikke var villige til å forhandle ned tiltakene. Vi ønsket ikke en mindre ambisiøs og mindre offensiv klimapolitikk. Dersom man skulle endret noe på det, måtte det kommet forslag som viste hvordan man skulle kutte like mye innen 2030 som det som ligger i klimaplanen. Og som jeg sa i det første innlegget mitt i dag: Det har vi ikke sett noe til i løpet av behandlingen av denne klimaplanen og heller ikke hørt noe om i salen. Det er realitetene. Det er korrekt, vi var ikke villige til å forhandle ned tiltakene i klimaplanen. Så kan jeg ikke gå gjennom alle de ulike rød-grønne forslagene, og jeg minner om at det er på langt nær alt de rød-grønne partiene står sammen om, selv om det er det man prøver å skape et inntrykk av. Men jeg kan ta noen av dem og prøve å se litt på kvaliteten i mye av det som er levert. For eksempel foreslås det: «Stortinget ber regjeringen utrede konkrete virkemidler for hvordan Norge kan realisere 8–10 nye fangstanlegg innen 2030.» Ja vel. Vi vet hva som skal til for å realisere flere fangstanlegg. Det er å få det opp i stor skala. Det er å gjøre det lønnsomt. Det er derfor vi bruker 16 mrd. kr totalt på et CCS-prosjekt. Det er for å få opp skalaen, få kostnadene ned. Så skal man altså sitte her, mener enkelte rød-grønne partier, og utrede dette. Det er et av forslagene. Det er ikke noe vits i å stemme for. Vi vet hva svaret er, og det er at vi fører politikk for å få det til. Så er det forslag der det heter: «Stortinget ber regjeringen endre Enova-avtalen slik at Enova kan støtte reduksjon i både kvotepliktige og ikke-kvotepliktige utslipp.» Men hvorfor i all verden skal vi endre Enova-avtalen da? Enova støtter tiltak både i kvotepliktig og i ikke-kvotepliktig sektor i dag. Så er det et annet: «Stortinget ber regjeringen endre virkemiddelapparatet slik at det tilpasses omstilling.» Det tilpasses omstilling. Det er noe av poenget med virkemiddelapparatet. Det er noe av poenget med hvordan Enova fungerer. Det er noe av poenget med Enova-mandatet og den nye avtalen. Så det er ikke sånn, selv om man refererer til så utrolig mange forslag, at kvaliteten på det som er levert inn, nødvendigvis er så veldig høy. Da er det heller ikke noen grunn til å stemme for dem. Så er jeg glad – igjen – for at de over 100 forslagene som ligger i klimaplanen, er det samlet sett flertall for i Stortinget.
Stefan Heggelund (Høyre), 2021-04-08:
Jeg skal være veldig kort, men hvis det utenkelige skulle skje, nemlig at det satt noen der ute og fulgte hele denne debatten på Stortingets nett-tv, og at de fortsatt er med oss, og de fikk inntrykk av, bl.a. på grunn av representanten Barth Eides siste innlegg, at det eneste som er i denne klimaplanen, er CO 2 -avgift, og at det på en måte er det eneste man er enige om i Stortinget nå, vil jeg bare si: Det er feil. Det ligger en rekke konkrete tiltak i klimaplanen, og med vekslende flertall er det flertall for de tiltakene som ligger i klimaplanen. Det er altså over 100 forslag. Hvis man også hørte på innlegget til representanten Wilkinson, som sa at de tiltakene som ligger i klimaplanen, ikke er nok for å nå klimamålene, så tenker man ja, det var dumt. Da kan jeg betrygge med at det er feil. Hvis man er nysgjerrig på tabellen på det, kan man f.eks. se de beregnede utslippskutteffektene av regjeringens klimaplan på side 51. Man kan også ta en titt på kunnskapsgrunnlaget for klimaplanen, nemlig den store rapporten Klimakur. Jeg tror vi står bedre på å være redelige med hverandre når vi debatterer en så viktig sak, og ikke forsøker å skape et inntrykk av noe som rett og slett ikke stemmer. Vi når målene med regjeringens klimaplan. Da ser jeg at jeg fortsatt er sist inntegnede, og da tør jeg å si tusen hjertelig takk for debatten.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2021-04-08:
Jeg ser fram til en spennende debatt om mange aspekter. Jeg deler saksordførerens glede over at det iallfall er enighet om overordnede mål, og at det skal koste å slippe ut. Det blir vedtatt i dag, og det er bra. Men jeg har lyst til å utfordre representanten Heggelund som saksordfører på om han ikke beklager, som jeg gjør, at det ikke var mulig å få til et bredere forlik også om de konkrete virkemidlene utover avgiften. Vi vet to ting om avgifter. Det ene er at avgifter virker – de vrir atferd. Det andre er at de kan ramme skjevt og slå ulikt ut i ulike deler av landet og i ulike næringer. Hadde det ikke vært enda bedre om vi nå hadde klart å samle oss om at de kompenserende tiltakene, som skal gjøre det mulig for folk å leve grønnere liv og ta grønnere valg, var noe vi kunne vedta i fellesskap?
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2021-04-08:
Representanten Stoknes holdt et godt innlegg som det er veldig lett å være enig i veldig mye av, og jeg er glad for at Miljøpartiet De Grønne, Arbeiderpartiet og den øvrige venstresiden står sammen om veldig mange forslag. Han har også helt rett i at man ikke kan bruke argumentet om rettferdig klimapolitikk til å undergrave klimapolitikkens effektivitet. Der står vi også sammen, og det tydeliggjør vi også i våre uttalelser. Men det sagt er det viktig, tror jeg, om man skal ha med seg folk, at klimapolitikken oppfattes som rettferdig og også som inkluderende – både fordi det er bra i seg selv, og fordi det er en forutsetning for å få med seg flertallet. Da har jeg lyst til å utfordre representanten Stoknes: Hva er de viktigste grepene vi må gjøre for at folk oppfatter klimapolitikken som reelt rettferdig, både mellom sosiale grupper og mellom by og land?
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2021-04-08:
Rødt har nylig hatt et landsmøte som har fattet flere interessante vedtak, som vi har fulgt nøye med på. Et av dem er å gå bort fra sluttdato for norsk oljeproduksjon. Det er et standpunkt vi er enig i, men det er nok likevel sånn at på tross av hva Rødt og andre vedtar på landsmøtet sitt, vil norsk oljeeksport etter hvert falle på grunn av forhold i markedet, og at verden der ute avkarboniserer. Da er norsk industri og ikke minst arbeidsfolk i industrien langs kysten opptatt av hva de skal gjøre etterpå. Et av de store håpene har jo vært at det skulle bli en storsatsing nettopp på flytende havvind, fordi det kanskje passer aller best inn i de erfaringene vi har i Nordsjøen, de erfaringene vi har i leverandørindustrien, som nærmest kan gå rett over fra å bygge rigger til havvindplattformer. Er det ikke litt paradoksalt at et parti som påberoper seg å være opptatt av arbeidsfolk og industriens interesser, går så tydelig ut mot det som kanskje er et av de store håpene for de framtidsnæringene som Norge kan bygge videre verdier på?
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2021-04-08:
Et veldig sentralt tema i dagens debatt er synspunktet på prinsippet om at forurenser betaler, og at prisen på utslipp må gå opp. Jeg er glad for at det er svært bred enighet. Samtlige partier unntatt to, slik jeg forstår det, er enige om at det prinsippet skal gjelde og er viktig i denne sammenhengen. Da er det utrolig viktig å understreke at det er to viktige ting å si om slike miljø- og klimaavgifter. For det første: De virker. De bidrar til å endre adferd, og høyere avgift vil altså føre til konsekvenser ved at det bl.a. gjør andre alternativer rimeligere. Derfor er det riktig, for som flere har vært inne på, har vi svært lite karbonbudsjett igjen. Vi har svært lite tid igjen, og det vil rett og slett være dypt og grunnleggende urettferdig om man ikke øker prisen på fortsatte utslipp, for egentlig er ethvert utslipp et for mye, og siden det er upraktisk og umulig å stoppe med alt, må vi altså prioritere de få utslippene vi fortsatt kan tillate oss. Noe annet er urettferdig i sanntid mot andre mennesker, for hvis ikke forurenser betaler, må alle betale, og også i framtid fordi de som kommer etter oss, må betale. Den andre innsikten er at avgifter overlatt til seg selv kan slå skjevt ut. De kan slå skjevt ut mellom by og land, mellom sosiale grupper og mellom ulike næringer. Det er derfor jeg er glad for å se at det er bred samling i opposisjonen på venstresiden om at man må supplere avgiften med langt mer omfattende og ambisiøse tiltak for faktisk å gjøre det mulig å velge grønnere og mer bærekraftige og fossilfrie løsninger raskere for alle. For det er mye lettere i noen sektorer hvor teknologien er moden, enn i sektorer hvor teknologien er fersk og ikke tatt i bruk, eller eksisterer, men mangler infrastruktur for å gjøre den mulig. Derfor var det et veldig sentralt poeng fra Arbeiderpartiets side å foreslå at man skal sette seg ned med næringslivet og utvikle såkalte klimapartnerskap, gjensidig forpliktende avtaler hvor man blir enig både om mål, delmål, konkretisering og årlig oppfyllelse og også om hvilke tiltak som må til. Det kan være støtteordninger, men det kan også være infrastruktur, endringer i lover og regler, konsesjoner. Det er en rekke ulike tiltak som da kan ligge til grunn. Det kan gjelde industri på mange felt. Det kan gjelde landbruket, som har mange og gode ideer, men som fortjener støtte til å gjennomføre dem. Det kan ikke minst gjelde fiskerisektoren, som også ønsker å være en del av det grønne skiftet, men som med rette påpeker at mye av teknologien som skal til, ikke er moden her og nå og at de derfor trenger hjelp til dette. Så avgift pluss konkrete tiltak er langt bedre for en effektiv og rettferdig omstilling enn avgift alene.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2021-04-08:
Jeg hadde egentlig tenkt å snakke litt om et globalt perspektiv, men jeg føler jeg må kvittere ut de to siste innleggene, som jeg syntes var litt underlige, kanskje særlig det fra komitéleder Kjenseth, som syntes å kritisere opposisjonen til venstre for ikke å ha tvunget fram en saksordfører fra venstresiden. Jeg vet ikke om det er en mistillit til den som ble saksordfører, altså til Heggelund, men vi stemte altså for ham. For det er jo slik i vår komité at vi alltid har flertall, hver dag i fire år har vi hatt flertall, så vi kunne hatt alle saksordførerskapene. Men det er en slags kutyme i Stortinget om å bli enig om å dele på det, litt mellom blokkene, litt ut fra interessene og litt hva som passer. Så det var altså en gjennomtenkt vurdering vi gjorde da Stefan Heggelund ble valgt til saksordfører, selv om vi selvfølgelig kunne bruke flertallet til å velge en annen. Når det kommer fra komitélederen selv, som presumptivt er på samme side som Heggelund, synes jeg det er litt underlig, men det får de avklare seg imellom. Men jeg har lyst til å understreke noe som er viktigere – jeg snakker for Arbeiderpartiet, men jeg fikk nettopp bekreftet at dette definitivt også kan sies for våre venner i SV – og det er at vi var klare for samtaler om forlik hele tiden. Vi har gjort det klart. Vi ventet ikke på andre partier på rød-grønn side for å kunne få til et bredt forlik. Det ville vi ha gjort hvis vi ble invitert til det, og så ville jo forhandlingene vist om det gikk an. Og til påstanden om at det er bred uenighet på vår side: Det er helt åpent og tydelig framkommet i salen at det er uenighet mellom Senterpartiet på den ene siden og oss andre om selve avgiftsnivået. For øvrig er det svært stor enighet, også om det grunnleggende prinsippet som jeg nevnte i mitt forrige innlegg, at avgift alene kan skape geografiske, sosiale skjevheter og skjevhet mellom næringer, og at avgift kombinert med en rekke positive tiltak som framskynder omlegging til ny teknologi, kan ha langt mer effektive, men også langt mer rettferdige konsekvenser. Det mener jeg faktisk er et hovedskille mellom høyresiden og venstresiden, også mellom de partiene som er enige i dag, og bekrefter i dag at vi skal ha et jevnt økende nivå på CO 2 -avgiften fordi forurenser skal betale. Mitt andre poeng, som jeg skal si på et halvt minutt, er at vi er nødt til å ta med i denne debatten at det skjer en voldsom utvikling i hele verden, ikke minst i nærstående land. Det som nå skjer i EUs grønne giv, det som skjer i Bidens USA, og det som nå kommer for full kraft i Asia, gjør at det blir en teknologiutvikling som mye raskere enn vi har vært vant til, gjør gamle løsninger helt uaktuelle og tvinger fram at man griper de nye mulighetene. Det betyr at vi som sier at vi har dårlig tid, har ikke bare dårlig tid i forhold til det store og viktigste spørsmålet, nemlig klimakrisen, men vi har også dårlig tid på å rigge Norge for fortsatt å kunne skape verdier og ha arbeidsplasser i en grønnere framtid. Gjør vi ikke det, så faller vi av. Risikoen er ikke nå at Norge går for langt framme i front, risikoen er at vi blir hengende bak.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2021-04-08:
Jeg tenker det er greit mot slutten av debatten å understreke at det altså er bred enighet om noen viktige ting. Det er bred enighet om Norges klimamål, at de skal nås, det er i hvert fall tilnærmet bred enighet om det, og det er ganske bred enighet om behovet for økt CO 2 -avgift, som også er kommet fram her, både ved at saken legges ved protokollen, og i merknads form. Men det er ikke noen tvil om – og jeg synes vi skal være ærlige på det – at den enigheten hadde vært enda sterkere uttrykt om vi hadde fått til en måte vi kunne stemt eksplisitt for den på, at vi kunne fått det opp i vedtaks form, og altså fått en pakke beslutninger som hadde støttet opp om det. Det tror jeg hadde gitt et enda tydeligere signal utad. Så jeg mener fortsatt at vi skal være ærlige på at det hadde vært bedre med et forlik. Jeg er helt enig med Stefan Heggelund i at det var helt uaktuelt å forhandle ned ambisjonene, men mitt parti – og jeg tror flere med meg – ville være klar til både å forhandle dem opp og å gjøre dem mer konkrete, hvis det hadde vært anledning til det.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2021-04-08:
Det blir ikke klimaplan bare fordi man bruker store ord og høy røst for å si ordet «klimaplan». Dette er ikke en innstilling med et bredt flertall bak seg. Dette er egentlig en kaosinnstilling. Dette er jo bare fire forslag, som regjeringspartiene velger å stå sammen om å danne et flertall for. Alle ønsker om et bredt forlik ble ikke noe av, og et forlik med støttepartiet Fremskrittspartiet ble det heller ikke noe av. Det er ikke sånn at en mindretallsregjering får tilslutning i Stortinget fordi en stortingsmelding blir vedlagt protokollen. Det å legge noe ved protokollen betyr bare at man ikke fatter operative vedtak. Så her er det veldig mange store ord og lite handling. Regjeringen har ikke klart å få til den brede enigheten om klimapolitikken, som man jo ønsket seg. Er ikke det egentlig en skuffelse for regjeringen, selv om man her velger å bruke høy røst og store ord om noe annet?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2021-04-08:
Jeg vil gjerne fremme forslag om at dette blir oversendt finanskomiteen. Det er riktig at et forslag fra Fremskrittspartiet ble nedstemt for ikke lenge tilbake, men Senterpartiets forslag er bredere enn Fremskrittspartiets forslag og omfatter ikke bare bedrifter, men også arbeidstakere. I tillegg har ingen forslag om refusjonsordning fra 1. mars blitt behandlet tidligere. Når det gjelder spørsmålet om varelager, har det vært vanskelig for regjeringen enkelte ganger å følge opp Stortingets vedtak. Det er mulig at det skjer i denne saken nå, men finanskomiteen vil kunne ta stilling til om de behandler akkurat det spesielle spørsmålet.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2021-04-08:
På en måte er det noe oppmuntrende med dagens melding, og det er at den viser at det er fullt mulig å nå 2030-målene i Parisavtalen. Det er fullt mulig å nå de juridiske forpliktelsene vi har tatt på oss. Vi kan klare det, men det er klart at i landbruket trengs det konkrete positive tiltak for å komme dit, ikke bare fagre ønsker. Vi kan klare det når det gjelder biodrivstoff, hvis vi virkelig satser. Vi kan også bruke skogen aktivt, og alle vet at det ikke har så mye å si når det gjelder 2030-målene, men vi vet også at Miljødirektoratet i Klimakur sier at en må komme raskt i gang med å bruke skogen hvis den skal få en langsiktig virkning fram mot 2050 og 2070. Vi kan klare det gjennom økt satsing på CCS og på fornybar energi. Elektrifisering av sokkelen er også en viktig del av det, sjøl om jeg mener at det er fornuftig at den debatten blir litt nyansert, for det er ikke absolutt alle felt på sokkelen som kommer til å bli elektrifisert. Det er noen det ligger bedre til rette for enn andre. Regjeringens eneste oppskrift er en tredobling av CO 2 -avgiften fordi de har forelsket seg i det de kaller for grønt skatteskift, der de først skal avgiftsbelegge gjennom økt CO 2 -avgift og deretter gi skattelettelser til noen. Vi vet ikke hvem, men en eller annen. Det er en tenkning Senterpartiet er uhyre skeptisk til. Ikke bare det, men regjeringspartiene later også som om de kan binde opp statens budsjettutgifter ni år fram i tid. Det er det ingen som kan. Denne planen kan jo være uttrykk for et ønske, en vilje, men den kan ikke binde opp det som gjelder statens budsjettpraksis de neste ni årene. I tillegg har regjeringens melding også vært preget av at en har hatt lite dialog med ulike næringer og med kommuner. En har inntatt en slags ovenfra og ned-holdning til en del av det som blir foreslått. Regjeringspartiene har brukt litt av dagen i dag til å si at dette er en form for grandios klimaplan. Nei, det er ikke det. Det er en ganske vanlig, alminnelig stortingsmelding der regjeringen kun er med på et flertall for fire–fem forslag. Resten blir vedlagt protokollen, og det betyr at det er ikke mange operative vedtak som blir gjort. Jeg er enig med representanten Stoknes når han sier at det bærer preg av en regjering som ikke engang har prøvd å komme til enighet med partiene på Stortinget. Så er vi alle enige om målene, og det er viktig, men til det trengs det etter Senterpartiets mening en praktisk, jordnær og rettferdig klimapolitikk som blir forstått og akseptert blant folk. Hvis klimatiltak bare blir avgifter, vil det skape geografiske og sosiale skiller i samfunnet vårt som kan ødelegge legitimiteten til hele klimapolitikken på lang sikt.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2021-04-08:
Hva som er Arbeiderpartiets standpunkt, vet Stefan Heggelund veldig godt. Vi står bak CO 2 -avgiften, og vi har foreslått å øke den tidligere. Det fikk vi dessverre ikke gjennomslag for i forrige budsjett – da stemte bl.a. Høyre ned det. Arbeiderpartiet står fullt bak det, det er Arbeiderpartiets politikk, og det er det vi går til valg på. Arbeiderpartiet kan garantere at vi ikke kommer til å sitte i en regjering som nedjusterer de norske klimamålene. Vi står bak det vi gjør i innstillingen, og det er det vi går til valg på.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2021-04-08:
Jeg er ikke helt sikker på om jeg forsto hele spørsmålet og resonnementet til Fremskrittspartiets representant. Men det som er helt åpenbart, er at Arbeiderpartiet mener at vi skal gjøre utslippskuttene nasjonale. Jeg er helt uenig i det gjennomslaget Fremskrittspartiet har fått opp mot regjeringen, om at de også åpner for denne fleksibiliteten. Vi mener at vi skal investere i Norge framfor å kjøpe kvoter i Europa. Arbeiderpartiet har sagt at vi nå skal kutte 55 pst. Det skal vi gjøre nasjonalt, selv om vi selvsagt fortsatt skal være en del av ETS, og for enkeltbedriftenes del kan vi kjøpe på den samme, gamle måten. Men hvis man spør hva som skal være Norges utslippsmål, hvor vi skal være i 2030, skal vi ha kuttet 55 pst. av våre utslipp. Det kommer til å koste, men det som kommer til å koste enda mer, er ikke å nå klimamålene våre. Det er det som vil være den største kostnaden for norsk økonomi.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2021-04-08:
Arbeiderpartiet og Espen Barth Eide har aldri sagt at å kjøre diesel er retro eller at det er populisme. Det som ble referert til, var at Senterpartiet med Jan Bøhler og Trygve Slagsvold Vedum i spissen kjørte inn på Tøyen Torg og mente at å ha lavutslippssoner var på en måte det verste en kunne se for seg. Det som er rart med det, er at det er vedtatt i Stortinget etter forslag fra Jan Bøhler, og det ble stemt for i bystyret med støtte fra Senterpartiet rett før jul. Det var det Espen Barth Eide mente var en form for populisme som ville se litt rar ut om få år. Det vi i Arbeiderpartiet og Senterpartiet er helt enige om, er at har man en bil eller dieselbil, bør man beholde den bilen. Det er ikke miljøvennlig å skifte bil. Man skal beholde den bilen så lenge den er kjørbar, og neste gang man kjøper, bør man kjøpe så miljøvennlig som mulig. Så er det urettferdig at man skal betale den samme økningen i byene og distriktene, for i byene finnes det alternativer, og i distriktene gjør det ikke det. Da må man finne modeller som gjør at det ikke vil straffe seg å bo i Distrikts-Norge.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2021-04-08:
I november var Trygve Slagsvold Vedum på Politisk kvarter og klarte ikke helt å svare på om han sto bak klimamålene til Norge eller ikke. Etter et litt uheldig døgn kom vel Senterpartiets leder ut og sa at han nå hadde konkludert, og at Senterpartiet sto bak klimamålene. Det var bra og nødvendig. Parisavtalen er en bunnplanke. Jeg er veldig glad for at Senterpartiet, Arbeiderpartiet og SV har funnet sammen i så mange saker i innstillingen til klimameldingen, over 150 forslag der våre tre partier og Miljøpartiet De Grønne står sammen. Det som blir jobben, er å finne ut hvordan vi skal nå klimamålene. Derfor sier Arbeiderpartiet at vi trenger et klimaregnskap, slik at vi kan planlegge for hvordan vi skal komme i mål. Senterpartiet er det eneste partiet på rød-grønn side som ikke har laget og lagt fram et klimaregnskap. Da sa Slagsvold Vedum at å regne på dette blir ekstremt teoretisk. Det er klart at all budsjettering er teoretisk. Det er derfor vi lager budsjetter, det er derfor vi har økonomiske budsjetter også, slik at vi kan planlegge. Hva er grunnen til at Senterpartiet har sånn motstand mot å lage klimabudsjetter som i framtiden vil være en like begrenset ressurs som de økonomiske ressursene våre?
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2021-04-08:
Jeg mener det er synd at vi ikke får til et klimaforlik mellom alle partiene. Jeg er egentlig ikke så overrasket over at Kristelig Folkeparti ikke ivrer for det, for Kristelig Folkeparti har egentlig vært helt borte fra miljødebatten etter at de valgte å gå i kompaniskap med Fremskrittspartiet og Høyre. Før det hadde jo Kristelig Folkeparti en veldig stolt miljøhistorie, men den er nå svunnet hen, og det toppet seg vel da Kristelig Folkepartis leder, Kjell Ingolf Ropstad, mente at miljøbevegelsen var en trussel mot det kristne menneskeverdet. For meg ble det et bilde på hvor Kristelig Folkeparti nå har alliert seg, og hvilke krefter de nå står sammen med. Men på ett område har Kristelig Folkeparti hatt troverdighet, og det har vært på internasjonal solidaritet. Tore Storehaug begynte innlegget sitt med det, og det synes jeg var bra, men i klimameldingen er det perspektivet helt borte, det nevnes ikke med et ord, og denne regjeringen har jo gjort store kutt til internasjonal bistand. Derfor hadde opposisjonen, alle opposisjonspartiene, fremmet et forslag her, egentlig for å gi en drahjelp til Kristelig Folkeparti, hvor vi ber om at regjeringen skal legge fram en sak om norsk klimafinansiering i utviklingsland. Heller ikke det skal Kristelig Folkeparti stemme for. Hva er grunnen til at Kristelig Folkeparti ikke står sammen med resten av opposisjonen for å få på plass en sak om en forpliktende klimafinansiering i utviklingsland?
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2021-04-08:
Da klimameldingen ble lagt fram, sa statsminister Erna Solberg at denne skulle de forhandle med Fremskrittspartiet. Hva de forhandlingene har ført til, er veldig uklart, for det er ikke ett forslag de er enig om. Det er knapt én merknad på alle disse 400–500 sidene der regjeringspartiene står sammen med Fremskrittspartiet. Det er ikke blitt noe klimaforlik, regjeringspartiene har ikke ønsket noen samtaler med opposisjonen, og av de om lag 500 forslagene er det bare tre som regjeringspartiene stemmer for. Så er det helt riktig at de får flertallet imot seg, for i motsetning til Sveinung Rotevatn, mener jeg at Fremskrittspartiet er en dårlig partner i klimapolitikken. Derfor var det helt uaktuelt å finne noe fellesskap mellom alle opposisjonspartiene, men det er funnet mye fellesskap på rød-grønn side. Når næringslivet har sagt hva de ønsker seg, er det viktigere enn å ha et forslag her og et der, og det har vært viktig å få forutsigbarhet. Hva er grunnen til at regjeringspartiene og Sveinung Rotevatn ikke har ønsket å få til et bredt klimaforlik med så mange partier som mulig?
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2021-04-08:
Det som statsråden sier, viser at han kanskje ikke har lest innstillingen – hvis han mener at alle de 500 forslagene han refererer til, er med på å svekke klimameldingen. Tvert imot gjør så godt som alle forslagene klimameldingen mer ambisiøs. Som sagt: 150 av dem står alle de fire opposisjonspartiene til venstre for ham bak. Alle disse hadde gjort klimameldingen mer ambisiøs. Jeg vil trekke fram ett eksempel, som regjeringspartiene har gått imot, og som man skulle tro at Venstre var for – som et parti som sier de er for små og mellomstore bedrifter. Vi sier at det er riktig at næringslivet betaler, forurenser skal betale. Det er et riktig prinsipp. Alternativet til at forurenser betaler, er at alle betaler. Når vi stiller krav, bør vi også stille opp. Derfor har Arbeiderpartiet tatt initiativ til å få på plass et klimapartnerskap, slik som Mette Frederiksen har gjort i Danmark. Det er – så langt – en idé døren har blitt smelt igjen for fra Høyre, Venstre og Fremskrittspartiet. Mitt spørsmål til Sveinung Rotevatn er: Hvorfor er han motstander av å få til klimapartnerskapsavtaler med næringslivet?
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2021-04-08:
Da vil jeg stille Sveinung Rotevatn et konkret spørsmål. Av de 500 forslagene som er fremmet, stemmer Venstre imot alle sammen. Mener han virkelig at ingen av dem hadde gjort klimameldingen mer ambisiøs?
Sandra Borch (Senterpartiet), 2021-04-08:
Senterpartiet driver med en dieselpopulisme som kommer til å bli retro om få år, sa Arbeiderpartiets klimapolitiske talsperson, Espen Barth Eide, i Dagsrevyen 5. februar, med henvisning til at Senterpartiet ville skjerme bilistene fra økt pumpepris. 16. mars var Barth Eide allerede selv blitt retro og uttalte til NRK at Arbeiderpartiet ville skjerme pumpeprisene ved bare å øke med halvparten av det regjeringen ville. Noe klart svar på hvordan økt CO 2 -avgift skal kompenseres – det tar derimot Arbeiderpartiet ikke stilling til. Så mitt spørsmål til Arbeiderpartiet er: Mener partiet virkelig at det er viktig å skjerme bilistene som ikke har alternativer til å reise rundt omkring i landet, med en tredobling av CO 2 -avgiften? Og hvordan har Arbeiderpartiet tenkt å kompensere det uten å øke de sosiale og geografiske forskjellene? For meg virker det som Arbeiderpartiet tar med den ene hånden og gir med den andre, men resultatet er det samme: økte pumpepriser.
Sandra Borch (Senterpartiet), 2021-04-08:
Senterpartiet har stått bak klimamålene og står bak alle klimamålene som Norge juridisk har forpliktet seg til. Senterpartiet er opptatt av å nå klimamålene, men vi har valgt å bruke ressursene på å utarbeide og fremme viktige positive tiltak i forbindelse med denne meldingen, framfor å bruke ressursene på å lage et regnskap. Så vil jeg si at regjeringen legger jo heller ikke fram noe konkret regnskap, man har bare klipt og limt inn tall fra Klimakur, og i tillegg påstår regjeringspartiene i merknader at de bl.a. skal komme med kompenserende tiltak for diverse økninger i CO 2 -avgiften. Det har de ingen regnskap for. For Senterpartiet er det viktigste nå å komme i gang med omstilling og kutt og ikke bruke ressursene våre på teoretiske regnskap.
Sandra Borch (Senterpartiet), 2021-04-08:
Jeg er overhodet ikke enig i representantens standpunkt. Senterpartiet er opptatt av folk i hele landet. Vi er opptatt av å føre en rettferdig klimapolitikk, det gjelder også i forbindelse med denne klimameldingen. Og i motsetning til dagens regjering fyller vi faktisk ut fra denne meldingen opp med positive tiltak, tiltak som bidrar til omstilling, og som ikke sender regningen rett i fanget på folk og næringsliv, sånn som denne regjeringen gjør.
Sandra Borch (Senterpartiet), 2021-04-08:
Er det et parti som i forbindelse med denne klimameldingen virkelig har lagt inn forslag og merknader om bio og biodrivstoff, så er det jo Senterpartiet. Og er det en regjering som har innført avgift på bio, veibruksavgift, så er det jo denne regjeringen. Det har medført at f.eks. bussene i Troms fylke nå må gå over fra biodrivstoff til diesel og bensin, fordi det er billigere. Det er nettopp det som er utfordringen med hele denne klimaplanen; man bidrar ikke til en rettferdig omstilling, man bidrar ikke til at folk kan velge klimavennlige tiltak uten at det går ut over deres økonomi.
Sandra Borch (Senterpartiet), 2021-04-08:
Fiskerinæringen blir kraftig rammet av CO 2 -avgiften, og langs hele kysten er det en massiv motstand mot denne tredoblingen av avgiften som kommer til å slå hardt ut for hele næringen. Mange frykter med rette for arbeidsplassene sine. SV pleier tradisjonelt å være opptatt av fiskerne, og særlig den minste flåten. I dette tilfellet er SV med på å innføre en avgift som vil få store konsekvenser for en hel næring som allerede er påført en rekke avgifter. Alle fiskeriorganisasjonene er mot dette, men SV, derimot, ser ut til å legitimere avgiften uten å ha noen garanti for hvordan dette skal kompenseres. Hvorfor er plutselig ikke kystfiskeren fra Finnmark så viktig for SV i denne saken?
Sandra Borch (Senterpartiet), 2021-04-08:
Vi behandler nå det som kalles en «klimaplan». Jeg ville nok ikke kalt det en plan overhodet. Det er vel mer en melding med noen få ambisjoner. For det eneste tiltaket regjeringen og Venstre kommer med, er en økning – en tredobling – av CO 2 -avgiften, som vil sende regningen over til barnefamilier og næringsliv. Det er ikke ett eneste positivt tiltak i denne meldingen som bidrar til omstilling uten at regningen sendes rett i fanget på folk i hele landet. Så jeg vil utfordre Venstre, som snakker så fint om denne meldingen, til å nevne fem positive tiltak som bidrar til omstilling uten at regningen sendes til folk og næringsliv.
Sandra Borch (Senterpartiet), 2021-04-08:
Landbruket er den eneste næringen som har inngått en forpliktende avtale med regjeringen om klimagassutslipp. Det var store forventninger til denne klimaplanen, på konkrete tiltak som skulle bidra til omstilling for landbruket. Nå har altså statsråden stått her på talerstolen og sagt at han har en plan for landbruket. Han svarte også representanten før meg at han har en plan for landbruket. Senterpartiet har lagt inn mange konkrete tiltak i innstillingen til denne klimameldingen. Vi foreslår bl.a. å opprette et «Bionova», et klimafond for landbruket, som skal bidra til omstilling. Vi foreslår å ikke innføre avgift på norsk kjøtt, satsing på karbonlagring i jord og skog, satsing på bioenergi – en rekke positive tiltak. Så jeg lurer på: Hva er planen til statsråden? Hva slags tiltak i denne klimameldingen er det som gjør at jordbruket får muskler til å omstille til mer klimavennlig?
Sandra Borch (Senterpartiet), 2021-04-08:
Det er jo det som er hele problemet med denne klimameldingen: Man går ikke i detalj, man kommer ikke med konkrete tiltak – ingen positive virkemidler. Jeg ville nok ikke kalt dette en plan overhodet, for det eneste tiltaket regjeringen og Venstre kommer med, er en tredobling av CO 2 -avgiften, som sender regningen over til folk og næringsliv. Og som jeg var inne på, det finnes ikke ett positivt tiltak i denne meldingen som bidrar til omstilling, uten at regningen sendes i fanget på folk over hele landet. Så jeg vil utfordre statsråden, som jeg utfordret stortingsrepresentanten fra Venstre tidligere i dag, til å nevne fem positive tiltak i denne klimaplanen som bidrar til omstilling, uten at regningen sendes til folk og næringsliv.
Sandra Borch (Senterpartiet), 2021-04-08:
Jeg hadde egentlig ikke tenkt å ta ordet igjen i denne saken, men når statsråden går opp på talerstolen og sier at det har vært en god prosess i denne saken, må jeg si at det overhodet ikke har vært noen god prosess rundt behandlingen av klimameldingen fra regjeringens side – jeg snakker da ikke om prosessen i komiteen. For i dag behandler vi altså en klimamelding med en rekke forslag som vil kreve enormt mye kraft, og det uten at vi kjenner det framtidige kraftbehovet for disse tiltakene. Senterpartiet ba derfor i komiteen om at energimeldingen burde framskyndes – dette for å kunne behandle klimameldingen i lys av den framtidige kraftsituasjonen. Det ville ikke regjeringen være med på. Det bør ikke være noen tvil om at klimapolitikk og energipolitikk henger sammen, men vi merket oss at det var liten vilje hos regjeringen til å se disse to sakene i sammenheng. En annen sak: I 2020 sendte regjeringen ut en pressemelding og varslet at den hadde meldt inn et forsterket klimakutt under Parisavtalen med mål om 50–55 pst. i samme tidsperiode for hele økonomien i 2030. Senterpartiet støtter et slikt mål for den overordnede økonomien, men vi merker oss at regjeringen ikke på noe tidspunkt har lagt til rette for dialog og forankring i Stortinget i forbindelse med innmeldingen av det forsterkede målet. Det er heller ikke i klimaplanen lagt fram et begrunnet forslag om et forsterket klimamål. Vi må derfor bare anta at regjeringen vil foreslå et forsterket klimamål i forbindelse med den varslede saken om endringer i klimaloven. Igjen viser det at rekkefølgen i behandlingen av disse sakene er svært uheldig og fører til at selve måldiskusjonen kommer sist og behandlingen av de ulike tiltakene i klimameldingen kommer nå, mens målene skal fastsettes i klimaloven ved en senere anledning. Når jeg først tok ordet, har jeg også lyst til å si noen få ord om skog, for det har ikke vært nevnt så mye i denne debatten. De siste åtte årene, med denne regjeringen, må sies å ha vært åtte tapte år for satsingen på norsk skog. I klimaforliket i 2012 sa et klart flertall på Stortinget at vi skulle komme i gang med planting av ny skog. Det har regjeringen ennå ikke iverksatt. Det eneste partiet som stemte imot det i 2012, var Fremskrittspartiet. Det er litt merkelig at Fremskrittspartiet nå plutselig er blitt opptatt av skog når de i sju år, mens de satt i regjering, har ligget på vernelinjen til Venstre, og det til og med når de har sittet med statsråden på landbrukssiden. Om Fremskrittspartiet skal ha troverdighet for sin innsats for norsk skog, burde de med respekt å melde vist det engasjementet for lenge siden.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2021-04-08:
Tilgang på fornybar energi er et av de viktigste tiltakene for å øke konkurransefortrinnene for norsk industri, øke sysselsettingen og verdiskapingen, redusere utslippene og dermed nå klimamålene. I dag er det flere regioner som må si nei til ny industri på grunn av mangel på overføringskapasitet i nettet. Det tar nærmere ti år å planlegge og bygge ut nye linjestrekk. Kraftsystemet vårt må rigges for mer uregulerbar kraft, økt fleksibilitet og ny energimiks, samtidig som prisene må holdes nede for både forbrukerne og industri og næringsliv. Fremskrittspartiet hadde energiministeren de syv første årene i Solberg-regjeringen. Har ikke Fremskrittspartiet sett utviklingen, eller mener man det var nok å overlate det til markedet å fikse det? Hvorfor har ikke energiministrene fra Fremskrittspartiet vært mer frampå, sørget for raskere nettutbygging i hele landet, slik at man kan være konkurransedyktig når ny industri vil etablere seg, og eksisterende vil gjøre om til mer fornybar energi?
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2021-04-08:
Flere land i Europa har prioritert energisparing høyt i sin klimapolitikk og har utvikling av gode sluttbrukerløsninger både for husholdninger og virksomheter i sentrum for sin strategi for grønn omstilling og sysselsetting. Det er fem år siden Stortinget vedtok – da vi behandlet energimeldingen – at regjeringen skulle komme med en plan for hvordan vi kunne sørge for å spare 10 TWh gjennom energisparing i bygg. Det vil både redusere inngrep og behov for ny kraft, som vi kan bruke på andre områder. Så viser det seg at like før påske kom NVE med en analyse som sa at potensialet var faktisk 13 TWh. Så spørsmålet er: Hvordan forklarer Venstre at de i løpet av de siste åtte årene ikke har klart å bidra til å få fram en slik plan, slik at vi hadde klart å ha helt konkrete tiltak både for husholdninger og virksomheter for hvordan vi kan drive med energisparing i bygningsmassen vår?
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2021-04-08:
Pandemien har vist hvor sårbar verden er. Klimaendringene endrer også verden raskere enn forventet. Petroleumsinntektene vil avta, og vi står overfor store utfordringer. Det er derfor behov for et tydelig politisk lederskap. Det er derfor trist at vi i Stortinget ikke har lykkes med å få et bredt forlik om hvordan vi skal innrette tiltakene for å redusere utslippene, og samtidig bidra til omstilling, økt sysselsetting og verdiskaping. Vi er helt avhengige av å få folk og virksomhetene med oss på endringene, skal vi lykkes. Regjeringspartiene har vist liten vilje og interesse for å få nettopp det brede forliket slik at både folk og bedrifter vet hva som forventes av dem for å nå utslippsmålene, og hvordan økt CO 2 -avgift vil bli kompensert slik at både folk og næringsliv får den forutsigbarheten som de ønsker. Bedriftene ønsker å endre og ta det mulighetsrommet som er, men da må de vite hvilke rammebetingelser de har. Klimautfordringer forutsetter en massiv overgang fra fossil til fornybar energi. Elektrifisering er det mest kostnadseffektive for å oppnå utslippskutt. De store gevinstene er innen transport og ny framtidsrettet industri basert på nettopp fornybar energi. Det vil gi arbeidsplasser og verdiskaping samtidig som klimagassutslippene blir kuttet. Økt tilgang på fornybar energi er derfor et av de viktigste tiltakene for å lykkes med omstillingen. Dagens kraftsystem er ikke rigget for den raske omstillingen vi står overfor. Allerede nå er det flere regioner som mangler overføringskapasitet og må si nei til industrietablering. I tillegg til nettkapasitet må produksjonen økes. Kraftsystemene blir mer komplekse med større innslag av uregulerbar produksjon. Vi må ta i bruk og utvikle ny teknologi som gjør det mulig å bruke nettet mer effektivt og holde kostnadene nede. Arbeiderpartiet mener derfor vi trenger en helhetlig strategi for å gi svar på hvordan energisystemet skal utvikles for å nå klimamålene vi har satt oss i 2030 og i 2050. Sverige har allerede besluttet utarbeiding av en slik strategi. Det må være et mål at kraftsystemene i større grad tilrettelegges for ny næringsutvikling og grønn omstilling og ikke kun for forsyningssikkerhet. Deler av industrien og utsatte næringer som fiskeri, nærskipsfart og landbruk opplever stor usikkerhet når det gjelder hvordan de skal møte de utfordringene som er, spesielt med økt CO 2 -avgift, når de mangler moden teknologi. Derfor mener Arbeiderpartiet vi trenger overgangsordninger for å utvikle slike fossilfrie løsninger. Det må skje nå, før opptrapping av CO 2 -avgiftene, slik at vi lykkes med de kuttene som vi har bestemt oss for å nå i 2030 – og ikke minst i 2050.
Lene Westgaard-Halle (Høyre), 2021-04-08:
De fleste er enige om at Senterpartiet har blitt Stortingets mest klimafiendtlige parti. Hvorfor tror representanten at det har blitt sånn?
Lene Westgaard-Halle (Høyre), 2021-04-08:
Dette er en stor dag. Vi kommer til å nå klimamålene for 2030. Det blir dyrere å forurense, det blir satset tungt på nye teknologier, og vi sikrer økonomisk vekst. Utslippene har gått ned med denne regjeringen. De har ikke vært lavere siden OL på Lillehammer, men de må fortsette nedover. Det vi må få til, er å kutte utslippene samtidig som vi øker den økonomiske veksten, skaper jobber, skaper verdier og ikke skaper konflikter. Vi må ha næringslivet med på laget, stille klimakrav som skaper nye, lønnsomme markeder, satse på ny klimateknologi og gjøre det enkelt og lønnsomt å velge klimavennlig. Så hvordan får vi til det? Hva ligger egentlig i denne planen? Hva mer debatterer vi i dag enn om det er Senterpartiet eller Arbeiderpartiet som er det mest dieselkåte partiet? Jo, det vi andre diskuterer, er å gjøre det dyrere å slippe ut klimagasser samtidig som vi senker andre skatter og avgifter. Så diskuterer vi innfasing av nye lav- og nullutslippsløsninger. Det kommer krav om nullutslipp ved offentlige kjøp av personbiler, varebiler, busser og ferjer. Det kommer flere pilotprosjekt for fossilfrie anleggsplasser. Det kommer tyngre satsing på bærekraftig biodrivstoff, og sammen med organisasjonene i jordbruket kutter vi 5 millioner tonn CO 2 -ekvivalenter. Vi leverer norgeshistoriens største grønne industriprosjekt, Langskip – prosjektet for fangst, transport og lagring av CO 2 . Vi øker CO 2 -opptaket i skogen. Vi satser blytungt på grønn forskning og innovasjon – «and the list goes on», som det heter. Men jeg skal gi venstresiden én ting. Det er synd at vi ikke får til et bredt forlik her i dag – at den offensive politikken vi har stått sammen om på klimafeltet, nå skal angripes fra f.eks. SV, fordi de plutselig har blitt mot fornybar energi, og som Lysbakken sa på talerstolen her i sted, fordi SV er mot marked og næringsliv. Da blir det selvfølgelig litt vanskelig å bli enig. Arbeiderpartiet har bestemt seg for å bli dieselpopulister i konkurranse med Senterpartiet, som jo alltid er mot alle klimatiltak med mindre man kan sette ordet «distrikt» foran. Kanskje de hadde vært mer positive om vi kalte dette regjeringens distriktspolitiske klimaplan? Å angripe norgeshistoriens mest offensive klimaplan fordi det er komplett umulig for Senterpartiet å bli enig med SV og Arbeiderpartiet, som igjen ikke blir enig med Miljøpartiet De Grønne, låter lite grann hult og lukter ganske mye politisk spill. Denne saken er viktigere enn det. Det beste for klimasaken er økt forutsigbarhet og økt enighet, for vi er jo, til tross for debatten i dag, enige om ganske mye. Nesten alle partier i denne sal har forstått alvoret i det vi står i, og det gir meg håp. Jeg er optimist, og jeg er veldig glad for å få være med i et parti som har tatt på seg ledertrøya i klimasaken.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2021-04-08:
Jeg hørte representanten Borch nevne fossilbiler. Hun nevner ikke at på den tanken er det i dag, i år, 25 pst. biodrivstoff. Med CO 2 -avgift blir det enda billigere og mer konkurransedyktig, og det er mulig å komme til både 40 og 50 pst. om ganske få år. Jeg ser ikke at Senterpartiet har noen plan for å øke produksjonen i Norge. Det er ett av spørsmålene: Hvor er ambisjonene for det? Da er ikke de bilene så fossile lenger, og utslippene går ned. Da Senterpartiet satt i regjering, sendte regjeringa daværende miljøvernminister Erik Solheim til Østfold for å åpne en biodrivstoffabrikk. 14 dager etterpå la man fram statsbudsjettet og innførte en veibruksavgift. Så den fabrikken gikk konkurs på 14 dager, og det ble ikke noe produksjon. Er det veien til klimakutt i Senterpartiets politikk?
Ketil Kjenseth (Venstre), 2021-04-08:
Med respekt for representanten Haltbrekken må jeg hjelpe til litt med hukommelsen når det gjelder 2008 og 2012 og klimaforlikene da. SV satt i regjering og kom til Stortinget, og da skjedde det at Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti var med på å forhandle ambisjonene og målsettingene opp og utslippene ned. Nå ble statsråd Rotevatn den første miljøministeren i Norge som nådde et norsk klimamål, i 2020. Utslippene går ned, vi har forhandlet opp, og vi leverer resultatene. SVs store satsing, månelandingen på Mongstad, krasjlandet i utslippskutt. Biodrivstoffet føk ut av tanken, og det er i dag fullt klimasprik – det er ikke noe forlik på rød-grønn side. Jeg vil da spørre om noe enkelt. SV, Arbeiderpartiet og Senterpartiet, de rød-grønne, har flertall i energi- og miljøkomiteen. Hvorfor greide ikke de tre partiene noe så enkelt som å velge en saksordfører for klimameldingen, når en har så store ambisjoner(presidenten klubber) for felles utslippskutt? (presidenten klubber)