Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2008-10-14:
For ikke lenge siden hadde jeg et møte med HivNorge. De uttrykte sterk bekymring for utviklingen i landet vårt når det gjelder kunnskap om hiv. Spesiell bekymring var knyttet til det som kom fram i en ny rapport fra Fafo. Det er for meg svært viktig å få fram hvordan vi kan styrke forebygging av hivsmitte, få fram hvordan det er å leve med hiv i dag, og hvilke tiltak statsråden kan og vil iverksette på bakgrunn av den tilgjengelige kunnskapen vi har. Det anslås at det i dag er ca. 2 800 mennesker som lever med hiv i Norge. 50 pst. av disse antas å være heterofilt smittet, der majoriteten er innvandrere smittet før ankomst til Norge. Gruppen menn som har sex med menn, står for 40 pst. av hivtallene. 10 pst. er smittet hovedsakelig som følge av sprøytemisbruk. Det har skjedd store endringer med hensyn til det å leve med hiv sammenliknet med tidligere. Først og fremst er det knyttet til utviklingen av gode medisiner. Disse gjør at man kan leve et langt liv. Både hivpositive, hjelpeapparatet og befolkningen må nå forholde seg til noe nytt. Hiv har blitt en kronisk tilstand som innebærer langvarig behandling og oppfølging. Hiv handler dermed ikke bare om å overleve, men også om livskvalitet. Hiv er fortsatt et tabu siden den som er smittet gjennom en handling, har medvirket til å bli smittet. Mange opplever at sykdommen innebærer å bli stigmatisert. Det vil påvirke om man tør å være åpen om sykdommen eller ikke. Når vi har kjennskap til folks kunnskap om og holdninger til hiv, kan vi lettere utforme en politikk som kan bidra til å redusere stigmatisering og diskriminering av hivpositive. I så måte er rapporten fra Fafo svært viktig. Folk vet at om du har ubeskyttet sex med en person som er hivpositiv, utsetter du deg for risiko. Det er større uvitenhet om hvordan hiv ikke smitter. Hiv smitter ikke ved vanlig sosial omgang med en hivpositiv person. Det er ikke mulig å bli hivsmittet gjennom vanlig kroppskontakt, gode klemmer og nærhet. Undersøkelsen viser at det er ulikheter mellom menn og kvinner og mellom ulike aldersgrupper. Folk med høyere utdanning har både mer kunnskap om hiv og mer positive holdninger til hvilke rettigheter og muligheter hivpositive skal ha i samfunnet. I den yngste aldersgruppen, 15–24 år, kommer det fram dårligere kunnskap og mer restriktive holdninger til hivpositives rettigheter og deltakelse i samfunnet. Når det samtidig kommer fram at disse har fått kunnskap om hiv gjennom skolen, er det grunn til å spørre seg om undervisningen om dette er god nok. Dessverre kommer det fram at det er skepsis og intoleranse blant folk til hivpositive. Dette gjelder særlig rettigheter og deltakelse i arbeidslivet. Blant spørsmål som ble stilt for å kartlegge dette, var om hivpositive er forpliktet til å fortelle arbeidsgiver om at de er hivsmittet, og om hivpositive må akseptere at arbeidsgiver endrer arbeidsoppgavene av hensyn til øvrige ansattes sikkerhet. Folk er villige til å akseptere relativt store innskrenkninger i de hivpositives muligheter til å ta sine egne valg. Det er svært alvorlig. Dette vil Fafo forske videre på. Ifølge det jeg vet, vil det foreligge en sluttrapport våren 2009. Det framkommer også at forhold som angår de nære ting, som å la en hivpositiv passe ditt eget barn, er preget av mer restriktive holdninger. Over 30 pst. ville ikke akseptere dette. Tiltak må iverksettes for å sikre hivpositive bedre livskvalitet. De fleste hivpositive opplever isolasjon og stigmatisering. Dette gjør det vanskelig for dem å være åpen om sin diagnose, både privat og på arbeidsplassen. Ofte blir hivpositive gruppert i risikogrupper. Dette kan være problematisk når vi vet at gruppetilhørighet i seg selv selvfølgelig ikke innebærer smitterisiko, men handlingene man gjør. Grupper som er overrepresentert blant hivpositive, er innvandrere, homofile og rusmiddelavhengige. Dette har også konsekvenser for målrettingen av de ulike tiltakene. Videre er det ulikt hvordan livskvaliteten til hivpositive er, avhengig av hvilken gruppe de tilhører. Kartlegging av livskvaliteten til hivpositive må derfor også fange opp disse ulikhetene som finnes mellom grupper, og kanskje også innad i de ulike gruppene. Personer som er smittet med hiv før ankomst til Norge, utgjør den største gruppen av registrerte hivpositive. Et sentralt problem i denne gruppen er taushet om smitte i innvandrermiljøer. Kultur, religion og språk gir ekstra utfordringer i hivforebyggende arbeid og tiltak for hivpositive i disse miljøene. Den gruppen som er mest utsatt for å bli smittet av hiv i dag, er menn som har sex med menn. Unge menn som har sex med menn, beskytter seg i mindre grad mot hiv sammenliknet med eldre menn som har sex med menn, og de savner grunnleggende kunnskap om hiv. I en NOVA-undersøkelse om homofile og lesbiskes levekår kommer det fram at kun en femtedel av homofile menn er i gruppen som potensielt gjennomfører risikofylt sex og dermed står i fare for å bli smittet av hiv. I Fafos rapport kommer det også fram at heterofile menn og kvinner som er hivpositive, trenger mer oppmerksomhet, bl.a. fordi de ikke kjenner seg igjen i noen av de gruppene som assosieres med hivsmitte. Det trengs også mer oppmerksomhet rundt omsorg av barn og familieliv. Hivsmittede rusmiddelmisbrukere er også en gruppe som trenger tiltak. Blant annet er det alltid et potensial for kraftige oppblussinger av smittespredning dersom hiv kommer i et miljø der det deles sprøyter. Jevnlig medisinering og dermed kontakten med helsetjenesten er en utfordring. Siden nye medisiner gjør at hivpositive er syke – og færre er døende – øker antallet hivpositive, og flere opplever å bli gamle. Over 700 hivpositive i Norge er over 50 år. Mange opplever ensomhet. Vi mangler kunnskap om hvordan andre sykdommer blant eldre påvirker hivpositive. Blant de største utfordringene knyttet til denne gruppen er mangel på kunnskap blant helsepersonell. I budsjettproposisjonen for 2009 er Fafo-rapporten nevnt. I lys av det Fafo til nå har kommet med, er det etter min mening nødvendig å ta dette med når strategiplanen for forebygging av hiv og seksuelt overførbare sykdommer skal evalueres. Ifølge budsjettproposisjonen skal denne evalueres i 2008. Jeg ser veldig fram til å høre statsrådens tanker og planer om dette, for dette arbeidet haster. Oppsummert har jeg lyst til å etterlyse noen av tiltakene som jeg kan tenke meg bør komme raskt: målrettede tiltak for å øke kunnskapen om hiv og da særlig en kritisk gjennomgang av undervisningsmateriell til bruk i skolen tiltak for å bedre hivpositives livskvalitet og dermed unngå isolasjon og stigmatisering tiltak for å bedre hivpositives situasjon på arbeidsplassen tiltak rettet mot hivpositive innvandrere og håndtering av utfordringer knyttet til kultur, religion og språk tiltak rettet mot menn som har sex med menn med risikoatferd. tiltak rettet mot hivpositive heterofile menn og kvinner, da særlig knyttet til omsorg for barn og familieliv et bedre hjelpeapparat for rusmiddelmisbrukere som er hivpositive mer kunnskap blant helsepersonell om aldring blant hivpositive Jeg ser fram til å høre hva statsråden har tenkt å sette i gang, og også tidsperspektivet framover på dette viktige arbeidet. Jeg er helt sikker på at helseministeren også er enig i at dette er et viktig arbeid framover.