Kristin Krohn Devold (Høyre), 1999-06-08:
Det har vært enighet om mye i den nye konkurs- og panteloven, men det er særlig to temaer som har vakt til dels hissig debatt ute i næringslivet. Jeg skal først og fremst knytte mine kommentarer til disse to temaene. Det ene gjelder driftstilbehørspantet. I dag er det svært komplisert å bruke gjeldende ordning, og i komiteen ble vi presentert et eksempel fra NHO knyttet til Ulstein Holding ASA. Denne bedriften hadde 79 ulike eiendomsangivelser og en rekke tinglyste leieavtaler. For å få pantsatt dette driftstilbehøret måtte hver enkelt av eiendomsmassene gis en egen takst og de tinglyste leieavtalene måtte være overførbare. Det gjorde at den lokale banken som Ulstein brukte i Møre og Romsdal, brukte 2-3 måneder på å muliggjøre en pantsetting av driftstilbehøret i et stort, norsk selskap – 2-3 måneder! Det er ikke rart at banken og bedriftene møtte hånd i hånd i justiskomiteen og bad tynt om at vi her laget en ordning som kunne muliggjøre at dette arbeidet i stedet kunne ta 2-3 timer ved en registrering i Løsøreregisteret. Det er så åpenbart fornuftig å gå inn for denne ordningen uavhengig av forhistorien både i komiteen og andre steder, at vi nå ser fram til at Regjeringen kommer med konkrete oppfølgingsforslag i tråd med innstillingen fra flertallet i justiskomiteen – bestående av Høyre, Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet. Det andre temaet som har vært fremme, går på legalpantordningen, dvs. å innføre et legalpant på 5 pst. av alle pantsatte aktiva i et konkursbo. Her har det vært massive reaksjoner fra så vel de aller minste bedriftene, gjerne representert ved HSH, til store kapitalintensive industribedrifter, og rederinæringen, som også er både stor og kapitalintensiv. De fleste har reagert meget sterkt på at kapitaltilgangen til næringslivet på denne måten blir mye dyrere. HSH pekte på at dette ville ramme en rekke alminnelige små bedrifter, og at det faktisk kan gå så langt som at enkelte småbedrifter må innstille virksomheten sin som en følge av denne fordyringen av kapitalen. En entydig anbefaling fra HSH var at man i stedet så på rekvirentansvaret. Det er også i tråd med signalene vi fikk fra NHO i høringen, og det er det som gjør at Fremskrittspartiet og Høyre foreslår det helt konkret. Denne legalpantordningen på 5 pst. vil, som jeg sa, fordyre kapitalen både til de små bedriftene og til de store bedriftene, som rederier og industribedrifter. Fra Rederiforbundet fikk vi et eksempel som illustrerer dette ganske godt. En anskaffelse av en ny stortanker koster 539 mill. kr. Å binde opp 5 pst. av disse midlene utgjør 27. mill. kr, som da må finansieres på en dyrere måte gjennom usikret kreditt. Dette handler om beløp som er så store at det vil dramatisk forverre norsk shippingnærings konkurranseevne og også store norske bedrifters konkurranseevne i forhold til utlandet. Når Stortinget i tillegg har opprettet et NIS-register, både fordi vi gjerne vil at flåten fortsatt skal være norsk, og fordi vi vil styrke norsk rederinæring, er det ikke logisk å komme med en 5 pst.-ordning som virker i motsatt retning, og som attpåtil gjør NIS til et mye mindre attraktivt skipsregister enn de utenlandske som vi konkurrerer med. Jeg er derfor særdeles fornøyd med at komiteflertallet, Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Høyre, avviser den 5 pst.-ordningen. Det hadde vært ønskelig om man også kunne vært med på den alternative måten som Høyre og Fremskrittspartiet vil løse det samme problemet på, men jeg har forståelse for at Arbeiderpartiet i første omgang ønsker å utrede de ulike alternativene før de tar stilling. Så vil jeg få knytte noen kommentarer til et tredje tema. Det går på Fremskrittspartiets standpunkt om å la insuffisiens gi selvstendig rett til å kunne gå inn og reforhandle gjeld. Jeg vil minne om at det å ha større gjeld enn egenkapital er noe de fleste bedrifter har i en startfase. Det er naturlig i en startfase. Jeg vil trekke en parallell til hvordan det er å være nyutdannet student, med høyt studielån og med boliglån. Man har altså stor gjeld og ingen egenkapital. Men det er nettopp i tillit til at man i løpet av årene vil klare å betale ned gjelden og ende opp med en positiv aktivabeholdning, og til slutt faktisk komme så langt at man vil få formuesskatt. Det er den utviklingen vi alle går igjennom, og langt på vei er det slik med bedriftene også. Hvis det – ganske enkelt fordi man har større gjeld enn egenkapital – åpnes for at man skal kunne be om reforhandlinger eller, enda verre, kunne slås konkurs på et for tidlig tidspunkt, vil det verken være et gode for bedriftene eller et gode for dem som har gitt dem lån. Jeg er derfor glad for at det bare er Fremskrittspartiet som har gått inn for denne ordningen, og at resten av komiteen avviser den.