Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2018-04-12:
Eg vil takke interpellanten for å reise eit viktig spørsmål, som – slik vi merkar av debatten – grip inn i mange sider ved oppdrettsnæringa. Utgangspunktet for SV er at dette er ei næring som er bygd på fellesskapet sine ressursar. Det vi gjorde med andre fellesskapsressursar, f.eks. da offshoreindustrien eller vasskrafta blei bygd ut, var at vi også etablerte gode ordningar med ei grunnrenteskattlegging for bruk av desse ressursane. For min del meinte eg at det var heilt fornuftig ikkje å innføre slike avgifter i byrjinga av denne næringsutviklinga, rett og slett for å gi spesielt gode rammevilkår for å sjå kva type næring dette kunne bli. Når vi no ser at det blir tatt utbytte på opptil fleire titals milliardar kroner kvart år, store og enda større overskot kvart år, ser vi konturane av ei næring som har kome seg ut av fødselsstadiet og no er blant dei viktigaste og sterkaste næringane i Noreg, med dei aller største og beste rammevilkåra. Men utgangspunktet er framleis at dette er bygd på fellesskapet sine ressursar, og vi har ikkje etablert eit regelverk som gjer at det kjem noko direkte igjen til fellesskapet gjennom produksjon og virke. Definisjonen på grunnrenteskattlegging er rett og slett det: produksjon – altså at samfunnet skal få ein del tilbake frå produksjon. Eg meiner at dette er det brei politisk einigheit om, og det var det da dei første konsesjonslovgivingane blei vedtatte tidleg på 1900-talet. Da var det folk frå Venstre og vidare ut på venstresida som støtta det. Ikkje overraskande var det høgresida som gjekk mot det. Dei var også mot den grunnrenteskattlegginga som ein innførte på offshore. Ein kan sjå kven som har rett i dag – eg trur ingen frå høgresida frå denne talarstolen vil ta til orde for at ein skal slutte å ha ei grunnrenteskattlegging av offshore, og heller ikkje frå kraft. Men ein forsøkjer seg på nytt no med oppdrett. For SV er utgangspunktet for Stortinget her veldig enkelt. Stortingets oppdrag er å sørgje for mest mogleg verdi for fellesskapet. Det betyr at ein skal ha lønsame bedrifter, viss ikkje blir det inga verksemd. Det betyr at ein må sørgje for at inntekter kjem samfunnet til gode – altså at ikkje all inntekt kjem selskapa til gode, men at fellesskapet får noko igjen for bruken av fellesskapet sine areal. Det betyr at det må bli igjen arbeidsplassar i lokalsamfunna, i samfunna generelt, og det må bety at Noreg har ein betydeleg eigarskap i desse næringane, for å sørgje for at også ein viss del av desse inntektene kjem dit. I så måte er Nova Sea i Lovund heilt eksemplarisk. Bedrifta tilfredsstiller alle dei punkta eg ramsa opp her. Ho er lokalt eigd frå tidleg på 1970-talet og har vore med på heile utviklinga, ei fantastisk interessant bedrift, ein innovativ leiar, arbeidsplassar i regionen – alt er oppfylte i Lovund. Men det er ikkje sjølvsagt at det er slik utviklinga treng å vere. Så Stortinget må alltid passe på at fellesskapet får mest mogleg verdi for bruken av havet totalt sett. Oppgåva vår er ikkje å sørgje for at enkeltaktørar skal få mest mogleg inntekt. Vi skal leggje til rette for at det skal vere lønsamt å drive, men oppgåva vår er ikkje å bidra til at dei skal få mest mogleg inntekt som går ut over fellesskapet sin legitime rett til å sitje igjen med noko av inntektene. I så måte er diskusjonen om slakteskip interessant, for det er heilt legitimt av aktørane å sørgje for å auke inntektene sine. Det er slik dei skal operere, det er slik vi ønskjer at næringslivet skal operere. Men Stortinget si rolle her må heile tida vere å balansere rammevilkåra for næringslivet på ein slik måte at det ikkje øydelegg hovudformålet med Stortinget si verksemd på havet: fellesskapsressursar, altså at fellesskapet også skal sitje igjen med verdiar, at det skal bidra til industriutvikling på land, osv. Vi må heile tida sørgje for at det blir verdiar igjen i Noreg, i lokalsamfunn, i form av inntekter, arbeidsplassar, eigarskap og ikkje minst miljø. Og når det gjeld grunnrenteskattlegginga, kan eg berre seie at det meiner eg er rett måte å skattlegge denne næringa på – gjennom produksjon og mindre gjennom konsesjon. I dag kostar konsesjonar opp mot 120 mill. kr. Eg meiner at vi heller skal flytte dei kronene over til produksjonssida.