Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2009-04-02:
Det er generelt prisverdig at Høyre er opptatt av Norges forhold til andre land. Men dette representantforslaget blir dessverre galt på flere måter. For det første er situasjonen på Island så alvorlig at det viktigste nå er å vise solidaritet, ikke å forsøke å dra dette inn i en norsk EU-debatt, i en norsk kontekst. Islands bankkrise er den største, relativt sett, som noe land noensinne har opplevd, i følge IMF. Ifølge OECD hadde bankene på Island ved midten av 2008 opparbeidet seg en gjeld som var nesten ti ganger større enn verdiene av landets årlige vare- og tjenesteproduksjon. Landet kommer til å slite i mange år med å nedbetale denne gjelden. Det er ikke så rart at mange islendinger nå ser mot EU og euroen i en tid der den islandske kronen har mistet tillit. Det er imidlertid grunn til å advare mot å tro at EU og euroen vil løse Islands økonomiske krise. Én ting er at et eventuelt EU- og euromedlemskap ligger langt fram i tid. Island må først bli EU-medlem, og deretter oppfylle de såkalte Maastricht-kriteriene for euromedlemskap. Disse kriteriene innebærer bl.a. at landets inflasjon, rente, budsjettunderskudd og gjeld må ligge på et relativt lavt nivå. Sist, men ikke minst må den islandske kronen i løpet av en periode på to år ha en kursutvikling som ligger tett opp mot euroen. Dette er, for å si det mildt, ikke lett når man er midt oppe i en historisk dyp, økonomisk krise. Hovedproblemet med denne eurostrategien som løsning på Islands problemer, er imidlertid at den ikke vil virke. The Economist skrev allerede 13. november at det å kalle euroen for et tilfluktsområde for stormen, ikke bare er økonomisk nonsens, det gir politisk lite mening siden ingen kommer til å bli skjermet fra denne oversvømmelsen. La oss f.eks. ta eurolandene Irland og Spania. I opptakten til krisen opplevde disse landene at det felles rentenivået i eurosonen var så lavt at det bidrog til å forsterke bobla i alle land. Nå stiger arbeidsledigheten i disse landene kraftig, og det bidrar ikke positivt at euroen er så sterk at det svekker konkurranseevnen til bedrifter som eksporterer til land utenfor eurosonen. Det er også svært usikkert om Island vil bli med i EU. Da representantforslaget ble fremmet, viste meningsmålingene på Island et flertall for EU-medlemskap – men nå har vinden snudd. Nå er om lag 54 pst. av befolkningen imot EU, mens rundt 46 pst. er for. Da representantforslaget ble fremmet, forsøkte ja-siden å få det til å virke som om alle islandske partier nå ville gå inn for EU-medlemskap. Men fortsatt er to av dem imot et slikt medlemskap. Dersom Island likevel skulle bli EU-medlem, er det lite som tyder på at det vil ha dramatiske følger for Norge. EØS-avtalen er dynamisk og forholder seg til forandringer. Selv om enkelte institusjonelle forhold vil bli endret, vil avtalen være like stødig som nå – også uten Island. Når det gjelder fiskeriene, er det massiv EU-motstand i den islandske fiskerinæringen. Det er nok større grunn til å frykte hva som vil skje med islandske fiskeriressurser dersom Island skulle bli EU-medlem, enn hva som vil skje med norske fiskerier. EUs fiskeripolitikk er, som kjent, ikke bærekraftig – i motsetning til hva vi har basert vår politikk på. Kristelig Folkeparti er derfor tilfreds med at Regjeringen forsikrer om at den følger situasjonen på Island nøye, og at den løpende vil informere Stortinget i lys av utviklingen. Derfor vil vi gi støtte til at det foreliggende forslaget blir vedlagt protokollen.