Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2002-04-29:
Arbeiderpartiet mener at forbruks- og kjøpepresset overfor barn og unge bør begrenses og hindres. Reklameomfanget i samfunnet er her sentralt. Arenaen for barn og unge må ha vår oppmerksomhet. Det er skolen som er av særlig betydning. Komiteens flertall, unntatt Fremskrittspartiet, synes å gi en god analyse av situasjonen. De sier at oppvekstmiljøet preges av økende kommersialisering, at unge blir en stadig viktigere målgruppe, og at det mottas og brukes tilbud om reklamefinansiering i dag. De påpeker at skolen ikke skal bli en arena for markedsføring og kommersialisering, og at det er viktig å sette grenser. Samtidig har vi registrert at Foreldreutvalget for grunnskolen ber myndighetene om tiltak for å begrense denne utviklingen. Kan vi så begrense kommersialisering og reklamepress i skolen? Kan vi forsøke å lage noen frisoner for kjøpepress og forbrukspress overfor barn og unge? Ja, hvis det er vilje til det! Etter vår oppfatning haster det med å få satt noen slike grenser, fordi utviklingen går raskt og – ut fra vår vurdering – i en negativ retning. Men det er bare Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet som trekker en riktig konklusjon. Det ville ha vært et viktig signal å be om et lovforbud. Da hadde vi hatt muligheter til å komme inn på detaljene ved behandlingen av et slikt lovforbud her i Stortinget. Nå er ikke jeg naiv i den forstand at jeg tror det ville ha vært mulig, heller ikke ønskelig, å vedta begrensninger som betyr at det blir et totalforbud, eller at man skal fjerne ethvert reklameinnslag i skolehverdagen. Når det gjelder klær, vet vi at elevene selv er gode representanter for en utbredelse av reklame. Det er heller ikke noe ønske om å begrense samarbeidet med bedrifter om – det jeg vil si – lille innslaget av reklame som kan komme i denne sammenheng. Men, som jeg sa, dette dreier seg om det viktigste innslaget i elevenes hverdag: lærebøker og undervisningsmateriell som dekker de vesentligste delene av læreplanen, og som brukes regelmessig. Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet peker også på noen negative konsekvenser når det gjelder faglig kvalitet, muligheter for ulikheter mellom skoler og mellom ulike deler av landet, og at det kan undergrave det offentliges ansvar. Likevel er det vesentligste hvordan man kan begrense det kommersielle forbrukspresset overfor barn og unge i skolesituasjonen. Jeg må innrømme at jeg ikke hadde veldig store forhåpninger til Høyre og Fremskrittspartiet – ja, Fremskrittspartiet sier jo også direkte at dette er uproblematisk. Det er faktisk gunstig for skolene, og det oppfordres til at skolene bør benytte seg av dette. Høyre inntar en mer vente og se-holdning. Men jeg må si at jeg er direkte skuffet over Kristelig Folkeparti. Dette dreier seg altså om å begrense presset på barn og unge som forbrukere, og det må jo være et klart og tydelig verdispørsmål. Jeg oppfatter det slik at det verdiprosjektet som er igangsatt av Regjeringen med Bondevik i spissen, nettopp har hatt til hensikt å finne alternativer til kommersialisering, finne alternativer til materielle goder, men Kristelig Folkeparti velger her å la utviklingen gå sin gang. Med situasjonen i dagens skole, til tross for forsøk fra departementet på å si at det viktigste bildet i norsk skole er at de har nok ressurser, er allikevel forholdene i skolen slik at de sliter med å få nok undervisningsmateriell, de sliter med å få nok utstyr. Med Regjeringens manglende ressurssatsing på den offentlige skolen er det åpenbart at det her vil være et press for å akseptere andre inntektskilder, herunder reklamefinansiering. Dette er en utvikling som vil øke i omfang, og muligens passer dette inn i statsrådens planer for en privatisering av fellesskolen. Det er òg åpenbart at elever i videregående skole som møter store kostnader knyttet til innkjøp av læremateriell, lettere vil akseptere reklamefinansiering, fordi de ser at dette blir en billigere måte for dem. Arbeiderpartiet var i gang med en tilskudds- og utlånsordning for lærebøker i videregående skole. Vi hadde lagt inn 100 mill. kr som forslag til årets budsjett, og målet var at vi skulle få gratis læremidler også i videregående skole. Det valgte Regjeringen å kutte, og den fikk støtte til det av et flertall i Stortinget. La meg avslutte optimistisk: Vi tar på alvor regjeringspartienes felles oppfatning om at skolen ikke skal bli en arena for markedsføring og kommersialisering, og at vi faktisk ved neste korsvei kan se fram til handling og – som resultat – forbud mot reklame i det vesentligste av læremateriellet i grunnskolen og i den videregående skolen.