Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2008-04-03:
Oslo er bosted for en halv million mennesker, og mange besøker hovedstaden i jobbsammenheng. Byen er også et populært reisemål i helger og ferier for nordmenn så vel som for utlendinger. Derfor er det vesentlig hvordan sentrum oppleves. Det må være en selvfølge at det skal være like trygt å bo og ferdes i Oslo som andre steder i Norge. Det er et faktum at kriminalitetsbildet og de politimessige utfordringene i Oslo skiller seg en god del fra andre byer og tettsteder. Da er det Regjeringens og Stortingets plikt å iverksette nødvendige tiltak slik at politiet i Oslo settes i stand til å løse sine oppgaver på en best mulig måte. Det innebærer at Oslo-politiet må tilføres nok mannskaper og ressurser til å kunne yte god publikumsservice og til at saker med kjent gjerningsmann ikke henlegges, mannskaper og ressurser som muliggjør at politiet kan være synlig tilstede over hele byen. Da Stortinget i 2005 behandlet opphevelsen av den tidligere løsgjengerloven, ble det forutsatt at det kunne gis lokale politivedtekter tilpasset de konkrete behovene i et område eller en landsdel. Tanken var nettopp å kunne møte lokale problemer med lokalt forankrede løsninger. Slik har det ikke gått. Deler av Oslo sentrum har de siste årene vært preget av betydelige problemer med forstyrrende frembydelse av seksuelle tjenester, pågående tigging og salgsvirksomhet. Mange mennesker opplever utrygghet når det ikke lenger er en selvfølge at man kan gå i fred i det offentlige rom. Voksende problemer med aggressiv atferd fra tiggere og prostituerte i Oslo sentrum var bakgrunnen for at Høyre for ett år siden fremmet forslag om endringer i Oslos politivedtekter, slik at politiet kunne få en tydelig hjemmel til bortvisning ved aggressiv og forulempende atferd av bl.a. tiggere og prostituerte. Til tross for den uholdbare situasjonen, bl.a. langs Karl Johans gate, ble Høyres forslag blankt avvist av de rød-grønne regjeringspartiene. Det hjalp heller ikke at byrådet i Oslo hadde fått bystyreflertallets tilslutning, deriblant Arbeiderpartiets, til forslag til nye politivedtekter. De foreslåtte endringene ble ikke godkjent av Justisdepartementet. Ved utvidelsen av straffebudet mot menneskehandel til også å omfatte organisert tigging uttalte Justisdepartementet: «Behovet for en snever utvidelse av hjemmelsgrunnlaget for kommunenes politivedtekter kan ha blitt forsterket som følge av at alminnelig tigging blir avkriminalisert. Departementet har derfor vurdert å foreslå å utvide hjemmelsgrunnlaget for kommunenes adgang til å fastsette vedtekter i politiloven § 14 nr. 1. En slik endring ville gi de kommunene som har et behov for å bortvise personer som i betydelig grad forstyrrer omgivelsene, anledning til å fastsette bestemmelser om dette i sine vedtekter. Departementet har imidlertid kommet til at det ikke er ønskelig å fremme et slikt forslag nå. Politiet vil fortsatt ha adgang til å bortvise personer som tigger og samtidig begår straffbare handlinger, som for eksempel ved å oppføre seg truende eller ved å forstyrre den alminnelige fred og ro eller ferdselen. Å innføre en adgang til å bortvise tiggere som ikke begår noen straffbar handling, kan medføre at avkriminaliseringen ikke får noen større praktisk betydning. Det bør derfor påvises et klart behov for en bortvisningsadgang før det fremmes noe lovforslag om det, og det bør eventuelt stilles som vilkår for bortvisning at personer det gjelder i betydelig grad forstyrrer eller sjenerer sine omgivelser. Departementet er derfor innstilt på å kunne vurdere spørsmålet på nytt når opphevingen av forbudet mot tigging og endringen i straffebestemmelsen mot menneskehandel har virket en stund.» Det er Høyres oppfatning at vi er kommet til det punkt at det er påvist et klart behov for bortvisningsadgang slik utviklingen har vært i Oslo. Jeg håper derfor at justisministeren i dag vil signalisere at Justisdepartementet vil foreta en fornyet vurdering av saken og si ja til de endringene i politivedtektene Oslos politikere og politiet her i byen har tatt til orde for. Den omtalte episoden med en stortingsrepresentant like før jul i fjor synliggjør at utviklingen i Oslo går i gal retning. Problemene i sentrum har vedvart, fordi politiet ikke har hatt evne til å følge opp. Stor tilstrømning av utenlandske statsborgere som kommer til Norge med prostitusjon som eneste formål, har gjort at problemet har fått en helt annen karakter og dimensjon enn tidligere. Høyre appellerer derfor på nytt til justisministeren om at politi og kommune får tilstrekkelig hjemmelsgrunnlag til aktivt å imøtegå dette problemet på en effektiv måte. Stortingsrepresentant Jan Bøhler kom sommeren 2007 med et oppsiktsvekkende utspill, der han bad byrådsleder Erling Lae slutte å rope på politiet, men heller ta sin del av ansvaret for Oslos problemer. Utspillet er etter min mening dypt urimelig, for mer enn noen annen kommune har Oslo kommune engasjert seg i samarbeid med politiet for å rydde opp i ulovligheter i utelivsbransjen, for å få en ren taxinæring og for å gjøre det trygt å ferdes i byen uansett tid på døgnet. Det forebyggende arbeidet blant barn og unge er blitt styrket gjennom SaLTo-samarbeidet, og i går behandlet bystyret en egen melding, «Trygg by». Det er mitt bestemte inntrykk at lokalpolitikerne så absolutt har tatt sin del av ansvaret for å gjøre Oslo til en trygg by. Da må lokalpolitikerne nå kunne forvente at staten gjør det samme og stiller opp med et politi som er kompetent til å løse sine oppgaver i Norges hovedstad. Men hvor er det blitt av Jan Bøhler? Hvorfor ber ikke han nå Regjeringen sørge for økte ressurser til Oslo-politiet? Endrede politivedtekter skal ikke være en sovepute for politi og kommune, men være et supplement der andre virkemidler som synlig politi, god belysning og andre trygghetsskapende tiltak har vist seg utilstrekkelige. Trygghet for alle, inkludert de prostituerte, krever imidlertid større ressurser til politiet. Høyre har tatt konsekvensene av dette og har i sine alternative budsjetter foreslått en vesentlig økning også til Oslo-politiet. I 2008-budsjettet har Regjeringen opplyst at realveksten på justisbudsjettet er nede på 1 pst. mot 3 pst. det siste året under Bondevik II-regjeringen. Det er liten tvil om at presset på Oslo-politiet er stort, og de har mange oppgaver som følge av hovedstadsfunksjonene. De kommer på toppen av de tradisjonelle politioppgavene, men uten at dette gjenspeiler seg godt nok i budsjettet. Konsekvensene er at politimesteren i 2008 må holde om lag 100 stillinger ubesatt, at oppklaringsprosenten i 2007 falt til 21 pst., at antall restansesaker økte med ca. 2 000 til 10 500 saker, at politiet bare har kapasitet til å ta seg av en brøkdel av trygdejuks og skattesvindel samtidig som antall anmeldte voldtekter økte, og grove tyverier økte i 2006 med 20 pst. i Oslo. Dette er ifølge Aftenposten fire ganger mer enn i New York. Dette bør gi grunn til bekymring hos alle i denne salen. Signaleffekten av et politi som ofte kommer til kort, er ødeleggende for samfunnsmoralen, og gir grobunn for utrygghetsfølelse hos folk flest. Høyre mener Oslos befolkning har krav på en bedre polititjeneste og et større politi, som er i stand til å håndtere også de synlige utfordringene byen sliter med når det gjelder aggressive tiggere og prostituerte som antaster folk som går forbi.