trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2012-06-07:
Alle brudd på arbeidsmiljøloven er uakseptable, enten det gjelder Høyre-kommuner eller Arbeiderparti-kommuner – bare så vi er enige om det. Hvis vi skal diskutere disse tingene, må vi gjøre det ordentlig. De fleste av disse bruddene vi snakker om, har ikke vært brudd på arbeidsmiljøloven, det har vært brudd på tariffavtaler. Det gjelder i det store og det hele, f.eks. disse bruddene som var fremme i Trondheim. Det er en stor forskjell. Det handler om at arbeidsmiljøloven gir rom for disse tingene, men man har ikke brukt lovens rammer på en god måte. Jeg skal være den første til å si at vi kanskje må bli bedre til å informere godt om hvordan loven skal brukes, men jeg mener at hvis man hadde brukt loven, ville de fleste av disse bruddene ikke funnet sted. De bruddene som virkelig var på arbeidsmiljøloven, tror jeg at representanten – hvis han hadde gått inn i dem, som jeg har gjort – også ville vært enig i er så grove at ingen ville ønske å endre arbeidsmiljøloven slik at de hadde blitt legalisert. Dette er mye mer komplisert enn det framstilles som. Disse bruddene er i hovedsak ikke på loven, men på tariffavtalene.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2012-06-07:
Jeg mener at det er veldig viktig med alternative turnuser. Derfor har vi det i veldig stor grad, og vi vet at de sentrale organisasjonene i 19 av 20 tilfeller derfor gir dispensasjon til alternative turnuser. Arbeidstid og turnuser er veldig vanskelige spørsmål, fordi det handler om lønn og kompensasjon, og fritid. Jeg vet at i dag er en samlet fagbevegelse, arbeidstakerorganisasjonene – alle sammen – imot å endre disse tingene. Jeg vet at dette i det store og hele fungerer bra i dag. Derfor er jeg pragmatisk når jeg sier: Jeg ønsker ikke å lage uro i norsk arbeidsliv når jeg ser at dette fungerer. Men jeg ser også at for høyresiden har dette blitt et prinsipp. Det er ikke dokumentert at dette ikke fungerer veldig bra i dag. Når man snakker om lokal kontra sentral, handler det om å ta fra de sentrale den myndigheten de har i dag, som er viktig, og gi dem den lokalt. Faktisk er det slik i dag at en del organisasjoner har det i sitt vedtektsverk at det må vedtas sentralt. Da må det en lovendring til, hvor man må ta fra de sentrale den myndigheten til å bestemme hvem som skal bestemme. Det vil ikke jeg.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2012-06-07:
Jeg synes vi skal være litt forsiktige med å bruke ordet «brutalt» på den litt ironiske måten, for norsk arbeidsliv er jo i det store og hele veldig, veldig bra. Men jeg tror vi skal være klar over at det er en del folk som jobber under forhold som vi i denne salen aldri ser. Det er en del mennesker som jobber under ekstreme forhold også i Norge. Jeg sier ikke at norsk arbeidsliv generelt er brutalt, men vi skal ha med oss at det er et bilde som er veldig lite i tråd med hvordan vi forventer at norsk arbeidsliv skal være. Så er mitt poeng at det er umulig å sammenligne staten og det private her. Reglene om midlertidighet og det stillingsvernet som ligger i staten, er kommet til gjennom en lang historie, og det er et veldig sterkt stillingsvern knyttet til den midlertidigheten en har. Jeg tror ikke de som ønsker å likestille staten og det private her, ønsker å overføre helheten i det statlige over til det private, men en kan ikke ta det ene og ikke det andre. Det jeg opplever at opposisjonen sier, er at vi skal ha midlertidighetsbestemmelsen, men vi skal ikke ha stillingsvernet som er knyttet(presidenten klubber) til det oppsigelsesvernet. Da sier man ja takk …(Presidenten klubber igjen.) (presidenten klubber) (Presidenten klubber igjen.)
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2012-06-07:
Vi ser en foruroligende utvikling innenfor en del sektorer når det gjelder bruk av vikarer, utover det som helt klart er lovlig bruk av vikarer. Så har vi mange dårlige eksempler på bruk av vikarer. Jeg tror vi er enige om at vi har hatt mange uheldige saker som er veldig skremmende for utviklingen. Derfor har vi ønsket å innføre solidaransvar knyttet til denne bransjen. Vi ønsker å være helt sikre på at når man etterspør å bruke vikarer, sørger man for også å passe på at de som leverer vikarer, leverer godt og riktig. Solidaransvar, rund baut, med vikarbransjen vil medføre at innkjøpere av vikartjenester har et særlig oppvakt blikk – for å si det slik – og en særlig handlingsplikt for å sørge for at de kjøper tjenster av de seriøse. For det er ikke mangel på useriøse vikarbyråer. Selv om hovedvekten selvfølgelig er bra, er det ikke mangel på det – for å si det slik.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2012-06-07:
Bakgrunnen er, slik det også ble sagt, at det ikke er synliggjort noe nevneverdig behov. Det lå jo i det som var ute på høring, at det er partene som blir enige om dette. Vi ser ikke at det er noe stort behov for dette nå, men vi er tydelige på at det er en forskriftshjemmel. Er behovet der, er det adgang til å bruke den forskriftshjemmelen. Jeg opplever ikke dette som en stor, dramatisk forskjell i forhold til det som egentlig lå i høringsrunden.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2012-06-07:
Jeg tror ikke det er uparlamentarisk når jeg ikke sier det til representanten, men sier det mer om et syn: Jeg tror det er naivt å tro at vi rund baut har en vikarbransje som alltid opptrer skikkelig. Jeg kan gi mange eksempler på det motsatte, men jeg tror det absolutt viktigste er at vi vet for lite om det, fordi vi ser at når det gjelder vikarer, er det en utstrakt bruk av arbeidskraft som kommer utenfra, som ikke vet noe om rettighetene sine, og som ikke har noen forutsetning for å kunne håndheve rettighetene sine. Derfor er vi opptatt av å lage en pakke rundt de arbeidstakerne. Det tror jeg det er veldig viktig å gjøre. Så er poenget at for de seriøse, ordentlige arbeidsgiverne i Norge er ikke dette noe problem. De kjøper inn tjenestene av de vikarbyråene som vi vet er gode, og de ser aldri noe behov for disse reglene. For dem er det et konkurransefortrinn at vi nå sørger for at de useriøse ikke tjener på å være useriøse. Jeg forstår ikke bekymringen. Jeg mener at det er mye viktigere å være føre var – i den grad det er føre var. Jeg tror problemet er der allerede.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2012-06-07:
Jeg «tror» ikke, jeg vet at det er mye useriøsitet i vikarbransjen. Men jeg vet også at det er veldig mange gode, og jeg vet at fast ansettelse skal være hovedregelen i norsk rett. Skal man bruke vikarer, må man kjøpe det hos de seriøse. Jeg synes ikke det er snakk om konkurransevridning. Det handler om at nå orienterer man seg mot de seriøse, og her gir vi arbeidslivet et klart signal om at det skal de gjøre. For hvis de ikke gjør det, hvem skal betale kostnaden ved det? Skal arbeidstakeren, den innleide, ikke få lønnen sin? Eller skal vi legge ansvaret på dem som har muligheten til å kartlegge hvor de seriøse er? Og hvem skal jeg kjøpe av? Dette har en oppdragende effekt, som jeg mener er veldig viktig. Jeg skjønner egentlig ikke hvorfor vi ikke kan være enige om dette, for vi har solidaransvar på andre områder. EU har nettopp, som de gjør i de nye pakkene sine, også vært klare på at solidaransvar er et viktig virkemiddel.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2012-06-07:
De ordningene vi har, skal vi ha. Så hører jeg at alle i denne salen tar fram festtalene sine og sier at det er så bra med vikarbyrådirektivet, for det sikrer likebehandling. Men det sikrer likebehandling på papiret. Vi må være sikre på at vi får en reell likebehandling av de gruppene vi nå ser rekrutteres særlig inn i vikarbransjen, for det er personer – jeg gjentar – som ikke alltid er særlig godt i stand til å ivareta seg selv, og kanskje heller ikke har interesse av å ivareta seg selv, fordi de er glad for å få en jobb. Men vi vil ikke at Norge skal ha et arbeidsliv som framstår på den måten. Jeg er enig i at dette er uvanlige virkemidler. Jeg har svart noe i Dagens Næringsliv om dette: Jeg ser at dette kan oppfattes som en inngripen i den alminnelige styringsretten for arbeidsgiver. Men på akkurat dette området – vikarbransjen – er vi ikke i det alminnelige arbeidslivet. Vi ser tendenser som er klart utenfor det som vi mener et alminnelig arbeidsliv skal være. Da sier vi: Sånn skal det være. For de seriøse er det helt uproblematisk. Men vi ønsker å markere at når det gjelder de useriøse, er det ikke arbeidstakerne som skal lide.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-06-07:
I de siste to årene, og spesielt i 2011, har det vært en stor debatt knyttet til brudd på arbeidstidsbestemmelser, spesielt rettet mot offentlig sektor. La meg få lov til bare å ta tre eksempler: Vi kan ta Moss kommune, med ordfører fra Arbeiderpartiet, som ble anmeldt av Arbeidstilsynet for grove og langvarige brudd på arbeidstidsbestemmelsene, Lillehammer, styrt av Arbeiderpartiet, som ble anmeldt for 7 006 brudd på arbeidsmiljøloven, og Trondheim, styrt av Arbeiderpartiet, som ble anmeldt for 26 100 brudd. I tillegg ser vi at det er en betydelig økning av anmeldelser også i sykehussektoren, der enkelte leger og ansatte sier at det har blitt såpass alvorlig nå at man velger å slutte i jobben sin. Mener statsråden at vi ser et bilde av et brutaliserende arbeidsliv innenfor offentlig sektor, spesielt i pleie- og omsorgssektoren, eller er det et bevis på at lovens bestemmelser er utgått, og at man trenger mer fleksibilitet?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-06-07:
Representanten Kolberg utfordret representanter fra høyresiden tidligere i dag. Han pekte på at det var en historisk dag. Så vidt jeg vet, har ingen på det Kolberg omtaler som høyresiden i norsk politikk, noen gang gått imot trepartssamarbeidet eller foreslått å avvikle det – ikke én eneste gang. Det historiske i så henseende må jo være at Kolberg nå har oppdaget at det er bred enighet blant alle politiske partier om at vi står bak trepartssamarbeidet. Representantene Trettebergstuen og Kolberg sier at man har full fleksibilitet i loven i dag. Men fleksibiliteten er ikke til for alle. Fleksibiliteten er full for dem som er organisert. De har særbestemmelser i arbeidsmiljøloven og kan gjøre unntak. De kan forhandle seg frem. Jeg ønsker å anerkjenne alle norske arbeidstakere, gi dem den samme friheten og myndigheten, og gi dem de samme mulighetene til å forhandle seg frem til like løsninger. Min utfordring går tilbake til representanten Kolberg: Vil han anerkjenne hele det norske arbeidslivet? Anerkjenner han alle norske arbeidstakere? Anerkjenner han retten til å være uorganisert på like vilkår som man anerkjenner retten til å være organisert? Det gjør nemlig Fremskrittspartiet. Eller er det slik å forstå at representanten Kolberg og Arbeiderpartiet kun anerkjenner deler av norsk arbeidsliv, mens resten får seile sin egen sjø og ikke har behov for de samme lovene og reglene? Fremskrittspartiet er ganske tydelig på det. Vi ønsker de samme vernereglene for alle ansatte i Norge. Vi ønsker å anerkjenne retten til å være uorganisert på lik linje med retten til å være organisert. Vi anerkjenner organisasjonsfriheten. Vi anerkjenner og mener at alle skal ha den samme fleksibiliteten. Det er viktig for Fremskrittspartiet. Så har jeg bare lyst til å si at Fremskrittspartiet har og vil ha dialog med alle ulike fagforeninger. Vi føler at vi har god dialog med mange som er på arbeidsplassene. Det vil vi ikke slutte å ha. Så vil jeg bare til slutt si at når det gjelder Venstres forslag, vil Fremskrittspartiet støtte forslagene nr. 7, 8 og 9.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-06-07:
Jeg skal være lynende kjapp. Når det gjelder streiken, som representanten Forsberg var inne på: Jeg bare registrerer hva Jan Davidsen har sagt i media – og tidligere LO-leder Yngve Hågensen. Jeg registrerer at flere mener at denne streiken var totalt unødvendig – at den rett og slett skyldes at det var dårlig håndtert fra regjeringens side. Så må jeg få lov til å si: Jeg blir ganske opprørt når representanten Gullvåg får lov til å stå på talerstolen i denne salen og presentere løgn. Fremskrittspartiet har alltid støttet IA-avtalen. Fremskrittspartiet har gått inn for AFP til alle. Og ikke nok med det – man kaller det «gratispassasjerer». Jeg synes det er å gå veldig langt. Nei, Fremskrittspartiet – og jeg – vil gjerne motivere folk til å organisere seg. Men jeg har også respekt for enkeltindividets frihet til selv å bestemme hva man vil. Selv om enkeltindividet vil ta beslutninger som jeg ikke er enig i, har jeg respekt for enkeltindividets frihet til å ta de beslutningene. Det er det dette handler om, men som jeg registrerer at venstresiden i norsk politikk ikke vil anerkjenne.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-06-07:
Jeg registrerer at i høringsnotatene – i alle fall på høringen – foreslår regjeringen å lovfeste en unntaksbestemmelse. Så hører jeg statsråden fra talerstolen i dag si at det ikke var synliggjort noe behov for å lovfeste det. Da høringen var over, registrerte jeg at både Unio, NHO, YS og Akademikerne ikke hadde noen innsigelser mot en slik lovfesting. Hva er det som har gjort at regjeringen har gått bort fra det? Skyldes det enkelte høringsuttalelser, eller er det ny informasjon som statsråden kunne ha gitt om hvorfor hun mener at det ikke er synliggjort, og at den problemstillingen som de så i utgangspunktet, ikke lenger er til stede?
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2012-06-07:
En diskusjon mellom representanten Røe Isaksen og meg om historien har sikkert begrenset interesse for Stortinget. Men: 1935 og 1936 – ja, men etter arbeiderkamp og streiker, ikke før, og etter tydelig motstand fra høyresiden i norsk politikk den gangen. Det går det ikke an å omskrive, det går ikke an å snakke seg rundt. Det er et faktum. Det var først da det skjedde. Å prøve å ta det til inntekt for seg – på halvannen ukes distanse – taler for seg selv og faller selvfølgelig på sin notoriske urimelighet. Så til påstanden om at regjeringspartiene, Arbeiderpartiet, er servile når det gjelder lovgivning og forståelsen av utviklingen av norsk arbeidsliv. Det sies fra alt kompetent hold – det er ikke fra Youngstorget eller fra Arbeiderpartiets utredningsavdeling, men fra OECD – at norsk arbeidsliv er blant Europas mest fleksible. Det er det som er sannheten. Sannheten er at arbeidslivslovgivningen, slik den er i dag, gir rom for alt det opposisjonen påstår ikke er sant. De forsøker å tegne et bilde av norsk arbeidsliv som et servilt arbeidsliv som trenger justeringer og liberalisering, mens dagens organisering er det som har gitt norsk næringsliv – dette til representanten Flåtten – den største verdiskaping og fortjeneste i hele Europa i etterkrigshistorien. Det er det som er sant. Heller ikke det er det jeg som sier. Flåtten kan lese OECD-rapportene, så vil han se at det er jeg som har rett når det gjelder de offisielle statistikkene og tallene. Så analysene er igjen feil. Hvis det er slik at representanten Flåtten eller representanten Røe Isaksen, eller hvem det måtte være, er så veldig opptatt av å høre på alle innenfor fagbevegelsen – som jeg er, og som jeg kunne brukt masse tid på her, hvis det hadde vært rom for det – hvorfor stemmer de ikke i samsvar med det i neste sak, om solidaransvar, som hele den norske fagbevegelsen ber om, hvis de lytter så veldig nøye? Men det gjør de ikke. Det er ikke sant. Det er det motsatte som skjer. De ønsker seg denne fleksibiliteten fordi man skal presse norsk fagbevegelses autoritet ut av bildet og overlate det lokalt, enda 95 pst. av alle dispensasjoner – og fleksibilitet – blir innvilget. Det finnes ikke én sannhet i at dette hindrer norsk fleksibilitet i arbeidslivet. Nei, det er ikke vi som er ideologiske på dette feltet – det er høyresidens ønske om å drive arbeidslivet inn i en liberalistisk utvikling. Det er det denne saken handler om.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2012-06-07:
Jeg bare merker meg og tar til etterretning at ingen representanter fra opposisjonen forklarer dette angrepet på norsk fagbevegelse når det gjelder fratrekk av fagforeningskontingenten og den sviktende logikk med tanke på arbeidsgiverne – det taler for seg selv. Den politiske katt er egentlig ute av sekken gjennom det som er foreslått der, og som de står ved. Det noterer jeg bare. Det andre jeg vil si bare veldig kort, er: Anerkjenner Martin Kolberg hele det norske arbeidsliv? Med fare for at presidenten dunker, vil jeg si: Har du hørt på maken? For norsk fagbevegelse – den samlede norske fagbevegelse – har skapt gode arbeidsvilkår for hele det norske arbeidslivet. Hvis vi får flere fagorganiserte, styrker det alle. Innholdet i trepartssamarbeidet handler nemlig om at det ville gitt et lovmessig innhold på en slik måte at norske arbeidstakere er beskyttet.(Presidenten klubber) Det er det dette handler om, og vi kommer tilbake til det i neste sak. (Presidenten klubber)
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2012-06-07:
Det er viktig og prisverdig at regjeringa har lagt fram ei melding til Stortinget som inviterer til drøfting av grunnleggjande forhold og utfordringar i det norske arbeidslivet. Det er i meldinga lagt tydeleg vekt på helse-, miljø- og sikkerheitsarbeidet. Slik sett er denne meldinga også ei viktig helsepolitisk sak. Vi veit at helsa er viktig for å klara å arbeida. Men arbeidet er òg viktig for helsa. Tilknyting til arbeidslivet er ein viktig faktor for god helse. Eg vil rette merksemda mot eit tema som eg synest det er lite fokusert på i meldinga og i merknadene frå komiteen, nemleg behovet for å styrkja rusmiddelførebygginga i arbeidslivet. Først og fremst gjeld dette alkohol. Nyare forsking viser at alkoholbruken i stor grad er blitt ein del av arbeidslivet. Vi drikk stadig meir i gråsona mellom jobb og fritid. Det verkar inn på jobbprestasjonen og fører til høgt sjukefråvær. Forsking tyder på at den auken i alkoholforbruk blant vaksne som vi har sett dei siste åra, langt på veg er knytt opp mot nettopp gråsoner i arbeidslivet. Helsedirektoratets undersøking frå 2012 om drikkemønsteret i norsk arbeidsliv viser ein trend som vi må ta på alvor. Nesten kvar fjerde yrkesutøvar drikk alkohol for å roa ned etter stress på jobben. Meir enn kvar tredje yrkesaktive drikk alkohol ein til to dagar i veka. Toppleiarar drikk enda oftare: Nærmare halvparten av toppleiarane drikk alkohol ein til to dagar i veka, og kvar femte drikk alkohol tre til fem dagar i veka. Dette viser behovet for å reflektera omkring den nye alkoholkulturen som i stor grad viser seg knytt til arbeidslivet. Det er bekymringsfullt at rusproblem i arbeidslivet kan utvikla seg over mange år utan at nokon grip inn. Både kollegaer og leiarar dekkjer over og kamuflerer. Det trengst kompetanseheving blant arbeidslivets leiarar og tilsette om alkoholbruk, skadeleg bruk og det å vera avhengig. Metodar for dette må implementerast i det norske arbeidslivet. Slik innsats vil lønna seg. Dei årlege kostnadene for arbeidslivet og samfunnet som følgje av tilsettes alkoholforbruk er anslått til så mykje som 11–12 mrd. kr. Sjølv om det er storforbrukarane som har høgast risiko, er kostnadene for arbeidslivet i størst grad knytte til dei moderate forbrukarane fordi dei er mange fleire. Likevel snakkar vi ikkje så mykje om det. Alkoholforbruket slår direkte ut på sjukefråværet. Undersøkingar anslår at ein auke i alkoholforbruket på éin liter per innbyggjar fører til 113 pst. auke i sjukefråværet blant menn, og at 30 pst. av korttidsfråværet og 15 pst. av langtidsfråværet kan vera alkoholrelatert. Det viser litt av omfanget og konsekvensen alkoholforbruket har for sjukefråværet og det norske arbeidslivet. Helsedirektoratet har i vår lansert kampanjen Hvite uker. Målet er å få nordmenn til å tenkja gjennom sine eigne alkoholvanar. Eg vil gi ros til arbeidsminister Hanne Inger Bjurstrøm som sjølv deltok og i den samanhengen stod fram i media og bad alle vurdera kva skade eigen alkoholbruk gjer for arbeidsinnsatsen og medmenneska. Det var eit viktig signal frå arbeidsministeren på eit underkommunisert og tabulagt område.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2012-06-07:
I vikarbyrådirektivets artikkel 4 nr. 1 heiter det: «Forbud mot og restriksjoner i anvendelsen av vikararbeide kan kun begrunnes i allmenne hensyn til især beskyttelse av vikaransatte og krav til sunnhet og sikkerhet på arbeidsplassen eller i behovet for å sikre et velfungerende arbeidsmarked og forebygge misbruk.» Etter Advokatforeningen, NHO og ei rekkje andre si oppfatning tilseier ikkje «allmenne hensyn» at regelverket i arbeidsmiljølova § 14-12 kan haldast ved lag. I arbeidsmiljølova står det bl.a. at fast tilsetjing skal vera hovudregelen i norsk arbeidsliv, og at vikarar, innleigde og mellombels arbeidskraft berre skal brukast i spesielle tilfelle. Med direktivet blir det opp til EU-domstolen og ikkje Stortinget å avgjera om Noreg kan behalda fast tilsetjing som norm i arbeidslivet. Vikarbyrådirektivet er ein del av EU sin politikk for ein grensekryssande arbeidsmarknad i Europa. I mange yrke merkar folk presset på lønns- og arbeidsvilkår. Heilt sidan Blaalid-utvalet oppheva restriksjonar mot å driva utleige av arbeidskraft i Noreg på slutten av 1990-talet, har sterke krefter i Noreg arbeidd på lag med EU for å endra maktforholda i arbeidslivet. I dag er det større og veksande inntektsforskjellar enn det var før, mellom dei som tener minst, og dei som tener mest. Samtidig bruker vi som nasjon altfor mykje pengar. Samla sett lever vi over evne, samtidig som stadig fleire får for lite av fellesskapen sine ressursar. Eit samfunn der fleire må ta mellombels arbeid, vil gi færre myndige menneske. Det vil ramma unge som skal inn på bustadmarknaden, og forsterka ein allereie urovekkjande høg gjeldsandel i hushaldningane. Det raud-grønne prosjektet sitt viktigaste mål er å slå ring om Fellesskaps-Noreg. Bondevik II-regjeringa ville oppheva arbeidsmiljølova sitt forbod mot mellombelse tilsetjingar. Den raud-grønne regjeringa kom til makta og stoppa planane. Arbeids- og inkluderingsminister Bjarne Håkon Hanssen sa i 2005 at å oppheva dei restriksjonane vi har i lovverket mot mellombelse tilsetjingar, vil gi eit A-lag og eit B-lag, kor svake grupper hamnar på B-laget. Vårt raud-grønne forsvar av arbeidsmiljølova var solidaritet. Å godta vikarbyrådirektivet er å liberalisera arbeidsmarknaden etter ein usolidarisk lest som vi raud-grønne sjølv sette ein stoppar for då vi vann valet i 2005. Tilhengarane av direktivet meiner det vil betra vikarar sine rettar på nokre område. Senterpartiet meiner det skal vera opp til det norske demokratiet å styra det norske arbeidslivet. Når det er behov for å betra vikarane sine rettar, bør Noreg sørgja for at det blir gjort. Vi kan ikkje sitja og venta på at solidariteten skal komma frå Brussel.
Svein Flåtten (Høyre), 2012-06-07:
Det moderne nærings- og arbeidsliv trenger mer fleksibilitet, og det vil Høyre åpne for i en moderat form. Jeg tror at arbeidslivet i vesentlig utstrekning ikke er slik som saksordføreren beskriver i en replikkveksling med representanten Røe Isaksen, nemlig at Høyres ønske om mer fleksibilitet bunner i et ønske om at arbeidsgiverne skal kunne presse mer ubekvem arbeidstid over på arbeidstakerne. Det er utrolig lenge siden det var mulig i særlig utstrekning å presse noen ubekvemmeligheter på moderne arbeidstakere. Man skal ha hatt et meget distansert forhold til norsk arbeidsliv for å tro at det er slik det fungerer. Det er rett og slett ikke «de» og «oss» i norsk arbeidsliv lenger. Det er «vi», og det må det være. Det er det store «vi» som gjør at vi tross et altfor høyt kostnadsnivå kan fortsette å være produktive og konkurrere i et internasjonalt marked. Det er det samfunnet, det samarbeidet, som er fundert på en stor fleksibilitet mellom arbeidstakere og arbeidsgivere. Den finnes i mange andre ting som ikke har med arbeidsmiljøloven å gjøre – i det felles mål som man har på hver enkel bedrift: økt konkurransekraft, økt lønnsomhet og tryggere arbeidsplasser. Det forundrer meg derfor at man i forhold til det felles politiske ønsket om økt sysselsetting, økt konkurransekraft og økt og forbedret grunnlag for velferdssamfunnet ser seg tjent med å konstruere den type motsetninger som regjeringspartiene gjør her i dag. Det etterspørres fleksibilitet av moderne arbeidstakere. Mens Europa skjelver i sine økonomiske sammenføyninger, er vi helt nødt til å opprettholde konkurransekraften. Jeg synes regjeringspartiene skal sette seg ned og tenke litt over hvilken mistillit de egentlig viser arbeidstakere og arbeidsgivere gjennom sin nærmest militante holdning med hensyn til å avvise enhver form for fleksibilitet som kan bidra til å øke denne konkurransekraften. La meg bare til slutt avlegge en visitt til representanten Kolberg, som snakker om at Høyre ikke aksepterer trepartssamarbeidet. Det gjør vi. Det gjorde vi under Bondevik II-regjeringen, og det har vi gjort under tidligere regjeringer. Trepartssamarbeidet består etter min oppfatning av staten, på den ene siden, og arbeidstakerne og arbeidsgiverne. Men i et balansert forhold skal alle delta på den samme måten, og ingen skal ha en ekstra inngangsbillett til å komme inn i de lukkede rom, slik det for øyeblikket fungerer. Det er i hvert fall det man hører fra arbeidstakerorganisasjoner, særlig de som står litt lenger unna regjeringen enn det de mest fremtredende gjør.
Svein Flåtten (Høyre), 2012-06-07:
Bare noen få bemerkninger, særlig til Arne L. Haugens innlegg, for det forklarer også litt vår posisjon. Når Haugen og Arbeiderpartiet sier at dette handler om hvordan markedsregulering skal foregå, og hvem som skal gjøre det, har jeg ofte et inntrykk av at det handler mest om det siste og mindre om det første, altså hvem som skal gjøre det. Det er jo det som ligger til grunn for vårt forslag, nemlig å gå inn og se på hvordan dette virker, om det er riktig i markedet, og om aktørene er tjent med dette. Så påstår også Haugen, slik jeg oppfatter det, at vi har sagt at dette gir dagens forvaltere av markedsreguleringen et annet innsyn. Det sier vi ikke, det står i merknadene her at det «kan gi» forvalterne et annet innsyn. Det er hele saken, det at man er usikker på om det kan gi noen et annet innsyn i markedsutsiktene og i markedsbalansen, samtidig som man både tidsmessig og strategisk har muligheten til å velge reguleringsstrategier og reguleringstiltak – selvsagt til beste for det man er satt til å forvalte, men kanskje også med et sideblikk på hvordan det slår ut for ens egen virksomhet. Så er det ikke slik at opposisjonen er helt uformuende i å forstå hvordan dette fungerer. Vi er klar over at bøndene betaler dette, vi er klar over at det er regulert av Omsetningsrådet. Vi er også klar over hvem som bestemmer i Omsetningsrådet. Så spør Haugen til slutt, nokså sangvinsk – dette er ikke noen kritikk av Haugens innlegg, men det passet så godt med mitt eget innlegg å kommentere disse sakene som han tok opp – kan man tenke seg noe mer rasjonelt enn at landbruket selv regulerer dette? Nei, kanskje ikke, men det vet vi ikke. Det er nettopp derfor vi har fremmet dette forslaget, der vi ønsker en gjennomgang av hvordan disse reguleringsordningene fungerer for hele verdikjeden, og at man eventuelt fremmer forslag til endringer som tar hensyn til forbrukerne og til å fremme lik konkurranse og motvirke ulike maktforhold mellom aktørene i næringen. Det er et poeng – og det er jeg helt enig med Arne L. Haugen i – at vi har hatt smørkriser, vi har hatt oppregulering av melkekvoter i vinter på grunn av mangel på melk. Nå meldes det at markedsregulator igjen ønsker å få hevet kvotene. Jeg har ingenting imot det, men det sier meg én ting, og det er at det blir stadig mer uoversiktlig i dette markedet. Man greier bare å se noen måneder frem, så må det nye tiltak til. Da kan jo spørsmålet f.eks. være: Har vi en regulator som går inn og ser på de mer fundamentale, underliggende forhold i markedet, ikke bare den melken som skal komme om litt? Hva kommer til å skje på ganske lang sikt? Slike ting kunne komme frem hvis vi fikk en slik gjennomgang som vi spør om. Det ville være, tror jeg, noe som også regjeringen kanskje ville være tjent med. Kanskje fikk vi de svarene som regjeringen ønsker, kanskje fikk vi noe annet, og så var man ferdig med den diskusjonen. Nå hviler det en usikkerhet rundt dette. Jeg tror ikke vi har sett det siste av usikkerheter fra markedsreguleringen. Det vil komme mer, og vårt forslag, som nå blir nedstemt, tror jeg vil bli ganske aktualisert etter hvert som tiden går.
Svein Flåtten (Høyre), 2012-06-07:
Statsråden spør ofte i disse sammenhenger om markedsreguleringen: Hva mener Høyre at vi skal ha i stedet? Ja, det er det som vi har fremmet forslag om her: at noen kan gå gjennom og se hva vi skal ha i stedet, slik at han er klar over det. Ønsker han å vite det, kan han få sine folk til å stemme for forslaget. I brevet som han har sendt komiteen, gjentar han det som han sa i innlegget sitt: Markedsreguleringen er regulert av Omsetningsrådet og gjennom jordbruksavtalen osv. Dette har vi hørt veldig mange ganger, og det er vi veldig klar over. Men mener statsråden, på alvor, at dette er reguleringer, forskrifter og lover som overhodet ikke kan endres på, hvis det skulle bli aktuelt? Eller at det i hvert fall tar like lang tid som å endre på Grunnloven her i huset?
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2012-06-07:
Arbeid for alle er den viktigaste målsetjinga for den raud-grøne regjeringa. Det er sagt ganske mange gonger her i dag, og det er like sant, sjølv om eg seier det ein gong til. Det er òg all mogleg grunn til å vera stolt over den låge arbeidsløysa som vi har i Noreg. Men det betyr ikkje at vi ikkje har utfordringar, som fleire her har peika på – ufrivillig deltid, fleire trygda inn i arbeidslivet og sosial dumping er nokre av utfordringane eg vil snakka meir om. Det er faktisk første gong det vert lagt fram ei melding til Stortinget om arbeidsforhold, arbeidsmiljø og tryggleik i norsk arbeidsliv. Dette vert sjølvsagt gjort av ei raud-grøn regjering. Meldinga understrekar kor viktig det er med eit godt og anstendig arbeidsliv, og at dette er ein føresetnad for den norske velferdsmodellen. Eg vil ta for meg nokre av områda som vert omtala her, først mellombels tilsetjing. Før eg kom inn på Stortinget, jobba eg 20 år i bank. Det første spørsmålet eg stilte til kunden, var faktisk: Har du fast jobb? Var svaret nei, vart samtalen ganske kort – det vart ikkje noko lån til eigen heim eller til andre ting. Dette har ikkje endra seg. Høgre trur at vi får fleire i jobb viss det vert lettare med mellombels tilsetjing. Korleis forklarer ein då at Noreg med sitt sterke stillingsvern, og med faste tilsetjingar, er heilt på topp når det gjeld sysselsetjing? Mellombels tilsetjing er økonomisk utrygt. Mellombels tilsetjing gir mindre moglegheiter for kvalifisering og til å stilla krav til helse, miljø og sikkerheit. Mellombels tilsetjing er umoderne og er med på å brutalisera arbeidslivet ytterlegare. Så skal meir mellombels tilsetjing auka konkurransekrafta, sa representanten Flåtten i sitt innlegg. Korleis forklarar då Høgre at Noreg klatrar på barometeret vedrørande konkurransekraft, frå 13. til 8. plass i år? Det viser jo nettopp det same som ei «Doing business»-undersøking; at Noreg er eit godt land å driva næringsverksemd i, og at vi har god konkurransekraft. Det verkar som det er ei eller anna form for semje i salen om at høg organisasjonsgrad er bra. Eg er framleis litt usikker etter innlegget frå Framstegspartiet. Men i Stortinget har vi handsama ei rekkje forslag frå Høgre og Framstegspartiet om skatteincentiv, som er alfa og omega i alle andre samanhengar enn når det gjeld å få opp organisasjonsgraden. Skatteincentiv er ei rettsbasert ordning og ikkje alltid det rette verktøyet, men om ein vil at alle skal organiserast, er dette faktisk eit godt verktøy. Da kan det vanskeleg tolkast annleis enn at det å gi incentiv til at fleire organiserer seg, ikkje er ønskeleg frå Høgre og Framstegspartiet.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2012-06-07:
Det har vore veldig mange gode innlegg her i dag. Eg vil spesielt dra fram representanten Trettebergstuen sitt innlegg, som eg synest var veldig poengtert og veldig godt. Arbeidarpartiet er oppteke av å slå ring rundt arbeidstakarane sine rettar – det er noko som alle veit. Derfor reverserte vi dei borgarlege sine framlegg til svekking av arbeidsmiljølova då vi overtok i 2005. Vikarbyrådirektivet vil bidra til orden i ein bransje som ofte er prega av dårlege lønns- og arbeidsvilkår. Det er faktisk så mange som 100 000 norske og utanlandske arbeidstakarar som er tilsette i denne bransjen. Formålet er – som mange her har sagt – likebehandling, der den innleigde eller vikaren minst skal ha same lønns- og arbeidsvilkår som han/ho som ville vore tilsett i bedrifta. Så er representantane i salen usamde om verknadene av innføring av direktivet. Etter mitt syn vil lønna i vikarbyråa gå opp, sidan dei må betala det same som om personen var tilsett i bedrifta. Då ville fleire bedrifter automatisk velja å tilsetja sjølve i staden for å nyttiggjera seg eit vikarbyrå. Men så må eg tilstå at utan tilleggskrava ville eg ha vore svært skeptisk til implementering av direktivet i det heile. Tiltakspakken er kraftige og gode verkemiddel som høgresida i dag stemmer ned. Eg skal gå litt inn på tiltaka: Innføring av solidaransvar. Det vil seia at innleigar har solidarisk ansvar for vikårbyrået si plikt til å betala lik lønn. Ja, det er Arbeidarpartiet heilt for. Lovfesta at også innleigar har ansvaret for den innleigde si arbeidstid. Ja, det er Arbeidarpartiet heilt for. Drøftingsplikt for innleigeverksemda med dei tillitsvalde om innleige. Ja, det er eit godt forslag. Opplysningsplikt om lønns- og arbeidsvilkår mellom innleigar, vikarbyrået og vikarbyråtilsette. Ja, det er eit godt forslag. Kollektiv søksrett skal vurderast. Vikarbyråregisteret skal evaluerast i 2012. Innsynsrett for tillitsvalde i innleigeverksemda. Alt dette er gode tiltak. Som dei fleste har fått med seg, har det vore diskusjon mellom delar av arbeidstakarorganisasjonane og Arbeidarpartiet om innføring av dette direktivet, men ikkje over tiltakspakken – der er vi 100 pst. samde. Tiltakspakken var faktisk i si tid eit krav frå LO si side. Den største trusselen mot arbeidstakarane sine rettar er faktisk om vi får ei regjering sett saman av Høgre og Framstegspartiet i 2013, ikkje implementering av dette direktivet.
Hilde Magnusson (Arbeiderpartiet), 2012-06-07:
Innstillingen fra komiteen er enstemmig, med unntak av Fremskrittspartiet, som har fremmet seks forslag som sikkert representanten Hagesæter tar opp i sitt innlegg. Arbeiderpartiet er enig i at det er bra at det kommer endringer i byggesaksdelen i plan- og bygningsloven. Endringene vil føre til at det blir mindre strenge tekniske krav til tiltak på eksisterende bygg enn på bygg som er helt nye. Vi ser på det som fornuftig, for mange av de tekniske kravene til nye bygg vil rett og slett ikke være mulig å gjennomføre på eksisterende bygg. De vil ikke ha noen virkning totalt sett, eller de vil være uforholdsmessig dyre. Kravene i byggteknisk forskrift har endret seg betydelig over tid, og for eldre bygg er det store forskjeller i de opprinnelige kvalitetskravene og de kravene som stilles i dag. Det gjelder ikke minst kravene til energieffektivitet, tilgjengelighet og brann. Dagens lov gir kommunene adgang til å godkjenne et tiltak selv om det ikke oppfyller alle tekniske krav. Vi ønsker at unntaksbestemmelsene skal bli enkle å praktisere for kommunene, og at det praktiserers likt. Derfor bør reglene for dette presiseres i en forskrift. Jeg vil fra regjeringspartienes side presisere et par ting som vi også har tatt med i merknaden. De skjønnsmessige vilkårene som er oppstilt i unntaksbestemmelsene, må alle være oppfylt dersom tillatelse til tiltaket skal gis. De tre tiltakene er altså kumulative. Det må ikke medføre uforholdsmessige kostnader å oppfylle dagens krav: at tiltaket er forsvarlig for å sikre hensiktsmessig bruk, og at tiltaket er nødvendig for å sikre hensiktsmessig bruk. Alle disse kriteriene må altså være oppfylt. Dette er skjønnsomme vilkår som vil bli presisert i forskriften. Jeg tenker at dette kan føre til utfordringer når det gjelder lovens krav til universell utforming. Departementet har ikke fullt ut fulgt innspillene fra Norges Handikapforbund i at kravene om universell utforming og tilgjengelighet i TEK 10 ikke under noen omstendigheter skal fravikes. Lovforslaget peker på at unntaket fra tilgjengelighetskravet og universell utforming kun skal skje der kravene har liten hensikt, eller det er uforholdsmessig kostnadskrevende å følge dem. Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet presiserer at dette siste må ses i sammenheng med annen lovgivning når det gjelder universell utforming, nemlig lov om forbud mot diskriminering på grunn av nedsatt funksjonsevne, og at det skal lages en forskrift til lovforslaget vi behandler i dag som skal presisere dette punktet. Det skal her ikke legges vekt på en ren lønnsomhetsvurdering. Jeg vil til slutt understreke at det er bra vi gjør endringer, slik at lovverket vårt ikke virker urimelig. I den situasjonen vi er i i forhold til boligbygging, og det behov for boliger vi har, er det også bra at disse endringene kommer. Jeg håper dette kan være et bidrag til økt tilgang på boliger i eksisterende bygg som kan rehabiliteres eller bygges om.
Michael Tetzschner (Høyre), 2012-06-07:
Ville det vært naturlig å overlate til DNB å fastsette landets styringsrente? Selvsagt ikke. Selv om jeg kan gå med på at det er mer naturlig at DNB gjør det, enn at Hol Sparebank gjør det, er det allikevel ikke en naturlig oppgave for en konkurrent i et marked å fastsette rammebetingelsene for medkonkurrenter. TINE er en dominerende markedsaktør. Både innen ost og smør har de en markedsandel på over 50 pst. Det spørsmålet vi må interessere oss for, er om landbruksmyndighetene gjennom de fullmaktene de gir TINE, opprettholder og utbygger TINEs markedsdominans. Konkurrentene har i hvert fall ikke tillit til at regulatorrollen holdes atskilt fra TINEs andre, og mer kommersielle, interesser. Da mener jeg at Stortinget bør ha en plikt til å overveie andre organisasjonsformer enn dagens, som er egnet til å utbre mistillit til systemet. Selv om det var slik at denne mistilliten skulle være fullstendig ubegrunnet, er det et selvstendig poeng å velge en robust organisering som nettopp kan underbygge tilliten til at de beslutninger som tas når det gjelder markedsregulering, helt ut er konkurrentnøytrale. Etter mitt syn må systemet legges om slik at markedsreguleringen skjer etter armlengdes avstand-prinsippet. Reguleringene må være transparente, og konkurrentene må gis rimelig innsyn. I dag er det slik at TINE bestemmer prisen på melk til sine konkurrenter. TINE innkalkulerer en avkastning av egenkapital i prisgrunnlaget for den prisen som de forlanger av konkurrerende, private leverandører. Det er rett og slett ikke rettferdig, og det gir ikke like konkurransebetingelser. I sitt brev til komiteen, på s. 6 første spalte i innstillingen hvor statsråden går mer inn på forsvaret for markedsreguleringer generelt, sier han noe interessant: «Jeg vil videre understreke at reguleringstiltakene(…) er noe som hele bransjen nyter godt av, både for produsentnivå og for senere ledd i matkjeden. Dette gjennom større grad av stabilitet og forutsigbarhet i markedet, som gjør det mulig å drive planmessig omsetning av varer, med minst mulig ekstrakostnader.» (…) Det er jo mange bransjer som kunne tenke seg forutsigbare priser, bare de var høye nok, og at man kunne planlegge sin markedsinnsats og slippe disse fluktuasjonene som markedet ofte gir. Det jeg kunne tenke meg å stille statsråden et spørsmål om, er: Hvorfor gjelder denne logikken landbruket og ikke dem som produserer f.eks. sko, penner, vesker eller sykler?
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2012-06-07:
No har jo både representanten Magnusson og saksordføraren hatt ordet, og som det er blitt sagt, er det jo ikkje noka ueinigheit i sjølve saka. Framstegspartiet er også einig i den saka som er innstilt. Vi meiner jo at det som er føreslått frå departementet, er eit skritt i riktig retning, men det er eit altfor lite skritt. Bakgrunnen for dette er at plan- og bygningsloven er altfor komplisert, han er altfor detaljrik, og derfor må ein gjere retrett på enkelte område når ein ser korleis dette slår ut i praksis. Som sagt synest vi det er bra at ein rettar opp noko, men dette er altfor lite. Det som er problemet med plan- og bygningsloven, er som sagt at han er altfor detaljrik – vi har òg forskrifter, vi har òg rundskriv – som gjer at dette blir håplaust å praktisere. Loven blir vanskeleg å forstå, det er mange detaljar som skal følgjast, og det vil naturlegvis medføre at det blir bygd færre og langt dyrare bustader enn dersom vi hadde hatt ein enklare plan- og bygningslov. No er vi i den situasjonen at prisane på bustadmarknaden er rekordhøge. Det blir også bygd altfor få bustader rundt omkring i landet, spesielt i dei tettbygde strøka. Ei av årsakene til det, er den detaljrikdomen og den detaljstyringa som storting og regjering har føreteke av kommunane, men også at det blir for vanskeleg for byggherrar å praktisere alle dei reglane som blir føreslått. Derfor har vi nokre forslag som vi i utgangspunktet stod aleine om i innstillinga frå komiteen, nemleg at vi ønskjer å forenkle og liberalisere, og vi vil også omskrive heile plan- og bygningsloven, slik at han blir enklare å forstå og lettare å praktisere. Vi er heilt overbeviste om – og det trur eg for så vidt alle saman er einige i – at viss vi hadde gjort det, ville vi fått bygd fleire bustader, og vi ville også fått ned kostnaden på dei produserte bustadene. Eg vil jo seie at eg er veldig glad for at Høgre også følgjer oss, i alle fall på dei tre første forslaga våre. Det synest vi er veldig positivt og veldig fornuftig. Så håpar eg at det kan vere endå fleire enn Høgre som sluttar seg til det. Det får vi jo sjå no når fleire har ordet, og når vi kjem til votering. Avslutningsvis vil eg formelt fremje dei forslaga som Framstegspartiet står bak – også dei som Høgre slutta seg til no nettopp.
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2012-06-07:
Fremskrittspartiet vil at jeg som person skal kunne gi mitt samtykke til å opprette og bruke data i en kjernejournal mens jeg er frisk og oppegående. Regjeringspartiene vil at først når jeg f.eks. ligger på en båre og er syk, med store smerter, skal jeg samtykke til at helsepersonell får tilgang til mine helseopplysninger. Mener helseministeren at dette er en fornuftig løsning når det gjelder såkalt informert samtykke? Ville ikke helseministeren selv heller foretrekke å gi sitt samtykke mens hun er frisk og oppegående?
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2012-06-07:
Det er brei oppslutning om å etablere et nasjonalt helsearkiv. Behovet er helt klart betydelig. Kartlegginga som er gjort av papirbaserte pasientjournaler, viste at disse samlet sett utgjør ca. 175 000 hyllemeter, i tillegg til annet materiale som film, video og lydopptak. Til tross for at det foregår en viss digitalisering, er det et betydelig materiale vi her har, som må sikres forsvarlig oppvaring. Materialet kan også bli viktig for medisinsk forskning i tida framover. Det betyr at vi også må sørge for at de personvernmessige hensynene er godt ivaretatt, som de jo skal være når det forskes på helseregistre og denne type informasjon og materiale. Norsk arkivlovgivning pålegger offentlige arkiver å avhende arkivert materiale. Forslaget som her foreligger, går ut på at både pasientdokumentasjon fra offentlig spesialisthelsetjeneste og private helseinstitusjoner skal avleveres til det foreslåtte nye helsearkivet. Dette vil bli organisert som en del av det statlige Arkivverket og underlagt Riksarkivaren som forvaltningsmyndighet. Dette innbærer at dokumentene i helseregisterarkivet på samme måte som annen taushetsbelagt materiale som er underlagt Arkivverket, vil bli oppbevart i lokaler som er egnet for oppbevaring av slikt materiale, og hjemlet i det lovverket som gjelder på arkivområdet. Det er foreslått at det papirbaserte materialet i Norsk helsearkiv må krypteres. Jeg har stor forståelse for at dette ikke er et forslag i proposisjonen. Det vil være en så krevende oppgave å kryptere dette papirbaserte materialet at den ressursbruken som måtte settes inn, må kunne betraktes som ganske uhensiktsmessig og nærmest umulig. Jeg har stor tillit til at det lovverket som gjelder for taushetsbelagt materiale, som det jo er mye av i det materialet som Arkivverket ivaretar, også vil bli ivaretatt på beste måte når det gjelder det materialet vi her snakker om, som skal inn under Norsk helsearkiv.
Bent Høie (Høyre), 2012-06-07:
En del av helseregistrene er også papirbaserte, altså de som er ramset opp i § 8 tredje ledd. Det er jo en av grunnene til at regjeringen går inn for at kravet om kryptering kun skal gjelde registre. Det er også situasjonen for nasjonalt helsearkiv, at det er papirbasert. Hva er da bakgrunnen for at regjeringen ikke foreslår at registeret til nasjonalt helsearkiv skal være kryptert?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2012-06-07:
Som jeg sa i innlegget mitt, har jeg flere ganger prøvd å få avklart – fordi det ikke er nedfelt i proposisjonen – hva man mener med «helsepersonell med tjenstlig behov». Det siste som ble skrevet inn i innstillingen som et svar, ble det sagt, var følgende fra regjeringsfraksjonen: «Flertallet vil understreke at det bare er helsepersonell med tjenstlig behov ved ytelse av helsehjelp som kan gis tilgang til kjernejournalen, og at det bare kan gis tilgang til nødvendige og relevante helseopplysninger.» Det var omtrent det samme som sto i proposisjonen. Mitt spørsmål er: Hvem vil man definere i forskriften til å ha tjenstlig behov i primærhelsetjenesten, f.eks.?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2012-06-07:
Nei, det sa jeg ikke.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2012-06-07:
Kristelig Folkeparti er enig i etableringen av Norsk helsearkiv. Det er viktig. Jeg vil også vise til representanten Høies gjennomgang av forslag nr. 1, som Kristelig Folkeparti støtter, så jeg tar ikke det opp igjen. Jeg har lyst til å vise til noe av det som Datatilsynet i sin høringsuttalelse til nytt helsearkiv skriver om at det ikke skal være kryptert. De sier bl.a. at helsearkivet vil stå for en enorm datafangst av sensitive opplysninger uten at man skal kunne gi sitt samtykke. Det skal oppbevares sensitive opplysninger. Det kan være psykiatriske diagnoser, genetisk informasjon. Det er uheldig for personvernet at man gjennom staten skal ha så mye kunnskap samlet på ett sted. Når det gjelder f.eks. lagring av genetisk informasjon, sies det bl.a. at dette ikke bare gir detaljert informasjon om den som er registrert i arkivet, men også om pasientenes etterfølgere, og at dette kan gi genetiske opplysninger over generasjoner. Av den grunn er vi høyst usikre på om det er godt nok bare å få saken tilbake til Stortinget, noe vi også støtter fra Kristelig Folkepartis side, og som også representanten Bent Høie var inne på – at regjeringen må komme tilbake og vise til hvordan personvernet blir ivaretatt i fremtiden. Derfor har Kristelig Folkeparti tenkt å støtte Venstres forslag i dag. Den kanskje viktigste bakgrunnen for at jeg ønsker at vi skal gjøre det, er spørsmålet om hva dette arkivet vil være i fremtiden. Det vet vi lite om. Det skal i alle fall til å begynne med inneholde pasientopplysninger hovedsakelig fra personer som er døde, men vi vet faktisk ikke hva det kommer til å være i fremtiden. Av den grunn mener jeg vi skal være føre var og gå til en kryptering, og så ønsker jeg at regjeringen skal komme tilbake til Stortinget med en sak. Forslaget vil dessverre bli nedstemt, men alternativt mener jeg at regjeringen absolutt bør komme tilbake til denne saken.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2012-06-07:
Jeg er enig med statsråden i at det er viktig at gamle arkiv som kanskje ligger rundt omkring, blir samlet. Jeg kan allikevel ikke forstå at man ikke kan gå for å kryptere selve registeret til arkivet. Men mine spørsmål går på noe annet. Hvordan vil dette arkivet bli utviklet? Vil det senere f.eks. bli avlevert nyere journaler, kanskje digitaliserte journaler senere? Og i så fall, når man har samlet dette gamle materialet: Vil det blir brukt videre på en annen måte? Vil det i så fall medføre at vi får en sak tilbake om eventuelt personvern og kryptering på en annen måte?