Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2012-05-22:
Allerede den første Soria Moria-erklæringa til regjeringa Stoltenberg understreket betydninga av mangfold, inkludering og flerkulturelle satsinger i kulturlivet. Den gang ble det formulert en visjon, å «synliggjøre det flerkulturelle perspektivet på alle felter i kulturlivet og bidra til å skape bedre møteplasser mellom majoritets- og minoritetskulturer». Det var en visjon med to hovedbegrunnelser: Ved å slippe til andre stemmer, andre livserfaringer og andre historier vil kultur- og kunstlivet berikes både når det gjelder innhold, og når det gjelder kvalitet. Ved å gi rom for mangfoldet i kulturen skapes arenaer for kommunikasjon og samhandling, som igjen kan gi større gjensidig kunnskap og dypere forståelse mellom mennesker med ulikt kulturelt ståsted. Begge disse tilnærmingene gir viktige perspektiver på mangfold, inkludering og deltakelse. Dagens Norge er preget av et mangfold hvor både minoritets- og majoritetskulturer av forskjellig karakter danner grunnlag for spennende kunstneriske opplevelser og kulturaktiviteter. Regjeringa har satset bredt, og på flere måter, for å understøtte og videreutvikle dette. 2008 ble løftet fram som kulturelt mangfoldsår, som hadde som utgangspunkt at nettopp det aktive og levende kulturlivet skulle danne basis for det arbeidet som ble satt i gang. Det kulturelle mangfoldsåret ble forankret bredt, både kulturelt og geografisk. Jeg er glad for stortingsmeldinga vi debatterer i dag. Den tar utgangspunkt i en viktig erkjennelse: Til tross for bred satsing på kunst og kultur i vårt samfunn er det mange som ikke finner fram til de arenaene hvor man kan skape, oppleve, lære og vokse. Kulturen finner seg sjølsagt et uttrykk over alt. Men det offentlig finansierte kulturlivet skal tilhøre oss alle. Da må vi ta inn over oss at opplevelsen av tilhørighet til det samme kulturlivet er ulik og er ofte definert av forhold som utdanning, økonomi og kulturelt sosialt og geografisk ståsted. Jeg syns stortingsmeldinga foreskriver gode tiltak, som er konkrete, og som adresserer noen viktige utfordringer for inkludering og deltakelse gjennom fire satsingsområder: inkludering og nye stemmer sikre tilgang ved å bygge ned fysiske og økonomiske barrierer satsing på kulturformidling og formidlingsordninger inkludering gjennom samarbeid Jeg har en viss følelse av at debatten i Stortinget berører noe som er større enn vi heilt forstår. Jeg har ofte tenkt på at det er på kulturfeltet noen av de store spørsmålene skal avgjøres i framtida. Det dreier seg om hvem som skal kunne delta og ha innsikt i et felt som fortolker våre liv og gir dette et eksplisitt uttrykk gjennom kunst og kulturaktiviteter. Med dette i mente er det ganske merkelig at opposisjonen velger å ha den tilnærminga til disse viktige spørsmålene som de har. Jeg tror ærlig talt at både representanten Håbrekke og representanten Skei Grande utmerket godt veit at de kommer med noen konstruerte motsetninger som ikke har rot i virkeligheten. Man kan nesten mistenke opposisjonen for ikke å ha noe særlig å komme med sjøl. Insisteringa på at kunst og kultur blir brukt instrumentelt eller for å oppnå noe annet, oppleves for meg som en temmelig – skal vi si – gammeldags og uinteressant forståelsesramme. Et liv med ulike ståsteder i kulturlivet har lært meg at slike spørsmål egentlig er nokså irrelevante. Kunstneriske stemmer veksler mellom ulike posisjoner; nå og da instrumentell, stående i en kontekst til noe større utenom seg sjøl, av og til fritt høytflygende, slik at vi ikke helt vet hva kunsten vil oss – før kanskje det har gått en tid, og vi klarer å sette det vi har opplevd inn i en større sammenheng, til noe som berører oss. Jeg syns opposisjonen gjør kunst og kultur til noe skjelvende og smått. Kulturlivet og dets mange aktører er ikke så skjøre og engstelige som opposisjonen vil ha det til. Jeg tror kunst og kultur er på sitt beste når de tør å gå inn i ryggtak med livet. Og da mener jeg alle slags inntrykk og utfordringer som samfunnet byr på – til og med tilsagnsbrev fra et kulturdepartement som f.eks. på vegne av oss alle ber de største og tyngste kulturinstitusjonene om å være med på å skape kunstneriske bidrag for å feire en stor nasjonal begivenhet, som f.eks. grunnlovsjubileet er. Denne regjeringa har løftet kunsten og kulturlivet opp i politikkens førstedivisjon. Jeg har også som helsepolitiker fulgt kulturlivet nøye, og jeg har til gode å møte kulturaktører som har følt seg trykket ned og hemmet av den kultursatsinga som regjeringa har hatt. Meld. St. 10 for 2011–2012 vil være et strålende og viktig bidrag videre.