trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-18:
Det samme gjelder for denne saken som for den forrige, men her har SV et forslag, og sammen med Arbeiderpartiet støtter vi forslag til vedtak II. Saken handler også om det faktum at det ble et alvorlig rabalder i regjeringen da det viste seg at Kunnskapsdepartementet hadde redusert bevilgningen til Human Rights Service. Det kan man ikke akkurat si er et nasjonalt ressursmiljø på integreringsfeltet. Det er heller en ganske høyreekstrem blogg, som sprer konspiratoriske ideer. Jeg var glad da jeg så at Kunnskapsdepartementet hadde tatt litt fatt i dette, men så viste det seg at det ble bråk ut av det. Regjeringen prøvde da gjennom denne salderingen liksom å rydde opp i rotet sitt. Både SV og Arbeiderpartiet mener det er helt feil at vi skal bevilge penger til en slik blogg. Derfor foreslår vi at vi ikke støtter forslaget om å øke bevilgningen til denne organisasjonen gjennom denne triksingen i salderingsproposisjonen. SV ønsker å bruke den samme bevilgningen til å styrke Holocaust-senteret og Antirasistisk Senter med 250 000 kr hver – altså bruke nøyaktig den samme bevilgningen til å styrke disse to miljøene, som faktisk bidrar til god integrering og ikke minst til det viktige antirasistiske arbeidet som virkelig trengs når det finnes noen som sprer slike konspiratoriske ideer som Human Rights Service gjør. Dette betyr ikke at SV bare ønsker å gi støtte til organisasjoner vi er enig med – det er viktig å understreke. Vi er villig til også å sponse organisasjoner som vi ikke nødvendigvis er enig med, men det er ikke nødvendig å ha statsstøtte for å ha ytringsfrihet. Det er veldig mange som har det, og som slett ikke har statsstøtte for det. Det må også være visse grenser for hva man støtter. Derfor støtter vi forslag til vedtak II, og jeg tar opp SVs forslag.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-18:
Alle sier at de har et mål om å øke godstrafikken på bane og sjø, men nå går den altså ned og ikke opp. Flere representanter, bl.a. fra Kristelig Folkeparti, er oppe og sier: «Ikke akkurat nå.» Spørsmålet er: Når da? Når godstrafikken på jernbane er lagt ned? Er det da vi skal flytte det over? Når investeringene er gjort i enda større bilpark og enda større veier? Jeg bor i et fylke som opplever dette, i Hedmark. Vi har jernbane som går der, og som kunne bygges ut. Men godstrafikken øker. Jeg kvier meg virkelig for å kjøre på veiene nå. Det er en så voldsom økning. Dette skader klimaet, det gjør det farlig i trafikken, og det skader veiene våre. Gods trenger lange strekninger, og vi må bygge ut. Det har SV foreslått lenge, og det må være nasjonale satsinger for å få det til, ikke bare punktsatsinger. Men inntil det er gjort, må vi få på plass noen ordninger som kan gi jernbanen noen fortrinn – flere fortrinn enn nå. Vi må vente til det er kommersielt lønnsomt, sa ministeren. Men det blir aldri kommersielt lønnsomt hvis man ikke priser klimautslipp og skadene av veitransporten på en annen måte enn nå. Vi er rett og slett nødt til å sikre at man betaler for de skadene som blir gjort. Det gjøres ikke i dag. Så sier ministeren at det er å slå inn åpne dører, og at dette jobber regjeringen for, for så å konkludere med at forslagene ikke virker. Dette holder ikke. Det hadde i hvert fall vært ærlig hvis regjeringen og flertallet hadde sagt at de kaster disse målene på båten fordi de ikke får det til og heller ikke vil det. For det er det som er resultatet av det som skjer nå hvis man ikke går inn og prøver å gjøre noe. Så bare et lite spørsmål til Kristelig Folkeparti om de kan oppklare det i sitt forslag: Har man tenkt å bøtelegge dem som kjører disse transportene, når det gjelder kabotasje på veien? Jeg vil gjerne ha tiltak mot det, men jeg tror representanten fra Kristelig Folkeparti også vet noe om kabotasje, nemlig at sjåførene som kjører disse bilene, neppe har verken penger eller ansvar for at dette skjer, men selv er i en vanskelig situasjon, og at bøtelegging der og da blir – for å si det sånn – å rette baker for smed.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2018-12-18:
Representant etter representant tar til orde for klima- og miljøforandringene verden står overfor. Dette er vel og bra, og det er viktig å minne om tingenes tilstand. Samtidig vil jeg utfordre: Hva er de konkrete tiltakene? Hva kan vi gjøre som faktisk bidrar i klimaregnskapet? Hvordan kan vi erstatte forbruk med gjenbruk? Senterpartiet vil ha en klimapolitikk for de store tiltakene. Vi er derfor sterke tilhengere av et CO2-fond for næringstransport. Vi har allerede erfart at Næringslivets NOx-fond har vært en stor suksess. Det bygger på en modell hvor tilsluttede bedrifter i næringslivet betaler inn til fondet i stedet for å betale en NOx-avgift. Næringslivet kan så søke fondet om støtte til utslippsreduserende tiltak. Dette viser en direkte sammenheng der kostnader fra utslipp går til å stimulere til reduserte utslipp og reduserende tiltak. Tungtrafikk står i dag for dobbelt så store utslipp som personbilparken. Her må og kan vi kutte store utslipp raskt. Senterpartiet mener derfor det er viktig å komme i gang med løsninger for denne sektoren nå. FNs siste klimarapport viser at regjeringen svikter i arbeidet med å få en raskere grønn omstilling – det går for sakte. Næringslivet selv er utålmodig etter å komme i gang, men regjeringen har signalisert at de vil ha en løsning hvor staten går via Enova for å administrere et slikt fond. Dette innebærer en avvisning av næringslivets initiativ til å etablere en miljøavtale de kan administrere selv. Det er ingen god måte å sette i gang et så viktig arbeid på. Allerede i forbindelse med behandlingen av statsbudsjettet for 2017 ble det vedtatt å etablere et CO2-fond, men i statsbudsjettet for 2019 er det fortsatt verken bevilget midler eller gitt uttrykk for at dette er en satsing som kommer i gang i nær framtid. Dette er for svakt og viser ingen handlingsvilje eller evne til å gjøre en jobb for de store og konkrete tiltakene. I stedet er klimaministeren i dag mest opptatt av å kutte inntaket av kjøtt hos norske forbrukere og oppfordrer til mindre matsvinn. Disse tiltakene er ikke i nærheten av å være politikk for betydelige klimakutt og virker ærlig talt ganske tafatt. Næringslivet har hatt et stort ønske om å administrere et liknende fond for næringstransport, men regjeringen er lite imøtekommende. Senterpartiet har lenge sett behovet for en slik modell for transportsektoren og har foreslått bevilgninger til formålet. Jeg skal hilse fra NHO og resten av næringslivet. De er motiverte og klare til å ta fatt på arbeidet – er regjeringen det?
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2018-12-18:
Jeg må bare påpeke overfor siste taler at det å vektlegge at lokaldemokratiet skal bli hørt, må jo være helt grunnleggende når lokaldemokratiet nå blir satt til å forvalte nye oppgaver. Her er det en sammenheng. Senterpartiet mener at regionalt nivå ofte er mer effektivt enn statlig byråkrati og bedre kan ivareta nettopp folkestyret. Styring og ansvar må nærmere dem som blir involvert og berørt. To forutsetninger for suksess er for det første at oppgavene må ha konkret innhold og ansvar, der fylkene har tillit til å løse oppgavene ut fra sine forutsetninger, og for det andre at oppgavene må bli fullfinansiert, og fylkene må få handlingsrommet økt i forlengelsen av økt ansvar. Så konkret til oppgavemeldingen. Den ble jeg skuffet av. Det hele framsto lite ambisiøst. Regjeringen har fortsatt flere utredninger og prosjekter på gang der fylkenes rolle ennå ikke er avklart. Meldingen baserer seg på rapporten fra Hagen-utvalget, som har uttalt at deres utredninger ikke går i dybden på de ulike oppgavene de har foreslått overført. Nå skal vi orientere oss i kaoset – alt fra ekspertutvalg håndplukket av regjeringen, pågående utredninger og arbeid med stortingsmeldinger, tiltak gjort uten utredning og forankring, til omfattende reformer som går på kryss og tvers av sektorer. Da er det godt å vite at vi får denne debatten og behandlingen, der alle felt blir sett i sammenheng. Det som derimot er kritikkverdig, er hastverket og innsnevringen av komitébehandlingen og debatten i dag. En skulle nesten tro regjeringspartiene ikke ønsket debatt. Innen kompetanse, utdanning og forskning åpnes det nå for utvidet ansvar for regional kompetansepolitikk. I den bredt ønskede kompetansereformen skal fylkenes rolle være tydelig. Karriereveiledning, næringsutvikling og næringsrettet forskning henger sammen. Folket er vår største ressurs, og nå samles de ulike tiltakene i fylkene. I tillegg vil en helhetlig gjennomgang av det næringsrettede virkemiddelapparatet kunne bidra til at flere oppgaver kan bli flyttet til fylkeskommunene og styrke deres rolle som næringspolitisk aktør. Rundt 90 pst. av våre bedrifter har under ti ansatte, og da er fylkenes oppfølging av små og mellomstore bedrifter avgjørende. Mer kritikkverdig er undervurderingen av studieforbund i en kompetansereform, distriktsutvikling – med deres samfunnsoppdrag. Det blir utredet en endring av tilskudd til studieforbund, og der forutsetter vi at voksenopplæringen blir lagt til grunn. Ellers vil jeg poengtere Senterpartiets forslag nr. 8, om utredning av konsekvenser for overføring av oppgaver som ligger til Statped i dag. Her er det enormt viktig at organiseringen legger barna og oppgavene til grunn.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2018-12-18:
Over flere år har det i Norge vært en debatt om omstilling og det grønne skiftet. Alt ligger til rette: Vi har bedrifter som tar initiativ, og som kan vise til gode enkelteksempler, og vi har ikke minst dyktige arbeidsfolk. Men det er påfallende hvor lite informasjon vi får om hvordan det faktisk går med omstillingen. Hva viser tallene? Mens Sverige er på samme nivå som før finanskrisen når det gjelder investeringer i ny industri som i stor grad baserer seg på fornybare energikilder og råstoff, ligger tallene for Norge flatt. Over flere år har det vært slik at mens Sverige går opp, ligger Norge flatt. I september kom det nye tall fra SSB som viste utviklingen av produksjonen i industrien. Da kunne de rapportere at fra mai til juli var det en økning på kun 0,4 pst. Mens vi ser at det er behov for langt større investeringer i nye arbeidsplasser og ny industri i Norge, øker samtidig de økonomiske forskjellene mellom folk i Norge. Dette er veldig vesentlig i denne debatten om omstilling og et mer klimavennlig samfunn, for det er bare de landene med små økonomiske forskjeller mellom folk som vil være rustet til å gjennomgå en forbedring av samfunnet, og som vil få utslippene ned. Det er en lærdom vi kan ta fra det som vi nå ser av opprør i Frankrike: Når forskjellene blir for store, blir det i praksis svært krevende å se for seg at folk ønsker å være med på den omstillingen som skal til. Derfor er det en elefant i dette rommet som ikke har blitt nevnt, men det ble etterlyst elefanter i rommet. Da trenger vi, i en så viktig debatt som denne debatten i energi- og miljøkomiteen på Stortinget er, å finne den. Når vi har norgeshistoriens mest markedsliberalistiske regjering, som bevisst øker de økonomiske forskjellene mellom folk, skaper det et langt dårligere utgangspunkt for å skape en bedre framtid, med gode framtidsutsikter og lavere utslipp. Det er kun de brede, folkelige partiene, som kjemper for mindre forskjeller mellom folk, som kan være i stand til å gjennomføre den positive endringen som vi nå trenger.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2018-12-18:
Arbeiderpartiet vil ha økt verdiskaping på fornybare naturressurser i Norge. Derfor er vi bl.a. opptatt av at vi også må fornye skogen vår. Vi skal ha skogbruk, det krever at man hogger for så å fornye og plante. Derfor har vi satset på det i vårt alternative statsbudsjett. Det handler også om å se den jobben folk gjør rundt omkring i hele landet for nettopp å få til økt næringsvirksomhet og verdiskaping på fornybare norske naturressurser. I et interessant debattinnlegg fra en av Venstres kommunestyrerepresentanter i Tolga kommer det fram en dyp konfliktlinje som går tvers igjennom partiet Venstre, fra det som kanskje er igjen av noen få distriktsrepresentanter i partiet og opp mot ledelsen. Kommunestyrerepresentanten i Tolga påpeker at landet vårt er bygd gjennom å bruke fornybare naturressurser, enten det er ved å sette garnet i sjøen, sette plogen i jorda eller ta fram øksa når en skal i skogen. Da er det som bl.a. nå skjer i rovdyrdiskusjonen, urovekkende, for det er en parallell. Tilliten brytes ned på felt etter felt når ikke folk kan få være med i den positive verdiskapingen som vi nå trenger mer av. Når Stortinget har vært tindrende klar på at vi skal ha en faktisk bestand i Norge på mellom fire og seks ynglinger i året, går det ikke an å forklare seg bort fra det. Det er et brudd på Stortingets klare vedtak. Derfor er Arbeiderpartiet sammen med Senterpartiet nå i ferd med å kreve at regjeringen må komme til Stortinget og forklare seg om hvordan dette bruddet kan oppstå. Det er stadig viktigere å få en forståelse for at den store jobben vi skal gjøre sammen som samfunn, når vi skal få utslippene ned og verdiskapingen opp på fornybare naturressurser, må det være en rød tråd som går fra den jobben folk gjør ute i landet hver dag gjennom hardt arbeid, til de vedtakene som fattes i denne salen. De har jo i dette tilfellet vist seg å være veldig gode, men regjeringen har ikke oppfylt sitt parlamentariske ansvar og fulgt det opp. Nå trenger vi langt mer ydmykhet, hvis ikke kommer vi til å se større markeringer. Bjørgulv Braanen påpeker nettopp i Klassekampen i dag at saken om regjeringens brudd på å følge opp bestandsmålet handler om noe langt mer enn ulvedebatt, den handler om tillit til demokratiet.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2018-12-18:
Det var representanten Kjenseth som hadde et innlegg til meg og egentlig bare forsterket hele poenget og kom med et kjempepoeng, og det er den aldrende befolkningen i deler av Distrikts-Norge. Svaret på å gjøre noe med den utfordringen er ett ord: næringspolitikk. Det er jo derfor jeg har snakket om næringspolitikk i begge innleggene mine her i dag. Og ikke nok med det – vi har et representantforslag på gang, som skal behandles her rett over nyttår, om trygg matproduksjon på norske ressurser, noe som vil føre til arbeidsplasser i hele Norge. Egentlig holder det å sitere et tidligere Venstre-medlem som er varaordfører i Engerdal nå, og som var med og la ned Engerdal Venstre i fjor, for han er en av dem som har kjent sentraliseringspolitikken, de økende forskjellene og manglende næringspolitikk på kroppen: «Det ble helt utenkelig å skulle drive valgkamp til høsten for et parti som snakker bygda mi midt imot.»
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-12-18:
Norge er et langstrakt land med enorme ressurser, som generasjoner før oss har utnyttet, og som vi også må sørge for å utnytte i enda bedre grad i framtiden. Det er jordressurser, det er skogressurser, det er vannet, det er mineraler, det er olje og gass, og det er fisk og andre marine ressurser. Skal vi få til dette, må vi ha en politikk for at folk kan bo, arbeide og leve et godt liv i hele landet. Vi må legge til rette for dem som ønsker å drive næringsvirksomhet, skape nye jobber basert på de rike fornybare naturressursene som vi har i hele landet, vi må oppmuntre dem og gjøre hverdagen enklere. Ta eksempelvis alle dem som velger å bosette seg i Vardø og pendle til jobb i Båtsfjord – det er drøyt 17 mil. Det er av stor verdi for det norske samfunnet, og de bør ikke pålegges økte kostnader, men det bør tvert imot legges til rette for at de får en enklere hverdag og får bidra til å utnytte ressursene i den delen av landet. Eller f.eks. de som i perioder må pendle med fly fra Bodø til Brønnøysund fordi en har arbeidsplass der – ja, de gjør en viktig jobb for at hele Norge blir tatt i bruk. Vi må legge til rette for det for framtiden. Istedenfor at en rent symbolsk i denne salen skal legge økte avgifter på noen av dem som nettopp bidrar til dette, må en sørge for å ha en reell politikk som funker for å bidra til økt næringsvirksomhet, men også for å løse klimaproblemene. En av de sakene som det har vært en del oppmerksomhet på tidligere, bl.a. i budsjettdebatter i Stortinget, er et CO 2 -fond for næringstransporten. Der er næringen selv veldig tydelig på at en ønsker en modell etter det NO x -fondet som har virket, og så ønsker man en tilsvarende modell for et CO 2 -fond for næringstransporten for å få inn ny teknologi, nye løsninger. Vi trenger det, og vi trenger det kjapt. Dessverre møter vi veggen så langt i forhandlinger med regjeringen. Det drar ut i tid, regjeringen legger seg på en annen modell, som ikke næringslivet har tro på, som ikke vil kutte utslipp, og som ikke er det vi trenger for framtiden. Skal vi løse klimautfordringene for framtiden – ja, så må vi satse på skogen og økt avvirkning av skog i større grad enn det som skjer i dag. Det må vi gjøre gjennom nasjonale tiltak, alt fra gjødsling, planteforedling til skogsbilveier, og ha et grønt investeringsselskap for å få trøkk på utnytting av skogressursene. Men så handler det også om de internasjonale rammevilkårene som er, og de forhandlingene som er med EU. Jeg viser også til det som representanten Arnstad utfordret statsråden på i stad. Jeg vil be ham om å komme opp her og svare på hva slags forpliktelser Norge nå skal inngå i avtale med EU om skog, hva slags referansebane som vil bli meldt inn fra Norges side. Det forventer jeg at statsråden svarer på før han forplikter Norge.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-12-18:
Jeg ville satt pris på om statsråden, i stedet for å bruke taletiden på å ramse opp en uendelig skryteliste over regjeringens innsats, hadde svart på konkrete spørsmål som blir stilt i denne sal. Til CO 2 -fond for næringstransporten: Vi er fullt klar over at det pågår samtaler med NHO. Det vi spør om, er den konkrete modellen. Utfordringen er ikke at det pågår samtaler. Det som er problemet, er at samtalene ikke tar slutt fordi regjeringen ikke gir seg og ikke ser at det er næringslivets modell som må legges til grunn for å sørge for praktiske og gode løsninger som gir utslippskutt, og som også gir framdrift for næringen i Norge. Til referansebanen for skog: Statsråden sier at politikken bestemmer vi selv. Så sier han i samme åndedrag at vi må følge EUs regelverk. Ja, hva betyr det konkret for den referansebanen som statsråden har tenkt å melde inn og forplikte Norge på innen 13 dager? Hva betyr det? Hva slags referansebane er det statsråden på vegne av Norge har tenkt å forplikte oss på? Kan statsråden bekrefte at det er bane 11 som blir valgt, eller mener statsråden at bane 11 ikke kan velges fordi man da ikke vil oppfylle EUs regelverk? Det er utrolig viktig å velge en referansebane som sørger for at man fortsatt kan bruke skogen for økt avvirkning og bruke skogen som en ressurs for biodrivstoff. Så til rovdyr, som har vært et stort tema også i debatten i dag. Jeg var i dag tidlig på Bjørkelangen og møtte flere av dem som i månedsvis har forberedt seg på å skulle følge opp rovviltnemndenes vedtak, bl.a. om uttak av Mangen-flokken. Nok en gang blir rovviltnemndene overkjørt. Nok en gang blir også stortingsflertallet forsøkt overkjørt av regjeringen. Det er ikke regjeringen som skal sitte og fortolke hvorvidt stortingsflertallets vedtak og et rovviltforlik er i tråd med naturmangfoldloven og i tråd med Bernkonvensjonen. De vurderingene har stortingsflertallet gjort, og stortingsflertallet er også tydelig på at man skal ha fire–seks ynglinger per år, nå er det langt over. Derfor er det som nå skjer, et klart brudd med rovviltforliket. Man overkjører igjen de lokale rovviltnemndene, og det er derfor behov for – slik Senterpartiet og Arbeiderpartiet har varslet i denne debatten – at vi får en egen redegjørelse om denne saken.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2018-12-18:
Det er litt forunderlig når man hører representantene fra regjeringspartiene snakke om grønn omstilling, for det virker som om de har lært seg noen talepunkt, at kommunikasjonsavdelingen i departementet sier at nå er det mye mer grønn omstilling enn før, at det er mindre oljeavhengighet i norsk økonomi nå enn tidligere. Men sannheten er jo at det er motsatt. Det oljekorrigerte underskuddet på statsbudsjettet i år er høyere enn i 2013. Vi er mer oljeavhengige nå enn vi var da Erna Solberg ble statsminister. Det er faktum. Når man ser investeringene i norsk økonomi neste år, skal de antatte investeringene i oljesektoren ifølge SSB øke med 20 mrd. kr. Det er ca. like mye som hele investeringen i norsk fastlandsindustri. Bare økningen innenfor olje- og gassektoren er ifølge SSB på ca. 20 mrd. kr, og så står statsråden her og sier at vi er mindre oljeavhengig. Vi er mer oljeavhengig. Det er ikke sånn at vi har omstilt norsk økonomi. Det er olje- og gassektoren og boligsektoren som er de to store driverne i norsk økonomi. Det er et faktum, og det er på tide at regjeringen begynner å snakke om det som er virkeligheten, ikke det som er festtaler. Når jeg hører Stefan Heggelund fra Høyre før i dag, virker det som han har glemt at Høyre er et parti som har tro på den private eiendomsretten, som har tro på lokal forvaltning, og som har tro på enkeltmennesket. En av Høyres sterke talspersoner, Gunnar Gundersen, skrev i går på Facebook: «Det finnes ingen ideologisk ryggrad igjen. Alt kan forhandles bort. Respekt for enkeltmennesker, eiendomsrett og demokratiets beslutningsorganer er borte.» Det er det folk opplevde i går. Punkt én, eiendomsrett: Det er klart at når det blir en så stor ulvebelastning som det nå har blitt i store deler av ulvesonen, går det ut over muligheten til å drive næringsaktivitet. Det er et klart brudd på det Høyre tradisjonelt har stått for. Punkt to, demokratiske beslutningsorganer: Her har det vært en stor prosess, både i Stortinget og i de regionale rovviltnemndene, som har sagt at man skal ta ned antall ulv fordi det skaper så stor belastning for den enkelte. Men nei, når Ola Elvestuen sitter på sitt kontor, tar han ikke hensyn til det, han gir blaffen i de lokale beslutningsorganene, overkjører dem og overkjører enkeltmenneskene. Det er grunnen til at det blir så høyt konfliktnivå i ulvedebatten: at man gang etter gang opplever at når det kommer til departementet, tar man ikke hensyn til lokalbefolkningen, til enkeltmennesker, til den private eiendomsretten, til de regionale beslutningene og til det lokale demokratiet. Jeg håper at Fremskrittspartiet og Høyre begynner å finne tilbake til sine grunnrøtter når det gjelder troen på det lokale, ikke bare på sentralstyring, for den beslutningen som ble tatt i går, er et nytt overtramp mot lokalbefolkningen i kommune etter kommune, og det kommer til å bli masse uro hvis man ikke begynner å lytte til dem som faktisk kjenner virkeligheten, ikke bare til dem som er i departementet.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2018-12-18:
Statsråd Elvestuen var på talerstolen her i stad og klargjorde hva slags vurderinger som var lagt til grunn for å overprøve rovviltnemndene. Jeg syntes tydelig han sa at han fulgte Stortingets vedtak når han gjorde den vurderingen. Da vil jeg sterkt anbefale statsråden, som er statsråden med ansvaret for dette feltet, å ta en liten titt på rovviltforliket. I rovviltforliket står det nemlig at vi skal ha to til fire ynglinger av ulv i Norge, og i dag har vi det dobbelte. Er det slik at statsråden ikke har lest rovviltforliket, eller er det slik at han bestrider det bestandsestimatet som er – at vi faktisk har dobbelt så mye ulv i Norge som det Stortinget har sagt vi kan tolerere? Stortinget har vært tydelig på at uttak skal skje også innenfor sonen. Det skal gjennomføres for å prøve å komme ned på bestandsmålet. Det har Stortinget sagt helt tydelig fra om. Dette er en hån mot demokratiet, det er null respekt for Stortingets vedtak, og det er også en hån mot rovviltnemndene. Stortinget har sagt at rovviltnemndene skal ha en tydelig rolle i denne forvaltningen – nå blir de nok en gang overkjørt. Ikke minst er det en hån mot lokalbefolkningen, som har levd med de alvorlige konsekvensene av en dobling av ulvestammen nå i flere år, og nå øynet et håp om at de kanskje kunne få en litt mer levelig hverdag, og så opplever de at Stortingets flertall blir overkjørt på denne måten. Så jeg må virkelig spørre statsråden: Har han ikke lest rovviltforliket, eller er han ikke enig i de bestandsestimatene som er? Er han enig i at vi har dobbelt så mye ulv som det Stortinget har sagt vi faktisk skal ha?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2018-12-18:
Jeg stilte noen spørsmål i mitt forrige innlegg som statsråden overhodet ikke svarte på. Har statsråden fått med seg at bestandsmålet er totalt fire–seks ynglinger hvis vi regner med grenseulven? Eller er det sånn at statsråden ikke betrakter det estimatet som er på minst 50 pst. mer, som reelt? Mener han at vi ikke har mer enn fire–seks ynglinger i året? Er vi altså nede på bestandsmålet? Hvis vi ikke er nede på bestandsmålet og han aksepterer at vi har altfor mye ulv i Norge, er det et brudd med stortingsvedtaket når det ikke blir jobbet effektivt fra regjeringens side for å prøve å komme ned på bestandsmålet. Når vi har et bestandsmål på fire–seks, betyr det at vi skal være innenfor rammen på fire–seks ynglinger. Det betyr ikke at vi kan ha åtte–ti–tolv ett år, og at vi så plutselig skal ned på én eller to året etterpå. Jeg vil ha en avklaring fra statsråden: Er det sånn at han ikke aksepterer det bestandsestimatet som ligger til grunn for diskusjonen, eller er det sånn at han totalt overser Stortingets vedtak om at vi skal ned på fire–seks ynglinger av ulv i Norge?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2018-12-18:
Som statsråden var inne på i innlegget, skal det nå hver vår komme en fremadskuende melding om samiske forhold. Der skal regjeringen redegjøre for regjeringens mål med samepolitikken og de viktigste hovedutfordringene framover, og det er veldig bra. Stortingsbehandlingen av denne meldingen vil gi viktige signaler til Sametinget når de f.eks. skal i gang med sin budsjettprosess, og da er det viktig at meldingen blir behandlet i Stortinget i vårsesjonen. Derfor er spørsmålet mitt: Når kan vi forvente at meldingen vil bli lagt fram for Stortinget?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2018-12-18:
Takk for svaret. Jeg har også oppfattet at en her ikke skal komme med noen økonomitall, men at det vil gi noen tydelige signaler. Derfor håper jeg den kommer så tidlig på våren at vi i hvert fall får muligheten til å behandle den i vårsesjonen. Så til noe helt annet, oppfølging av Hjertespråket. Det ble i stortingsmeldingen skissert en rekke tiltak for å ta vare samiske språk – eller rettere sagt, de samiske språkene. Hvilke av de tiltakene mener regjeringen er de aller viktigste? Det ble også presisert fra Stortingets side at det skulle rettes spesiell oppmerksomhet mot de minste samiske språkene, ikke minst sørsamisk. Har statsråden noe tiltak for å ivareta spesielt de minste og mest truede av språkene?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2018-12-18:
Senterpartiet har vært den største pådriveren i hele prosessen med å få flest mulig oppgaver ut til fylkene, og vi legger også i dag inn betydelig flere oppgaver enn det flertallet vil overføre. Samtidig blir vi stadig mer bekymret, for etter budsjettvedtaket på fredag ser vi at det er kraftige kutt i rammeoverføringene til fylkeskommunen, kutt i bredbånd, kraftige kutt i regionale forskningsfond og regionale utviklingsmidler osv. Samtidig påpeker regjeringen at fylkenes rolle som regional utviklingsaktør skal styrkes. Samtlige fylkeskommuner påpekte i høringen at de gjerne vil ha en større rolle når det gjelder jobben med samfunnsutvikling og en styrket rolle som regional utviklingsaktør, men at dette oppdraget var umulig å løse på en tilfredsstillende måte uten at de fikk finansiering. Og med det som det nå var lagt opp til, hadde de ikke mulighet til å gjennomføre den rollen på en tilfredsstillende måte. Hvordan tenker statsråden at dette skal foregå når verktøykassa nå snart er tom?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2018-12-18:
Jeg tør minne om at Senterpartiets alternative budsjett vel inneholder 1,5 mrd. mer til fylkeskommunen enn det regjeringen legger fram, og siden det rød-grønne budsjettframlegget for 2014 er de regionale utviklingsmidlene mer enn halvert. Samtidig sier regjeringen selv at nettopp disse midlene viser veldig god effekt, og at de bedriftene som har fått av disse midlene, viser en mye bedre utvikling enn dem som ikke har fått det. Men nå til noe helt annet. Det er fortsatt masse i denne innstillingen som skal utredes og vurderes, osv., og vi vet at 2021 kommer veldig fort. Fylkene er akkurat like usikre på hva de skal holde på med etter 2021, som de var før denne behandlingen på veldig mange områder. Når kan vi forvente en endelig avklaring på alle de oppgavene som skal vurderes og utredes? Kan vi forvente at det er avklart før 2021?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2018-12-18:
Senterpartiet har hele tiden vært den største pådriveren for mer oppgaveoverføring til fylkeskommunen. Representanten Trellevik antydet her at vi ikke har kommet med noen nye forslag – det var bare en kopi av Hagen-utvalgets rapport som vi lanserte her i dag. Da tror jeg han må ta en liten gløtt på tidslinjen, for de oppgavene vi har fremmet forslag om her i dag, fremmet vi også under behandlingen av Meld. St. 22 for 2015–2016. Hagen-utvalget kom med sin rapport i februar 2018. Det er godt mulig Hagen-utvalget har vært lat og bare tatt våre forslag og gjort dem til sine, men det får i tilfelle stå for representanten Trelleviks regning. Min umiddelbare reaksjon da de la fram sin rapport, var at dette var overraskende sammenfallende med Senterpartiets tenkning. Vår motstand mot regjeringens regionreform dreier seg kun om tvangssammenslåing av fylker. Tvangen viser at regjeringen slett ikke har noe ønske om å styrke lokaldemokratiet og få en mer desentralisert offentlig forvaltning. Grunnlaget var sentralisering, og det er en stor utfordring. Senterpartiet ønsker en betydelig overføring av oppgaver til fylkeskommunene, men vi har hele tiden vært tydelige på at det ikke forutsetter tvangssammenslåing av fylker. Dagens fylker er store nok til å løse dagens oppgaver. De er store nok til å løse de oppgavene som er foreslått overført, og de er også store nok til å ta på seg flere og større oppgaver. Det innrømmer regjeringen langt på vei i og med at de sier at Møre og Romsdal er mer enn stort nok til å fortsette som eget fylke. Derfor foreslår Senterpartiet en mye mer offensiv oppgaveoverføring, og den er mye mer omfattende og vil gi mye mer myndighet til fylkesnivået enn det som blir vedtatt her i dag. For oss i Senterpartiet ligger det et helt sentralt premiss til grunn for oppgaveoverføring, nemlig at alle nye oppgaver må fullfinansieres. Det er helt avgjørende at fylkeskommunen har økonomiske muligheter til å løse sine oppgaver – det gjelder både dagens oppgaver og nye oppgaver. I denne sammenheng er det meget bekymringsverdig at regjeringen i budsjettet for 2019 kutter i poster som bl.a. rammeoverføring til fylkeskommunene, regionale utviklingsmidler, bredbånd og regionale forskningsfond. Dette er midler som fylkeskommunene i dag bruker til grunnleggende oppgaver og til det samfunnsutvikleroppdraget regjeringen hevder de skal styrke gjennom regionreformen. Dersom Stortinget mener at fylkene skal få en styrket rolle som regional utviklingsaktør, må det fylles på med midler, og det må gis myndighet til rollen. Regjeringen har hatt flere år på seg til å utrede hva slags oppgaver som skulle overføres. Fylker burde fått en mye tydeligere avklaring. Senterpartiet forventer at alle oppgaver i meldingen som er foreslått utredet eller vurdert, skal overføres, og i de tilfeller der det er foreslått utredning, må det utredes hvordan oppgaven skal overføres, ikke om oppgaven skal overføres.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2018-12-18:
Statsrådens ironiske kommentar når det gjelder omkamp og parallell til ulveforliket kan ikke stå uimotsagt. Senterpartiet benytter seg av sin lovfestede rett til å fremme representantforslag her i salen når vi mener det er fattet vedtak som er veldig feil, og som absolutt ikke er i tråd med det som folket der ute ønsker. Vi er ombud for folket og benytter oss av den retten som Stortinget gir oss, til å fremme representantforslag. Regjeringen derimot tror de har fått en eksklusiv rett til å ignorere stortingsvedtak, og det gjelder også statsråden, som er til stede her i salen i dag. I Innst. 52 S for 2017–2018 fattet Stortinget følgende vedtak: «Stortinget ber regjeringen legge til grunn at inntektssystemet for kommunene skal sikre likeverdige muligheter til å utvikle velferdstjenester til innbyggerne og ikke brukes som element i videreføring av kommunereformen.» Det er ikke en uke siden statsråden foreslo, og det ble vedtatt her i Stortinget, at vi skal endre inntektssystemet slik at det nå ikke sikrer likeverdige tjenester gjennom regionsentertilskuddet. Når det gjelder ulvesaken som vi debatterte her før i dag, er det akkurat det samme. Stortinget har fattet et vedtak, og regjeringen ignorerer vedtaket som Stortinget har fattet. Det er ikke nedfelt i reglementet for Stortinget. Til slutt må jeg si til representanten Skjelstad, som sa at han var veldig fornøyd med det som er framlagt her i dag, og det som blir vedtatt, at hvis vi går tilbake og ser på de ambisjonene som Venstre og Kristelig Folkeparti hadde da denne saken ble brakt på banen, er han i alle fall ikke kravstor. Det tror jeg vi kan slå fast. Det var helt andre ambisjoner de hadde den gangen. Og for oss som husker debatten, er det interessant å se at da skulle alt være på plass. Alle oppgaver skulle være på plass, og det var en lang rekke som skulle gjennomføres. Samtidig var Høyre og Fremskrittspartiets representanter på talerstolen og var så «happy» med at de var kommet halvveis med å legge ned fylkeskommunen. Så det gjenstår å se hva som blir resultatet. Så må jeg også si at representanten Skjelstad antakelig ikke har fulgt særlig mye med i media de siste par årene når han sier at Finnmark og Troms nå endelig har funnet sammen. Jeg har i grunnen fått inntrykk av at de ikke har funnet sammen aldeles frivillig, og at det har vært en viss form for tvang inne i bildet.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2018-12-18:
Siden Senterpartiet ikke ble nevnt i forbindelse med komiteens tilråding II, må jeg gjøre oppmerksom på at også vi står bak tilrådingen, der vi ber regjeringen sørge for at bevilgningen til Human Rights Service ikke økes gjennom omgruppering av statsbudsjettet for 2018. Jeg må si at det er en merkelig form å bruke en endringsproposisjon til å løse opp i indre stridigheter i en regjering. Jeg håper statsråden kan bekrefte at dette ikke skal være vanlig praksis framover, for da vil det være en helt ny praksis når det gjelder arbeidet i Stortinget. Det kan skje endringer etter at budsjettet er behandlet i Stortinget, men det er veldig lite som tilsier at det er uforutsette endringer som gjør at dette kommer som en sak i denne endringsproposisjonen. Så jeg håper inderlig at vi ikke ser at dette skal være vanlig praksis framover, og jeg håper statsråden kan redegjøre for hvorfor dette nå kommer i en endringsproposisjon.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2018-12-18:
Egentlig har jeg sittet og hørt på debatten med interesse, og jeg synes det har vært mange viktige innlegg om framtiden, klima, de store utfordringene. Jeg synes ikke minst det som vår hovedtalsperson, Espen Barth Eide, har sagt om klimavisjonene til Arbeiderpartiet og klimakonkretiseringene som ligger i det forslaget, har vært viktig. Men jeg måtte ta ordet da jeg hørte statsråd Elvestuen snakke om at han følger opp Stortingets vedtak om ulveforvaltningen. Det er med respekt å melde ikke riktig. Jeg satt i de forhandlingene, og det var ganske intens stemning mellom Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Arbeiderpartiet. Ola Elvestuen var aldri en del av de forhandlingene. Han var sterkt imot det som var konklusjonene. Men konklusjonene fra stortingsflertallet var veldig tydelige. De fastslo at det skulle være en ulveforvaltning på fire–seks ynglinger per år som et faktisk tall. Det var grunnlaget for hva de fire partiene ble enige om, og det var veldig tydelig understreket også i stortingsvedtaket. Når statsråden da tillater seg å bruke denne talerstolen til å stå og si at han følger opp Stortingets vedtak når det gjelder ulveforvaltning, er det med respekt å melde feil. Det er ikke riktig. Dette var en veldig tydelig konklusjon fra de fire partiene, og hvordan Stortingets vedtak var å forstå, ble ettergått også i runder med daværende statsråd Helgesen. Helgesen innrømmet det etter de oppklarende rundene. Jeg synes det er ganske alvorlig at en statsråd på tampen av en debatt faktisk sier så tydelig at han følger opp et vedtak fattet i Stortinget, som han overhodet ikke følger opp.
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2018-12-18:
Det passer bra at statsråden har tegnet seg etter mitt innlegg, for et av de store temaene som nå dukker opp her, er om regjeringen har tenkt å melde inn en av referansebanene til EU som gjør at vi fortsatt skal kunne drive skogdrift i dette landet. Det er flere av representantene som har utfordret statsråden direkte på om det er det regjeringen har tenkt å melde inn. Det statsråden presterte å svare i forrige runde på dette spørsmålet, var at man i samråd med NIBIO og eventuelt i lys av hva andre land melder inn, skal vurdere hva man skal melde inn. Spørsmålet er enkelt og greit: Har regjeringen tenkt å melde inn en referansebane til EU, som gjør at det skal være mulig å drive skogdrift i dette landet framover uten at vi skal måtte betale til EU for å ha den muligheten? Er det sånn at når statsråden viser til andre land, så er det i lys av den enigheten som Nordisk råd hadde her for noen uker siden om at man skulle ha et felles skandinavisk standpunkt overfor EU nettopp når det gjelder skog, fordi man har en annen kulturelt og historisk betinget forståelse av skogdrift i de nordiske landene enn det man nødvendigvis har i EU? Jeg må gjenta spørsmålet som flere av representantene har stilt: Kommer regjeringen til å melde inn en referansebane til EU som gjør at vi fortsatt kan ha lønnsom skogdrift her i dette landet, eller er regjeringen mer opptatt av å melde inn andre baner for å nå noen mål som det er diskusjon om hvordan man skal bruke Norges forutsetninger i den grønne omstillingen for å nå, eller mener regjeringen at man skal melde inn de banene som er forsket fram, nemlig den ene banen av de elleve, eller er det andre baner man har tenkt å legge til grunn? Så må jeg få si helt på slutten, i lys av det representantene Bastholm og Barth Eide var inne på, at vi står overfor et behov for å gjøre drastiske tiltak i dette landet. Nå har jo til og med Fremskrittspartiet blitt enig i det. Men det som de fleste etterlyser, er jo vilje til å se helheten og hele landet når man skal ta i bruk de virkemidlene man er nødt til å ha på plass for at man skal nå den grønne omstillingen. Skog er en av de forutsetningene, og statsråden klarer altså ikke å svare på om han har tenkt å melde inn en referansebane som gjør at man får drevet skogbruk og får tatt i bruk det grønne karbonet til beste for en grønn omstilling. Det er egentlig oppsiktsvekkende.
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2018-12-18:
Jeg skal i hvert fall bruke muligheten til å sutre med litt selvtillit, som vel var det representanten Lønseth mente Senterpartiet påberopte seg for mye. Jeg må takke representanten for å ha referert til det jeg selv uttalte til Bergens Tidende tidligere. Det er klart at den kritikken står seg fortsatt etter diskusjonen vi har hatt så langt, og de signalene som har kommet i denne debatten. Her hadde Stortinget en mulighet til virkelig å desentralisere arbeidsplasser, makt og myndighet ut til fylkeskommunene, men det skal altså utredes, vurderes og tenkes på fortsatt. Det synes jeg vi med god selvtillit kan påpeke fra Senterpartiets side. Det er ikke en måte å gjennomføre verken denne reformen på, eller en måte vi mener er hensiktsmessig for en rekke av de områdene som er foreslått av Hagen-utvalget, som i all hovedsak var en oppfølging av de samme forslagene Senterpartiet fremmet i 2016 gjennom behandling av Meld. St. 22 for 2015–2016. Det hadde representanten Trellevik fått med seg dersom han hadde lest innstillingen. Det er ikke sånn at Senterpartiet driver med blåkopi av Hagen-utvalget. Vi kan med sterk røst hevde at det i så fall er det motsatte som er tilfellet. Jeg merket meg med interesse statsrådens svar vedrørende arealdisponering og prinsippet om overkommuner. Nei, Senterpartiet har ikke noe mål om noen overkommune, men jeg registrerer at statsråden mener at skal det overstyres, skal det i hvert fall gjøres skikkelig. Da skal det være en statlig byråkrat eller et departement som gjør det, og ikke at man kan komme til en løsning med fylkeskommunene der man har regionale muligheter og syn på sakene, slik vi ønsker å få utredet om kanskje kan være hensiktsmessig når vi ser det på litt lengre sikt. Mange har tatt opp behovet for mer samordning. Representanten fra SV var inne på at det i dag er kommet en forskrift som sier at fylkeskommunene nå skal fratas mulighet til å drive med ekspressbuss, altså konsesjonene til å kjøre ekspressbuss, dersom det er over 50 km. Det står i skarp motsetning til det representanten Trellevik sa i sitt innlegg, at man nå skulle få større samordning mellom statlig og fylkeskommunalt nivå vedrørende kollektivtransport. Det er jo det motsatte. Det er å bli fratatt muligheten til faktisk å drive samordning. Det er helt forunderlig at regjeringen kan stå og skryte av større samordning og bedre muligheter for å løse transportutfordringer, som er det det faktisk dreier seg om her – hvordan folk skal komme seg på jobb, og hvordan skoleelevene skal komme seg på skolen. Det skal man på den ene siden drive større samordning av, men samme dag man hevder det med stor klang, legger regjeringen fram en forskrift som fratar fylkeskommunen de samme mulighetene. Det er ironisk.
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2018-12-18:
Det er flere av forslagene som er omtalt i innstillingen, som vi ikke rekker å være innom i debatten her i dag, og det er litt synd, for det burde vi absolutt ha vært. Det gjelder bl.a. hvordan man skal finansiere framtidig kjøp av flyruter i Distrikts-Norge. Vi burde også ha vært innom debatten om hvordan vi skal sørge for tilstrekkelig digitalisering. Vi burde ha vært innom debatten om hvordan man ytterligere skal forsterke ikke nødvendigvis de regionale utviklingsmidlene, men oppgavene – altså hvilke verktøy man skal legge i kassen til fylkeskommunen slik at man kan fylle innholdet i regional samfunnsutvikleraktør-rollen. Det håper jeg at folk merker seg og går inn og leser om. Så skal jeg avslutningsvis hilse til representanten Skjelstad, for hvis denne regjeringen og Venstre hadde fulgt opp gjennom budsjettenighetene, hadde det ikke vært noe problem at man overtok flere kilometer med vei i 2008. Det hadde vært penger til det hvis man hadde stemt for Senterpartiets budsjettforslag de senere årene.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2018-12-18:
I går hadde jeg litt tillit igjen til at statsråd Elvestuen for en gangs skyld ville velge å følge opp Stortingets vedtak, helt til det kom fram at det selvsagt var en illusjon jeg burde ha skjønt og sett. Med Venstre i Klima- og miljødepartementet blir det ikke tatt ut ulv i tråd med Stortingets vilje. Jeg synes det er helt utrolig at statsråden kan stå her og si at han følger Stortingets vedtak. Det gjør han ikke. Stortingets vedtak er at det skal være mellom fire og seks ynglinger hvert år, inkludert helnorske revir og grenserevir – det er langt over det. Stortinget har avklart at man kan ta ut ulv for å komme ned til bestandsmålet, og alle faglige vurderinger tilsier at ulvebestanden fortsatt vil være levedyktig selv om man tar ut ulv for å komme ned til det bestandsmålet. Har ikke statsråd Elvestuen lært av de katastrofene vi har sett i Nord-Østerdal, på Hadeland, på Toten og andre angrep? Har ikke Elvestuen lært av at det nesten ikke er en sau igjen i ulvesonen? Jeg synes det er ganske ironisk når statssekretær Hamar sier i Dagsnytt atten at tapstallene for sau går ned, så det går fint. Men det er jo ikke rart at tapstallene for sau går ned når det ikke er noen sau igjen. Når det ikke er noen sau igjen i ulvesonen som ulven kan ta, går selvfølgelig tapstallene ned. Elvestuen la vekt på at dette er en budsjettdebatt, og at det er lagt inn noen midler til rovvilt i budsjettet. Men tror statsråden at det hjelper de bøndene som mister dyr og får store økonomiske og personlige tap uten at det blir erstattet? Tror han at det hjelper dem som lever med ulven rundt husveggen hver dag og er redd for å sende ungene av gårde på skoleveien? Eller tror han at det hjelper de mange som har opplevd å miste en jakthund, og jegerne som ikke lenger kan jakte med løs hund innenfor ulvesonen fordi det er så stor risiko for at bikkjene blir tatt? Det går ut over trivsel, trygghet og kultur. Og hva vil egentlig Elvestuen si om de mange hundre artene av planter som er avhengig av beitelandskap for å overleve, et beitelandskap som er direkte truet av ulven? For beitemark legges faktisk brakk, bøndene legger ned, landskapet blir endret når ulven gjør sitt inntog og gjør at landbruket må legges ned og sauen må ut. Det er et paradoks som Venstre burde ta inn over seg. Ulven fortrenger faktisk annet biologisk mangfold. Det er nødt til å skje noe. Vi kan ikke lenger leve med en bestand som er langt over Stortingets vedtak.
Olemic Thommessen (Høyre), 2018-12-18:
Det er svært løfterikt å følge utviklingen for både de samiske institusjonene og den samiske kulturens nærvær i det norske samfunnet i sin alminnelighet. I kraft av sin historie og status som urfolk har samene en særegen plass i det mangfoldige norske kulturfellesskapet. Den langsiktige målsettingen er klar, nemlig å sikre den samiske kulturens fremtid, ikke som et musealt fenomen, men som en levende del av det moderne norske kulturmangfoldet. I dette arbeidet er gode rammer om Sametingets arbeid viktig – økonomisk og gjennom de relasjoner Sametinget har til andre norske institusjoner. Konsultasjonsordningen er et godt, tillitsskapende grep, og det er løfterikt å se i beretningen om Sametingets virksomhet at vi langsomt, men sikkert finner frem til gode og praktiske arbeidsformer som fungerer tilfredsstillende for begge parter. Det er også viktig at arbeidet med Stortingets sannhets- og forsoningskommisjon får en god gjennomføring, og at intensjonene med kommisjonen nås. Stoltheten over samisk identitet er en viktig premiss for likeverdighet og tillitsbasert samarbeid på alle samfunnsområder. Tråante 2017 var en storartet og bred mønstring som slo an en ny tone for verdsettelsen av samisk kultur. Det er spennende å se hvordan samiske uttrykk i stadig større grad er til stede i nasjonale kanaler, og hvordan interessen for samiske språk er økende også i den delen av den samiske befolkningen som ikke lenger behersker språket. Oppfølgingen av NOU 2016:18 Hjertespråket er her en hovedsatsing som vil bli fulgt opp. Ikke minst er rekrutteringen av samiskspråklige lærekrefter gjennom hele utdanningsløpet et nødvendig arbeid å prioritere. Utviklingen av samiskspråklige læremidler har også vist seg å være en utfordring – også her er det behov for et løft. Nytt av året er at regjeringen i samråd med Sametinget legger opp til nye faste rutiner for behandlingen av samepolitikken. Det å samle hovedtyngden av de relevante postene i statsbudsjettet under samme kapittel og fremme en årlig melding om samepolitikken i løpet av vårsesjonen vil legge til rette for en ryddig og oversiktlig behandling av samepolitikken i Stortinget. Norges historie er historien om to folk som side om side har bebodd dette landet opp gjennom tidene. Majoritetsbefolkningens historie er godt dokumentert. Det er derfor viktig og nødvendig å sikre at også minoritetenes kulturhistorie blir dokumentert for kommende slekter. I denne sammenheng handler dette selvsagt først og fremst om samisk identitet, men det handler også om en gjensidig forståelse av hvordan Norges historie har vært som helhet. Arbeidet med ivaretagelsen og tilgjengeliggjørelsen av den samiske kulturhistorien må derfor være en viktig målsetting i årene som kommer. Til slutt vil jeg understreke betydningen av den løpende kontakten som er mellom Sametinget og Stortingets organer. Gjennom besøk og personlig utveksling av kunnskap og erfaringer bygges broer som er viktige for god sameksistens og felles forståelse. Avslutningsvis vil jeg dermed rette en takk til Sametinget og dets representanter og ledelse for fine møter i året som gikk.