Trine Skei Grande (Venstre), 2010-12-02:
Jeg må si at det eneste jeg syns er positivt med denne debatten, er at jeg etter statsrådens innlegg i hvert fall følte at det ble bekreftet at adrenalinpumpa mi funker. Jeg syns det er veldig mange ting man kunne ha tatt opp, men 5 minutter er altfor lite. Hovedproblemet, slik jeg ser det, er at vi har en regjering som tror at de tenker stort, men som tenker så ekstremt smått. Man tenker at nå skal man lage museum. Man skal lage ett museum, og det museet skal ligge på Vestbanen. Alle er enige om at vi trenger et nytt museumsbygg. Alle er enige om at rommet for samtidskunst er altfor dårlig. Alle er enige om at arbeidsforholdene på Nasjonalgalleriet er altfor dårlige. Alle er enige om at arkivsystemene og lagringskapasiteten er altfor dårlig. Det er utfordringer vi må møte. Dette har vi holdt på å diskutere, hatt arkitektkonkurranse etter arkitektkonkurranse, og utredet – alt i forhold til Tullinløkka. Så plutselig bestemmer man seg for at man skal bygge på Vestbanen, men ikke etter en stortingsbehandling. Det er faktisk sånn at Oslo SV noen dager før Giske gikk ut, vedtok den samme modellen som Venstre – de ønsket et nytt samtidskunstmuseum på Vestbanen, de ønsket et kunstindustrimuseum der Kunstindustrimuseet er, og de ønsket å beholde Nasjonalgalleriet. Det vedtok Oslo SV. To dager etterpå går Giske ut og er uenig. Det er ikke sånn at det foreligger en Oslo-avtale med Erling Lae. Det som forelå, var et makeskifte av tomter, som gjorde at Oslo ble kvitt den tomta som staten hadde blokkert utviklingen av i så mange år. Så skal man da lage ett museum. Jeg mener ikke at man bare skal ha historisk kunst eller bare samtidskunst på Vestbanen. Man kan gjerne dra noe imellom for meg. Jeg bryr meg ikke så veldig mye om rammen på kunsten engang – om det er gull eller sølv eller ingenting! Det som er viktig for meg, er at Nasjonalgalleriet har en historisk rolle i norsk kulturliv, i byggingen av Norge som nasjon. Det er på en måte en av hjørnesteinene i nasjonsbyggingen av Norge. Og det er så utrolig smått at vi ikke klarer å ta vare på det. Det er så utrolig smått at vi ikke klarer å skjønne at alle steinene må til for at nasjonen skal bygges. Vis meg ett annet land i Europa som forkaster hele sin grunnstein i kunstformidlingen – som skal bygge et eller annet nytt, og da må det gamle forkastes! Så er det sånn at man oppfører seg, når man har flertall, som at man da ikke engang trenger å fortelle andre hva man holder på med. Man bare buser fram, som representanten Thommessen beskrev her. Det er beskrivende at vi nå skal bygge et stort norsk signalbygg i en norsk kommune. Den kommunen er så heldig at den har, tror jeg, 17 stortingsrepresentanter. Vis meg én annen kommune i det norske samfunn som hadde fått en sånn utbygging og bare to av 17 stortingsrepresentanter hadde møtt opp til debatten! Det er Tetzschner og meg. Hvorfor er det sånn? Jo, det er ingen entusiasme i Oslo over å legge ned Nasjonalgalleriet. Det er ingen entusiasme bak disse stortingsrepresentantene som sier at dette er et riktig grep. Det er ikke sånn at man går i kø i Oslos gater fordi driften i dette huset skal legges ned. Det er faktisk sånn at de fleste på benken er så flau at de ikke engang er her! Hvorfor er det sånn? Jo, det er fordi man har blitt overkjørt. Man har ikke blitt hørt. Man tar ikke folk på alvor. Man tar heller ikke debatten her på alvor. Og så sier man at prosjektet fortjener framdriften. Skal vi være ansvarlige for noe vi ikke engang har fått vært med på å vedta? Skal vi være ansvarlige for framdriften i en arkitekturkonkurranse vi ikke engang har fått lov til å sette stemplet på? Skal vi bli gjort skyldige for å stoppe et prosjekt som ikke engang har blitt godkjent i denne salen? Dokument nr. 8-forslaget som ble lagt fram av Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre, handlet om at vi faktisk ønsket å få behandlet saken. Det var en bønn fra parlamentet om å få lov til å være med! Det var en bønn der vi sa at hvis dette prosjektet skal gjennomføres, må det være et bredt politisk løft. Det må være flertall i denne salen. Det må være som et pensjonsforlik. Det må være som et klimaforlik. Det er ikke sikkert alle hadde fått vært med, men vi ønsket i hvert fall å få være med på debatten! Så hører vi at vi fortjener sakens framdrift. Nei, jeg mener at det finnes mye sakkunnskap jeg kunne lagt fram her, mye i forhold til det bygningsmessige, mye om at statsråden burde beskrive hvilke bilder som har blitt skadet under de forholdene som er. Men først og fremst er dette et demokratispørsmål der vi har blitt overkjørt.