Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2012-05-29:
La meg først takke mine medrepresentanter som har deltatt i denne debatten, og som har bidratt til å gjøre den til en så god, nyansert og samlende debatt for grunnlaget for norsk innsats framover når det gjelder helsespørsmål internasjonalt. Jeg synes debatten understreker det som også innstillingen viser, at vi er enige om hovedlinjene. Og jeg er spesielt glad for at et samlet storting støtter den framløfting av psykisk helse som komiteen har tatt initiativ til. Når jeg ber om ordet her på tampen, er det fordi det var et par ting i debatten som jeg gjerne vil kommentere. Representanten Trine Skei Grande gjorde det – i en rekke innlegg og replikker – til et poeng å kritisere Norges satsing på globale initiativ, såkalte vertikale initiativ, og satte opp en sterk motsetning mellom det og det å satse horisontalt – bredere – på helsetjeneste i land. Det er en viktig debatt. Men det blir fort en akademisk debatt når man vet at Norge gjennom satsingen på det globale fondet, på GAVI og tilsvarende initiativer, har vært med på å redde millioner av barns liv – barn som ellers ville gått den sikre død i møte. Hva ville alternativet vært til å starte GAVI i 2000? Jo, det ville vært å fortsette en utvikling der andelen barn som blir vaksinert hvert år, ville gå ned istedenfor å øke. Så framstiller representanten Skei Grande det slik at regjeringen Bondevik skal ha vært imot denne utviklingen. Hvor i all verden har hun det fra? Jeg var medlem av den regjeringen, og jeg kan ikke se at hun har noen dekning for å si dette – at man hadde diskusjoner om vektlegging osv., er en helt annen sak. GAVI ble altså startet i 2000, og i fire av disse årene, i GAVIs levetid, var det Bondevik-regjeringen som styrte landet, og som støttet – hvert eneste år, også i budsjettforlik med partier som er representert her – denne innsatsen. Så sier Skei Grande at når man satser på slike initiativ, trekker man helsepersonell bort fra grunnleggende, lokale helsetjenester. Hva mener hun da at vaksiner er? Jeg kan ikke tenke meg en mer grunnleggende, lokal helsetjeneste enn det å vaksinere. Når jeg er ute og ser at dette skjer i praksis, så er det jo ikke på høyspesialiserte klinikker i hovedstedene at vaksineringen foregår – det er jo under trærne i de veiløse distriktene, der mødrene kommer med barna sine. Er det noe som er grunnleggende, lokal helsetjeneste, så er det nettopp det. Det vi ser, er jo at mødre – mer enn noen – vet at de trenger å vaksinere barna sine. Derfor er vaksinering noe som drar andre helsetjenester med seg – inn i en lokal helsestasjon, enten det er en bygning eller under et tre. Så sier Skei Grande at dette er en kommersialisering. Ja, igjen, hva er alternativet – overlate det til markedet? Hvis markedet fikk fortsette å rå på dette området, ville det fortsatt ta 15 år fra en vaksine er tilgjengelig i den rike del av verden til den blir tilgjengelig for de fattigste. Nå ser vi, med nye vaksiner mot lungebetennelse, at tiden er redusert til ett år. Hvis markedet fikk lov til å regjere uten denne form for samarbeid, offentlig–privat, ville en del vaksiner ikke blitt utviklet i det hele tatt, for markedet er stort, men det er lite kjøpekraftig. Så går altså Norge, sammen med en del andre land, inn og korrigerer denne markedsfeilen ved å understøtte langsiktigheten og forutsigbarheten i markedet. Dermed har vi fått vaksiner mot sykdommer som diaré og lungebetennelse, som stort sett tar liv i fattige land – land som ikke ville fått disse i det hele tatt hvis det ikke hadde vært for et offentlig–privat samarbeid. Så jeg må si at det er mulig at det er bedre Venstre-politikk å ha offentlig–privat samarbeid på vei enn på helse, men jeg kan i hvert fall si at det er god, norsk politikk – det har gitt gode resultater – og det er noe som jeg på vegne av Kristelig Folkeparti kan si at vi stiller oss fullt ut bak også i tiden som ligger foran oss.