Knut Gravråk (Arbeiderpartiet), 2012-02-16:
Dette er en debatt som jeg har sett veldig fram til, for det er jo sånn at det offentlige ordskiftet i Norge ofte kan bli litt navlebeskuende når man løfter blikket og ser ut mot verden. Det er jo det vi gjør her i dag. For selv om Norge er et lite land, er vi samtidig en del av en stor verden, og det er en verden som står overfor veldig mange utfordringer, og da er naturligvis spørsmålet: Hva er det vi best kan bidra med for å løse disse utfordringene? I den utenrikspolitiske redegjørelsen var ministeren innom de fleste viktige temaene som vi står overfor i verden i dag, og det er et av dem jeg ønsker å si noen ord om, nemlig konflikten mellom Israel og Palestina og deres vei mot fred. For det er dessverre sånn, som utenriksministeren sa, at partene på mange måter virker lenger fra en fredelig løsning nå enn det de gjorde tidligere. Det betyr, etter min mening, at det er viktigere nå enn tidligere at Norge bidrar til å sørge for at veien mot fred havner på riktig spor igjen. Dette er en vanskelig konflikt som har etterlatt dype sår på begge sider. Men jeg synes det er viktig ikke å miste fokus på stridens kjerne, og det er at Israel er en okkupasjonsmakt som stadig fordriver palestinere bort fra eget land ved å tillate ulovlige bosettinger. Dette, kombinert med okkupasjonen hindrer innførsel av helt nødvendige varer og tjenester for å bygge opp infrastrukturen og opprettholde egen økonomi, gjør det hele til en fortvilt situasjon for veldig mange. Denne vedvarende situasjonen har ført til at flere palestinere har snudd ryggen til diplomatiet, de har snudd ryggen til forhandlingslinjen og sluttet seg til bevegelser som ikke følger de demokratiske spillereglene. Enkelte vil bruke dette som et argument for å kutte i vårt engasjement i fredsprosessen og mer eller mindre la palestinerne seile sin egen sjø inntil de har ordnet opp i eget anliggende. Dette er en tankegang som jeg mener er grunnleggende feil. Det faktum at det palestinske folket er splittet, er utvilsomt den faktoren som gjør fredsprosessen betraktelig mer fastlåst. Jeg mener, tvert imot, at en sånn situasjon taler for å øke vårt engasjement. Palestinerne må få vite at de ikke står i dette alene. Bare så det er sagt: Jeg mener selvfølgelig, på lik linje med alle andre, at ingenting kan unnskylde voldshandlinger mot sivile fra noen part i en konflikt, heller ikke palestinerne. Men det kan ikke bety at vi skal snu ryggen til en befolkning i nød hver gang ekstremister tar loven i egne hender. Derfor syntes jeg det var veldig godt å høre at ministeren i sin redegjørelse la vekt på at vi skal fortsette med å bidra i forhandlingene mellom Israel og de palestinske selvstyremyndighetene, og at Norge som nasjon er klar for å anerkjenne Palestina som stat. Det tror jeg er et viktig signal å sende til Midtøsten. Jeg tror det kan bidra til å gi palestinerne den selvtilliten de trenger for å skape forsoning innad. For det er ingen tvil om at et av de viktigste bidragene til fred på dette stadiet, er at palestinerne ikke forblir splittet. Det er sånn med denne saken som med alle andre saker som blir tatt opp i denne salen, at det handler om mennesker. Menneskene som lever i disse okkuperte områdene, har ikke gode liv. Jeg synes ikke vi kan sitte her og trekke på skuldrene av det, og jeg føler meg enda mer trygg på at vi kommer til å gjøre det vi kan for å bedre palestinernes situasjon, etter å ha hørt ministerens redegjørelse.