Nikolai Astrup (Høyre), 2010-05-06:
Selv de beste intensjoner kan vanskelig veie opp for dårlige resultater. Derfor hjelper det så lite at statsministeren i spørretimen i går gjentok at Norge er verdensledende i klimapolitikken, når det er tydelig for alle og enhver at Regjeringens klimapolitikk rakner i alle ender samtidig. Månelandingen er utsatt, klimameldingen er utsatt, Enova er slaktet av Riksrevisjonen, og kvotehandelen er beheftet med betydelig usikkerhet – for å nevne noe. Slik det ser ut nå, skal det dessverre bli svært krevende for Regjeringen å innfri forpliktelsene i klimaforliket om å kutte 30 pst. av Norges utslipp innen 2020, hvorav to tredjedeler skal tas hjemme. Det finnes imidlertid lyspunkter som kan bidra til å hjelpe oss i mål, og som samtidig kan bidra til å skape nye bærekraftige arbeidsplasser innenfor en viktig fremadstormende næring for Norge. Spiller vi kortene våre riktig, trenger ikke klimautfordringen bare å være et problem for Norge; den kan like gjerne bli en viktig mulighet. IT-næringen har stort potensial for å bidra i kampen for å redusere norske klimagassutslipp. Dessverre har næringens potensial blitt uteglemt og neglisjert i arbeidet med Klimakur 2020. Derfor er det mitt håp og min utfordring til Regjeringen at Norge får på plass en helhetlig strategi for bruk av IKT i arbeidet med å redusere utslippene av klimagasser. Potensialet er enormt. I EU hevdes det at bruk av IKT kan redusere utslippene med 20 pst. uten andre tiltak. Det er et formidabelt tall, selv om det er stor forskjell på et teoretisk potensial og gjennomførbare politisk akseptable tiltak. I Tyskland har man gått enda lenger. Smart 2020, et prosjekt som er delfinansiert av det tyske transportministeriet, hevder at bruk av IT kan redusere utslippene med så mye som 25 pst. innen 2020. Det utgjør over 200 tonn CO2-ekvivalenter i Tyskland, eller ca. fire ganger Norges årlige utslipp. Det er ingen grunn til å tro at det ikke er et stort potensial også i Norge. Det vet vi ikke før potensialet er utredet, men å identifisere et potensial er bare halve jobben. Den andre halvparten er å utløse det. Det krever en gjennomgang av rammevilkår, reguleringer og økonomiske incentiver knyttet til hvordan vi bor, jobber, lever og forbruker varer og tjenester. Uten at undertegnede eller mitt parti har konkludert i saken kan det f.eks. være relevant å spørre om det er riktig skattemessig å favorisere biltransport fremfor hjemmekontor. De siste 30 årene er det blitt dobbelt så mange pendlere i Norge. I samme tidsrom har antallet som utfører arbeid som kan utføres hjemmefra, eksplodert. Da må vi spørre oss selv om det er fornuftig at staten favoriserer pendlere, mens Regjeringen ønsker å fjerne skattefradrag for arbeidsgiverbetalt hjemmekontor og bredbånd, noe som innebærer at det forurensende alternativet kommer bedre ut enn det miljøvennlige alternativet. Vi ser det samme i den skattemessige favoriseringen av papirbasert fremfor elektronisk litteratur. Aviser og bøker har momsfritak i Norge, men også innkjøpsstøtte og pressestøtte i tillegg til momsfritak. Vi er et lite land med et lite språk, så det er sikkert gode grunner til at systemet er slik. Men det er samtidig underlig at dersom du setter deg i bilen og kjører en mil til bokhandelen, skal du slippe moms hvis du kjøper en papirbok eller en lydbok på CD. Men dersom du lar bilen stå og velger å laste ned den samme boken på lydfil, betaler du 25 pst. moms. Det første er en bok, det andre er en tjeneste. Det er jo helt logisk! Et tredje eksempel, som kanskje bør vurderes nærmere, er den skattemessige favoriseringen av jobbreiser fremfor fjernarbeid og telefon- eller videokonferanser. Ulike diettytelser, bonuspoeng ved utenlandsreiser og taxfree-ordningen bidrar til en favorisering av forretningsreiser på bekostning av fjernarbeid og telekonferanser. Det er åpenbart at det er gode grunner for mange av disse ordningene. Men det vi trenger er en helhetlig gjennomgang der vi også legger klimaperspektivet inn som et viktig premiss. Kanskje vil vi da konkludere med at det er behov for å gjøre endringer på noen av disse områdene. Vi må spørre oss om vi nokså systematisk legger dagens karbonbaserte livsstil til grunn for de klimatiltak vi setter inn, eller om vi har et mål om å oppmuntre til at forurensende goder erstattes med ikke-forurensende goder. I alle tilfeller vil det være uheldig at det finnes konkrete eksempler på at de miljøvennlige alternativene systematisk diskrimineres på bekostning av de forurensende alternativene. Det er likevel ingen tvil om at det er de store infrastrukturene som har mest å hente på å ta i bruk IT, enten det gjelder transport-, bygg- eller energisektoren. Et godt eksempel fra transportsektoren er NVE og Grieg Shippings pilotprosjekt, delvis finansiert av Forskningsrådet, der målet er effektivisering ved hjelp av IT. Prosjektet skal bedre kommunikasjonen mellom skip og havn og redusere tiden skip ligger på tomgang utenfor havnen, som typisk er 6–7 pst. av tiden. Det kan igjen føre til store utslippsreduksjoner gjennom betydelig lavere drivstofforbruk, både på overfarten og i havnen. Men det er også et eksportprodukt med et betydelig potensial. Et annet godt eksempel er IT-basert ruteplanlegging og samkjøring, noe bl.a. avisene Expressen og Aftonbladet i Sverige driver med. De har redusert antallet kjøretøyer på veien med 25 pst. I energisektoren vil utvikling av «smart grids» og muligheten for forbrukerne til å følge og styre faktisk energiforbruk gjennom bruk av moderne kommunikasjonskanaler være viktige bidrag til redusert energiforbruk. IT endrer måten vi gjør ting på, ved å effektivisere noen prosesser og transformere andre. Men IT er også en grunnleggende grønn næring med svært lave utslipp i forhold til de verdiene næringen skaper. I tillegg kan IT utvilsomt, som eksempelet over viser, bidra til å gjøre andre bransjer grønnere. Her ligger det både forretningsmuligheter og klimagevinst. Det skader ikke. Det er tross alt morsommere å redde verden hvis du kan tjene penger på det samtidig. Jeg er også overbevist om at det er de store kommersielle og teknologiske mulighetene som ligger i klimautfordringen, som til slutt vil bidra til at vi klarer å løse disse spørsmålene. Det er ingen tvil om at det offentlige har et ansvar for å gå foran. Det ville derfor være interessant om statsråden kunne si litt mer om hvordan staten selv jobber med disse spørsmålene, foruten å svare på hvilke mål og virkemidler Regjeringen planlegger å ta i bruk for å senke klimautslippene gjennom bruk av IT-løsninger. Jeg ser frem til statsrådens svar.