Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2000-05-16:
På vegne av saksordfører Åse Wisløff Nilssen vil jeg ta fram noen av flertallets merknader, som også er i samsvar med Kristelig Folkepartis syn. Representantene Hagen, Jensen og Søviknes framsatte i desember 1999 forslag til innstramninger i flere bestemmelser i utlendingsloven. Det ble foreslått endringer i elleve paragrafer i utlendingsloven til tross for at åtte av disse paragrafene ble endret ved lov av 30. april 1999, og hvor endringene ble satt i kraft straks for tre av paragrafene, mens endringene i de resterende fem paragrafer trådte i kraft 1. januar i år. Forslagsstillerne har tydeligvis ikke fått med seg de endringer som har skjedd, for endringsforslagene i Dokument nr. 8:28 relaterer seg til paragrafene slik de lød før endringsloven av 30. april 1999. Det medførte litt ekstra arbeid for å få det ryddig og riktig. En løpende innvandringspolitisk vurdering er viktig, men komiteens flertall deler ikke forslagsstillernes ønske om å endre eller skjerpe utlendingslovens bestemmelser nå. De endringer som nylig ble vedtatt, må få tid til å virke en tid før en ny gjennomgang er nødvendig. Flertallet deler heller ikke Fremskrittspartiets oppfatning av at situasjonen er uholdbar og at tilstramningstiltak må settes i gang umiddelbart. Det er ikke ønske om noen dramatisk omlegging av norsk flyktning- og asylpolitikk i noen av de andre partiene på Stortinget. Endringsforslagene går på områdene arbeidstillatelse og oppholdstillatelsebosettingstillatelsevern mot forfølgelserett til asylreisebevis for flyktning- og utlendingspassutvisningbortvisningidentifisering straff I forbindelse med Ot.prp. nr. 17 for 1998-99 og Innst. O. nr. 42 for 1998-99 var det en grundig gjennomgang av mange av de berørte paragrafene. Derfor blir bare noen av områdene i dagens innstilling kommentert, og da med utgangspunkt i merknadene fra flertallet, som Kristelig Folkeparti er en del av. Forslagsstillerne påpeker at det er viktig at kravet til underhold og bolig opprettholdes som innvandringsregulerende tiltak. Forskriftene stiller allerede i dag vilkår om at underhold og bolig må være sikret for den tid søknad om oppholdstillatelse skal gjelde. Flertallet anser at dagens regler er tilstrekkelige, og at endring derfor er unødvendig. Det er heller ikke noe ønske om å stramme inn vilkårene for familiegjenforening generelt ved å endre loven. Definisjon av «nærmeste familiemedlemmer», som vi finner i utlendingsforskriftens § 23, har med dem som for oss naturlig hører med i begrepet, og bør stå uendret. Derimot har en samlet komite pekt på behovet for ulike tiltak, herunder lovendringer som kan motvirke tvangsgifte og bigami. Dette er problemer som eksisterer i det norske samfunn, og som det på tross av forbud ikke har vært mulig å forhindre på en tilfredsstillende måte. Komiteen mener kravet om underholdsplikt ved familiegjenforening er et sentralt kriterium for å motvirke både tvangsgifte og bigami, og ber om en vurdering av dette i en egnet form. Det kan være behov for et bredt sett av tiltak for å motvirke disse forholdene. Forslagsstillerne mener det bør strammes inn på muligheten for å få oppholdstillatelse på humanitært grunnlag etter avslag på søknad om asyl, da de mener at en rekke asylsøkere ikke har et reelt asylgrunnlag. Komiteens flertall ser imidlertid ingen grunn til å endre ordlyden i § 15, da det er myndighetene som tar stilling til om utlendingen har grunn til å frykte forfølgelse, og dermed har behov for beskyttelse. Det er ikke utlendingens subjektive frykt som legges til grunn her, slik forslagsstillerne synes å indikere. Departementet har opplyst at praksis vedrørende oppholdstillatelse på humanitært grunnlag er under vurdering. Videre vil Regjeringen foreta en generell gjennomgang av hva som ligger i «sterke menneskelige hensyn» i utlendingsloven, for å se om det er behov for justeringer. Det er først og fremst utlendinger som har søkt asyl uten å fylle vilkårene i Flyktningkonvensjonen som gis tillatelse, fordi «sterke menneskelige hensyn» taler for det. Komiteen ber Regjeringen i forbindelse med budsjettproposisjonen for neste år orientere Stortinget om eventuelle endringer i praksis når det gjelder begrepene «humanitært grunnlag», «sterke menneskelige hensyn» og «familiegjenforening». Vedrørende asylsaker mener en samlet komite at kortere saksbehandlingstid må være et mål, og vi forventer positive resultater av tiltak som er satt i gang. Komiteens flertall tar utgangspunkt i at en flyktning pr. definisjon har et reelt behov for beskyttelse, og at den foreslåtte endringen derfor ikke kan tilføre bestemmelsen noe. Det å kreve lovlig opphold ville i tillegg være i strid med Flyktningkonvensjonen. Men det er enighet om at det må føres en streng og konsekvent politikk overfor dem som forsøker å få opphold på falske premisser. Arbeidet med å bekjempe ulovlig innvandring/menneskesmugling og å avdekke falsk identitet må vektlegges tungt. Flertallet ser utfordringen ved at det oppgis falsk identitet, men søknaden må uansett behandles. Der riktig identitet blir brakt på det rene, må et reelt beskyttelsesbehov gå foran hjemsendelse til en mulig forfølgelse, i tråd med internasjonale konvensjoner Norge har ratifisert. Utvisning av utenlandske borgere må etter forslagsstillernes syn innskjerpes, slik at norske samfunnsinteresser klart kommer foran hensynet til utlendingen og eventuell familie. Komiteens flertall støtter ikke forslaget fra Fremskrittspartiet om å heve grensen for utvisning på grunn av straffbare forhold fra en strafferamme på tre måneder til seks måneder. Det ville innebære at det skal mer til enn i dag for å kunne utvise en utlending. Prinsippet som ligger til grunn for dagens regler om at adgang til å utvise innskrenkes jo lengre botid utlendingen har i Norge, er viktig. Dagens hjemmel for utvisning blir praktisert strengt, og det er ikke ønskelig å stramme inn ordlyden i dagens bestemmelse, da regelen praktiseres på en måte som flertallet er enig i. Samtidig er det på sin plass å peke på at våre folkerettslige forpliktelser, bl.a. rett til respekt for familielivet som følger av EMK Art 8, setter grenser for hvor streng utvisningspraksis som kan føres. Forslagsstillerne har også foreslått endringer i § 47, som dreier seg om straffereaksjoner som kan pålegges etter utlendingsloven, og påpeker at det er en sovende paragraf. Komiteen mener det kan være behov for å se nærmere på praksis i tilknytning til brudd på utlendingsloven, f.eks. i hvor stor grad brudd fører til strafferettslige forføyninger eller forvaltningsmessige reaksjoner. Det er derfor et ønske om at Regjeringen kommer tilbake til Stortinget med en orientering i egnet form om hvordan brudd på utlendingsloven håndteres, også om hvor ofte det tas ut påtale. Flertallet i komiteen – alle minus Fremskrittspartiet – ønsker ikke å fjerne kravet om «allmenne hensyn» for å reise påtale. Det er viktig at brudd på utlendingsloven generelt bør ha konsekvenser. Men i en del tilfeller kan det være like praktisk med en forvaltningsmessig reaksjon i form av avslag på opphold eller utvisning. Ved påtalevilkåret «allmenne hensyn» kan det i større grad tas hensyn til konkrete forhold ved overtredelsen. Med dette anbefaler jeg komiteens innstilling.