trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Tor Nymo (Senterpartiet), 1999-03-10:
Jeg er glad for at representanten Ludvigsen med denne interpellasjonen gir oss enda en mulighet til å rette søkelyset mot den svært vanskelige situasjonen hos vår nabo i nordøst. Jeg er imidlertid svært overrasket over at Ludvigsen tillater seg å påstå at departementet og Regjeringen ikke tar situasjonen i Barentsregionen på alvor. Jeg tillater meg å gi uttrykk for at en slik påstand nærmest faller på sin egen urimelighet. Mitt syn styrkes ytterligere etter å ha hørt utenriksministerens innlegg her i dag, og ikke minst etter å ha lest hans tale til Barentsrådet nylig – for øvrig en tale som inneholdt både visjoner og forslag til konkrete samarbeidstiltak. Når vi nå er på vei inn i et nytt årtusen, er det naturlig å gjøre opp status, se hvor vi står, og mobilisere visjoner for fremtiden. Videre er det helt nødvendig å se på de konkrete oppgavene som Barentssamarbeidet stiller oss overfor, og ikke minst de mulighetene vi har for å løse dem. Som vi er godt kjent med, er Barentsregionen rikt utrustet fra naturens side. Det er vår oppgave å utvikle regionens potensial for menneskelig og økonomisk vekst. Vi må lære av hverandre, forbedre våre organisasjoner og institusjoner, bygge ned hindringer for samkvem – økonomisk, kulturelt og humanitært – og ha en beredskap til å yte hjelp i vanskelige situasjoner. Miljøutfordringene er enorme og må løses i fellesskap. Jeg vil tro at det er stor enighet om at politisk har vel forholdene aldri ligget bedre til rette for en styrking av Barentsregionen. De ideologiske barrierene er borte, og tilbake står erkjennelsen av å inngå i et nytt skjebnefellesskap. Jeg er glad for at utenriksministeren utvetydig slo fast at Regjeringen vektla at den humanitære situasjonen i det nordlige Russland er alvorlig, og at appellen fra guvernør Jevdokimov om bistand i form av basismatvarer og medisiner ble møtt med konkret hjelp, ikke bare fra myndighetenes side. Fra vårt geografiske ståsted kjenner interpellanten og undertegnede godt til den enorme mobiliseringen vi opplevde fra grasrota i landsdelen. Den samme viljen til å hjelpe opplevde vi også, som utenriksministeren sa, fra organisasjoner og politikere. Det er av stor viktighet, ikke minst for troverdigheten, at vi nå kan slå fast at hjelpen kommer fram. Jeg er også svært glad for at utenriksministeren ettertrykkelig slo fast at vi må unngå at grupper i Nordvest-Russland blir avhengige av nødhjelp og humanitær bistand for å lindre nød, og at det kan gjøres ved at hjelpen kombineres med mer langsiktige tiltak. Jeg ser helt klart en sterk vilje fra Regjeringens side til en offentlig satsing, ikke minst i forbindelse med forslaget om tilleggsbevilgninger.(Presidenten klubbar.) Jeg oppfatter utenriksministeren dit hen at han vil prioritere humanitær bistand(presidenten klubbar) (Presidenten klubbar.) (presidenten klubbar)
Kirsti Saxi (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-10:
Jeg vil takke statsråden for det svaret han gav, og jeg er veldig lettet når han sier at han er villig til å gå inn og øke bevilgningene til satsingen på humanitært arbeid i Nordvest-Russland. Det er også viktig, fordi man sitter med formannskapsvervet, at man ser nødvendigheten av å fokusere mer på helse og den sosiale situasjonen som man nå opplever i Nordvest-Russland. Barentsregionsamarbeidet må ikke bli noen sovepute for Regjeringens ansvar for den humanitære bistanden til Nordvest-Russland. Det vi opplevde da guvernøren tok kontakt med bl.a. Finnmark fylkeskommune i forbindelse med den nøden som oppstod i Murmansk i fjor, har vist at man etter sterkt påtrykk fra de nordnorske fylkene fikk bistand fra nasjonalt hold. Man fikk etter hvert en bistandstilknytning som gjorde at man også fikk opprettet et informasjonskontor i Murmansk som var med på å gjøre det lettere å få brakt inn bl.a. matvarer. Man opplevde store problemer langs grensen når det gjaldt tollen. Der hadde man også gjennom rask behandling etter hvert klart å hjelpe til, slik at man fikk inn matvarene. Den nordnorske befolkningen bisto denne hjelpeaksjonen med over 200 000 tonn matvarer. Det viser at engasjementet fra befolkningen i nord er enormt. Derfor er det viktig at Regjeringen bistår i den humanitære satsingen og fokuserer mye sterkere på langsiktige tiltak. Derfor vil jeg tillate meg muntlig å fremme noen forslag om hvordan man kan gå inn og satse langsiktig. De forslagene jeg nå refererer, er utarbeidet etter samtaler med folk som daglig jobber innenfor Barentsregionen, og som ser hvilke problemstillinger man står overfor. Allerede nå i mars skal det være en stor konferanse i Kirkenes, hvor man skal fokusere på funksjonshemmede og hvordan man i et tett samarbeid med Norge kan gå inn og legge til rette for bedre forhold for de funksjonshemmede i Murmansk-området. Det vil etableres mange slike prosjekt, og der er det viktig at man bistår nasjonalt(presidenten klubbar) for å få økt innsikt i hvordan befolkningen har det i Nordvest-Russland. (presidenten klubbar)
Harald Victor Hove (Høyre), 1999-03-10:
Jeg har tidligere gitt Høyre honnør for deres engasjement når det gjelder forholdene i Russland og særlig Nordvest-Russland. Nå er det imidlertid slik at engasjementet av og til kan gjøre en litt enøyd, og jeg synes nok det var elementer i innleggene både til Svein Ludvigsen og Siri Frost Sterri som hadde en viss karakter av enøydhet. Det går på at man trekker fram spørsmålet om sammenligning mellom annen humanitær bistand i andre deler av verden og behovet for langsiktig bistand der, og situasjonen i Nordvest-Russland. Så kan man selvfølgelig diskutere hvor uheldig det var at bistandsministeren ikke nevnte noe om denne situasjonen i sin redegjørelse, men det ligger vel tross alt et poeng i at man har en ansvarsdeling mellom statsråder som har en viss betydning for hvilke temaer og emner man kommer inn på. Det ville selvfølgelig være utidig å minne Høyre om at en stortingsrepresentant fra deres parti nettopp har gått ut og med stor tyngde kritisert bistand og humanitær virksomhet i andre deler av verden enn i Nordvest-Russland. Det med enøydhet kan også medføre at man ikke alltid oppdager og registrerer det engasjement og den innsats som andre gjør. I denne sammenheng er det fra min side tenkt på Regjeringen. Så langt jeg kunne oppfatte utenriksministerens svar og innlegg her i dag, viste det veldig klart at Regjeringen har et engasjement i disse spørsmålene, og at man også har fulgt opp. Ikke minst den måten Regjeringen har prioritert Barentssamarbeidet på og hvilke spørsmål man der har prioritert, har en klar betydning, også for den humanitære bistanden. Situasjonen i Nordvest-Russland er alvorlig. Det er all grunn til å gi honnør for det engasjement som her har funnet sted, ikke minst i Nord-Norge, både blant kommuner, fylkeskommuner og fra private og private organisasjoner. Det er det all grunn til å framheve. Ifølge den informasjonen jeg har fått fra folk som kan langt mer om dette enn det jeg selv kan, er det også en del mer strukturelle problemer knyttet til den humanitære bistanden. Det er ikke bare et spørsmål om større bevilgninger, det er rett og slett spørsmål om å få fram den humanitære bistanden, og i den sammenheng har det blitt nevnt både tollproblemer og transportproblemer. Det viser nettopp at en del av de mer strukturelle spørsmål som Regjeringen har sagt at den har arbeidet med, og til dels også fått løsning på i de siste dager, er viktige.
Harald Victor Hove (Høyre), 1999-03-10:
Som justiskomiteens leder påpekte, er vel også denne debatten litt preget av å være en gjentagelse av tidligere debatter. Men jeg har i den sammenheng faktisk lyst til å gi honnør til interpellanten Dag Danielsen for at han, sett ut fra det partiet han representerer, holder en relativt nøktern tone i denne interpellasjonen, og at den slik sett er fri for en del av de fenomener som av og til har preget disse debattene. Kriminalitet er frihetskrenkende, enten det er mot liv, mot legeme eller mot eiendom. Det er derfor viktig med tanke på hvilket samfunn vi vil ha, å unngå kriminalitet. Men de virkemidlene vi tar i bruk for å bekjempe kriminalitet, er også avgjørende for hvilket samfunn vi kommer til å få, og for hvilket samfunn vi vil ha. Det er derfor viktig med en debatt om hvilke metoder man ønsker å ta i bruk for å bekjempe kriminalitet. Jeg tror det er viktig å understreke, som også statsråden gjorde i sitt svar, at det kan være behov for en bred samfunnsmobilisering, og at det er snakk om et bredt spekter av virkemidler. I den sammenheng var interpellanten litt vag med hensyn til privatisering på dette området. Da tenkte han på vaktselskaper og liknende, hvis jeg forstod ham riktig, og da er jeg for så vidt langt på vei enig med interpellanten. Men hvis vi i forbindelse med privatisering ser det poeng at vi alle har et ansvar i forhold til kriminalitetsutvikling og vold, tror jeg det er viktig å understreke den siden. For å være litt spøkefull og kanskje dekke to områder som den møtende statsråd for tiden har ansvaret for, vil jeg si at hvis vi alle tok oss en 20 minutters kveldstur, kunne det kanskje være godt både for folkehelsen og i forhold til kriminalitetsbekjempelse. Konkret har det vært snakket om bruk av våpen. Det er klart at noe av det virkelig alvorlige i den utviklingen man har hatt i Oslo, er nettopp den økende våpenbruk. Da får vi huske på at vi forholdsvis nylig har vedtatt endringer i våpenloven, og sånn sett har vi ennå ikke full oversikt over hvilke konsekvenser det vil kunne få. Om forslagene vil jeg kort si: Bydelspoliti er i og for seg utmerket som organisering av politiet. Bevilgninger til mer synlig politi er heller ikke det dummeste og kan være fornuftig. Konfliktråd for å fange opp unge lovbrytere er viktig, også om de er over 15 år. Hurtigdomstol, slik representanten tenkte seg det, vil jeg ikke ønske. Hva er galt med én uke eller 14 dager? Til slutt: Når vi diskuterer problemene i Oslo, bør vi huske på at det også er andre steder i landet enn Oslo.
Ivar Kristiansen (Høyre), 1999-03-10:
La meg få lov til å starte med å gi uttrykk for at jeg er glad for at man omsider gir russisk arbeidskraft anledning til å jobbe i norsk fiskeindustri. Det er i veldig stor grad russisk fisk man er satt til å bearbeide, så det er jeg glad for. Utenriksministeren henviste til Barentsrådets møte i forrige uke, og der fikk han ved selvsyn se hvilken innsats høyskolene i nord gjør. Jeg ønsker i denne forbindelse å rette søkelyset mot det forhold at Høgskolen i Narvik, som årlig utdanner 30 russiske ingeniørstudenter, gang på gang blir nektet å utvide sin kvote, slik at de over en fireårssyklus kan utdanne 30 studenter pr. år. Jeg ber utenriksministeren om å notere seg dette, og jeg ber ham også om å bidra til at man får utvidet denne kvoten med 30 studenter ekstra, som han selv viser til er et bidrag til å øke og styrke næringsutviklingen i Russland. Så blir det henvist til enøydhet, og jeg synes det er et paradoks at man tillater seg i denne debatten, som er meget prisverdig, å gjøre det, og ikke er i stand til å se sammenhengen mellom den humanitære innsats fra norsk side og de politiske forhold vi har i vårt absolutt nærmeste naboskap. Vi har verdens største skraphaug liggende i vårt naboskap. Vi har verdens største atomvåpenarsenal liggende i vårt naboskap, og vi har noen kjernekraftverk liggende ved vår grense som burde skremme mer enn at man henviser til budsjettbehandlingen i desember 1998 og hvem som hadde foreslått hva. I dagens situasjon er ikke det å ta dette tilstrekkelig på alvor etter min oppfatning. Det som Ludvigsen gjør her, er å anmode om at innsatsen koordineres og styrkes. Det vil i denne debatten være et fullstendig galt utgangspunkt å være mer opptatt av å forsvare bistandsministerens redegjørelse 21. januar i år enn av i større grad å satse ut fra de situasjonene vi har i vårt absolutt nærmeste naboskap. Vi bør heller bidra til i fellesskap å få disse spørsmålene høyere opp på den politiske agendaen i Regjeringen. Det er slik jeg oppfatter interpellantens forslag og bidrag i denne debatten. Jeg håper at dette blir tatt litt mer alvorlig også av regjeringspartiene enn det debatten i dag har vist.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-03-10:
La meg fastslå at jeg er helt enig med interpellanten i at det er grunn til å reagere på den type dokumentasjon som denne rapporten legger fram – og det har vi da også gjort. Det fremgår av rapporten at den er foreløpig, og at den vil bli bearbeidet videre fra forskernes side. I oppfølgingen av denne spesielle rapporten, som jeg redegjorde for at vi vil gå igjennom i et seminar, vil vi få anledning til en videre dialog om dette. Jeg er også enig i at det er viktig i denne situasjonen, hvor vi en periode har hatt en sterk fokusering på gatevolden og det alvorlige ved den, å ta med oss det perspektivet at et stort omfang av vold skjer i det skjulte – innenfor hjemmets fire vegger. Det vil jeg berømme interpellanten for å ha gitt sitt bidrag til gjennom denne interpellasjonen. Den redegjørelsen jeg gav, viser at mye er gjort, og at mye er under arbeid, og vi kommer til å samle trådene i en nasjonal handlingsplan som skal være klar til sommeren. Jeg syns det da er naturlig å samle alle gode forslag, inkludert de som interpellanten har reist i dag, i det arbeidet og den bearbeidelsen som skal skje fram til denne handlingsplanen blir presentert. Med det har jeg vel også gitt en indikasjon på hvordan jeg syns det vil være naturlig at Stortinget behandler dette. Men det er selvfølgelig Stortingets egen sak.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-03-10:
Jeg er enig med de talere som har sagt at denne saken også dreier seg om holdninger og kultur, og at det i seg selv er viktig med et offentlig søkelys på og en offentlig debatt om disse spørsmål i de ulike sammenhenger hvor det er aktuelt. Det er med dette som med trollet i eventyrene, det sprakk da det kom ut i lyset. Det har vært reist spørsmål både om strafferammer og om straffeprosessuelle spørsmål i tilknytning til denne type saker. De vil bli vurdert i forbindelse med den lovproposisjonen som jeg varslet kommer til høsten. Det gjelder også spørsmål om seksuelle overgrep i forbindelse med misbruk av stilling. Når det gjelder spørsmål om opprettelse av utvalg, har justisministeren og Regjeringen allerede oppnevnt et statssekretærutvalg, som utarbeider en handlingsplan. I den handlingsplanen vil de mange gode forslag som er kommet fram i den rapporten som var utgangspunktet for interpellasjonen, og for øvrig her i debatten, bli tatt med og vurdert. Det gjelder også spørsmålet om en i forlengelsen av dette arbeidet skal etablere et kvinnevoldutvalg. Her er det flere prosesser som pågår. Denne handlingsplanen vil samle trådene. Så vil vi få en gjennomgang av de strafferettslige sidene av saken til høsten. Og så vil handlingsplanen avklare hvordan de ulike tiltakene bør følges opp, og i hvilken rekkefølge. La meg avslutningsvis vise til det jeg sa i mitt hovedinnlegg når det gjelder DNA-registeret. Jeg er enig i at det er i sin spede begynnelse, men jeg tror det kommer til å få stor betydning etter hvert. Jeg vil vise til at Riksadvokaten nylig sendte ut et rundskriv om oppfølging av DNA-registreringen i tråd med de nye bestemmelsene i påtaleinstruksen som nå har trådt i kraft. Departementet vil også følge med på oppfølgingen av dette viktige arbeidet.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-03-10:
Vi står overfor et problem av stor kompleksitet, som angripes på mange forskjellige måter. Jeg er helt enig med representanten Husøy i at man langt fra er i mål. At det må til en forbedring og effektivisering av tiltakene, fremgikk også av mitt interpellasjonssvar. Jeg tror man her bør bygge allianser mellom de gode krefter som fins, og som ønsker å bekjempe dette fenomenet: fagbevegelsen, bransjeorganisasjonene, de ulike etatene, politiet – og jeg vil også nevne de kommunale myndighetene. Vi kan ikke ha en debatt om dette uten å nevne det som også interpellanten var inne på, at en underliggende årsak til denne fremveksten og omfanget av problemet er den overetablering man har hatt i hovedstaden. Det skyldes en meget liberal politikk når det gjelder etablering av nye skjenkesteder, og når det gjelder dispensasjon for skjenketider – dispensasjon er faktisk blitt det normale. Det er klart at den siden av saken er det også grunn til å ta opp og sette søkelyset på når alle gode krefter skal samarbeide for å møte dette problemet – og det vil være mitt svar. For ordens skyld: Dørvaktkursene var ikke et svar på den økonomiske kriminalitet, men et svar på hvordan man på en offensiv måte kan prøve å forebygge konflikter som kan føre til alvorlige voldsepisoder i sentrumsstrøkene i tilknytning til disse serveringsstedene. For øvrig skal jeg få lov å komme tilbake til de spørsmål som interpellanten reiste, i mitt siste innlegg.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-03-10:
Denne debatten har vist at det er bred enighet om alvoret i denne situasjonen. Det er også bred enighet om at viktige tiltak er satt inn. Det er videre enighet om at man fortsatt må effektivisere og styrke tiltakene. Så får vi gjøre det innenfor de budsjettrammer Stortinget til enhver tid blir enig om å fastsette for justissektoren generelt og for dette området spesielt. Spørsmålet om samordning av opplysninger som politiet innhenter når det gjelder brudd på alkoholloven, narkotikaomsetning eller forhold som angår ro og orden, ble tatt opp av representanten Husøy, og jeg har vist til at slik samordning skal finne sted i Oslo politidistrikt for å effektivisere kampen mot dette uvesenet. Representanten Husøy spurte om hvorvidt dette kan gjøres gjeldende også i andre deler av landet, hvis jeg forstod henne riktig. Nå er det slik at det er få andre steder i landet hvor forholdene er så kompliserte og uoversiktlige som i Oslo. Mange steder vil denne oversikten foreligge i kraft av at samfunnet er nokså gjennomskinnelig. Men jeg synes det er grunn til å ta dette spørsmålet opp med landsdelspolitimestrene for å se om det er en type samordning som kan være anvendbar også andre steder i landet. Representanten Hedstrøm bad om en kommentar til forslaget om dette med forsikring. Jeg synes i og for seg at tanken er interessant å vurdere. Forslaget har imidlertid en ordlyd som gjør meg litt usikker på om han mener at forsikringsselskapet på en måte skal overta ansvar for skatter og avgifter. Jeg er redd at slik det er formulert, kan dette forslaget misforstås på en måte som forslagsstillerne sikkert ikke har ment. Jeg vil antyde at det kanskje er hensiktsmessig å oversende det – hvis det er aktuelt. Når det gjelder lovgivningen på dette området, viser jeg til de lovsaker Stortinget har til behandling, og som gir muligheter for å se på lovverket, ikke minst i forhold til de deler av økonomisk kriminalitet som har tilknytning til de svarte konkursene. Jeg har merket meg det som er sagt om etablerer- og kunnskapsprøve. Når det gjelder skjenkepolitikken i Oslo, blir Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti neppe enig om den, verken i Oslo bystyre, der spørsmålet primært hører hjemme, eller i denne sal, så det lar jeg ligge i denne omgang.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-03-10:
Jeg har valgt å møte interpellanten på det han spør om, og fokusert på strakstiltak knyttet til strafferettskjeden. Jeg har redegjort for hvordan vi følger opp Regjeringens tiltaksplan, jeg har redegjort for hvordan politiet styrker sin innsats spesielt i Oslo, og spesielt i helgene, jeg har redegjort for det tverrfaglige samarbeid med utgangspunkt i nulltoleranse, for sertifiseringsordninger for butikker, for den nye ressursgruppe for å forebygge ran, for hvordan vi setter inn politistudenter, for prøveprosjekter med videoovervåking og for lovforslaget om utvidet adgang til å undersøke om personer bærer våpen. Jeg kunne gjort dette til en debatt om Kristelig Folkepartis hjertesaker, om alkoholpolitikk og sammenhengen mellom alkoholbruk og vold – men jeg gjorde ikke det. Jeg kunne ha gjort det til en debatt om hvordan vi kan forebygge gjennom en mer aktiv familiepolitikk, fordi jeg tror at mange, mange ungdommer i dag er veldig, veldig sultne på kjærlighet, på omsorg og på i det hele tatt å bli sett og tatt på alvor av voksne mennesker. Jeg kunne gjort dette til en debatt om vold på skjermene, enten det er dataskjermer eller TV-skjermer, om hvordan vi innbiller oss at vi kan høste fred i gatene når vi sår vold i stuene. Jeg gjorde ikke det, fordi disse spørsmålene hører til en annen debatt enn den representanten Danielsen inviterte til. Jeg tror det er viktig at Stortinget også tar denne brede helhetlige debatten om kampen mot volden. Men når jeg ikke gjorde det, var det fordi jeg faktisk tok interpellantens spørsmålsstilling på alvor. Og da hadde jeg forventet noe annet enn en harselering fra representanten Simonsen. Men jeg syns det er et fremskritt når representanten Simonsen nå sier at Regjeringen «langt på vei er handlingslammet» i disse spørsmål. Slik jeg har fått referert tidligere, har han tidligere uttalt at Regjeringen har vært fullstendig handlingslammet i disse spørsmål. Det tyder på at det er en viss fremgang å spore, og den skal jeg få lov til å være med og bidra til. Kanskje vi i neste runde kan være handlingslammet bare til en viss grad, og da begynner det å skje noe.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 1999-03-10:
Kriminalitet og kriminalitetsbekjempelse er viktig og fortjener stor oppmerksomhet. Interpellanten tar som Oslo-representant opp situasjonen i hovedstaden, og det er forståelig. Hovedstaden har en kriminalitetsutvikling som i omfang er særskilt, men, jeg vil understreke, ikke mer særskilt enn at en god del distrikter rundt hovedstaden og også en del andre storbyer i en del tilfeller opplever det samme. Det betyr at vi ikke skal detaljstyre, men gi politidistriktet mulighet for fleksibilitet med hensyn til å møte en utvikling og gi rom for lokale variasjoner. Interpellanten tar også opp et spesielt tiltak som ligger til behandling i justiskomiteen. Jeg vil derfor ikke kommentere det nærmere annet enn å si at vi er innstilt på at Politiet får de fullmakter som er nødvendig. Jeg vil imidlertid benytte anledningen til å komme med noen generelle betraktninger. Kriminalitet og vold er uakseptabelt og skal reageres på. Kriminelle handlinger er en tragedie for den enkelte som rammes, og det skaper en utrygghet for langt flere. Vold opprører også politikere som ikke nødvendigvis dagen etter forlanger krav om «livsvarig». Den kriminalpolitiske debatten har fokusert på og vært konsentrert om enkelthandlinger, og hatt som resultat også krav om enkle løsninger, der politi og strengere straffer har dominert. Vi trenger en helhetlig kriminalpolitikk, der vi bygger på fakta og virkelighet for å kunne bli målrettet, der vi involverer hele straffesakskjeden – fra politi via domstolene til kriminalomsorg. Men hvordan kan vi hindre og forebygge kriminelle handlinger, der det er spørsmål om å involvere alt fra hjem, oppvekstmiljø, barnevern, skole, aktivitetstilbud og politi i forhold til den forebyggende siden? Vi skal gi en reaksjon når det begås kriminalitet, og vi skal ta alvorlig det økende innslag av barn og unge og finne nødvendige reaksjonsmåter. Men jeg mener at det må fokuseres sterkere på det forebyggende arbeid blant barn og unge. Her er det ikke minst viktig at lokale myndigheter i hovedstaden er involvert. Jeg vet at mye godt arbeid er i gang på dette området. Jeg registrerer fortsatt at Fremskrittspartiet er konsentrert om mer politi og straffesiden. Da vil jeg fritt omskrive et gjentatt synspunkt fra politimesteren i Oslo, på et foredrag i går kveld, nemlig at vi ikke kan kjøpe oss fri fra kriminalitet med bevilgninger til Politiet og økte fullmakter til strafferettspleien. Politimesteren mener at kriminalitetspolitikk må dreie seg om mer enn det rent justispolitiske.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 1999-03-10:
Når det gjelder forslag nr. 1, mener vi det må tilligge Oslo-politiet å disponere styrkene best mulig, og selv om vi er enig i intensjonen om at nærpoliti er viktig, vil jeg anbefale vår gruppe å stemme mot forslaget, hvis det opprettholdes. Når det gjelder forslag nr. 3, har statsråden vist til allerede igangsatt arbeid i forhold til én klasse ved Politihøgskolen. Ytterligere utvidelse bør vurderes av departementet før en eventuelt gjør noe vedtak i Stortinget. Hvis Danielsen opprettholder forslaget, vil jeg anbefale vår gruppe å stemme mot. Når det gjelder forslagene nr. 4 og 5, viser jeg til at justiskomiteen i andre sammenhenger har uttalt seg om dette i en bredere sammenheng og vil anbefale Danielsen å gjøre om disse to forslagene til oversendelsesforslag. Hvis de blir opprettholdt, vil jeg anbefale Arbeiderpartiets gruppe å stemme mot.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 1999-03-10:
Jeg er glad for at representanten Karita Bekkemellem Orheim har tatt opp denne interpellasjonen, fordi det er viktig at det fokuseres på og skapes åpenhet omkring dette spørsmålet. Det er et spørsmål som det ikke minst er viktig at vi mannfolk engasjerer oss i, slik at det ikke blir en damesak, en kvinnesak, i Stortinget. Det er viktig at vi som hører til på den «gale siden» av forbryternes plass, også sier klart og tydelig fra om at dette er uakseptabelt. I forbindelse med at jeg tilhører en religiøs menighet, har jeg også lyst til å gi uttrykk for en stor sorg og bedrøvelse over at det også i denne sammenheng, i religiøse menigheter, foregår helt uakseptable ting på dette feltet. Det skal og bør ikke skje. Derfor er det viktig at vi også her får tingene opp på bordet, slik at vi klart og tydelig kan markere at dette er uakseptabelt. En sammenblanding av sjelesorg og seksuell, erotisk aktivitet er ikke noe annet enn overgrep i Guds navn! Mennesker vil på grunn av dette i særlig grad føle seg forsøplet og tilgriset, det skaper en gal skyldfølelse og skam. Og når så dette skal etterforskes og prøves, opplever disse menneskene i tillegg til de problemer og vansker de har hatt i sitt hverdagsliv, at det er så vanskelig når de kommer i rettssystemet. De føler at de ikke blir tatt på alvor. Da er det viktig, slik statsråden nå har gitt uttrykk for, at man følger opp med tiltak som vil kunne komme ofrene i seksuelle overgrepssaker til gode, som også virker forebyggende, slik at færrest mulig slike overgrep skal skje i framtiden. Spesielt har jeg lyst til å nevne det arbeidet som er i gang for å få større profesjonalitet i alle ledd i etterforskningen. Forskriften om dommeravhør som trådte i kraft 1. november 1998, er av stor betydning for at tiden fra begjæring av dommeravhør til effektuering blir nedkortet. Det er også av stor betydning å slippe lang ventetid. Jeg er glad for at statsråden så tydelig sier at Regjeringen vil se på området seksuelle overgrep og familievold i en helhetlig sammenheng. Her trengs det mye kompetanse.
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 1999-03-10:
Seksuelle overgrep mot barn og kvinner er blant de alvorligste forbrytelsene vi har. Likevel ser vi at det er vanskelig å ta opp enkelte systematiske overgrep. Det er selvsagt flere årsaker til det, ikke minst at det fortsatt er et tabubelagt område, i hvert fall i de tilfellene vi fokuserer på den misbruk av tillit som skjer i hjemmet og innenfor andre samfunnsinstitusjoner. Også innenfor det politiske miljøet er dette områder som har vært lite fokusert, noe som kan ha flere forklaringer. Desto viktigere er det at interpellanten forsøker å fokusere på dette området, og hvordan det offentlige hjelpeapparatet forholder seg til det. I budsjettet for siste år ble det fra Arbeiderpartiet pekt på flere forskjellige endringer som kan styrke det hjelpeapparatet vi har. Det viser seg jo at det er kvinner og barn som i hovedsak utsettes for overgrep, og det skjer spesielt i hjemmet. Dette fratar kvinner og barn grunnleggende menneskerettigheter, noe et velferdssamfunn ikke kan akseptere bare fordi det skjer i hjemmet. Arbeiderpartiet har foreslått å nedsette et eget utvalg for å få en gjennomgang av problemstillinger knyttet til vold mot barn og kvinner. Så får vi håpe på et sterkere engasjement på dette området også fra Regjeringens side, og at vi får kvinnevoldsutvalget på plass raskest mulig. Noe av det viktigste vi i disse sakene kan bidra med, er kunnskap og holdninger. Offentlige instanser som kommer i kontakt med slike voldstilfeller, må kunne legge et godt og tillitsfullt grunnlag for videre oppfølging av voldsutøvelsen og hjelpetiltak der det vil være behov for det. Det bør bl.a. innebære å tilføre domstolene kunnskap om vold mot kvinner. En opprettelse av særskilte ordninger for å sikre kompetanse i domstolene i slike saker kan være en løsning som bør vurderes nærmere. Videre er det viktig å styrke samarbeidet mellom politi, helsevesen, barnevern og sosialmyndigheter for å gi barn i voldsbelastede familier et best mulig oppfølgingstilbud. Vi må styrke prosedyrene knyttet til innsamling av bevismateriale blant helsepersonell og politi. Å bygge ut tilbudet om behandling av overgriperen kan også være med på å hindre videre overgrep, og det er viktig at menn engasjerer seg i dette arbeidet. Det er et problem at enkelte bruker maskulinitet til undertrykking og vold fremfor beskyttelse. Derfor er det viktig at gutter får kontakt med sunne mannsroller, og at menn synliggjør at dette ikke er en egenskap for menn, tvert imot. I så måte er denne debatten et lite løft. La meg understreke at justisministerens redegjørelse viste at det skjer en positiv utvikling på flere av disse områdene. Politimesteren i Oslo understreket i går at de raske løsningene ikke alltid holder. Ropet på mer politi og straff, som Jan Simonsen allerede har vært oppe og framført i denne debatten, er ikke den endelige løsningen. Her trengs det et grundig arbeid også på forebygging. Derfor blir det også feil når sentrum og høyresiden i budsjettet kutter på forebygging for inneværende år. La oss håpe på et bedre resultat for neste år på dette området.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 1999-03-10:
Denne interpellasjonen tek opp eit alvorleg samfunnsproblem, og i veldig sterk grad dreier dette seg om haldningar. Me kan gjerne òg kalla det kultur. Derfor er det så viktig at signala frå denne salen er heilt tydelege. Seksuelle overgrep har ingen samfunnsmessig aksept. Eg har lyst til å peika på eit par forhold. Svært mange anmeldelsar etter straffeloven § 198, som gjeld misbruk av stilling, vert lagde vekk på grunn av bevisets stilling. Det er derfor naturleg at det vert sett nærare på ei endring av denne paragrafen, slik at den betre vert retta inn mot det som skjer i dag. Eit anna forhold er foreldingsfristen for slike saker, som i dag er ti år. I saker som gjeld seksuelle overgrep i samband med misbruk av stilling, ser me mange eksempel på at prosessane eller mekanismene hos ofra er svært like. Følgjande skjer: I fleire år vågar ikkje offeret å snakka med nokon om det som har skjedd, og føler eigentleg at dette var deira feil. Så går det ein del år, så modnast det fram ei erkjenning av at det kanskje likevel ikkje var deira feil, og så vågar ein å snakka om dette. Likevel: Vegen fram til offeret er moden for å anmelda er lang, han er vond, og han er vanskeleg. Og når ein endeleg er komen fram til det punktet der ein er i stand til å anmelda forholdet, er det dessverre i veldig mange tilfelle for seint, for då har foreldingsfristen kome inn. Derfor bør det òg vurderast ei utviding av foreldingsfristen for slike saker.
Astrid Marie Nistad (Arbeiderpartiet), 1999-03-10:
Det er store mørketal når det gjeld seksuelle overgrep mot kvinner og barn. I dag veit vi at slike saker ikkje har prioritet og står ikkje først på lista til politiet og påtalemakta. Levekårsgranskinga frå Fafo frå 1997 synte at eitt av fem valdstilfelle skjer i heimane. Og ved denne valden er det som regel nære relasjonar mellom offeret og den som utøver mishandlingane, anten familie eller nære vener. Eg har tidlegare stilt justisministeren spørsmålet: Kva gjer det offentlege systemet for å sikre bevis i valdtektssaker. I dag er det ikkje pålegg overfor helsepersonell om å sikre bevis ved kontakt med lege eller anna helsepersonell. Ved Oslo legevakt oppbevarer dei funna dei gjer, i to månader, utan at offeret har bestemt seg for anmeldelse. Bakgrunnen er aktiv innsats frå kvinnelege medarbeidarar på Oslo legevakt. Når vi veit at over 100 000 kvinner kvart år vert behandla av helsevesenet for dei fysiske skadane som vert påført dei av ektemakar, sambuarar eller tilfeldige menn, er dette eit høgt tal. Det er nedbrotne kvinner som ikkje veit si arme råd, som kjem til det offentlege helsetilsynet for å få hjelp. Då bør det vere pålagt også å sikre spor og bevis for at desse kvinnene kan gå vidare til påtalemakta i vissa om at bevis er sikra for deira sak. Teieplikta som helsepersonell har i slike saker, bør ein også sjå på for å lette bevisføringa for desse mishandla ofra. Mannsrolleutvalet uttalte i sin sluttrapport, NOU 1991: 3: «Den såkalte private volden må i større grad fokuseres. Hovedkarakteristikken ved denne volden er at den er så usynlig, og usynligheten gjør at volden kan fortsette.» Denne fråsegna fortel kor viktig det er at styresmaktene oppnemner eit offentleg kvinnevaldsutval for å sjå på den usynlege valden som går ut over kvinner og barn, og slik gi den eit offentleg ansikt. Mitt spørsmål er: Vil statsråden oppnemne eit slikt kvinnevaldsutval i tråd med det justiskomiteen samrøystes bad om? Det er viktig for den vidare debatten i dag. Arbeidarpartiet si kvinnerørsle er òg opptatt av at krisesentra både vert styrkte økonomisk og vert bygde ut over heile landet. Dei eksisterande sentra gjer ein kjempeinnsats for kvinner og barn som søker vern og hjelp. Difor bør dei heller ikkje gå rundt og tigge etter pengar. Politiet er òg ein viktig faktor i kampen mot seksuelle og andre overgrep mot kvinner og barn. Dei er oftast dei første som vert tilkalla når ting skjer. Å styrke utdanninga på dette området og syte for at både kvinner og menn er mellom dei tilsette i politiet, vil hjelpe desse ofra sin situasjon. At ei kvinne får snakke med ein kvinneleg polititilsett, vil opne for tryggleik og tillit.
Astrid Marie Nistad (Arbeiderpartiet), 1999-03-10:
Hr. president! Kan eg få ordet til ei openberr mistyding?
Astrid Marie Nistad (Arbeiderpartiet), 1999-03-10:
Som presidenten veit, kjem tvilen som regel tiltalte til gode! Eg vil gjerne gjere statsråden merksam på at Stortinget gjennom innstillinga til Justisdepartementet sitt budsjett bad om at det vart sett ned eit kvinnevaldsutval – til orientering.
Inger Lise Husøy (Arbeiderpartiet), 1999-03-10:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg tror vi er enige om at det er en krevende oppgave å få bukt med svart økonomi, særlig i restaurantbransjen. Jeg er enig i at veldig mye gjøres, og tror også at denne Regjeringen vil komme med ytterligere tiltak som viser seg å være nødvendige. Bransjen har, som statsråden pekte på, gått inn for en kampanje. Men bransjen organiserer en veldig liten andel av Oslos serveringssteder. De som driver internasjonal kriminalitet og ulovligheter på annen måte, er ikke organisert. Og det er ganske rå motstandere vi har i den bransjen. Jeg har også lyst å si at dørvaktkurs var etterlyst. Det er et kjempebra tiltak at dørvaktene går på kurs. Men en møter ikke mafiaen med dørvakter som har vært på hvitvaskingskurs! Med det mener jeg å si at det er veldig mye av større, alvorlige kriminelle handlinger som foregår i bakrommene og i det som kan kalles «underverdenen» i Oslo, og at vi må vie stor oppmerksomhet til det også. Men som sagt, veldig mye er gjort. Kommunen har et vesentlig ansvar her, ikke minst for å få ned overetableringen i bransjen. Det skjer et omfattende samarbeid på tvers av etater og bransjeorganisasjoner, som f.eks. Samarbeidsforum mot svart økonomi, som jeg synes er veldig bra. Men tiltakene står ikke i forhold til den alvorlige virkeligheten som faktisk er der ute. Jeg mener myndighetene har vært for slappe, og at det fortsatt er mye som kan gjøres bedre – ikke minst gjennom en klarere prioritering av kontrolltiltak. Vi må ha lover og regler som gjør det mulig å kontrollere bedre. Den nye serveringsloven er bra, men heller ikke den er tilstrekkelig. Det er grunn til å frykte at deler av bransjen fortsatt vil finne smutthull for sin illegale virksomhet, og at myndighetene løper etter. Det er viktig å være fordomsfri når vi diskuterer disse tingene, selv om kontroll, påbud og regler er upopulært. Jeg tror at svart omsetning bare kan rammes av intensiv kontroll og et godt og oppdatert lovverk. Det kan jo gjøres mye også innenfor dagens lovverk. Jeg merket meg at statsråden nevnte at Oslo politidistrikt nå også vil samordne opplysninger som politiet innhenter. Det tror jeg det er et veldig behov for. Jeg skulle ønske at statsråden kunne si hvor langt det arbeidet er kommet, og om det også kan gjelde landet rundt – altså at en kan se sammenhengen mellom Oslo og andre steder i landet.
Inger Lise Husøy (Arbeiderpartiet), 1999-03-10:
Bakgrunnen for at jeg reiste denne interpellasjonen, var også å få fram at vold og kriminell aktivitet er mer sammensatt enn man kunne tro når man hører Jan Simonsen prate om det, og at det er også andre tiltak man bør rope etter enn bare mer synlig politi i gatene. Det er også viktig for de ansatte i bransjen. I likhet med Simonsen og mange andre, ønsker jeg også å gå ut og drikke og spise, men jeg vil ikke være delaktig i kriminelle handlinger når jeg gjør det. Jeg mener at det er behov for et krafttak, og jeg følte at jeg fikk mye støtte av statsråden i at man hele tiden må følge nøye med. Representanten Annelise Høegh spurte hva jeg mente med liberalisering. Det er altså først og fremst den overetablering som har skjedd, som lå til grunn for den karakteristikken. Jeg har også lyst til å svare på Jan Simonsens karakteristikk, at dette gjelder en liten del av restaurantbransjen. Jeg frykter at det gjør det ikke. Jeg tror det er et mye større omfang enn man først kunne tro. Og det er jo også i den seriøse delen av næringens egen interesse å gjøre noe med den organiserte kriminaliteten og annen type ulovlig og useriøs drift. Derfor har også bransjen engasjert seg i mange ulike arbeidsgrupper og tiltak. Problemet er at det lønner seg å drive ulovlig, slik det er i dag. I forbindelse med ny serveringslov ble det nedsatt en arbeidsgruppe for å gjennomgå forholdene i restaurantbransjen. Jeg foreslår at Regjeringen vurderer å gjøre det på nytt, for å tenke ut nye tiltak og for å skaffe en oversikt over hvor ille situasjonen egentlig er. Oppsummeringsvis vil jeg også si at det er behov for økte ressurser for å avdekke ulovlig drift, det er behov for samarbeid, og det er enda mer behov for å koordinere kontrollinstansene og den samlede kontroll. Nye tiltak bør vurderes. Målet må være å gjøre Oslo og landet vårt mindre attraktivt for kriminell og ulovlig virksomhet i restaurantbransjen. Vi vet at når det f.eks. skjer razziaer – det er veldig bra, og ofte et resultat av tverretatlig samarbeid – er kontrollører og ansatte redd for livet sitt. Vi vet at det skjer veldig mye. Når man ser at restauranter eller skjenkesteder som det aldri er folk på, går med kjempeoverskudd, vil jeg bruke det som et eksempel på at det vil lønne seg for oss alle å øke kontrollen.
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 1999-03-10:
En rød tråd i problemstillingen som tas opp i interpellasjonen, er sammenhengen mellom useriøs, ulovlig restaurantdrift og forskjellige typer kriminalitet. Justiskomiteen har fra politimyndighetene i de større byene fått bekreftet denne sammenhengen. For den mest synlige kriminaliteten, volden, har det vist seg at konstruktive tiltak gir resultat. Som interpellanten pekte på, skjer en stor del av gatevolden i hovedstaden i tilknytning til skjenkestedene. Som en del av problematikken står dørvaktenes opptreden sentralt. De utestedene som har latt sine vakter gjennomgå dørvaktskurset, har radikalt redusert voldsepisodene i tilknytning til det aktuelle utestedet. Ifølge forskriftene til serveringsloven § 16 har politiet adgang til å stille krav om godkjent dørvakt. Verdt å merke seg er den praksis som er innført i Trondheim ved at en gir en godkjenningsordning for dem som på en tilfredsstillende måte har gjennomført kurset. I Trondheim har dette tiltaket i kombinasjon med økt uniformert politibemanning i sentrum der restaurantene ligger, på den tid av døgnet det erfaringsmessig skjer flest voldsepisoder, og en lav terskel for politiets inngripen, vist seg å gi en reduksjon i antall voldstilfeller. I Regjeringens tiltaksplan for bekjempelse av vold på offentlig sted pekes det på Oslo-politiets planer om obligatorisk dørvaktskurs – det var igangsettelsen av det statsråd Høybråten var inne på i dag. «Obligatorisk» er her et nøkkelord, fordi det faktisk fram til nå i Oslo først og fremst har vært de seriøse utestedene som har sendt sine dørvakter på kurs. Nå er det nødvendig å konsentrere seg om de utestedene der det erfaringsmessig er mange voldstilfeller. Videre er det viktig at en har effektive sanksjonsmuligheter, som f. eks. å nekte fornying av skjenkebevilling for utesteder som ikke følger opp pålegget om obligatoriske dørvaktskurs. Dyktige dørvakter er uten tvil bedre i stand til å håndtere konflikter, redusere aggresjon og ikke minst unngå forskjellsbehandling. Voldsproblematikken er, som tidligere sagt, den mest synlige del av kriminalitetsbildet rundt utestedene, men den gir bare en del av den totale problematikken. Jeg har i innlegget lagt vekt på voldsproblematikken for å illustrere at det finnes effektive tiltak som har virkning. Når det gjelder den øvrige organiserte kriminaliteten som er knyttet til den useriøse delen av restaurantbransjen, er utfordringene enda større, og det er vel her en først og fremst savner tilstrekkelig, konstruktiv inngripen og handling fra Regjeringens side. Noe må gjøres, og det er nødvendig at aktive tiltak igangsettes. Restaurantbransjen selv, arbeidstaker- og arbeidsgiverorganisasjonene og Oslo kommune er viktige og nødvendige samarbeidspartnere. Derfor stiller jeg meg fullt ut bak interpellantens spørsmål: Hva vil statsråden gjøre for å rydde opp i restaurantbransjen?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-03-10:
Vi har mange seriøse aktører innen restaurantbransjen i Oslo som strever i det daglige, og som får problemer fra den kriminelle delen i denne virksomheten, bl. a. på grunn av konkurransevridning som denne illegale virksomheten medfører. Mye er som kjent styrt av mafia og internasjonale bander som har en helt annen og uakseptabel forretningskultur enn her i landet. Videre taper det offentlige store beløp grunnet et betydelig antall konkurser blant restauranter og andre serveringssteder, noe som interpellanten Husøy var inne på. Ofte er bedriftene kjemisk renset for aktiva slik at det ikke engang er penger igjen til bobehandling. Årsaksforholdet er komplekst. Avgiftsnivået i Norge er meget høyt, med merverdiavgifter og særavgift på alkoholholdige drikker, penger som restauratøren innkasserer på vegner av det offentlige. Til sammen utgjør dette store beløp, med tilsvarende stor fristelse for uærlige sjeler. Eierstrukturen i bransjen er uoversiktlig og bedriftene er hovedsakelig organisert som aksjeselskaper, ofte med et minimum av kapital. Gårdeieren er første ledd, han får ofte betalt en prosentdel av brutto omsetning kontant og fortløpende. Neste ledd er den som sitter på leiekontrakten, som kan være omsettelig. Selve driftsselskapet eier i mange tilfeller ingenting, ikke en gang inventaret, som ofte leies – bryggerier og andre leverandører er gjerne villige til å finansiere både innredning og inventar. Videre preges mange virksomheter av at regnskapsrutinene er mangelfulle, og det finner sted svart omsetning. Konkurskarantene er ofte uten virkning fordi man fortsetter virksomheten ved hjelp av stråmenn, eller den flyttes ut av landet. Fremskrittspartiet mener man kan løse noen problemer ved å sørge for å innføre et krav om en ansvarsforsikring for å kunne utøve denne form for virksomhet. Slik er det i dag for leger, tannleger, eiendomsmeglere, advokater m. fl., selv om dette ikke er direkte sammenliknbart. Dette systemet må innføres for restaurantbransjen og kan knyttes til skjenke- og driftsløyvene. Ansvarsforsikringen må dekke forsikringsselskapenes ansvar for alle skatter og avgifter samt lønninger. Forsikringsselskapene kan utarbeide tilbud, og så må selvfølgelig kostnadene vurderes for å se om dette er realiserbart. Hvis det er gjennomførbart, kan en del useriøse aktører lukes ut, samtidig som samfunnet kan få inn betydelige beløp i skatter og avgifter. Jeg håper at statsråden i sin oppsummering kan kommentere et forslag om å få vurdert en slik ansvarsforsikring, som kanskje kan bidra et stykke på vei til å løse noen av de problemene vi står overfor i restaurantbransjen. Til slutt vil jeg ta opp forslag fra Dag Danielsen og meg selv om å få vurdert en slik ansvarsforsikring. Forslaget er omdelt på representantenes plasser.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-03-10:
En stemmeforklaring på vegne av Fremskrittspartiet. Jeg vil anbefale våre representanter å støtte forslagene nr. 1, 2 og 3, fra Inger Lise Husøy på vegne av Arbeiderpartiet. Vårt eget forslag, nr. 4, ønsker jeg å gjøre om til oversendelsesforslag på bakgrunn av det statsråden sa om tiltakene som Regjeringen og departementet foreslår, og at man vil se på dette med en ansvarsforsikringsordning og få vurdert det i sammenheng med disse tiltakene.
Åse Wisløff Nilssen (Kristelig Folkeparti), 1999-03-10:
Det har vært en bekymringsfull utvikling i restaurantbransjen, slik representanten Husøy peker på i sin interpellasjon. Lederen i Hotell- og Restaurantarbeiderforbundet i Oslo har tidligere sagt at de har over 100 verstinger blant utestedene, og at mafiaen har et godt grep om deler av bransjen. Kristelig Folkeparti er derfor glad for det arbeid som Justisdepartementet gjør, men også for at bransjen selv har tatt fatt i saken. «Vi går for hvitt»-kampanjen for etikk i næringen er et godt tiltak. Medlemsbedrifter undertegner en etikkerklæring om å holde seg til lover og regler og får et godkjentmerke fra Reiselivsbedriftenes Landsforening. Dette stemplet, eller oblaten, gjør folk i stand til å velge hvilke utesteder de vil frekventere, og det gir oss mulighet til å støtte opp om de restaurantene som er lovlydige. Og det er å håpe at antall restauranter som deltar i denne kampanjen, vil øke. Kristelig Folkeparti mener det er viktig å ha mennesker med variert fagkunnskap i politiet for å kunne oppdage og oppklare økonomisk kriminalitet, eksempelvis revisorer, økonomer, datakyndige. Det finnes allerede ulike typer fagfolk i politiet, og det må utvikles videre. De nye reglene om inndragning av utbytte vil kunne bli flittig brukt overfor en del aktører i bransjen. Endringer i konkurs- og pantelovgivningen og gjennomgang av regelverket for bransjen kan også gjøre det vanskeligere for dem som driver kriminell virksomhet, og lettere for politiet å oppdage det. Et viktig tiltak er også å sørge for større mulighet til å omgjøre urimelige transaksjoner etter en eventuell konkurs der hovedselskapet står som leietaker, og driftsselskapet – for driften er oftest det som har problemer – går konkurs. Et forslag som gir konkursboet rett til å overdra leierettigheter sammen med resten av skyldnerens næringsvirksomhet, vil derfor ha stor praktisk nytte, og er et forslag som vi er glad for at Justisdepartementet vil fremme. Også spørsmålet om tilbakesalg av eiendeler til konkursdebitor eller dennes nærstående er viktig. Ikke bare økonomisk kriminalitet, men også smugling, narkotikaomsetning, svart arbeid og illegal spillevirksomhet foregår i bransjen. Tiltak som kan redusere volden, er de nevnte dørvaktkurs. Bedre bruk av alkoholloven og inndragning av bevilling er også viktige tiltak. Oslo-politiet ser en klar sammenheng mellom beruselse og vold, og har påpekt den høye graden av påvirkede eller rusede ofre og gjerningsmenn. I tillegg har politiet erfart at vold ofte knytter seg til restauranter. Med andre ord: Det er viktig å se nærmere på skjenkepolitikken, bl.a. stengetiden, og Kristelig Folkeparti er enig med Oslo-politiet, som mener at typiske ungdomssteder bør stenge tidligere enn det de gjør i dag, som en del av et forebyggende arbeid og en helhetstenkning.