Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2006-04-25:
Jeg vil også takke interpellanten for å ha fremmet denne viktige saken. Altfor få fokuserer på tragedier som spesielt rammer kvinner. Vi vet at blant verdens fattigste og mest marginaliserte grupper utgjør kvinner og barn fortsatt et klart flertall. Derfor kan ikke vår utviklingspolitikk, som skal bekjempe fattigdom, være kjønnsnøytral. Vi kan ikke bekjempe fattigdom, sykdom eller sult uten å fremme likestilling og styrke kvinners helse. Et samlet storting uttrykte i forbindelse med utviklingsmeldingen at dette er områder som skal prioriteres høyt i utviklingspolitikken. Kristelig Folkeparti står fast på dette. Vi vet at utdanning er den mest sentrale forutsetningen for utvikling, men fortsatt er dobbelt så mange kvinner som menn analfabeter. Omtrent 115 millioner barn i skolepliktig alder går ikke på skole. Flertallet av disse er jenter. Vi vet at utdanning av kvinner og jenter gir tilleggsfordeler som lavere fødselstall, bedre helse, færre spedbarn som dør, og en sunnere og mer produktiv arbeidsstokk. Kvinner som har utdanning, ser også tydeligere nødvendigheten av at egne barn får skolegang. Utdanning av kvinner og barn må derfor være en av Regjeringens hovedprioriteringer. Investeringer i kvinners helse er også en forutsetning for bekjempelse av fattigdom. Hele tre av FNs åtte tusenårsmål er relatert til kvinners helse. Skal målene nås, må bl.a. innsatsen for å bekjempe vold mot kvinner styrkes. Kjønnslemlestelse, voldtekt og menneskehandel bryter grunnleggende menneskerettigheter og er i dag et globalt helseproblem. Vold mot kvinner brukes også i dag som et våpen i krig og bidrar til å spre aidsepidemien. Over 40 millioner lever med hiv i dag. Vi ser i dag en feminisering av aidsepidemien. I Afrika sør for Sahara utgjør kvinner over 57 pst. av alle smittede. Unge kvinner er særlig utsatt for smitte. De fleste barn som lever med hiv og aids, er smittet via mor. En av de store globale utfordringene knyttet til kvinners helse handler om graviditet, svangerskap og fødsel. Nyfødtdødeligheten er kanskje den største humanitære krisen vi står overfor. Hvert år dør også over en halv million kvinner av komplikasjoner knyttet til graviditet og fødsel, som følge av mangel på kvalifisert hjelp. I Afrika sør for Sahara dør én av tretten kvinner i forbindelse med graviditet eller barnefødsel, mens i OECD-landene dør bare én av 4 000. Tallet på kvinner som må leve med varige skader, er det mangedobbelte. Å bringe et barn til verden bør være en prioritert oppgave, men igjen ser vi at kvinner taper i de helsepolitiske prioriteringene. Vi kan forebygge dette med forholdsvis begrenset bruk av virkemidler. Norge må være med på å styrke den internasjonale innsatsen rettet mot reproduktiv helse generelt og mødrehelse spesielt. Alle kvinner må få tilgang til reproduktive helsetjenester innen 2015, som er et nytt delmål under FNs tusenårsmål. Vi må også sikre at seksuell og reproduktiv helse ses i sammenheng med det forebyggende arbeidet mot hiv og aids. Kvinner må få mulighet til å beskytte seg mot smitte. Vi må kritisk drøfte kulturelle og religiøse faktorer som innebærer økt risiko for hivsmitte. I mange kulturer har kvinner minimal kontroll over egen seksualitet og er prisgitt sin ektemann eller partner. Vi må gi jenter utdanning, vi må sikre dem tilgang til helsetjenester og opplæring, vi må styrke lokale kvinneorganisasjoner, og vi må motarbeide vold mot kvinner. Det er svært bekymringsfullt at det er i de likestillingsrelaterte målsettingene av tusenårsmålene at vi henger mest etter i arbeidet. Norge bør derfor løfte dette høyere opp på den internasjonale agendaen. Det er en forutsetning i fattigdomsbekjempelsen at kvinners rettigheter styrkes på bred front. Norge må også være villig til å stille opp med effektive tiltak og nødvendige ressurser.