trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2008-05-23:
Det er ikke enkelt med navn. Jeg er glad for at i hvert fall mitt ble riktig nå! Jeg skal ikke bruke tid på å gjenta de argumenter som Fremskrittspartiets og Høyres talsmenn allerede har gitt for å fjerne inntektsprøving for 68- og 69-åringer. Jeg tror at også regjeringspartienes representanter ser at det ikke er veldig lett å forklare at man kan jobbe uten avkorting av pensjonen når man er mellom 67 og 68 år og etter fylte 70 år, men ikke når man er mellom 68 og 70 år. Det er heller ikke lett å finne noen god begrunnelse for hvorfor man må ha en slik inntektsprøving i 2008 og i 2009, men ikke fra 2010. Noen åpenbar sammenheng mellom dette og statsministerens etter hvert berømte løfte til pensjonistene er det heller ikke lett å få øye på. Det som selvsagt er utfordringen, er å finne rom på statsbudsjettet for å ta bort inntektsprøvingen. Sannheten er vel så enkel som at i årets budsjett fant Regjeringen rom for å fjerne inntektsprøvingen for 67-åringer, men valgte å prioritere andre formål framfor å fjerne inntektsprøvingen helt for alle alderspensjonistene. Kristelig Folkeparti hadde som kjent en annen og etter min mening bedre prioritering, hvor inntektsprøvingen var tatt bort i sin helhet. Men budsjettprioriteringer er i det minste en sammenhengende begrunnelse fra Regjeringens side. Og jeg synes representanten Karin Andersen nå innrømmer det. Samtidig vil jeg også si til representanten Andersen at jeg er glad for at det nå kom mer penger til arbeidsmarkedstiltak for dem som trenger et lengre løp for å komme tilbake i arbeidslivet, noe Kristelig Folkeparti har tatt til orde for og også bevilget penger til. En skal være forsiktig med å spå, særlig om framtiden, heter det i et ordtak. Men jeg - og mange med meg - vil nok bli veldig overrasket om Regjeringen ikke går videre med å ta bort inntektsprøvingen for i hvert fall 68-åringene i 2009-budsjettet, noe også saksordføreren, Sverre Myrli, antydet. Men dersom det likevel ligger i kortene, burde ikke denne gruppen - årets 67-åringer - kunne få vite det allerede nå? Hvorfor skape unødvendig usikkerhet helt fram til budsjettframlegget om noe som likevel ligger i kortene? Uavhengig av dette mener altså Kristelig Folkeparti at fjerning av inntektsprøvingen går for sakte. Det går for sakte enten man legger offisielle uttalelser, eller mangel på sådanne, eller uoffisielle antakelser til grunn. Derfor står Kristelig Folkeparti sammen med de øvrige opposisjonspartiene bak kravet om at inntektsprøvingen bortfaller i sin helhet fra 1. juli 2008.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-05-23:
Jeg skal være veldig kort, fordi jeg føler at det som trengs å sies i denne saken, er sagt. Jeg slutter meg også veldig til det saksordføreren sa om historieskrivingen, og slutter meg til de vurderingene som er gjort, som det ble redegjort for av komitelederen. Det er en prioriteringssak, og da er det klart at jeg ikke er i tvil om at dette har positive virkninger, men det må til enhver tid veies opp mot andre presserende oppgaver. Nå jobber vi intenst med budsjettet for 2009, og dette er blant de spørsmål som vi absolutt har til vurdering. Men budsjettet er jo ikke ferdig før det er ferdig, og da vil vi svare på de utfordringene som kommer fra opposisjonen, når vi legger fram budsjettet for 2009.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-05-23:
Vi forholder oss til at det er summen av offentlig pengebruk som bidrar til å bestemme presset i norsk økonomi. Jeg blir helt fascinert av den argumentasjonen som føres fra Fremskrittspartiet. I forrige stortingsperiode laget Fremskrittspartiet budsjett sammen med regjeringen ved tre av fire budsjett. Da satt Fremskrittspartiet med makten i hendene, kunne virkelig presse regjeringen og virkelig vri prioriteringene over dit der det var viktigst for Fremskrittspartiet. Det skjedde ikke en tøddel med dette da Fremskrittspartiet hadde makt. Umiddelbart når Fremskrittspartiet mister makt, er man veldig opptatt av å prioritere, og da kommer man med forslagene. Men da Fremskrittspartiet hadde makt, var det billigere sprit, billigere avgifter på campingvogner, billigere avgifter på motorsykler og den typen ting som ble prioritert. Det ble altså ikke bevilget fem flate øre til dette da Fremskrittspartiet hadde makt. Det er realitetene bak den måten Fremskrittspartiet driver budsjettpolitikk på.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-05-23:
Det bekrefter jo det jeg sier, det var noe annet som var viktigere. Det var noe annet som var viktigere for Fremskrittspartiet enn dette, akkurat på samme måte som at når vi foretar helhetsvurderingen, er dette viktig, men noe annet er viktigere. Det er politikkens vesen, og det er en virkelighet som har gjeldt for Fremskrittspartiet, og den gjelder for oss.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2008-06-12:
Normalt sett skulle jeg ikke hatt ordet i denne saken, men selv et velorganisert og dyktig parti som Fremskrittspartiet kan gjøre noen småfeil innimellom. I forbindelse med denne saken har vi åpenbart gjort det. Vi har fokusert fullt og helt på det som er hovedsaken i denne innstillingen, nemlig utførselsforbudet, og vi støtter varmt opp om endringen av § 23. Det vi imidlertid ikke helt har fått med oss, som glapp ved en inkurie, er det at man har tatt inn Sametinget i § 28. Det tør være godt kjent i denne sal at Fremskrittspartiet ikke er noen varm tilhenger av Sametinget, og det vil være unaturlig for oss å tillegge en institusjon som vi ønsker å legge ned, flere oppgaver. Derfor må vi i forbindelse med voteringen be om å få lov til å stemme imot endringen av § 28.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2008-06-12:
Statsråden nevnte i sitt innlegg det forhold at Regjeringen har økt anslaget for nye barnehageplasser for 2008 til 18 000, fra at man tok utgangspunkt i 7 700 - en relativt kraftig økning. Mitt spørsmål til statsråden er: Ser statsråden at det er grunn til å stille spørsmål ved en slik ganske betydelig økning, når det i fjor ble bygd 4 700 færre plasser enn det Regjeringen hadde anslått?
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2008-06-12:
Tilbake til det spørsmålet jeg stilte i stad, og det tallet som har fremkommet, 18 000. Så vidt jeg forstår statsråden, har hans departement gjort grundige undersøkelser som ligger til grunn for tallet. Er det da slik at statsråden lover oss at vi ser realiteten i disse 18 000? Eller er dette bare et løfte, på samme måte som det løftet hans partileder tidligere har gitt, om at hun ville gå ut av Regjeringen dersom hun ikke klarte å levere på de løftene som hun hadde kommet med når det gjaldt barnehager innen 2007? Det ville jo vært interessant om vi her kunne få en SV-statsråd som holdt et løfte, og som leverte på det han faktisk hadde lovet. Det er jo en relativt kort horisont vi her snakker om - fram til nyttår. Kan statsråden love oss 18 000 nye plasser, slik han har sagt i revidert budsjett?
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2008-06-12:
Representanten Gjul hakker løs med relativt stor grad av mangel på respekt for sannheten, bl.a. når hun presterer å si noe sånt som at Fremskrittspartiet «ble med » i barnehageforliket og barnehageavtalen, osv. Det er omtrent som å si at piloten er med på flyet. Vi satt tross alt i førersetet der, som det også ble bekreftet fra samarbeidspartneren på det tidspunktet: SV. Her bør man ha en viss respekt for historien, og ikke prøve å påberope seg æren for noe man ikke har æren for. Så hakker også representanten Gjul løs på dette med at man hadde en liten sving ned i barnehageutbyggingen, og at det var mange som valgte kontantstøtte. Jeg synes faktisk det er flott at noen kvinner og menn har lyst til å være hjemme med barna sine litt lenger enn akkurat den tilmålte tiden. Jeg synes derfor kontantstøtten er flotte saker som bør opprettholdes og helst styrkes. Dette med valgfrihet vet vi ikke står veldig sterkt i den sittende regjering, men det er noe som ligger Fremskrittspartiets hjerte svært nær. Ellers synes jeg også at Arbeiderpartiet og SV skal gå stille i dørene når det gjelder kritikken av bl.a. Oslo som en by som sliter med barnehageutbyggingen. Dersom man går litt lenger ned enn til de største kommunene, vil man finne en del store kommuner hvor Arbeiderpartiet og SV har styrt i lang tid, og hvor man har vært på minussiden når det gjelder barnehageutbygging. Blant annet kan jeg nevne fra mitt eget hjemfylke at Arbeiderpartiet mistet flertallet etter 100 år i Nedre Eiker, og der har man nå fått et Høyre- og Fremskrittsparti-flertall som skal rydde opp etter dem. Barnehagekøene der har vært lange, og det har vært en av grunnene til at man har mistet flertallet. Faktum er at vi har en situasjon der det fortsatt er stor forskjellsbehandling mellom private og offentlige barnehager. De private barnehagene er plaget med sene utbetalinger fra kommunene, feilutbetalinger, det er brudd på maksprisløftet, det er flere ganger blitt avslørt at kommunene har tusket til seg penger som skulle gått til barnehagene - det er bekreftet både av den sittende statsråd og den foregående statsråd, det er bygd ut 4 700 færre barnehageplasser i fjor enn det man hadde beregnet, og den største aktøren innen bransjen, PBL, føler seg sviktet i forhold til det Regjeringen har lovet dem. Alt tyder på at man har noen store og vesentlige problemer i Barnehage-Norge som ikke rettes opp av at vi lager en papirbestemmelse her i dag som sier at alle skal ha rett til barnehageplass. Det løser vi kun med en forutsigbar likebehandlingspolitikk mellom private og offentlige barnehager.
Trond Lode (Senterpartiet), 2008-06-12:
Eg er glad for at alle ungar i 2009 vert gjevne rett til barnehageplass i den kommunen dei er busette i. Kommunen skal ha minst eit opptak i året. Det betyr at alle foreldre skal kunne vita kva som er maksimal ventetid i sin kommune. Dei aller fleste kommunane kan i dag oppfylla retten til barnehageplass. Litt meir enn 98 pst. av dei som søkjer, får barnehageplass. Men det er svært viktig at dei 3 916 ungane som stod på venteliste ved den siste teljinga, òg får barnehageplass, slik som dei 249 479 som har fått. Me som folkevalde, både lokalt og nasjonalt, har ikkje gjort jobben vår om desse ungane ikkje får ein trygg og god barnehageplass når foreldra ønskjer det. Media og opposisjonen prøver til tider å måla eit bilete av den raud-grøne barnehagepolitikken som ikkje heilt står i stil med dei resultata me oppnår. Dei klarer ikkje å fjerna det faktum at barnehagesatsinga er i ferd med å verta ein stor suksess for denne regjeringa. Og me har heile landet med på laget. Som eg sa i Stortinget tidlegare i dag, er barnehagesatsinga omfattande. Det er mange steinar som skal leggjast på plass for at me skal få ein god barnehagepolitikk. Denne saka kjem no, slik at kommunane kan retta seg etter dette vedtaket så tidleg som mogleg, og å halda oppe trykket mot målet om full barnehagedekning. Opposisjonen vil heilt sikkert kritisera Regjeringa for å behandla denne saka stykkevis og delt før me har oppnådd full barnehagedekning. Men det er altså med omsorg for kommunane at me føler det er viktig at me får gjort dette vedtaket så tidleg som mogleg, slik at dei kan halda oppe trykket. Sidan 2002 har det vorte 60 000 fleire barnehageplassar. Prisane er omtrent halvparten av kva dei var den gongen. På tross av at ungane oppheld seg lenger i barnehagane, og stadig fleire søkjer, kan me tilby nesten alle ungar i landet plass. Det er ikkje lenge sidan at mange ikkje tok seg råd til å søkja om plass fordi prisen kunne vera over 4 000 kr i månaden, mens andre lét det vera fordi å få plass vart vurdert som lite sannsynleg. Den slags tilstandar høyrer fortida til. Retten me i dag legg på plass, er ytterlegare eit skritt på vegen mot den barnehagesektoren me ønskjer.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2008-06-12:
Jeg kunne ikke unngå å ta ordet på nytt etter å ha hørt representanten Knudsens innlegg. Jeg har aldri vært borti maken til historieforfalskning når det gjelder barnehageutbygging i dette landet. Det høres ut på Ulf Erik Knudsen som om barnehageutbyggingen startet i 2003, og at det før den tida ikke var én eneste barnehageplass i Norge. Det er faktisk feil. Før den tida var det faktisk 190 000 barn som allerede gikk i barnehage, og det var overhodet ikke Fremskrittspartiets fortjeneste at de barna allerede da hadde en barnehageplass. Den storstilte barnehageutbyggingen i Norge startet med Gro Harlem Brundtlands kvinneregjering i 1986. Fra da av hadde vi en storstilt barnehageutbygging, fram til Bondevik I-regjeringen tok over i 1997. Da valgte Bondevik I-regjeringen å satse på kontantstøtte, og vi fikk en bråstopp i barnehageutbyggingen som har manglet sidestykke, og det resulterte faktisk i at det i et par år var reduksjon i antall barnehageplasser i Norge. De som fortjener det, skal ha heder og ære for at man kom i gang med barnehageutbygging igjen. Men det er også slik at Fremskrittspartiet var ingen pådriver for barnehageplasser på 1980- og 1990-tallet. Tvert imot, jeg husker debatter hvor representanter for Fremskrittspartiet faktisk mente at en av foreldrene - les mor - burde være hjemme og ta seg av barna i stedet for å putte dem på en oppbevaringsplass, som barnehager ble ansett som. Det var derfor en stor positiv overraskelse da Fremskrittspartiet ble med på barnehageforliket, og ære være Fremskrittspartiet for at de snudde i denne saken. Det er veldig positivt, for det har bidratt til at et enstemmig storting de siste årene har stått bak den satsingen vi nå har når det gjelder barnehager. Men jeg må også få si at jeg blir litt forundret over opposisjonspartiene. Som statsråden sa, er det litt surmuling. Først kritiserer de Regjeringen for at den er for ambisiøs i forhold til lovfesting av retten, for deretter å kritisere den for å være for lite ambisiøs. Representanten Thommessen sa at dette kom ikke til å ha noen funksjon, fordi en lovfestet rett ikke betyr noe. Det er en juridisk forpliktelse. Dessuten er det slik at en lovfestet rett til barnehageplass er ganske målrettet - enten har du plass, eller så har du ikke plass - så å si at dette er et slag i luften, blir jo helt feil. Man må bestemme seg for om man er for en lovfestet rett, eller om man er mot en lovfestet rett. Vi er for en lovfestet rett, og vi tror at det vil bidra til at vi kommer i mål med full barnehagedekning, slik at alle landets foreldre som trenger plass for sine barn, får det.
Olemic Thommessen (Høyre), 2008-06-12:
I alle kommuner jobbes det alt det remmer og tøy kan holde, for å bygge barnehager. Det er en fantastisk innsats landet over, og det er en tverrpolitisk oppslutning om ønsket om full barnehagedekning. Det må det ikke være tvil om. Når saksordfører Lode, fulgt av representanten Gjul, sier at kommunene trenger et ekstra puff for å holde trykket oppe, og at man vil innføre denne garantien på et tidlig tidspunkt, nærmest for å øke entusiasmen, må jeg si at jeg tror det er mang en saksbehandler i kommunene som ikke kjenner seg igjen i nødvendigheten av ytterligere oppmuntring. Her driver man virkelig, og kanskje langt i overkant, en utbygging ut fra hva man ønsker av innhold når det gjelder kvalitet og de reelle mulighetene man har til å skaffe personale osv. En garantert rett til barnehage der utgangspunktet var at man forutsatte full barnehagedekning, fremstår egentlig som symbolpolitikk. Slik vi ser det, vil det ikke bli bygget en eneste ny barnehageplass fordi man gir en garanti. Det vil heller ikke bli utdannet en eneste ny førskolelærer av den grunn. Derfor er en slik garanti både innholdsløs og - på den andre siden - en avsporing i forhold til det som er utfordringene i øyeblikket, nemlig å sørge for at man har bemanning og et utgangspunkt for å lage gode barnehager. Dette erkjente også regjeringspartiene da vi behandlet St.meld. nr.16 for 2006-2007 i forrige sesjon. I innstillingen til meldingen fremkom det at regjeringspartiene ikke syntes det var hensiktsmessig å etablere en slik rett før man hadde full barnehagedekning. Det er, slik sett, med ikke så liten undring vi ser av proposisjonen at man tenker å iverksette denne garantien allerede fra høsten 2009, når det antakelig ikke vil være mulig å få full barnehagedekning innen den tid. Jeg har kanskje regjeringspartiene litt mistenkt for å skulle skape en situasjon rundt de største kommunene, som har de største problemene med denne utbyggingen. Disse kommunene er - ikke helt tilfeldig - Høyre-styrte eller styrt av de borgerlige partiene. Oslo er et yndet mål for Regjeringen når det gjelder å adressere manglende entusiasme for utbygging. Det vil kanskje være all right i forbindelse med en valgkampsituasjon å kunne kjefte på noen Høyre-styrte eller borgerlig styrte kommuner for å skape oppmerksomhet rundt akkurat det temaet. Jeg drar ikke dette mye lenger nå. Men jeg synes det ville være hyggelig hvis statsråden i sitt innlegg kunne avkrefte den smule insinuasjon som jeg lar ligge i luften når det gjelder disse byene, og bekrefte at han er enig i at utbyggingen av barnehager i de største byene faktisk følger en fremdrift innenfor rammen av det som er mulig. Vi mener at skal man innføre en slik garanti, burde denne garantien ha et sterkere og tydeligere innhold og gjelde for barna på et tidligere tidspunkt. Vi slutter oss derfor til det forslaget som de fire borgerlige partiene står sammen om, og som allerede er tatt opp.
Olemic Thommessen (Høyre), 2008-06-12:
Dette blir selvfølgelig en kommentar til statsrådens visitt til bl.a. Oslo og til Chaudhrys hilsen hjem. Det kan være på sin plass å minne om at Oslo fra 2001 til 2007 har hatt en økning i antall barn i alderen 1-5 år med 5 477 - det er en økning på 14 pst. Det er en stor tilflytting av barnefamilier med høy fødselsrate, og ferske tall viser at Oslo-området står for halvparten av befolkningsveksten i hele Norge. Antall barn under 6 år er pr. 1. januar 2007 ca. 10 pst. høyere enn i 2004. Oslo har helt spesielle utfordringer i forhold til kostnadene når det gjelder utbygging av barnehager. Regjeringen utbetaler samme tilskudd til etablering av barnehageplass uavhengig av hvor i landet det er, og Oslo kommune må bidra med betydelige beløp for å løse sine utfordringer. Til tross for dette har Oslo bygd ut nærmere 2 500 plasser i 2007. Det finnes ferske levekårsundersøkelser som viser at innbyggerne i Oslo trives godt med den politikken som føres. Det er jo tross alt et samlet grep velferdstilbud handler om. Det er ikke noen grunn til at man ikke ytterligere skal holde trykket oppe. Men jeg vil nok si at man fra SVs side kanskje skal være litt forsiktig med å mene at man har den store samlede løsningen. Det er tross alt ikke mer enn ett år siden de som styrer i Oslo i dag, fikk fornyet sitt tillitsvotum fra velgerne. Jeg velger nå kanskje å lytte til dem som er nærmest og har skoene på. Det var snakk om at vi klaget over denne saken fordi det var en juridisk forpliktelse. Selvfølgelig er det ikke slik, vi skjønner jo at det er en juridisk forpliktelse. Vårt poeng nå er at vi mener at det er en avsporing å kjøre denne garantien før man har full dekning, og før man greier å få en kvalitet i barnehagene som er barna verdig. Vi vet at hovedutfordringen ikke ligger i om det er en garanti eller ikke. Hovedutfordringen her ligger i å komme i land med utbyggingen. Og enda viktigere: Den ligger i å skaffe kvalifisert bemanning og skape barnehager som er av en kvalitet som gjør at de har en varig verdi.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2008-06-12:
I Sandnes kommune er det stor vekst, og det kan ikke forklares med at det er det ene eller det andre partiet som har styrt. Sandnes er faktisk den kommunen i landet som vokser mest, med 2 pst. og 1 000 innbyggere i året. Så det er den kommunen som har størst utfordringer for å kunne klare å få til full barnehagedekning. Nå har de nesten klart det, men det viktige nå blir å opprettholde full barnehagedekning. Skal de klare det, må de ta inn over seg at en stor del - nesten halvparten - av disse barnehageplassene er private. Dersom ikke de private vil fortsette å drive og bygge - hvert år trengs det nye barnehager - vil man ikke oppnå full barnehagedekning. Da blir mitt spørsmål til statsråden: Vil statsråden jobbe for en skikkelig, forutsigbar, statlig finansiering for de private barnehagene, slik at deres bidrag kan gjøre at man opprettholder full barnehagedekning - i Sandnes og i landet for øvrig?
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2008-06-12:
Jeg nevnte i mitt innlegg hele opposisjonens bekymring for de ettåringene som vil bli stående uten rett - i alle fall ettåringer født etter september. Jeg oppfattet statsrådens innlegg slik at det bare var et minimum. Vil realiteten være slik at det vil bli mange ettåringer som får plass? Slik oppfattet jeg statsråden. Men hva er da problemet med å gå på vårt forslag? Hva er da problemet med å si at vi skal gi en reell rett for alle fra de er ett år? Det er nå engang slik at de aller fleste mødre og fedre går tilbake i jobb omtrent når barnet er ett år. Vi ønsker at de skal ha frihet til å kunne gjøre det, og vite at de kan planlegge det fordi det er løpende opptak i barnehagen.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-12:
Det er alltid krevjande å anslå kor mange nye barnehageplassar som vil verte bygde eit år. Vi baserer vårt anslag på det beste grunnlaget vi har tilgjengeleg, nemleg ei TNS Gallup-undersøking som er gjord på oppdrag frå Kunnskapsdepartementet blant kommunane, ei undersøking som vi har summert opp, og som viser det talet. Det er likevel kor mange barnehageplassar som faktisk vert bygde, som er viktig for foreldre og barn i Noreg. Det talet vil vi berre få vite i ettertid. Men eg kan seie at vi har lagt fram det beste grunnlaget vi har, og så må vi i ettertid summere opp kor mange som faktisk vert bygde. Eg ser at det er stor vilje til å halde fram med utbygginga rundt omkring. Vi veit at det er mange kommunar som ikkje er heilt i mål, men det er òg kommunar som opplever auka etterspurnad på grunn av låge prisar og stor interesse for å gå i barnehagen.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-12:
Lat meg først seie at eg ser at det vert gjort ein veldig god jobb i Sandnes, som har kome heilt i mål med full barnehagedekning. Det er riktig at dei store byane har særlege utfordringar. Men eg vil halde fast på at dette har vorte løyst ganske ulikt i dei store byane. Men lat det vere - no vert det gjort ein god jobb. Eg har òg inntrykk av at Sandnes om kort tid vil vere i mål. Så er det lagt fram eit forslag for Stortinget til ei ny finansieringsordning og overføring til kommuneramma for 2011, med eit opplegg for korleis dei ikkje-kommunale eller private barnehagane skal finansierast. Eg vil for det første få seie at det barnehageforliket som tidlegare har vore omtalt her, gav eit kraftig lyft når det gjeld finansieringa av dei private barnehagane, med ei kommunal plikt til å finansiere, og auka støtte. Det støttesystemet vi har i dag, er forskriftsfesta av den førre regjeringa, der Høgre, Kristeleg Folkeparti og Venstre sat. No vil vi overføre det til kommunane, og då sikrar vi finansieringa av dei. Dei får framleis ei plikt til å finansiere dei private barnehagane, og eg er sikker på at vi sikrar ei stabil og føreseieleg finansiering av barnehagane. Vi treng både dei offentlege og dei private barnehagane.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-12:
Dette er eit anslag. Eg seier det ein gong til - eit anslag over kor mange barnehageplassar vi trur vil verte bygde i år. Liknande anslag gjer ein jo kvart år. Det vert gjort på veldig mange ulike felt i samfunnet. For å kunne planleggje betre anslår ein ei utvikling. Men då ligg det òg inne at det er betydeleg usikkerheit rundt eit slikt anslag. Det kan verte færre, fleire - det kan til og med verte betydeleg færre, for alt vi veit. Men ein må bruke det best tilgjengelege materialet når ein lagar eit slikt anslag. Det som då er viktig, er jo kor mange barnehageplassar som vert bygde til slutt. Det vil, som tidlegare år, kunne variere i ulike retningar frå det anslaget.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-12:
Det som er litt overraskande med opposisjonens og Kristeleg Folkepartis kritikk, er at dei på same tid seier at forslaget er både for ambisiøst og for lite ambisiøst - på same tid, i same debatt. Det synest eg er merkeleg. Eg trur ein må bestemme seg for om det anten er slik at det er for ambisiøst å innføre ein rett når det er nokre kommunar som kanskje ikkje kjem i mål, eller for lite ambisiøst og at ein må stramme inn på retten. Mi oppfatning er at dette er ein minimumsrett. Han er ganske ambisiøs, og vi må slåst skikkeleg for å kome i mål når det gjeld full barnehagedekning, slik at målet kan verte innfritt. Det er eit absolutt minimum, der nokre kan kome i den situasjonen at dei kan seie: Dette må verte innfritt. Men for dei aller fleste er dei allereie uavhengige av den retten, fordi dei har full barnehagedekning i sine kommunar, der ein får barnehageplass til og med før barnet har fylt eitt år, eller kort tid etter. Det er grunngjevinga for at forslaget er lagt fram som det er.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-12:
Det ligg føre ein dom av 1997-utgåva av faget, som eg sa i mitt innlegg. Delar av den dommen går på punkt som er følgde opp og endra i ettertid, andre delar gjer det heilt openbert ikkje, f.eks. punkt 92 i dommen, om kvantiteten i faget. Det er det derfor nødvendig å endre. I høyringsbrevet og i alle dei juridiske miljøa vi har brukt, har ein teke dette opp. Så vil eg nytte anledninga til å seie at vi, slik det har kome fram her, har ført samtalar om endringane. For det første vil eg seie at det var hyggelege samtalar, og det var konstruktive samtalar. Òg eg beklagar sterkt at vi ikkje vart einige. Eg meiner at vi på mange måtar burde hatt eit godt grunnlag for å verte einige, ikkje minst fordi vi treng ro om faget. Men for Regjeringa er det absolutt nødvendig at vi har eit fag som ikkje er i strid med Den europeiske menneskerettskonvensjonen.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-12:
Vi er i dag i den spesielle situasjonen at kompetansemål i alle skulefag styrer kva elevane skal lære, og i kunnskapsfaget KRL er det på den same måten. Så har vi ei spesialordning som seier at 55 pst. av undervisninga skal vere i kristendom, altså vert det ikkje referert til kompetansemål i dommen, men det vert referert til at rundt halvparten av emna som er kristendomskunnskap, er ein stor del, og at det understrekar forskjellen i fokuset mellom religionane. Det er eit konkret punkt i dommen. Derimot seier ein samtidig tidlegare i dommen at vi kan ha ei større kvantitativ vektlegging av kristendommen enn av andre religionar på grunn av historia vår. Det er nettopp dette Regjeringa følgjer opp. Den kvantitativt største delen av faget vil vere kristendomskunnskap, men vi fjernar den prosentfordelinga som i dag seier at 55 pst. skal vere det. Og vi gjer som i andre skulefag: Vi held oss til kompetansemåla.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-12:
Dette har Regjeringa gjort omfattande greie for. Vi må endre den prosentfordelinga som er i strid med dommen, men vi kan halde fram med å ha den situasjonen vi har i skulen i dag, at det er fleire kompetansemål for kristendomsfaget, altså at den største delen av emna i faget handlar om kristendommen, på grunn av vår historie og tradisjon. Så er det slik at heilskapen i faget, slik det framstår i dag, sjølv etter at noko - særleg fritaksreglane - er endra, gjer at vi er nøydde til å endre det for at det skal vere i samsvar med menneskerettane. Det er lovparagrafen 2-4, høvet til å forskuve kompetansemål, og namnet som er blant dei viktigaste endringane der. På grunn av at folk i Noreg skal føle seg trygge på at det faget som skal fremme respekt, dialog og forståing på tvers av ulike livssyn, er i samsvar med menneskerettane, må vi gjere endringar som sikrar det.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-12:
Eg meiner at alle religionar skal presenterast respektfullt, slik at det gir innsikt. Og eg må seie at eg oppfattar det slik at det saklege grunnlaget for at SV, Arbeidarpartiet, Senterpartiet og Venstre ikkje skulle klare å verte einige om ein felles lovparagraf og ei felles forståing for dette faget, eigentleg ikkje er til stades. Når ein les programmet til Venstre opp mot dette forslaget, er det mi oppfatning at det er andre grunnar enn saklege når det gjeld innhaldet, som gjer at vi ikkje har blitt einige. Det må eg òg beklage, og vi får dele ansvaret alle saman for at det har gått slik. Når støvet etter valkampen i 2009 og dei diskusjonane som det er greitt at vi får no, legg seg, håpar eg det på nytt vil vere mogleg å få ei brei semje om eit fag som sikrar dei ulike religionane og livssyna plass, og som kanskje sikrar større ro enn vi har hatt dei siste ti åra. Eg trur vi deler eit engasjement for det.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-12:
Bakgrunnen for dette er ein dom i Den europeiske menneskerettsdomstolen - vi er dømde for 1997-utgåva av faget, der ein på ei rekkje punkt held fram ting ved - kristendomsdelen av faget som ein meiner er i strid med Den europeiske menneskerettskonvensjonen. Nokre av punkta er det gjort endringar i, særleg i fritaksreglane, andre ikkje. Vi har henta inn råd frå den fremste ekspertisen Regjeringa har. Men vi har òg sendt dette på ei omfattande høyring, der høyringsinstansar har uttalt seg, t.d. Institutt for menneskerettigheter. Svara er veldig klare: Vi er nøydde til å gjere enkelte endringar for å bringe dette i samsvar med den domen som har falle. Intensjonen frå Regjeringa har ikkje vore nokon annan enn å bringe faget i samsvar med menneskerettane. Mi oppfatning er at når det er spørsmålet, må vi leggje avgjerande vekt på dei juridiske råda vi får. Det er vi politikarar som til slutt tek stilling i spørsmålet, men vi må leggje avgjerande vekt på dei råda vi får.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-12:
Eg trur vi må vere så ærlege å innrømme at ro og eit breitt fleirtal i stortingssalen dessverre ikkje alltid er det same som ro om eit fag blant elevar og foreldre. Situasjonen når det gjeld KRL-faget, har vore at vi har hatt grupper av foreldre som først har gått til ein FN-komite og så heilt til EMD. Det har derfor vore rettssaker om faget, diskusjonar og betydeleg uro og fleire rundar med mindre endringar under tidlegare regjeringar og no under den raud-grøne regjeringa. Så behovet for ro som fører til at dei som har barn i skulen, kan akseptere faget og slutte opp om det, er stort. Det har no vore ført samtalar med sikte på det, som ikkje førte fram. Eg må seie at det beklagar eg, for det hadde vore ein veldig stor fordel. Så vil eg berre få peike på at det Kristeleg Folkeparti, Høgre og Framstegspartiet skriv i sine merknader, er jo ikkje at vi skal tilbake igjen til faget slik det er i dag, for dei skriv følgjande: «Blant annet må forutsetningen om at kjennskap til kristendommen bør utgjøre om lag halvparten av undervisningstiden i faget gjenspeiles. På bakgrunn av dette vil det også være naturlig med en gjennomgang og en utvidelse av kompetansemålene på dette hovedområdet. » Dette er jo ei antydning om at ein heller vil ha ein læreplanrevisjon der ein går gjennom kompetansemåla og aukar kristendomsdelen der. Det er verdt å merke seg at det vi då står overfor, dersom vi skal forstå merknadene frå dei tre partia, er ikkje er at namnet skal endrast, og at ein prosentdel skal innførast igjen som i dag, men at kompetansemåla på kristendomsfeltet skal aukast, altså ei endring av læreplanen og dermed av korleis faget er sett saman. Det er noko anna enn det faget vi har i dag. Men det var eigentleg for å kommentere innlegget til representanten Dørum eg tok ordet. Hans analyse av korleis ein skal forstå ulike religionar, har vi samtala så mykje om i selskap med andre og åleine, at han veit at vi ser heilt likt på det. Eg trur derfor at vi må vere så ærlege med kvarandre og seie at vi begge veit, både representanten Dørum og eg, at det ikkje er på bakgrunn av det at vi ikkje er einige og ikkje kjem til å stemme likt her i dag. Det hadde det ikkje vore vanskelig å verte einige om ei løysing på. Venstre og representanten Dørum står veldig hardt på at vi klart må gje uttrykk for at kvantiteten må vere som i dag. Som eg tidlegare har gitt uttrykk for, meiner eg at punkt 92 i dommen seier at vi ikkje kan ha den halvparten som i dag er uttrykt i læreplanen, men må følgje kompetansemåla. Dersom representanten Dørum har eit litt anna syn på det, trur eg ikkje det skulle vere noko problem å verte einige om resten.
Kirsti Saxi (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-12:
Synet på barnehager har endret seg opp gjennom tidene. I 1947 konkluderte Samordningsnemnda med følgende: «Barnehagen bør i alminnelighet holde åpent 4 timer pr. dag. Lengre oppholdstid i barnehagen enn 4 timer kan lett være mer til skade enn til gagn for barnet. » I 1961 konkluderte Lyseth-komiteen med: «Selv om det i dag stort sett er enighet om at det er best for barnet å være heime og tatt hånd om av mor de første 2-3 år av sitt liv, vil det alltid være en del barn i store byer og industrisentra for hvem den beste løsningen er småbarnstuen mens mor er ute og tjener til familiens opphold. » For 35 år siden gikk vi i tog for rett til barnehageplass for alle barn. Da var kvinnekampen på det heteste. Først i dag - 35 år etter - er det en alminnelig holdning blant folk at det er veldig bra å gå i barnehage. Vi vet at å gå i barnehage er bra for å skaffe seg nødvendige ferdigheter og kunnskap senere i livet. Barnehager er bra for barns sosiale utvikling, og de er viktige for likestilling. Derfor er barnehageplass til alle barn fornuftig økonomisk politikk. Barnehage har alltid vært en kampsak for SV. Allerede i 1988 - altså for 20 år siden - foreslo SV for første gang at retten til barnehageplass skulle lovfestes. Når vi i dag vedtar en lovfestet rett til barnehageplass, viser dette den vide samfunnsmessige betydningen barnehagen har fått i vårt samfunn. Det er en milepæl i barnehagepolitikkens historie når vi i dag vedtar at denne lovfestede retten blir innført fra 2009.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-12:
Jeg forundrer meg veldig over at opposisjonen i stedet for å være glad for at vi har kommet så langt som vi har kommet, finner det riktig å kritisere at det fortsatt gjenstår en liten jobb, som Regjeringen sier at vi skal gjøre. Så, særlig til Høyre-representantene: I stedet for at man skyter på statsråden, burde man heller gå hjem til en Høyre-styrt kommune, Oslo f.eks., og se hvorfor de ikke klarer å oppnå full barnehagedekning. Jeg kan gi et godt eksempel. Jeg sitter i Oslo bystyre og kjenner byen godt. I forbindelse med stasjonsbyutbyggingen med 800 boliger, kom byrådet med kun fire barnehager i sitt forslag. SV klarte fra opposisjonstilværelse å legge inn ti nye avdelinger i samarbeid med utbyggeren. Det er fullt mulig å bygge flere barnehager. Det klarer ikke Høyre, og da må de heller gå hjem og si til Høyre-folkene: Gjør jobben deres. Jeg ønsker å gratulere alle foreldre i Norge som ønsker å få barna sine inn i barnehage. Dette er en gledens dag. Regjeringen og SV har hatt tre mål: Det ene er å få full barnehagedekning, det andre er å senke prisene, gjøre det tilgjengelig, og det tredje er kvaliteten. Vi er i ferd med å levere på alle tre plan. 2 300 kr betaler man i dag. Og i Groruddalen, hvor 130 000 mennesker bor - langt flere enn i veldig mange kommuner i landet - betaler 4- og 5-åringene 1 300 kr, toppen. Dermed har vi gjort det veldig tilgjengelig for veldig mange barn. Så jobber Regjeringen også med kvaliteten. Barnehagedekningen og barnehageprisen er blant vår tids beste reformer - og en av de beste feministiske reformer. Når en mor har mulighet til å sende barnet sitt til barnehagen, kan hun realisere seg selv. Hun kan ta utdanning, hun kan styrke nettverket sitt, og hun kan gå ut i arbeid og bli økonomisk selvstendig. Barn med minoritetsbakgrunn får mulighet til å gå i barnehage og lære språket før de begynner på skolen, slik at de slipper å bruke tiden på å lære språket, og heller kan bruke tiden på naturfag og matte. Ikke minst er dette vår tids beste reform for kvinner med minoritetsbakgrunn. De får anledning til å sende barna sine til barnehagen, får mulighet til å lære språket, får mulighet til å styrke nettverket sitt, og får mulighet til å ta seg arbeid og få en økonomisk selvstendighet. Jeg synes vi leverer, og vi leverer godt.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-12:
Jeg er litt forundret over representanten Dørums innlegg. Dere i Venstre skulle være glad for den jobben partiet gjør i Oslo bystyre. Alle de barnehager som har blitt etablert, utenom byrådets egne forslag, har blitt etablert fordi opposisjonen og Venstre - hvis Venstre ser seg som en del av opposisjonen - har vært enige om det. Så Venstre har gjort en god jobb i Oslo bystyre og forbedret den jobben som byrådet har gjort. Min kritikk er i forhold til det sittende byrådet. De har ikke klart å levere det de skulle ha levert. Så er Høyre og Fremskrittspartiet mer opptatt av å forklare hvorfor man ikke har klart å få flere barnehager. Vi er mer opptatt av å sette oss mål og å nå dem. Ja, det er mulig at vi har for store ambisjoner, men jeg har lært at man skal ha ambisjoner i store saker. Det er godt mulig man ikke innfrir de ambisjonene, men det er nettopp det som er definisjonen på ambisjoner. Man skal ha store ambisjoner, prøve å innfri dem og ikke minst sette alle mulige tiltak i gang for å nå målene. Det er bedre å ha mål og ikke nå dem, enn ikke å ha ambisjoner i det hele tatt - og heller forklare. Jeg vil ikke holde et bystyreinnlegg, men jeg kan en del om Oslo. Jeg er stolt av å være Oslo-representant og kjenner Oslo godt. Og jeg kan lage en liste fra forrige bystyreperiode på mellom 80 og - veldig forsiktig sagt - 120 avdelinger som opposisjonen la inn i løpet av forrige bystyreperiode, og som byrådet kunne ha vært med på å realisere.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-12:
Jeg må si at jeg er meget skuffet over Kristelig Folkepartis holdning i denne saken. Kristelig Folkeparti har fra dag én ment at faget ikke var menneskerettighetsstridig. Vi ble dømt i EMD. Jeg hadde da håpet og forventet en viss ydmykhet fra Kristelig Folkeparti, men i stedet erklærte partiet krig. Jeg er veldig glad for at Regjeringen har fremmet forslaget Odelstinget kommer til å vedta i dag. Med dette vil vi avslutte et langt, vondt og høyst unødvendig kapittel i moderne norgeshistorie. Jeg husker godt at da Kristendomskunnskap med religions- og livssynsorientering ble innført i 1997, protesterte alle religiøse minoriteter og livssynsminoriteter. I dag, når vi åpner et nytt og hyggeligere kapittel, vil jeg ikke være veldig krass. Jeg vil ikke påstå at majoriteten med vitende og vilje ønsket å påføre minoritetene smerte, selv om jeg etter dagens debatt har en vond smak i munnen. Jeg må si at minoritetene opplevde at deres smerte ble effektivt og arrogant overhørt og avvist. Vekslende flertall i Stortinget og i regjeringer har siden 1997 ment at minoritetene overreagerte, og at faget lå innenfor det staten hadde rett til å pålegge dem av obligatorisk undervisning. Til slutt måtte Den europeiske menneskerettighetsdomstolen reagere, og det er da ting skjer. Det burde ikke vært nødvendig. Majoriteten skal være raus og inkluderende. Minoritetene skal ikke være hårsåre, men grunnleggende rettigheter er det ikke mulig å forhandle bort. Jeg er stolt over at kun SV har hatt et klart og tydelig standpunkt i saken. Hadde man hørt på SV, ville man lagt denne striden bak seg for lengst. Vi hadde sluppet å få kritikk for brudd på menneskerettighetene. Det er maktpåliggende for meg å understreke at minoritetene ikke er ute etter å avkristne Norge eller benekte at kristendommen har hatt avgjørende betydning for den norske, kristne kulturarven. Det har de respekt for. Jeg hadde gleden av å sitte i Bostad-utvalget, som utredet en ny formålsparagraf for barnehage, grunnskole og resten av skoleløpet. Minoritetene viste der modenhet og respekt for landets kulturarv. De var kun interessert i å få lov til å være med på å forme vår felles framtid. Det er et legitimt krav.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-12:
Jeg hører at man prøver å få debatten til å gå rundt jusen. Jeg hadde håpet at debatten gikk rundt politikken og samfunnsutviklingen. Politikernes oppgave er å se realitetene, de endrede og endrende nye realiteter, og lage politikk ut fra det. Vi lever i et nytt samfunn. Vi lever med nye realiteter som krever mot, og som krever en annen type politikk i dag enn det vi hadde for kanskje ti år tilbake. Helt fra dag én - jeg gjentar det jeg sa i mitt første innlegg - har minoritetene sagt at dette ikke er et inkluderende fag. Samtlige minoriteter, både religiøse minoriteter og livssynsminoriteter, i alle fall de viktige toneangivende minoritetene, har sagt det. For det første vil jeg si at både SV og minoritetene har sagt at de ønsker et inkluderende fag. Så kan det hende at jeg husker så dårlig at jeg ikke kan være enig med representanten Eriksen i at alle minoriteter syntes dette var et godt fag. Jeg kan ikke huske det. I beste fall er Dagrun Eriksens uttalelse å strekke virkeligheten veldig langt, i verste fall er det historieforfalskning. Det er uansett viktig å se dagens realiteter. Vi er igjen nødt til å si at vi må være inkluderende og være rause. Min forståelse er ikke at minoritetene er ute etter å avkristne Norge eller å benekte landets kulturarv. De er kun ute etter å være med på å forme framtiden, som er felles for både kristne, andre nye religioner og livssynsgrupperinger. Det er slik jeg forstår det.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2008-06-12:
Både fra statsråden og fra medlemmer av regjeringspartiene har det blitt nevnt fra talerstolen her at opposisjonen kritiserer at Regjeringen legger fram forslag om garantert plass i barnehage. Vi kritiserer ikke det. Det var faktisk en del av et forlik som vi inngikk. Det vi kritiserer, er at man ikke tar tingene i riktig rekkefølge, nemlig at man sørger for at det er full barnehagedekning, som det står i det store forliket, før man innfører barnehageplassgarantien. Jeg har forferdelig lyst til å spørre statsråden om hvilke konsekvenser det får for de barna - de 6 000, 8 000 eller 10 000 barna - som altså ikke får noen barnehageplass når de fyller ett år. Er det slik da at man skal kompensere med å utbetale tilsvarende en barnehageplass til foreldrene, slik at de har muligheten til å være hjemme? Ellers blir det jo ikke noe reelt valg for foreldrene til disse barna. Det som kanskje skremmer meg aller mest, er at jeg hører en underliggende tone hos noen av representantene fra SV når det gjelder retten til barnehage. Når blir retten til barnehage plikt? Jeg venter på at det om antakeligvis ikke så altfor mange år kommer et forslag fra SV om at det skal være en plikt å gå i barnehage. Statsråden sa for øvrig at de store byene ikke har gjort jobben sin. Nå synes jeg Olemic Thommessen gav en veldig klar og grei redegjørelse for hvordan det er i Oslo. I Bergen er det overhodet ikke mangel på villige utbyggere, men der er det mangel på areal. Det er sikkert statsråden kjent med. Man har strevd og slitt for å finne plasser. Man har tatt skolehager. Man har tatt arealer som skulle ha vært utbygd til sykehjem. Man har altså gjort alt man kan, og da synes jeg det er fryktelig dårlig gjort av en statsråd å si at de store byene ikke har gjort jobben sin. I Bergen var det faktisk slik at det var en regnbueallianse lenge før barnehageforliket, hvor bystyret i Bergen inngikk et stort og bredt samarbeid, fra SV og Rødt på den ene siden til Fremskrittspartiet på den andre, og hvor altså kommunen gikk inn og gav dem den støtten til barnehagene for å stimulere til utbygging. Så jeg synes det er fryktelig dårlig gjort å si noe sånt og henge ut store byer - fordi de ikke er SV-styrt. Statsråden burde også vite at det er et helt annet befolkningsgrunnlag i de store byene, og dermed er det mye vanskeligere å greie å oppnå full barnehagedekning.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2008-06-12:
Takk for denne vennlige påminnelsen. Jeg ble så ivrig i argumentasjonen - så jeg gjør det herved ved presidentens gode hjelp.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2008-06-12:
Dynamikken i Venstres syn er følgende - og det kan forklares på denne måten: Jeg som kommer fra dette landet, har med meg en arv - andre, som kommer fra andre steder, har med seg en arv. Den arven har vi med oss. I selve det møtet når vi presenterer det, skapes det en dynamikk. Den dynamikken gjør noe med oss. Jeg lærer noe om andre, andre lærer noe om meg. Det er ikke slik at vi plutselig blir helt like, men vi lærer noe om hverandre. Jeg har aldri trodd på barnesangen om at utenpå er vi forskjellige, men inni er vi like. Jeg tror vi er forskjellige, men at nettopp det å kunne leve med hverandre rundt helt klart sentrale fellesverdier, som f.eks. vil komme til uttrykk når vi diskuterer formålsparagraf senere, det tror Venstre på. Og når det gjelder denne saken, er det så enkelt at vi både i går og i dag står på det programmet som vi har gått til valg på. I det programmet som vi har gått til valg på, og som jeg kjenner veldig godt, er det ingenting som sier at vi skal nedskrive den levende kristne humanistiske kulturarven vi har, men vi skal bruke den som et verktøy for å møte mennesker med en annen bakgrunn. Og i det møtet skal vi lage en gjensidig respekt. Slik tenker vi.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2008-06-12:
Jeg brukte mesteparten av taletiden min på å si at det som kalles for det kvantitetsmessige, er ganske sentralt. Jeg prøvde å forklare hvorfor det er sentralt. Så sa jeg at jeg har valgt en språkform som gjør at jeg ikke spisser ting til, men det er en saklig forskjell. Og jeg har faktisk foretatt et ordvalg i teksten hvor jeg unngår å bruke sensitive prosentsatser og brøker, men jeg har prøvd å bruke norske hovedsetninger. De norske hovedsetningene jeg har brukt, har det f.eks. ikke vært mulig for regjeringspartiene å gå inn på, når jeg sier at man kan fortsette med timefordeling som nå. Jeg mener ut fra min ærlige overbevisning etter å ha sett dommen og lest den, at det er ingenting i dommen som hindrer det. Det andre punktet som faktisk er helt ubegripelig for meg, er hvorfor ikke regjeringspartiene kan uttrykke at man skal presentere ulike religioner og livssyn ut fra deres eget ståsted. Jeg antar at det er ingen i regjeringspartiene som f.eks. mener at humanetikk skal presenteres med utgangspunkt i kristendommens vurdering av det. Jeg antar at det ikke er slik. Og jeg begriper ikke hvorfor det ikke er mulig å si det. Kan man ikke si det av redsel for en juridisk konsekvens, kan man i hvert fall si det som en normal hovedsetning. Men her går skillelinjene.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2008-06-12:
Nå får jeg spørsmål om hvorfor vi støtter navneendring. Jo, det er fordi det står i det programmet jeg er valgt på. Når det gjelder kunnskapen om den levende kulturarven vår, har jeg selvfølgelig også støtte i partiet mitt for å skulle stå på det. Det er bare å lese Venstres formulering om hvordan vi vil ha formålsparagrafen i skolen. Da vil man se det. Vårt utgangspunkt er det jeg sa i sted, at vi må vite hvor vi kommer fra når vi lever i et samfunn der alle de store verdensreligionene skal møtes. Vi har respekt for at det skal skje. I det møtet skjer det en utvikling. Det skal også skje et pedagogisk møte. I den sammenheng har vi respektert at regjeringspartiene ikke synes de kan gi uttrykk for noe med en brøk - de er redde for at de da skal krenke dommen. Vi har prøvd å gi uttrykk for det man ikke kan gi uttrykk for med en brøk, i norske hovedsetninger. Jeg siterer fra Venstres merknad i innstillingen, der det står at det «vil kreve like mye tid som i dag brukt på kristendomskunnskap » å følge opp kompetansemålene. Dette har regjeringspartiene ikke kunnet være med på. Der ligger det en grunnleggende forskjell, og den kunne representanten Lena Jensen gjerne forklare meg - i en annen sammenheng enn denne. Her rekker vi det ikke.