Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-02-01:
Jeg vil først rette en takk til interpellanten Gunn Karin Gjul for at hun tar initiativ til en likestillingsdebatt i Stortinget. Likestilling handler om menneskeverd. Hele demokratiet vårt bygger på tanken om menneskeverd. Det er derfor en helt grunnleggende kamp for grunnleggende verdier i det norske demokratiet og samfunnet. Det bygger på tanken om at kvinner og menn har lik verdi og skal ha samme muligheter, plikter og rettigheter. Kjønn skal ikke hindre noen i å delta i å påvirke ulike deler av samfunnet. I et likestilt samfunn må det være respekt for den enkeltes valg av livsstil, utdannelse og arbeid. De siste 100 årene har det norske samfunnet utviklet seg til å bli et av verdens mest likestilte samfunn. Norge var blant de første land i verden som sikret alle kvinner retten til å stemme ved valg. Det er på flere områder likevel mye som gjenstår før vi har full likestilling. Makt- og demokratiutredningens eliteundersøkelse, presentert i 2003, viser at mannsdominansen i topplederstillinger er sterk. 16 pst. av lederposisjoner var besatt av kvinner, 84 pst. av menn. Kvinner har alltid tatt hovedansvaret for barn. Selv om det fortsatt er langt igjen, har det i løpet av én generasjon skjedd en tilnærmet revolusjon der mannen gradvis har kommet mer på banen. Mens kvinnerollen gjennomgikk store endringer på 1970- og 1980-tallet, har vi de siste to tiårene også sett store endringer i mannsrollen. En annen viktig likestillingsutfordring er vold og mishandling. Kvinnepanelet pekte i sin rapport bl.a. på at kvinner er mer utsatt for grov partnervold og voldtekt. Likestilling i minoritetsmiljøer er også en betydelig utfordring som krever mer oppmerksomhet i årene framover. Når det gjelder lønn og pensjon, er det fortsatt store ulikheter mellom kjønnene. Menn tjener mer og får mer i pensjon, og kvinner tjener ditto mindre og får mindre i pensjon. Det er også slik at arbeidslivet i Norge er kjønnsdelt, og at de yrkene som er kvinnedominert, er dårligere betalt enn de yrkene som er mannsdominert. Kvinner tjener systematisk mindre enn menn i sammenlignbare yrker. Kampen for likelønn er viktig, likeså kampen mot ufrivillig deltid. Derfor er det også så viktig med pensjonsopptjening for ulønnet omsorgsarbeid. Det er et overordnet mål at alle skal kunne være økonomisk selvstendige, både i de yrkesaktive årene og ved oppnådd pensjonsalder. Derfor er det viktig å legge til rette for at man kan kombinere arbeid og omsorg for barn. Nettopp derfor er det så viktig med foreldrepermisjon, kontantstøtte og alle de andre rettighetene i folketrygdloven, arbeidsmiljøloven og likestillingsloven, som på ulike måter sikrer retten til å tilpasse arbeidslivet til familielivet, og som dermed gjør at menn og kvinner ikke tvinges ut av arbeidslivet når man får barn. Så opplever kvinner fortsatt å bli oppsagt og forbigått på grunn av graviditet og foreldrepermisjon, mens menn opplever forskjellsbehandling, spesielt når det gjelder uttak av foreldepermisjon. Så blir det fra mange framhevet at fedrekvoten fortsatt har stor betydning for likestillingen. Det er jeg helt enig i, og Kristelig Folkeparti står derfor på for kampen om å beholde fedrekvoten. Samtidig er det likevel et paradoks at man i en sak som Stortinget tidligere har behandlet, og som interpellanten selv var saksordfører for, har endret barneloven, slik at barn nå er nødt til å ha en mor, men ikke lenger trenger å ha en far, barnelovens § 4. Det er jo et paradoks, og man kan jo stille seg spørsmålet om det viser at det ikke først og fremst er kampen for kvinner og kampen for likestilling som er det viktige, men kampen om å stå fremst i rekken dit vinden blåser til en hver tid, uavhengig av hva det måtte bety for kvinner. Så synes jeg også det er viktig å minne om at det er viktig å måle kvinners og menns posisjon i samfunnet i verdiskaping, bruttonasjonalprodukt og tradisjonelle økonomiske termer. Samtidig er ikke Norge en fabrikk. Norge er et fellesskap, et samfunn der det handler om å ta vare på hverandre. Derfor handler det om å legge til rette for et familieliv og arbeidsliv som en helhet. Interpellanten nevnte at toppidrettsutøvere, statsråder og andre opplever at de mannlige sådanne ikke blir spurt om hvordan de får tid til kombinere de krevende posisjonene med familieliv. Jeg håper ingen slutter å spørre kvinner om det, men jeg håper at man begynner å spørre menn om det, for vi trenger faktisk å få gutter på banen, som det er blitt sagt, og vi skal legge til rette for et samfunn som er likestilt og der det er godt å være menn, kvinner og barn.