trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 1999-01-21:
Det er mogleg at det er litt dumt å blanda seg inn no på slutten når ein skal ha ei oppklaring av korleis desse forhandlingane mellom Framstegspartiet og Høgre og regjeringspartia har gått føre seg, og forståinga av det. Det skal eg halda meg heilt borte frå. Eg bad om replikk til finansministeren, men det var ikkje mogleg med fleire replikkar. Det er mogleg at finansministeren har rett i at vi som sit og høyrer på, heller ikkje alltid forstår det som vert sagt. Eg tar på meg det – det er ikkje alt eg forstår. Derfor lyt eg koma tilbake til det same som Per-Kristian Foss var inne på i sitt siste innlegg – eg kunne ikkje spørja når replikkordskiftet var slutt. Det finansministeren gjer når han seier at ein kan omdisponera innanfor ramma til administrasjonskomiteen 100 mill. kr, som var fraktutjamninga på fjorårets budsjett, er å skyva ansvaret frå seg. Dersom ein skulle vidareføra denne ordninga til inneverande år, ville det bety 100 mill. kr, som då Arbeidarpartiet skulle finna kuttforslag for å dekkja inn! Når sentrum hadde fleirtal i lag med Høgre og Framstegspartiet for rammene, var det Senterpartiet, Kristeleg Folkeparti og Venstre som burde teke det initiativet, når ein altså såg at ein ikkje hadde fleirtal for ei ny ordning. Her synest eg igjen finansministeren prøver å skyva ansvaret over på andre. Her måtte ein finna kutt dersom det skulle vera mogleg å vidareføra den gamle ordninga til inneverande år. Det visste ein at ikkje var mogleg. Då må ein ta ansvaret for at Regjeringa i lag med Høgre og Framstegspartiet sa nei til å halda fram med den gamle ordninga. Den låg i budsjettet, alle visste det. Dersom ein ville ha ei ny ordning som var betre, måtte ein ha kome med framlegg innanfor tida for handsaming av rammene for budsjettet i Stortinget. Det gjorde ikkje Regjeringa. Så vil eg gjenta det som har vore sagt frå Arbeidarpartiets side, at vi er for ei ordning med fraktutjamning, men vi vil sjå på kva slags ordning som vert gjord gjeldande. Når vi no ikkje har noka ordning, viser det seg faktisk at bensinen vert dyrare for dei som bur i distrikta, og det er stilt mange spørsmål ved om det er oljeselskapa som vert råka, eller om det ikkje vert den einskilde kjøparen av bensin. Dette vil vi sjå konkret før vi tar stilling til innhaldet i ei ny fraktutjamningsordning. Den må verta betre enn det framlegget som i dag blir sendt attende til Regjeringa.
Jan Tore Sanner (Høyre), 1999-04-15:
På vegne av stortingsrepresentantene Jan Petersen, Jan Johnsen og meg selv vil jeg legge frem forslag om snarlig tilrettelegging for etablering av gasskraftverk innenfor rammen av Kyoto-avtalen.
Astrid Marie Nistad (Arbeiderpartiet), 1999-04-15:
På vegner av Sverre Hoddevik, Kjell Opseth og meg sjølv vil eg fremje eit forslag om driftsvilkåra for Haugland Rehabiliteringssenter – Institusjon i helseregion III.
Petter Løvik (Høyre), 1999-04-15:
Representanten Reikvam tilhøyrer det store fleirtalet i komiteen som konstaterer at vi i perioden 1988 – 1997 har hatt ei svekking på ca. 130 mill. kr, og vi har også konstatert ein del andre ting. Når det gjeld det som representanten Reikvam nemner om den diskusjonen som har vore mellom ulike aktørar her, er det vel slik at Høgskulerådet langt på veg har fått rett i vurderingane sine. Så eg synest komitefleirtalet har vore rimeleg klart og har utdjupa det som Regjeringa alt hadde konstatert i meldinga. Så er spørsmålet: Når vi har konstatert dette – og det vil Reikvam finne ved å lese meldinga og innstillinga som han sjølv har vore med på, litt nøyare – kva gjer vi så? Det som er sagt frå fleirtalet si side, er at dei budsjettmessige konsekvensane av dette skal vi kome tilbake til i samband med framtidige budsjett. Eg kjenner både statsråden og departementet så godt at eg trur dei forstår at dette er nokså klare signal om at det her har skjedd eit eller anna som komiteen konstaterer har vore ei forverring. Når det gjeld representanten Reikvam sine tankar om at vi alt no skal binde opp f.eks. 2000-budsjettet og gi klare signal om det, så har fleirtalet meint at vi vil la departementet sjå dette som ledd i ein heilskap og kome tilbake til det i framtidige budsjett.
Petter Løvik (Høyre), 1999-04-15:
Sidan intensjonane bak forslaget som ligg i innstillinga, er blitt eit tema, vil eg understreke kva som er poenget med det. Slik det i alle fall har vore tenkt frå vår side – då trur eg også at eg snakkar på vegner av Framstegspartiet for ein gongs skuld, det skal ikkje bli nokon vane – så ligg det ikkje nokon mistillit i dette forslaget. Det er like mykje ei bøn til Regjeringa om å sjå på sine eigne pålegg til høgskulane. Det er korrekt at høgskulane sjølve har ein del administrative rutinar, men det er også ein god del som er pålagde i form av rapportering, i form av eit nokså omfattande system som skulane må følgje, og det er dei vi no ber Regjeringa om å sjå på for å finne ut om det kan gjerast ein del ting. Så det er ikkje på nokon måte meint som ein mistillit, men det er rett og slett ei bøn om å hjelpe skulane til å få gjort dette litt enklare, slik at ein større del av ressursane kan gå til det ressursane i høgskulesektoren bør gå til, nemleg til fagleg utvikling, undervisning og forsking.
Petter Løvik (Høyre), 1999-04-15:
Eit par kommentarar til representanten Reikvam. Det vart nemnt dette med «utgift pr. student», og det er klart at det ikkje er noko fullkome mål for dei reelle kostnadene. Men vi ønskjer alle å få eit betre rapporteringssystem og eit betre system for å kunne slå fast dei reelle samanhengane, men då må vi passe oss vel for ikkje å lage eit rapporteringsbyråkrati som gjer at ein endå større del av tida til høgskulane går med til nettopp rapportering og rapportskriving. Det er i alle fall ikkje ei primæroppgåve for desse. Det må bli betre rapportering, ikkje meir, og då er det forenkling og samordning som eg trur er vegen å gå. Når det gjeld det at meldinga er lite konkret, som representanten Reikvam hevda, er det muleg at ein kunne ha gått raskare fram, men eg har som prinsipp at det er betre med små skritt enn med store sleivspark. Ut frå det prinsippet synest eg vi har kome rimeleg langt i veg med konkrete føringar frå departementet i denne meldinga. Vi konstaterer svekkinga når det gjeld kroner. Vi skal kome tilbake til dette i budsjetta. Vi vil ha utvikla indikatorar som fangar opp desse kostnadssamanhengane, vi vil ha forbetringar i rapporteringa ved forenkling og samordning, enklare styringssystem, opne kriterium, klare meldingar om sterkare satsing på desentralisert utdanning, slik at dette på ingen måte må gå ut over kvaliteten i dette. Vi vil stimulere den sterke omstillinga som høgskulesektoren står overfor i åra framover, både på grunn av etter- og vidareutdanningsreforma og også fordi verda, som også representanten Reikvam frå SV etter kvart vil sjå, forandrar seg, går framover. Vi vil ha større satsing på forsking og utvikling, og vi har sagt nokså klart at vi vil ha dekning for dei ekstra kostnader som er ved praksisplassar i ein del yrkesretta fag. Så vi seier faktisk ein heil del.
Petter Løvik (Høyre), 1999-04-15:
Rekruttering til læraryrket og det å behalde lærarar er eit problem vi allereie ser, og som vi kjem til å få sjå meir til i åra framover dersom vi ikkje gjer nokså drastiske ting. Lønsnivået er vesentleg for rekruttering, som representanten Reikvam har vore inne på, det er ikkje tvil om det, og det er veldig viktig at vi frå Stortinget i dag sender ut eit signal om dette. Men derfrå til å gripe rett inn i lønsoppgjeret og be Regjeringa prioritere ei bestemt gruppe når det også er snakk om marginale tillegg vi kan få i år – eg trur ikkje det er der det aller viktigaste ligg. Vi har likevel frå Høgre si side fremma forslag, og eg håpar statsråden i sitt svarinnlegg vil kommentere litt nærare korleis han ser på det vi seier om å legge vekt på kva lønspolitikken har å seie som verkemiddel i den handlingsplanen som skal leggast fram, vonleg om ein månads tid. Dette med lønsnivået er berre eitt av elementa når det gjeld rekruttering, og vi får kome tilbake til dei fleste andre seinare i år i samband med handlingsplanen. Eit anna moment som eg trur er like viktig som lønsnivået, er den fleksibilitet som stadig fleire etterlyser i norsk skule på fleire forskjellige område. Så seint som tysdag hadde vi ein debatt om dette med større sjølvstyre i norsk skule for å få utnytta betre dei ressursane som er ute i skulane. Både statsråd og representantar frå alle parti som var til stades, var opptekne av dette, og det var ein veldig positiv debatt. Men eg trur at også når det gjeld lønsspørsmåla, er dette med større fleksibilitet eit tema vi må ta litt meir alvorleg enn vi har gjort så langt. Det er klart at det er svært mange flinke lærarar i norsk skule, og ein del gjer ein innsats langt utover det som kan forventast både innanfor arbeidstida og til dels utanfor. Og eg synest det vil vere naturleg at ein rektor, som pedagogisk leiar og leiar ved ein skule, har ei mulegheit til å påskjønne desse lærarane litt ekstra. Vi må klare å behalde desse eldsjelene i norsk skule, for same kva vi snakkar om når det gjeld faktorar som er viktige for kunnskapen og framtida i skulevesenet, kjem vi ikkje utanom at det er lærarane som er det viktigaste. Dette veit vi, dette veit lærarane, dette veit lærarorganisasjonane, dette veit statsråden, og då er det snakk om ei modning før dette med større fleksibilitet kjem inn – berre gitt som eit signal så langt.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-04-15:
Bakgrunnen for denne meldingen er Kostnadsberegningsutvalgets utredning. Vi vet at det har vært en debatt mellom Kostnadsberegningsutvalget og Høyskolerådet. Departementet har delvis prøvd å mekle i denne konflikten. De har iallfall prøvd å finne en form for kompromiss, en felles forståelse for økonomien i høyskolesektoren. Denne meldingen er, som saksordfører Løvik sa, et bestillingsverk. Det er Stortinget som har bedt om denne meldingen. Likevel er ikke flertallets konklusjon klar når det gjelder hvordan vi skal oppfatte hva Stortinget mener om økonomien. Hvem har rett når de prøver å beskrive utviklingen? Er det Høyskolerådet, departementet eller Kostnadsberegningsutvalget? Det hadde vært ønskelig, og det ville nok sikkert ha skapt noe mindre problemer i framtiden, at Stortinget kunne ha prøvd å skifte sol og vind og konkludert med at vi oppfatter utviklingen å være slik og slik, og dermed på mange måter prøvd å starte fra scratch igjen. Jeg regner med at debatten om utviklingen fra 1992 og fram til i dag vil fortsette. Så mitt spørsmål til saksordføreren er: Burde ikke flertallet ha prøvd å konkludere noe klarere når det gjelder den kostnadsutviklingen som har vært, og sagt noe om det, vært litt mer konkret når det gjelder hva som bør legges inn av kroner og øre for å kompensere for den utviklingen vi har hatt, for på den måten å prøve å bilegge videre diskusjon – bilegge diskusjonen vet jeg ikke om vi klarer, men i alle fall prøve å redusere faren for videre diskusjon? Nå er ikke diskusjonen i seg selv en fare, men de burde iallfall prøvd å løse denne konflikten og dermed konkludert med et forslag til beløp.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-04-15:
Arne Lyngstad nevnte en spesiell høgskole i Sogn og Fjordane. Jeg oppfattet vel innlegget slik at han uttalte seg på generelt grunnlag da han tok opp dette. Han ønsket ikke å blande seg inn i debatten om lokalisering av bestemte studietilbud, men dette var et utsagn i forhold til dette med desentraliserte utdanningstilbud, også i Sogn og Fjordane. Jeg vil gjerne at han skal bekrefte at det han gav uttrykk for, var at han var opptatt av at Høgskulen i Sogn og Fjordane også skal ha et desentralisert utdanningstilbud, og at dette ikke var et innlegg i en debatt om konkrete utdanningstilbud ved denne spesielle skolen.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-04-15:
Meldingen påviser at det har vært en utvikling, og at høgskolene har økt sin kompetanse de siste årene. Det er flere med professor-, amanuensis- og lektorkompetanse, og færre med tradisjonell lærerhøgskolekompetanse. Det har skjedd en god og riktig utvikling. Det er en økt forskerkompetanse ved høgskolene, og det er jo en betingelse for at vi skal lykkes med økt forskning og noe mer forskningsbasert undervisning også ved høgskolene. Akkurat når det gjelder den biten, føler jeg det har vært en utvikling, en god utvikling, og at vi er på vei. Så til dette med fleksibilitet. Vi har ønsket en større fleksibilitet for høgskolene når det gjelder å utvikle utdanningstilbud. Dette har jeg tatt opp i et spørsmål til statsråden tidligere, og fått bekreftet at han også for så vidt ønsker det samme. Men det er litt uklart hvor langt vi skal gå når det gjelder den friheten, for vi har behov for å se dette landet i en viss sammenheng. Så det finnes nok en grense for hvor stor frihet de bør ha. Men at den enkelte høgskole bør ha større frihet til å utvikle utdanningstilbudet, er helt klart – vesentlig større frihet. Det er også helt nødvendig dersom de statlige høgskolene skal kunne konkurrere om utdanningstilbud, spesielt da knyttet opp mot kompetansereformen. Så større frihet til å utvikle, til å tilby de ulike utdanningstilbudene – det ønsker vi. Så til det rent administrative, de økte kostnadene man har hatt. Jeg ser at i den oppbyggingsfasen vi har vært inne i, har det også vært nødvendig å bygge opp en administrasjon. Men det er helt klart at det er behov for å se på kostnadsutviklingen for å se om en kan effektivisere den biten av virksomheten.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-04-15:
Det er ikke tvil om at vi sier en god del. SV er jo med på de aller fleste flertallsmerknadene, så det er ikke det som egentlig er diskusjonen. Diskusjonen gjelder hvorvidt man er i stand til å trekke den konklusjonen som en burde ha trukket på et par områder, spesielt på ett område, nemlig de kostnadsdrivende faktorene, og gitt noen klare meldinger tilbake til statsråden om at Stortinget oppfatter det slik, tolker det slik, ser virkeligheten på et bestemt måte, og gitt det signal til statsråden når han skal forberede budsjettet for år 2000. Det hadde vært noe å ha med seg fra Stortinget, at Stortinget hadde beskrevet virkeligheten for ham, som han da kunne tatt med seg og lagt fram for Finansdepartementet. Jeg trodde det kanskje var et av poengene ved en slik melding, nemlig at vi skal enes om en virkelighet – i den grad det er mulig. Det hadde vi hatt muligheten til her, og det hadde også forenklet arbeidet videre. Det hadde også vært et viktig signal å gi ut til høgskolene, for høgskolene våre hadde jo en del forventinger til denne stortingsmeldingen og det Stortinget skulle greie å konkludere med. Vi har felles konklusjoner på mange områder, men på det ene viktige området har vi dessverre ikke greid å trekke den konklusjonen vi burde ha gjort. Så til rapporteringssystemer. Jeg er klart enig med representanten Petter Løvik i at vi nå ikke må danne et omfattende byråkrati som skal rapportere tilbake til oss. Men det er ikke det jeg jakter på heller. Når jeg stiller meg kritisk til en slik forenklet kostnadsfaktor som «utgift pr. student», er det fordi den ikke gir de omfattende opplysningene den burde gi. Hvis en skal foreta en analyse over tid, er det viktig at de indikatorene en bruker, er dekkende for det en ønsker å få belyst.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-04-15:
Jeg hadde vel ventet at statsråden ville brukt noe tid på å reflektere rundt den situasjonen som jeg prøvde å beskrive i min innledning. De tallene sitter han med selv, og han kjenner sikkert nedgangen i søkertallet like godt som jeg. Vi vil allerede til høsten få problemer med å fylle opp de plassene vi har på allmennfaglærerutdanningen. Det er grunn til å frykte dette ut fra de tallene vi kjenner fra tidligere om de som trekker seg. Selv om de har allmennlærerutdanning som førsteprioritet, vet vi at folk trekker seg. Det er alarmerende at det er 13 – tretten – av dem som har matematikk, som i dag velger praktisk-pedagogisk utdanning ved Universitetet i Oslo. Og dette er ikke noe som er spesielt for dette semesteret, dette har vi sett i flere semester. Da hadde jeg regnet med at statsråden ville ha brukt noe tid på å reflektere litt rundt dette. Det blir ikke krise i morgen. Det blir sannsynligvis ikke krise neste skoleår, men om noen år, to-tre år, kan vi kanskje sitte der med en større andel lærere uten godkjent utdanning enn det vi har i dag. I dag har vi eksempelvis i Oslo nesten 10 pst., som jeg sa. Jeg tror også det er ganske bred enighet om at det er en sammenheng mellom lønn og rekruttering til et yrke. Vi har ikke så veldig mange norske studier, men i England er det gjort en del studier, teoretiske og empiriske, og de viser helt klart at hvis det relative lønnsnivået for lærergruppene øker, øker tilgangen. Det er en ting til som er interessant med de studiene. De viser også at det er færre som slutter. Det viser teoretiske og empiriske studier fra England, og det er ikke grunn til å tro at situasjonen er vesentlig annerledes i Norge. Hvilke muligheter har vi da? Hvilke muligheter har vi på Stortinget til å påvirke tilgangen på lærere og rekruttering til læreryrket? Hvis vi tror på disse studiene, har vi egentlig ikke mer enn én mulighet, og det er å bruke lønnsoppgjøret. Det er den muligheten vi har. Da er spørsmålet: Vil vi bruke den muligheten? Vi inviterer Stortinget til å gi et signal til Regjeringen om at den bør bruke denne muligheten. Vi er jo veldig forsiktige. Vi sier bare at vi bør prioritere dem, for det er et viktig signal å gi disse gruppene. Jeg diskuterer ikke hvor arbeidsgiveransvaret skal ligge, det er uinteressant i denne sammenhengen, men vi gir et signal om at lærergruppene skal prioriteres fordi de er vi avhengige av. Det er nødvendig for å sikre rekrutteringen til læreryrket.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-04-15:
Det bekymrer meg at så mange deler min bekymring uten å ville gjøre noe med sin bekymring. For det må jo være litt vondt å gå rundt og være veldig bekymret, uten å vise noen vilje til å gjøre noe med det. Hvorfor debatterer vi denne saken i dag? Det bør være ganske åpenbart, og jeg oppfatter det som et retorisk, nesten tullete, spørsmål. Vi debatterer denne saken i dag fordi vi nå står foran et lønnsoppgjør på statssektoren, og fordi Høyre – bl.a. Høyres leder Jan Petersen – for ca. en måned siden var klar på at vi måtte gjøre noe med lønnsnivået for lærerne. Det var utgangspunktet for denne interpellasjonen. Jeg oppfatter det som det var en økt politisk vilje til å ta i bruk lønnsoppgjørene for å gjøre noe med lærerlønningene. Det var utgangspunktet, og det var bakgrunnen. Hvis vi skulle vente på den meldingen som vi skal få i mai, hadde vi ikke hatt noen mulighet til å påvirke lønnsoppgjøret. Det er et klart ønske fra meg og fra SV – jeg hadde håpet også fra Stortinget – om å påvirke. Vi kan ikke bare si at samfunnsutviklingen er. Det vi må gjøre, er å prøve å påvirke samfunnsutviklingen, og det på et område som er helt vitalt og sentralt for oss, nemlig vår mulighet til å skape lærere. Det er på tide at vi slutter med synsing om dette; vi vet en god del. Vi vet at det er noen sammenhenger. Det er vitenskapelig bevist at det er en sammenheng mellom lønn og tilbud på lærere – og avgang av lærere. Jeg har sagt det før: Teoretiske og empiriske studier fra utlandet viser dette, og vi kan godt gjøre tilsvarende i Norge – det burde vi kanskje gjøre. Men vi har kunnskap, og det er spørsmål om å bruke kunnskapen. Det er derfor ikke behov for å drive med synsing. Vi må ta konsekvensene av den kunnskap vi har. Hvis ikke, gjør vi ikke jobben vår. Jeg er enig med statsråden i at vi har gjort endringer innenfor matematikkfaget i den videregående skole som gjør at det kanskje er håp om at en skal få flere matematikere til å velge praktisk-pedagogisk utdanning. Men det er jo ikke mangel på matematikere på universitetet i dag som er problemet. Problemet er at disse matematikerne – de som har matematikk, enten mellomfag eller hovedfag eller hva de måtte ha – ikke velger praktisk-pedagogisk utdanning. De anser ikke dette for interessant, det er av ulike grunner andre jobber de foretrekker, der lønn sannsynligvis – ikke bare sannsynligvis, helt sikkert – er et viktig og sentralt element. Jeg beklager at det ikke er vilje til å fatte dette i Stortinget. Jeg kan love Stortinget at vi aldri skal gi oss, for dette er viktig. Ellers kommer vi i en håpløs situasjon i den nærmeste fremtid. Så helt til slutt når det gjelder forslaget fra Fremskrittspartiet: Vi har de samme innsigelsene som Høyre, men prinsippene og intensjonen er riktige og i samsvar med det vi tidligere har sagt, så vi vurderer å stemme for det.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-04-15:
Vi kommer til å stemme mot forslaget fra Høyre fordi det er naturlig at dette blir en del av det som skal vurderes i rekrutteringsmeldingen. Når det gjelder forslaget fra Fremskrittspartiet, er vi enig i intensjonen. Det har vi sagt tidligere i forbindelse med kompetansereformen, men forslaget er såpass uklart at vi ikke kan stemme for det her i dag.
Tomas Norvoll (Arbeiderpartiet), 1999-04-15:
Det skjer fra tid til annen, men det er like overraskende hver gang, at representanten Inge Lønning går opp her og står fram som den sterkeste forsvarer av denne Regjeringen. Det gjør han tydeligvis i dag, og jeg regner med at statsråd Lilletun er glad for at han får så uforbeholden støtte for sitt arbeid fra en så markant personlighet i partiet Høyre. Representanten Inge Lønning har aldri vært genuint opptatt av situasjonen ved høgskolene, det er stort sett universitetene som har stått hans hjerte nærmest, og det regner jeg med at de fortsatt gjør. Det gjør at jeg blir styrket i troen på at dette forslaget i beste fall bare er fremmet for å mistenkeliggjøre det arbeidet som gjøres ved høgskolene, og at man mener at høgskolene egentlig ikke greier den jobben de er satt til, at de bare administrerer seg i hjel og ikke prioriterer faglig utvikling, forskning og utdanning. Jeg har faktisk tiltro til at statsråden kommer til å følge opp de merknadene som ligger her om at det skal foregå en forenkling og forbedring av systemet. Jeg ser ingen grunn til å bruke den type kraftig verktøy som et forslag er, for å slå inn en dør som er vidåpen, så jeg velger fortsatt å tolke forslaget slik at det bare dreier seg om en mistenkeliggjøring av institusjonene.
Tomas Norvoll (Arbeiderpartiet), 1999-04-15:
Selvfølgelig kan jeg og representanten Lønning ha en lang diskusjon om hvilke legemsdeler som er viktigst å benytte her i salen, og hvis replikkordskiftet fortsetter lenger, tyder det på at føttene kanskje er det viktigste for å komme seg opp og ned fra denne talerstolen. Poenget mitt når jeg kritiserer forslaget, er at dette må være et forslag man fremmer for å mistenkeliggjøre den aktiviteten som foregår ved høgskolene. Jeg tror personlig at det er det. Jeg har tro på den aktiviteten de driver og jeg har tro på at hvis det eventuelt er for mye administrasjon, vil statsråden ta fatt i det. Alternativet til det er dette forslaget, som – som representanten Inge Lønning veldig ofte karakteriserer forslag fra andre partier – rett og slett bare er tøvete, det har ikke noe her å gjøre, og det er et forslag helt uten effekt, som bare slår inn en åpen dør. Det vil i så fall stå for Høyres og Fremskrittspartiets regning, det er ikke noe vi kommer til å gi oss inn på.
Tomas Norvoll (Arbeiderpartiet), 1999-04-15:
Det er litt snodig at det lille forslaget fra Høyre og Fremskrittspartiet som jeg nevnte i en bisetning, skulle få slik voldsom oppmerksomhet. Det forslaget er på ingen måte det viktigste i denne diskusjonen vi er inne i nå. Det viktigste er at komiteen faktisk er samlet om en del hovedlinjer framover og om en del hovedprioriteringer for høgskolesektoren. Det er det vi skal understreke i dag, og det er jeg veldig glad for. Jeg registrerer at representanten Løvik er betydelig mer konstruktiv og mindre polemisk enn representanten Lønning. Det er ikke noe nytt, og det understreker igjen at saksordføreren har gjort en veldig god og ryddig jobb med hensyn til denne saken. Når det gjelder dette med at forslaget mer er enn bønn til statsråden om hjelp, regner jeg med at det kan statsråden selv svare på. I og med at statsråden kommer fra et kristelig parti, regner jeg med at bønn er noe han har stor sans for, og det er ikke nødvendig at Arbeiderpartiet er med på å stemme for den type forslag for at statsråden skal ta en bønn til etterretning.
Tomas Norvoll (Arbeiderpartiet), 1999-04-15:
Bare en kort stemmeforklaring på vegne av Arbeiderpartiet. Forslag nr. 1, fra Inge Lønning på vegne av Høyre, vil vi stemme mot hvis han ikke vil gjøre det om til et oversendelsesforslag. Bakgrunnen for det er at statsråden gav veldig klare signaler om at dette ville bli tatt med i meldingen, og at det gjelder ting som Stortinget har behandlet tidligere og sluttet seg til. Så til forslag nr. 2, fra Ursula Evje på vegne av Fremskrittspartiet. Intensjonen og holdningen i det forslaget er helt i tråd med tidligere vedtak som Arbeiderpartiet har vært med på …
Tomas Norvoll (Arbeiderpartiet), 1999-04-15:
Vi vil derfor stemme for det forslaget. Forslag nr. 3, fra Rolf Reikvam på vegne av SV, vil vi stemme mot, da det er en innblanding i lønnsoppgjøret.
Inge Lønning (Høyre), 1999-04-15:
Jeg lyttet med stor interesse til representanten Norvolls innlegg, og har ingen innvendinger mot hovedinnholdet i det. Det var imidlertid en ytring i starten hvor han beskrev det karakteristiske ved meldingen og saken vi behandler, slik at det er et godt administrativt, byråkratisk arbeid, men det politiske arbeidet er fraværende. Man kunne vel kanskje si at de problemene vi har havnet i, og som meldingen illustrerer, henger sammen med at under den forrige regjering og i Gudmund Hernes" statsrådstid var det politiske arbeid svært nærværende, men det var ikke alltid grunnarbeidet var tilstrekkelig godt. Derfor er vi havnet i den paradoksale situasjonen at det som var et av hovedargumentene for den sterke saneringsoperasjonen i høyskolesektoren, nemlig at det skulle gi administrative gevinster og føre til at man kunne bruke større del av innsatsen på det faglige og mindre på det administrative, ikke har slått til. Det er svært mye som tyder på at vi mange steder har fått den motsatte effekt. Derfor forbauser det meg at representanten Norvoll ikke ser poenget ved det forslag som er lagt inn i innstillingen fra Fremskrittspartiet og Høyres side. Særlig når representanten bruker den aktuelle situasjonen ved Kunsthøgskolen som eksempel på dette, så burde han jo satt seg godt nok inn i saken til å se at en av grunnene til at man der har havnet i en vanskelig budsjettsituasjon, er at sammenslåingen i det strømlinjede mønstret har ført til en betydelig økning i administrative utgifter til fortrengsel for den faglige, primære aktiviteten. Jeg synes det eksemplet til overmål viser at det forslaget som er lagt inn fra Fremskrittspartiet og Høyre, er høyst betimelig og høyst aktuelt.
Inge Lønning (Høyre), 1999-04-15:
Jeg vet ikke om jeg skal sette pris på representanten Norvolls ønske om å granske hjerter og nyrer. Personlig synes jeg nok det er andre legemsdeler som er viktigere i det politiske ordskiftet enn akkurat det. Men når representanten Norvoll sier at dette forslaget i beste fall er en mistenkeliggjøring, da må jeg nesten be ham om å svare på hva det er i verste fall.
Inge Lønning (Høyre), 1999-04-15:
Jeg merket meg, i likhet med representanten Rolf Reikvam, med en viss undring at representanten Arne Lyngstad beveget seg i retning av en stillingstagen i en helt konkret lokaliseringsdebatt i tilknytning til en av landets høgskoler. Det har vært full enighet i komiteen om at denne meldingen ikke er en naturlig foranledning til å gå inn i den type debatter, for vi vet at antallet slike mulige lokaliseringsdebatter i dette land er legio. Men siden representanten Arne Lyngstad fremstilte dette som et spesielt Kristelig Folkeparti-anliggende, er det nærliggende å spørre ham om han deler min oppfatning, at det er positivt at statsråden denne gang har motstått presset i retning av å overkjøre et høyskolestyre og omgjøre vedtak som er gjort av høyskolestyret i medhold av den myndighet og det ansvar som høyskolestyret har. Jeg har tidligere fra denne talerstol tatt opp dette som et generelt problem fordi vi har hatt flere tilfeller hvor det fra toppen av det politiske system er gjort inngrep i høyskolestyrenes myndighetsområde på en, etter mitt skjønn, uheldig måte. Derfor vil jeg be representanten Arne Lyngstad bekrefte at han deler min oppfatning i denne sak.
Inge Lønning (Høyre), 1999-04-15:
Det kunne virke som om statsråden ikke var helt uforberedt på det spørsmålet som ble stilt fra komiteens leder. Jeg må uttrykke glede over svaret, at statsråden med det har bekreftet at han har skjønt de akutte problemene man sliter med ved Kunsthøgskolen, og at han vil komme tilbake med en løsning på det. Men jeg kunne tenke meg i forlengelsen av det også å be statsråden kanskje reflektere litt over om denne konkrete situasjonen avspeiler, som jeg var inne på i replikkordskiftet med representanten Norvoll tidligere i denne debatt, at vi har gått lenger enn godt er i retning av å strømlinjeforme styringsordningen for absolutt alle høyskoler, og at det kan være grunn til å se på om det ikke er nødvendig å åpne for noe større fleksibilitet og noe større variasjon i organisasjonsmønsteret enn det vi har lagt opp til, for det forekommer meg at det forløpet som har ført til denne krisesituasjonen, peker på at det kan være høyskoler som er så egenartede både i sin faglige og sin organisatoriske struktur at det egentlig passer veldig dårlig med det skjemaet som loven har trædd nedover hele høyskolesektoren. Er statsråden enig i at det kan være grunn til å ta opp denne problemstilling til nærmere vurdering?
Inge Lønning (Høyre), 1999-04-15:
Aller først en liten kommentar til det forslaget som er fremsatt av Fremskrittspartiet. Når jeg finner det meget vanskelig å stemme for det, er det fordi forslaget er grunnleggende uklart. Det fremgår ikke hvilken del av lærerutdanningen og hvilken del av skoleverket dette gjelder. Gjelder det yrkeslærerutdanningen, gjelder det allmennlærerutdanningen, gjelder det på førskoletrinnet, gjelder det til topps i videregående skole? Det er ikke mulig etter mitt skjønn for Stortinget å pålegge Regjeringen å utarbeide og iverksette retningslinjer for noe som er så uklart avgrenset. Det måtte vel være rimelig å be om en vurdering av mulighetene for avkortet utdanningsløp. I så tilfelle ville jeg ikke hatt noen problemer med å støtte det. Så til det som er hovedsaken for interpellanten og interpellasjonen. Det er grunn til å vektlegge lønnspolitikkens betydning for rekruttering sterkere enn det vi har gjort i senere år. Det henger sammen med at vi i Norge nok har vært opptatt av det realøkonomiske i lønnsforskjeller, som i mange tilfeller ikke er forferdelig interessant hvis man ser på bruttoinntekt/nettoinntekt. Men vi har undervurdert, tror jeg, den symbolske betydning av lønnspolitikken, nemlig det forhold at samfunnet gjennom sin lønnspolitikk i offentlig sektor gir ganske tydelige signaler om hvorledes man verdsetter de forskjellige typer kompetanse, og også hvorledes man verdsetter de forskjellige typer arbeidsinnsats. Arbeideren er sin lønn verdt, står det i en bok som statsråden kjenner nesten like godt som jeg. Det er vel grunn til å legge større vekt på det allment enn vi har gjort de siste ti år, for det er ingen tvil om at interpellanten har rett i at gjennom de siste ti år har det gradvis funnet sted en feilutvikling som gjør at læreryrket systematisk er kommet stadig mer uheldig ut. Det som er aller mest paradoksalt, er at skjevheten øker med graden av kompetanse. Det er de mest langtidsutdannede lærere som er kommet aller skjevest ut i forhold til den alminnelige lønnsutvikling. Svaret på dette er etter mitt skjønn ikke å intervenere i det pågående lønnsoppgjør, hvor det så likevel er mikroskopiske størrelser som står til rådighet, som vi alle vet, på grunn av det lønnsoppgjøret vi hadde i fjor. Det adekvate svar på dette må være å ta opp lønnspolitikken. Derfor har jeg fremsatt det forslaget som er omdelt, og som vektlegger at det er lønnspolitikken i sin helhet, den måten lønnsdannelsen foregår på, som for læreryrkets vedkommende har sakket akterut. Dette har interpellanten også gitt uttrykk for i et intervju i Lærerforbundets organ tidligere, men han er visst ikke helt på linje med sitt eget parti når det gjelder synet på dette.
Inge Lønning (Høyre), 1999-04-15:
Jeg ble oppmerksom på at jeg forsømte eksplisitt å fremsette det forslaget som jeg omtalte, og som ligger på plassene. Så herved er forslaget fremsatt.
Inge Lønning (Høyre), 1999-04-15:
Når det gjelder forslaget fra Fremskrittspartiet, må Høyre stemme mot dette fordi det er et forslag av den type som vil være tjent med en komitebehandling før det eventuelt fremmes. Når det gjelder forslag nr. 1, som jeg har fremsatt på vegne av Høyre, gir forløpet av debatten ikke grunnlag for å trekke dette forslag. Det er en anmodning om at dette skal vektlegges spesielt, og det bør Stortinget ta stilling til.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 1999-04-15:
Til dette med kostnadsdrivende faktorer som ikke bare går på de administrative rutiner og strukturer: Ja, naturligvis har representanten Lyngstad rett i det. En ikke ubetydelig del er kostnader som kommer i form av økte husleier, på basis av høgskolenes egne ønsker om mer effektive, moderne og tidsriktige lokaler å drive undervisningen i. Men når man ønsker nettopp denne moderniseringen av lokalene man bruker, ser man ikke da klart at det vil medføre økte kostnader pr. måned – i form av økte husleier? Og hvorfor er man ikke, når man får oppfylt ønsket sitt om å få noe man sårt trenger, i stand til å ta en månedlig økt kostnad pr. m2 ? Jeg synes det ligger litt sutring i dette. Når det gjelder den desentraliserte utdanningen, er den også klart en kostnadsdrivende faktor, men den behøver ikke å være det. Vi behøver faktisk ikke å ha en skolestruktur i Norge på hvert eneste nes. Vi kan drive en utstrakt desentralisert utdanning uten å bygge mange lokaler, uten å fastansette mange lærere og uten å drive forskning og utvikling i ordets egentlige forstand og uten bevilgninger, men likevel få resultater. Jeg ønsker at representanten Lyngstad skal si noe mer om disse tingene.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 1999-04-15:
Jeg har to spørsmål som jeg ønsker å be representanten Reikvam om å komme med sitt syn på. Begge spørsmålene gjelder det forhold at høyskolestrukturen som den er i dag, mangler fleksibilitet, spesielt når det gjelder tilpassing av størrelse og antall og kompetanse i forhold til personalet. Den andre faktoren gjelder føringer fra KUF med tanke på størrelse og organisering av administrasjonen ved institusjonene ved etableringen av de nye høyskolene i 1994. Jeg vil gjøre representanten Reikvam oppmerksom på at Fremskrittspartiet for to år siden fremmet forslag som tok opp i seg nettopp disse tingene, men jeg kan ikke se at noen andre har klart å fange opp at etter hvert som denne sal endrer strukturen på tilbudene både ved universitet og høyskoler med tanke på linjevalg etc., så må også den personellmessige størrelse, kompetanse og antall følge etter. I tillegg vil jeg – hvis han får tid til det – at han skal si noe om den relativt store kompetansehevingen som har vært ved høyskolene, om den skal virke inn på budsjetter i tiden som kommer. Kanskje han kan vurdere om den kompetansen som er oppnådd, er den kompetanse som flertallet i denne sal virkelig var ute etter å oppnå med tanke på linjevalg etc.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 1999-04-15:
Jeg ønsker å knytte noen tanker og et spørsmål til noe statsråden sa i sitt innlegg, som gikk på omfordeling av midler mellom høyskolene. Så vidt jeg forstår av stortingsmeldingen, kan dette by på en lang rekke problemer, for man har fått en reell økning i f.eks. husleiekostnader, ved nybygg, modernisering, arealøkning osv., og dette binder den enkelte høyskoles faktiske utgifter. Samtidig har det vært en betydelig kompetanseheving hos personalet generelt. En følge av dette er økte lønnskostnader kombinert med dårlig fleksibilitet ved ansettelse osv. Og hvis statsråden da skal begynne å omfordele uten å tilføre noe vesentlig mer midler eller ikke gå i dimensjoneringsmeldingen og strupe dimensjoneringen ved det enkelte fag, så kan ikke jeg skjønne annet enn at han virkelig er ute i et faglig kvalitativt uføre, særlig når man ser hvordan hele meldingen er bygd opp. Kostnadsberegningsutvalget har nemlig foretatt en vurdering hvor Høgskolerådet sier seg uenig i en lang rekke viktige punkter, og hvor departementet blir stående på midten og sier, nesten som jeg hørte før i dag, god jul og godt nytt år. Hvordan har statsråden tenkt å foreta denne omfordelingen?
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 1999-04-15:
Alle partier nærer vel bekymring for både lærernes yrkesstatus og lønnsforhold og ikke minst for den fremtidige rekrutteringen av lærere til grunnskole og videregående skole. Jeg har hørt flere her påpeke at mitt forslag er upresist, og det er kanskje det. Vi har jo mange typer lærere i den norske skolen. Vi har førskolelærere, allmennlærere, universitetsutdannede lærere, adjunkter og lektorer, og vi har yrkesfaglærere. For å gjøre dette veldig kort retter mitt forslag seg inn mot lærere som får sin utdannelse ved høyskolene. Jeg tenker da på førskolelærere som i dag er godkjent for å arbeide med 6-åringene i 1. klasse, men er ufaglærte assistenter når disse 6-åringene kommer opp i 2. klasse. Her har vi en lang, lang rekke mennesker som har valgt å gå inn i en arbeidssituasjon uten å være opplært fra høyskole for å takle dette. Mange har arbeidet med dette i veldig mange år, men de er fortsatt såkalt ufaglært arbeidskraft. Når vi står overfor en bekymringsfull rekrutteringssituasjon, vil nettopp det å gi disse menneskene muligheten til å få en fullverdig kompetanse for å utføre det arbeidet de allerede gjør i dag, kanskje være et avbøtende tiltak som er vel så godt som å fremme interpellasjoner i en lønnskamp. I den forbindelse vil jeg vise til at dette faktisk allerede er gjort. Det er gjennomført et prosjekt for dette i Sogn og Fjordane, hvor bl.a. Lærerlaget ved Helga Hjetland har vært inne og godkjent det. Ut fra det Hjetland fortalte meg, var resultatet av Sogn og Fjordane-modellen meget, meget bra. Vi har tidligere i dette hus godkjent en avkortet sykepleierutdanning i Orkdal for spesielle grupper. Det var noe vanskelig å få til på grunn av tariffavtaler. Men det er ikke noe fremmed i det forslaget jeg egentlig stiller. Skulle jeg ha presisert dette så nøye som representanten Lønning egentlig var inne på, tenkte jeg på vegne av Fremskrittspartiet at det ville være det samme som å binde Regjeringen på hender og føtter, for deretter å forlange at de alle løp hundre meter hekk på normert tid, og det syntes ikke Fremskrittspartiet at vi skulle gjøre. Vi har stor tro på at denne regjeringen kan løse disse problemene med en noe slakkere formuleringsform.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 1999-04-15:
Så vidt jeg forstod, fremmet representanten Ulf Erik Knudsen forslaget i sitt innlegg. Har han ikke gjort det, fremmer jeg naturligvis mitt eget forslag selv.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 1999-04-15:
På bakgrunn av den totale enighet som fremkom under debatten, hvor også statsråden gav beskjed om at han var innstilt på å følge opp forslaget, er det ingen grunn til å stemme over forslaget, og vi trekker det derfor.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 1999-04-15:
Det er nok riktig at husleieutgifter er en slik kostnadsfaktor som det er snakk om, men det henger sammen med arealbehov, studenttall, arbeidsforhold for ansatte osv., slik at en ikke bare kan si at disse utgiftene er uten betydning her. Vi ønsker alle å ha gode arbeidsforhold på våre høgskoler, og da er det klart at disse elementene også er med i den sammenheng. Når det gjelder desentralisert utdanning, er det riktig at det ikke er meningen å ha et høgskolestudium i hver kommune i landet. Det tror jeg heller ikke vi er tjent med, fordi fagmiljøene også trenger styrke. Men med ny teknologi osv. tror jeg det er muligheter til faglig kvalitet og til å nå store befolkningsgrupper. Jeg ser det ikke som noe mål å sentralisere den struktur som allerede er etablert. Jeg tror det er et ønske i mange regioner om å få knyttet kontakter til kompetansemiljøer. Vi vet at det er nær sammenheng mellom næringsutvikling og utdanning, og dermed blir det viktig at disse komponentene ses i sammenheng. Jeg tror derfor at høgskolesystemene kan være med på å sikre, og det er faktisk bevist, næringsutviklingen og befolkningsgrunnlaget i regionene.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 1999-04-15:
Det er riktig at debatten i Sogn og Fjordane i stor grad er knyttet til en konkret sak som går på vernepleierutdanningen i Sandane. Det som har vært mitt anliggende – og som det også har vært viktig å få fram – er at det må være riktig å fortsatt gi et høgskoletilbud i Sandane. Jeg synes det er viktig å holde fast ved at Sandane bør være et studiested for Høgskulen i Sogn og Fjordane. Jeg har registrert at det i Stortinget er stor forsiktighet når det gjelder å gå inn i konkrete vurderinger av lokale saker – jeg har inntrykk av at Stortingets vilje til å gå inn i slike saker varierer litt, avhengig av hvilke typer saker det gjelder. Jeg hadde sett det som en fordel om også Høgskulen i Sogn og Fjordane hadde vist større vilje til å opprettholde Sandane som studiested enn det synes som om høgskolestyret der gjør. Men det er høgskolestyrets egne vurderinger som ligger til grunn.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 1999-04-15:
Det som er viktig, og som statsråden også har bekreftet i sitt brev, er at han ønsker å opprettholde Sandane som studiested under den forutsetning, i forhold til Høgskulen i Sogn og Fjordane, at tapet av et utdanningstilbud skal kompenseres med annen studieaktivitet av tilsvarende omfang. Jeg regner med at dette er et synspunkt som også representanten Inge Lønning har stor sans for, for jeg regner med at representanten Lønning heller ikke har noen interesse av å legge ned Sandane som studiested. Jeg synes derfor at den holdning som er vist og det statsråden her har gjort, er riktig. Jeg synes det grepet som er tatt – det at en har påpekt et ønske om å beholde Sandane som studiested – er riktig i denne sammenheng. Jeg vil likevel ta det forbehold, i og med at vi har statlige høgskoler, at dette kan være gjenstand for politiske vurderinger dersom en ønsker at det tilrettelegges for det.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 1999-04-15:
Jeg deler de bekymringer og det engasjement som representanten Reikvam viser gjennom den interpellasjonen han tar opp i dag. Jeg må imidlertid stille meg litt undrende til både tidspunktet den kommer på, og det konkrete forslag som har kommet, da Stortinget om kort tid vil få anledning til å diskutere lærerrekruttering i en bredere kontekst enn bare et lønnsspørsmål. Men jeg er også enig i at lønnsspørsmål er en sentral del av dette, og jeg er derfor glad for at statsråden har varslet at lønnsdannelsesspørsmålet vil være en sentral del av den meldingen som han nå legger fram. Når jeg tar ordet nå, er det også for å kommentere en del av de forslagene som har kommet. Jeg ønsker å si at i forhold til representanten Lønnings forslag ville jeg ha foretrukket at det også ble oversendt Regjeringen, ganske enkelt fordi statsråden allerede har sagt at dette vil bli en del av lærerrekrutteringsmeldingen. Når det gjelder forslaget fra Rolf Reikvam, synes jeg det griper direkte inn i lønnsoppgjøret, og jeg synes ikke at det skal være Stortingets linje. Her deler jeg Arbeiderpartiet og Sigvald Oppebøen Hansens begrunnelse. Forslaget fra Fremskrittspartiet og Ursula Evje har for så vidt en intensjon som er positiv i forhold til det med avkortede utdanninger. Men slik det er formulert, opplever jeg det – i likhet med representanten Lønning – som veldig uklart. Jeg hadde satt pris på at forslaget eventuelt hadde hatt Dokument nr.8-forslags form. Da hadde det i hvert fall vært gjenstand for en komitebehandling, og en hadde fått utredet og presisert hva som er innholdet i forslaget. Når forslaget fremmes på denne måten, synes jeg Stortinget får en uheldig saksbehandling, og de uklarhetene som ligger i forslaget, gjør det vanskelig for meg å stemme for det, selv om jeg har stor sans for intensjonen i det. Jeg ønsker å ha et presisjonsnivå på det som blir vedtatt, som gjør at jeg er sikker på at jeg vet hva som ligger i vedtaket. Derfor hadde jeg sett det som en fordel om representanten Evje hadde gjort dette om til oversendelsesforslag.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 1999-04-15:
Når det gjelder forslag nr. 1, fra Høyre, vil jeg anbefale sentrumspartiene å stemme imot det, når forslagsstilleren ikke ville gjøre det om til et oversendelsesforslag. Bakgrunnen for det er at statsråden allerede har sagt at dette vil komme i meldingen. Når det gjelder forslag nr. 3, fra Sosialistisk Venstreparti, vil vi også der anbefale sentrumspartienes representanter å stemme imot, med den begrunnelse som også Tomas Norvoll gav. Når det gjelder forslag nr. 2, fra Fremskrittspartiet, opplever også vi det forslaget så uklart formulert, selv om vi har stor sans for intensjonen, at jeg vil anbefale sentrumspartienes representanter å stemme imot.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 1999-04-15:
Det var interessant at jeg fikk denne replikken. Jeg så representanten Grete Knudsen bad om replikk i stad, men da var vel alt oppbrukt. Men jeg svarer gjerne på dette. Jeg er kjent med at det er stor uenighet også innenfor de enkelte partigrupper i den regionen, og slik jeg har vurdert denne saken, har jeg funnet det best ikke å gi uttrykk for noen mening her. Og det har vi framført i ulike sammenhenger, også når vi har fått henvendelser fra regionen. Jeg tror nok det er klokt av oss å ha tett kontakt med miljøene rundt omkring i de ulike regioner, men vi må samtidig ha klart for oss at dette er de enkelte regionenes og styrenes ansvarsområde. Når det er sagt, vil jeg nok si meg enig i at de statlige høgskolene har fått den bemyndigelsen fra Stortinget. Men i noen tilfeller er det overordnede forhold som også må telle med, og det er vi kjent med har skjedd også i tidligere tider. Men, som sagt, jeg fant ikke noen grunn til å gå inn i denne problemstillingen som her er nevnt. Da ville vi ha kommet helt ut på viddene, og vi har egne, såkalt egne, regioner vi representerer, som også sliter med problemer. Så derfor var det mest riktig at vi nå la fram en innstilling på prinsipielt grunnlag, og at vi kommer tilbake til disse sakene ved andre anledninger. Men jeg gjentar: Det er styrene som har ansvaret for studietilbudene og fordelingen av dem, og da får politikerne i de regionene påvirke i de miljøene.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 1999-04-15:
Jeg er på alle måter enig i det innlegget som representanten Tingelstad hadde. Men jeg vil gå litt tilbake til den replikkvekslingen som var i sted på bakgrunn av representanten Lyngstads innlegg. Det er ingen uenighet i komiteen om at man fortsatt skal ha en høyskoleutdanning og utdanning på Sandane. Men av det som kom fram fra Arne Lyngstads side, kan det tyde på at regjeringspartiene har ment noe annet, i motsetning til statsråden. Statsråden har nemlig fulgt innstillingen fra styret i denne saken, og det har så langt vært enighet i komiteen om at det er de enkelte styrene som må styre. Samtidig har det også vært enighet om at når en del av utdanningen går til Sogndal, skal ikke Sandane miste noe. Slik har alle oppfattet statsråden, og derfor var det ikke noen grunn til å ta opp denne saken. Men jeg vil be om en kommentar fra en annen fra regjeringspartiene.