Bente Stein Mathisen (Høyre), 2016-02-16:
Jeg vil også takke interpellanten for å ha satt et veldig viktig tema på dagsordenen. Deler av landet opplever nå en krevende og alvorlig situasjon. Mye har endret seg i norsk økonomi de siste to årene. Fra at vi hadde en oljepris på godt over 100 dollar fatet sommeren 2014, har vi nå, halvannet år etter, en oljepris på rundt 30 dollar fatet. Vi har levd godt på oljeinntekter i mange år. Oljesektoren har hatt behov for mye arbeidskraft, og folk har pendlet fra hele landet til oljenæringer og offshorevirksomhet på Vestlandet. Rogaland og Agder-fylkene har hatt de laveste ledighetstallene, men nå opplever de å ha de høyeste, og det er klart at det oppleves dramatisk. Man er vant til å være etterspurt, og plutselig stopper det opp. Det rammer bedrifter, det rammer enkeltpersoner, og det rammer familier. Regjeringen Solberg har fra dag én vært opptatt av å satse på tiltak for å bedre vår omstillingsevne. Norsk økonomi har over flere år blitt for oljeavhengig. Derfor har regjeringen siden den tiltrådte lagt opp til en utvikling for å sikre oss flere ben å stå på. Det vakte faktisk oppsikt da statsministeren i 2014 sa at vi måtte omstille oss, og at oljeaktiviteten ikke ville være den motoren den har vært de siste årene for den økonomiske veksten fremover. Vi ser nå hvor rett hun hadde. Norsk olje- og gassnæring vil fortsatt være viktig for norsk økonomi og skape mange gode og trygge arbeidsplasser i mange år fremover, men vi har innsett at vi må ha flere ben å stå på. Derfor er det viktig å styrke konkurransekraften og omstillingsevnen. Nye arbeidsplasser må komme i privat sektor. Derfor er regjeringen opptatt av å stimulere til vekst i privat konkurranseutsatt næring. Vi trenger nye lønnsomme bedrifter som kan bidra med nok skatteinntekter for å finansiere velferden vår, og det må lønne seg bedre å jobbe, spare og investere. Interpellanten spør hva som gjøres for å få ned den rekordhøye ledigheten på kort og på lang sikt. Det er rart at ikke interpellanten har merket seg alle de tiltakene som er igangsatt. Regjeringen har en offensiv tilnærming til situasjonen både på kort og på lang sikt. Det er nevnt flere eksempler, og jeg kan nevne igjen: I mai i fjor ble det lagt frem en maritim strategi for å sikre norsk maritim næring og norske sjøfolk i årene som kommer – flere skip flagger nå hjem. I juni ble permitteringsordningen utvidet og arbeidsgiverperioden redusert. I august ble det lagt frem en pakke knyttet til ungdomsledighet. Innovasjon Norge fikk 100 mill. kr ekstra til Sør- og Vestlandet. I budsjettet for 2016 ble det lagt frem en tiltakspakke for økt sysselsetting på kort sikt på 4 mrd. kr, spesielt rettet mot områdene som merker konsekvensene av lavere vekst. Jeg vil bare minne om at Arbeiderpartiet foreslo en tiltakspakke på 2,5 mrd. kr, noe som kan tyde på at de kanskje undervurderte den alvorlige situasjonen vi nå ser. Tiltakspakken på 4 mrd. kr skal brukes på jobbtiltak som kan settes i gang raskt, bl.a. på økt vedlikehold av bygg, anlegg og veiprosjekter. Utvidet bruk av bedriftsintern opplæring, som noen nevnte her, er også økt, fra 13 til 26 uker. Av de mer langsiktige tiltakene har regjeringen lagt frem det største forskningsbudsjettet noensinne, målt både i antall kroner og som andel av BNP. I statsbudsjettet for 2016 bevilges det nærmere 2,4 mrd. kr mer til næringsrettet forskning og innovasjon enn i 2013. Det er en stor etterspørsel fra næringslivet etter støtte til krevende FoU-prosjekter, særlig på Sør- og Vestlandet, og helt klart er det størst i Rogaland. Hvileskjæret i forskningssatsingen som den rød-grønne regjeringen la inn, er nå over. Vi har måttet betale dyrt for det hvileskjæret, for hadde vi gjort mer for ti år siden, kunne vi ha «cashet» inn resultater i dag hvis det hadde vært satset noe mer på forskning. Det er heldigvis også lyspunkter i arbeidsmarkedssituasjonen. Denne krisen er annerledes enn finanskrisen. I store deler av landet går det faktisk veldig bra. Men det er krevende innenfor enkelte næringer og spesielt i de deler av landet der det nå må skje en omstilling. Mange av dem som har mistet jobben, vil kanskje heller ikke få jobb i oljesektoren igjen, men må omstille seg til noe annet. Kanskje må noen flytte eller pendle, slik andre har gjort til Vestlandet tidligere, til steder i landet hvor det er jobb å få. Men vi har omstilt oss før i dette landet, og vi kan omstille oss igjen, og vi har faktisk ressurser og den kompetansen som skal til for å lykkes.