Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2016-02-09:
La meg først få takke interpellanten for å ta opp et viktig tema, et tema som berører veldig mange enkeltskjebner, som interpellanten også var inne på i sitt innlegg, og derfor synes jeg det er trist at vi nær sagt har salen for oss selv, for dette er et tema som virkelig burde engasjere. Det er bred politisk enighet om viktigheten av innsatsen mot doping som samfunnsproblem. Bruken av dopingmidler er ikke bare til skade for den som inntar stoffene, men har også samfunnsmessige konsekvenser. I tillegg viser en norsk undersøkelse gjort blant ungdom på sesjon at de som bruker dopingmidler, ofte også bruker andre illegale rusmidler og drikker mer alkohol enn gjennomsnittet, som interpellanten også var inne på. Bruk, besittelse, innføring og omsetning av dopingmidler er kriminalisert og skal straffeforfølges med det alvor slik kriminalitet krever. I 2015 var kjøp og salg av narkotika og dopingmidler via Internett et av hovedområdene Samordningsorganet for bekjempelse av alvorlig, organisert, distrikts- og grenseoverskridende kriminalitet skulle ha særlig oppmerksomhet mot. Forbudet mot erverv, besittelse og bruk av dopingmidler trådte i kraft 1. juli 2013 etter endringer i legemiddelloven. Forbudet har vist seg som et viktig supplement i en helhetlig politikk mot doping som samfunnsproblem og har ført til beslag i saker der en tidligere ikke hadde lovhjemmel for det. Etter at forbudet ble innført, har antallet anmeldelser også økt, fra 948 i 2013 til ca. 1 500 i 2014 og 2015. En tredjedel av anmeldelsene i 2015 omhandlet besittelse og bruk av ulike typer dopingmidler. For å lykkes i sitt arbeid er politiet avhengig av et godt samarbeid med andre aktører. Tolletaten er en av flere viktige samarbeidspartnere, og i 2015 beslagla tolletaten til sammen om lag 285 500 enheter dopingmidler, en økning fra om lag 167 500 dopingenheter året før. Tollerne avdekket flere store partier med dopingmidler i fjor, og det største beslaget var på ca. 209 000 enheter. I 2014 inngikk politiet – etter initiativ fra meg – en formalisert samarbeidsavtale med Antidoping Norge. Avtalen omfatter et samarbeid om aktiviteter av felles interesse, herunder utveksling av informasjon om utvikling og nye trender både nasjonalt og internasjonalt, samarbeid for å øke kompetansen om bruk, omsetning og smugling samt kunnskapsdeling om ulike dopingmidler. Eksempler på det siste er klassifisering av nye stoffer, preparatnavn, virkestoffer, bruksområde og utseende. Antidoping Norge ble styrket over statsbudsjettet for 2016 og ble tildelt 30 mill. kr av spillemidlene til idrettsformål. Dette er en øking på 2 mill. kr fra 2015. På tre år er tilskuddet økt med 6,4 mill. kr. Tilskuddet for 2016 skal bl.a. bidra til et sterkere samarbeid mellom Antidoping Norge og treningssenterbransjen, kommuner og fylkeskommuner. For å sikre en publikumsrettet informasjonstjeneste om doping ble ansvaret for Dopingtelefonen lagt inn under Antidoping Norge fra 1. januar 2016. I interpellasjonen viser interpellanten til Operasjon Gilde, der fem personer ble domfelt i Frostating lagmannsrett for bl.a. produksjon og salg av ca. 3,2 millioner dopingtabletter, såkalt anabole androgene steroider. Produksjonen og salget av dopingmidlene foregikk i perioden 2008 til 2012. Det ble ansett å være begått som et ledd i virksomheten til en organisert kriminell gruppe for de fire hovedmennene i saken. Det ble utmålt strenge straffer. Personen som fikk høyest straff, ble idømt fengsel i seks år og seks måneder. Strafferammene ble ikke utnyttet fullt ut i denne saken. Strafferammen for grov dopingovertredelse var da, som nå, seks år, men idet de straffbare handlingene var utøvd som ledd i virksomheten til en organisert kriminell gruppe, ble den såkalte mafiaparagrafen anvendt. Det fører til at strafferammen forhøyes. Strafferammen for grov dopingovertredelse med bruk av den såkalte mafiaparagrafen var fengsel i elleve år. I dag kan et tilsvarende lovbrudd straffes med fengsel i inntil tolv år. Jeg er derfor ikke enig i at taket for straffeutmåling i slike saker var nådd i den såkalte Gilde-saken for dem som ble dømt etter den såkalte mafiaparagrafen. Derfor mener jeg heller ikke at det på bakgrunn av denne ene dommen er aktuelt å vurdere høyere strafferamme for slike saker nå. I norsk strafferettstradisjon fastsettes straffen innenfor relativt romslige strafferammer. Det betyr at i de aller fleste saker settes straffen mye lavere enn den høyest mulige straff. En strafferamme på seks år – eller tolv år, dersom en anvender straffeloven § 79 – vil gi rom for høy straff selv i svært alvorlige dopingsaker. Men det kan forekomme at et lovbrudd er så alvorlig, eller at det er begått så mange lovbrudd, at man også nærmer seg eller når toppen av denne strafferammen. Hensikten med strafferammer er naturligvis at straffen skal tilpasses det enkelte kriminelle forhold, men med en klar maksgrense fastsatt av lovgiver. Jeg vil understreke at dette er et område man bør følge særlig med på, og vurdere behovet for endringer fortløpende. Én grunn til å vurdere en heving av strafferammene kan være ny kunnskap om utbredelsen og skadevirkningene av doping, en annen kan være at man oftere får saker som setter strafferammene under press. Det jeg mener vi særlig må ha øynene åpne for, er den profesjonelle og ofte organiserte kriminaliteten, som også i høyeste grad omfatter doping: bakmenn og andre som profiterer betydelig på denne skadelige virksomheten. I forbindelse med kriminaliseringen av bruk og besittelse av dopingmidler i 2013 ble det pekt på at dopingkriminalitet gir stort økonomisk utbytte. Beregninger som tolletaten gjorde, basert på gateverdien fra 2010, viste at fortjenesten på anabole steroider laget av dopingpulver fra Kina var fire ganger høyere enn normal fortjeneste på heroin og kokain. Kripos fastslår at dopingkriminalitet begås innenfor et bredt spekter av miljøer i Norge. I spissen står gjerne organiserte kriminelle som har spesialisert seg på salg av dopingmidler og narkotika på Internett. Nettverkene involverer kjente kriminelle som driver med narkotika og dopingkriminalitet, men også relativt ukjente personer som i hovedsak er involvert i dopingkriminalitet. Det spesielle med dopingkriminalitet sammenlignet med narkotikakriminalitet er at den organiserte dopingkriminaliteten i større grad involverer en brukergruppe som ikke er kjent for annen kriminalitet, og som således ofte fremstår som ressurssterke. Når personer rekrutteres inn i dopingnettverk, er det fare for at de kommer i kontakt med kriminelle som også driver annen type kriminalitet, og på den måten kan dopingkriminalitet for enkelte bli en slags inngangsport, eller et springbrett, til annen type kriminalitet og også inn i bruk av annen type stoff, f.eks. narkotika. Utvikling og endring av strafferammer skjer ofte over tid, men jeg mener vi i dag har et lovverk som i tilstrekkelig grad rammer slik det er ment å ramme. Men en må naturligvis følge med i utviklingen av straffeutmåling i slike saker og eventuelt foreslå endringer ved behov. Derfor er det også veldig positivt at representanten Tung har benyttet anledningen til å få en drøftelse i Stortinget om dette, slik at også Stortinget kan gi uttrykk for hvorvidt de har spesielle syn på det straffenivået som de selv vedtok for kort tid tilbake. Jeg tror ofte det er naturlig å få noe mer erfaring med disse strafferammene før en eventuelt foreslår endringer.