Grete Wold (Sosialistisk Venstreparti), 2021-12-16:
Verden er ikke stor. Det pleier vi å si når vi møter kjente på litt uventede steder, og med vår digitale verden virker den faktisk enda mindre. Vi kan holde kontakt med folk i hele verden på en liten skjerm, og vi kan følge med på alt som skjer langt, langt borte. Det er faktisk ikke så spennende lenger. Det er egentlig mest slitsomt med så mye informasjon, med så mange inntrykk hele tiden. Tempoet er høyt, og det er blitt et gode å kunne logge seg av. Men selv om vi velger å logge oss av, velger å ikke se og velger å ikke forholde oss til det som er langt, langt der borte, blir bildene likevel ikke borte, og den lille verden blir heller ikke borte. Vi kan ikke logge oss av virkeligheten, en virkelighet som for mange i dag er brutal. Verden har, som flere har nevnt, mange mennesker på flukt. Langt over 80 millioner mennesker er på flukt fra krig, ødeleggelse, forfølgelse og fattigdom. Vi har sett bildene. Vi er blitt berørt av barn som drukner i Middelhavet, familier i kalde telt i overfylte og farlige flyktningleirer –av desperate mennesker som forsøker å få seg en framtid. Men så ble det kanskje litt for mye å forholde seg til. Vi fikk det vi kalte en flyktningkrise i 2015. Mange ble skremt. Vi strammet i hvert fall inn en til da noe mer solidarisk flyktning- og asylpolitikk. Vi har mye penger i vårt land, og vi betaler oss også ut av mye. Også i denne politikken tenker vi at det blir bedre om de blir i leirene. Vi setter opp et rasjonale om at vi kan hjelpe flere der de er. Vi ser ikke alle dem som ikke kan få beskyttelse der, eller de landene som ber om avlastning. Det er gledelig at vi nå får på plass en solidaritetspott på inntil 5 mrd. kr for å kunne avhjelpe noe i nærområdene, som har den aller største belastningen. Uansett hvor mange vi skulle velge å hjelpe videre, vil det være et press på nærområdene. Men vi kan ikke kun ha den tilnærmingen. Det er derfor beklagelig at vi heller ikke nå vil forholde oss til det antallet kvoteflyktninger FN ber oss om, og heller ikke vil ta imot flere fra Hellas eller Italia, eller alle de mange som man ikke har på budsjettet i dag. Det er også gode og positive poster i denne delen av budsjettet. Sårbare barn skal hjelpes med gratis rettshjelp i utvisningssaker. Vi ser stadig flere enkeltsaker som berører oss, familier som lever i usikkerhet, og barn som trenger trygghet og stabilitet, så en økt fokusering og en satsing på dette vil utgjøre en forskjell. En økt ramme til organisasjoner som NOAS og Jussbuss vil gi flere muligheten til veiledning av kvalifiserte jurister, kanskje også til å få prøvd saken sin i en rettssal. Vi vil sikre at barnets beste er det grunnleggende hensynet ved behandlingen av asylsaker der de blir berørt. Vi vil skape en forutsigbarhet for organisasjoner som jobber med integrering, kvalifisering og nærmiljøarbeid, og i tillegg øker vi potten for den søkbare ordningen. Dette er blitt veldig godt tatt imot. Det er en økning i Jobbsjansen, som er et av flere gode tiltak med veldig fine resultater. Det er ingen tvil om at språk og tilknytning til arbeidslivet er helt avgjørende for integreringen. Vi vil også sikre at alle barn som oppholder seg i Norge, har full tilgang til nødvendige helse- og omsorgstjenester – endelig kan det bli en realitet. I tillegg vil også denne delen av befolkningen ta del i de forbedringene vi gjør med gratis SFO, barnetrygden utenfor sosialhjelpen og en økt satsing på jobb og aktivitet. Vi skal sørge for å bistå kommunene. Det er viktig at alle som kommer hit, raskt får tilknytning til sitt nærmiljø og dermed også muligheten for å starte et nytt liv. Flere mindre kommuner ønsker å ta imot flere flyktninger, og det er viktig at vi legger til rette for det. Her ligger det også distriktspolitikk. Bedre langsiktige, økonomiske støtteordninger for kommunene som bosetter mennesker med særlige behov, skal også på plass. Det er bra, og det gir en forutsigbarhet og en lettere integreringsvei. Områdesatsingen får også et løft. Det er etterlengtet og et nødvendig tiltak som stimulerer til en bedre politikk også i byene våre. Samlet sett er det flere gode tiltak, mange fine skritt mot en bedre integreringspolitikk, hvor arbeid kanskje er den aller viktigste komponenten. Men det er mye ugjort også på dette feltet. Vi har mer å gjøre i flyktningpolitikken, så den må vi jobbe sammen om å utvikle videre.