Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2016-05-31:
Jeg takker veldig for interpellasjonen fra representanten Trellevik og er helt enig med representanten i at det er dyktige folk – og hvis jeg får lov til å si det – på begge sider. Det er dyktige folk innenfor fiskeri, med bred erfaring og kompetanse, men så har vi også meget dyktige og kompetente folk i Havforskningsinstituttet. Derfor har jeg akkurat samme intensjon og forhåpninger som representanten Trellevik. Denne uenigheten må i hvert fall reduseres – og forhåpentligvis fjernes. Først da greier vi å treffe riktig på vegne av næringen, som er veldig viktig. Omdømmebygging er også viktig i dette bildet. Jeg har selvfølgelig fått med meg at det har vært mye støy rundt forskningen på norsk vårgytende sild. Jeg tror vi alle har godt av – og jeg tar den gjerne – en debatt om forskning og betydningen god forskning har for å oppnå forvaltning av alle våre viktige bestander, også sild. La meg først si at det er et betydelig vekstpotensial i de marine næringene. Og satsing på forskning og utvikling er en grunnleggende forutsetning for å realisere potensialet vi alle ser. Dette prioriteres veldig høyt av regjeringen, og vi har allerede økt bevilgningene til marin forskning med til sammen 110 mill. kr de siste to årene. I statsbudsjettet for 2016 økte vi bevilgningene til marin forskning og forskningsinfrastruktur ytterligere, med i overkant av 190 mill. kr. 100 mill. kr av disse er satt av til opprustning av nettopp forskningsfartøy, slik at man får oppdatert utstyret sitt for å bli mer treffsikker i undersøkelser, forskning og målinger. Godt utstyr og bruk av den nyeste teknologien er viktig for marin forskning og helt avgjørende for at vi kan videreføre vår gode forvaltning av bestandene våre. Senest i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett i år foreslo regjeringen å tildele 20 mill. kr til bedre utstyr for forskningsfartøyene våre under Havforskningsinstituttet. Dette håper jeg vil bidra til mer presis bestandsberegning og mer kostnadseffektiv toktgjennomføring. Satsingen følger opp masterplanen for marin forskning og skal gi enda mer kunnskap som grunnlag for bærekraftig vekst i sjømatnæringen. Med de ambisjonene vi alle har, er dette helt nødvendig. Det er alltid et ønske om å bedre kunnskapsgrunnlaget, nettopp for å bedre forvaltningen av våre fiskebestander. Derfor er det sånn at i forbindelse med behandlingen av sjømatindustrimeldingen har Stortinget bedt om en opptrappingsplan for ressursforskning. Det er jeg glad for. Dette vil jeg da komme tilbake til i forbindelse med budsjettet for 2017. Så til bestandsforskningen, som interpellanten er veldig opptatt av: Vi har et stort behov for ressursforskning. Derfor er det bra at gytetokter på norsk vårgytende sild ble gjennomført i både 2015 og 2016. Funnene fra disse kan få betydning for sildekvotene i lang tid framover. Forskerne har imidlertid vært klar over og klare på at dette toktet bare er ett av flere elementer som kan påvirke bestandsestimatet. Samarbeidet mellom fiskere og forskere er, slik jeg ser det, en styrke – en styrke som kan brukes til å bli enda tydeligere i norsk fiskeriforvaltning. Samtidig er vi helt avhengig av at forskerne får gjøre jobben sin grundig og gjennom de rette internasjonale prosessene. Det er nettopp dette grundige og tidkrevende arbeidet som har ført Norge fram til å være en ledende nasjon innen det fiskerivitenskapelige forvaltningsarbeidet. Det er Det internasjonale råd for havforskning, ICES, som gir råd om kvotefastsettelse for alle våre bestander. ICES sammenlikner tilgjengelig kunnskap både fra vitenskapelige undersøkelser og fra fiskeriene om det marine miljø og de levende marine ressursene. Hensikten er nettopp å kunne gi kunnskapsbasert, uhildet og upolitisk råd om bl.a. beskatningsnivå til de kompetente myndighetene. ICES har organisert sitt arbeid slik at det er forskergruppen med deltakere fra ulike land som til slutt gir de endelige rådene fra ICES. For Norge som havnasjon kan man greit si at ICES rett og slett er en bærebjelke i vår forvaltning. Forskningen på og toktene i forbindelse med NVG-sild er noe alle kyststatene til bestanden bidrar til, og vi har svært lange tidsserier for akkurat denne bestanden. Kyststatene er Norge, Russland, Island, Færøyene og EU. Til bestandsundersøkelsene benyttes forskjellige akustiske metoder. Det er viktig at best mulig teknologi benyttes, og det er ingen uenighet om at man hele tiden skal ha en kritisk vurdering av metodenes usikkerhet og begrensninger. Der er jeg helt enig med interpellanten. ICES gjennomgår og evaluerer metodene som brukes for å beregne bestander og størrelse, med noen års mellomrom. Siktemålet er å redusere usikkerheten mest mulig og sikre en best mulig rådgivning. ICES har i år avholdt et slikt metodeevalueringsmøte om NVG-sild. I oppfølgingen av dette vil Havforskningsinstituttet framover videreutvikle observasjonsmodeller, metoder og nye modeller. Og de vil starte nye måleserier. Høsten 2016 vil Havforskningsinstituttet starte opp merking av NVG-sild for å følge vandring av og overlevelse i bestanden. Tilsvarende merking er gjennomført av makrell fra 2011, og det er forventet at denne serien skal inkluderes i den internasjonale bestandsvurderingen fra 2017. Erfaringen fra makrellmerkingen er veldig god, og det nye merkeprogrammet for NVG-sild vil gi oss et nytt målepunkt for bestandsstørrelsen. Det er veldig viktig å være lydhør overfor dem som er på havet, og overfor dem som lever av fiske. De er avhengige av at det er forutsigbarhet i det som skal høstes fra havet. For å sikre god dialog og godt samarbeid mellom forskning og næring opprettet departementet i juni i fjor et faglig råd for ressursforskning, FUR. FUR har representanter fra Norges Fiskarlag, Norges Kystfiskarlag, Pelagisk Forening og Havforskningsinstituttet, og det ledes nå av formannen i Norges Fiskarlag. Fiskeridirektoratet og Nærings- og fiskeridepartementet er bare observatører i utvalget. Formålet med utvalget er å utveksle informasjon om forskningsaktivitet og næringenes erfaring. I tillegg skal FUR være en arena hvor fiskerinæringen kan fremme innspill og råd om forsknings- og overvåkningsfaglige problemstillinger og prioriteringer knyttet til de viltlevende ressursene i havet. FUR er dermed det rette forum for å drøfte alle sider ved bestandsevaluering av NVG-sild, også slike tekniske spørsmål som denne diskusjonen handler om. Det er altså på mange måter behandling av data i ICES-systemet som er den uavhengige gjennomgangen av kvaliteten på informasjonen som kommer fra kyststatene, og som ligger til grunn for rådgivning om kvotefastsettelse. Utvikling av metodikk må være en sak for forskningsinstitusjonene. Interpellanten ber konkret om at uavhengige eksperter skal gjennomgå forskjellen i estimat etter gytetokt mellom forskere og fiskere. Jeg vil ha best mulig forskning, men å sette ned et uavhengig utvalg hver gang næring og HI er uenig, mener jeg ikke er veien å gå. Jeg er i ferd med å oppnevne et faglig råd for HI. Det faglige rådet skal bl.a. gi råd og anbefalinger om fagevalueringer av HIs programmer, herunder metodikk for datainnsamling og bestandsvurdering. Vi må leve med de resultatene vi får til enhver tid. Havforskningsinstituttet arbeider videre med en prosess for å redusere uenigheten mellom forskere og fiskere i de spørsmålene interpellanten stiller. Målet er å minske avstanden i synet på metode og tolkning. Jeg vil avslutte med å si et ja. Det er alltid en risiko forbundet med å estimere mengde fisk i havet. Forskernes jobb er å gjøre den risikoen minst mulig. Den såkalte forvaltningsplanen for NVG-sild, som alle kyststatene er enige om, er laget for å ta høyde for denne uenigheten. Det er gjort før. Den historiske lærdommen maner til forsiktighet, og det er forsiktighet som skal gi et høyt utbytte på lang sikt.