trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2017-11-15:
«Siden 2013 har Bergen fengsel måttet kutte 3–4 millioner kroner hvert år som følge av regjeringens avbyråkratiserings- og effektiviseringsreform. Ifølge BT og BA gir det dramatiske konsekvenser, med stenging av avdelinger, og de ansatte opplever at de ikke klarer å levere på det samfunnsoppdraget de har. Samtidig bruker regjeringen betydelige millioner på dyre fengselsplasser i Nederland. Mener statsråden det er faglig forsvarlig med ytterligere kutt i driften av norske fengsler i 2018?»
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2017-11-15:
Takk for svaret. Slik vi har sett av svar fra Finansdepartementet, var innsparingen i 2017 på 34 mill. kr, og det er planlagt ytterligere kutt, på 24 mill. kr. I svaret står det også at regjeringens målsetting med disse kuttene og effektivisering er at det skal komme fellesskapet til gode. Under valgkampen fikk jeg gleden av å delta på et ganske spesielt møte som de innsatte i Bjørgvin fengsel arrangerte. Nå viser det seg at gymsalen har vært sperret og nedstengt over lang tid, de har ikke mulighet til å lage sin egen mat – og dette er like før de er ferdig sonet – for de har ikke råd til noe. Hvordan skal de da være forberedt på den tilværelsen de skal møte i etterkant? Spørsmålet er: Hvordan er fordelingen av effektiviseringen mellom Kriminalomsorgsdirektoratet og resten av fengselsvesenet, for det går rykter om at antall stillinger og ressurser til Kriminalomsorgsdirektoratet har økt i løpet av denne perioden?
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2017-11-15:
Jeg ser fram til å få et skriftlig svar med hensyn til om antallet stillinger har økt. Og som statsråden var inne på, vil man forlenge avtalen med Nederland, som totalt koster 302 mill. kr i året. Det er litt spesielt at en regjering velger å outsource straffegjennomføringen til et annet land framfor å utvikle fengselskapasiteten i Norge, for 302 mill. kr er et betydelig beløp. Har man vurdert i en overgangsfase heller å ha en ordning der man soner to på cellen, slik at disse 302 mill. kr i året kunne brukes til å bedre kvaliteten på soningsforholdene i Norge? Det siste spørsmålet er: Hvor mange fengsler med høyt sikkerhetsnivå har justisministeren besøkt i løpet av sin tid som justisminister?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-11-15:
Kriminalomsorgen skal gjennomføre straff på en måte som tar hensyn til formålet med straffen, som motvirker straffbare handlinger, og som er betryggende for samfunnet. Innenfor disse rammene skal de innsatte sikres tilfredsstillende forhold, og det skal prioriteres tiltak som bidrar til bedre rehabilitering og tilbakeføring av de domfelte. Jeg har forståelse for at avbyråkratiserings- og effektiviseringsreformen oppfattes som utfordrende for kriminalomsorgen. Samtidig forventes det at kriminalomsorgen gjennomfører tiltak for å bli mer effektiv. Reformen er ikke noe særegent for kriminalomsorgen, men gjelder alle statlige virksomheter. Justis- og beredskapsdepartementet følger med på hvordan regjeringens ABE-reform følges opp i kriminalomsorgen. I 2017 gjennomføres det en analyse av driftssituasjonen i kriminalomsorgen, med vekt på konsekvensene av reformen. Rapporten skal foreligge rett etter årsskiftet. Til tross for kutt i forbindelse med ABE-reformen ser det ut til at det har vært en svært liten endring i antall årsverk i straffegjennomføring per fengselsplass. Det er ikke rapportert om mindre aktivisering i fengsel enn da ABE-reformen ble innført. Kriminalomsorgen jobber målrettet for å nå målet om at en større andel av de innsatte skal kunne gis et aktiviseringstilbud, og det arbeides også med å øke kvaliteten på det tilbudet som gis. Gjennom fornying av bygningsmassen blir det også bedre tilrettelagt for aktivisering. Leieavtalen med Nederland har bidratt til å redusere soningskøen og til færre brudd på frister for overføring av varetektsinnsatte fra politiarrest til fengsel. Soningskøen er redusert fra i overkant av 1 000 dommer rett før fengselet i Nederland åpnet i september 2015, til 130 dommer per 3. november 2017, altså i realiteten en avvikling av soningskøen. Avtalen har også gitt rom for å gjennomføre vedlikehold, rehabilitering av eldre, nedslitt bygningsmasse i Norge. Erfaringene med drift av fengselet etter to år er meget god. Kostnaden for drift av en fengselsplass i Nederland er tilnærmet lik kostnaden for drift av tilsvarende plass i Norge. Samtidig som det leies fengselsplasser i Nederland, bygger regjeringen opp fengselskapasiteten i Norge. Nytt fengsel i Agder er planlagt ferdigstilt medio 2020.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-11-15:
Jeg må komme tilbake til de konkrete tallene for fordelingen mellom Kriminalomsorgsdirektoratet og øvrige deler av kriminalomsorgen. Det jeg i hvert fall kan legge til grunn, er at vi klarer å levere gode soningsforhold, god kvalitet på tilbudet, samtidig som vi etter de kuttene som gjennomføres i ABE-reformen, reduserer utgiftene. Så ligger det altså mye av verdi i den oppussingen som vi er i stand til å gjøre nå, ved at vi på grunn av fengselsplassene i Nederland kan la være å benytte enkelte avdelinger og bruke tid på å pusse dem opp, samtidig som vi får en mer rasjonell avvikling av fengselskøen. Det er altså kun fordeler å se med de endringene som er gjort. Vi har avviklet soningskøen, og vi leverer et godt tilbud. Det er situasjonen i dag.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-11-15:
Jeg oppfatter at representanten er opptatt av hvor fengselskapasiteten er. Som jeg har sagt utallige ganger – både her, i det offentlige rom og andre steder – er det et faktum at uten å få etablert disse soningsplassene i Nederland, hadde det ikke vært mulig å gjennomføre den oppussingen som skjer, men det er altså et midlertidig tiltak. Det hadde vært umulig å få avviklet soningskøen uten å ha Nederland tilgjengelig. Så er det et faktum at det er en midlertidig løsning. Dette skal avvikles når Agder fengsel er ferdig. Da har vi fått på plass ytterligere soningsplasser av høy kvalitet, nye forhold for soning, som vil bidra til at vi også kan få en enda mer rasjonell utnyttelse av fengselsstrukturen i Norge.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-11-15:
Norge har bidratt med et fartøy til Frontex’ fellesoperasjoner i Middelhavet siden sommeren 2015. Disse operasjonene har som hovedformål å drive grensekontroll, bekjempe menneskesmugling og redde mennesker i havsnød. Spørsmålet om ytterligere videreføring av fartøybidraget er omtalt i regjeringens statsbudsjett for 2018, og der fremgår det at Norge har bidratt med fartøy i Frontex’ fellesoperasjoner Triton og Poseidon. Bidraget til redningsoperasjonen Poseidon, med redningsskøyta «Peter Henry von Koss», ble avsluttet i juni 2017, mens bidraget til operasjon Triton videreføres ut 2017, med fartøyet «Olympic Commander». Regjeringen foreslår at Norges bidrag til Triton ikke videreføres i 2018. Ankomstene over det sentrale Middelhavet har gått ned, noe som har redusert mengden redningsoppdrag som det norske bidraget har vært involvert i. Det har vært politisk prioritert at Norge skal bidra til Frontex’ operasjoner i Middelhavet. De norske bidragene har i form og varighet vært unike. Ingen andre land har bidratt med de samme tekniske ressursene over så lang tid og så sammenhengende som Norge. Konseptene er også unike, da det er første gang et medlemsland har leid et fartøy som bidrag til Frontex. Det er også første gang en veldedig organisasjon, Redningsselskapet, har vært involvert i samarbeid med nasjonale myndigheter om bidrag. Bidragene til Frontex’ operasjoner i Middelhavet har medført en kostnad på 182,2 mill. kr etter at refusjonene fra Frontex er medregnet. I tillegg kommer frigjort kapasitet fra politiet til denne tjenesten. Norge har bidratt med 65 årsverk til operasjonene i 2017, der bidraget fra politiet utgjør 30,5 årsverk. Det er nå naturlig at andre land går inn med sine bidrag, etter at Norge har tatt et så stort ansvar over lang tid, på samme vis som man f.eks. har rullert i anti-piratoperasjonene i Adenbukta. Jeg vil i likhet med representanten Bøhler fremheve verdien av bidraget Norge har gitt til disse operasjonene. Det gjelder ikke minst mannskapene fra politi, forsvar, rederi og redningsselskap som har påtatt seg tjeneste i et krevende oppdrag. Skussmålene vi har fått, har vært gode, og det er betryggende å vite at Norge, når situasjonen krever det, kan bidra på profesjonelt vis. I så måte skylder vi alle som har vært involvert i å bidra, en stor takk.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-11-15:
Som jeg gjorde rede for i mitt opprinnelige svar, har forutsetningene endret seg, men desto viktigere har altså Norge i et solidarisk perspektiv bidratt og bidratt stort, utover det som kanskje mange kunne forvente av Norge, med den innsatsen vi har vist og gjort på vegne av Frontex i Middelhavet. Da er tiden kommet for at andre tar den stafettpinnen videre. Norge har stilt opp. Vi har gjort vårt. Vi har tatt ansvar. Det må vi også forvente at andre europeiske land gjør. Da er det naturlig at vi nå faser ut oppdraget i Middelhavet, som vi viser til i statsbudsjettet.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-11-15:
Ja, det er korrekt som representanten Bøhler sier, at vi har bygd opp en god kompetanse. Det har vært dyktige mannskaper som har utført sitt oppdrag i Middelhavet. Men som jeg gjorde rede for, er det naturlig at Norge nå gir den stafettpinnen videre til andre som på vegne av Frontex kan utføre de aksjonene som er nødvendige ut fra interessen om å ivareta disse grensene. Det er slik at Norge avslutter jo ikke alle bidrag til Frontex. Vi vil bidra på andre måter, og Norge kommer solidarisk til å stille opp også videre på dertil egnet vis og bidra inn i Frontex’ operasjoner. Det må Norge fortsette å gjøre. Det er bare ikke naturlig å videreføre det i den formen som vi har hatt det så langt. Men Norge vil stille opp, og vi vil bidra der det er naturlig.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-11-15:
Jeg oppfatter at representanten Aasen-Svensruds spørsmål gjelder om politiet skal være bevæpnet ved besøk i skoler og barnehager dersom – og jeg understreker dersom – det innføres generell bevæpning. Det er altså et hypotetisk spørsmål, som Stortinget i god tid vil få lov til å ta stilling til. Men under den midlertidige bevæpningen fra november 2014 til februar 2016 påla Politidirektoratet politidistriktene å vurdere behovet for å bære våpen på grunnlag av risiko- og sårbarhetsanalyser og nevnte spesielt oppdrag som psykiatritransporter, kontakt med pårørende, forebyggende tjeneste og tilstedeværelse på religiøse arenaer. Ved en eventuell bevæpning av politiet i fremtiden vil det bli vurdert om det skal gis nasjonale retningslinjer for når politiet bør unngå å bære våpen. Om politiet i en konkret situasjon skal bære våpen, vil bli avgjort på grunnlag av risiko- og sårbarhetsanalyser. Jeg understreker igjen at dette altså er en teoretisk problemstilling, som selvfølgelig vil vurderes dersom Stortinget ønsker å innføre generell bevæpning av norsk politi. Det er altså ikke en aktuell problemstilling per i dag. Det kan bli en diskusjon i oppfølgingen av Bevæpningsutvalgets utredning, men det er altså ikke en aktuell problemstilling per nå.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-11-15:
Som jeg viste til i mitt hovedsvar, la man ved den bevæpningen vi hadde fra 2014 til 2016, nettopp til grunn at det var situasjoner, arenaer og plasser hvor politiet ikke bar våpen. Da ble det konkret vist til møter med pårørende, religiøse arenaer osv. Det vil også være naturlig å se på den typen problemstillinger i sammenheng med besøk på en skole eller en barnehage. Men det er naturlig at disse eventuelle retningslinjene må vurderes nasjonalt dersom man innfører generell bevæpning av norsk politi. Det vil være helt naturlig at det gjøres i forbindelse med det. Men jeg vil igjen understreke: Det er en teoretisk problemstilling. Vi er ikke der per nå.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-11-15:
Det er Stortinget som vedtar politiloven. Det er Stortinget som legger føringer for hvordan bevæpning av norsk politi skal være i fremtiden. Det vil vi få rikelig med anledning til å diskutere i denne salen. Det vil bli lagt frem eventuelle forslag fra regjeringen i oppfølgingen av nettopp utredningen fra Bevæpningsutvalget. I den sammenheng vil det være helt naturlig at man tar stilling til nettopp den typen problemstillinger som representanten Aasen-Svensrud tar opp. Det vil være svært naturlig at man gjennom drøftinger i denne salen og i komiteen legger til grunn en forståelse av hvordan et slikt eventuelt regelverk skal utformes. Noe annet ville være helt unaturlig.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2017-11-15:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til justis- og beredskapsministeren: «Det norske bidraget, skipet Olympic Commander, spiller en sentral rolle i Frontex’ middelhavsoperasjon. Ved sin kombinasjon av mannskaper fra politiet, Sjøforsvaret og sivile er det de som best er i stand til å avsløre menneskesmuglere og skaffe bevis mot dem, samt stoppe narkotikasmugling m.m. Til nå har de pågrepet 247 menneskesmuglere og beslaglagt bl.a. 3,5 tonn marihuana. Det norske bidraget finansieres i stor grad med Frontex-midler, men det går ut 31. desember. Vil regjeringen gå inn for å forlenge bidraget?» Jeg vil gjøre oppmerksom på at det skulle ha stått 25 tonn marihuana.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2017-11-15:
Jeg takker for svaret. Det er veldig stor enighet om den rosen justisministeren gir til den innsatsen som er gjort i Middelhavet, og dem som har jobbet der. Så det er jeg 100 pst. enig i. Det jeg skulle ønske at vi kunne legge større vekt på, er at det oppdraget de har hatt, nå har svingt fra redningsoperasjoner – som statsråden viste til at det har blitt færre av – til at de driver mer grensekontroll. Derfor har innsatsen når det gjelder menneskesmuglere, og innsatsen når det gjelder narkotikasmugling og annen kriminalitet blitt en større del og viktigere i det oppdraget. Der har Norge et genuint konsept ved den blandingen av politi, sjøforsvar og sivile som er i Triton, og det er de som har levert flest bevis til italienske myndigheter når det gjelder å få pådømt menneskesmuglere. Når det gjelder Norges innsats mot menneskesmugling, som er avgjørende for hvordan det skal gå med immigrasjonen til Europa framover: Vil ikke statsråden legge større vekt på det i vurderingen av vårt bidrag?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2017-11-15:
Jeg takker også for tilleggssvaret og forstår at det ligger en vilje til å bidra bak, selv om man nå vil avslutte. Det som er spørsmålet, er om noen tar den stafettpinnen videre, for det Norge har stilt opp med, har vært det største skipet nå. Det skipet har, som sagt, hatt en sammensetning når det gjelder kompetanse – politi og sjøforsvar – som gjør at man har bidratt mest til å avsløre menneskesmuglere og hjelpe italienske myndigheter i det arbeidet som også er så viktig for oss her i Norge. For dette avgjør jo hvordan vi skal håndtere immigrasjonen til Europa og grensekontrollen. Spørsmålet er: Hvis man er opptatt av dette, burde man diskutere med Frontex om det er noen som tar den stafettpinnen videre, og eventuelt om Frontex vil bidra med mer for å opprettholde det norske bidraget enn de har gjort til nå, altså at kostnadene for Norge kan bli redusert. For vi har siden sommeren 2015 bygd opp en stor kompetanse – også hos dem som styrer dette fra Kripos her i Norge – som vi burde tenke på hvordan vi skal videreføre.
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2017-11-15:
«I Dagsnytt 18 den 8. november bekreftet justisministeren at generell bevæpning vil innebære et pålegg om å være bevæpnet for politiet. Også i møte med skoler og barnehager. På konkret spørsmål om politiet også skal måtte bære våpen i møte med barnehagebarn dersom politiet bevæpnes, uttalte statsråden at «det tror jeg vi finner gode retningslinjer på». Hvilke retningslinjer ser statsråden for seg, og finnes det andre tilfeller enn i møte med barnehagebarn hvor justisministeren mener det vil være aktuelt med retningslinjer som gjør at politiet ikke skal bære våpen, ved en generell bevæpning av norsk politi?»
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2017-11-15:
Forstår jeg justisministeren rett hvis jeg da forstår ham dit hen at han mener at når en generell bevæpning eventuelt pålegges politiet, så mener han at det skal finnes anledninger der politiet ikke trenger å bære våpen? Kan justisministeren utdype i hvilke situasjoner det kan bli aktuelt?
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2017-11-15:
Mener statsråden da at det ikke er den generelle trusselsituasjonen i landet som skal legge grunnlaget for en generell bevæpning, og at en generell bevæpning kan innføres dersom trusselsituasjonen ikke er så alvorlig at politiet bør bære våpen ved enhver anledning?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-11-15:
«Ny akuttmedisinforskrift set krav om at ambulansar skal vere bemanna med to personar, begge må ha sertifikat for køyretøyet og kompetansebevis som førar av utrykkingskøyretøy. Kravet gjer at lærlingar ikkje lenger kan vere fast bemanning av ambulansar. Fagleg råd for helse- og oppvekstfag har føreslått ein ny utdanningsmodell som ivaretek forskrifta og sikrar at lærlingar kan bemanne ambulansen. Vil statsråden sørgje for at det snarast mogleg vert innført ein slik utdanningsmodell for ambulansearbeidarfaget?»
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-11-15:
Takk for svaret. Det er stor bekymring i helseføretaka for at dette har tatt så lang tid. Eg har eit brev som er sendt til Utdanningsdirektoratet 18. oktober i år, der helseføretaka uttrykkjer si store bekymring for framtida for fagutdanninga for ambulansearbeidarfaget. Dei er heilt tydelege på at ein no treng ein permanent modell for dette faget, der ein utvidar utdanningstida til fem år, slik at ein får kompetansebevis for utrykkingskøyretøy og sertifikat som ein del av utdanninga. No forstår eg at dette vil verta sendt ut på høyring, men det er interessant å vita om statsråden og regjeringa ser dette behovet og er positive til ein slik modell – og at det vert ein av dei viktige tinga som vert utgreidde.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-11-15:
Akuttmedisinforskrifta vart vedteken i 2015, og det var da ein overgangsperiode på tre år, så dette er ikkje ei ny problemstilling. Vi er komne til 2017, endringsforslaget frå Fagleg råd for helse- og oppvekstfag vart overlevert til Utdanningsdirektoratet for eitt og eit halvt år sidan. Helseføretaka er no bekymra for rekrutteringa. Det er veldig alvorleg dersom ein får ein svikt, at lærlingar ikkje lenger kan jobba på ambulansen, og det ikkje finst anna personell for ein avgjerande del av helsetenesta vår. Spørsmålet er: Er det slik at utdanningsstyresmaktene her har vist at dei ikkje prioriterer prehospitale tenester og akuttmedisin på same måten som ein gjer gjennom Nasjonal helse- og sjukehusplan?
Henrik Asheim (Høyre), 2017-11-15:
Kunnskapsdepartementet sendte 5. mai forslag til endringer i den yrkesfaglige tilbudsstrukturen på høring. Den 5. september ble høringen avsluttet, og jeg tar sikte på å fatte beslutning om endringer i den yrkesfaglige strukturen tidlig i 2018. Etter ønske fra partene i arbeidslivet i Faglig råd for helse- og oppvekstfag ble det besluttet at endringsforslag for ambulansefaget skulle behandles i en egen prosess. Innholdet i ambulansefaget har i stor grad vært innrettet for å gi elever og lærlinger kompetanse til å kunne hjelpe akutt syke eller skadde pasienter. Ambulansetjenesten vil fortsatt ha en meget sentral rolle i akuttmedisinske behandlingskjeder. Det er derfor viktig at ambulansefaget fortsatt gir god, grunnleggende akuttmedisinsk kompetanse, og at de operative delene av faget understøtter dette. Imidlertid er det viktig at innholdet i læreplanen gjennomgås med tanke på at ambulansetjenesten også deltar i pasientforløp hvor pasienten har en tilstand som gjør det mulig å gi tilbud i hjemmet eller i kommunehelsetjenesten i samsvar med bl.a. målene i samhandlingsreformen. Dette stiller nye og store krav til personellets kompetanse. Med bakgrunn i dette har Faglig råd for helse- og oppvekstfag foreslått en ny opplæringsmodell for ambulansefaget som gir nødvendige rammer for å kunne oppdatere det faglige innholdet i samsvar med fagets behov for faglig utvikling. Utdanningsdirektoratet vil sende forslag til endringer i opplæringsmodellen for ambulansefaget på høring ganske snart. Det forslaget vil også omfatte spørsmålet om sertifikater for utrykningskjøretøy. På bakgrunn av høringen vil det bli tatt stilling til innretningen av ny opplæringsmodell for den yrkesfaglige utdanningen i ambulansefaget.
Henrik Asheim (Høyre), 2017-11-15:
Dette er et innspill som også får konsekvenser i den forstand at jeg mener at de økonomiske og administrative konsekvensene av å utvide opplæringstiden for ambulanseutdanningen skal ut på høring. Derfor tror jeg det er veldig dumt om jeg fra Stortingets talerstol nå forhåndskonkluderer på noe av dette. Det er trukket frem absolutt viktige og gode innspill som vi nettopp må behandle på en skikkelig måte. Jeg forstår også representantens utålmodighet i saken. Derfor har vi også varslet at dette skal på høring relativt raskt, jeg har ikke en eksakt dato her nå, men det skal ut på høring, og det vil være god anledning til å uttale seg i den saken.
Henrik Asheim (Høyre), 2017-11-15:
Nei, det vil jeg bestemt si at ikke stemmer. Forslaget om nye opplæringsmodeller i ambulansefaget er ikke bare et forslag om endring av struktur. Forslaget fra Faglig råd for helse- og oppvekstfag går også utover dagens rammer for videregående opplæring og vil, slik forslaget er utformet, kunne innebære en utvidelse av kostnader til opplæring i ambulansefaget. Forslaget har derfor, mener jeg, krevd ekstra behandling i departementet sammenlignet med de andre forslagene og strukturendringene som har kommet i forbindelse med gjennomgang av tilbudsstrukturen. Det er grunnen til at vi har vært nødt til å jobbe litt ekstra med dette. Men som sagt vil dette komme på høring snarlig, og jeg er helt sikker på at det også vil komme opp i Stortinget.
Henrik Asheim (Høyre), 2017-11-15:
NDLA er et fylkeskommunalt samarbeid som kjøper og utvikler digitale læremidler til bruk i norsk videregående skole på oppdrag fra 18 fylkeskommuner. NDLA er fullt ut finansiert av fylkeskommunene, og hver fylkeskommune i samarbeidet bidrar med om lag 20 pst. av de midlene hver fylkeskommune har satt av til læremidler, fra egen rammebevilgning. Opplæringsloven legger ansvaret for innkjøp av læremidler på skoleeierne. Staten har ikke øremerket midler til læremidler, og det er i dag ingen godkjenningsordning for læremidler. NDLA har videre blitt vurdert av ESA, EFTAs overvåkingsorgan. ESA konkluderte med at NDLA ikke er i strid med statsstøtteregelverket. Med dagens regler er det derfor ingenting jeg som kunnskapsminister kan gjøre direkte med NDLA. I digitaliseringsstrategien er det et mål at det skal finnes et rikt tilfang av digitale læremidler som kan tilpasses behovene til den enkelte elev. Strategien beskriver både NDLA og ulike måter staten kan finansiere utvikling av digitale læremidler på, slik at denne målsettingen kan nås. Der erkjenner vi at det er et dilemma at offentlige gratislæremidler kan undergrave et kommersielt læremiddelmarked. Samtidig er det slik at kommersielle og offentlig finansierte læremidler også i fremtiden må kunne leve side om side. I tillegg skriver vi i strategien at regjeringen vil bidra til å utvikle et system for å stimulere til god kvalitet på læremidler, herunder vurdere lov- og regelverk og markedet for digitale læremidler. Dette vil vi naturligvis gjøre i dialog med KS, skoleeierne og øvrige berørte parter og aktører i sektoren. Det frie læremiddelmarkedet er en forutsetning for innovasjon og mangfold i læremidler. Samtidig mener jeg at staten har en legitim og viktig rolle i å støtte utviklingen av læremidler innenfor fag og områder der det ikke er grunnlag for kommersiell utvikling. Vi kan også bidra til å stimulere til økt kvalitet i læremidlene. Vi har derfor tiltak i strategien for å styrke tilbudssiden, bl.a. gjennom tilskuddsordningen for læremiddelutvikling, og vi har tiltak som skal gi skolene og lærerne bedre verktøy for å velge og etterspørre gode læremidler.
Henrik Asheim (Høyre), 2017-11-15:
Jeg skal helt ærlig innrømme at noen av de sakene som har blitt avdekket om måten også NDLA – i alle fall angivelig, gjennom en rapport – har operert, illustrerer for meg noe av problemet med at så mange fylkeskommuner går sammen, som en så stor nærmest monopolist, for å kjøpe inn læremidler. Det kan skape store utfordringer. Som jeg sa i mitt første innlegg, har ESA prøvd dette i domstolen og slått fast at det er i tråd med konkurransevilkårene. I tillegg er det slik at fylkeskommunene – jeg tror ganske mange av dem styres av Henriksens eget parti – har gått sammen om å kjøpe inn læremidler på denne måten fordi det for dem naturligvis er en effektiv og god måte å kjøpe inn læremidler på. Dermed er det faktisk litt krevende som statsråd å gå inn og enten skulle nekte fylkeskommunene å gjøre det, eller mene veldig mye om hvordan de velger å kjøpe inn læremidler. Men det jeg er veldig opptatt av, er at hvis fylkene skal fortsette å organisere innkjøp på denne måten, må det skje med åpne konkurranseforhold og med åpenhet rundt kontraktinngåelser.
Henrik Asheim (Høyre), 2017-11-15:
Jeg må begynne med å si at jeg er helt uenig i at denne strategien er lite forpliktende, og jeg har ikke hørt representanten eller andre fra Arbeiderpartiet foreslå å endre på at det er skoleeierne som kjøper inn læremateriellet. Jeg tror faktisk det skaper en sterkere forankring ute i den enkelte kommune – i det enkelte fylke også – på hvilke læremidler som brukes. Da er spørsmålet hvor langt vi skal gå fra nasjonale myndigheter for å ta kontroll over eller overstyre det. Jeg mener allikevel at det finnes ganske mange interessante eksempler, også fra andre land, på måter man har funnet delingsplattformer som gjør at digitale verktøy kan brukes. Vi kommer til å jobbe kontinuerlig med digitalisering også i skolen. Som representanten helt riktig påpeker, utfordrer også fagfornyelsen mange av disse diskusjonene. Det er vanskelig for meg nå å slå fast akkurat hvordan vi skal gjøre det, men jeg er absolutt interessert i å se på hvordan vi kan skape en sunn konkurranse og et sunt marked, også for dem som ønsker å komme inn og konkurrere, selv om fylkeskommunene i dag kjøper inn sammen.
Henrik Asheim (Høyre), 2017-11-15:
Før jeg kommer inn på NORPART-programmet spesielt, vil jeg komme med en faktaopplysning knyttet til antall studenter fra utviklingsland ved norske universiteter og høyskoler. Rapporteringen viser at det i 2015 var 8 350 studenter fra utviklingsland i Norge, mens tallet for 2016 var 9 017 – altså en økning på 8 pst. Tallene for 2017 har jeg naturlig nok ikke klare ennå. Så vet jeg at disse tallene er komplekse, og det kan også skyldes tilflytting til Norge. Men det er viktig å ha dette med som bakgrunnsinformasjon når en skal diskutere antall studenter fra utviklingsland til Norge. Stortinget vedtok i 2015 å erstatte kvoteordningen for studenter fra utviklingsland, land på Vest-Balkan, i Øst-Europa og i Sentral-Asia med programmer som støtter institusjonelt utdanningssamarbeid og studentmobilitet. De nye programmene er utviklet for å bygge tydeligere opp om både utviklingspolitiske og kunnskapspolitiske formål i utdanningssamarbeidet med utviklingsland. Deler av de frigjorte midlene går til tiltak under Panorama-strategien for høyere utdannings- og forskningssamarbeid med Brasil, India, Japan, Kina, Russland og Sør-Afrika – de såkalte BRIKS-landene pluss Japan. Gjennom programmet UTFORSK og INTPART støttes bl.a. studentmobilitet med disse landene. Den største delen av de frigjorte midlene fra kvoteordningen går til norsk partnerskapsprogram for globalt akademisk samarbeid, NORPART, som finansierer prosjektsamarbeid og omfattende studentmobilitet med utviklingsland utenfor BRIKS-landene. NORPART støtter forpliktende institusjonelt akademisk samarbeid og gjensidig studentmobilitet mellom høyere utdanningsinstitusjoner i Norge og utviklingsland. I tråd med, den gang, kirke- utdannings- og forskningskomiteens innstilling er studentutveksling gjennom akademisk partnerskap et kjerneelement i programmet med stor vekt på stipendiering av studenter fra utviklingsland i Norge. Studentene vil for en stor del komme fra de samme landene som under kvoteordningen, som Etiopia, Ghana og Zambia. NORPART legger til rette for at antall studenter som kommer til Norge fra utviklingsland, på sikt skal kunne ligge på samme nivå som under kvoteordningen, avhengig av størrelsen på fremtidige bevilgninger. Imidlertid vil hvert enkelt opphold normalt være av kortere varighet. Representanten Sandberg viser til at programmet «ikke kommer ordentlig i gang før etter 2018». Etter to utlysningsrunder i 2016 er det imidlertid allerede fordelt ca. 98 mill. kr til langsiktige samarbeidsprosjekter mellom institusjoner i Norge og i utviklingsland og videre ca. 2,5 mill. kr i prosjektutviklingsmidler, altså i sum over 100 mill. kr. Det tar riktignok tid før midlene får full virkning, og det er først nå i høst at det for alvor har begynt å komme studenter til Norge som resultat av prosjektene som fikk midler for over et år siden.
Henrik Asheim (Høyre), 2017-11-15:
I kvalitetsmeldingen, altså Meld. St. 16 for 2016–2017, Kultur for kvalitet i høyere utdanning, redegjorde vi også for at noe av problemet med kvotesystemet nettopp var at ikke så mange reiste tilbake og tok med seg kompetanse til hjemlandet. Det er noe vi ønsker å få til bedre. Det andre er at grunnen til at tempoet går noe sakte, er naturligvis at de som har vært involvert i dette kvotesystemet, skal få fullføre utdanningen sin før dette sakte, men sikkert fases over til en ny måte å ordne det på. Derfor vil det ta litt tid, men man ser altså at utviklingen går bra. Det tredje er at jeg tror veldig på at et samarbeid som i tettere grad knytter institusjonene sammen, vil forankre dette bedre ute på det enkelte lærested. Det igjen vil både føre til en bedre utdanning, kanskje en bedre utveksling, og sørge for at flere av de studentene som vi ønsker å tiltrekke oss fra nettopp disse landene og gi en god kompetanse og utdanning, faktisk får det gjennom en bedre kvalitet enn det som det gamle kvotesystemet hadde.
Henrik Asheim (Høyre), 2017-11-15:
Jeg kan for det første slå klart fast at det er en ønsket utvikling at vi skal tiltrekke oss også flere studenter fra disse landene. Når vi gikk bort fra kvoteordningen, var det nettopp fordi vi så at den ikke hadde den funksjonen som jeg tror representanten Sandberg og jeg ønsker, nemlig at disse skal komme til Norge, få en god utdanning og ta med seg verdier, verdiskaping og kunnskap tilbake til hjemlandet sitt. Så er det sånn at prosjektutdelingen i 2016 viste stort engasjement fra sektoren og svært mange gode prosjektsøknader, og vi ser at aktiviteten under de prosjektene som er tildelt støtte, er stor, og vi forventer at det vil gi økning i antall studenter fra utviklingsland til Norge. Dette er noe vi kommer til å følge ganske nøye også fremover. Men det er altså slik at formålet med denne endringen, som fikk bred tilslutning også i denne sal, er nettopp å sørge for et bedre system enn det som kvoteordningen opprinnelig var.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2017-11-15:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kunnskapsministeren: «Det har over flere år blitt stilt spørsmål ved om NDLA-modellen er den beste for å sikre digitale læremidler i skolen. Kirke-, utdannings- og forskningskomiteen vedtok våren 2017 en klar forventning om at kunnskapsministeren skulle adressere problemstillingen i regjeringas IKT-strategi. Det har ikke skjedd. Vil statsråden nå gå i dialog med KS og fylkeskommunene om hvordan utvikling og innkjøp av digitale læringsressurser og læremidler i grunnopplæringa best kan organiseres?»
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2017-11-15:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg synes det er bra at han erkjenner dilemmaet. Han skyver jo fylkeskommunene foran seg her. Jeg vil bare minne statsråden om at når han gjør det, var det altså han selv som på eget initiativ innkalte til et møte med tre statsråder, politiet og Oslo kommune om en enkelthendelse i Oslo. Så etter hans egen standard burde dette absolutt kvalifisere til at kunnskapsministeren engasjerer seg. Det har blitt stilt kritiske spørsmål ved NDLA over en lengre periode. Det store spørsmålet nå er ikke hvilke interne endringer NDLA gjør, men hvordan man kan sikre at elever i både videregående og grunnskolen får de best mulige digitale læremidlene og læringsressursene. Det er et ansvar som ikke bare kommunene eller fylkeskommunene har. Det er også et ansvar for Stortinget og for statsråden. Nå mener enkelte at samme type modell burde innføres for grunnskolen, der markedet er relativt velfungerende. Jeg vil spørre kunnskapsministeren om han mener at den type modell er velegnet og formålstjenlig også i grunnskolen, eller om han mener at arbeidet kan organiseres bedre begge steder.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2017-11-15:
Jeg er glad for en del av de tingene kunnskapsministeren nå sier, at han peker på utfordringer. Det er klart at NDLA er et fylkeskommunalt samarbeid, og jeg ber ikke kunnskapsministeren om å gå inn og nekte fylkeskommunene å gjøre noe, men vi ønsker at kunnskapsministeren skal kunne gå i dialog med fylkeskommunene og KS. Vi ønsker at han går i dialog og også lager en strategi, for vi står nå ved et veiskille. I forbindelse med fagfornyelsen vil det bli utarbeidet nye læremidler i alle fag, både digitalt og tradisjonelt. Derfor haster det å få en avklaring av hvordan vi sørger for at det utvikles moderne pedagogiske læremidler i et velfungerende marked, åpent tilgjengelig, sånn at elevene får de beste læremidlene man kan få, og at det er valgfrihet for lærerne. Jeg mener at det er behov for en egen strategi for dette. Digitaliseringsstrategien til regjeringa var lite forpliktende, det fulgte ikke penger med. Spørsmålet er egentlig: Er kunnskapsministeren åpen for å ta initiativ til en digitaliseringsstrategi for utvikling av læremidler i grunnskolen og videregående? I så fall vil han få Arbeiderpartiets helhjertede støtte til det.
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2017-11-15:
Jeg tillater meg å stille dette spørsmålet til statsråden: «Begrunnet i nedgangen i utenlandsstudenter, og at Høyres satsing på BRICS-landene tilsynelatende ikke har gitt store resultater i antallet innreisende studenter, og at NORPART ikke kommer ordentlig i gang før etter 2018, hva vil regjeringen gjøre for at flere studenter fra utviklingsland skal komme til Norge for å studere?»
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2017-11-15:
Takk for svaret. Jeg baserer meg på statistikk, som viser nedgang, og også på konkrete henvendelser fra læresteder, som sier det samme. Dette kvoteprogrammet hadde to viktige tilleggsfunksjoner. Det var en måte å drive bistand på. En klar majoritet av plassene gikk til det globale sør, og det ga ubemidlede studenter en mulighet for å komme hit for å studere. Flertallet returnerte etter et studium og bidro til kompetansebygging i hjemlandet. For det andre var det en måte å få norske institusjoner til å lære på, læresteder som f.eks. Høgskolen i Oslo og Akershus, som ikke lenger har noen afrikanske studenter på sine mastere, f.eks. denne som handler om flerkulturell og internasjonal utdanning. Vi mister verdifull kompetanse og perspektiver når disse studentene forsvinner som følge av at kvoteordningen blir lagt ned. Så oppfølgingsspørsmålet mitt blir: På hvilken måte vil regjeringens strategier for studentutveksling ivareta disse viktige hensynene?
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2017-11-15:
Det har vært litt uklart for Stortinget hva regjeringen får ut av denne Panorama-satsingen. Selv om statsråden nå måtte holde fast på at den fungerer, til tross for at studenttallet går ned både blant dem som reiser ut, og dem som kommer tilbake fra BRIKS-landene, viser jo nedgangen at det har vært viktig å spørre hvorfor regjeringen spisser satsingen på noen få land. Men når halve reduksjonen i antall utenlandsstudenter skyldes at det kommer færre fra Afrika, er mitt siste spørsmål om dette er en villet politikk fra Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen. I så fall fungerer ordningen bra. Men vi i Arbeiderpartiet ønsker ikke dette. Jeg vil be statsråden være tydelig i sitt svar: Hva gjør regjeringen for at det skal bli flere og ikke færre studenter fra det globale sør?
Solveig Skaugvoll Foss (Sosialistisk Venstreparti), 2017-11-30:
På vegne av stortingsrepresentantene Arne Nævra, Kari Elisabeth Kaski, Lars Haltbrekken og meg selv har jeg gleden av å fremme et representantforslag om å innføre betalingsparkering i stortingsgarasjen.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2017-11-30:
På vegner av representantane Jan Bøhler, Maria-Karine Aasen-Svensrud og meg sjølv vil eg setje fram eit representantforslag om nytt straffebod som tydeleggjer at det er ulovleg å dele eller offentleggjere bilde som er avslørande, nedverdigande eller krenkjande for den eller dei som blir avbilda, og som aukar strafferamma for å spreie den typen bilde utan samtykke.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2017-11-30:
På vegne av meg selv fremmer jeg forslag om en utredning av Nobels formål med fredsprisen og av Stortingets rolle ved valg av medlemmer til komiteen.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2017-11-30:
La oss da se på norsk næringsliv. I omtalen av EUs energiunion peker statsråden på at Norge har et annet utgangspunkt enn mange av EUs medlemsland: «Vi har en kraftforsyning basert på fornybar vannkraft, og vi er en stor energieksportør. Dette gjør det viktig med en aktiv holdning fra norsk side for å ivareta norske interesser.» På hvilken måte mener statsråden at underleggelse under EUs energibyrå ACER, som vil få utstrakt myndighet til å regulere norsk krafteksport, harmonerer med å ivareta interessene til norsk kraftkrevende industri, og ikke minst også hensynet til norske forbrukere og strømprisen?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2017-11-30:
Jeg merket meg at statsråden sier at det fra EUs side ikke er gitt uttrykk for at en kan ha noen ulike varianter av avtaler, samtidig som EUs praksis er at en har over 200 forskjellige avtaler i et 40-talls ulike varianter. Noen er rene handelsavtaler, mens andre er avtaler, slik som f.eks. Sveits har, som ikke har alle de fire frihetene, og hvor det ikke er egen avtale for tjenester. Men til de konkrete spørsmålene når det gjelder Norges forhold til Storbritannia og EFTA-sporet: Sentrale sveitsiske politikere har tatt til orde for og sagt at britene må kunne komme tilbake til EFTA. Rett i etterkant av brexit sa den tidligere islandske presidenten at han mente at brexit var positivt for vårt område i verden. Han så på mulighetene som lå i det og ønsket britene tilbake i EFTA. Men også handelskomiteen i Underhuset har jo sagt at en anbefaler at en går inn og ser på mulighetene her, at en har en nær kobling mellom britisk økonomi og EFTA-landene, og framhever de positive fordelene. Mitt spørsmål er: Har dette blitt tatt opp av britene med norske myndigheter, og hvordan har norske myndigheter respondert?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2017-11-30:
Det blir fra denne talerstolen sagt at EØS-avtalen skulle være livsviktig for norsk eksport, og at en setter arbeidsplasser i fare, uten at de samme representantene kan gi noen dokumentasjon på hva som konkret ville være situasjonen, hva slags bedrifter og hva slags bransjer som i så fall ville fått svekket markedsadgang. Det er en retorikk uten noe konkret innhold. Norge har hatt tollfri adgang til EU-markedet siden 1977 for alle industrivarer – fra lenge før EØS-avtalen ble inngått. Når det gjelder fiskeeksport, er forskjellen på det vi hadde før EØS, og det vi har med EØS, ca. 2 pst. forskjell i tollbelastning. Selvsagt skal vi ha gode handelsforbindelser, både med våre europeiske naboer og med andre land. Det har vi lang tradisjon for. Vi deltar i WTO-samarbeidet, og vi utvikler samarbeid innenfor rammen av EFTA med stadig nye land og områder. Men det grunnleggende spørsmålet en må stille seg, er om vi for å få markedsadgang må underkaste oss et system der det er den ene parten som bestemmer reglene, og den andre som skal godta dem. Jeg må si jeg er litt skremt over hvordan flertallet i denne salen beskriver det. Er det slik en skal ha et handelssamarbeid internasjonalt? Er det slik også overfor andre land som vi har behov for å ha markedsadgang til? Skal vi ha det på samme måten også overfor f.eks. USA – at USA bestemmer reglene, og så skal vi godta dem for å kunne ha handelssamarbeid med og markedsadgang til USA? Skal vi ha det sånn også når vi forhandler med Kina om å få adgang til det markedet, eller til India eller andre land? Nei, en må bygge et tradisjonelt handelssamarbeid på at en har samarbeid mellom land der det er klare regler, og at dersom de skal endres, skal de endres i dialog mellom partene. Så til representanten Hansen, som problematiserer at britene eventuelt skulle komme tilbake i EFTA, som medlem der, gjennom handelsforhandlinger som vi skal ha med andre land. Det ble beskrevet som et problem at britene, eventuelt sammen med Sveits, Norge, Island og Liechtenstein, deltar i EFTA, i handelsforhandlinger med andre land, mens hans alternativ er at Norge skal bli medlem av EU, der det er EU-kommisjonen som forhandler handelsavtaler – på vegne av 28 medlemsland – med land andre steder i verden. Det henger rett og slett ikke i hop. Senterpartiet er en klar forsvarer av folkestyret, en klar forsvarer av at vi skal ha gode internasjonale avtaler, men basert på at vi ivaretar det beste i den norske tradisjonen.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2017-11-30:
Senterpartiet er for internasjonale kjøreregler, men da må en også se på hvilke internasjonale kjøreregler som skal ha forrang. Til representanten Hansen, som etter mitt syn ikke problematiserer noe rundt det som EU gjør: En internasjonal forpliktelse vi har, er gjennom Den internasjonale arbeidstakerorganisasjonen og det som konkret skjer på norske havner nå, der en tidligere har hatt en fortrinnsrett for registrerte havnearbeidere til lossing og lasting, men som har blitt utfordret av EU, og som norsk høyesterett har bøyd nakken for. Nå ber Norsk Transportarbeiderforbund storting og regjering om å sikre gjennom lov og forskrift at en fortsatt skal ha den fortrinnsretten. Vil Arbeiderpartiet bli med på å sikre den også i framtiden, slik at det ikke blir overstyring fra EU framover?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2017-11-30:
Helt konkret: Hvilke næringer er det som vil miste markedsadgang til EU hvis EØS-avtalen erstattes med WTO-regler?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2017-11-30:
Statsråden svarte ikke på mitt spørsmål, for det var helt konkret: Hvilke næringer vil miste tilgang til det europeiske markedet hvis EØS-avtalen erstattes med WTO-regler? Grunnen til at jeg spør om det, er at regjeringen slår fast, senest i statsrådens innlegg, at det vil ha store negative konsekvenser for norsk næringsliv og norske arbeidsplasser. Er det synsing, eller har regjeringen faktisk gjort en utredning om hva som er alternativet? For jeg trodde at det var det regjeringen nektet å gjøre, men det kan hende regjeringen da sitter på omfattende kunnskap om hva konsekvensene vil være. Så jeg gjentar mitt spørsmål: Helt konkret, hvilke næringer vil miste markedsadgang?
Marit Berger Røsland (Høyre), 2017-11-30:
Det er klart at som partier har representantene i denne salen noe ulik inngang til spørsmål knyttet til samarbeid med EU. Jeg stiller meg bak mye av det som ble sagt når det gjelder behovet for et nært samarbeid mellom Norge og Storbritannia, f.eks., som ble framhevet fra representanten Tybring-Gjeddes side. Så jeg opplever ikke at det var noen – skal vi si – motsetning med hensyn til det som er regjeringens politikk når det gjelder å sikre framtidig tette relasjoner mellom Storbritannia og Norge etter brexit. Når det gjelder synet på om vi tror det kommer til å være en styrke for Storbritannia å gå ut av Den europeiske union, er det ingen av oss som sitter med den fasiten. Der har regjeringen uttrykt at man hadde sett, også for samarbeidet mellom Storbritannia og oss, at Storbritannia hadde forblitt medlem av Den europeiske union, og at det har store konsekvenser også for oss at de forlater det indre marked.
Marit Berger Røsland (Høyre), 2017-11-30:
Jeg oppfattet at Tybring-Gjeddes innlegg i stor grad handlet om analysen av brexit og hva som ledet fram til brexit, og at det var i den forbindelse arbeidsinnvandring ble omtalt. Jeg hørte også at representanten Tybring-Gjedde var klar på at regjeringens politikk er at EØS-avtalen ligger fast. Som sagt, analysen av årsakene til brexit kan vi ha våre ulike vurderinger av, men jeg oppfattet ikke at Tybring-Gjedde tok til orde for at ikke Norge heller skulle være omfattet av fri flyt av arbeidskraft.
Marit Berger Røsland (Høyre), 2017-11-30:
Vi forholder oss til den offisielle holdningen som uttrykkes fra britisk side, og det er at de anser verken EØS-avtalen eller medlemskap i EFTA som et aktuelt scenario for Storbritannia nå. Det er det vi forholder oss til. Så kan vi selvfølgelig ha en debatt om det hadde vært positivt eller negativt for Norges del, men vi forholder oss til at det har ikke Storbritannia tatt til orde for. Dermed har vi heller ikke satt i gang en prosess for å vurdere de ulike sidene ved det, for det er klart at det har positive sider, og det kan også ha noen utfordringer ved seg. Til diskusjonen om mulige modeller, og bare for å understreke det: Selvfølgelig har EU samarbeid med en rekke land om handel, men det er noe helt annet enn det indre marked, og det er ikke lett å tenke seg at vi skal oppnå noen helt særegne fordeler og slippe vanskelige sider. Sveits prøvde å begrense arbeidsinnvandring fra EU. Da ble de utelukket fra forsknings- og utdanningssamarbeidet. Til slutt bestemte Sveits seg for å snu, for det var viktig for dem å være en del av Horisont 2020. Så vi kan ikke tro at vi skal kunne bestille de gode delene av avtalen som vi ønsker oss, men ikke resten. Det er ikke lett å se for seg.
Marit Berger Røsland (Høyre), 2017-11-30:
For norsk næringsliv er tilgang til det indre marked helt avgjørende, og det handler om mer enn toll. Eksempelvis HÅG på Røros, en av de mest lønnsomme kontorstolprodusentene i Europa, har uttalt at bedriften er avhengig av god tilgang til det europeiske markedet: Med 160 arbeidsplasser er bedriften den største arbeidsplassen i distriktet. Mesteparten av salgene går til utlandet. Stabil og fri tilgang til markedet bidrar til at fabrikken kan drive lønnsomt til tross for avstanden til markedet. I en undersøkelse NHO gjorde, har ni av ti bedrifter på Vestlandet som driver med eksport, sagt at EØS-avtalen er viktig for deres bedrift. Så jeg vet ikke hvem i næringslivet representanten får forsikringer fra om at det hadde vært helt greit å si opp EØS-avtalen og satse på at vi får frihandel med EU, men tilbakemeldingene vi får, er at tilgang til det indre marked, like standarder og like rammebetingelser for næringslivet er viktig for norsk verdiskaping.
Marit Berger Røsland (Høyre), 2017-11-30:
WTO-regelverket vil bestemme hvilke tollsatser som eventuelt skal gjelde hvis vi tenker oss en situasjon uten en EØS-avtale. Det vil jo være det vi har å falle tilbake på. Det gjelder også med hensyn til Storbritannia, hvis vi ikke har en avtale på plass med dem etter brexit, så man kan risikere at det blir toll på eksport for noen deler av norsk næringsliv. Vi hadde også en erfaring fra tiden fra 1973 og fram til 1994, hvor antidumpingtiltak fra EUs side rammet f.eks. norsk metallindustri, fordi det var beskyldinger om at vi støttet næringene gjennom gunstige kraftavtaler. Så vi har erfaring fra tidligere med at det ikke å ha stabile og forutsigbare rammevilkår for handel med EU skaper utfordringer for norsk næringsliv, helt konkret, i ulike bransjer. Når det gjelder fiskerisektoren, er det at vi er en del av veterinærlovgivningen helt avgjørende for at den ferske fisken kommer raskt fram til EUs marked.