Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2011-06-17:
Revidert nasjonalbudsjett omhandler hovedlinjene i den økonomiske politikken og utsiktene for norsk økonomi framover, men er i sine tall en revidering av vårt allerede vedtatte statsbudsjett. Fra regjeringens side blir derfor budsjettendringene beskjedne siden forutsetningene for årets budsjett ikke er endret i vesentlig grad. Dagens debatt er den siste i stortingssalen før lokalvalget i høst. Det er viktig å heve blikket. Senterpartiet er den grønne pol i en rød-grønn regjering. Senterpartiet er i en strategisk allianse som er bedre enn alternativet, for å fremme våre verdier. Alle med erfaring fra slike strategiske allianser vet at dette arbeidet innebærer både forsvar av tilkjempede tiltak og politisk kamp for å skape oppslutning om nødvendige tiltak for å løse kommende utfordringer, dette for å skape begeistring og økt politisk innflytelse. Norge er annerledeslandet i verden. Det er et faktum nå. Begrepet brukes nå av langt flere enn senterpartifolk i motsetning til da det ble lansert på 1990-tallet. Annerledeslandet hadde imidlertid et viktig tillegg, nemlig annerledeslandet som ikke er seg sjøl nok. Det er stadig viktigere å ha dette tillegget med seg som vitnesbyrd om en internasjonal solidaritetstankegang. Som folkevalgte har vi det øverste lederansvaret for forminga av framtidssamfunnet. Som del av en flertallsregjeringskoalisjon har vi et ekstra ansvar. Og det er viktig å fornemme hva det er som rører seg blant folk. Senterpartiet har en tradisjon som et praktisk, jordnært motkulturparti, og jeg vil nå appellere til alle om en økt nysgjerrighet på det som er situasjonen i hverdagslivet – en større satsing på det empiriske i all offentlig ledelse, i motsetning til den virtuelle virkelighet. Den virtuelle virkelighet har fått altfor stor rolle i en rekke offentlige etater. I Senterpartiets rekker står det myndige mennesket sterkt – mennesket som tenker sjøl og tar ansvar. Det offentlige kan ikke kontrollere mer i smått, men mindre i smått. Derimot er sterkere overordnet styring av de store linjene nødvendig, f.eks. i konkurransepolitikken. Et fritt marked kjenner vi slik. Det gir monopoler. Konkurranse er i sin grunnleggende tekst et resultat av statlig inngripen. Det norske samfunnet har stor jambyrdighet økonomisk, sosialt og kulturelt blant folk. I Senterpartiets tradisjon står den frivillige sektoren – frivilligheten, det blomstrende uegennyttige organisasjonslivet – sentralt. Det er noe vi i alle sammenhenger tar fram, for det er en viktig del av velferdssamfunnet vårt. I spørsmålet om jambyrdigheten er det lite realt av partiet Høyre å tilsløre at etter deres ideologi er jambyrdigheten i det norske samfunnet for stor. I Senterpartiets tradisjon må vi dyrke jambyrdighetstankegangen. Det er en verdi som er svært stor for alle mennesker som har opplevd det motsatte. Arbeidslivet er svært sentralt når det gjelder jambyrdigheten. Vi opplever i dag en stor arbeidsinnvandring i enkelte yrker, og de norske lønns- og arbeidsvilkårene i de bransjene blir utsatt for et svært sterkt press. Det er avgjørende viktig at myndighetene forsterker sitt engasjement for å sikre at det er norske lønns- og arbeidsvilkår for de menneskene som skal ha sitt virke i Norge, og som opplever det norske, høye kostnadsnivået hver eneste dag. Videre er det viktig at vi i arbeidsmarkedspolitikken ikke bare tenker på de konjunkturavhengige tiltakene, men også de konjunkturuavhengige tiltakene. De konjunkturuavhengige tiltakene er avgjørende viktige for de mange mennesker som har bare delvis arbeidsevne. Skal en arbeidsgiver ta i bruk den arbeidskraften som er hos disse menneskene, må en komplettere økonomien slik at arbeidsgiveren kan få et tidsbestemt eller et tidsubestemt lønnstilskudd, noe som blir brukt i en rekke andre bransjer. Jeg ser klokka er utgått. Jeg vet ikke hvor mange minutter jeg har igjen.