Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2020-06-11:
Det står i avisen at vi nå setter i gang en masseovervåkning av norske borgere med nedkjølende effekt og formålsutglidning. Det høres veldig farlig og dumt ut. Det er jo ingen demokratisk valgte politikere i denne nasjonalforsamlingen som kan være for noe sånt. Når noe umiddelbart høres negativt ut, lønner det seg å spørre: Hva er det som er vitsen her nå? Er det ikke mye mer behagelig bare å la være å vedta en ny e-lov? Dagens e-lov er fra 1998. Tenk tilbake til da. En kan gjerne kalle meg gammeldags, men jeg syns Norge før var fint, jeg. Norge slo Brasil. Space Invaders, E-Type og Trine Rein lå på hitlistene. De som hadde mobil, hadde Nokia 3610. Det var seks år før Facebook ble lansert. Vår e-lov er fra den gang. Verden er ikke sånn lenger. Siden da har sikkerhetslandskapet, teknologiutviklingen og hensynet til menneskerettigheter og personvernet endret seg drastisk. Det samme gjelder Norges behov for selvstendig etterretningsevne og terroristers adgang til digitale hjelpemidler, for å kalle det det. I forrige periode behandlet jeg de meldingene som kom fra EOS-utvalget, som vi diskuterte her tidligere i dag. Det utvalget og de menneskene som utgjør det, er selve bærebjelken i hvorfor vårt sikkerhetssystem fungerer. EOS-utvalget jobber hardt, det jobber grundig, det verner oss mot uintenderte overtramp fra de hemmelige tjenestene. Jeg er helt sikker på at måten de jobber på, i seg selv har skapt en bevissthet om hvem tjenestene er der for, nemlig oss. Uansett, det var da jeg skjønte at det var behov for en justering i e-loven for at den skulle virke. Da jeg i 2017 foreslo at vi skulle få en ny e-lov, var det fordi jeg mente det var nødvendig – ikke fordi jeg var så opptatt av overvåkning, men fordi jeg var opptatt av sikkerhet. For meg er et av hovedpoengene med ny e-lov at vi på Stortinget beskriver virkemidlene E-tjenesten skal bruke, og dermed også mulighetene for kontroll over om den blir fulgt. Derfor var bestillingen fra Stortinget den gang en revidert e-lov med vurdering av EOS-utvalgets mulighet for kontroll. Da lovforslaget fra regjeringen kom til Stortinget første gang, var det ikke det vi hadde bestilt. Det lovforslaget ble sendt ut på høring i november 2018. Det fikk betydelig kritikk, og det var fortjent. Etter høringsrunden har lovforslaget blitt justert, med større vekt på personvern og kontroll av Etterretningstjenesten. Det har vært avgjørende for Arbeiderpartiet da vi skulle ta stilling til dette forslaget. Å akseptere etterretning betyr at man aksepterer inngripen man uten krig, fiender og trusler ville sagt nei til. Det er en avveining hver gang, og den tilliten er sårbar. Derfor er det avgjørende at E-tjenestens hjemler er rammet inn, at de kontrolleres nøye, og at de er veid opp mot nødvendighet ved hvert eneste tilfelle. Stilt overfor spørsmålet «Vil du la nordmenn bli masseovervåket?», vil alle svare nei. Heldigvis er det ikke det som er spørsmålet her. E-tjenesten har ikke lov til å samle etterretning av norske borgere i Norge. Fokuset er på utlandet. Det vil være en unntaksvis situasjon at noe metadata fra nordmenn vil være en del av E-tjenestens analyser. I sånne tilfeller skal det godkjennes av domstolen. For Arbeiderpartiet har muligheten for kontroll vært avgjørende – det og en umiddelbar evaluering for å unngå feil fra start. Jeg er derfor veldig glad for at alle ble med på at man ikke bare skal evaluere loven fra start og legge fram resultat etter fire år, men også at evalueringen skal vurdere ressurser, kompetanse og virkemidler hos både EOS-utvalget og domstolene. Man kan ikke bare gi dem ansvaret for å kontrollere om loven blir fulgt, uten å ta ansvar for å sette dem i stand til det, økonomisk, teknologisk, kompetansemessig og personellmessig. Det er derfor vi ikke har gått inn i merknader som peker på særlige områder som skal evalueres, fordi vi tar for gitt at det er hele loven som skal evalueres, helt fra starten, med alle paragrafer, alle konsekvenser, alle fallgruver og alle effekter. Jeg vil takke saksordføreren og komiteen for et grundig arbeid. Jeg er veldig glad for at det er blitt gjort justeringer, særlig i § 5-1. Ved å endre fra «grunn til å undersøke» til «saklig grunn til å undersøke» synliggjør man at Etterretningstjenesten ikke skal innhente informasjon av usaklige grunner. Det er viktig for reell domstolkontroll og tillit. Det skal være forbudt å utlevere overskuddsinformasjon og bevisforbud i straffesaker. Det gjelder også at behandling av personopplysninger for etterretningsformål reguleres bedre. Det er bra. Det er viktig å beskytte demokratiske verdier som personvern og pressens kildevern. Det er jo hele poenget. Det er det vi skal beskytte oss for. Lovforslaget tar hensyn til dette her, og det er eksplisitt på forbud mot innhenting mot nordmenn i Norge. Dette er en lov for utenlandsetterretningen, og nordmenns nettaktivitet er ikke dens mandat. Det er kun når nordmenn kommuniserer med trusselaktører i utlandet at trafikkdataen kan bli fanget opp og analysert, og det er et relativt sjelden fenomen. Det er gitt særlige regler for Etterretningstjenestens behandling av fortrolig kommunikasjon med særlige yrkesutøvere. Det gjelder også journalister, som har rett til å forholde seg tause om identiteten til kilder for opplysninger. Terskelen for inngrep i kildevernet vil være gjenstand for prøving av domstolen. Det er bra. Jeg skjønner at det er mulig å være bekymret for formålsutglidning, men formålsutglidning ville vært lovbrudd. Hvis vi tar for gitt at E-tjenesten har til hensikt å bryte loven, at domstolgodkjenning og -kontroll ikke er til å stole på, at løpende og etterfølgende kontroll gjennomført av EOS-utvalget eller Forsvarsdepartementets forvaltningsmessige styring og kontroll av E-tjenesten ikke er til å stole på – vet du hva, da har vi et adskillig større demokratisk problem enn at vi må leve med en analog utenlandsk etterretning. Den lovgivende forsamling kan ikke ha som premiss i debatten at utøvende makt vil bryte loven som vedtas. Strukturen vi har valgt for kontroll av de hemmelige tjenestene, er unik, og den skal vi være stolt av. Siden «den norske modellen» er opptatt, vil jeg kalle det et tillitstriangel mellom tjenestene, kontroll og folk. Tilliten mellom E-tjenesten, EOS-utvalget og folk, gjennom Stortinget, er avgjørende for at E-tjenesten skal kunne utøve det vi er avhengig av at den skal gjøre. Men kan vi ikke bare la være? Det er jo stress. Krig er ikke det det engang var. Den er global, og den er digital. Den føres ikke med ett angrep som vinnes eller tapes, den føres med mange små, ulike angrep som til sammen gjør stor skade og fører til destabilisering. Stater fører en pågående maktkamp om data. Data stjeles fra bedrifter og offentlig sektor – bare spør Hydro og Helse Sør-Øst om det. De ulike angrepene går alltid via en rekke servere i ulike land, og da vil vi også bli berørt. Vi kan bli en del av den globale digitale maktkampen, og vi er i dag et lett offer for land som vil oss vondt, eller som vil stjele fra oss. Vi skal være ærlig på hva denne loven er for noe, men da må vi være ærlig på hva den ikke er. Den er f.eks. ikke Arbeiderpartiet på 1950-tallet. E-tjenesten vil ikke overvåke norske borgeres kommunikasjon. Det inkluderer pasient- og helseopplysninger, kommunikasjon mellom journalister og kilder eller mellom advokater og klienter. E-tjenesten er ikke politiet, den er ikke POT, og Frank Bakke-Jensen er ikke Haakon Lie. E-tjenesten skal altså ikke fange opp hva folk sier på nett. Den skal fange opp at det er kommunikasjon mellom en norsk og en utenlandsk enhet, men ikke hva som skrives. Skal det som skrives kikkes i, skal det domstolkontrolleres. Nå, etter komiteens justeringer, mener Arbeiderpartiet at loven har blitt det Stortinget har bedt om: en oppdatert og revidert etterretningslov avstemt med muligheten for kontroll og oppdaterte hjemler. Lovteksten drøfter selv hensynet til menneskerettigheter og personvern. Den vil styrke Norges etterretningsevne og vår mulighet til å oppdage og motvirke spionasje, sabotasje, terrorhandlinger og andre trusler mot nasjonale sikkerhetsinteresser. Jeg ser fram til evalueringen. Skulle det vise seg at det forekommer ett tilfelle av utglidning, én formålsutglidning, ett lovbrudd, skal jeg være den første til å reagere, for det er et brudd på kontrakten. Vi gir E-tjenesten tillit til å beskytte oss. Da må de hver dag vise seg den tilliten verdig. Det har jeg all grunn til å tro at de vil, men jeg er den første til å slå ned på det om de skulle la være, for målet til E-tjenesten er ikke overvåkning, det er vår sikkerhet.