Kristin Krohn Devold (Høyre), 2000-12-11:
Norge grenser opp til eller besitter de sjøområdene som er av størst økonomisk og strategisk betydning for både Russland, USA og Europa, områder hvor de europeiske stormaktkonstellasjoner møter russiske og amerikanske interesser, og områder hvor de store europeiske økonomier i stigende grad henter sin energiforsyning fra, enten den er norsk eller russisk basert, og der våre fiskeforekomster gir oss en rolle i europeisk matforsyning. Samtidig er trusselbildet endret. Lokale konflikter i helt andre verdenshjørner kan ikke lenger isoleres, og Norge må opptre slik at kriser ikke eksporteres til oss – gjennom å ha et relevant og avskrekkende forsvar, og ved prioritering av fullverdig deltakelse i relevante forsvarsallianser. Dette krever at det norske forsvaret må rette større fokus på langsiktig sikring av egne økonomiske verdier. Vårt engasjement ute må være håndfast og gi oss noe langsiktig tilbake i forhold til våre egne utfordringer. Den norske stat er velstående, men det kan bli dyrt å være rik hvis statens forbruk styres av innfall og ugjennomtenkte kjøp av oppmerksomhet, f.eks. gjennom et profilerende, velviljens sjekkheftediplomati. De fleste land lever etter regelen: innenrikspolitikk er utenrikspolitikk. Og våre sjekkheftediplomater ser ut til å ha glemt det for Norges del. Vår hovedoppgave er å sikre stabiliteten i våre områder på en måte som ikke får noen av våre tre store tilgrensende aktører til å mene at deres økonomiske eller andre interesser ikke er ivaretatt på akseptabelt vis. Og vi må ikke redusere vår relevans som alliert, slik at det for andre blir et for tungt løft å ha en allianseforpliktelse med oss. Norges mest sentrale økonomiske interesser, det vi kort og godt lever av, er havområder som er vel seks ganger Norges areal, med kystlinje tilsvarende distansen fra Lindesnes til Lisboa. Det er Sjøforsvarets enorme ansvarsområde. I tillegg kommer en ny oppgave med å vokte Schengen-grensen, der mer enn 50 pst. av Europas vestkyst er norsk vestkyst. Da er det ikke bra nok å ha et sjøforsvar uten noe maktpotensial i våre indre kystområder. Kystvakten og Det indre kystoppsyn er vel og bra, men maktpotensialet er høyst begrenset. Uten satsing på nye MTB-er vil Sjøforsvarets tyngde og vår troverdighet som suverenitetsnasjon være tvilsom. Norge kan ikke ta på seg oppgaven som overvåker av Schengen-grensen og tro at dette kan løses ved tekniske hjelpemidler – det er som å sette opp et videokamera på Oslo S uten å stille opp med politifolk til å pågripe de kriminelle vi oppdager. Slikt gjør vi ikke på justissektoren, og vi bør ikke gjøre det på forsvarssektoren heller. Jeg forstår forsvarssjefens dilemma i FS 2000, der oppgaven ble å lage et ressurstilpasset alternativ. Jeg savner en behovsdrevet studie for videre utvikling av Forsvaret, og i det minste burde vi kunne få en slik i etterkant av den omstillingen Stortinget skal behandle til våren. Regjeringen kan ikke fortsette å kutte på forsvarsbudsjettet hver gang Kommune-Norge eller Trygde-Norge ønsker romsligere budsjetter, slik vi så da 500 mill. kr forsvant fra forsvarsbudsjettet på en budsjettkonferanse i høst, og 100 nye millioner forsvant i budsjettforliket. Dette kommer i en situasjon der Sjøforsvaret og Flyvåpenet mangler drivstoff til å utøve de mest grunnleggende oppdrag, og der kostbart utdannede flygere som vi trenger, ikke får nok flytid til å bli godkjent. I tillegg brytes nå løftet om at internasjonale operasjoner skal finansieres utenom budsjett. Forsvaret trenger omstilling, så vel kraftig nedbygging av anlegg og drift som betydelige forsterkninger i den spisse enden, for å slippe at vi må fly bakerst i NATO-operasjoner. Visst krever dette et forpliktende flertall til våren, men forpliktelsen må ligge på et høyere investeringsnivå enn det som kan leses ut av FS 2000. Vaclav Havel skrev i 1996 en kronikk i Aftenposten som het «Til forsvar for et forsvar». Der sier han: «Et trekk som gjør et menneske menneskelig er bevisstheten om egen verdighet. … Beredskap til å forsvare en demokratisk stat og dens verdier mot maktbruk, aggresjon og ondskap bør ikke være noe annet enn en naturlig videreføring av ethvert menneskes medfødte vilje til å forsvare sin egen verdighet overfor mulige trusler.» Og han sier: «Det er nå, med den første mulighet noen gang til å bygge brede strukturer med sikte på å forsvare den demokratiske verden, at folk må demonstrere et seriøst engasjement for forsvaret.» Et slikt seriøst engasjement er ikke demonstrert her i dag, til tross for at vi har en nasjonal rikdom langt utover Havels Tsjekkia.