Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2013-03-14:
Først vil jeg takke interpellanten for å ta opp et tema som er veldig interessant og svært nødvendig å ta opp. Men jeg vil også takke utviklingsministeren for den gode redegjørelsen han ga om de prioriteringene man har i regjeringen, og om hvordan man faktisk også jobber ganske bevisst mot barns rettigheter og har det på agendaen. Så får Fremskrittspartiet så hatten passer av både SVs og Arbeiderpartiets representanter her. De snakker om at vi for inneværende år kutter 30 pst. – det stemmer, det er 7 mrd. kr. Det er da 70 pst. igjen, noe som tilsvarer nivået i 2007. I 2007 slo også Norge seg på brystet og var en av de største bidragsyterne. Det handler om å prioritere. Man skal ikke være i tvil om at det for Fremskrittspartiet er utrolig viktig å prioritere barns rettigheter – kanskje aller viktigst. Men alt henger sammen med alt, og for at barn skal få gode rettigheter, må mødrene deres leve, og for at mødrene deres skal leve, må de også ha noe å leve av. Da kommer vi til handel, som også er en av de prioriteringene som Fremskrittspartiet gjør i sin bistandspolitikk. Det er neppe noen tvil om at både det partiet utviklingsministeren kommer fra, og utviklingsministeren selv, har gode intensjoner når det gjelder barns rettigheter. Likevel merker jeg meg at utviklingsministeren faktisk sa at man prioriterte likestilling framfor barns rettigheter. Det synes kanskje undertegnede er en feil prioritering, men vi er ulike politiske partier med ulike politiske synspunkter. Det er dessverre også sånn at i mange av de landene vi yter bistand til, lider barna. I Afghanistan, som vi liker å vise fram som et av de landene som vi faktisk har gjort en fantastisk jobb med, går jenter nå på skole – ja, men det er omtrent det eneste de gjør. Resten av deres hverdag er ikke blitt nevneverdig bedre av at vi har ytt bistand, snarere tvert imot. Barn i Afghanistan, og jenter spesielt, har det verre nå enn noen gang. En rapport som kom i fjor, fokuserte på barn, særlig barn i storbyer og deres mangel på rettigheter. Vi vet at barn i en del av de store byene i land vi bidrar med bistand til, faktisk lever fra hånd til munn og ikke har noen skolegang eller noen ting. Da synes jeg kanskje at det også kan være mulig for utviklingsministeren å se på om vi kan lage noen prosjekter som gjelder barn i store byer. Utviklingsministeren viser også til at man oppfordrer land til å ratifisere og signere konvensjoner som går på vold, seksualisert vold og trafficking av barn. Jeg vil da oppfordre utviklingsministeren til å ta en prat med sin egen regjering og først feie for vår egen dør, for vi har ikke ratifisert konvensjonen til bekjempelse av seksualisert vold og trafficking av barn via Europarådet. Jeg vil også så vidt innom det som Serigstad Valen viste til – den uhellige treenighet. Det er en fare, og det er ikke bare i FN-systemet, det er også i Europa. Vi møter det i Europarådet. Som jeg nylig sa, ble det i Europarådet avgjort med to stemmers overvekt at vi fremdeles ikke kommer med noen uttalelse om å fordømme abort i Europarådet, fordi denne uhellige treenigheten faktisk slår seg sammen og raserer kvinnepolitikken både i Europa og resten av verden. Det synes jeg man skal merke seg.