Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2011-06-17:
Det var jo hyggelig at statsministeren ville komme og høre på meg. Det takker jeg for. Det var veldig mange ting man kunne kommentert i statsministerens innlegg, og jeg kan si et par ting. Den reelle arbeidsledigheten i Norge er langt høyere enn det statsministeren prøver å fremstille det som. Det at vi har rekordmange på ulike trygdetiltak og sosiale utgifter, tilsier ikke at folk ikke er uten arbeid. Det er like mange som det er i Sverige, selv om vi er halvparten så mange mennesker. Så vi har nok utfordringer. Når det gjelder kompetanse – og nå ser jeg statsministeren forlate oss, men jeg snakker til ham allikevel – og når det gjelder mangel på arbeidskraft, som statsministeren fryktet, er det ikke mangel på arbeidskraft i dette landet, men det er mangel på kompetent arbeidskraft, og det er noe helt annet. Hvis du bruker lønnsmekanismen, kan du kanskje få folk til også ta utdannelse og også få en lønn som er verd den kompetansen du faktisk har fått gjennom din utdanning. Det er mulig å løse gjennom markedsmekanismen, og det trodde jeg faktisk statsministeren var klar over. Lederen i Norges største arbeidstakerforening er også medlem av sentralstyret i det største regjeringspartiet. Det gir mange merkelige utslag. Eksempelvis opplever vi at den samme lederen hver 1. mai går i tog under paroler med krav om endring i politikken han selv har vært med på å vedta. 1. mai er blitt dagen hvor makta mobiliserer for å gå i demonstrasjonstog mot seg selv – en underlig forestilling. Jeg har tidligere spurt finansministeren om hvorfor det kun er fagforeninger knyttet til såkalte hovedsammenslutninger som får skattefradrag for fagforeningskontingenten. Til dette fikk jeg følgende svar: «Kravet om å være tilknyttet en hovedsammenslutning er(…) viktig fordi det er et signal om at organisasjonen må ta et visst samfunnsansvar utover egne medlemmers interesser.» (…) Hmm … Regjeringen velger altså skattemessig å forskjellsbehandle medlemmer av fagforeninger, ikke på bakgrunn av den jobben fagforeningen gjør for sine medlemmer, men på bakgrunn av en uspesifisert innsats fagforeningen forventes å gjøre, men som ikke berører medlemmenes interesser. Finansministeren har ikke kunnet gi meg svar på hva som ligger i dette, men det er svært nærliggende å anta at fagforeninger forventes å ha en politisk forståelse som er nært beslektet med Arbeiderpartiet. Tidligere i år fikk vi vite at LO har planer om å bidra med 20 mill. kr til Arbeiderpartiets valgkamp. Som motytelse lovet statsministeren straks enda større skattelette til LOs medlemmer, totalt 1,5 mrd. kr er det blitt antydet. Det betyr at LOs investering i Arbeiderpartiet på 20 mill. kr gir en avkastning på 1 500 mill. kr hvert år. Det må kalles god butikk! Dette har til nå vært beskrevet som samrøre, men, president, til tross for at jeg står i fare for å bli klubbet, velger jeg å kalle dette det det virkelig er, nemlig politisk korrupsjon. At dette får fortsette uten at den politiske pressen reagerer, er oppsiktsvekkende – nå har de også forlatt salen, ser jeg – og rett og slett ikke vårt demokrati verdig. Sjøfolka som er organisert i sitt fellesforbund, er blant de fagforeningene som er blitt nektet skattefradrag for medlemskontingenten. Forbundet forbereder nå sak mot regjeringen på bakgrunn av dette, og vi bør alle håpe på at fagforeningen vinner frem. Fremskrittspartiet foreslår i alle sine alternative budsjetter å utbedre infrastrukturen i Norge. Som svar på hvorfor dette ikke er mulig, får vi alltid vite at bygging av veier, utbedring av skoler og øvrige offentlige bygninger vil føre til inflasjon, press på kronekursen og høyere rente. Visstnok er det slik at hver eneste krone utover regjeringens budsjett har en slik virkning. Med andre ord er det makroøkonomisk forståelse på et svært høyt og detaljert plan. Det er spåmennene i Finansdepartementet som fremsetter slike dystre prognoser. Eller var det Norges Bank? Eller var det Kredittilsynet? Etter vinterens stollek er det lett å bli forvirret. Men, uansett, den virkelige testen på hvorvidt skredder- og veverøkonomene har rett i sine antagelser, vil vi få i nær fremtid – dette fordi regjeringen, helt uten Fremskrittspartiets hjelp, må bruke hundrevis av millioner for å utbedre infrastruktur som er blitt skadet etter flommen på Østlandet. På Dagsrevyen kunne vi ved selvsyn se at det faktisk var mulig å finne både utenlandsk og innenlandsk arbeidskraft. Ja, så mye og raskt fant man at man klarte å bygge en midlertidig bro i løpet av 24 timer. Og tenk dere hvordan dette kommer til å gå. Her skal mannskaper fikse både fylkesveier, riksveier, broer og tunneler, helt uten kalkylene til Finansdepartementet! Og nå kommer den virkelige testen, for ifølge regjeringen vil vi nå få press på kronekursen, inflasjon, mangel på arbeidskraft og høyere rente. Og i Mjøsregionen vil flommen sannsynligvis etterfølges av et ragnarok av kronekurspress, inflasjonstrykk og tosifret rente. Arbeidskraft vil være så vanskelig å oppdrive at samtlige kommunale byråkrater på Hamar må bytte ut tweedjakka med oransjeblinkende heldress fra Mesta. Ja, kanskje til og med finansministeren må ta i et tak på sin neste tur hematt. Spennende blir det uansett!