Svein Flåtten (Høyre), 2011-04-26:
La meg først si innledningsvis om dette forslaget fra Høyre at det er den første setningen hvor vi snakker om å forbedre bøndenes driftsmuligheter, som er bakgrunnen for forslaget. Det er et faktum nå at den norske landbrukspolitikkens mål ikke oppnås. Det er for mange kryssende mål, virkemidlene står ikke i relasjon til hverandre, og det er tvil om effekten av mange virkemidler. Det kan høres ut som om det er et «statement» og et utsagn fra Høyre. Det er det ikke, det er det Riksrevisjonen mener om norsk landbruk ved sin siste gjennomgang. Dette forslaget som vi fremmer, tar bare for seg en del av landbrukspolitikken, nemlig den som har med eiendomsrett og disposisjon over egen eiendom å gjøre. Men den er en av de viktigste, for særreglene om boplikt, prisregulering og det særskilte delingsforbudet i jordloven innskrenker eiendomsretten for bønder kraftig. Reglenes hensikt er å tjene bosetting og virke positivt for landbruksnæringen generelt, men resultatene viser jo at det ikke skjer. Tallenes tale er klar, de har vært referert flere ganger her i dag. Da er det tid for å spørre om bruken av virkemidlene er riktig. Situasjonen i dag er jo dårlig lønnsomhet og manglende investeringsevne og -lyst i landbruket. Det møter vi fra alle organisasjoner vi snakker med. Boplikten fremmer passivt eierskap fordi lovverket hindrer smidigere og mer næringsorientert omsetning. Bopliktinngrepet i privat eiendomsrett er ment å sikre bosetting. Undersøkelser viser at det ikke kan dokumenteres at hensikten oppnås. Det kan med andre ord ikke fastslås at reguleringene tjener sin hensikt, og det er også noe av hensikten med forslaget vårt, nemlig å avdekke og få en gjennomgang av hvordan dette virker. Det er rimelig belegg for å anta at dette virker mot sin hensikt så lenge man ikke har dokumentasjon for det motsatte. Det samme gjelder prisregulering, som vi debatterte grundig i forrige sak. Jeg skal ikke gå nærmere inn på det. Når det gjelder delingsforbudet, har utviklingen i landbruket vært i sterk endring etter at det ble innført, opprinnelig i 1995. Det er fraflytting fra mange bygder, og statistikken viser at stadig færre har sine hovedinntekter fra næring i landbruket. Premisset om at samfunnet ser best hva som er den samfunnsmessig best tjenlige bruken av en eiendom, tiltrer jeg ikke. Jeg er overbevist om at eiere selv både ser og merker utviklingen før samfunnet og systemet. De er ikke bare eiere, de er også drivere. Når det gjelder delingsforbudet, må jeg avlegge en visitt til en inkurie i vår merknad på side 4, hvor vi skriver at et styremedlem i Vestfold Bondelag mener at delingspåbudet ikke passer i Vestfold. Nå har vi ikke innført noe delingspåbud i Vestfold ennå, det er delingsforbudet som gjelder. Men poenget var at dette styremedlemmet i bondelaget mente at i hans fylke ville et delingspåbud vært det riktige, hensyntatt prisutvikling på boliger kontra eiendom, og rett og slett et ønske fra næringen om mer frihet til å innrette det viktigste i næringen, slik at det blir optimalt for den enkelte, og det er eiendommen selv, det er det som er hoveddriftsmiddelet. Så er jeg glad for at statsråden bruker så vidt mye plass i sitt svar til komiteen på å peke på det som han allerede har gjort. Det gir meg en følelse av – jeg håper ikke den er feil – at heller ikke han mener at særreguleringene fungerer til det beste for landbruket. Og hans utsagn om en kontinuerlig prosess for å få lovverket i pakt med tiden anser jeg som positivt. Jeg hørte også representanten Haugen si i sitt innlegg at man måtte følge dette hele tiden. Det håper jeg virkelig at man gjør. Nå får man jo en god anledning til det i og med at landbruksmeldingen kommer. En landbruksmelding som skal legge grunnlaget og premissene for ti år fremover – kanskje lenger, kanskje noe kortere – og som skal virke inn på investeringslyst, risikovilje og innovasjonsmuligheter, må si noe om dette. Det er helt nødvendig at det kommer noe om dette. La meg også få si at vårt forslag om å fjerne disse særreguleringene har bakgrunn i et ønske om å bedre muligheten for den enkelte på et av våre viktigste næringsområder. Da har jeg lyst til å avlegge saksordføreren, som ikke er i salen lenger, en visitt. Hun sier at hun er redd for kapitalsterke investorer i landbruket. Det er ikke jeg. Det tror jeg faktisk, med den lønnsomheten man har, er helt nødvendig.