trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lars Sponheim (Venstre), 2006-11-15:
Vi får i tiltakende grad urosignaler fra norsk næringsliv om mangel på arbeidskraft og press i økonomien. Senest i går la NHO fram en rapport som sier at det nå er 100 000 ubesatte jobber i norske bedrifter. Vi får høre historier om offentlige bygg som legges ut på anbud, hvor ingen ser seg i stand til å komme med tilbud fordi de ikke har tilstrekkelig kapasitet. Det ropes varsko fra ulike hold. Vi leser om bankøkonomer som frykter at vi går mot en kronekursøkning, og at det er den ventilen som kommer til å avlaste norsk økonomi ved at norske arbeidsplasser forsvinner fordi norske produkter blir for dyre, og at vi fort vil komme inn i en ond sirkel. Jeg må innrømme jeg skvatt litt da Regjeringen forrige fredag kom med sine endringer i statsbudsjettet, som handlet om å bruke mer penger, som isolert sett alltid er til gode formål, men som kan gjøre skade når de kommer på toppen av alt dette, og der de varslet at en bl.a. vil bruke over 1 milliard kr mer til kommunene. Jeg satt og hørte på radioen da Regjeringens representant, kommunalministeren, sa at nå gjaldt det for kommunene å tilsette nye folk, for nå fikk de penger til å gjøre det. Det gjorde meg dypt urolig. Jeg har nemlig gått i en god skole. Jeg har lært av tidligere dyktige finansministre, som Sigbjørn Johnsen og Jens Stoltenberg, at vi ikke må overlate hele dette trykket i pengepolitikken til sentralbanken eller partene i arbeidslivet. Finanspolitikken må gjøre sin del av jobben. Er ikke statsministeren urolig når signalene er slik, om han har truffet rett med den finanspolitikken han legger opp til for 2007?
Lars Sponheim (Venstre), 2006-11-15:
Jeg undrer meg nok litt over at statsministeren ikke lar det være en viss åpning for uro i denne situasjonen, hvor nesten alle andre som tenker på det, gir uttrykk for uro. Jeg har selv hørt statsministeren stå i denne sal og si at én krone brukt i kommunesektoren er mer ekspansiv enn én krone brukt andre steder. Vi kommer nå fort inn i en rundgang som handler om at vi får en særnorsk renteøkning utover i neste år. Det gir et press på kronekursen, som igjen gjør at private bedrifter vil gå nedenom. Da har kanskje statsministeren oppnådd det han ønsker, nemlig å avvikle private bedrifter og industri og få flere folk over i kommunal tjenestesektor. Men det er ikke sikkert at det er bærekraftig over tid, for vi må ha noen å skattlegge for å kunne bruke penger i offentlig sektor. Det er denne ubalansen som jeg mener gir grunnlag for en viss uro. Det overrasker meg at statsministeren, som sosialøkonom og tidligere finansminister, ikke føler et lite element av uro og i det minste kan si at Regjeringen vil følge dette nøye og om nødvendig komme med nødvendige tilstramminger gjennom året.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2006-11-15:
La meg først si at vi er enige i at ledere skal vise moderasjon, og Høyre er også enig i at det er grunn til å se på regelverket for disse opsjonsavtalene. Det vi nå opplever, er en ganske kaotisk eierskapspolitikk, hvor hovedregelen synes å være utspill gjennom media. Vi så i forrige uke hvordan det svekket verdien i Telenor. Stoltenberg understreker at han opptrer ryddig. Men når man er fødselshjelper og forlover for en opsjonsavtale, er det ikke ryddig å bli moralsk forarget over at de samme opsjonene benyttes. Det er som å gi en godtepose til barna, for så etterpå å skjelle dem ut for at de faktisk har spist opp godteriet. Ser statsministeren i det minste at han opptrer med en dobbeltmoral i forhold til opsjonsprogrammene? Kan statsministeren erkjenne at disse spørsmålene har vært oppe på generalforsamlingene i de statsdrevne selskapene også inneværende år, og at man der har bekreftet at det ikke skulle bli foretatt endringer i de någjeldende opsjonsprogrammene?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2006-11-15:
I helgen var ungdom fra hele landet samlet i Drammen for å oppsummere kampanjen «Rolig, nå». Ungdommen oppfordret andre ungdommer til å drikke mindre alkohol og til å begynne å drikke senere. Samtidig oppfordret ungdommene de voksne til å drikke mindre på julebord. Mange barn opplever at foreldrenes alkoholmisbruk ødelegger barndommen deres. Studier viser at mer enn 200 000 barn gruer seg til jul på grunn av voksnes alkoholmisbruk i høytiden. Et tankekors i denne sammenheng er at da Finland satte ned alkoholavgiftene sine, skjøt tallene for vold i hjemmet i været. Vold i hjemmet er ikke en privatsak. Uansett hvor og hvordan vold skjer, er det å anse som et samfunnsproblem. De fysiske og psykiske konsekvensene for dem som utsettes for vold og mishandling, er store. Vold i hjemmet karakteriseres ofte ved at den gjentas over tid, og at gjerningspersonen står i nær relasjon til offeret, og det er en klar sammenheng mellom voldsbruk og alkoholbruk. Over 100 000 barn er utsatt for vold i familien, enten direkte eller indirekte som vitne til at far eller mor er voldsofre. Justisminister Storberget uttalte til Aftenposten i går at vi trenger en folkebevegelse mot denne terroren på hjemmebane. Hva er statsministerens svar til de 200 000 barn som gruer seg til denne julen som vi står foran?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2006-11-15:
Jeg takker statsministeren for svaret så langt. Jeg er veldig enig i at vi undervurderer de store problemene som familievold og for mye alkoholbruk blant foreldre utgjør for barna våre. Nå har jo Sylvia Brustad kommet med et alkoholpolitisk utspill. Det er å få flere pol, og et pol i hver kommune. Hvis vi er enige om at vold og vold forårsaket av alkoholmisbruk ikke er en privatsak, tror jeg det viktigste som må til for at alle barn skal kunne glede seg til jul, er at man her gjør noe helt konkret, og at man har solidaritet med de sårbare gruppene, som fortsatt teller 200 000 barn. Bondevik II-regjeringen hadde en rekke familiepolitiske tiltak på gang, og da har jeg lyst til å spørre statsministeren: Hvordan jobber denne regjeringen familiepolitisk for å legge til rette for at foreldrene gjør barna trygge i forbindelse med julefeiringen som kommer snart?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2006-11-15:
Jeg tror samtlige partier i denne salen er ute etter å få redusert alkoholmisbruket i dette landet. Jeg tror også det er tverrpolitisk enighet om at holdningene blant barn og unge er veldig viktig i så henseende. I forbindelse med en avtale mellom Fremskrittspartiet og den foregående Bondevik-regjeringen fikk man på plass ungdomskampanjen «Rolig, nå», en kampanje utarbeidet av ungdom og rettet mot ungdom nettopp for å prøve å påvirke ungdommen gjennom deres egne kanaler og ikke gjennom holdninger fra voksne som tres ned over hodet på unge. Dette er en kampanje som er utarbeidet, og som er satt i verk. Jeg spør statsministeren om følgende: Kan det nå være på tide – istedenfor å kjøre en kortvarig skremselspropaganda i tre–fire–fem uker, som man har gjort – å prøve ut denne kampanjen utarbeidet av ungdom og rettet mot ungdom, og la den få gå over år, nettopp for å få konstatert at denne typen kampanje kan virke, og ikke bare kjøre skremselspropaganda som helt åpenbart ikke virker?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2006-11-15:
Svært mange av de barna som representanten Dåvøy var inne på, får psykiske problemer på grunn av vold og foreldrenes alkoholmisbruk og trenger psykiatrisk behandling. Mens Stoltenberg har vært statsminister, har ventetiden for barn og unge som trenger psykisk helsevern, økt betydelig. Til tross for dette trapper Stoltenberg ned innsatsen når det gjelder psykisk helse, med en økning på 300 mill. kr mindre enn det den forrige regjering la opp til, ifølge Stoltenbergs eget budsjett. I tillegg har Regjeringen sendt ut et forslag om at psykisk syke barn kan vente inntil tre måneder før de får behandling. Det er etter vår vurdering uansvarlig og uakseptabelt. Nå har statsministeren gitt forrang til behandling til dem som har jobb. Vil statsministeren også gi psykisk syke barn de samme mulighetene, f.eks. ved å utnytte ledige psykologer og psykiatere i det private, slik at disse barna kan få raskere behandling?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2006-11-15:
Vi snakker her om barn som kan være tause vitner fordi de opplever vold, rus og psykisk sykdom. Vi kan oppleve at barn blir påført psykisk vold, og vi vet at barn også kan komme i en situasjon hvor de selv blir utsatt for overgrep. Min erfaring på dette området er at ja, det er viktig å ha de riktige kronene, ja, det er viktig at vi har de viktige lovtiltakene. Men det som er helt avgjørende, er at det blir bygd en kultur mellom alle dem som stiller opp og er hjelpere, slik at det hjelper, og slik at de ikke fryser fast i sine roller og at vi dermed får som sluttresultat at barna blir gjort til svarteper. Min erfaring er at da bør en regjeringssjef se det som sitt ansvar å bygge denne kulturen, slik at en barne- og likestillingsminister, en helse- og omsorgsminister og en engasjert justisminister har ryggdekning. Er statsministeren enig i en slik vurdering av det ledelsesansvaret som kreves her?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2006-11-15:
Det er et annet forhold som har blitt hengende igjen etter forsvarssjefens tale, og det er et inntrykk av at det kan tenkes at forsvarssjefen ikke er helt enig i Regjeringens prioriteringer av nordområdenes betydning. Venstre har oppfattet det slik at Regjeringen med rette er opptatt av nordområdene i ethvert henseende: sikkerhetspolitisk, miljøpolitisk, ressurspolitisk og næringspolitisk, og at de har hatt et rettferdig, godt og bredt engasjement for dette. Det vil vekke bekymring hos meg og hos Venstre hvis det på sikt blir slik at forsvarssjefen tenker annerledes om den geopolitiske betydning av nordområdene enn det vår sittende regjering gjør. Kan statsministeren forsikre meg og Stortinget om at forsvarssjefen har forståelsen av nordområdenes betydning for Norge, at han rett og slett erkjenner at vi ligger der vi ligger, og at det er noe vi kan vente vil ligge til grunn også for forsvarspolitiske betraktninger i tiden som kommer?
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2006-11-15:
Jeg registrerer at statsministeren skryter av at man nå følger den såkalte handlingsregelen. Men Fremskrittspartiet konstaterer at siden regelen ble innført i 2001, har man ikke fulgt regelen noen gang, og heller ikke den sittende regjering velger å følge den helt slavisk – så helt tiltro til regelen har Regjeringen tydeligvis ikke. I tilknytning til det spørsmålet som hovedspørreren har tatt opp, som går på renter, har jeg konstatert at finansministeren i lang tid har advart folk mot å ta opp for store lån. Hun er bekymret for at renten kan stige mye, og at folk da har et problem med å betjene lånene sine. Fremskrittspartiet tror at folk flest faktisk tar fornuftige, gode beslutninger og vurderinger i tilknytning til sin egen økonomi. Men det jeg etterlyser, er handlekraft fra Regjeringen hvis man nå er bekymret for folks private økonomi. Hvis det er noe som betyr noe for folk flest, er det jo faktisk hva man har igjen i lommeboken når alle regninger og lån er betalt. Det er jo slik at spesielt den økningen som Regjeringen legger opp til i avgiftsnivået, vil virke veldig inn på økonomien til dem med spesielt lave og middels inntekter. Vil ikke Regjeringen da vurdere å kutte kraftig i avgiftene, slik at den kan gi en håndsrekning til vanlige folk?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2006-11-15:
Underfinansieringen i Forsvaret sprer stor usikkerhet. I forslaget til neste års budsjett mangler det altså 1,5 milliarder kr for å nå dagens aktivitetsnivå. Usikkerheten rammer selvsagt befal, den rammer de ansatte i Forsvaret, den rammer deres familier, og den rammer også mange lokalsamfunn. Samtidig er det mange lekkasjer til media, der man vurderer hvilke sjømilitære anlegg som skal nedlegges, hvilke flybaser som skal nedlegges, og hvilke forlegninger som skal stenges. Samtidig drar forsvarsministeren land og strand rundt og sier at alt skal bestå, og at det kanskje skal styrkes i noen tilfeller. Problemet her blir at med den underfinansieringen man har, kan man få en annen forsvarsstruktur enn det Stortinget har vedtatt. Heldigvis har forsvarssjef Diesen tatt bladet fra munnen og gitt en grei beskrivelse av den situasjonen Forsvaret står overfor. Er statsministeren enig i den virkelighetsbeskrivelsen som forsvarssjef Diesen har kommet med?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2006-11-15:
Jeg takker statsministeren for svaret. Det er riktig at det bevilges 31 milliarder kr, men spørsmålet er om det er nok i forhold til den aktiviteten Stortinget tidligere har vedtatt. Det er det jo ikke. Her er det en betydelig underfinansiering. Det er helt riktig som statsministeren sier, at det er nedsatt et utvalg som skal komme tilbake med forslag til hvilken struktur vi skal ha i framtiden, og at Stortinget skal behandle det, men det tilhører tross alt en litt annen debatt. Det man nå registrerer, er at aktivitetsnivået er så lavt at det går kraftige spekulasjoner og sprer seg en usikkerhet over hele landet når det gjelder Forsvaret. Mener statsministeren at det var rett av Diesen å komme med de uttalelsene han kom med? Jeg har registrert at det er svært mange nå som ønsker å kaste Diesen. Kan statsministeren bare forsikre meg om at Diesen sitter trygt, på tross av sine utspill der han beskriver situasjonen i Forsvaret?
Inge Lønning (Høyre), 2006-11-15:
Jeg vil mot slutten av denne spørretimen gjerne gi statsministeren anledning til å løfte blikket litt høyere enn til de nære ting. Det foregår i disse dager et kirkemøte på Hafjell, men vi skal høyere enn Hafjell også. I den anledning har kirkeministeren gjennom mediene sendt ut ganske tydelige signaler – signalstyring er jo blitt veldig populært i det siste – om at han nok kan tenke seg at statsreligionen er verneverdig også i det 21. århundre. Samtidig har kommunal- og regionalministeren, som samtidig er leder for et av regjeringspartiene, gitt uttrykk for den gamle tanke at Den norske kirke skiller seg fra alle andre kirker i kristenheten ved at den ikke kan styres av noen andre enn Kongen, hvis det skal gå rett for seg. Begrunnelsen for det skal være at det er det politiske styret som sikrer at Kirken er slik den bør være. Nå er jo imidlertid kirkeministeren ikke valgt av folket. Kirkeministeren er utpekt av statsministeren, og i dette tilfellet er statsministeren etter Grunnlovens bestemmelser utelukket fra å delta i håndteringen av kirkesaker i det hele tatt, som han naturligvis godt kjenner til. Synes ikke statsministeren at dette roper lang vei om at en statsreligion er et fenomen som ikke bare er utgått på dato, men på årtusen? Og er statsministeren av den oppfatning at det er lite naturlig at et sosialdemokratisk parti skal gå inn for å verne en statsreligion i et samfunn som ellers er basert på demokratiske prinsipper og ikke på eneveldets kongestyre?
Inge Lønning (Høyre), 2006-11-15:
Jeg takker for svaret. Jeg er beroliget for så vidt som jeg tolker svaret dit hen at det ikke er statsministeren som har instruert kirkeministeren om å sende ut de røyksignalene som kirkeministeren nå sender. Jeg tolker det også dit hen at Regjeringen foreløpig ikke har påbegynt denne diskusjonen i det hele tatt, men mener at den brede høringsrunden som det er lagt opp til, skal kunne fullføres uten at det sendes altfor tydelige styringssignaler fra toppen av systemet. I og med at jeg deltok i Gjønnes-utvalgets arbeid, er det nærliggende å minne om at det som samlet det brede flertall, også tverrpolitisk, i Gjønnes-utvalget, var den tanke at det er rimelig å videreføre folkestyreelementet, nemlig Stortingets lovgivningsoppgave, når det gjelder rammene for Den norske kirke, men at det er rimelig å avvikle selve statsreligionen, altså det kongelige kirkestyret som er basert på(presidenten klubber) at statsoverhode og religionsoverhode er ett og det samme. Det(presidenten klubber) er der jeg vil interpellere statsministeren: Mener han at en statsreligion er et gangbart(presidenten klubber igjen) fenomen i det 21. århundre? (presidenten klubber) (presidenten klubber) (presidenten klubber igjen)
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2006-11-15:
Til det siste: Det er jo delte oppfatninger av om det gikk bra eller ikke! Det er et viktig spørsmål som tas opp, og jeg tror at den debatten som går, viser at det er mange som er glad i Kirken. Jeg er beroliget over å høre at statsministeren vil ta dette i ro og mak, at han vil lytte og ta seg god tid i disse spørsmålene. Men på ett punkt løper Regjeringen litt fort av gårde, for økonomi er også et spørsmål innenfor Den norske kirke og dens framtid. Det vi nå opplever, er at Regjeringen vil endre prinsippene når det gjelder Opplysningsvesenets fond, at de vil bruke dette til bl.a. å finansiere middelalderkirker. De varsler også andre endringer i det statsbudsjettet som nå ligger på bordet. Jeg vil be statsministeren vurdere om ikke dette er en sak som burde legges til den helhetlige gjennomgangen vi skal ha av forholdet mellom stat og kirke, slik at vi ikke nå begynner å ta noen biter som også handler om økonomi for denne kirken.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2006-11-15:
Jeg takker olje- og energiministeren for innlegget. La meg presisere et par ting. Denne debatten skal ikke dreie seg om å løse Norges energiforbruk på kort sikt – ikke det at energiministeren sa det, men bare slik at det er oppklart. Et forsknings- og utviklingsprosjekt, eventuelt med bygging av et testanlegg, vil gå over en tidsperiode på ca. 15–20 år. Så dette er langsiktig. Vi ser at det bygges kjernekraftverk i våre naboland, og selv om vi ikke ønsker at det skal bygges kjernekraftverk basert på uran i Norge – det ønsker ikke jeg heller – så vil faren for ulykker ved uranbaserte kjernekraftverk i våre naboland i høyeste grad være noe som vil påvirke vårt miljø i Norge. Da må en spørre: Hvordan kan vi bidra? Jeg mener at thoriumkraftverk faktisk er et bidrag som, selv om en ikke skal bygge noe som helst i Norge, vil være i vår egen interesse. Det er riktig at prognosene viser at fossilt brensel vil være det ledende framover, men det går an å prøve å få endret disse prognosene. Det kan komme andre typer teknologier som viser seg å være langt billigere og langt mer tilgjengelige enn det vi trodde da prognosene ble laget første gang. Jeg tror at prognosene som lages om ti år, vil vise at thoriumkraftverk har en mye større andel av verdens energiforsyning enn det en nå ser for seg. Det er interessant og bra mye av det som skjer når det gjelder CO2-rensing. Men rensing av CO2 fra kull- eller gasskraftverk bringer ikke mer energi inn på kloden – tvert imot, man bruker 15–20 pst. av den energien som er i kull og gass. Derfor er det et miljømessig poeng, men det har lite med å sikre energiforsyningen å gjøre. Det samme gjelder hydrogensamfunnet, som alle her er for. Skal man skape hydrogen, bruker man energi i prosessen. Fordelen er at man flytter utslippet og kan rense utslippet, men det bringer ikke mer energi inn på kloden. Solceller er kjempespennende. Det er verdt å merke seg at når Carlo Rubbia, som utviklet atomkraftverket, ikke fikk støtte politisk, gikk han over til å forske på solceller. Han sier at det er to ting som kan redde verdens energiforsyning: solceller og thoriumkraftverk. Det at han nå jobber med solceller, betyr ikke at han mener at thorium har blitt mindre relevant – snarere tvert imot. Så kan vi se litt på avfallsproblemet. Avfallsproblem er det også her, men det er langt mindre enn ved uranbaserte kjernekraftverk. Når vi ser at bare Kina og India planlegger 60 anlegg, bør vi se litt på forskjellen. Fem års drift ved thoriumkraftverk vil gi 3 tonn med avfall, tilsvarende en halv kubikkmeter i volum. Kun 180 kg av dette vil trenge langtidslagring, og da snakker vi om lagring i opp til 400 år. Vi snakker ikke om tusenvis av år lenger. Etter 400 år er radioaktiviteten fra det avfallet mindre enn tilsvarende radioaktivitet fra kullkraftavfall som har gitt samme energimengden. Det viser potensialet i dette, og det er derfor jeg spør igjen: Selv om vi ikke skal forplikte oss til å bruke én krone på dette, ville statsråden vært villig til i hvert fall å være med og arrangere en konferanse om temaet?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2006-11-15:
Representanten Ketil Solvik-Olsen understreket en del vesentlige poenger også i sitt innlegg nå i forhold til de utfordringer som vi står overfor, og det faktum at en utvikling av thoriumbaserte atomkraftverk ikke er en del av dagens løsning, at hvis det skal være et alternativ, er det en løsning vi snakker om i et tjueårsperspektiv. Som en nasjon som er en storprodusent av energi, må vi på den ene siden erkjenne at vi har begrensede ressurser i forhold til hva slags oppgaver vi skal være i stand til å påta oss. Vi har påtatt oss store oppgaver både økonomisk og menneskelig når det gjelder å utvikle den petroleumsressursen som vi har tilgang på, og vi bruker store midler på forskning på å gjøre det på en mest mulig miljøvennlig måte. Jeg mener at til syvende og sist er spørsmålet om energiforsyning ikke et spørsmål om hvilke energikilder vi bruker, men om vi klarer å bruke dette på en miljøvennlig måte eller ikke. Og det IAEA understreker, og som de tar tydeligere til orde for denne gangen enn de har gjort noen gang tidligere, er at det vesentligste man kan gjøre nå, er å bidra til å håndtere CO2-utslipp, i og med at fossilt brensel vil komme til å utgjøre en så stor andel av den framtidige energiforsyningen. Her har vi til hensikt å bruke store ressurser. Vi har tatt en lederrolle på dette området, og det er dette området vi vil fokusere på i årene framover. Så er jeg hjertens enig med representanten Ketil Solvik-Olsen i at det også er nødvendig å forsøke å endre prognosene for den framtidige energiutviklingen. Jeg må si at det er ganske oppløftende å høre at Fremskrittspartiet også tar til orde for en slik holdning nå, og erkjenner de klimaproblemer som de iherdig har benektet i så mange år. Det er positivt. Det viktigste her er å følge fornybarsporet. Det er ikke uten grunn at denne forskeren har konsentrert seg om solenergi. Han har sett at det er både et mer miljøvennlig alternativ og et alternativ som har større oppslutning politisk enn andre alternativer. Så solenergi er et område hvor vi globalt har store muligheter, og miljøet i Norge ligger allerede i dag langt framme her. Dette bør prioriteres fra norsk side i den grad vi har mulighet til å gå videre på det sporet. Der er vi allerede positivt i gang og har som sagt store muligheter. Som jeg sa i mitt første svar, har jeg til hensikt å følge utviklingen og sørge for at vi har nødvendig kunnskap om utviklingen på dette området. Men utover det har jeg ikke til hensikt å ta noen initiativ i den retning som representanten ber om.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2006-11-15:
La meg avslutningsvis få lov til å takke for en god debatt om et spennende tema som vi utvilsomt kommer til å stifte mer bekjentskap med i årene framover, nemlig: Hvordan skal vi sikre verdens energiforsyning i framtiden? Jeg opplever det slik at det er forholdsvis bred støtte til Regjeringens politikk i denne salen og i den debatten vi har hatt i dag når det gjelder satsing på fornybar energi som det viktigste sporet, og at vi skal ta en lederrolle i forhold til å håndtere CO2, som er en av de store miljøpolitiske utfordringene, og som er et område hvor vi på relativt kort sikt kan oppnå gode framskritt og gode teknologiske løsninger som skal bringe kostnadene ned på et nivå som gjør at håndtering av CO2 er et reelt alternativ til CO2-kvoteprisen. Det tredje, som flere har vært inne på, er at det er nødvendig å søke mer kunnskap og holde oss oppdatert om utviklingen innenfor bruken av thorium, som jeg også sa i mitt hovedinnlegg. Debatten om bruk av thorium vil selvfølgelig ikke være over med dagens debatt. Det vil komme til å være et tema i tiden framover. India har til hensikt å satse på thorium, og som flere har sagt: Vi har en stor ressurs på dette området og vil følgelig også være en del av dette. Og jeg vil, som jeg har sagt, selvsagt ikke avvise at thorium en eller gang i framtiden kan være et fornuftig alternativ til uran ved produksjon av kjernekraft. På bakgrunn av det som er sagt i debatten av flere representanter, og de signalene som er kommet, vil jeg ta initiativ til at vi får gjennomført en grundig utredning for på den måten å etablere et best mulig faktagrunnlag i forhold til både muligheter og risiki ved bruk av thorium til energiproduksjon, og la det være mitt bidrag til en framtidig debatt om dette temaet.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2006-11-15:
Jeg har sittet og hørt på debatten og fikk lyst til å komme med noen tilleggsmomenter. For når en hører Ketil Solvik- Olsen nå, kan en trekke noen paralleller til protokollene fra 1950-tallet om troen på atomkraft som den store redningen, som redningen på fattigdomsproblemet, som en utømmelig kilde som skulle være den endelige løsningen på verdens energiutfordringer. Men de siste 60 årene har vist at det har vært en del utfordringer i forbindelse med det som ble skissert som løsning da, og jeg tror vi også vil se en del utfordringer knyttet til thorium, selv om det også har sine fordeler. For det første er ikke avfallsproblemet rundt thorium til å blåse av. Om det er snakk om 200–300 år eller 700–800 år, er det uansett lang tid. Det vil kreve en stor forskningsinnsats, og det vil kreve store økonomiske ressurser å nå målet, hvis vi skal nå det. Det som gjorde at jeg følte behov for å ta ordet, var at man hoppet veldig lett over problemstillingen rundt atomvåpen og utfordringen i forhold til spredning av atomvåpen. Hvis vi har fulgt med de siste årene, har vi jo sett at debatten rundt ikke-spredning har vært på defensiven. Vi har sett det i Iran, vi har sett det i Nord-Korea, vi har sett i land etter land at vi har problemer med å følge opp ikke-spredningsavtalen, og det er en klar kobling mellom forskning og utvikling av sivil atomkraft og spredning av atomvåpen. Vi vet, og Solvik-Olsen vet også, at gjennom bruk av thorium vil vi få fram uranisotoper som kan brukes til nettopp atomvåpen. Så jeg synes det er litt underlig at man ikke problematiserer lite grann mer når man peker på atomkraft som den store endelige løsningen, at man ikke ser sammenhengen mellom en økt satsing på atomkraft og spredning av atomvåpen i lys av den dagsaktuelle situasjonen vi nå ser i Iran, der det er en helt klar kobling mellom det sivile atomkraftprogrammet og de bekymringer som verdenssamfunnet og også Norge gir uttrykk for i forhold til Iran. Spredning av teknologi gjør at flere får kunnskap, og spørsmålet er om samfunnet er sikret nok når flere og flere får kunnskap og veien blir kortere til å framstille mer atomvåpen. Hvis løsningen som Solvik-Olsen presenterer, skal bli reell, betyr det nettopp at mange flere land enn i dag får en oppbygging i forhold til atomkraft, noe som gjør at flere og flere land har kort vei fra atomkraft til atomvåpen. Derfor stiller jeg meg litt undrende til at representanten Solvik-Olsen ikke problematiserer det i det hele tatt.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2006-11-15:
En skal ikke være sikker på at ikke Lien klarer å provosere opp flere talere før interpellanten får ordet. La meg først få lov til å si at jeg slutter meg til alle dem som har sagt at det er positivt at Fremskrittspartiet har tatt opp denne debatten. Det synes jeg også. Så er det kommet en del påstander og utsagn fra mine kolleger. Det ene er at kunnskapen om thorium er begrenset. Det andre er at vi snakker om et langtidsperspektiv – og så har det blitt en debatt om ja eller nei til atomkraftverk. Dette handler ikke om ja eller nei til atomkraftverk. Romantikerne i denne salen roper og skriker over seg hver eneste gang dette er et tema – de sier nei til atomkraft, samtidig som vi importerer enorme mengder atomkraft, både fra Finland og fra Sverige, hver eneste dag. Dette er en debatt som gjelder de 1,6 milliarder menneskene i verden som ikke har tilgang på elektrisitet, og som i løpet av de neste 20, 30, 40 eller 50 årene vil få det. Også i forhold til atomkraftdebatten er det trukket fram at man kan produsere uranbaserte atomvåpen ved denne prosessen. Det er for så vidt korrekt. Men det er atskillig vanskeligere å produsere uran basert på thorium enn anriket uran basert på råstoffet uran. Så den debatten blir for dum. – Unnskyld, det var et lite parlamentarisk begrep, president.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2006-11-15:
Jeg skulle si: Det er en lite klok debatt. Så er det påstander om at kunnskapen er begrenset. Ja, hadde ikke kunnskapen om thorium vært begrenset, hadde vi jo ikke sittet her og diskutert dette. Det er åpenbart at det ligger utfordringer i veien for å få til produksjon av elektrisk kraft basert på thorium, men alle forskningsmiljøene i Norge, inkludert IFE, sier at dette er fornuftig, og dette kan vi få til, på sikt. Så er det sagt at vi snakker om et langtidsperspektiv. Ja, selvfølgelig gjør vi det. Kanskje tar det 15 år, kanskje tar det 30 år å få til dette. Da har jeg lyst til å trekke en parallell til norsk gasskraft. I de 30–40 neste årene kommer vi til å produsere store mengder gasskraft i Norge. Uansett hva mindretallet i denne salen kommer til å si om det, er det det som kommer til å bli realiteten. Det kommer til å skje uansett om vi får til CO2-håndtering eller ikke, for Norge som industrinasjon har ikke råd til å bli fri for elektrisk kraft, og gasskraft er en del av den løsningen. Men om 30–40 år er det fritt for gass, og da kan det kanskje være fornuftig at thorium er på plass som en del av løsningen på Norges framtidige energibehov. Da vil vi i tillegg ha en teknologi som vi vil kunne selge videre til andre land, og vi vil ha en ressurs i råvaren thorium. Men det er helt åpenbart, som også Brende var inne på, at thorium er én av mange veier til målet for å sikre energiforsyningen i Norge i framtiden. Statsråd Enoksen sa at fossilt brensel vil være den viktigste energibæreren også i framtiden. Hva er årsaken til det? Jo, årsaken til det er at kull er billigst, og dermed er det også den viktigste energibæreren i framtiden. Thorium har jo faktisk et potensial til å bli billigere enn kull. Derfor er det så viktig at vi tar tak i denne teknologien. Så er det helt åpenbart at fornybar energi er interessant. Men solenergi eller vindkraft vil aldri bli den primære produsenten av elektrisk kraft i noe som helst industrialisert land. Til det er spenningsleveransene for usikre. Så vil jeg avslutte med å si at flere av mine kolleger har vært inne på Fremskrittspartiet og Kyoto-avtalen. Det er jo rørende å se hvor stor vekt både SV og Kristelig Folkeparti, for den saks skyld, legger på Fremskrittspartiets holdning til Kyoto-avtalen. Men jeg tror at Kyoto-avtalens overlevelse etter 2012 er veldig lite avhengig av Fremskrittspartiet, og i veldig stor grad avhengig av hva som er kostnadene for de landene som skal redusere sine CO2-utslipp. Thorium kan i denne sammenheng bidra til at man kan redusere CO2-utslippene til en langt lavere kostnad enn ved dagens teknologi – og ikke minst når det gjelder CO2-håndtering, vet man at minst 20 pst. av energien må brukes til rensing. Jeg tror at lykkes vi med thorium, er det et mye større bidrag til Kyoto-debatten enn hva Fremskrittspartiet måtte mene og gjøre i den saken.
Hilde Magnusson (Arbeiderpartiet), 2006-10-10:
Jeg vil takke statsråden for svaret. Jeg synes det er flott at vi politisk her i dag er såpass enige og samkjørte med hensyn til at forebyggende arbeid er veldig viktig, og at statsråden her gav oss et så klart svar. Det er allikevel noen politiske uenigheter, ifølge innlegget fra representanten Dahl. Jeg er ikke helt enig i hans framstilling av Arbeiderpartiets politikk. Representanten Sande var inne på at det som er viktig fra vårt ståsted, er at folk har møteplasser. Steder hvor folk kan møtes uavhengig av ulik bakgrunn og verdier, er veldig viktig for at vi skal få et samfunn hvor man bryr seg om hverandre. Aktør når det gjelder forebyggende arbeid, er selvsagt politiet, men kommunene har også et ansvar for å få til forebyggende arbeid sammen med frivillige organisasjoner. Det som blir utfordringen her, er å få til dette samspillet og få mest mulig ut av det. Det er nettopp derfor vi har lagt opp til politiråd, at vi skal få dem til å samhandle, slik at vi får mest mulig ut av det kriminalitetsforebyggende arbeidet, som er så viktig. I denne debatten har vi nettopp fokusert på forebyggende arbeid og fått se hvor viktig dette er. Vi brukte eksemplet Nabohjelpen, for det er et tiltak som faktisk virker, og som gjør at vi har frivillige organisasjoner som er viktige for oss i arbeidet med kriminalitetsbekjempelse.
Silvia K. Kosmo (Arbeiderpartiet), 2006-10-10:
Jeg takker for statsrådens innlegg. Som nyvalgt medlem i kommunal- og forvaltningskomiteen vil jeg understreke hvor viktig det er også for oss at det forebyggende arbeidet ute i kommunene har høy prioritet. Mange av de viktigste oppgavene i en kommune er nettopp forebygging. Allerede i barnehagen bygges sosiale relasjoner, grunnleggende verdier i samfunnet skal læres, i skolen ser vi at det legges vekt på medmenneskelighet, og ansvarsfølelsen skal styrkes. Men når det gjelder å skape trygghet for dem som ikke har et nettverk, er arbeidet fremdeles vanskelig, kanskje spesielt i byene. Vi vet at de er der ute, men hvordan skal vi nå dem? Det gjelder å tilrettelegge for at vårt samfunn skal være et inkluderende samfunn som unngår å støte folk ut av sosiale nettverk og heller skape flere arenaer der folk inviteres til å delta i et fellesskap, der engasjement og aktivitet holder folk sammen. Det offentlige kan være mye, men kan ikke være overalt og gjøre alt. Organisert frivillig arbeid er vi faktisk gode på i Norge. Vi har et tusentalls foreninger og lag som driver frivillig arbeid av høy samfunnsøkonomisk verdi, og til sammen bidrar de til å gjøre vårt samfunn inkluderende. Men for å forbli det, og for å bli bedre, kreves det at vi vedkjenner oss verdien av frivillig forebyggende arbeid. Det at folk står sammen, reiser seg og tør å bry seg, har nok kanskje en høyere terskel for mange nå enn før. Om truslene er blitt flere, vet jeg ikke, men det registreres bedre, og folks tilgang til informasjon er helt klart større. Dette kan gi grobunn for en utrygghetsfølelse hos mange. Det var også noe av det vi hørte representanten Magnusson Lydvo snakke om tidligere. I den forbindelse vil jeg bare understreke viktigheten av at det lokale politiet ser verdien av denne samarbeidsarenaen for frivillig innsats også i kriminalitetsforebyggende arbeid. Det er jo viktig for oss at lokale instanser med samme visjon ikke kjemper mot hverandre. Vi får dessverre ikke tak i alle – ennå. Men vi er bevisst det og forsøker konstant å jobbe med det, og da er det håp. Det er mange ulike mennesker med ulike behov og evner i dette landet. Det understreker hvor viktig det er å ha et tusentalls foreninger og lag. Derfor bør vi bidra positivt når det gjelder enhver form for frivillig arbeid som kan trygge folks trivsel og helse. Om det er gjennom tilrettelegging eller tilskudd, må vi i alle fall synliggjøre at dette er en type ja-politikk som vi ønsker i alle kommuner. Vi vet at forebyggende arbeid koster, men det er tross alt bare på kort sikt. Gevinsten har vist seg å være stor på lang sikt. Det er presentert et godt statsbudsjett med en klar forebyggende profil, både gjennom handlingsplanen mot fattigdom og gjennom handlingsplanen for integrering. Kommunalkomiteen oppfordrer derfor gjerne statsråden og kommunene til å jobbe mer med å spre kunnskap om ulike måter å organisere det frivillige arbeidet på. Vi i kommunalkomiteen er glade for at justiskomiteen har satt dette på dagsordenen i dag, og vi ønsker å motivere videre når det gjelder å drive forebyggende arbeid i et helhetlig perspektiv også framover.
Erling Sande (Senterpartiet), 2006-10-10:
Lat meg starte med å takke representanten Magnusson Lydvo for å ha teke opp den rolla som det frivillige arbeidet har når det gjeld å førebyggje kriminalitet. Justisministeren har tidlegare uttalt at betre førebygging er eitt av tre fyrtårn, som ein kan kalle det, som han byggjer på i sitt arbeid. Eg synest det er flott at vi har ein justisminister som så klart ser at den sikraste måten å redusere kriminaliteten på er å førebyggje, og som er så flink til å trekkje fram at dette ofte krev at ein jobbar på tvers av departement og i nettverk t.d. mellom det offentlege og dei frivillige organisasjonane. Det trekte han også fram i sitt innlegg. Det er rom for eit sterkare fokus på kva vi som innbyggjarar og dei frivillige organisasjonane kan gjere for å vere med på å styrkje det førebyggjande arbeidet, og for integrering av tidlegare straffedømte og integrering generelt. Vi i Senterpartiet er sikre på at her ligg det eit stort uutnytta potensial. Som tidlegare nemnt oppmoda Stiftinga Nabohjelp til å opprette nabosoner i bustadområde eller burettslag og retta seg særleg mot barn, unge og eldre. Dette er etter vårt syn eit særs viktig arbeid for å skape trivsel, tilhøyrsle og tryggleik i lokalsamfunna. Denne stiftinga er i praksis med på å skape trygge lokalsamfunn. Å kjenne tilhøyrsle til ein plass er viktig for oss alle. Det er vel ingen av oss som ynskjer å øydeleggje eller skade noko som vi reknar som vårt eige. Derfor seier det seg sjølv at det å byggje trygge lokalsamfunn er i seg sjølv kriminalitetsførebyggjande arbeid. Nabohjelp er ein del av ein mosaikk av frivillig arbeid rundt om i lokalsamfunna der folk deltek i organisasjonslivet på tvers av sosiale skiljeliner og er med på å førebyggje kvar einaste dag. Så berre eit lite ord til innlegget til representanten Dahl, som bruka tida på å kritisere Arbeidarpartiet sitt arbeid i høve til frivillige organisasjonar, og lat meg seie det slik: Er det noko som fører til mindre solidaritet og omtanke i vårt samfunn, er det ein politikk med eit slikt enkeltindividfokus som representanten Dahl sitt parti har ført – at vi alle skal smi vår eiga lykke, konkurranseutsetjing og privatisering. Å byggje solidaritet er nettopp å skape arenaer for folk der ein kan samlast på tvers av sosiale skilje og jobbe i fellesskap for å utvikle samfunna vidare. Her har dei frivillige ei viktig rolle å spele. Det har interpellanten teke opp, og det har Senterpartiets fulle støtte.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2006-10-10:
Det var veldig prisverdig av representanten Magnusson Lydvo å reise denne interpellasjonen, og det var en veldig bra redegjørelse fra statsråden i dag. Prosjektet Nabohjelp er et veldig godt tiltak. Det bygger på det som tidligere har vært gjennomført både i Australia, Canada og Storbritannia, som Storberget redegjorde for. Erfaringene fra alle disse landene med prosjektet Nabohjelp har vært veldig positive. Innbrudd og tyverier har gått drastisk ned, og det er reduserte skadeutbetalinger fra forsikringsselskapene, men kanskje det mest positive ved mange av disse prosjektene hvor de har eksistert, er at de som bor i områdene, har fått økt trygghetsfølelse. Jeg skal ikke gjenta det som har vært sagt i debatten, men komme inn på noe som statsråden ikke nevnte, og det er at man muligens kan trekke forsikringsselskapene lite grann mer med. If Skadeforsikring har hatt et prosjekt i gang i ganske mange år som også heter Nabohjelp, hvor du kan gi nøkkelen din til et vaktselskap eller en nabo, og det blir registrert hos If hvem som har nøkkelen. Da har du noen til å passe på huset ditt, skru av og på lys og se etter hvis noe skulle skje. Dette er bare ett tiltak som ikke har vært oppe i debatten her, som jeg vil ta med. Ellers vil jeg gjenta at det var et veldig godt innspill fra Magnusson Lydvo. Jeg håper statsråden tar med seg innspillene, ikke bare de som har kommet fra denne salen i dag, men alle de innspillene som vil komme fra forskjellige lag og foreninger rundt omkring i landet.
Gerd Janne Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2006-10-10:
Jeg må takke kunnskapsministeren for det svaret som han gir på min interpellasjon. Jeg synes at det som kommer fram, er offensivt fra kunnskapsministeren, og jeg er spesielt glad for de tiltakene som kunnskapsministeren skisserer skal følges opp i tiden som kommer. Det som statsråden sier om at mange av universitetene våre har økt oppmerksomhet omkring likestillingsproblematikken, og at han også nevner det høringsmøtet som skal foregå på Universitetet i Oslo den 7. november omkring dette i forkant av arbeidet med en ny likestillingsplan der, synes jeg vitner om at kunnskapsministeren er offensiv i forhold til å delta i debatten omkring likestilling i akademia. Jeg tror nettopp det er viktig at en viser oppmerksomhet og er til stede der den type problematikk diskuteres. Jeg er også veldig fornøyd med at kunnskapsministeren tar opp den type problemstillinger i tildelingsbrevet til universiteter og høyskoler og også er villig til å bruke likestillingsloven, men dog på en slik måte at den ikke kommer i strid med internasjonale regler. Jeg er også glad for det statsråden sier om Kvinner i forskning, og at han ønsker å følge opp det arbeidet som er gjort der så langt.
Gerd Janne Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2006-10-10:
Jeg vil takke alle sammen for debatten. Den har vært særdeles nyttig med tanke på å gi oppmerksomhet til en høyst aktuell problemstilling. Representanten Dagrun Eriksen sa at problemstillingen er en gjenganger i Stortinget. Ja, den er det, men det har ikke ført til at likestillingen i akademia har endret seg betydelig. Derfor tror jeg at det må følges opp med offensive tiltak når vi debatterer i Stortinget. Til representanten Dørum har jeg lyst til å si at jeg ser gjerne at likestillingsloven tas i bruk, men innenfor de rammene de internasjonale lovverkene gir oss muligheter for. Debatten viser selvsagt forskjellen mellom de politiske partiene. Fremskrittspartiet er altfor tålmodig, etter mitt syn. Skal vi vente på at den generelle holdningen endrer seg, tror jeg vi får vente ennå i svært mange år før vi ser noen som helst slags endring. I en rapport var det skissert at innenfor tekniske fag vil vi måtte vente i 100 år etter 2035 – jeg tror jeg har lest noe sånt. Da synes jeg vi er for tålmodige på likestillingens vegne. Da har jeg mye mer sans for representanten Lønnings forslag om å gjøre undersøkelser omkring årsakene til kjønnsskjevhetene. Det var jeg for så vidt inne på i min interpellasjon også, der jeg savnet arbeidslivsforskning ved våre høyere utdanningsinstitusjoner. Jeg ser fram til de tiltakene kunnskapsministeren skisserte. Likeens ser jeg fram til de prosessene som er satt i gang ved universitetene i Bergen og Oslo, og resultatene av dem. Jeg tror at det som skjer ved de store universitetene, er ganske så viktig med tanke på hva som skjer i sektoren for øvrig. For min del vil jeg aktivt følge opp det som skjer innenfor universitets- og høyskolesektoren framover på dette området. Det hadde vært bra om Stortinget i neste periode slapp en ny interpellasjon om likestilling i akademia. Jeg er ikke så sikker på det. Men når kunnskapsministeren er forsiktig optimist, velger også jeg å være det. Til slutt vil jeg atter en gang si takk for debatten.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-10:
Det er ikke tvil om at komiteen Kvinner i forskning gjør et veldig godt arbeid, og det fokuset de har bidratt med overfor institusjonene, har gjort at institusjonene har skjerpet seg. Også det at vi gjennom etatsstyringsmøter og tildelingsbrev er så tydelige på at vi forventer resultat knyttet til likestillingsarbeidet ved institusjonene, gjør at det har gått sakte framover. Det er, akkurat som interpellanten sier, klart at vi også taper veldig mye talent ved at kvinner ikke fullfører hele veien fram til de ledende stillinger innenfor forskning. Selvfølgelig er det både for den enkelte og for vårt samfunn et stort tap, for kvinner har en uhyre verdifull kunnskap som selvfølgelig skulle vært representert i alle forskerstillinger ved universitetene og høyskolene våre. I vårt departement har vi hatt fokus på dette lenge. Min forgjenger har også hatt fokus på dette. Men, som sagt, de tiltakene vi iverksetter, vil ta tid, for det tar tid å få fram nye kvinner i ledende stillinger innenfor forskning og akademia. Vi er forsiktig på rett vei, men ikke på langt nær nok. Det betyr at når vi i høst får oss forelagt komiteens forslag til nye tiltak, vil jeg nøye gå gjennom disse. Det betyr at vi med denne bakgrunnen forhåpentligvis vil få en ny giv for å få satt dette på dagsordenen. Det er selvfølgelig veldig verdifullt at storting og regjering så aktivt engasjerer seg i dette arbeidet, for det betyr at institusjonene ser at det finnes noen som hele tiden er utålmodige og hele tiden ønsker å pushe dette videre. Det er også viktig for meg som statsråd å vite at Stortinget er engasjert i dette, noe som gjør at når vi møter institusjonene, kan vi stille strenge krav til at de skal oppnå resultater på likestillingsområdet. Vi er, som sagt, i gang. Vi har flere tiltak, som jeg også presenterte i mitt første innlegg, som gjør at jeg er forsiktig – la meg understreke det – optimist. Men det er klart at grunnlaget for optimismen ligger i at vi lykkes med å følge opp dette fortløpende, og det arbeidet synes jeg vi er godt i gang med.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-10:
Som mange andre i denne salen vil jeg takke interpellanten for å ha tatt opp et viktig tema. La meg også takke for det som har vært en god debatt, for man skal være utålmodig innenfor dette feltet. De små skritt som har gått framover, har skjedd ved tiltak og ikke ved holdning. Det er klart at holdning i seg selv er viktig for å få fram tiltak, men det er tiltakene som til syvende og sist gjør at kvinner tross alt har tatt noen skritt framover. Jeg synes det er interessant å se at flere trekker fram det praktiske med organiseringen av hverdagen. Representanten Dørum og andre var inne på dette. Det er også i seg selv en viktig bit for å stimulere kvinner til å ta de høyeste akademiske stillinger. Det betyr at barnehagepolitikken ikke kan frigjøres fra den diskusjonen vi her i dag har. Det er i så måte også et interessant perspektiv, uten at jeg tok opp det i mitt innlegg. Fra departementet vil vi nå følge opp dette. Vi får da denne rapporten fra Kvinner i forskning senere i høst. Jeg skal selv delta på høringen ved Universitetet i Oslo. Universitetet i Oslo har jo forbilledlig gått foran med et veldig ambisiøst program knyttet til at det skal bli «et kjønnsbalansert universitet», som de kaller det, i 2011, mener jeg det var. Det i seg selv er en veldig ambisiøs målsetting. Jeg ønsker dem lykke til. Dette skal vi klare sammen med universitetet. I våre etatsstyringsmøter, når vi møter institusjonene, er det klart at vi må understreke det selvstendige ansvaret institusjonene har for å bidra til likestillingsutvikling. Det å være bevisst på dette er selvfølgelig institusjonens ansvar også. Jeg tror at denne debatten har brakt oss noen skritt videre. Vi har mange ting på gang både på institusjonsnivå og på departementsnivå. Når Kvinner i forskning kommer med sin rapport, har vi allerede avsatt midler til å kunne følge opp tiltak. Og med Stortingets utålmodighet er det håp om at vi klarer å komme noe lenger. Så igjen: Jeg takker for debatten – og interpellanten for å ta opp et viktig tema.