Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2001-02-14:
Det er riktig at internasjonale overvåkningsorgan har kritisert enkelte sider ved Norges bruk av varetekt. Denne kritikken tar jeg svært alvorlig. Den europeiske torturovervåkningskomite, CPT, rettet i fjor kritikk mot Norges bruk av brev- og besøksforbud og andre restriksjoner. Bruken av restriksjoner ble også kritisert av FNs torturovervåkningskomite i 1998. Videre rettet FNs menneskerettskomite i 1999 kritikk mot urimelig lange varetektsopphold i enkelte saker. Tidligere har Norge fått kritikk for bruk av lange opphold i politiarrest, men dette problemet er nå langt mindre, og kritikken er ikke gjentatt. I dag overføres normalt en siktet fra politiarrest til fengsel senest 24 timer etter at kjennelse for varetektsfengsling er avsagt. Norge har ikke fått kritikk for å benytte varetekt for ofte. Et enstemmig odelsting vedtok da også sist fredag at rettshåndhevelsesarrest skal kunne brukes i flere tilfeller, og at varetekt i større grad skal kunne nyttes ved brudd på besøksforbud. I debatten var det heller ingen som tok til orde mot departementets og justiskomiteens anbefaling av at varetekt i større grad må brukes som virkemiddel overfor gjengangere. Problemet med lange varetektsopphold må løses ved at straffesaksbehandlingen blir mer effektiv. Forslaget om forlenget fremstillingsfrist må ses i lys av dette. I dag må en pågrepet fremstilles for retten senest dagen etter pågripelsen. Jeg understreker at vilkårene for å holde en person pågrepet er de samme som vilkårene for å varetektsfengsle. Forskjellen er først og fremst at inngrepet lettere vil bli uforholdsmessig desto lengre tid inngrepet varer. Der retten finner at vilkårene for varetekt er til stede, settes fengslingsfristen normalt til to eller fire uker. Dette innebærer at en siktet ofte vil bli holdt i varetekt i to eller fire uker, selv om det på få dager hadde vært mulig å redusere bevisforspillelsesfaren ved å foreta flere undersøkelser eller vitneavhør. Formålet med det forslaget som er sendt på høring, er med andre ord å øke siktedes rettssikkerhet ved å korte ned den totale fengslingstiden. Jeg har merket meg at forslaget har blitt kritisert i noen medier, men jeg har så langt bare mottatt noen få høringssvar. Høringsfristen er 1. mars. I høringsnotatet er forholdet til Den europeiske menneskerettighetskonvensjon drøftet. Jeg kan ikke se at en endring vil være problematisk i forhold til våre internasjonale forpliktelser. I flere europeiske land har fristen i mange år vært like lang eller lengre. I Sverige må siktede fremstilles senest kl. 12 tre dager etter pågripelse, og i Nederland innen tre døgn og 15 timer. Andre land har kortere frister, men poenget er at vi innen visse rammer har frihet til å velge den løsning som vi finner best. Jeg vil i den sammenheng fremheve at fremstillingsfristen etter forslaget fortsatt skal være «snarest mulig». Det er ikke meningen at lengstefristen skal bli hovedregelen. For å forhindre misbruk ligger det også i forslaget at siktede skal ha krav på offentlig oppnevnt forsvarer om han eller hun ikke er løslatt innen 24 timer, og at en eventuell endring i første omgang bare skal gjelde i en prøveperiode på tre år. Jeg har ikke tatt stilling til om forslaget bør fremmes for Stortinget. I tilfelle Regjeringen velger å fremme et forslag om forlenget fremstillingsfrist, vil hensikten være å redusere varetektstiden og øke rettssikkerheten. Dette vil i så tilfelle være i tråd med Handlingsplanen for menneskerettigheter og Stortingets ønske om bedre å ivareta hensynet til Den europeiske menneskerettighetskonvensjon.