trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-06-10:
Jeg kan si til representanten Keshvari at nei da, Senterpartiet skal ikke nekte Fremskrittspartiet og Høyre verken å stemme eller å argumentere for noe som helst. Vi er glad for at tre fjerdedeler av de 40 forslagene om innstramning som statsråden lanserte, kommer til å bli vedtatt her i dag – vi er glad for det. Det er derfor vi heller ikke helt forstår hvorfor statsråden har brukt så mye tid på å snakke ned de innstramningene hun faktisk får vedtatt, fordi det lett kan gi det inntrykket at Norge ikke foretar innstramninger – og det er vel det motsatte av det statsråden burde ønsket å formidle til omverdenen. Det er da vi sier at det ser ut som om det blir viktigere for statsråden å angripe andre partier enn å diskutere sak. Det blir viktigere å fokusere på den fjerdedelen hun ikke får igjennom, enn på de tre fjerdedelene som i dag blir vedtatt. Det er sørgelig, det er synd for sakens del. Jeg fikk ikke sagt alt jeg ønsket om grensekontroll, så jeg er glad for at representanten Lødemel ga meg mulighet til det. Først vil jeg si at det forslaget som vedtas her i dag, om bortvisning ved grensen, er betydelig tøffere enn den alminnelige grensekontroll. En grensekontroll er ikke noe mytisk, det er rett og slett en mulighet til å kunne ha oversikt over hvem som kommer til riket, og hvem som oppholder seg i riket til enhver tid. Det er – som jeg sa i mitt innlegg – heller ikke unntaket i verden omkring oss, grensekontroll er det vanlige. Det er Europa som er unntaket, det er Europa som har innført Schengen, og det fungerer ikke i dag. Europa har ikke kontroll på sine ytre grenser. Dermed har også tanken om indre åpenhet brutt sammen. Det er mange som later som om det ikke er tilfellet, og som nok lener seg på – og i sitt stille sinn har krysset fingrene for – at andre land nedover i Europa har innført grensekontroll, så da kan vi håpe at det vedvarer, uten at vi trenger å ta en debatt om spørsmålet om grensekontroll. Grensekontroll i seg sjøl hindrer heller ikke asylsøknader. Den som kommer til en norsk grense, har rett til å få behandlet sin asylsøknad også når man har grensekontroll, men det gir Norge en mulighet til å ha kontroll på hvem det er som passerer norsk grense, og hvem som befinner seg i riket til enhver tid. Det er heller ingen motsetning mellom å delta i politisamarbeid og det å ha grensekontroll. Vi har en avtale med Europol, vi har inngått en rekke konvensjoner knyttet til både politi- og straffesakssamarbeid med europeiske land, og vi har mulighet til å opprettholde den delen av det sjøl om vi innfører grensekontroll i Norge. Fra Senterpartiets side ser vi fram til oppfølgingen av de vedtakene som blir gjort i dag, og også til den videre debatten – som jeg håper blir like omfattende – om integreringstiltak og om hvordan man skal bosette de flyktningene som nå er kommet til Norge, og som får opphold her.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2016-06-10:
Det har vært interessant å følge denne debatten. Det forelå et godt utgangspunkt for konstruktivt samarbeid med brei enighet før jul, der Stortinget viste stort ansvar og raskt behandlet nødvendige tiltak. Men muligheten til å bygge på det beste i Stortinget, at vi i store nasjonale spørsmål kan finne sammen, har blitt skuslet bort av regjeringspartiene. I stor grad lider jo regjeringspartiene i dag nederlag, og det er rett og slett fordi de selv valgte politisk spill framfor lederskap. En del av det spillet har bestått i påstander om at Arbeiderpartiet har snudd – det har vi hørt her i dag. Jeg hadde gleden av å være ansvarlig for dette saksområdet under regjeringa Stoltenberg, både høsten 2008 og forsommeren 2009 da vi la fram innstrammingstiltak. Og vi gjorde det i all hovedsak sammen med SV og sammen med Senterpartiet fullt ut. Jeg kan forsikre om at ikke på noen av de områdene vi strammet inn, har Arbeiderpartiet snudd. Når det gjelder enslige mindreårige, har enkelte framstilt det som om – statsråden gjorde det i stad – vi burde vært med på ytterligere innstramminger, og at vi har snudd. Nei, vi står på akkurat den samme vurderingen som vi gjorde under regjeringa Stoltenberg. Vi mener fremdeles det er riktig å ha muligheten til midlertidig opphold for dem som ellers ikke ville fått opphold, men der en ikke kan finne en omsorgsperson. Men det er noe helt annet enn den utvidelsen som regjeringa nå står for. Tvert imot har vi ikke snudd, men vi har jobbet grundig med de forslag som har kommet, og utviklet en egen plattform som Arbeiderpartiet står trygt på, med nødvendig streng innvandringspolitikk, men samtidig en inkluderende integreringspolitikk. De tingene hører sammen, det er en videreføring av vår linje. Og det er i stor grad vårt helhetlige alternativ som til slutt blir vedtatt. Jeg må få lov til å si at det var befriende å høre Hellelands innlegg, som også pekte på det ansvaret vi har for de menneskene som faktisk kommer til Norge og skal være her, at vi får en god inkluderingspolitikk – ikke tegn til å spre myter eller skremme innbyggerne, som Terje Breivik beskrev veldig fint i sitt innlegg. Regjeringa har sjøl valgt politisk spill framfor lederskap. Jeg er ikke så veldig skuffet over Fremskrittspartiet, for jeg hadde ikke så mye mer forventning, men jeg savner lederskap fra landets statsminister.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2016-06-10:
Jeg kan egentlig være ganske kort etter slutten av representanten Lundteigens innlegg her, for jeg hørte også representanten Wiborg beskrive det som om Norge har et innskuddsbasert folketrygdsystem. Det har vi ikke. Hvis folk skulle få igjen pengene de betalte inn i skatt, ville veldig mange slitere med lav inntekt komme veldig dårlig ut med hensyn til pensjon. En bør være redd pensjonsmodellen til Wiborg hvis han innfører den han påstår at vi har. Særlig vil jo de med minstepensjon, som en kan oppnå uten å ha hatt inntekt, komme veldig dårlig ut av et slikt system. Jeg tenkte bare i all vennskapelighet å vise til at i forbindelse med en diskusjon her tidligere i uka om folketrygden og trygdeoppgjøret og framleggelse av det, hadde Sveinung Rotevatn et veldig godt og kort førstehjelpskurs i det norske pensjonssystemet, som jeg anbefaler Wiborg å gå inn og lese i Stortingets referater.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2016-06-10:
Det har vore ei lang veke i Stortinget, der vi har sett mykje rart, men i denne saka skal vi sjå noko heilt unikt, og det er at Høgre og Framstegspartiet skal stemme for dei forslaga dei sjølve har levert til Stortinget. Det har vi ikkje sett så mykje av denne veka. På måndag vart statsråd Helgesen audmjuka av sine eigne parti og fekk ulvemeldinga si plassert i skuffa. Litt seinare i dag skal Framstegspartiet stemme ned sine eigne forslag om å gje folk flest meir makt ved stortingsval, men Sylvi Listhaug blir ikkje stemt ned. Ho får full støtte frå Høgre og Framstegspartiet. Det er vel det ein kallar gjennomføringskraft. Eg vil seie at det er underleg å sjå at ein har ein situasjon der eit stort fleirtal i Stortinget ønskjer betydelege innstrammingar, og så lèt ikkje det fleirtalet seg materialisere fullt ut, og resultatet blir meir liberalt enn det elles ville vorte. Eg har ikkje noko stort problem med det, eg synest ikkje at «liberalt» er eit skjellsord, men det ser for så vidt ikkje ut til at statsråden har eit stort problem med det, heller. Ein kan spørje seg: Kvifor det? Kanskje er det fordi at målet er å gjere Framstegspartiet stort og ikkje flyktningstraumen liten – to mål som neppe lèt seg foreine. Ein kan også diskutere kor mykje dei vedtaka vi gjer i denne salen, betyr i praksis. Dei betyr sjølvsagt ein god del, men eg trur likevel det er lurt å minne seg på det som verkeleg betyr noko, og det er det som skjer i verda utanfor oss. Flyktningstraumen til Noreg bremsa ikkje opp i haust fordi at Stortinget gjorde vedtak, det var fordi Sverige og Danmark innførte grensekontroll. Flyktningstraumen til Europa bremsa ikkje opp fordi dei ulike parlamenta gjorde vedtak, det var fordi at EU gjorde ein avtale med Tyrkia, og han kan ein seie mykje om, men han har gjeve resultat. Eg meiner at vi skal ha kontroll på yttergrensene til Europa, det er viktig, men så er det også viktig at Europa tek imot mange som treng beskyttelse, og at ein har ein fordelingsmekanisme som sørgjer for at ikkje eit par land tek heile den jobben, men at alle landa i Europa er med og bidreg. Hadde vi hatt ein sånn fordelingsmekanisme, ville talet på dei som kom til Noreg, Tyskland, Austerrike og Sverige i fjor, vore langt lågare, og det ville nok vore litt høgare i Polen, på Island, i Portugal, i Baltikum. Vi treng meir europeisk solidaritet, og eg håper i alle fall at statsråd Listhaug og regjeringa framfører den bodskapen i sitt møte med våre naboland, i sitt møte med politikarar på EU-nivå, fordi på lang sikt er det den einaste berekraftige og humane løysinga.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2016-06-10:
Eg tek berre ordet kort for å seie at også Venstre kjem subsidiært til å støtte forslaget frå Senterpartiet dersom vårt eige, Høgre og Miljøpartiet Dei Grønes forslag fell. Statsråden må gjerne kome tilbake til Stortinget med ei ny og utgreidd sak, men vi er også einige med statsråden i at vi eigentleg har nok kunnskap frå før.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2016-06-10:
Det har vært en relativt forutsigbar debatt å følge. Det er ofte sånn i politikken at hvis man ikke ønsker å diskutere realitetene i forslagene, vrir man fokuset over på prosess, på hvilke ord som har blitt brukt – ikke minst har det vært et stort fokus på personen Sylvi Listhaug – og jeg tror det er helt åpenbart at grunnen til det er at det er flere som ønsker å kamuflere at man endrer politikk fortløpende, alt etter hvordan folkemeningen til enhver tid er. Men det vi faktisk skal måles på i dag, er hvilke forslag den enkelte representant og det enkelte parti stemmer for, og hvilke forslag man stemmer imot. Noen partier hevder at man hadde fått enda sterkere innstramninger hvis man hadde hatt en annen prosess. Ja, de partiene står jo helt fritt her i dag til å fremme de forslag de ønsker til ytterligere innstramninger, og de står også helt fritt til å stemme for de innstramningsforslagene som Erna og Sylvi har lagt frem. Så litt til noe av argumentasjonen Arbeiderpartiet bruker for sin snuoperasjon. Representanten Eirin Sund begrunnet Arbeiderpartiets snuoperasjon med at de har lyttet til noen advokater og organisasjoner. Det er vel og bra å lytte til advokater og organisasjoner, men mitt spørsmål til Arbeiderpartiet er: Når er det de har tenkt å lytte til det norske folk, til det folket vi faktisk er valgt til å representere? Jeg tror at det norske folk har et sterkt ønske om å hjelpe, men man ønsker å hjelpe flest mulig mennesker, ikke bedrive en symbolpolitikk, og det ser vi dessverre at flere partier gjør her i dag. Ta utfordringen med mindreårige barn som blir sendt på farefulle ferder, og som utnyttes på verst tenkelige måte av menneskesmuglere: Regjeringen fremmer forslag om å gjøre noe med det, tiltak som kan bidra til å stoppe denne farefulle ferden, men da velger dessverre Arbeiderpartiet å se bort fra forslag de selv fremmet da de satt i regjering, og velger heller å legge seg på en populistisk linje. Så jeg vil si: Jeg er glad for at vi får til disse betydelige innstramningene, men jeg er skuffet over vinglingen til enkelte partier, og jeg vil si at Arbeiderpartiet her påtar seg et betydelig ansvar for mange menneskeskjebner – mennesker som nå muligens vil fortsette på farefulle ferder.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2016-06-10:
Jeg er glad for at vi har en regjering og en statsråd som viser handlekraft og fortløpende kommer med saker som forenkler systemene, reduserer byråkratiet og ikke minst er til stor hjelp for mange enkeltindivider. Jeg skal ikke gå inn i detaljene i saken i dag, men ta det litt overordnet på et par områder. Det er en gladsak vi behandler her i dag, for det er en sak som sørger for at landets pensjonister får en bedre og mer riktig pensjon. De fleste vedtakene vi kommer til i dag, er en direkte oppfølging av budsjettbehandlingen for 2016, der regjeringspartiene sammen med Venstre og Kristelig Folkeparti valgte å styrke pensjonene til folk flest. En debatt vi har hatt tidligere, som jeg kort skal komme innom, er den urimelige avkortingen gifte og samboende pensjonister har hatt nå gjennom mange, mange år. Tidligere var som kjent avkortingen på 25 pst. Man fikk altså et kutt i sin grunnpensjon på 25 pst. hvis man valgte å ha en fast partner, enten som gift eller samboende. Heldigvis fikk Fremskrittspartiet sammen med daværende Bondevik-regjeringen redusert denne avkortingen fra 25 til 15 pst. Regjeringen var tydelig i sin regjeringsplattform på at vi ønsker en ytterligere nedtrapping, og det har vi nå levert, fra 15 til 10 pst., noe som gjør at gifte og samboende pensjonister nå vil få 8 000 kr mer i året. Det er en god begynnelse. Men jeg kan ikke stoppe å undres når jeg ser at Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti fortsatt ønsker å øke avkortingen, og dermed redusere pensjonen for gifte og samboende pensjonister med 8 000 kr. Jeg håper de kan komme tilbake til det i debatten senere i dag. Så er det en annen gruppe som regjeringen sammen med våre samarbeidspartier nå hever. Det er enslige minstepensjonister, som vi nå legger opp til skal få økt pensjon med 4 000 kr i året. Det er jeg glad for at vi fikk til, og det er også en erkjennelse av at det er ofte de enslige minstepensjonistene som sliter mest med å få endene til å møtes. Da er jeg glad for at vi har en regjering som – nok en gang – viser at vi velger å prioritere midlene til dem som trenger det mest. Så skal jeg bare si et par ord i forbindelse med supplerende stønad og representanten Lise Christoffersens innlegg. Fremskrittspartiet er som kjent motstandere av supplerende stønad. Vi mener at det er sterkt urimelig at man skal ha en egen ordning for i praksis innvandrere. Vi mener at det bør være lik opptjening, like plikter og like rettigheter for alle som bor i Norge, og er imot de særordningene som Arbeiderpartiet gjennom mange år har kjempet igjennom. Vi mener at det blir galt at man skal få egen pensjonsopptjening og egne rettigheter kun med bakgrunn i at man i praksis er innvandrer.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2016-06-10:
Det var representanten Lundteigens innlegg som fikk meg til å tegne meg på nytt, da Lundteigen forsvarte med stort engasjement Senterpartiets ønske om å kutte i pensjonen for gifte og samboende pensjonister og brukte bl.a. argumentet om at det ofte er rimeligere å være to enn én. Ja, det kan stemme i mange tilfeller, men jeg vil herved utfordre representanten Lundteigen: Hvis det skal være en konsekvent linje i argumentasjonen, betyr det at Senterpartiet ønsker å innføre en avkortning av sykepenger og dagpenger for de som er gifte og samboende, for det vil jo fortsatt være sånn at hvis man mottar dagpenger eller sykepenger og er gift eller samboende, vil utgiftene fortsatt være lavere. Det håper jeg representanten Lundteigen kan komme inn på. Men jeg synes dette eksemplet er ganske illustrerende for debatten og viser forskjellen mellom Fremskrittspartiets syn på pensjon og det synet som Senterpartiet og Arbeiderpartiet har. Fremskrittspartiet ser på pensjon som noe man har opptjent gjennom et langt yrkesliv: Man har betalt skatt, man har betalt trygdeavgift. Mens Senterpartiet, Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti ser på pensjon som en ytelse man får av staten, på grunn av at staten er snill med deg. Det er to vidt forskjellige syn, og det danner sannsynligvis også grunnlaget for at bl.a. Senterpartiet er villig til å kutte i pensjonen for å bruke den på andre gode formål. Det er et syn som Fremskrittspartiet er sterkt uenig i. Men jeg håper å få svar fra Senterpartiet på om det kan være aktuelt for dem å innføre en avkortning av sykepenger og dagpenger. Jeg ønsker også svar på om det er aktuelt for Senterpartiet og Arbeiderpartiet å gjeninnføre 15 pst. avkortning hvis de noen gang skulle komme tilbake i regjering. Det vil i så fall bety at landets pensjonister har betydelige kutt i pensjonen i vente.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-06-10:
Jeg vil først takke saksordføreren for en god jobb og en grei framstilling. Senterpartiet slutter seg til komiteens tilråding. Jeg vil kommentere et par punkter. Innføring av et krav om en minste tjenestetid på tre år i stilling med lavere aldersgrense enn et medlem av Statens pensjonskasse har hatt tidligere, før pensjonsrett for stillingen kan foreligge, er vi enig i. Det er en påkrevet endring for å redusere omfanget av pensjonsmotivert stillingsskifte. Det andre poenget er pensjonsnivå. Pensjoner er en viktig del av fordelingspolitikken. En må ta stilling til prioritering av knappe midler, en må målrette pensjonsutbetalingene til dem som trenger det mest. Senterpartiet har, som Arbeiderpartiet og SV, klart prioritert minstepensjonistene. Det er der behovet er størst, ikke minst som en konsekvens av at de med grunnbeløpsreguleringa som nå foretas med minus 0,75 pst., får en realinntektsnedgang. Det er en byrde som er absolutt tyngst å bære for dem som bare har minstepensjon. Derfor støtter vi det som var i budsjettet om en økning i enslige alderspensjonisters minstepensjon med 4 000 kr fra 1. september 2016, og vi vil foreslå en ytterligere økning av minstepensjonen til enslige alderspensjonister som en del av behandlinga av revidert budsjett nå i 2016. Senterpartiet har hele tida stått opp for at en ikke skal redusere avkortinga i grunnpensjonen til gifte og samboende pensjonister. Forklaringa er veldig enkel, og er en forklaring som Fremskrittspartiet unnlater å fortelle om: Når en er én, har en sjølsagt større faste kostnader som pensjonist enn når en er to. Det er basisen for den prioriteringa vi gjør. En må hele tida prioritere knappe midler til der hvor behovet er størst. Når en har lite penger, som det vi har, må en prioritere sterkere enn Fremskrittspartiet, som tydeligvis har mer penger å øse av.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-06-10:
Det kalles kanskje stort engasjement når en prøver å være tydelig og kalle en spade for en spade istedenfor et graveredskap. Det er ikke noe veldig spesielt engasjement angående gifte og samboende pensjonister annet enn å prøve å forklare et klart standpunkt og et prinsipp. Jeg synes representanten Wiborg bør slutte å snakke om, slik også representanten Christoffersen var inne på, at Arbeiderpartiet og Senterpartiet kutter i pensjonene til gifte og samboende pensjonister. Vi kutter ikke i pensjonene, vi har et system hvor vi sier det skal være en ulik sats, og vi går ikke inn for å øke pensjonene for gifte og samboende pensjonister like mye som det Fremskrittspartiet gjør. Det står vi ved, og det er vår prioritering. Representanten Wiborg spurte meg om det er sånn at Senterpartiet også går inn for å kutte i dagpenger og sykepenger knyttet til situasjonene de menneskene kommer i, hvis de er samboende kontra enslige. Sånt går vi sjølsagt ikke inn på, for dagpenger og sykepenger er knyttet til den enkeltes deltakelse i arbeidslivet. Sånn må det være. Det kan ikke være sånn at den enkeltes deltakelse i arbeidslivet, hvor vi har dagpenger og sykepenger for å kompensere noe for den nedgang i inntekt og velferd som en får i de situasjonene, skal være knyttet til sivilstand. Det som Fremskrittspartiet sier, er at pensjoner er noe du har opptjent i et langt arbeidsliv. Jeg trodde Fremskrittspartiet snart begynte å slutte å komme med den plata. Vi hadde en replikkveksling her for kort tid siden med representanten Rotevatn som tok et ganske klart oppgjør med Fremskrittspartiet på det punktet. Det er helt avklart at ytelser over folketrygden er ytelser over statsbudsjettet. Det er sånn det er. Jeg synes Fremskrittspartiet burde slutte å spre feil om hvordan folketrygden fungerer. Folketrygden er ikke en utbetaling knyttet til hva den enkelte har innbetalt. Det er en vurdering fra Stortinget om hvordan ytelsene skal være, og er helt annerledes enn det som er systemet for dagpenger og sykepenger.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-06-10:
Det var viktig at lønnsoppgjøret mellom LO og NHO ble dratt i havn, og det var viktig at det var frontfaget som var i spiss. Det var da også naturlig at når regjeringa ble anmodet om å endre permitteringsregelverket, så stilte en seg underhånden positiv til det. Det er et eksempel på et trepartssamarbeid som har lang tradisjon, som ikke minst ble praktisert under den rød-grønne regjeringa, og som vi nå får erfaring for også blir videreført under den blå regjeringa. Det er viktig at partene i lønnsoppgjøret tar ansvar, at de tar et stort ansvar. Jeg vil også understreke én ting, og det er at vi er heldige som har Teknisk beregningsutvalg, som legger fram et solid tallmateriale for forhandlingene for kalenderåret 2016, som er etter beste vurdering. Det medvirker til at det blir veldig liten forskjell mellom krav og tilbud i oppgjørene, i motsetning til bl.a. det som en har i jordbruket, der en ikke har et tilsvarende materiale. Det vil jeg si at angjeldende statsråder bør se på, for noe av årsaken til at vi har ryddige og ordentlige forhold i lønnsoppgjøret mellom LO og NHO, er at vi har et teknisk beregningsutvalg som gjør jobben, slik tradisjonen er, nemlig å få fram tallmateriale for 2016. Vi har ikke noe tilsvarende i jordbruket fordi forhandlingene skjer for kalenderåret 2017, og for 2017 har ikke Budsjettnemnda noen tall annet enn prognosene fra Finansdepartementet om lønns- og kostnadsveksten. Dette var bare for å trekke en parallell. Senterpartiet ga råd til regjeringa i god tid før lønnsoppgjøret om å utvide dagpengene ved permittering til 52 uker. Jeg er glad for at en samlet komité sier: «Komiteen mener det er viktig at permitteringsreglene fungerer slik og at utvidet permitteringstid bare brukes når arbeidsledigheten er høy.» Man har altså et pragmatisk syn på dette, og bruker det som et ekstraordinært virkemiddel for å rette opp store skjevheter i arbeidslivet. Senterpartiet støtter forslaget om å utvide ordningen til 52 uker, og vi støtter komiteens tilråding i saken. Det har vært noe diskusjon her om spørsmålet om å øke arbeidsgiverperioden fra 10 til 15 dager ved permittering ut over 3 uker. Det gir vi ikke vår tilslutning til, for vi mener at det som regjeringa har lagt fram, er en balansert løsning mellom stat, arbeidsgiver og lønnsmottaker. En slik balansert løsning, som ivaretar alles helhetsinteresser, har vår støtte innenfor knappe økonomiske rammer.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-06-10:
Jeg vil også komme med noen kommentarer til personvalg ved stortingsvalg. De andre lovendringene er enstemmige, og der viser jeg til saksordførerens redegjørelse. Som det er sagt, har reglene for personvalg ved stortingsvalg stått uforandret siden 1921. Det ble satt ned et valglovutvalg, som gjorde en grundig jobb og i sin utredning NOU 2001: 03 anbefalte at velgerinnflytelsen burde økes, og at løsningene var mest mulig like mellom de ulike valg. Senterpartiet står sammen med komiteen, alle unntatt Arbeiderpartiet, om å si at det er et demokratisk problem at det finnes en personvalgordning ved stortingsvalg som er uten reell verdi. Den saken som vi nå behandler, har sin direkte bakgrunn i et anmodningsvedtak som et enstemmig storting gjorde den 14. juni i 2012. Jeg var saksordfører for det den gangen. Det vedtaket som er referert i innstillinga, er et vedtak som det var krevende å få til, for det skulle samle alle, og det var et vedtak som innebar at en måtte gå inn i en sak hvor det var klart kryssende hensyn og ulike vurderinger. I Senterpartiets program for inneværende periode sier vi at Senterpartiet vil «arbeide for en valgordning som gir velgerne større direkte makt over personsammensetningen på Stortinget». Vår grunnholdning er klar. Når vi ikke har kommet i mål med saken nå, er det bl.a. fordi den ikke har fått den nødvendige prosess i komiteen som kunne samle de ulike forslagene, og dermed ble det en uforsvarlig behandling. Det som medvirket til det, var at saksordføreren ikke kom med sin merknad før 31. mai. Derfor mener vi i Senterpartiet at innstillinga – på punktet om personvalg ved stortingsvalg – bør utsettes, og at et vedtak først blir gjort gjeldende ved valget i 2021. Det er også et argument i saken at nominasjonsarbeidet for stortingsvalget i 2017 er i full gang, og en utsettelse til neste sesjon vil være en klok og nødvendig avgjørelse. Derfor fremmer Senterpartiet et forslag som jeg har lyst til å referere: «Stortinget ber regjeringen komme tilbake med et nytt forslag til endringer i valgloven § 7-2 og § 11-5 første ledd(personvalg ved stortingsvalg) (personvalg ved stortingsvalg) Som det står i forslaget – «hvor også merknader» – ligger det i det at det som regjeringa har gjort hittil, på beste måte ut fra det som er anmodningsvedtaket fra 14. juni 2012, også skal følge med i vurderingen. Jeg vil understreke at jeg tror at det er vesentlig at regjeringa her trekker partiene med i denne prosessen, sånn at en kan få nødvendig tid på seg til å modne et standpunkt som burde samle en større flokk, i tråd med det som var intensjonen i valglovutvalget som leverte NOU 2001: 03, Velgere, valgordning, valgte. Jeg tar opp forslaget fra Senterpartiet.
Anniken Hauglie (Høyre), 2016-06-10:
Lovforslaget som behandles i dag, omfatter en rekke lovendringer på folketrygdens område når det gjelder offentlig tjenestepensjon. Forslaget omfatter også noen mindre justeringer og lovtekniske oppdateringer i flere andre lover. En økning av alderspensjonen til de pensjonistene som har minst, er et viktig og målrettet tiltak. Med forslaget som nå er fremmet, får vi på plass nødvendige lovendringer for å kunne gjennomføre Stortingets vedtak i forbindelse med statsbudsjettet for 2016 om at enslige alderspensjonister fra 1. september i år skal få økt minstepensjonsnivået med 4 000 kr. Lovforslaget omfatter også en nødvendig endring i lov om avtalefestet pensjon for medlemmer av Statens pensjonskasse, som sikrer at også berørte AFP-pensjonister omfattes av den allerede vedtatte økningen i grunnpensjonen til gifte og samboende. Det er viktig for regjeringen at regelverket i Statens pensjonskasse er utformet slik at det ikke motiverer arbeidstakere til å foreta uheldige og pensjonsmessig kostbare tilpasninger gjennom å skifte fra en stilling med den alminnelige aldersgrensen på 70 år til en stilling med særaldersgrense sent i arbeidslivet. Jeg er derfor glad for at regjeringen har fått tilslutning til et konkret tiltak i denne sammenheng, for å redusere muligheten for en slik uheldig tilpasning. Forslaget innebærer at det innføres et krav om tre års tjeneste i den nye stillingen, før det foreligger pensjonsrett. Jeg vil understreke at forslaget ikke berører andre sider ved særaldersgrensene. Det er videre foreslått endringer i pensjonsordningen for sykepleiere for å legge til rette for at pensjonerte sykepleiere som gjør tjeneste på såkalte pensjonistvilkår, ikke får avkorting i alderspensjonen. En ordning med pensjonistavlønning har lang tradisjon i statlig sektor, etter hvert også i kommunal sektor. Det er etter regjeringens syn rimelig at også sykepleiere som fortsatt ønsker en viss yrkesdeltakelse, får samme mulighet. Det forutsettes at ordningen med pensjonistvilkår må være tilsvarende den i statlig sektor og i KS-området. Blant annet må avlønningen skje etter en særskilt fastsatt sats. Det siste året er arbeidsmarkedet svekket, og ledigheten har økt. Ledighetsøkningen skyldes i første rekke redusert etterspørsel etter arbeidskraft, som følge av nedgang i oljeinvesteringene. Regjeringen har denne våren foreslått flere endringer i dagpengeregelverket som vil gjøre det lettere å kombinere dagpenger med utdanning. I tillegg foreslår vi nå at adgangen til å motta dagpenger under etablering av egen virksomhet utvides fra dagens ni måneder, til tolv måneder, dette fordi mange av dem som nå mister jobben i oljerelaterte virksomheter, har en utdanning og en erfaring som tilsier at de har gode muligheter til å etablere vellykkede bedrifter på egen hånd. Lovforslaget omfatter – som også saksordføreren var inne på – enkelte andre mindre opprettinger og oppdateringer i folketrygdloven, samordningsloven, ligningsloven og lov om supplerende stønad. Avslutningsvis vil jeg uttrykke tilfredshet med at komiteen slutter seg til de framlagte lovforslagene.
Anniken Hauglie (Høyre), 2016-06-10:
Forslaget vi i dag har til behandling, imøtekommer et ønske fra partene i frontfaget om endringer i regelverket for dagpenger under permittering i forbindelse med årets lønnsoppgjør. Norsk økonomi er inne i en krevende periode med et betydelig behov for omstilling. Mange bedrifter er berørt, og ikke bare bedrifter som er direkte knyttet til oljevirksomhet. Det er for tiden store forskjeller i arbeidsledighetssituasjonen, bl.a. geografisk og etter hvilke yrkesgrupper som særlig berøres. Forslaget vil gi bedrifter som står overfor midlertidige problemer med manglende etterspørsel, mulighet til å holde på kompetent arbeidskraft. De nye dagene med lønnsplikt vil stimulere bedriftene til å gjøre en ny og grundig vurdering av behovet for å permittere. Regjeringen foreslår å innføre en ny, femdagers lønnspliktperiode for arbeidsgivere, som inntrer etter 30 uker med dagpenger. Samtidig foreslår vi å utvide den perioden arbeidsgivere fritas fra lønnsplikt, med ytterligere 19 uker etter disse fem dagene med lønnsplikt. Permitterte arbeidstakere får en tilsvarende utvidet rett til dagpenger under permittering. Perioden med lønn eller dagpenger under permittering økes dermed med 20 uker. Samlet periode med lønn eller dagpenger i en løpende permittering vil være 52 uker, bestående av til sammen 3 uker med permitteringslønn og 49 uker med dagpenger. Jeg merker meg – og det er også nevnt fra talerstolen – at komiteens medlemmer fra Arbeiderpartiet er kritiske til at regjeringen foreslår å øke arbeidsgiverperioden fra 10 til 15 dager ved permittering over 30 uker, og at de samme medlemmene er kritiske til at det ikke åpnes opp for delvis permittering med 40 pst. Å åpne opp for delvis permittering med 40 pst. gjelder ikke endringene i permitteringslønnsloven, som vi behandler her i dag, men inngangsvilkår for retten til dagpenger. Kravet om 50 pst. arbeidstidsreduksjon for rett til dagpenger gjelder for alle helt ledige og permitterte. Et slikt forslag vil gi permitterte som har et arbeidsforhold de skal tilbake til, lettere tilgang til dagpenger enn de som er helt ledige. Forslaget, mener vi, vil innebære en urimelig forskjellsbehandling mellom permitterte og helt ledige som det ikke finnes noen velferdsmessig begrunnelse for. Permitteringsregelverket skal balansere bedriftenes behov for fleksibilitet med samfunnets behov for effektiv utnyttelse av arbeidskraften. Dagpenger under permittering har også en statsfinansiell side som en bør ta hensyn til når regelverket skal utformes. Regjeringens vurdering er at de endringene som foreslås i permitteringsregelverket, balanserer disse hensynene nøye. Endringene legger til rette for at de bedriftene som nå opplever driftsstans, men samtidig har lysere utsikter noe fram i tid, skal unngå å måtte si opp verdifull kompetanse. Av hensyn til mobiliteten i arbeidsmarkedet er det viktig at arbeidsgiverne grundig vurderer behovet for å holde på arbeidskraften. Økt arbeidsgiverbetaling i permitteringsperioden vil kunne bidra til det. Regjeringen følger utviklingen i antall permitteringer tett og vil orientere Stortinget om situasjonen bl.a. i budsjettdokumentene.
Anniken Hauglie (Høyre), 2016-06-10:
Jeg tror de fleste vil mene at det er en ganske god ordning at staten overtar lønnsutgiftene i 49 uker. Vi er opptatt av å hjelpe de bedriftene som har framtidsmuligheter, og som har håp der framme, men vi er også opptatt av å balansere ulike hensyn, nemlig hensynet til dem som har behov for å beholde arbeidskraft og har tro på framtiden og muligheter i framtiden, med hensynet til de bedriftene som nå opplever et stort behov for å ansette nye folk. Da mener vi det forslaget vi har lagt fram, balanserer de hensynene – både behovene til de som trenger folk fordi de skal utvide og ekspandere, og behovene til de bedriftene som sliter, men som ser lys i tunnelen framover.
Anniken Hauglie (Høyre), 2016-06-10:
Nei, jeg har ingen grunn til å mistenke bedriftene for det. Jeg må forutsette at bedriftene tar gode, kloke og korrekte valg. Men det som vi har forsøkt å diskutere de siste månedene, er nettopp hvordan vi skal ta hensyn til bedriftenes ulike behov. Vi ser nå f.eks. at bedriftene bare i Nordland sier de trenger 2 850 flere medarbeidere. I Troms trenger de 1 400 nye medarbeidere. 21 pst. av virksomhetene i Troms melder om at de har behov for å ansette flere. I en tid hvor bedrifter og landsdeler har et skrikende behov for arbeidskraft, må vi også se på hvordan vi på best mulig måte kan sørge for at de bedriftene som trenger folk, får tilgang på de menneskene, samtidig som vi også selvfølgelig skal ivareta behovene til de bedriftene som sliter, men som vet at de vil få kontrakter i nær framtid. Og det er de hensynene vi har hatt behov for å vurdere, og som vi mener at vi har lagt til grunn her. Representanten startet med at 130 000 ledige ikke er effektiv bruk av folk. Nei, det er ikke det. Vi er opptatt av at de skal formidles til de ledige jobbene som er, landet rundt.
Anniken Hauglie (Høyre), 2016-06-10:
Som jeg sa i svarene mine til forrige replikant, er det noen dilemmaer nå. I 2009 da det var full stans i alle bransjer over hele landet, var det på sett og vis enklere å bruke permitteringsregelverket, fordi man kan si man hadde en midlertidig stopp i produksjonen landet rundt, men nå er ikke det realiteten. Realiteten nå er at det er full stopp i deler av landet, og at det er full aktivitet i andre deler av landet. Det som er viktig for oss da, er at vi ikke låser inn den kompetansen som – man kan si – frigjøres i noen bransjer, hvis den er etterspurt i andre bransjer. Det håper jeg vi kan være enige om: at vi må sørge for at de bedriftene som trenger kompetanse for å ekspandere og for å vokse, får tilgang til det. Derfor har jeg også sagt at det vi nå foreslår om at bedriftene må sette en fot i bakken, kanskje også kan bidra til at de bedriftene som ser lys i tunellen og vet de får kontrakter, vil kunne bruke permitteringsregelverket, mens de andre, som kanskje finner ut at de ikke har muligheter, gjør en annen vurdering.
Anniken Hauglie (Høyre), 2016-06-10:
Når det gjelder innlåsningseffekt: Vi mener jo at vi har funnet en måte å redusere faren for det på ved at bedriftene nå må sette en fot i bakken etter 30 uker før de permitterer på nytt, men dette er ikke noen eksakt vitenskap. Nå får vi se hvordan denne ordningen fungerer. Jeg er veldig opptatt av trepartssamarbeidet. For oss var det viktig å unngå en ødeleggende streik i frontfaget. Vi var opptatt av å kunne bidra til å unngå den streiken. Det var dette partene ba om. I et trepartssamarbeid må alle gi og ta, og dette var det staten valgte å gi for å unngå en ødeleggende streik.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2016-06-10:
130 000 arbeidsledige kan på ingen måte sies å være en effektiv utnyttelse av arbeidsstyrken. Når vi ser bedrifter som sliter, som opplever driftsstans, men allikevel ser et lys i tunnelen slik statsråden beskriver det, ser ikke statsråden da at det er ganske krevende for de bedriftene å få en ytterligere arbeidsgiverperiode inn i et permitteringsløp? Mener statsråden at det vil styrke bedriftens mulighet til å overleve i en krevende situasjon?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2016-06-10:
Det statsråden nå sier, er jo å mistenkeliggjøre de bedriftene som faktisk bruker permitteringsordningen. Jeg tror ingen bedrifter permitterer ansatte hvis ikke de ser det lyset i tunnelen. Når en har opplevd en driftsstans, og inntektene blir borte, må jeg si at å påføre de bedriftene økte kostnader ikke høres ut som en fornuftig løsning for å holde hjulene i gang. Mener statsråden at bedrifter vil misbruke en sånn ordning med å kunne forlenge permitteringer hvis ikke man har den stoppen som statsråden legger inn, som skal belaste bedriftene ganske mye når det gjelder økonomi i en situasjon der inntektene er borte?
Vegard Grøslie Wennesland (Arbeiderpartiet), 2016-06-10:
Før regjeringen nå har gått inn for å utvide denne permitteringsperioden, har regjeringen argumentert sterkt imot den. Den har hevdet at dette vil ha en innlåsningseffekt og hindre mobiliteten. Nå går man altså inn for å utvide permitteringstiden. Mener statsråden fortsatt at det har en innlåsningseffekt å være permittert?
Vegard Grøslie Wennesland (Arbeiderpartiet), 2016-06-10:
Jeg forstår det fortsatt slik at regjeringen mener at dette har en innlåsningseffekt, og likevel velger de å utvide perioden. Det synes jo vi fra Arbeiderpartiet er gledelig. Det kommer som følge av at vi har den norske modellen, som fungerer ganske godt, på anmodning fra partene i lønnsoppgjøret. Da har jeg egentlig bare lyst til å stille det enkle spørsmålet: Ble statsråden glad for brevet fra partene?
Michael Tetzschner (Høyre), 2016-06-10:
Representanten Knag Fylkesnes holdt et forbilledlig kort innlegg. Man kan kanskje si at det var så kort at vi fortsatt er litt i det uvisse når det gjelder SVs eventuelle subsidiære stemmegivning. Det er selvfølgelig utmerket at han har tatt opp sitt eget forslag formelt, men det hadde også vært av interesse å høre hva SV vil stemme subsidiært, for det har vi hørt på ryktebasis at kanskje kunne øke støtten til forslaget fra regjeringen. Det hadde vært hyggelig. Den kanskje viktigste grunnen til at jeg tar ordet nå, er den forunderlige opplysningen at fremdriften fra saksordføreren skulle ha påvirket Senterpartiets tankevirksomhet i forbindelse med denne saken. Da får man bare se på realitetene. Det er klart at man kan legge til grunn at en saksordfører fra det største regjeringspartiet vil skrive seg inn i det samme realstandpunktet som foreligger fra regjeringen, så det har ikke vært noe problem. Dessuten, hvis man ønsker en åpen prosess om realinnholdet i et forslag, behøver man slett ikke vente til saksordføreren har kommet med sine synspunkter og dermed låst sine egne standpunkter. Hvis man hadde ønsket det reelt, kunne man fått til det. Når jeg da også kan legge til, uten å røpe for mye fra komiteens indre liv, at det var jeg som saksordfører som gjerne ville ha denne saken før sommerferien – den er faktisk byttet ut i vår venteliste med en sak som ble overført til etter sommeren – synes jeg det er en ikke helt treffende kritikk. Derimot synes jeg at representanten Rotevatns observasjoner fra utsiden av komiteen er ganske presise. Jeg vil altså da si at i denne sak kan man formode at Senterpartiet ikke har vært så samstemte i å få en prosess raskt frem nå. Man ønsker å gi et inntrykk av at man er for økt velgerinnflytelse i prinsippet, det passer bare ikke ved det kommende valget.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2016-06-10:
Eg skal glede forsamlinga med å ha dagens kortaste innlegg. Eg ønskjer hermed å ta opp SVs forslag i innstillinga.
Roy Steffensen (Fremskrittspartiet), 2016-06-10:
Jeg må si meg enig med de to foregående talerne, så jeg skal være veldig kort. Jeg vil på vegne av Fremskrittspartiet opplyse om at vi kommer til å stemme imot representantforslaget som er fremmet, og det løse forslaget som er lagt fram i salen. Jeg ønsker ikke nå å gå inn i en debatt om selve finanstilsynssaken. Den skal vi debattere grundig på mandag. Når det kommer til forslagsstillernes bekymring om hvorvidt framgangsmåten her vil kunne skape presedens for framtidig suverenitetsavståelse til andre EU-byråer og -tilsyn, er min korte kommentar at det vil være naturlig at vi vurderer hver sak for seg etter hvert som de eventuelt skulle bli fremmet.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2016-06-10:
I debatten de siste dagene har det kommet fram at det er representanter for ulike partier som støtter den bekymringen som Senterpartiet hele tiden har tatt til orde for. Spesielt i regjeringspartiet Fremskrittspartiet har det stått fram flere representanter som er svært skeptiske til den løsningen som nå har blitt valgt. Så min utfordring til Roy Steffensen, som snakker på vegne av Fremskrittspartiet, er: Er Fremskrittspartiets gruppe fristilt? Eller er det sånn at det går så mye prestisje i denne saken at folk ikke får lov til å stemme etter sin egen overbevisning? I et så stort og så prinsipielt spørsmål som å avgi suverenitet fra Det norske storting og det norske finanstilsynet til Brussel og det europeiske finanstilsynet, er det det som er holdningen i Fremskrittspartiet nå – at man pisker folk på plass? Eller kan den enkelte representant stemme etter det en selv mener er rett? Jeg håper i en sånn type spørsmål, som for meg ville ha vært et samvittighetsspørsmål, at Fremskrittspartiet ikke har blitt så regjeringstro at man ikke lar sine representanter stemme etter sin egen overbevisning. Jeg er også sikker på at flere av de representantene som har blitt valgt inn her både fra Arbeiderpartiet og fra Fremskrittspartiet, har flagget høyt i valgkampen at de er for norsk suverenitet, at de er for at Norge ikke skal være medlem i EU. Da bør man også i en sak som denne bli fristilt. Det har vært tradisjon for i Det norske storting at representantene kan stemme etter egen overbevisning i nettopp slike spørsmål. Så min utfordring til Roy Steffensen er: Kan han på vegne av Fremskrittspartiet klargjøre om det er sånn at alle representanter i Fremskrittspartiet nå blir pålagt å følge partipisken, eller kan de stemme etter egen overbevisning?
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2016-06-10:
Jeg vil også takke for en god og detaljert redegjørelse og gjennomgang fra helseministeren. Representanten fra Høyre, Tone Wilhelmsen Trøen, har også gått igjennom veldig mye av det arbeidet vi har gjort på våre tre år på vakt, så jeg føler ikke behov for å gjenta det. Jeg har bare lyst til å knytte noen kommentarer til det. Det er et faktum at sykehuskøene økte og økte jevnt og trutt under rød-grønt styre og nådde en topp i 2011. Den toppen var rett og slett formidabel. Da har jeg i grunnen forståelse for at dette smerter for Arbeiderpartiet, men jeg synes faktisk det er litt leit at Arbeiderpartiet ikke klarer å glede seg over en utvikling som betyr at pasientene nå får raskere hjelp. Det trodde jeg var målet for alle i denne sal. Jeg vet også at Jonas Gahr Støre flere ganger uttrykte at størrelsen på helsekøen var uviktig, at det var ventetider som betydde noe. Jeg er litt usikker på om de mer enn 40 000 som nå slipper å stå i kø, er enig i det. Jeg er også enig i at tiden man venter, kanskje er det viktigste, men uansett: Størrelsen på en helsekø sier noe om helsetjenestene våre også. Jeg synes ikke vi bare skal kimse av det, så for oss i Fremskrittspartiet er det av stor betydning at antall ventende går ned. Det betyr at færre står i den belastningen, færre bekymrer seg. Det har vært mye snakk om interne ventelister. Etter å ha hørt redegjørelsen nå og lest meg litt opp på dette med interne ventelister, tenker jeg at det faktisk ikke er noe problem. Snarere tvert imot føler jeg det ganske betryggende at det finnes sånne lister, fordi det betyr at man har mer kontroll på pasienter som skal gjennom et langt løp. Vi har hatt for mange saker hvor pasienter har blitt glemt i systemene, og det ønsker vi slettes ikke mer av. Fremskrittspartiet har vært opptatt av fire måltall. Vi har vært opptatt av antallet som venter, vi har vært opptatt av hvor lenge de venter, vi har vært opptatt av antall korridorpasienter, og vi har vært opptatt av antall fristbrudd. Når alle de tallene går nedover, går i riktig retning, er dette til syvende og sist det aller viktigste for oss i Fremskrittspartiet. Men dette er en kontinuerlig jobb, og vi kan ikke hvile på våre laurbær. Vi skal videre nedover, og vi trenger et kontinuerlig fokus på problemstillingen. Jeg er veldig glad for at vi tar en skikkelig gjennomgang, for det er litt slitsomt å ha disse diskusjonene om ventelister om og om igjen, hvor man mistenkeliggjør og mener at noen jukser og trikser. Jeg tror ikke det er noe særlig all right for dem som jobber i systemet heller, stadig å få disse beskyldningene mot seg. Hvis vi hele tiden forbedrer systemene slik at vi etter hvert kan stole hundre prosent på tallene, vil det være til det beste for alle parter.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2016-06-10:
Takk til statsråden for en grundig gjennomgang. Det er også grunn til å gi honnør til Dagens Medisin og til journalistene for å drive journalistikk. Det trenger vi som politikere, og det trenger pasientene, og dette er neppe den siste gravejobben som er gjort knyttet til ventelister og behandling i sykehus. Det som er avklart i denne runden, siden Dagens Medisin hadde disse oppslagene, er at det ikke er en politisk villet forflytning av pasienter. Det har ligget under en insinuasjon om det. Den føler jeg er parkert. Så skulle det bare mangle når en putter på mer penger, at det ikke blir flere i systemet. En konsekvens av det er at en kan få flere på venteliste. Jeg møtte ledelsen ved Ahus tidligere i uka, på det lokalmedisinske senteret på Ski sykehus og poliklinikken, som en vel må kalle dagsykehus. Det er interessant å høre hvordan Ahus har redusert antallet korridorpasienter gjennom systematisk jobbing det siste året. Det var en debatt i fjor sommer. Jeg syntes det sto dårlig til når det var så mange korridorpasienter ved et av de største og nyeste sykehusene i Norge, men det viser seg at de har gjort en innsats. De sier også at det lokalmedisinske senteret på Ski er en viktig grunn til at de får ned antall korridorpasienter, fordi de der kan gi flere dagpolikliniske tilbud. Det fører også til at pasientene i mindre grad trenger å forflytte seg. Så er det en bekymring som i denne diskusjonen kanskje ikke har fått stor nok plass, men som representanten Wilhelmsen Trøen var innom: Ruspasientene har jo fått kortere ventetid, men barn og unge i psykiatrien har ikke fått det alle steder. Det er alvorlig, og vi må gjøre systemet bedre slik at de får raskere tilgang til spesialisert psykisk helsehjelp. Jeg vil vende oppmerksomheten mot Australia, hvor komiteen var på komitéreise. Vi fikk på mange områder se en nasjon som satser systematisk på IKT, også i helsesektoren, og vi fikk se store flytskjermer som overvåket deler av helsetjenesten og hvor det var flaskehalser. Denne typen helselogistikk savner jeg foreløpig i norske sykehus, at vi kan jobbe mer systematisk med det. Vi fikk høre hvordan de utvikler de nasjonale digitale motorveiene i Australia, og hvordan staten leder an i standardiseringen, men slipper til private for både å utvikle og skape kapasitet. Så vi har noe å lære. Det er gledelig at det med revidert nasjonalbudsjett ble 400 nye studieplasser. 200 av dem er øremerket helse og IKT. Jeg har forventninger om at vi etter hvert får en sterkere nasjonal infrastruktur, og denne typen studieplasser er en viktig del av det. Venstre kommer til å følge denne diskusjonen om ventelistene nøye. Det er ikke noe mål å flytte på pasienter og skjule køer. Det skal vi bort fra, enten det er internt i sykehusbyråkratiet eller i den offentlige statistikken. Det er også verdt å minne om en debatt vi hadde her i går og et oppslag i Aftenposten i dag om en verdighetsgaranti, der den forrige regjeringa hadde som mål å skape 12 000 nye plasser i helse- og omsorgssektoren og greide litt over 2 000. Det viser hvor krevende helsesektoren er å styre, men vi skal fortsette å skaffe oss kunnskap om den.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2016-06-10:
Det gjeld òg SV.
Helge André Njåstad (Fremskrittspartiet), 2016-12-15:
Det er feil at eg ikkje snakka om eldreomsorg i mine 15 minutt. Eg snakka om den styrkinga me har gjort i form av tilskot til å byggja fleire plassar, noko som er viktig. Eg trur Arbeidarpartiet hugsar veldig godt den berømte tilskotsordninga – då ein endra frå tilsegn til tilskot frå ambisjonsnivået i starten. Det er heilt riktig at me har ønskt ein modell der det ikkje skal stå på pengane. Når behovet for eldreomsorg er til stades, skal dei eldre vera trygge på at dei får det tilbodet dei har krav på, uansett. Det var difor me fekk fleirtal for ei forsøksordning som gjorde at dei kommunane som ønskte å vera med på forsøket, kunne prøva det ut. Det er skuffande at Arbeidarpartiet, som har over 200 ordførarar, i så liten grad greip den moglegheita til å få staten til å finansiera eldreomsorga fullt ut når behovet oppstod. Det var ganske mange Arbeidarparti-ordførarar som sa nei takk til det tilbodet, som ville gjeve betre eldreomsorg i kommunane deira, fordi dei heller ønskte å kunna prioritera og gjerne kutta innanfor eldreomsorga. Så det store ordførarpartiet bør ikkje kritisera regjeringa for manglande oppfølging av eldreomsorg.