Siri A. Meling (Høyre), 2015-06-05:
Først vil jeg takke representanten Wickholm for å bidra til å sette søkelyset på viktige spørsmål knyttet til ulovlig kapitalflukt og åpenhetskrav til kapitalstrømmer over landegrenser. Det er tema som også Høyre er opptatt av. Kampen mot fattigdom er en viktig sak for oss alle, og kampen mot fattigdom er også satt opp som det første av de åtte tusenårsmålene vi har forpliktet oss til gjennom FN. For øvrig er det åttende tusenårsmålet å utvikle et globalt partnerskap for utvikling. Det betyr i henhold til regjeringens hjemmeside å utvikle et åpent, regelbasert og ikke-diskriminerende handels- og finanssystem som tar vare på behovene til de minst utviklede landene. Det betyr at også dette åttende tusenårsmålet er relevant for denne debatten. En viktig del av denne kampen mot fattigdom vil og bør dreie seg om at fattige land ikke blir utnyttet av den rikere del av verden, at fattige land ikke tappes for ressurser uten at de selv får dra nytte av inntektene som genereres. Jeg er derfor tilfreds med at finansministeren i sitt svar til interpellanten nettopp understreket at regjeringen er opptatt av å finne gode løsninger for å kunne bekjempe ulovlig kapitalflukt og synliggjøre kapitalstrømmer over landegrensene. Verden blir mer og mer globalisert, og det betyr også at pengestrømmene flyter lettere mellom land og selskaper i ulike strukturer. Jeg tror det er ganske stor enighet om at denne globaliseringen har bidratt til å bekjempe fattigdom nettopp ved økt internasjonal produksjon og handel, men samtidig har denne situasjonen noen virkninger som kan være uheldige. Det er viktig å ha ambisjoner om forbedring. Samtidig er disse problemstillingene internasjonale og må finne sine løsninger også gjennom internasjonalt samarbeid, ikke minst med tanke på å opprettholde en konkurransenøytralitet i norske selskaper i forhold til konkurrerende virksomhet fra andre land. Blant annet er det internasjonale organet Financial Action Task Force en av de viktigste internasjonale arenaene for å sette standarder for tiltak mot hvitvasking og terrorfinansiering. Mulighetene flernasjonale selskaper har til å rapportere samlet for selskaper eller for hele konsernet, gir muligheter som hindrer innsyn i bl.a. hvor mye verdier som tas ut fra det enkelte land. Vi må vel kunne si at Norge allerede er en foregangsnasjon på dette området, i alle fall i en europeisk sammenheng, når vi har gjennomført og satt i kraft nasjonale krav til land-for-land-rapportering, og dette betyr at selskapene må rapportere nettopp land for land og synliggjøre sin aktivitet. Det er – som finansministeren også var inne på nettopp – for å unngå at foretak tapper fattige land for ikke-fornybare naturressurser at denne rapporteringsformen var viktig å få på plass. Vårt regelverk bygger på EUs regelverk. Det er ikke unaturlig at vi harmoniserer oss med EU, våre nærmeste samarbeidspartnere og også våre nærmeste konkurrenter, i disse spørsmålene, men i tillegg har Norge allerede vedtatt en ordning som går lenger enn det EU-direktivet legger opp til. EU-reglene er avgrenset til å gjelde informasjon om betaling til myndigheter, mens de norske reglene går mye lenger i pålagt rapportering. I tillegg har vi inngått en rekke skatteavtaler med ulike land, noe som også vil bidra til større åpenhet og innsyn knyttet til kapitalstrømmer. Det er for så vidt en god ting å demonstrere utålmodighet når det gjelder en god sak, men her er det lagt opp et løp med en evaluering av det norske land-for-land-regelverket etter tre år, og i tillegg skal EU evaluere sitt regelverk i 2018. I Aftenpostens omtale av denne saken 1. juni i år ble det referert til at Økokrim i 2013 anslo at 136 mrd. kr blir unndratt beskatning i Norge hvert år, noe som betyr et tap av skatteinntekter på nesten 37 mrd. kr årlig. Dette er store beløp, og arbeidet med å sikre et nasjonalt skattegrunnlag er også en viktig dimensjon av akkurat den delen av debatten som dreier seg om såkalte skatteparadiser, for å unngå kapitalflukt og uønsket skattetilpasning. Dette har med rette fått økende oppmerksomhet fra ulike land. Norge ligger langt fremme i dette arbeidet. Det betyr ikke at vi ikke skal videreutvikle regelverket som trådte i kraft 1. januar 2014 – tvert imot legges det opp til en prosess med evaluering og eventuelle nye grep etter en treårsperiode.