Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 1999-06-07:
Øvre Otta er unik høyfjellsnatur og storslåtte vassdrag som fortjener å bli vernet. Med en full utbygging vil enda et stykke storslått natur gå tapt for Norge. Utbyggingen i Øvre Otta er en sak med stor sprengkraft. Vassdraget er det siste store relativt urørte høyfjellsvassdraget i Norge og Europa, og det er opplagt at dette derfor blir en sak med sterke symbolverdier. Det kanskje mest alvorlige inngrepet knyttet til utbygging er kraftledningene som kommer i konflikt med planene for Reinheimen nasjonalpark. Denne 56 km lange planlagte linja vil over lange strekninger gå som et grensegjerde mot nasjonalparken. En nylig framlagt rapport fra Norges landbrukshøgskole og Stiftelsen for naturforskning viser at disse kraftledningene vil gi betydelige negative virkninger for villreinstammen. Kraftlinjene krysser tvers igjennom beiteområdet til villreinen og kan innebære en reduksjon av villreinens beiteområde med over 25 pst. Med Arbeiderpartiets forslag om halv utbygging kan vi unngå problematikken med kraftlinjene. Vi kan redusere ledningene fra 300 kV til 132 kV. Opplandskraft har uttalt at en da ikke har behov for å føre kraftlinjene over fjellet og true reinens beiteområde. De vurderer nå å finne en ny trasé som går ned i dalen. Overgangen Skjåk – Stryn er hovedferdselsåra mellom øst og vest i landet. Fjellpartiet passeres hvert år av 700 000 reisende i løpet av sommermånedene, hvorav utenlandske turister utgjør hovedtyngden. Det unike med vassdragsnaturen i Øvre Otta er at en ikke trenger å være en garvet fjellvandrer for å få se fossefallene og fjellelvene. Vassdraget går langs riksveien over til Strynefjellet og er lett tilgjengelig for alle. Turismen representerer en sentral inntektskilde i dette dalføret, og den er basert på forventningene om storslått og forholdsvis urørt natur. En full utbygging av Øvre Otta vil gjøre området mindre attraktivt for naturopplevelser og turisme. Det er derfor ikke uventet at både reiselivsnæringen i dette området og Norges Turistråd går sterkt imot utbyggingsplanene. Både Høyre og Arbeiderpartiet er delt nesten på midten i denne saken. For oss som har kjempet for vern av Øvre Otta i Arbeiderpartiet, har det vært avgjørende å få vernet så mye som mulig. Gjennom kompromisset mener jeg vi har oppnådd det maksimalt oppnåelige. Alle de seks sideelvene blir vernet. Tora og Føysa unngår å bli tørrlagte og får bruse fritt. Pollfossen blir reddet, og hovedvassdraget unngår å få redusert vassdragsføringen med 80 pst. på strekningen fra Grotli og ned til Heggebottvatnet. Det som da gjenstår, er en utbygging av fallet mellom Rauddalsmagasinet og ned til Pollvatnet. Denne delen av utbyggingen er heller ikke noe vanskelig for miljøbevegelsen. Uenigheten står om utbyggingen på strekningen fra Heggebottvatnet og ned til Dønfossen. Elven blir nesten tørrlagt på denne strekningen, og dette inkluderer Høgfossen. I et kompromiss må en gi og ta. Det ideelle hadde selvsagt vært at Heggebottvatnet ikke hadde fått en fire meter høy demning, og at Høgfossen ble skånet. Men sett i sammenheng med hvilke naturinngrep en full utbygging ville ført til, er naturinngrepene nå begrenset. For meg har det vært viktigere å oppnå resultater enn å stå beinhardt på prinsipper. Regjeringspartiene sier i energimeldingen at de er for en fortsatt skånsom vannkraftutbygging. Vis meg da den utbyggingen som er mer skånsom enn en halv utbygging av Øvre Otta! Vi har i realiteten oppnådd å skaffe fram en halv TWh ny energi med svært begrensede naturinngrep. Med vern av de seks sideelvene og kraftledningene fjernet fra Reinheimen nasjonalpark og ned i dalen er dette en miljøpolitisk seier.