trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trine Skei Grande (Venstre), 2005-06-02:
Dette er et viktig område å diskutere, sjøl om jeg tror at hovedsaken i denne debatten egentlig ble avgjort for et års tid siden. Men jeg skjønner at det er slitsomt å være populist og skulle hoppe hver gang noen brummer – om det er om nasjonale prøver, eller om det er om læreplaner. Jeg syns det er veldig viktig at det er en brumming blant folk. Jeg syns det er viktig at det er en debatt. Jeg tror at både fagmiljøene, lærerne, alle skolemiljø har godt av den debatten som nå pågår, og vår oppgave er ikke nødvendigvis å hoppe, men å lytte. Det er to ting jeg ønsker å kommentere i forhold til debatten. Det er begrepet «skal kunne» – det er da forferdelig skremmende at vi skal stille sånne krav til elevene! Jeg syns heller at det kan åpnes for en debatt om hvor mye «holdning» vi skal legge inn i læreplanene. Jeg syns faktisk det er en grense for hvor mye holdninger staten skal bestemme skal puttes inn i hodet på elevene. Jeg mener faktisk det er en ideologisk interessant diskusjon hvorvidt holdninger skal være noe vi skal formidle gjennom dette, eller om vi faktisk skal formidle kunnskap som gir grunnlag for analyse, grunnlag for debattdeltakelse, grunnlag for egne analyser. Det er en grense for hvor mye holdninger et samfunn kan kreve skal legges inn i en statlig skole i forbindelse med barns opplæring. Jeg syns det er en like interessant debatt som om redselen for begrepet «skal kunne». Det andre som jeg syns kanskje noen av læreplanene ikke er gode nok på, er evalueringskriterier. Det å ha klare evalueringskriterier for elevene er en viktig del av hva læreplanene skal inneholde. Vårt utgangspunkt da det skulle lages nye, var at det var nærmest umulig for lærerne å leve opp til dem som var der i alt sitt mangfold. Det er klart at man kan enkelt som politiker lage en læreplan med så mye mangfold at man aldri kan angripes, men om de da er gjennomførbare i forhold til elevene, er en interessant problemstilling. Jeg syns først og fremst at læreplanene skal være så enkle at de også kan stå i foreldrenes bokhylle. For min mor, når hun visste at vi gikk i den klassen hvor vi skulle lære gangetabellen, betydde det gangetabellpugging mens man var på bærtur og plukket blåbær. Det at foreldre kan delta i barnas opplæring og vet hva som kommer når, og hva det er som egentlig forventes av barna deres, tror jeg kan være en styrke for hele skolen. Da må læreplanene være i en sånn form at også andre, ikke bare lærerne, kan forholde seg til dem.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2005-06-02:
Jeg har lyst til å gripe fatt i særlig ett forhold som interpellanten berører. Representanten Reikvam mener at det er stor fare for at læreplanmål og tydelighet med hensyn til hva elevene forventes å kunne, kommer i konflikt med skolens dannelsesmål. Det virker som om Sosialistisk Venstreparti har en stor interesse av å skape en kunstig motsetning mellom dannelse og kunnskap. De mener at man ikke kan fokusere på kunnskap og læringsutbytte, for da stopper dannelsesprosessen opp. Men virkeligheten er stikk motsatt: uten kunnskap og ferdigheter ingen dannelse. Hva er egentlig dannelse? Jo, vi tenker ofte på dannelse som evnen til å tilegne seg kultur, til å drive tankevirksomhet, kritisk refleksjon og til å fungere i et samfunn. Kort sagt: Dannelse er tanken om det hele mennesket. Det er her konstruksjonen av et kunstig motsetningsforhold mellom kunnskap og dannelse er helt uforståelig. For hvordan kan man tilegne seg kulturopplevelser som f.eks. gode bøker hvis man ikke kan lese? Hvordan mener noen at det er mulig å ta del i store tanker i fortid og nåtid hvis man ikke kan lese ordentlig? Hvordan fungerer man i samfunnet uten kunnskap om skriftspråket? Jeg mener det er et tilbakeslag mot dannelsesprosessen til unge mennesker hvis man lar være å fokusere på kunnskap. Når Regjeringa er opptatt av å gjøre noe med det faktum at så mange som 17 pst. av tiendeklassingene ikke kan lese og skrive godt nok, er det nettopp fordi denne manglende evnen til lesing skaper barrierer for ungdom seinere i livet. Mange har problemer med å skaffe seg jobb, mange kan ikke studere videre. Fra Sosialistisk Venstreparti er signalet at det er viktigere at elevene har det sosialt og trivelig enn at de lærer så veldig mye. De pakker seg inn i en forestilling om at elever som lærer lite, men trives mye dannes til hele mennesker. Elever kan både lære og trives samtidig – det er ingen motsetning. Når skolen stiller krav til elevene, er det både for at de skal tilegne seg kunnskap, og for at de skal dannes til hele mennesker. Kunnskap åpner veier til dannelse som ellers ville vært stengt. Representanten Reikvam avslører i et intervju på utdanning.ws 30. mai hva som er SVs ærend her. Journalisten spør Reikvam om han frykter at de nye læreplanene vil føre til en puggeskole. Reikvam svarer: «For å si det enkelt, vi kan få en skole hvor det er viktig å kunne gangetabellen.» Dette er en risiko som regjeringspartiene mer enn gjerne tar på seg. Det er ikke puggeskolen som er målet f.eks. med de nasjonale prøvene i lese- og skriveferdigheter. Det er tilegnelse av kunnskap, og det er åpning av veier til dannelse som ellers ville vært stengt. Og det er fjerning av de barrierene som manglende kunnskap fører til for unge mennesker.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2005-06-02:
Interpellanten skal ha ros for å fokusere på sammenhengen mellom Generell læreplan, Læringsplakaten og fagplanene. Det er en viktig sammenheng, og det skal være sammenheng mellom dem. Kristelig Folkeparti mener at det er viktig og rett nå å legge vekt på læringsmål, ganske enkelt fordi litt av kritikken av L97 var at læringsmålene var for utydelige. Vi ønsker også å legge større vekt på pedagogisk frihet i forhold til hvordan man skal nå målene, og derfor erstattes også Broen med Læringsplakaten. I tillegg til uklare læringsmål var kritikken av L97 at fagplanene var overlesset med stoffmengde. Jeg er enig med interpellanten når han sier at skolen er viktig for å skape felles referanse i vårt samfunn. Derfor skal skolen gi innsikt i kulturarv på ulike områder og av ulik art. Den skal gi ferdigheter og kunnskap for framtiden som folk kjenner seg igjen i, slik at de kan skape kontakter og samarbeide. Dette er også den viktigste begrunnelsen for at vi ønsker et felles KRL-fag i skolen som et eksempel innenfor fagene. I Kristelig Folkeparti er vi ikke redd for den lokale variasjon dersom det skaper en engasjert og relevant læringssituasjon, for det er med på å øke læringslysten, og det øker også barnas kunnskaper. Når Kristelig Folkeparti ønsker en ny læringsplan, er det fordi vi ønsker å legge til grunn den generelle læreplanen og få klarere læringsmål, fokus på grunnleggende ferdigheter og mindre stoffmengde enn i de overlessede fagplanene i L97. Jeg tror vi har gode lærere som klarer å foreta gode vurderinger i utvalg av lærestoff for å nå læringsmålene. Jeg må ærlig innrømme at jeg er overrasket over at enkelte lærere i den offentlige debatt som jeg har sett omkring læreplanene, gir uttrykk for at de ikke ønsker denne friheten, fordi de er redd for at de dermed ikke vet hva de skal undervise i. Utfordringen nå i innspurten er at vi må kunne balansere læringsmål og hensynet til detaljeringsgrad i mål og fellesstoff. Det finnes to grøfter i denne debatten, og statsrådens jobb er å unngå begge. Vi har nå skapt forventninger om en ny læreplan i 2006. Skolene planlegger ut fra det. De trenger også tid til å sette seg inn i ny læringsplan og planlegge undervisningen. Jeg mener at vi fortsatt kan klare dette, og det er uheldig dersom det nå signaliseres at vi skal utsette det. Jeg er enig med statsråden, vi skal ikke utsette, men vi skal lytte til høringsuttalelsene.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2005-04-12:
På vegne av Per Erik Monsen, Øyvind Korsberg, Kenneth Svendsen og meg selv vil jeg fremme forslag om reduksjon i avgiften på bensin og autodiesel.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2005-04-12:
Jeg synes ikke det er bare solskinn når faktisk hele 23,7 pst. avbrøt videregående opplæring i skoleåret 2003-2004. Da snakker man ikke om solskinn. Jeg synes det er et meget høyt tall, og jeg synes det er bekymringsfullt. Og det kan nok ha flere årsaker. Men jeg har lyst til å spørre statsråden om hun vet i hvor stor grad det nyttes individuelle opplæringsplaner for elever, og i hvor stor grad individuelle opplæringsplaner er med på å bidra til gjennomføring fram til en sluttkompetanse, enten som lærekandidat eller ved fagbrev. Mitt inntrykk er faktisk at det tas for lite individuelle hensyn og er for dårlig tilrettelegging, og at dette kanskje er den største utfordringen knyttet til denne problematikken.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2005-04-12:
Det kan anføres argumenter både for og mot de endringer i kildeskatten på utbytte som flertallet går inn for. Det Senterpartiet reagerer på, er hvordan flertallet begrunner sitt standpunkt. Flertallet i komiteen skriver i sine merknader at dagens regler trolig er i strid med EØS-avtalen. Flertallet må gjerne være for endringer i kildeskatten på utbytte. Fra Senterpartiets side er det imidlertid klart at dette må begrunnes ut fra hensiktsmessighet og ikke i forhold til EØS-avtalen. Senterpartiet mener det er en uheldig utvikling at Norge på stadig nye områder godtar en utglidning av EØS-avtalens virkeområde, og at vi lar oss styre av EU på områder som vi tidligere har stått fast på ligger utenfor avtalens virkeområde. Da EØS-avtalen ble inngått, ble det forutsatt at avtalen ikke skulle omfatte skatte- og avgiftspolitikken. Norske myndigheter har da også tidligere argumentert overfor EFTA-domstolen med at kildeskatten på utbytte er i tråd med EØS-avtalen. Jeg vil for øvrig vise til at Regjeringen i proposisjonen skriver at uttalelsen fra EFTA-domstolen er rådgivende. Senterpartiet mener at norske myndigheter må holde fast på at Norge ikke er folkerettslig forpliktet til å gjøre endringer i de norske skattereglene, og at eventuelle endringer således ikke blir begrunnet i hensynet til EØS-avtalen. Selv om dette kanskje ikke er den største saken, kan det komme andre saker senere der norsk skattepolitikk blir utfordret av EØS-avtalen. Fra før har vi sett hvordan avgiftspolitikken, som det også var sagt skulle være unntatt avtalen, blir påvirket av EØS-avtalen. Det holder å nevne hva som skjedde med den differensierte arbeidsgiveravgiften. Senterpartiet mener derfor at Norge bør stå fast på sin prinsipielle holdning og ikke bøye av for EØS-avtalens vokteres nitolkning av avtalen.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2005-04-12:
Forslaget som vi fremmer i dag, får ikke støtte fra Stortingets flertall, slik det framgår av innstillingen. Vi er imidlertid glad for at flertallet her stiller seg bak Senterpartiets mål om å stimulere til økt bruk av alternativ energi i husholdningene, og at det er et betydelig energieffektiviseringspotensial i Norge som kan utløses ved aktiv virkemiddelbruk. Forslagene vi fremmer, er ett lite steg for å øke bruken av alternativ energi. Å utvide fritaket for å betale merverdiavgift på energi levert fra alternative energikilder til å gjelde hele landet og å gi fritak for å betale merverdiavgift på varer og tjenester i forbindelse med installasjon av varmeanlegg for alternativ energi i boliger vil etter vårt syn være tiltak som kan stimulere til økt bruk av alternativ energi. Norsk Bioenergiforening mener at det er et potensial for å bytte ut ca. 13 TWh elektrisk strøm brukt til oppvarming i husholdninger og tjenesteyting med bioenergi. I tillegg kan om lag 13 TWh fra olje erstattes med bioenergi. Total norsk produksjon fra bioenergi er i dag om lag 16 TWh, mens det i Sverige er om lag 100 TWh. Og det er jo interessant å merke seg at Sverige har brukt langt kraftigere virkemidler enn Norge for å øke bruken av bioenergi. Der var det momsfritak og ulike støtteordninger rettet mot leverandør av bioenergi, husholdninger og andre brukergrupper. Finland har i dag momsfritak på investeringer og brensel i bioenergianlegg og på fjernvarme. Som det framgår av dokumentet, genererer bioenergi inntekter til staten. I Sverige har de beregnet at hver ny TWh produsert av bioenergi gir om lag 65 mill. kr i inntekter til staten, i form av skatt på arbeidsinntekt, arbeidsgiveravgift og spart arbeidsledighetstrygd. Senterpartiet har i flere år foreslått å øke bevilgningene til Energifondet, som forvaltes av Enova. Resultatet av siste års budsjettbehandling førte til at bevilgningene over statsbudsjettet ble fjernet, og at Energifondet nå fullt ut finansieres av strømbrukerne. Vi som er forslagsstillere, registrerer at flertallet mener at merverdiavgiftsystemet ikke er et egnet virkemiddel for økt bruk av alternativ energi i husholdningene. Men Senterpartiet mener det er et skritt på veien, og jeg fremmer med dette forslaget som vi har sammen med Kystpartiet i innstillingen.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2005-04-12:
Nå følte jeg at også jeg måtte bruke anledningen i replikkordskiftet, for ikke å virke uinteressert. Det er stor enighet i innstillingen i forhold til det saken gjelder. Men jeg vil bare benytte anledningen til igjen å ta opp det som jeg var urolig over, og som vi har fått mye innspill om, ikke bare fra arbeidslivets parter, men også fra skolefolk som er ute i yrkesfaglige studieretninger – det med yrkesretting av utdanningsprogrammene. Jeg tror at det vi diskuterer, «Skole på arbeidsplass», der man har individuelt tilpasset, skreddersydd opplegg etter individuell plan, er en liten del av totalomfanget. Jeg føler at det med yrkesretting av yrkesfaglige studieretninger er selve grunnlaget for å nå de fleste. Veldig mange er opptatt av at det ikke må strammes inn nå, slik at en med for stramme lærerplaner faktisk gir et signal om at en ikke skal ha yrkesretting som er tilpasset de ulike utdanningsprogrammene, men en mye mer strømlinjeformet mal for alle – inkludert yrkesfag og allmennfag.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-04-12:
Statsråden refererte selv til Ot.prp. nr. 57 for 2004-2005, som vi har til behandling i komiteen, hvor det bl.a. ligger forslag om å utvide retten til å få videregående utdanning til og med det året man fyller 24 år. Verken statsråden eller jeg skal forskuttere det. Men sett at vi utvider den retten, blir det ikke da viktig også å ha tiltak som sørger for at det blir et mangeartet tilbud, at det utvikles mange tilbud til dem som faller fra, slik at de innenfor den utvidede retten får et godt, mangeartet og variert tilbud som gjør det fristende å komme tilbake? Blir det ikke da også viktig å ha en god dialog, ikke bare med etater, men med næringslivets organisasjoner og store bedrifter, slik at man også kan utvikle et praktisk rettet tilbud for å få tilbake dem som tidligere har hoppet av på veien i sin videregående utdanning?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-04-12:
Jeg bad egentlig om ordet til et treminuttersinnlegg, men jeg kan bruke visitten til statsråden i en ekstra replikk. Kontakten med næringslivet er god. Det har jeg også oppfattet. Men det jeg forsøkte å få frem, var at vi må ha en god tilbudsutvikling. Og siden jeg ble oppfordret til å komme med gode ideer og gode innspill, ligger det faktisk i Fremskrittspartiets forslag nr. 1. Når vi får likebehandling av elever med hensyn til finansiering, er det faktisk mulig for interesserte elever å etterspørre mange tilbud, også tilbud som ligger utenfor fylkeskommunens regi og utenfor de fylkeskommunale grenser. Så det er en god idé fra Fremskrittspartiet for å sørge for at det blir en god produktutvikling, et godt utdanningstilbud til dem som gjerne vil tilbake og skaffe seg slutten av sin påbegynte utdanning, at de som er arbeidsledige og vil skaffe seg mer kompetanse, kan gjøre det på en praktisk rettet måte, og at det kan komme et bredt tilbud operert av andre enn offentlig myndighet, men finansiert av fellesskapet, gjennom lik finansiering for alle elever.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-04-12:
Det gjøres herved.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-04-12:
Det var bare en kort merknad til representanten Reikvam fra SV, som avla meg en visitt og sa noe sånt som at dette var en altfor viktig sak til å angripe fylkeskommunen på. Nå er det slik at det er SV selv som bringer fylkeskommunen inn i denne saken. Det er SVs Dokument nr. 8-forslag, og det er SV som altså i utgangspunktet er så enestående sikre på at dette skal fylkeskommunen få lovfestet som oppgave, at de varsler det og forsøker å få det til gjennom et Dokument nr. 8-forslag. Så faller troen litt underveis, og det er lite tro tilbake til slutt, for forslaget blir spesifikt ikke gjentatt. Vi er enig i mye av det saklige innholdet. Det er viktig å sørge for at elever fullfører sin utdanning, og det er viktig at de som er kommet ut i arbeidslivet og mangler kompetanse, forsøker å skaffe seg den etterpå, og at de som er arbeidsledige og mangler kompetanse, også får anledning til å skaffe seg den. Men vi er ganske rykende uenige med SV om virkemidlene, og vi er rykende uenig i at fylkeskommunen skal få nye særoppgaver i tillegg til den monopollignende situasjon og stilling de faktisk har når det gjelder videregående utdanning. Det er en viktig sak å få mangfold i tilbudet. Det gjør vi etter Fremskrittspartiets mening best ved å slippe mange andre til når det gjelder å tilby videregående opplæring, slippe mange andre til i konkurranse med fylkeskommunen, slik ordningen er i dag. Da vil det bli et mangeartet tilbud. Forutsetningen for at mange skal kunne gjøre seg nytte av et mangeartet tilbud, er at de som søker andre tilbud enn fylkeskommunens tilbud, også får en finansiell backing som er likeverdig med den de får ved å velge det offentlig styrte tilbudet. Det er der enigheten mellom Fremskrittspartiet og SV slutter. Vi vil altså slippe til mangfoldet, vi vil sikre valgfriheten for alle typer elever som ønsker å skaffe seg videregående opplæring. Der er det altså slik at SV vil velge for de mange, helst for alle, og det er Fremskrittspartiet grunnleggende uenig i.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-04-12:
Fremskrittspartiet er med på denne avvisningen. Jeg viser også til Innst. S. nr. 200 for 2002–2003 til St.meld. nr. 7 for 2002-2003, Om reform av dåpsopplæringa i Den norske kyrkja, der følgende forslag ble fremmet av Fremskrittspartiet og representanten Simonsen: «Stortinget ber Regjeringen legge frem egen sak med forslag til styrking og videreutvikling av KRL-faget i grunnskolen og i lærerutdanningen for dette faget.» Fremskrittspartiet har fortsatt den oppfatning at styrking og videreutvikling av KRL-faget som et felles verdifag i skolen, og derved en felles norsk verdiplattform, er viktig. Vi har fortsatt den oppfatning at det er viktig for alle elever i grunnskolen, og at det derfor må innrettes slik at det blir et undervisningsfag. Fremskrittspartiet understreker at en slik felles norsk verdiplattform tydelig skal fremvise kristen kulturarv og kristen etikk som grunnleggende verdier i det norske samfunn. Jeg vil også sitere mer fra merknadene i forbindelse med forslaget knyttet til saken om trosopplæring. Det gjelder en merknad fra komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet. Det inkluderte den gangen også representanten Evje, og merknaden fikk også tilslutning fra representanten Simonsen. I merknaden står det: «Disse medlemmer vil samtidig understreke at skolen fortsatt skal bygge på den kristne formålsparagrafen i opplæringsloven. Disse medlemmer vil videre understreke at en styrking og videreutvikling av KRL-faget i skole bør skje parallelt med en statlig satsing på dåpsopplæringen gjennom statskirken. En slik styrking av KRL-faget kan gi alle elever en bedre opplæring i verdi- og moralgrunnlag, – herunder det disse medlemmer vil kalle opplæring i folkeskikk. Dette er viktig for den enkelte elev, for elevenes felles læringsmiljø og for hele nasjonen. Etter disse medlemmers syn må lærerutdanningen styrkes innenfor KRL-faget.» Dette mener Fremskrittspartiet fortsatt, men jeg konstaterer at representanten Evje og representanten Simonsen har skiftet mening.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2005-04-12:
Det skal være tillatt å velge skolen bort for perioder. Og det er riktig som statsråden sier, at mange som velger bort skolen, velger den tilbake igjen etter en viss periode. Og det skal det være tillatt å gjøre – kjære vene, vi skal ikke ha en skole hvor alle skal presses til å gjøre akkurat dette på fire år eller på tre år, her skal det være rom for å nå fram på ulike måter, og bruke ulik tid på å nå fram. Men hvis bortvalget skyldes at elever ikke finner seg til rette i skolen, at de rett og slett sliter med den måten man organiserer opplæringen på, så har vi et problem. Og det ønsker vi ikke. Jeg tror vi kan være enige om at vi ikke ønsker at elever velger bort skolen fordi skolen ikke fungerer på en god måte for dem. Dermed er det fryktelig viktig at vi klarer å utvikle ulike tilbud og nye tilbud. Og der er «Skole på byggeplass» et slikt tilbud som jeg inderlig ønsker at statsråden vil være sterk og klar på i forhold til fylkeskommunene, at dette er noe som en burde prøve å få til sammen med det lokale næringsliv, slik at det kan være et reelt alternativ for elever som trenger denne måten å organisere opplæringen på.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2005-04-12:
Det undrer meg hva som egentlig er hensikten med et slikt innlegg i en debatt om hvordan vi skal organisere videregående opplæring. Det aller, aller meste av den videregående opplæringen i dag ligger hos fylkeskommunen. Det er de som driver den, og som fortsatt skal drive den. Dette var et forslag for å prøve å stimulere til nye organisasjonsmetoder innenfor utdanningssystemet vårt. Vi har erfaring, vi har fått en evaluering, vi har fått alt dette på bordet, og så fremmet vi et forslag ut fra det. Vi tok fatt i en evalueringsrapport og sa at dette må vi lære av, dette må vi bruke, og dette ønsker vi egentlig at alle fylkeskommuner skal ta i bruk. Og for så vidt, i den grad det finnes privat videregående opplæring, må de også gjerne bruke det – kjære vene, det er ikke poenget. Men dette går på å legge til rette opplæring. Jeg må si at jeg synes det er ganske avslørende at Fremskrittspartiet gjør dette til en debatt om private skoler kontra offentlige skoler. Vi skal ha et godt utdanningssystem der flest mulig finner seg til rette. Det er det vi har lagt opp til, og det håper jeg inderlig at Fremskrittspartiet forstår. Dette er ganske avslørende for Fremskrittspartiet. De har kanskje ikke noen utdanningspolitikk i det hele tatt, utover å påse at det blir noen private aktører i dette systemet.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-04-12:
Dette er jeg helt enig i. Jeg mener at vi har en god dialog med partene i arbeidslivet, dels institusjonalisert og dels mer uformelt. Vi har selvfølgelig en god dialog med kommunesektoren. Jeg vil nevne at Regjeringen faktisk har et eget Forum for kompetanse og arbeidsliv. Det gikk under et litt annet navn, tror jeg, under tidligere statsråd Lilletun. Så lå det nede en periode under den forrige regjering, og vi opprettet det igjen. Der sitter alle representanter for sentrale utdanningsmyndigheter og arbeidslivets organisasjoner og andre, nettopp for å drøfte typer av fellestiltak. Og dette med kontakten med arbeidslivet og «Skole på byggeplass» er et prosjekt som har vært presentert i detalj overfor dette forumet, nettopp for at vi skal kunne spre også erfaringer på den måten. Men alle gode ideer og forslag til hvordan vi kan utvikle dialogen og spre erfaring og kunnskap om å gi god og individuelt tilpasset opplæring til alle i dette land, mottas med takk. Jeg vil si at det nærmest er et grunntrekk ved vår utdanningspolitikk at vi ønsker å spre gode erfaringer.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-04-12:
I denne debatten er det bare solskinn, for jeg er enig i alt dette også. Jeg er faktisk enig i at «Skole på byggeplass» er et veldig godt prosjekt. Jeg tar det inn som et eksempel i det samarbeidet vi nå også har på sentralt nivå om å bedre samarbeidet mellom utdanningsmyndigheter og arbeidsmarkeds- og sosialmyndigheter. I mange år har jo Norge slitt med samarbeidet mellom arbeidsmarkedsmyndigheter og sosialmyndigheter. Nå er det ett departement. Men jeg mener at ofte er problemstillingen at når man vil ha folk fra sosialen og inn i arbeid, kan kompetanse være svaret. Derfor er det viktig å samarbeide også med kompetansemyndighetene. Jeg er også helt enig i at det fravalget som ikke er av det gode – for å bruke et slikt uttrykk – fordi man kanskje helst ville ha gått på skole eller vært i opplæring, bør vi søke å forhindre. Hele evalueringen av videregående opplæring, det store differensieringsprosjektet i videregående opplæring, forteller at det er for lite differensiering, for lite variasjon, i opplæringen, og at det er en av grunnene til at elevene kjeder seg, blir mindre motiverte og kanskje til sist også slutter. Men det er viktig å ha med seg at en del av det frafallet vi ser i det første og det andre året osv., ikke nødvendigvis er et frafall til evig tid. Det synes jeg det er viktig å ha med seg, så ikke dette bildet blir tegnet mørkere enn nødvendig.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-04-12:
Det gleder meg at stortingsrepresentanten er så glad for at det nå er data og kunnskap om norsk skole tilgjengelig og åpent for alle, noe som jo legger et bedre grunnlag for å føre en bedre politikk. Og nå begynner vi altså å få en del kunnskap også om progresjonen i videregående opplæring. Mitt poeng er bare at hvis man ser på den typen tall som nå blir referert, tar ikke det nødvendigvis hensyn til hvor stor andel av disse elevene som kommer tilbake til opplæringen. Og det er visse utviklingstrekk som tyder på at dette med å ta seg pauser på ulike måter også er blitt mer vanlig. I hvert fall har vi gjennom hele vår politikk for livslang læring lagt til rette for at det skal være mulig å komme tilbake. Men jeg innrømmer også åpent at en av grunnene til at vi ikke har utvidet retten til videregående opplæring til evig tid og altså satt en grense på til og med fylte 24 år, er at vi også ser visse fordeler ved at det skal være et visst press for at de unge skal fortsette utdanningen. Og mye tyder i dag på at det å ha utdanning også på et nivå over grunnskole er en ganske viktig betingelse for å greie seg godt videre i livet. Når det gjelder individuelle opplæringsplaner og omfanget av det, har jeg ikke oversikt over det, men det skal jeg med glede undersøke – hvis det er mulig å undersøke det.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-04-12:
Når det gjelder kontakt med arbeidslivet, vil jeg også i denne forbindelse vise til den strategiplanen som Regjeringen har utviklet når det gjelder entreprenørskap i skole. Jeg synes det er gledelig at det er så stor oppslutning om samarbeid og kontakt med næringslivet, for av og til får man i andre debatter inntrykk av at det er om å gjøre å holde armlengdes avstand til alt som har med næringslivet å gjøre. Når det gjelder finansieringen av friskolene, er vi kjent med at Fremskrittspartiet har det standpunkt at det bør være null egenandeler og 100 pst. finansiering, mens Regjeringen har lagt seg på 85 pst. av driftsutgiftene, en gradvis innføring av et visst kapitaltilskudd og begrensede egenandeler. Jeg mener at det er et spørsmål som kan diskuteres. Det er ulike syn på det, jeg ser ikke de helt store prinsipielle forskjellene på å ha en bitteliten egenandel og ikke å ha noen, men det er noen som er opptatt av den forskjellen. Det store temaet i denne salen burde være at det her er noen som mener at det bør være skyhøye egenandeler, fordi kuttene til friskolene skal være dramatiske.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-04-12:
Jeg har merket meg dette synspunktet, og tar det med i det videre arbeid med gjennomføringen av Kunnskapsløftet. Jeg minner om at vi har tatt til orde for at man allerede det første året i videregående, hvis man velger yrkesfag, skal få lov til å få kontakt med selve faget. En som vil bli frisør, skal få lov til å klippe allerede første året. Det tror jeg kan virke motiverende for mange, eller man kan få avklart i tide at det ikke er det man ønsker å gjøre. For øvrig tror jeg nok at det problemet som her reises på generelt grunnlag, ville være større dersom man gikk inn for det som jeg ser at Arbeiderpartiets landsmøte nå har gått inn for, nemlig at alle skal være studieforberedt etter at de har gjennomført videregående opplæring, uansett.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2005-04-12:
Dokumentet fremmer forslag om å fjerne dagens KRL-fag i skolen og erstatte det med to fag: et konfesjonsbundet kristendomsfag med fritaksrett og et nøytralt religions- og livssynsfag, der det skal legges stor vekt på kristendomsundervisning, og der elevene ikke har fritaksrett. Diskusjonen om det som til slutt ble KRL-faget, har en lang forhistorie. Allerede i 1969 bestemte Stortinget at det faget som den gang het kristendomskunnskap, ikke skulle være en del av Kirkens dåpsopplæring. Da KRL-faget ble evaluert i Innst. S. nr. 240 for 2000–2001, uttalte komiteen enstemmig: «Kristendomskunnskap med religions- og livssynsorientering(KRL) skal bidra til å gi elevene et felles kunnskaps-, kultur- og verdigrunnlag. I en stadig mer flerkulturell befolkning må opplæringen i skolen ha som mål å fremme forståelse, respekt og evne til dialog mellom mennesker med ulike oppfatninger når det gjelder tro og livssyn. Samtidig skal faget gi elevene bedre forståelse av egen religiøs eller livssynsmessig tradisjon og identitet.» (KRL) Videre uttalte komiteen: «Komiteen viser til at KRL er et ordinært skolefag, forankret i de overordnede målene og retningslinjene i læreplanen for den 10-årige skolen. Faget skal gi kunnskap om religioner og livssyn, ikke opplæring i en bestemt tro.» Komiteen understreket i evalueringen viktigheten av at KRL-faget skal være åpent, bidra til innsikt, respekt og dialog på tvers av tros- og livssynsgrenser og fremme forståelse og toleranse i religiøse og moralske spørsmål. Grunnleggende kunnskaper om hverandre er en forutsetning for respektfull dialog og sosial integrering. Flertallet i komiteen viser nå til det arbeidet som pågår med nye læreplaner for KRL-faget, et arbeid som bygger på den politiske enigheten om å ha et felles KRL-fag. Samtidig med denne prosessen er forslag til lovendringer knyttet til faget nå ute på høring. Flertallet i komiteen, alle unntatt representantene Evje og Simonsen, ønsker derfor å avvise forslaget.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-04-12:
Jeg takker for svaret, som i og for seg var slik som jeg hadde forventet at det skulle være. Jeg vil ta det siste først, stortingsmeldinga om fengselsundervisning. Det man bør merke seg aller mest ved den, er at man ikke kan love noen penger til å følge den opp. Det er også vår kritikk av dagens kriminalpolitikk, nemlig at det er så mange ord, det er så mange visjoner, og så følges de ikke opp når prioriteringene faktisk gjøres. SV har fulgt opp egne ord gjennom å prioritere økte ressurser både til kriminalomsorgen, til fengselsbibliotek, til fengselsundervisning og til helsetilbudet internt i fengslene. På lørdag jobbet jeg som frivillig for Fransiscushjelpen, som er innenfor Den katolske kirke, og lagde vårfest for gatefolket. Alle de gangene jeg møter folk på gateplan så direkte, som jeg vet at også statsråd Dørum er veldig opptatt av, er det noen beskjeder som går igjen – hver eneste gang. Det er: Dere må gjøre noe med fattigdommen! Dere må få snudd de prioriteringene som dagens regjering står for! Veldig mange er også opptatt av boligprisene. Poenget er at vi ikke kan se debatten om fengselssystemer og soningskøer uavhengig av de prioriteringene som foretas i budsjettene. Hvis vi skal klare å få snudd trenden med at stadig flere blir straffet i fengsel, må vi også få gjort noe med ettervernet. Hvor sender vi disse menneskene når de er ferdige med å sone i det som dessverre ligner stadig mer på oppbevaringsplasser? Der kommer jeg inn på det neste som statsråden var inne på, nemlig at man skal fortsette det systematiske arbeidet med å skaffe raske soningsplasser på kort sikt. Det sa statsråden. Statsråden sa også at dagens belegg er på 97 pst. Der er vi inne på noe av kjernen, for hvis man har et belegg på 97 pst. i fengslene, sier det seg sjøl at det blir veldig vanskelig å følge opp de menneskene som sitter der. Da ender vi nok en gang opp med det som jeg har snakket om nå i flere minutter, nemlig at vi i stor grad oppbevarer folk istedenfor å prøve å få gjort noe med årsakene til kriminaliteten deres og prøve å få snudd den trenden de er inne i. Så lenge det er slik, kommer vi til å ha en evig debatt i dette stortinget om soningskøer, og det kommer til å være de samme problemstillingene som vil gjøre seg gjeldende.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-04-12:
Først vil jeg ha meg frabedt at en legitim kritikk av en mislykket politikk skal være et uttrykk for mistillit til den fantastiske jobben som ansatte og frivillige i kriminalomsorgen og andre steder gjør hver eneste dag, og det ofte på tross av de prioriteringene og grepene som denne regjeringa gjør, og som jeg har påpekt ved flere anledninger. Det handler om en adhocpolitikk og et belegg opp i 97 pst., som gjør at det er fryktelig vanskelig å få gjort noe konstruktivt mens folk soner. Så falt det representanten Helleland tungt for brystet at jeg kritiserte statsråden hans, Clemet, for å motarbeide at fangene skal få skolegang. Jeg tror faktisk jeg traff spikeren på hodet akkurat der. Mitt poeng var nemlig at det er langt mellom målsettinger i meldinger og de faktiske statsbudsjettene, hvor pengene prioriteres. Det mangler, uansett hva Helleland måtte si, minst 26 mill. kr for å opprettholde et allerede utilfredsstillende skoletilbud. Det hadde jo vært mer interessant hvis representanten Helleland ville gått inn i en diskusjon om hvordan vi skal klare å snu det mønsteret som er påpekt i bl.a. Fafo-rapporten, som viser at det er et omvendt utdanningsmønster blant fangebefolkningen av hva det er blant befolkningen for øvrig, og om hva vi kan gjøre mens folk faktisk soner, for at de skal få en skolegang som gjør dem bedre rustet når de kommer ut av fengslene, istedenfor å holde fram en melding, som har veldig mye godt i seg, men som vi vet at det ikke følger penger med. Så til representanten Ellingsen. Dette handler ikke primært om vitnesbyrd fra enkeltpersoner eller at Thorkildsen har vært rundt omkring i det ene eller det andre fengselet eller i Fransiscushjelpen. Men det handler om dokumentert kunnskap. Jeg tviler faktisk på om representanten Ellingsen har åpnet Fafo-rapporten. Han blir i hvert fall irritert hver eneste gang den rapporten nevnes, men så er han også representant for et parti som stort sett ikke er interessert i den kunnskapen som blir dokumentert, men som på den andre siden påberoper seg å være talerøret for folket inn i Stortinget. Jeg tror at det hadde vært veldig bra for kriminalpolitikken hvis også Fremskrittspartiet hadde vært villig til å gå inn i en diskusjon om hva som er årsaken til at de menneskene som sitter i fengsel, har den bakgrunnen som de har. Og når de først er servert på et sølvfat, hva kan vi gjøre med det? Særlig i forhold til rusproblematikk. Der er jeg enig med statsråd Dørum i intensjonene, men faktum er altså at mellom 5 og 10 pst. av dem som har omfattende rusproblemer, som altså er ca. 60 pst. av dem som sitter i fengsel, nås av et behandlingstilbud mens de sitter inne. Og de er altså servert på et sølvfat, det er bare å starte.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-04-12:
: Først har jeg lyst til å takke interpellanten for at han tar opp et veldig viktig tema. Vi har vært i debatt på radioen, bl.a., i flere omganger om akkurat dette tidligere. Det som var vår bekymring da, var nettopp om man skulle etablere egne avdelinger, veldig sentralisert, som ville føre til at barna ikke ville ha kontakt med sitt nærmiljø, og at rehabiliteringsprosessen sånn sett ville bli forringet. Jeg er veldig glad for at det nå er slått tilbake, og at man ikke har tenkt å gjøre det på denne måten. Jeg syns det er bra at vi gjennom konstruktive diskusjoner og motforestillinger kan komme fram til noe som blir bedre enn hvis man ikke hadde fått de motforestillingene. Så vil jeg også gi ros til statsråd Dørum, som jeg mener har tatt initiativ i flere runder når det gjelder akkurat barne- og ungdomskriminalitet, med bl.a. handlingsplaner. Jeg vet at departementet jobber med en handlingsplan nå, som vi fra SVs side er veldig spent på. Men dette er et fryktelig viktig felt, og det er klart at vi må ha flere tanker i hodet på en gang. Det ene er hvordan man skal forhindre at barn i det hele tatt begår kriminelle handlinger. Da er det bl.a. viktig å skaffe seg kunnskap om dem som har begått kriminelle handlinger. Det kan man f.eks. gjøre ved å kikke lite grann på Fafo-rapporten, som sier at 30 pst. av dem som sitter inne, var i kontakt med barnevernevernet før de fylte 16 år, og like mange har hatt familiemedlemmer i fengsel. Så dette er noe som det er knyttet en viss sosial arv til. Når det gjelder bruken av konfliktråd, mener jeg den må økes. Der er vi på linje med Regjeringa. Samtidig ønsker SV og Arbeiderpartiet å gå et skritt lenger og sier at vi ønsker en tvungen overføring av saker til konfliktråd, med unntak av sedelighetssaker. Der har Høyre en sak de eventuelt kan kjøre oss på hvis de har lyst til det, for det vil innebære at i noen voldssaker vil det vurderes av konfliktrådene om det vil være fornuftig å kjøre en runde i konfliktråd, vel å merke dersom det er frivillig fra begge partenes side – begge partene må altså samtykke i det. Jeg har sjøl sett på nært hold at det kan være fornuftig også i ganske alvorlige saker, fordi folk blir ansvarliggjort på en helt annen måte enn hvis de blir plassert i fengsel. De blir faktisk nødt til å stå ansikt til ansikt med dem de har gjort noe fryktelig alvorlig mot, og det kan ha en bedre effekt enn hvis de bare blir plassert i et fengsel, noe som for noen ikke vil oppfattes som en ansvarliggjøring. Vi hadde 48 barn eller mindreårige i fengsel i fjor. Barneombudet er veldig bekymret for dette. Torturkomiteen kommer til Norge for å se på dette. Da må vi også forholde oss til hvordan vi skal håndtere det når de sitter der. Her mener jeg at Regjeringa ikke har tatt skikkelig innover seg de skadevirkningene f.eks. fullstendig isolasjon har når det gjelder barn, og at man heller ikke har ansatt nok folk med tilstrekkelig barnefaglig kompetanse i fengslene. Og jeg mener også at Stifinner’n junior burde få et mer romslig budsjett.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2005-04-12:
En får ha meg unnskyldt, jeg regner med at det er Stortinget og presidenten som overlater meg talerstolen?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2005-04-12:
La meg bruke noen eksempler som viser at det nytter når man først er bevisst: Jeg var en gang i et fengsel på Østlandet hvor jeg fikk historien om en 15-åring som hadde sittet der, men som hadde begynt sin karriere som 7-åring. Det er til ganske alvorlig ettertanke at 15-åringen blant de ansatte i det fengslet for første gang fant noe som lignet på en familie. Da må vi i hvert fall ta med oss at i de åtte årene som hadde gått fra han var sju til han var 15, må mye ha skjedd, eller ikke skjedd, det vet jeg ikke noe om, i norske lokalsamfunn. Men det er i hvert fall til ettertanke. Det viser at i tillegg til det som er representanten Holstads anliggende, at er man først kommet dit at man skal være inne, skal man møtes på den spesielle måten som han tok til orde for, og som jeg svarte på, må man også ta med det andre perspektivet: Hva gjør vi før vi kommer dit? La meg ta et annet eksempel: Sarpsborg er en stor bykommune. De fleste vil vite at det har skjedd dramatiske samfunnsmessige endringer i et fylke som Østfold. Over en 20-årsperiode har likevel lokalt arbeid, av en enestående politimann og andre gode krefter, ført til at det vi kan kalle for den såkalte verstinglista – det er et fælt ord, men det er ungdommer som har mistet fotfestet og som går igjen på den lista – er redusert fra et stort tosifret tall til et lavt tall, et veldig lite tall. Når du spør dem det gjelder, får du den beskjed at man ser tidlig, tar tak tidlig og samarbeider. Alle de som samarbeider, er alle kreftene i et lokalmiljø. Det er helt klart at kommunen er sentral i dette, men politiet er også sentralt, så alle disse kreftene – kommuner, frivillige organisasjoner, politi – tar tak i dette og gjør det, og så får man resultatene. Man har holdt på i en veldig lang periode, men resultatene kommer. Jeg tror at noe av det som skal til for å nå dit som representanten Holstad vil med det han har tatt opp, er nettopp å skape denne norske samfunnsbyggingen, som vi er ganske gode til, men som det ikke er så lett å oversette i, skal vi kalle det, tabloid politisk salgsvirksomhet. For det er en god historie, og gode historier som gjenfortelles og gjenskapes, skaper veldig styrke i forhold til å berge mennesker. Men de historiene kan ikke bare være i representanten Holstads og mitt eie, de må være i massevis av norske lokale borgeres eie. Og de er jo det også, slik at når jeg tok til orde for det som går på folkevalgte lokalt, var det å strekke ut hånden til et samarbeid mellom lokale folkevalgte og samtidig noe av det mest desentraliserte vi har i Norge – og hva er det? Jo, det er helsevesenet, som både er statlig og lokalt, og det er politiet, som er statlig, men som finnes veldig mange steder lokalt. Jeg tror at det er en innsats som i sum kan være med på å forebygge en del av situasjonene. Men kommer en først inn i fengselsinstitusjonen, må vi tenke alternativt, slik som jeg har skissert i mitt svar på interpellasjonen fra representanten Holstad.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2005-04-12:
La meg starte med et punkt som de aller fleste faktisk er enige om, nemlig en merknad i forbindelse med behandlingen av den generelle delen av straffeloven i går, hvor flertallet slo fast at man ikke ønsket noe ungdomsfengsel. Det er det heller ingen som har tatt til orde for i dag, og jeg vil gjerne tilføye: Det må være en av de mest suksessrike fiaskoer som er evaluert i Norge og i andre land. Det er en vei som ikke fører til noe annet enn den brede fortapelse både for enkeltindivid og for samfunn – jeg må få lov til å uttrykke meg så direkte om det. Når det så gjelder den saken som vi har debattert i dag, om barn i fengsel, synes jeg det er viktig å gi noen opplysninger. Tallet på dem under 18 år som har sittet inne for dom, har sunket fra 16 til 13 i perioden 2001–2004, og det var 95 i 2001 og 48 i 2004 som satt i varetekt. Det betyr at vi som samfunn er svært strenge når vi gjør dette, og antakelig betyr det noe at man i samme periode f.eks. har fått en ganske drastisk økning i antall konfliktrådssaker, man har hatt en drastisk økning i samfunnsstraff. Men jeg tror den store utfordringen vi står overfor, som står uforløst også etter dagens debatt, er å få til det samarbeidet som skal til mellom gode krefter i et lokalmiljø – les: kommunale organer, frivillige i lokalmiljøet og statlige etater. Da er det jo slik at de to mest desentraliserte statlige etater vi har, helsevesen og politi, finner vi stort sett overalt, og det å knytte kontakter er svært viktig. Jeg brukte eksemplet Sarpsborg. Jeg må tilføye at Sarpsborg er en såkalt SLT-kommune, altså en kommune for samordning av lokale kriminalitetsforebyggende tiltak. De har satset systematisk og lenge, og det har gitt resultat. Det som er en stor utfordring, er bl.a. barnevernets arbeid. Jeg har sagt fra denne talerstolen tidligere, og jeg vil gjerne gjenta det på nytt: Vi utdanner ganske mange unge mennesker. Disse unge menneskene setter vi i ansvarlige relasjoner overfor mennesker som trenger hjelp. Så utstyrer vi f.eks. barnevernsarbeidere med fem store juridiske ringpermer, og så sitter man ofte presset av etatsledere som er livredd for budsjettet. Og hva får man da? Da får man en livredd saksbehandler. Skal man sette et ungt menneske fri til å gjøre en jobb, må man ha etatsledere som har ryggdekning i lokale politikere, som har trygghet til å skjønne at man skal få utvikle seg ved å jobbe med vanskelige ting i livet. Så dette er ikke et sesam, sesam – det er rett og slett en utfordring til samtlige partier, at lokale folkevalgte må tre inn i en ombudsrolle. På samme måte som jeg som justisminister føler meg i en ombudsrolle for det norske folk, som tillitsvalgt for norske borgere, ved å stå på denne talerstolen, må man også få den mentaliteten overalt. Når man i den ombudsrollen samarbeider, da setter man også de gode fagfolkene fri, enten de er yngre eller eldre av år. Det er noen av de virkemidler som må til for å nå interpellantens hensikt med interpellasjonen, etter min mening.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2005-04-12:
Arbeiderpartiet er heller «inte nöjd». Jeg tror vi skal slippe katta ut av sekken når det gjelder denne type debatt, for det er ikke en kritikk mot dem som jobber ute i fengselsvesenet, eller gjør en kjempejobb ute i kriminalomsorgen, enten det er i frihet eller innenfor anstalt – snarere tvert imot. Dette er en debatt som nettopp skal konsentreres om at vi «inte» er «nöjda» med den politikken som Regjeringa har ført i løpet av de siste fire årene. Det er en debatt hvor en nettopp nå setter pekefingeren på kanskje det mest ømtålige punktet for denne regjeringas justispolitikk. Det er at vi har hatt en kø når det gjelder soning, som er helt uakseptabel, og som innebærer at det kvalitative tilbudet, det tilbudet folk får, blir for dårlig, og det innebærer et urimelig press mot politiet og andre aktører som skal prøve å arbeide mot kriminalitet ute. At det stod 2 517 mennesker i kø i mars, er etter de ord og planer vi har fått fra Regjeringa i løpet av de siste fire årene – snart helt uakseptabelt. Hvis man fortsetter i det tempoet som Regjeringa nå har lagt opp til, hvor det går i motsatt retning, vil vi i løpet av de neste to årene, om det blir den samme regjeringa med den samme politikken, få en kø på henimot 4 000 mennesker. Det er helt uakseptabelt. Hvis vi skal slippe katta ut av sekken i denne saken, handler det i så fall nettopp om at justisministeren i eget kollegium ikke har fått igjennom at man faktisk trenger å få mer ressurser inn i kriminalomsorgen. Det Arbeiderpartiet etterlyser i en slik debatt, er nettopp hva slags store kvalitative grep som nå skal tas for å få ned den store køen, som har vært voksende i statsråd Dørums regjeringstid. Etter vår mening bør man lese budsjettkommentarer fra de øvrige partier i Stortinget i forbindelse med siste budsjett, hvor man nettopp pekte på at nå må man igangsette byggingen av Halden fengsel. Kommer det penger til det? Er det politisk vilje? Ønsker man å bruke fellesskapets midler til å få redusert denne soningskøen skikkelig ved å sette i gang i Halden, noe man egentlig bare har skjøvet foran seg hele tida? Jeg vil også nevne det fengselsprosjektet i Indre Salten som har vært på planskissen lenge. Folk fra både Kristelig Folkeparti, Venstre og andre politiske partier har sagt at det vil de bruke midler til. Det ville bety et drastisk innhogg i den soningskøen som nå etter hvert er i ferd med å svekke mye av legitimiteten og tilliten til kampen mot kriminalitet. I går vedtok vi alminnelig straffelov. Det nytter ikke her i Stortinget bare å vedta strengere regler, ny straffelov med gode intensjoner, hvis folk fortsatt blir henvist til kø og man får en altfor sein reaksjon som faktisk ikke virker. Det er mange slags tiltak man kan komme opp med fra regjeringssiden. Nå har vi bare hørt en oppramsing av de flikkinger og de småtiltak som er gjort, enten det gjelder moduler eller det at man skal løslates ti dager før. Nå kreves handling av større art.