Jan Petersen (Høyre), 1999-06-15:
På dette stadiet tror jeg at jeg skal legge til side noen av de notatene jeg hadde lagd, og forsøke å ta noen av de ballene som er kastet opp i luften her, ikke minst fordi jeg synes at det siste innlegget på mange måter sa mye. Britt Hildeng tok ikke utgangspunkt i hva som tjener Operaen, men i hvordan Operaen skal brukes som et virkemiddel i andre sammenhenger. Og det synes jeg er ganske illustrerende for den tenkning som er rundt Bjørvika-alternativet. Det er for andre formål enn opera at man først og fremst er interessert. Nå er jeg en sterk tilhenger av monumentale bygninger, det vil jeg si. Jeg synes bl.a. at den viktigste kritikken som kan rettes mot Norges Banks bygning, ikke er at den ble så dyr, men at ingen kan se den, men jeg må nok si at når jeg hører denne debatten og ser hvilken enorm vekt som mange representanter legger på at her skal man bygge et monumentalt bygg, får jeg inntrykk av at Operaens fremste oppgave ikke er å spille opera og ballett, men å bygge bygg. Jeg har lyst til å minne om at bygget bare er et virkemiddel for å kunne gi gode og skikkelige forestillinger. Og med all mulig respekt for Sydney-operaen: det er som bygning og ikke som operakompani den er kjent. Det er helt andre forutsetninger som skal til enn hvordan bygget ser ut, for å få til et fungerende og godt kompani. Det tror jeg alle med innsikt i bransjen er klar over. Ja, til og med det utskjelte konserthuset, som vi alle er enige om er klemt inne, hadde den enormt gode funksjonen at nettopp fordi det ble et nytt bygg, forvandlet Oslo Filharmoniske Orkester seg til å bli et av verdens beste orkestre. Det forteller oss at noe av det viktigste er å komme i gang, få en egnet bygning, komme ut av de utilfredsstillende lokalene som Den Norske Opera nå er i, og samtidig legge Operaen på et sted hvor folk er. Alle som har observert en operabygning, vil jo vite at folk stort sett er på vei inn når de skal til teater, og så er de på vei hjem når de skal ut av teateret. Men skal man ha annen trafikk generert rundt restauranter, rundt butikker, rundt spontant billettsalg, nytter det ikke å legge det andre steder enn hvor folk er på forhånd. Derfor blir det alternativet som nå blir vedtatt, et dyrere alternativ enn nødvendig, det blir et dårligere alternativ enn nødvendig, det blir mer usikkert og det vil til og med ligge i et område som slett ikke kommer til å se spesielt monumentalt ut i den første tiden – kanskje monumentalt, men da på grunn av et virvar av veier rundt. Det fører også til et annet problem. Jeg tror nemlig at hvis man nå legger så stor vekt på dette alternativet, vil det, fordi det krever en del veiinvestering uansett hvordan man snur og vender på det, føre til mer av en motsetning mellom Oslo og resten av landet enn det som var nødvendig – nettopp på grunn av dette. Jeg er derfor ikke i tvil om at Operaen er suverent best tjent med å bli lagt til Vestbanen. Der vil den være en del av en eksisterende, levende by, og mer trafikk er det ikke til Operaen enn at det trenges for at den skal være god nok. Nå har jeg hørt at bl.a. Grethe Fossum har hengt seg opp i at et av premissene for Vestbanen er at man skal kunne ta ned den såkalte stasjonsmesterbygningen. Til det har jeg lyst til å si at det alltid har vært min mening, lenge før spørsmålet om å kombinere utnyttelsen på tomten kom opp, at Operaen ikke bør være bundet av denne stasjonsmesterbygningen. Riktignok er den fredet, men for å si det som det er, en stasjonsmesterbygning uten tog er jo ikke det den var. Derfor tror jeg at man bør være fri på det punktet, og det har jeg altså ment i lengre tid, nettopp fordi man her har en stor og åpen tomt som det kan bli mye spennende arkitektur i. Ja, jeg tror nok at det blir mer enn monumentalt nok der til å tilfredsstille de flestes behov for monumentale bygg. Ellers har jeg involvert meg i en diskusjon med Fremskrittspartiet i dag om kulturpolitikk. Det er ikke så mange sekunder igjen at jeg kan føre den videre, men for meg står den som ganske viktig, for her er jo en av skillelinjene mellom Høyre og Fremskrittspartiet. Når jeg da skal være forsiktig, er det fordi jeg tillot meg, som noen husker, å omtale Per Sandberg som et lyspunkt i Fremskrittspartiet når det gjelder kulturpolitikk, men jeg skjønner at det vil han ha seg frabedt, så jeg skal da være forsiktig med å gå videre på det, men deri ligger kanskje også noe av poenget. Jeg tror nettopp at Fremskrittspartiets mangel på kulturpolitikk vel er en av de aller største svakhetene ved dette partiet – hvis det da ikke er slik at de nå ser at deres praktiske opptreden i salen i virkelighetens verden faktisk fører til at det dårligste og dyreste blir valgt. Og det er et ansvar de aldri kan vikle seg ut av.