Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2003-06-16:
Fiskerinæringen er Norges nest største eksportnæring, og den er avgjørende for bosetting, sysselsetting og næringsliv langs kysten. Her spiller kystfiskeflåten er meget viktig rolle. Komiteen er enig i at fiskeriressursene er fellesskapets eiendom og skal forvaltes og utnyttes av fellesskapet til beste for næringsutvikling og bosetting. Fra Arbeiderpartiets side ønsker vi å legge dette til grunn når vi vedtar nye rammebetingelser for næringslivet og for lokalbefolkningen langs kysten. Derfor mener vi at det er så nødvendig å ta seg tid til å se på de samfunnsmessige konsekvensene av de omfattende grep som Stortinget i dag inviteres til å gjøre. I høringer som komiteen har hatt, og i uttalelser som er kommet om strukturmeldingen, har også nødvendigheten av et bedre grunnlag for Stortingets behandling av denne stortingsmeldingen vært betydelig fokusert på. En fiskeriavhengig kommune som Skjervøy i Troms har i en uttalelse sagt at viktige endringer i fiskeripolitikken må konsekvensutredes før de iverksettes, og de har påpekt flere uavklarte forhold. Flere andre kommuner, fylkeskommuner, Sametinget, regionråd, fiskeriorganisasjoner, miljøorganisasjoner og politiske partier er opptatt av det samme. Forsker Jahn Petter Johnsen ved Bygdeforskning i Trondheim sier i et avisinnlegg at han ser det som åpenbart at meldingen vil føre til at fiskets betydning for bosetting og sysselsetting på kysten, blir enda mer marginal. Førsteamanuensis Torbjørn Trondsen ved Norges fiskerihøgskole i Tromsø sier i et avisinnlegg at resultatet av stortingsmeldingen kan bli en mer gjeldstynget flåte med sterkt redusert sysselsetting, men at mange av dagens båteiere kan pensjonere seg med millioner i banken fra salg av sine fangstrettigheter. Jeg er forundret over at Kristelig Folkeparti, Høyre og Fremskrittspartiet ikke har merket seg slike viktige argumenter, og ikke ser behovet for en mer omfattende analyse av dagens situasjon og av konsekvensene av tiltakene i meldingen. Vi snakker tross alt her om framtiden for mange livskraftige og viktige lokalsamfunn, som har store naturressurser rett utenfor stuedøra. I lys av at fisken er en nasjonal fellesressurs, har Arbeiderpartiet ønsket å forhindre at det innføres omsettelige fiskekvoter i Norge. Derfor foreslo vi at retten til å utnytte de sammenslåtte kvotene måtte tidsavgrenses til ti år, men dette får ikke flertall. Jeg er imidlertid glad for at Arbeiderpartiet fikk regjeringspartiene med på et forslag om å fastsette et kvotetak. Mange har tatt til orde for å se på regionale modeller for forvaltning av fiskeriressursene, herunder regionale kvotefond og kvotebanker. Argumentene for dette har vært at en regionalisering av rettigheter kan sikre samfunnets verdier langs kysten, og slik unngå at store verdier fra fisket privatiseres og selges ut av lokalsamfunnene. I en tid hvor mange kystsamfunn sliter, burde vi også se på slike konstruktive innspill, men jeg konstaterer at regjeringspartiene og Fremskrittspartiet ikke ønsker en slik vurdering. Mest overraskende er det som sagt at Kristelig Folkeparti også avviser dette. Jeg frykter for at Stortinget i dag kan gi startskuddet for en situasjon som kan føre til en mer negativ utvikling for våre kystsamfunn. Jeg er også svært bekymret for at vi utestenger mange unge dyktige fiskere fra drømmen om å drive sin egen virksomhet på egen fiskebåt. Hvordan kan det være mulig å rekruttere unge folk til et slikt yrke når retten til å fiske koster langt mer enn det en ung fisker kan framskaffe av kapital? Jeg tar opp forslagene fra Arbeiderpartiet som ligger i innstillingen.