Elin Rodum Agdestein (Høyre), 2016-05-26:
La meg først få takke statsråden for en svært bred, grundig og god redegjørelse. Et Europa i kontinuerlig kriserespons gjennom det siste året preget debatten om EU/EØS-redegjørelsen for et halvt år siden. Vi kan vel trygt fastslå at vi fortsatt er inne i det vi kan kalle en skjebnetid for Europa – et Europa preget av instabilitet. Paris-terroren i fjor ble etterfulgt av bomber mot flyplassen og metroen i Brussel før påske. Migrasjonsutfordringene tynger flere land, og selv om tilstrømmingen avtok gjennom vinteren, tar den seg opp nå. Det er sårbare stater i et belte rundt Europa, en aggressiv og uforutsigbar nabo i øst, Russland, samt en rekke andre krevende forhold: store økonomiske omstillingsbehov, en vekst som lar vente på seg, polarisering internt i EU, manglende felles holdninger og interessemotsetninger, framvekst av ytterliggående radikale krefter. En har det som beskrives som et opprør mot eliten/«the establishment», at Europas maktelite skvises fra alle kanter, nye protestpartier fosser fram i Europa, og det er usikkerhet vedrørende den politiske utviklingen i Storbritannia og USA. Avstander er ikke lenger en garanti for trygghet. Situasjonen kan fortsatt potensielt innebære betydelige tilbakeslag politisk og institusjonelt. Det man har bygd opp, det man har oppnådd gjennom de siste tiårene, det felles grunnlaget for rettigheter og forpliktelser som er bindende for alle EUs medlemmer, grunnlaget for frihet og vekst i Europa – det er det det handler om. Det eneste som er sikkert, er at det meste er usikkert og uforutsigbart, og at endringstakten er svært rask. Migrasjonsutfordringene er et hovedstikkord. De preger alle politikkområder i enkeltland og på EU-nivå og har brakt Schengen-samarbeidet inn i en alvorlig situasjon. En bred tilnærming er nødvendig for å få kontroll med tilstrømmingen og yttergrensene, med tiltak som er rettet mot opprinnelses- og transittland, og for å dempe konflikter som genererer flyktningstrømmer og massemigrasjon, og etablere mer effektive tiltak i Europa. Avtalen med Tyrkia om effektive samarbeidsordninger har vært viktig i så måte, og Tysklands lederskap spiller en svært avgjørende rolle. EUs sikkerhetsstrategi, som omfatter kamp mot terrorisme, organisert kriminalitet, menneskehandel og nettkriminalitet, må også nevnes. Under EØS-rådsmøtet denne uken merket vi oss at viktige tema sto på dagsordenen: migrasjonskrisen, Russland, Ukraina og samarbeidet i Arktis. Og i går kom den gode nyheten om at Hellas får rundt 10 mrd. kr i kriselån fordi de har levert i henhold til EUs og IMFs krav om innstramminger og reformarbeid. Jeg vil benytte anledningen til å rose regjeringen for den offensive europapolitikken den fører, basert på en fireårig overordnet europastrategi, det årlige arbeidsprogrammet og koordinering her hjemme gjennom regjeringens europautvalg og ikke minst involvering av Stortinget gjennom hyppige møter i Stortingets europautvalg. Det jobbes systematisk og proaktivt for å være tidlig inne i prosesser av betydning for Norge. Det er samspillet, sammenhengen og synergiene mellom det vi gjør i Norge, i samarbeidet i Norden, med Baltikum og med resten av Europa som gjør at vi trygger Norge for framtiden. Europas fremste fortrinn er evnen til å samarbeide i møte med felles utfordringer. Ja, samarbeid er den «eneste farbare vei», som statsråd Aspaker så treffende slo fast i Nationen tirsdag. Kompromisser er politikk på sitt beste. Selv om løsningene ikke alltid er like populære i alle land, handler internasjonalt samarbeid om å gi og ta. Norge er tjent med å bidra til felles løsninger, i tett samarbeid med EUs institusjoner og medlemslandene. Det indre markedet er bunnplanken i det europeiske samarbeidet og i Norges partnerskap med EU, og det er viktigere enn noen gang i lys av utfordringsbildet. Men like viktig er relasjonene til Europa som verdifellesskap: Betydningen av EU og EØS-avtalen for Norge, for verdiskapingen og velferden her hjemme, kan ikke overvurderes. 75–80 pst. av vår eksport går til EU, og avtalen gir oss tollfri markedsadgang til 31 land/500 millioner mennesker. På et område som energisikkerhet har Norge nå en viktig rolle for EU som den største leverandøren av gass til EU-markedet. Russland har vært en stor leverandør, dels en monopolist, og i tillegg til den økonomiske belastningen det har gitt enkelte land, med kunstig høye priser, har det også utgjort et ikke ubetydelig element av politisk kontroll. Når Norge nå avløser Russland som største leverandør av gass til EU, gir det nye muligheter for flere land. Det er et viktig strategisk valg for mange av de østlig beliggende landene i Europa å bringe sin avhengighet av Russland over på det man kan kalle historiens skraphaug. Polens president, Duda, understreket nettopp det under sitt norgesbesøk denne uken. EØS-avtalen handler om noe mer. Det er ikke bare snakk om markedsadgang, men også om samarbeid om innovasjon og forskning, skape nye produkter, styrke arbeidsplassene – og dermed lette omstillingen i norsk økonomi. Stortinget skal om kort tid behandle samtykkeproposisjonen om EØS-finansieringsordningene. Det er Norges grunnholdning at vi bør bidra til økonomisk og sosial utjevning i Europa. Det tjener også norske interesser. Norges bidrag over år omtales nå som raust av Europaparlamentet. Nye finansieringsordninger for perioden 2014–2021 ble endelig signert 3. mai i år, etter en nokså lang saksbehandling på EU-siden. Avtaleperioden er forlenget til sju år og innebærer en samlet ramme på totalt 26,6 mrd. kr for EFTA/EØS-landene. Norge finansierer det alt vesentlige. Avhengig av valutasituasjonen vil Norges årlige bidrag ligge på om lag 3,4 mrd. kr. Forhandlingene om markedsadgang for fisk og fiskeprodukter har vært ført parallelt, og det har vært gjort klart fra norsk side at en enighet om EØS-bidragene forutsatte en tilfredsstillende løsning på dette området for Norge. Det er vesentlig at Norge innretter en mer strategisk bruk av EØS-midlene. Gjennom fokus på forskning, innovasjon, utdanning, klima, grønn økonomi og tiltak på migrasjonsfeltet vil vi kunne bidra til økt trygghet og sikkerhet og til å styrke EUs konkurransekraft og vekst – en vekst som er anslått til om lag 1,8 pst. i år. To særskilte fond på i alt 100 mill. euro er opprettet forbeholdt sysselsetting for ungdom og regionale samarbeidsprosjekter. Det har blitt etablert egne midler for å styrke det bilaterale samarbeidet mellom Norge og mottagerlandene. «Bremain, or not to Remain, that’s the question.» Når en av våre nærmeste venner og allierte, britene, revurderer sin tilknytning til EU, er det noe Norge følger tett. Hvilken betydning vil dette kunne få for handel, verdifellesskap, stabilitet og norske interesser? Storbritannia er en viktig partner og en av våre viktigste allierte. Det handler om lange historiske linjer. Vi fikk vår første handelsavtale med britene på 1200-tallet, på fisk. Vi deler mange verdier og synspunkter knyttet til økonomiske spørsmål og det indre marked. Storbritannia spiller med sine ressurser også en viktig utenriks- og sikkerhetspolitisk rolle i Europa. 23. juni er derfor en viktig dag for norske interesser. La oss håpe på et fortsatt britisk EU-medlemskap etter 23. juni. Det vil være i EUs og Norges interesse. Når vi skal trygge Norge for framtiden og sikre Norges interesser, er Europa og EU en vesentlig del av vårt sikkerhetspolitiske og verdimessige ankerfeste. Norge og EU deler en felles historie og kultur – og ikke minst deler vi et felles verdigrunnlag: demokrati, menneskerettigheter og rettsstaten. Norge skal bidra i et fellesskap. Vi er en del av en løsning. Vi må unngå den nasjonale egoismens Europa, og at vi, som utenriksministeren beskrev det i en tidligere redegjørelse, erstatter murer med fort. Norge er avhengig av Europa, vi må stå sammen med våre viktigste venner og allierte. Europas utfordringer er våre utfordringer. Manglende håndtering av situasjonen i Europa vil få følger for Norge. Et svakt og splittet EU vil svekke Europas sikkerhet. Et sterkt og samlet Europa, derimot, vil virke stabiliserende også på resten av verden.