Trine Skei Grande (Venstre), 2010-06-15:
Venstre er også bekymret for forholdene for den gruppen som vi her omtaler i dag. Vi er enig i veldig mange av de aspektene som har blitt lagt fram, og jeg tror at det er mye vi skulle ha gjort. Det er mye som er politisk ugjort på dette feltet. Nå går ikke klokka mi, president. Det er veldig hyggelig hvis den ikke går, for jeg har mye å si! Det jeg har lyst til å ta opp, er et litt mer prinsipielt aspekt ved det som diskuteres i dag, og det er sjølve ombudsrollen. Vi har i dag en velferdsstat som egentlig er et godt sikkerhetsnett, der det i denne sal vedtas gode lover som skal fange opp alle. Likevel er det slik at når jeg går hjem herfra i kveld, vet jeg hvilke steder jeg passerer hvor f.eks. folk sover ute. Det skal egentlig ikke gå an. Det skal egentlig ikke gå an ut fra de vedtakene vi har gjort i denne sal. Likevel er det noen som sover ute. Hvorfor er det det? Jo, det er fordi noen ikke finner fram i systemet, noen har ikke ressurser til å finne fram i systemet, noen har ikke noen til å presse på for seg. Hvem sin jobb er det da å gjøre det? Jo, da er det min jobb. Disse bor i mitt valgdistrikt, det er meg de kan stemme på, og da er det min jobb som politiker å lage systemer som gjør at det ikke skjer igjen. Da må jeg se på hvordan vårt sosialsystem er. Når vi har en lang liste som legges fram over manglende tilsyn med våre institusjoner, må vi gjøre noe med tilsynet. Ansvaret er vårt. Det er vårt ansvar å gjøre noe med at de tilsynene som vi kritiserer, ikke fins. Og når det blir hull i systemene, er det vår jobb å gjøre noe med det. Det jeg er veldig redd, er at vi politikere, og egentlig også interesseorganisasjonene, av bekvemmelighetshensyn bare får noen til å gjøre den ubehagelige jobben. Den ubehagelige jobben er å sette seg ned og høre historiene, det er å lese alle e-postene, det er å ta opp saker her, det er å løfte problemstillinger, det er alt fra interpellasjoner til forslag om hvordan systemene skal bli bedre. Vi har noen ombud. Barneombudet er jeg prinsipielt veldig for fordi barn ikke har stemmerett. Vi har et forbrukerombud som gjør at vi ikke har diskutert forbrukersaker her på veldig lenge. Forbrukersaker er ikke noe politisk tema lenger, for vi har et ombud. Vi har et likestillingsombud også. Hvis man sammenligner norsk og svensk politikk, er likestillingspolitikk noe vi snakker om i festtaler i norsk politikk, mens det er et stort tema i svensk politikk. Det er et politisk tema. Det er noe som politiske partier driver valgkamp på. Mitt søsterparti i Sverige driver valgkamp på likestillingspolitikk. I Norge har vi et ombud som skal fikse det. Denne invasjonen av ombud tar bort politikerrollen. Det gjør politiske saker upolitiske, og det svekker den rollen vi har. Jeg tror også at det over tid øker politikerforakten fordi vi blir sett på som overordnede som bare seiler over, mens heltene som rydder opp, er ombudene. Det er vår plikt å være ombud for dem som har stemt på oss. Det er vår plikt å høre de ubehagelige historiene, lese de ubehagelige mailene og ta tak i det. Det er sånn vi er med på å skape et bedre samfunn. Hvis vi outsourcer ombudsrollen vår, forsvinner mye av poenget med at vi er her. Da kan vi heller være et praktisk forretningsministerium som bare følger ombudets rolle. Jeg vil nok tilbake til at politikerne skal være heltene, de som ordner opp. Når folk stanger hodet i systemet, når folk møter urettferdighet, er det vår jobb å ordne opp. Når jeg går hjem i dag, er det min jobb å snakke med dem som ligger under brua nede ved Bjørvika, og spørre om hva som skal til for at livet deres skal bli bedre. Hvis vi outsourcer det fra denne sal, undergraver vi selve demokratiets bærebjelker.