trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-18:
I dette innlegget hadde jeg tenkt å si mye om vern av natur og artsmangfold, for jeg har sett mye av det i mitt tidligere liv. Jeg har også sett hvor mye som går tapt. Jeg hadde tenkt å anbefale en del verktøy statsråden kunne bruke – fra kofferten sin – for å få det til, om han vil bruke dem, og om han får lov til å bruke dem. Jeg hadde tenkt å si litt om at han skal la naturen jobbe for klimaet, la naturen få en sjanse til å ordne opp en viss del selv. Naturen binder og lagrer store mengder karbon, dvs. at han må ta vare på myr, gammel skog, heier og dyrket mark – og kanskje tenke på å verne 10 pst. av skogen på ti år. Jeg hadde tenkt å si at han burde få fortgang i å etablere et økologisk grunnkart. Det er avgjørende viktig å vite hva vi ødelegger. Det vet vi ikke nå. Jeg har sett hele tiurleiker forsvinne – fullstendig forsvinne. Det er hogd ut, borte, fordi vi ikke visste at de var der – dvs. vi visste det, men det var ikke kartlagt og satt på nasjonale kart. Jeg hadde tenkt å be statsråden sørge for at regjeringa tar vare på 20 utvalgte naturtyper og 100 prioriterte arter. Men så må jeg si: Jeg lar meg provosere – det gjelder rovdyrsaken, som kommer snikende hver gang. Er det mulig å se så mye bort fra fakta som innenfor dette temaet? Er det mulig? Det er i praksis ikke sauer der ulveflokkene er, altså ingen tap av sauer der. De tapene av sauer vi har, skyldes i hovedsak enkeltdyr som kommer fra Sverige. Dette er uomtvistelig. Alle forskere vet det. Alle forvaltere vet det. Det er tydelig at til og med rovdyrmotstanderne vet det. Det er det samme for tapet av sauer om det er tre, fire eller sju flokker innenfor ulvesonen. Hver av dem trenger 300–1 000 km 2 . Jeg har gått der og tråkket, jeg kjenner godt til det. Ingen andre ulver får etablere seg der det er revir. Det er den beste garantien for at det ikke blir flere innenfor et sånt territorium. Gitt at vi skal ha ulv i Norge – da ser jeg bort fra dem som mener at vi slett ikke skal ha det, at vi ikke skal ta internasjonalt ansvar, og ikke ta ansvar for naturmangfold og økologi – er ulvesonen et perfekt sted å ha dem. De tar elg, ja – de kan til og med ta jakthunder. Noen frykter dem, ja, men sånn sett er forholdene i sonen helt lik den i Sverige, der det er så mange, mange flere ulver enn i Norge. For ikke å snakke om jerven – den får jeg ikke så mye tid til å si noe om akkurat nå, kanskje jeg tar det i mitt siste minuttinnlegg. Rovviltnemndene i Hedmark hadde nemlig et ekstraordinært møte her om dagen, om rovvilt i region 5, hvor de skulle jakte på flere jerver. Jeg skal utdype hvorfor dette vedtaket var fullstendig feil – og at statsråden må svare dem på en fornuftig måte – i mitt siste minuttinnlegg.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-18:
Jeg lovte å komme tilbake til én art, til jerven, som Norge har et veldig spesielt ansvar for. Rovviltnemnda i Hedmark vil veldig gjerne jakte jerv i skogsområder i lavlandet – der det ikke er sau. Er det mulig! Det var veldig bra at statsråden tok til følge denne klagen på felling av 20 jerver i høst, reduserte antallet til 16 og ville felle jerv der det var prioriterte saueområder. Det skulle bare mangle. Det er åpenbart logisk dersom konfliktnivået skal ned, for jerven gjør overhodet ikke skade i barskog der det ikke er sau. Da disse 16 så var skutt, kom rovviltnemnda sammen igjen på hastemøte – nå, nettopp – og vedtok nok en gang ny kvote på flere dyr. En ny klage ble i dag sendt til departementet, og jeg tar for gitt at Elvestuen står rak i denne saken igjen, som han helt riktig har hatt en veldig god holdning til så langt. Det skjønner jeg at han ikke kan kommentere akkurat i dag.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-18:
Det var jo hyggelig å høre på statsråden, som i hvert fall innholdsmessig gir støtte til dette med elektronisk fraktbrev. Og jeg må si: Det har jo lenge vært sagt at departementet ønsker at det skal være frivillig. Det er første gang jeg hører at det er juridiske betraktninger som står i veien, at det er juridiske vurderinger. Er det sånn at statsråden mener at det kun er det som står i veien for å gjøre elektronisk fraktbrev obligatorisk? Jeg forsto det sånn på statsråden at han var enig i intensjonen om et obligatorisk fraktbrev.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-18:
Jeg takker for forklaringen fra statsråden. Da skal jeg i hvert fall passe på å følge opp underveis og se hvordan det går med framsteget for CRM-direktivet. Statsråden sa at det ikke var noen kvikkfiks, det finnes ikke. Men poenget er at det må finnes, vi må ha en kvikkfiks nå. Det er det som er hele poenget. Næringen slår alarm – befrakterne slår alarm. Og de har jo rett, de har begynt å si opp folk – mange folk. Så spørsmålet mitt handler om: For det første ville det være en ganske enkel måte å hjelpe næringen på å gi et tilskudd til en slags miljøstøtteordning, en kompensasjon for baneavgiften, noe som bl.a. Danmark har fått til. Det kunne vel statsråden ha fått til gjennom en budsjettpost på et par hundre millioner, som næringen ber om. Det hadde vært ganske fort å fikse, hadde det ikke?
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-18:
Det var skuffende med så liten støtte til strakstiltak. Statsråden hadde iallfall ikke med seg noen julegave til næringen – jeg trodde kanskje han kunne ha hatt det. Jeg så ingen forslag, jeg hørte ingen åpninger for løsninger som kunne hjelpe næringen i 2019 – rett og slett ikke. Husk at da SVs forslag var på høring, var det unison tilslutning til omtrent alle forslagene fra – tror jeg – over 20 instanser. Dette må jo røre ved noe i statsråden og i departementet og den politiske ledelsen der. Det må tas grep som gjør at man møter de utfordringene som er i næringen, nå. Og bare så det er sagt: Da jeg nevnte 200 mill. kr som et støttebeløp for kompensasjon til baneavgiften, var ikke det noe skudd fra hofta – den summen var noe som næringen har bedt om. Jeg vil også si at SV har de 200 mill. kr inne i sitt alternative budsjett, så vi har tygd på dette i hvert fall i et halvt år, vil jeg si. Det er nå engang sånn at skal man øke konkurranseevnen til et felt, må man enten straffe konkurrenten på et eller annet vis, gjennom avgifter – det er en tanke; mange land har gjort det – eller man må gi incentiver og støtte til det feltet eller den aktøren som man ønsker skal få bedre konkurranseevne. Det er vanlig metode, det er sånn vi gjør det på alle felter. Vi gjør det innen privatbilisme, hvordan vi skal få privatpersoner til å endre atferd i byer, f.eks. – sånn gjør vi det. Det samme kan gjøres når det gjelder gods, og da er denne støtteordningen til gods på jernbane helt avgjørende. Helt til slutt: Vi ønsker også at et forenklet forelegg, med øyeblikkelig betaling på veien, skal vurderes – jeg tror vi, representanten Karin Andersen og jeg, misforsto hverandre litt i den saken. Forslagene fra Kristelig Folkeparti og fra de rød-grønne er ganske like, og jeg velger å se det sånn at vårt – de rød-grønnes – forslag er bedre, men vi vil gjerne stemme for Kristelig Folkepartis forslag subsidiært. Veldig mange av disse sakene blir henlagt når de blir politisaker – det har vi sett mange eksempler på. Vi har også internasjonalt sett forenklede forelegg med makt til å stoppe vogntog og gi bøter så det svir – og det er selvfølgelig sånn at det kortet som sjåføren skal dra, ikke kommer fra sjåførens egen lomme, det er transportselskapets kort.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-18:
Det var et veldig godt innlegg fra siste taler angående Vestkorridoren. Jeg skal ikke bruke lang tid på dette, for jeg har ikke tenkt å kanskje egge opp statsråden til en masse samtaler rundt dette. Vi tar det i neste runde. Men innholdet til representanten Moxnes var helt i tråd med det SV står for når det gjelder Vestkorridoren. Når det gjelder forslag nr. 2, fra de rød-grønne, og dette med å få gods fra vei over til sjø, må jeg si det er underlig at de pengene ikke er brukt, og jeg ber om at statsråden ser på kriteriene for disse tildelingene. Her må det være noe riv ruskende galt, eller det må være noe med informasjonen rundt disse støtteordningene, for at det er et stort behov, er det ikke tvil om. Så her bør departementet faktisk se på kriteriene. Det vil jeg anbefale. Så til Rødts forslag – det ble jo trukket. Vi har også tenkt at når redegjørelsen blir oversendt komiteen, var det en fornuftig løsning. Så får vi se hvordan utfallet blir etter en behandling der. Det var for så vidt ulogisk å støtte Rødts forslag når dette ble oversendt til komiteen, når dette da også er til stortingsbehandling. Slik ble det, og slik er det.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-18:
Det gjelder helt konkret det jeg tok opp i innlegget mitt, denne posten med å få gods fra vei over til sjø, som et samlet storting er enig om er et godt tiltak. Jeg anbefalte statsråden å se på kriteriene for tildeling til den posten. Hvordan ser statsråden på situasjonen? Mener statsråden at det kan være verdt å se på kriteriene for tildeling siden vi ikke har fått brukt opp posten, eller har markedsføringen av ordningen vært for dårlig? Hvorfor, tror statsråden, er ikke denne posten brukt opp når det er et så stort behov?
Anne Kristin Bryne (Arbeiderpartiet), 2018-12-18:
Vi vet at klimautfordringene blir stadig større. Vi vet også at vi må ta større ansvar for løsningene. Byområdene våre har et stort potensial for å redusere klimautslipp. En stor del av kuttene må skje innenfor transportsektoren, og biltrafikken må ned. Reduksjon i biltrafikken må følges av større satsing på kollektivreiser samt bedre framkommelighet for dem som går og sykler. Dette minsker køkjøring og lokal luftforurensning på tettsteder, og det gir nye muligheter til å utvikle bedre og mer miljøvennlige offentlige rom. I de største byene våre vet vi at mange av innbyggerne har lagt seg til gode vaner når det gjelder å bruke sykkel og kollektive transportmidler. En slik trend trenger vi også i de mellomstore byene. Men for å klare å endre disse holdningene og handlingene må politikerne være ansvarlige og gi drahjelp fra statlig hold. I Bodø, Ålesund, Haugesund, Arendal, Grimstad og Vestfoldbyen arbeides det nå målrettet for å øke kollektivandelen samt å legge til rette for gående og syklende. Disse byene samarbeider tett med fylkeskommunene for å få bussen raskt fram, og de styrer etter de samme målsettingene som storbyene – med byfortetting og null vekst i personbiltransporten. Det forventes også en befolkningsvekst i disse mellomstore byområdene fram mot 2040, og det sier seg selv at dersom det ikke blir gjort tiltak her, vil dagens transportfordeling gjøre at bruken av privatbil forsterkes framfor å reduseres. Arbeiderpartiet mener vi raskt må få en avklaring på når ordningen med byvekstavtaler skal utvides til å omfatte flere, noe jeg også sendte samferdselsministeren et skriftlig spørsmål om i forrige uke. I svaret står det at hvorvidt ordningen skal utvides til flere byområder eller ikke, er noe en kan ta stilling til ved neste rullering av Nasjonal transportplan, altså i 2022. Dette framstår som en vente-og-se-holdning og vil ikke bidra til at vi kommer nærmere målet om å redusere klimautslippene, snarere tvert imot. I de fem nevnte mellomstore byregionene bor det til sammen en halv million mennesker. Nærmere 80 pst. av reisene her skjer i dag med bil. Potensialet for å endre reisevanene og dermed klimautslippene er stort. Her kan vi virkelig gjøre noe som monner. Arbeiderpartiet er tydelig på at vi vil utvide ordningen, slik at den gjøres tilgjengelig for flere byer. For Arbeiderpartiet er det vesentlig å bruke samferdselspolitikken som ett av flere verktøy for å redusere klimautslippene. Dette må det gjøres noe med nå, og vi har altså ikke tid til å vente.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2018-12-18:
Klima står sentralt i denne debatten, og det er på sin plass. I høst la FNs klimapanel fram sin siste rapport, og den viser store forskjeller i Arktis. Med en temperaturstigning på 1,5 grader i gjennomsnitt globalt vil vi se to til tre ganger så høy temperaturstigning i Arktis, i tillegg til ekstremt store regionale forskjeller. I denne sammenhengen er Arktis også Nord-Norge. Endringene som kommer som følge av denne oppvarmingen, er ikke noe som kommer i framtiden. Vi kan allerede observere dem. Sjøisen er mindre enn noen gang og tynnere enn før. Nord for Grønland ser vi at flerårsis smelter. Før var den solid; nå sprekker den opp i små biter. På Svalbard går det skred der det aldri gikk skred før, også med fatale utfall. Permafrosten tiner, og det ødelegger infrastruktur. I Alaska flytter man hele landsbyer fordi de raser i sjøen som følge av økt erosjon. Endret naturform truer de tradisjonelle måtene å leve på, slik at inuitter, samer og andre urfolk trues. Når jeg møter reindriftsutøvere på Finnmarksvidda, sier de: Her vokser det bjørk, det gjorde det ikke før. Konsekvensen er at livsgrunnlaget deres trues. Rapporten fra AMAP, Arktisk råds arktiske overvåkings- og evalueringsprogram, fra oktober om havforsuring viser at havforsuring i kombinasjon med høye temperaturer truer torskefisket i Barentshavet. Det har en verdi i størrelsesordenen 10 mrd. kr på både russisk og norsk side. Nettoeffekten av det kan være på opptil 2,3 mrd. kr årlig i tapte inntekter av verdiskaping. Klimaendringene har kommet, og de har konsekvenser for folks liv. I september deltok jeg på den trettende arktiske parlamentarikerkonferansen i Finland. Der var selvfølgelig klima helt sentralt. En av diskusjonene som går, er at klimaendringer ikke er noe som skapes lokalt. De skapes heller ikke i Arktis. De kan bare løses globalt, som statsråd Elvestuen var inne på tidligere i dag. Hvis det er sånn at vi i nord blir truffet først og hardest, kan vi samtidig ta innover oss at Arktisk råd, inkludert landene med observatørstatus, herunder EU, står for 80 pst. av de globale utslippene. Hvis det er så vanskelig å finne en løsning globalt, er kanskje utfordringen statsråd Elvestuen skal ta fatt på, å sette Arktisk råd i førersetet og få de 20 aktørene til å inngå et partnerskap for å lede an, så vi kan løse den globale krisen mellom 20 land, i stedet for at 200 land skal bli enige til å begynne med.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2018-12-18:
Jeg slutter meg til det statsråden sa i sitt innlegg, og skal fortsette der statsråden avsluttet, nettopp med Grunnloven § 108. Det er min forståelse at det er gjennom språket vi forstår og skaper den verdenen vi lever i. Jeg vil argumentere for at hvis framtiden er digital, må den også være digital for det samiske folket. Statsråden er ikke bare kommunal- og moderniseringsminister, men har også ansvaret for IKT-politikken. En av problemstillingene som Sametingets representanter har tatt opp, har vært knyttet til å få samisk skriftspråk akseptert i de digitale standardene til de store globale selskapene. Hvordan kan statsråden bistå det samiske folk for at de store globale selskapene skal ta det inn i standarden, sånn at man kan uttrykke seg digitalt i en digital verden også som same?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2018-12-18:
Jeg takker for svaret. Bare for å være trygg på at jeg forsto statsråden rett: Jeg skjønner at hun ikke er kjent med problemstillingen, men jeg oppfattet at statsråden vil ta initiativ til å få klarhet i problemstillingen med Sametinget. Jeg deler statsrådens oppfatning om at å bruke urfolkenes språkår i regi av FN vil være en gyllen anledning til å reise denne problemstillingen, som jeg har en mistanke om at også kan gjelde en del andre urfolksspråk.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2018-12-18:
Jeg deler statsrådens intensjon om å flytte flere oppgaver, makt, myndighet og virkemidler til fylkene fordi jeg tror det vil gi bedre løsninger. Så har vi forskjellig inngang til hvor tydelig vi vil ha det besluttet i dag. Det har vært en ganske lang prosess, og mitt spørsmål til statsråden er: I ettertid, er det noe statsråden ville ha gjort annerledes i denne prosessen, hvis hun skulle ha lagt opp til en ny runde med sammenslåinger av og oppgaveoverføringer til fylkeskommunene?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2018-12-18:
Jeg takker for svaret. Så får jeg imøtese de vurderingene statsråden gjør, når hun har fått alle de prosessene som skal gjennomføres, på bordet. Det var nå i hvert fall en vilje til å vurdere om man kunne lære noe av denne prosessen. En annen problemstilling som nå ble løftet opp, og som jeg også har nevnt i mitt innlegg, er knyttet til nordområdemidlene. Denne regjeringen er – og ikke minst var den forrige regjeringen – opptatt av at nordområdene er et strategisk viktig område for nasjonen. Hensikten med å overføre om lag halvparten av Arktis 2030-midlene må jo være at vi skal bygge opp under den nasjonale politikken i en internasjonal kontekst. Jeg har vært opptatt av at Nord-Norge består av mer enn én fylkeskommune, eventuelt to, litt avhengig av hvilket tidspunkt vi betrakter det på. På hvilken måte mener statsråden at disse midlene må rammes inn – hva skal de brukes til, hvordan skal de tildeles for å bygge opp under de nasjonale interessene?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2018-12-18:
Det er åpenbart at strategien her har vært å forsøke å lage en fortelling om at alle andre enn regjeringspartiene er mot endringer. Men nå er det påpekt mange ganger at Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV legger fram en lang rekke forslag som går lenger enn regjeringen. Det er ingen i denne salen som har uttrykt at de er mot å styrke demokratiet, mot å styrke fylkenes handlingsrom. Det har vi også foreslått og lagt fram konkrete forslag om. For Arbeiderpartiets del har vi også en solid satsing på fylkeskommunenes økonomiske rammer i vårt alternative budsjett for 2019 – igjen – fordi vi mener at fylkeskommunene har fått redusert sitt handlingsrom, sin mulighet til å gjøre det som er oppgaven de får gjennom denne oppgaveoverføringen, nettopp å være sterkere samfunnsutviklere. Vi har fulgt opp det med konkrete forslag. Så da hjelper det ikke å stå her på Stortingets talerstol og forsøke å skape en annen fortelling, som ikke har rot i virkeligheten. Så har jeg altså opplevd at jeg og mine kollegaer fra Arbeiderpartiet blir karakterisert som at vi driver på med sutring når vi tar opp den bekymringen som vi hører folk har. For det er ikke riktig som saksordfører Bransdal sier, at strukturen er noe som er forbi for lenge siden. Den debatten pågår fortsatt ute blant folk. Når representanten Skjelstad hevder at Troms og Finnmark har funnet sammen, må det være en stund siden Skjelstad var i Finnmark – eller Troms for den saks skyld – og diskuterte denne problemstillingen med noen som faktisk bor der, for de kjenner seg ikke igjen i det problemet som beskrives i Oslo, de kjenner seg ikke igjen i den medisinen som Oslo foreskriver for dem, og de kjenner seg heller ikke igjen i de løsningene som foreslås. Så må man gjerne være uenig med dem. Men å si at vi som tar opp dette og peker på at det har sammenheng med innholdet, driver med sutring fra talerstolen – president, jeg trodde faktisk ikke det var et parlamentarisk uttrykk, men det har jeg altså lært at det er i dag. Så har jeg nå hørt representanten Skjelstad snakke om hvordan man har inkludert alle osv., med henvisning til 2016 og at ingen ville være med da. Det representanten Skjelstad hopper bukk over, er jo hvilke premisser det var invitasjonen kom med da. Det var premisser som man ikke kunne akseptere. Men i år fant man tvert imot sammen i et flertall på Stortinget om å be om en helhetlig gjennomgang. Det var vi enige om. Debatten i dag viser også at det er bred enighet om å overføre oppgaver og myndighet. Det var derfor jeg tok det opp og sa at jeg var skuffet over at man ikke plukket opp det og sørget for en bredere forankring og et bredere flertall i denne salen. Det hadde saken stått seg på. Jeg tror vi ville fått bedre løsninger og mindre politisk kiv om det. Men flertallet rår. De må bære ansvaret. Vi skal selvfølgelig respektere det. Men vi driver ikke med sutring, vi driver med å tale våre velgeres sak.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2018-12-18:
La meg starte med å vise til Arbeiderpartiets alternative budsjett, som ble fremmet i budsjettdebatten i forrige uke, der vi ikke hadde noen støtte til Human Rights Service fordi vi mener at det ikke er et spesielt integreringsfremmende tiltak. Vi har ikke noe behov, som SV, for å drive med sensur, men vi mener at de som ønsker å støtte denne bloggen, får finne en annen postering enn integreringsfremmende tiltak å sette det på. Noen betraktninger om de to siste og denne proposisjonen som vi har til behandling: Det som nå er i ferd med å utvikle seg, er en form for tredje budsjettbehandling. Det er ingen heldig utvikling, og jeg synes at det er relativt uryddig at man salderer neste års budsjett ved å bruke midler fra inneværende år som er til overs. Jeg har forståelse for at det kan begås feil på 500 000 kr i et budsjett på nesten 1 500 mrd. kr, og at regjeringspartiene har behov for å rydde opp i det, men det burde vært gjort i budsjettdebatten og ikke i salderingen av 2018-budsjettet, som i all hovedsak er en proformasak. Så til voteringen. Siden komiteens tilråding fremmes av komiteens flertall, har salens mindretall mistanke om at selv om vi holder gode innlegg her, vil det ikke bli flertall for det vi har tilrådd, slik at I kommer til å bli vedtatt. Det vil medføre at det ikke er relevant å stemme over II, som nettopp er å gjøre noe annet enn det man vedtok i I – bare så man er oppmerksom på det under voteringen.
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2018-12-18:
Byene i Norge går foran i kampen for miljøet. Vi trenger modige politikere som våger å utfordre og å skape politikk for framtiden, modige politikere som velger smarte løsninger, bygger miljøvennlig, forurenser mindre lokalt og bidrar til mindre utslipp globalt. Politikere i byene våre viser handlekraft og har innført tiltak for å bedre miljøet, som satsing på kollektivtrafikk, sykkelveier, restriksjoner på bilbruk og lokale bilfrie områder. I Oslo er klimagassutslippene på vei ned, og klimapolitikken vår vekker stor oppmerksomhet internasjonalt. I 2016 gikk utslippene ned med 8 pst., mens de totalt i Norge gikk ned med kun 1 pst. Ikke minst trenger vi politikere som tør å utarbeide klimabudsjett. Statsbudsjettet i kroner kan og bør få følge av et budsjett som teller våre egne utslipp. I Oslo har vi lagt fram klimabudsjett i flere år nå. Hvordan vi politikere løser de store globale megatrendene, er avgjørende. Gode svar knyttet til klima, migrasjon, urbanisering og integrering er vesentlig for om vi lykkes med å skape en bærekraftig klode. Til nå har for få politikere våget å gå foran og ta modige valg for framtiden. De politikerne som har tatt dristige steg, har det til felles at de representerer store byer. Gode eksempler er ordførerne i London og Paris og ikke minst Oslos byrådsleder, Raymond Johansen. De store byene ser nå til Oslo og kommer hit på besøk for å lære. Barcelona har besøkt Oslo og skal nå kopiere Oslos klimabudsjett. Klimasjefen i New York var her nettopp og ønsket å lære om hvordan Oslo stiller klimakrav til både Oslos pensjonsfond og til utslippsfrie byggeplasser. I Oslo Arbeiderparti har vi ønsket oss bilfritt sentrum siden 2003. I 2014 vedtok fylkeslaget en helhetlig og radikal miljøpolitikk vi gikk til valg på i 2015. Nå gjennomfører byrådet den politikken vi vedtok i 2014. Det å tilhøre et moderne og framoverlent miljøparti som Oslo Arbeiderparti gjør meg stolt – stolt av å være politisk aktiv og drive fram politikk som gjør en forskjell. Tenk at jeg er med på det laget som politikere fra hele verden nå kommer til for å lære av. For å bevege flokken må noen gå foran og vise vei. I vår tid er det byene og faktisk særlig Oslo som er en slik veiviser. Nå må nasjonene ta etter og lære av byene. Regjeringen kan når som helst besøke Oslo og lære av Raymond, slik som så mange andre miljøforkjempere i hele verden gjør. Velkommen skal dere være.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2018-12-18:
Statsråd Elvestuen har med godkjenning fra sine regjeringspartnere i Høyre og Fremskrittspartiet overkjørt de regionale rovviltnemndene og de faglige rådene fra eget direktorat og tillater altså ikke jakt på ulv i Hobøl-reviret og i Mangen-reviret. De har i samme slengen også overkjørt og sett bort fra stortingsforliket i denne saken. Begge deler er hver for seg en alvorlig sak. Like alvorlig er det når Fremskrittspartiets egen landbruksminister er med på framleggelsen av beslutningen om å overkjøre rovviltnemndene, direktoratet og forliket som er gjort i Stortinget. Så opplever vi altså noen minutter etter at framleggelsen er gjort, at Fremskrittspartiet kommer på banen og er uenig med egen regjering og egen statsråd. Denne formen for mangel på koordinering og styring fra regjeringen er til skade for saken, den er til skade for tilliten til hele rovviltforvaltningen, og det er vi ikke tjent med. Rovviltdebatten er vanskelig nok som den er, og nå roter regjeringen og Fremskrittspartiet, sammen med statsråd Elvestuen, det til nok en gang. Ulvesonen, der Østfold inngår, skal ikke være et helfredet reservat for ulven. Det har aldri vært meningen. Det skal være en forvaltning av ulv også innenfor sonen, akkurat slik som rovviltnemndene har besluttet, men som nå altså overstyres av Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre, ved statsråd Elvestuen. Vi må kunne forvente at en regjering forholder seg til et stortingsvedtak og et forlik gjort i Stortinget, og vi må kunne forvente en ryddigere opptreden av regjeringspartiene, som sitter med det daglige ansvaret. Vi må dessverre si at det ikke ser slik ut om dagen. Arbeiderpartiet har, sammen med Senterpartiet, sendt et brev til statsministeren i dag og bedt om at regjeringen kommer til Stortinget og redegjør for vedtaket. Det er det stort behov for, særlig når vi ser Fremskrittspartiets opptreden og holdning til saken, hvor Stortings-Fremskrittspartiet er uenig med Regjerings-Fremskrittspartiet nok en gang. Det er bare noen timer siden sist. Avslutningsvis må jeg bare innrømme at jeg er sjelden enig med Fremskrittspartiets fylkestopp i Østfold, Håvard Jensen, men nå krever han Fremskrittspartiet ut av regjering, og det synet støtter jeg. Jeg kan legge til for egen regning: De skulle aldri ha vært der.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2018-12-18:
Takk til saksordføreren for en god redegjørelse for saken. Årsmeldingen fra Sametinget gir et godt innblikk i de ulike samepolitiske utfordringene og hvordan de forsøkes løst og håndtert. Så får vi også si at det gjøres mye bra arbeid med de ulike samepolitiske sakene, det være seg innen språk, innen næring eller innen kultur – som også er viktige kjerneverdier. Vi ser også at Sametinget mener at det er mye å gå på – for å bruke det uttrykket. Derfor har Arbeiderpartiet, som også foregående år, pekt på flere utfordringer i denne meldingen som vi mener det er viktig å ha fokus på. Da handler det om rammevilkårene som sådan, det handler om språk, om utdanning, om kultur, om næring, om digitale læremidler – det handler om svært mange ting som vi må evne å se helheten i på dette området. Derfor har Arbeiderpartiet for 2019 lagt inn 88 mill. kr mer enn regjeringen til ulike samiske formål. I all hovedsak er disse pengene lagt til Sametinget, slik at intensjonen er at det er Sametinget selv som kan prioritere de ulike satsingene som de ser at det er sterkest behov for. Dette er også en del av den nye budsjettordningen som vi har vært enige om, og som jeg tror blir bra. Vi mener at det er helt nødvendig å styrke budsjettet for Sametinget for at disse satsingene som jeg har nevnt, på språk, næring, kultur m.m., kan følges opp på en skikkelig måte, slik at det er rom for den nødvendige kvalitetshevingen, og ikke minst slik at Sametinget kan se langsiktige løsninger for de ulike oppgavene. Utover dette viser jeg til de merknadene vi har i saken, og selvsagt også til det budsjettforslaget som Arbeiderpartiet har fremmet for 2019 når det gjelder Sametinget.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2018-12-18:
Regional stat samordnes med de nye fylkene, har det blitt nevnt her, og at det var viktig å se på det. Ja, da spør jeg om vi kan få noen avklaringer på det overordnede allerede nå i kveld. Skal vi ha ett Nav i Viken, eller skal det deles i to, slik vi har hørt at noen tar til orde for, fordi Viken ble for stort? Skal vi ha ett Statens vegvesen i Viken? Hva er tankegangen rundt de tingene når det gjelder regional stat? Så blir vi belært av representanten Holm Lønseth om at det er viktig at vi lytter til det lokale og det regionale nivået. Politikerne der ute er det svært viktig at vi lytter til, belærer representanten Holm Lønseth fra Høyre Arbeiderpartiet om. Det kan hende at representanten Holm Lønseth skal se seg selv ganske grundig i speilet og ta med seg resten av sitt parti – og gjerne ta med seg Fremskrittspartiet, Venstre og delvis også Kristelig Folkeparti – for hvis det er noen som ikke har vist noen evne til å lytte til hva det lokale og regionale folkevalgte nivå har ment, er det Holm Lønseth og hennes parti og hennes regjeringskamerater med Kristelig Folkeparti på slep. De har tvangssammenslått kommuner, de har tvangssammenslått fylker. Er det det representanten Holm Lønseth mener er å lytte til det lokale folkevalgte nivået? Eller hva er det egentlig hun prøver å belære oss andre om når det gjelder det temaet? Hun stiller ikke med særlig troverdighet når det kommer til den saken. Så registrerte jeg at representanten Bransdal avlyste Høyres og Fremskrittspartiets politikk – med tanke på at de nå er for det tredje folkevalgte nivå. Det var interessant å merke seg at nå er situasjonen slik. Til slutt: Det har blitt sutret over at regjeringen, som står bak regionreformen her, har fått kritikk. Ja, det er helt nødvendig å gi kritikk, for prosessen har vært helt elendig. Det har vært dårlig politisk håndverk fra starten av, som har ført til at vi har fått mye mer støy og bråk enn det som hadde vært nødvendig. Regjeringen kunne valgt å gå en annen vei.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2018-12-18:
Jeg registrerer at statsråden klart, sterkt og tydelig står på talerstolen og sier: Verden har endret seg, da må fylkene også endre seg, bortsett fra Rogaland, Møre og Romsdal og for så vidt Nordland. I de fylkene står etter statsrådens syn tiden stille. Det er et illevarslende signal fra statsråden på tampen av denne debatten.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-18:
Så kort tid etter at vi har fått nye rapporter som viser hvor alvorlig klimatrusselen er, er det ganske nedslående å være vitne til en debatt der det fremdeles er mange i denne salen som går opp på talerstolen og nærmest snakker som om det er oljeboring for klima. Det er det å ikke gjøre noe med klimaet som kommer til å bli dyrt, vanskelig og farlig, og det er det å prøve å vri oss vekk nå fra farlig olje- og gassvirksomhet og over på klimavennlige løsninger som kommer til å være det som er trygt i framtida, både for å skaffe oss nye arbeidsplasser som vi trenger å leve av, og for at klimaet skal være i balanse. Ikke minst er det det veldig mange andre land gjør. Så vi kan ikke risikere å bli sittende igjen uten å ha vært med på den moderne teknologiutviklingen. Jeg hører at flere har vært på talerstolen og sagt at de har blitt bestemor. Jeg er farmor til fire, og jeg er helt enig med representanten fra Høyre i at det bidrar til et nytt alvor inn i det hele, men da må det jo være sånn at vi tar dette på større alvor enn det Høyre gjør, bl.a. ved å skaffe oss mat. Vi har en tørkesommer bak oss. Vi vet hva det betyr hvis vi ikke klarer å skaffe oss mat. Dette er alvoret mange steder rundt om i verden, der områder der det går an å produsere mat i dag, kanskje ikke blir mulig å leve i. Det kan være snakk om hundretusener av flyktninger. Det er ingen trygg verden. En verden med store klimaendringer er ingen trygg verden. En verden med store klimaendringer er en dyr, forferdelig verden å overlate til barnebarna våre. Så alt som er lønnsomt, er ikke verdifullt og verneverdig. Det kan til og med skade oss. Da må vi snu i tide. Det er litt forstemmende å høre etter den klimaavtalen som nå er inngått i Polen, som er et stykke på vei, men som mangler noen av de helt avgjørende virkemidlene som gjør at vi faktisk når målene, at vi i Norge, som er et veldig rikt land, ikke kan ta på oss en førerrolle for å snu dette. Det ville faktisk også være i vår egen interesse, for da ville vi ligge hestehoder foran i å utvikle ny teknologi som vi kunne leve av framover. Så alle vi som er besteforeldre, har virkelig en jobb å gjøre for å trygge verdenen for barnebarna våre.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-18:
Nå er representanten fra Venstre oppe og sier at vi har hender og kapital. Ja, det har vi. Vi har smarte hoder også. De smarte hodene må vi bruke i fornybar satsing, og kapitalen må vi bruke på grønn satsing og på vanskeligstilte, ikke på fortsatt satsing på olje og gass. Det binder arbeidskraft der, og vi er nødt til å satse på bedre fordeling, nettopp for at den klimasatsingen vi gjør, ikke skal ramme vanskeligstilte. Den rammer nok der fra før. Jeg er også bekymret for den klimaavtalen som er inngått, både fordi det fremdeles kan foregå dobbelttelling på kvotepolitikken, og fordi det nå er hvert lands ambisjoner som styrer om vi lykkes eller ikke. Og da er jeg ikke trygg på den norske regjeringen, og jeg er heller ikke trygg på andre regjeringer, så det er ganske skremmende det vi har foran oss. Så er Venstre oppe og snakker om kommunesektoren. Det er vel og bra, men hvorfor stemmer da Venstre imot å bevilge mer penger til fylkene slik at de kan satse mer på elferjer eller kollektivtrafikk? Det stemte Venstre imot på fredag. Det at kommunesektoren må ha kompetanse for å ivareta både biologisk mangfold, natur, jordvern og ikke minst sitt klimaansvar, ble det fremmet forslag om i Stortinget på fredag – Venstre stemte imot. Det er ikke så greit å få til dette hvis man ikke har veldig høy og god kompetanse i kommunesektoren, som kan gi politikerne et skikkelig faglig godt grunnlag. Det er mange nok som presser lokalpolitikere og regionpolitikere til å drive med utbygging som ikke er klimavennlig, som tar matjord, og som ødelegger den planleggingen som kunne gjøre det mulig å nå klimamålene. Den kompetansen må på plass, den er ikke der, men Venstre stemmer dessverre imot. Vi skal behandle en annen sak her i dag, om regionreform, der SV har tatt til orde for at vi kanskje kunne gitt fylkeskommunene et ansvar for arealplanlegging, slik at vi kan nå målene om at framtidig transport skal tas med gange, kollektiv eller sykkel. Men det vil ikke Venstre. Venstre lager en sånn rar region – Viken, der Oslo ikke er med – og så vil de ikke engang at dette skal utredes. Dette kunne være en oppgave som man er nødt til å se i en større sammenheng, der man nettopp tar vare på muligheten til å gjøre dette uten å komme i kollisjon med verken biologisk mangfold, klima, jordvern eller naturvern. Men Venstre har dessverre sagt nei til det, og det sier vel at man er mer interessert i å sitte i regjering enn å ta vare på disse verdiene.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-18:
Jeg har behov for å følge opp litt når det gjelder den stortingsmeldingen som kommer. Jeg er også klar over at det er noe annet, men spørsmålet er jo hva det er. Jeg regner med at når regjeringen og stortingsflertallet har ment dette, skal det være noe mer enn det vi har nå, noe som gir en viss grad av større forutsigbarhet. I og med at meldingen skal komme til våren, forutsetter jeg at regjeringen nå er godt i gang med arbeidet. Spørsmålet da er på hvilken måte man kan sikre denne forutsigbarheten. Vil det i denne meldingen bli lagt fram noen forpliktende parametre? Hva tenker regjeringen seg at denne stortingsmeldingen skal være? Kan statsråden si litt mer om det i dag, slik at vi får et litt bedre inntrykk av hvordan man skal sikre litt bedre forutsigbarhet for Sametingets rammer på de ulike fagområdene som statsråden nevnte, og at det kanskje heller ikke bare er et oppsamlingsheat, men faktisk en prioritering?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-18:
Jeg har bare behov for å korrigere det representanten Skjelstad fra Venstre sa. Han kunne umulig ha hørt etter hva jeg sa. SV mener og er helt enig i at reintallet må ned. Det sa jeg i innlegget mitt. Det har vært helt klart fra vår side hele vegen. Men det er altså mulig å gjøre det på en måte der man skjermer dem med det minste reintallet, og at de med de største flokkene må ta en større del av det nedtrekket. Det er det SV har foreslått, og som jeg har oppfattet at Arbeiderpartiet og Senterpartiet har vært enig i. Det er ingen uenighet om at man må redusere reintallet, så jeg ber representanten fra Venstre om å slutte å spre slike usannheter.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-18:
Når statsråden nå sier at de regner med å lykkes med denne reformen, regner jeg med at Høyre legger bort ideen om at fylkeskommunen bør legges ned. Hvis ikke er vel dette arbeidet ganske forgjeves. Jeg har lyst til å spørre statsråden om et punkt som har vært svært viktig for SV, og det er å få styrket den desentraliserte høyere utdanningen i hele landet. Det har i dag høyskolene og universitetene noen midler til, og en del fylkeskommuner og kommuner har brukt av egne midler for å etablere slike ressurssentre. Jeg har sjøl vært med på å dra i gang ett, i 1989, som fremdeles lever i beste velgående og fungerer veldig godt. Er statsråden enig i at det å få på plass muligheten til å heve kompetansen også på høyere utdanningsnivå lokalt er et kjempeviktig virkemiddel både for regional utvikling og for næringsutvikling i Distrikts-Norge?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-18:
Det må jo være en stor misforståelse, for høyskolesektoren har tilskudd til dette. Det er også mulig å etablere slike tilskudd hvis man mener at det er viktig. Jeg savner virkelig at statsråden kan se at det kan være et nytt, godt virkemiddel. Men så til det andre, til kompetansen på noen av de områdene som foreslås flyttet, nemlig på klima, miljø og naturvern. Der viser vi til forskningsprosjektet EVAPLAN, der det kommer tydelig fram at klima-, natur- og miljøhensyn svært ofte taper i planprosessene. Det er ganske alvorlig. Det er alvorlig når det skjer i kommunene, det er alvorlig når det skjer i fylkeskommunene. Hva er grunnen til at regjeringen ikke mener at vi må sikre at det er kompetanse på disse viktige områdene i kommunesektoren, slik SV har foreslått, f.eks. innen biologisk mangfold og oppfølging på klima. Når man nå skal ta enda mer vekk fra fylkesmannen og legge det over til fylkeskommunene, må de ha kompetanse.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-18:
Statsrådens svar til meg i replikkvekslingen gjorde meg ganske urolig. For det første: Når jeg snakker om, og spør om, nødvendig kompetanse i de nye fylkene, handler det ikke om overkommune. Det handler om det regjeringen sjøl foreslår. Og denne forskningsrapporten, EVAPLAN, viser at det står ganske dårlig til i kommunene. Nå skal altså fylkeskommunene få et større ansvar, og da er vår bekymring at man tar det miljøet som er hos fylkesmannen og deler det i to – slik at det skal være igjen noen oppgaver på kontroll hos fylkesmannen og noen oppgaver i fylkeskommunene – og at begge disse miljøene blir for svake til å ivareta den viktige oppgaven de har. Dette er kjempeviktige oppgaver, der man er avhengig av å holde oppe noen av de nasjonale målene, og ikke minst noe av det vi har ansvar for internasjonalt. Så statsråden tar helt feil når det gjelder hva spørsmålet handlet om. SV har fremmet forslag om at vi må sette noen kompetansekrav til disse miljøene, slik at vi vet at det faktisk er kompetanse der til å ta de oppgavene som er. Det andre gjelder desentralisert høyere utdanning. Da blir jeg nesten enda mer forskrekket over at statsråden ikke har fått med seg hvordan det fungerer. Det er ikke slik at universitetene og høyskolene nødvendigvis har den samme interessen som næringslivet eller de ulike regionene i landet. Tvert imot ønsker mange av dem å samle mest mulig på campus. Det betyr at veldig mange ikke får den høyere utdanningen som de trenger, og som bedriften trenger. Dette har vi gjort mange steder. I mitt fylke er det Kongsvinger og Tynset som har drevet mye med dette. Jeg har vært med på Kongsvinger sjøl siden 1989. Der har tidligere kunnskapsminister Røe Isaksen vært og rost det opp i skyene, og det er det god grunn til. Det handler om at fylkeskommunene sjøl har brukt midler for å få dette til, altså tilretteleggingen, kartleggingen – hva er behovet, hvilke utdanninger finnes, og hvor? – og prøvd å lokalisere disse lokalt når behovet er der. Dette er det nødvendig å gjøre, og alle fylkeskommunene vi har snakket med i denne prosessen gjennom flere år, sier at kanskje det viktigste regionalpolitiske utviklingsmiddelet vi kan få, er noen egne midler til å fasilitere dette. Man kan ta utdanning fra andre land – også det har vi gjort på Kongsvinger, det er fullt mulig – og sikre at det er på plass. Og de som gjennomfører disse desentraliserte utdanningene, gjør det kjempebra, og de gjør det ofte sammen med det å stå i arbeid, for det er helt nødvendig. Mange av disse flytter ikke fra familien sin til et annet sted og tar utdanning i mange år, men de gjennomfører med glans når dette er mulig å gjøre der de bor.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-18:
Det er to grunner til at struktur kommer opp. Det ene er at det er tvang, og man påstår at det er demokrati. Det andre er at man ikke har svart på spørsmålet: Hvorfor trenger man ny struktur for disse oppgavene? Det trenger man altså ikke. For sams vegadministrasjon trenger man ikke det. Noe av det som bekymrer meg også, er at det bare er Arbeiderpartiet og SV som forutsetter at ingen ansatte skal sies opp som følge av oppgaveendringen. Vi kan nå risikere at resten av Vegvesenet blir kraftig sentralisert. Det tror jeg er en konsekvens av det vi ser nå, og da blir jo – for å si det sånn – desentraliseringen kanskje ikke så stor. Så til sykehus. SV vil også fjerne foretaksmodellen. Vi ønsker å få dette under politisk styring, men jeg kan ikke se at det lar seg gjøre med den gamle fylkesstrukturen. Da lar det seg heller ikke gjøre med den fylkesstrukturen som nå blir vedtatt, med tvang. Da må vi ha andre regioner, og derfor er det viktig å få det tilbake under demokratisk styring først.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-18:
Komiteen har ikke noen merknader til saken, men det har SV, vi har to. Det ene handler om ressurskrevende tjenester, der proposisjonen nå viser at regjeringen har hatt 330 mill. kr til overs i år. Da er det grunn til å påpeke at det har vært behov for å gå gjennom retningslinjene for denne ordningen. Det har vært strammet inn i den, og her har kommunene store behov. Det kom et budsjett for 2019 der regjeringen videreførte denne innstramningen, men Kristelig Folkeparti har fått på plass disse midlene igjen. Her er det behov for å bedre ordningen, for dette er en av de mest treffsikre ordningene for å møte ulike utgiftsbehov i kommunene. Dette er utgiftsbehov som handler både om de aller mest hjelpetrengende blant oss, og også om at man ikke må ta penger fra den øvrige omsorgen for å finansiere mange av de store utgiftene som fremdeles ikke er dekket innenfor denne ordningen. Det er behov for å utvide den også til folk som er over 67 år. Man slutter på en måte ikke å være syk selv om man runder 67, hvis man har vært det i mange år. Det andre er bostøtten. Der er nå inntektsgrensene så lave at det er veldig få som kvalifiserer for denne ordningen. Utgiftene river over ende familieøkonomien til dem som har dårlig råd. Regjeringen sier sjøl i statsbudsjettet for 2019 at gjennomsnittlig årlig inntekt for husholdningene som får bostøtte, er 134 000 kr. Det sier alt. Og når regjeringen nå igjen sender penger tilbake til seg sjøl og ikke foreslår større bedringer i ordningen enn det de har gjort, så er det behov for å bemerke det og også trykke på alarmknappen, for dette er veldig alvorlig for familiene. Dette er en fattigdomsmaskin. Boligmarkedet er det. Dette er en av grunnene til at det går veldig galt med mange, og at mange nå er avhengig av økonomisk sosialhjelp i kommunene. Reglene for økonomisk sosialhjelp i kommunene er slik at disse familiene må begynne å omsette eiendeler, så man kan ende opp med virkelig å miste alt det man har spart opp i løpet av livet. Dette er veldig alvorlig, og derfor velger vi å påpeke det når det er så tydelig at her kunne man ha bedret ordningene hvis man hadde ønsket det fra regjeringen og flertallet, men vi registrerer at det ønsker man ikke.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-18:
Først til ressurskrevende tjenester. Det er slik at folk nå lever – der de før døde. Det betyr at man nå har et ansvar i kommunene som for mange av disse pasientenes vedkommende handler om å ha kompetanse nesten som en liten sykehusavdeling. Mange av disse utgiftene blir ikke dekket innenfor dette systemet. Det har vi tatt opp flere ganger, og det må regjeringen ta inn over seg. Det andre er bostøtten. Ja, det er gjort noen endringer i bostøtten. Det har ikke SV sagt ikke er gjort, og flere av dem er greie nok. Men det å påstå at bostøtten og det boligsosiale arbeidet er styrket når færre får hjelp i et boligmarked der prisene har eksplodert, og der inntektene til lavinntektsgruppene har stått stille eller gått ned og vi er blitt flere mennesker – for å si det sånn, det henger rett og slett ikke på greip. Det er gjort noen endringer, men det har ikke tettet det gapet som har oppstått fordi man ikke har justert de ulike parameterne. Og da handler det ikke bare om prisveksten, det handler om spesifikke boutgifter, og det handler om inntektsnivået for lavinntektsgruppene. Det andre som har skjedd, er at ikke alle nye uføre kommer inn under bostøtteregelverket. Da er det veldig mange med svært lav inntekt som ikke lenger får bostøtte, og som blir avhengig av økonomisk sosialhjelp, som skulle være en midlertidig ordning, og der man kan stille krav om at vedkommende må omsette sine eiendeler – selge bilen, selge pc-en, selge fjernsynsapparatet, selge det man har – til slutt kanskje selge huset. Jeg har vært borti folk som har måttet det også. Det er ganske alvorlige krav som stilles til mennesker. Vi må ha et bostøtteregelverk som gjør det mulig for folk å beholde boligen sin – beholde et trygt hjem. Det har vi råd til. Vi bruker altså mindre i kroner i år enn vi gjorde i 2009. Det skjønner alle ikke henger på greip. Så her er vi rett og slett nødt til å gjøre noe. Dette er en av de alvorligste forskjellsskaperne som denne regjeringen har bidratt med. Dette er vi nødt til å få slutt på, for folk må kunne bo trygt i hjemmene sine sjøl om de ikke har høy inntekt.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-18:
I denne saken, som i den forrige, har ikke flertallet i komiteen noen merknader, bortsett fra at flere av oss registrerer at regjeringen bruker disse salderingene til å oppnå egne politiske resultater, og da må det være legitimt for andre å gjøre det også. SV fremmer forslag i denne innstillingen om at når det er penger til overs på den posten som skal sørge for mat til mennesker som sitter på asylmottak, mener vi at de pengene bør kunne overføres til neste års budsjett for å heve satsene. Vi vet at det er kommet rapporter om at folk sulter på mottak. Mange er underernært og veldig mange frivillige organisasjoner, bl.a. Røde Kors, har alarmert hele Stortinget om at dette er situasjonen. Det er totalt uverdig. Nå har det blitt et budsjettforlik der Kristelig Folkeparti har fått inn noe penger til dette, men ikke opp til det nivået det var før. Derfor mener SV at man bør endre kapittel 490 post 70 ved at man tilfører stikkordet «kan overføres». Det betyr at disse pengene ikke går tilbake til statskassa, men at man så raskt som mulig kan heve satsene for livsopphold i mottak innenfor rammen av den totale bevilgningen som da er til disposisjon, som vil være summen i dette budsjettet pluss det Kristelig Folkeparti fikk inn ved budsjettforliket. Da vil jeg ta opp SVs forslag, som står i innstillingen.