trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-05-16:
SV er veldig opptatt av at i disse sakene er både kjøper og selger forbrukere. Det er ikke profesjonelle selgere heller. Derfor er vi veldig opptatt av at det skal lages grundige og forståelige tilstandsrapporter, som skal være utarbeidet av kompetente bygningssakkyndige, og at de skal avdekke det som rimelig er av feil før boligen legges ut for salg. Hvis det ikke er på plass, skriver Forbrukertilsynet, mener man at endringen vil føre til flere tvister. Da er spørsmålet: Hvilke krav vil bli stilt til disse bygningssakkyndige, og eventuelt når vil regjeringen kunne ha dette regelverket på plass? For jeg forutsetter at disse reglene ikke skal tre i kraft før alt dette er i orden.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2019-05-16:
Det er tydelig for alle som hører denne debatten, at dette har regjeringspartiene rett og slett ikke noe som helst engasjement for. De er ikke interessert i saken, de har helt åpenbart ikke satt seg inn i utredningen som LO har fått utformet, og de har således som eneste misjon i dag å prøve å finne på motargumenter for å unngå å gjøre dette. Og statsråden, som ellers i sin korte fartstid som statsråd allerede virker å ha relativt god oversikt, og som har et utmerket embetsverk rundt seg, kan ikke tro på det han selv står og sier: at ILOs kjernekonvensjoner er implementert i norsk rett på en slik måte at man har ivaretatt alle de hensynene, på lik linje med hva som ellers står i norsk rett. Det er ikke riktig. Det er slik – og det har vi sett en rekke eksempler på – at når man har en kollisjon mellom ulike bestemmelser i lovverket, må man anvende såkalte kollisjonsprinsipper, hvor det er ulike trinn for hvordan lover skal vektlegges. LOs rapport, som er utformet av Finn Arnesen og Hilde Ellingsen, slår fast at hvis ILOs kjernekonvensjoner tas inn i menneskerettsloven, vil motstridsspørsmål være uttrykkelig regulert i menneskerettsloven § 3. Ved motstrid mellom f.eks. EØS-avtalens forpliktelser og menneskerettsloven kan man ikke anvende begge forrangsbestemmelsene hvis man får implementert dette i menneskerettsloven. Det kan man i dag, ved at EØS-avtalen ofte vil gis forrang. Men hadde man fått det inn i menneskerettsloven, ville man ikke like åpenbart ha sett at EØS-avtalen hadde direkte forrang. Ved en slik normkollisjon er det sjelden Høyesterett konstaterer at det er motstrid. Vanligvis bestreber domstolene seg på å eliminere potensielle konflikter ved hjelp av en harmoniserende tolkning, og de strekker seg langt for å unngå konflikt. Rapporten slår også fast at potensialet for konfliktsaker mellom ILO-konvensjonene – om de nå blir nedfelt i menneskerettsloven – og EØS-retten er svært begrenset. Vi mener at ved å få dette inn i menneskerettsloven vil man få en høyere rangering av de bestemmelsene som er kjernekonvensjonene til ILO, og på den måten sørge for at man i større grad kan ivareta hensynet til bestemmelsene i konvensjonen ved vurdering av de sakene som f.eks. Holship-dommen er et eksempel på. Dessverre ønsker ikke regjeringen og flertallet å ta tak i denne saken. Det er svært beklagelig.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2019-05-16:
Jeg kan jo forstå at Gjelsvik blir frustrert, når det han ønsker skal bli en EØS-debatt, ikke blir det. Og eksempelet han nevner, er ganske unøyaktig, for i den aktuelle dommen i Holship-saken var det ikke fortrinnsretten til havnearbeiderne som ble utfordret. En lang rekke EU-land har en slik fortrinnsrett, og det har også Norge mulighet til å gjennomføre hvis man vil, enten gjennom tariffavtaler eller gjennom at man sikrer det innenfor lovverket. Det har man full mulighet til å gjøre. Det som ble problematisert, og som dommen handler om, er hvorvidt man kan bruke boikott som virkemiddel for å presse gjennom tariffavtale for ansatte i et annet selskap. Konklusjonen til Høyesterett ble at det har man ikke anledning til. Men siste ord er heller ikke sagt i denne saken, da LO har klaget saken inn for Den europeiske menneskerettsdomstol. Påstanden om at EØS-retten fratar Norge muligheten til å ha en fortrinnsrett for havnearbeiderne, er ikke riktig. Det er rett og slett norske politikere og dagens regjering som har forsømt seg i arbeidet med å sikre at man kan ha en fortrinnsrett for havnearbeiderne. Det må vi ta ansvaret for – og ikke prøve å skylde på at det er EØS-retten som hindrer oss i det. Forholdet mellom EØS-forpliktelsene og hvorvidt en slik forrang er absolutt, er godt besvart av justisministeren på spørsmålet fra Lundteigen, så det trenger ikke jeg å gjenta. Det er ikke sånn at den er absolutt. Det er – som jeg har pekt på, og som også rapporten som LO har fått utarbeidet, peker på – nemlig sånn at Høyesterett veldig ofte, hvis det konstateres motstrid, må vurdere i den enkelte saken, og avveie hvilke bestemmelser som eventuelt skal gis forrang, eller som skal vektlegges tyngst. Det er nettopp i det søkelyset det er viktig at vi får ILOs kjernekonvensjoner inn i menneskerettsloven. Da vil reguleringen av eventuelle motstridsspørsmål stå nedfelt i § 3 i menneskerettsloven, og man vil få en tydeligere vektlegging av innholdet i kjernekonvensjonene. Det er grunnen til at vi fremmer forslaget. Vi skulle ønske at stortingsflertallet hadde vært med oss på å bidra til – jeg sier ikke at dette er den endelige løsningen – ett skritt i riktig retning for å sikre et ryddig arbeidsliv i framtiden.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2019-05-16:
Arbeiderpartiet ønsker et trygt og rettferdig arbeidsliv, med hele faste stillinger og en lønn man kan leve av. Utviklingen i arbeidslivet i dag går på mange områder dessverre i feil retning. Vi har fått signaler og rapporter fra særlig byggebransjen, men også fra ulike andre bransjer og fra ulike deler av landet om at innleie brer om seg på stadig flere områder, innleie hvor man bruker billig – gjerne utenlandsk – arbeidskraft, som fortrenger faste ansettelser og norske lønns- og arbeidsvilkår. Det var bakgrunnen for at fagbevegelsen samlet seg utenfor Stortinget i bønn om at politikerne lytter og ser hva som foregår i norsk arbeidsliv. Regjeringspartiene ignorerte advarslene, men stortingsflertallet – det var før Kristelig Folkeparti gikk inn i regjering og ut av norsk arbeidsliv – trumfet gjennom betydelige innstramminger i innleieregelverket. Vi hadde godt håp om at bemanningsbransjen og arbeidslivet skulle følge de nye bestemmelsene, som innebærer at innleie kun skal være mulig for virksomheter bundet av landsomfattende tariffavtaler, med fagforening med innstillingsrett, og at det skal gjøres avtale med tillitsvalgte om innleie. Men umiddelbart, da det nye regelverket trådte i kraft 1. januar i år, så vi at det poppet opp både nye virksomheter og nye kontraktbestemmelser, som var bevisste forsøk på å sno seg unna regelverket, kontrakter på 5 pst. – enkelte steder helt ned mot 3 pst. – hvor man er forpliktet til å forholde seg til én arbeidsgiver og ikke får ta på seg oppdrag fra andre. Man ser at virksomheter som har som eneste forretningsidé å vinne anbud, finner smutthull i regelverket for å definere at de har et midlertidig og uforutsett behov for arbeidskraft. Det er en utvikling i arbeidslivet som vi slett ikke vil ha. Det er en bevisst strategi for å lure seg unna det norske regelverket. Det er med på å smuldre opp noe grunnleggende i arbeidslivet, som handler om trygghet for lønn, trygghet for arbeid. Det har gått så langt at vi ser oss nødt til å fremme forslag om forbud mot innleie i Oslofjord-området, men også i de mest utsatte bransjene og områdene i Norge, og å fremme forslag om å redusere bemanningsbransjen til å være det som var utgangspunktet, nemlig å levere rene vikariater til arbeidslivet og ikke fortrenge faste ansettelser. Vi kommer tilbake til eksemplene – som nylig er vist på NRK – på hvordan dette utnyttes og bevisst lures unna regelverket ved Veterinærinstituttet på Ås.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2019-05-16:
Jeg vil ta opp de forslagene som Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti står bak.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2019-05-16:
På Dagsrevyen i går kom det fram at en bedrift som fikk kontrakt på elektrikerarbeidet på Campus Ås, R2S, ble opprettet for å få nettopp denne kontrakten. Daglig leder bekrefter om lag 60–70 pst. innleide, og viser til arbeid av midlertidig karakter som grunnlaget for at dette skal være lovlig. I Prop. 39 L for 2014–2015, om bl.a. midlertidige ansettelser, står det at arbeidsgiveren kan ansette midlertidig for topper som ikke er sesongavhengige, dersom det dreier seg om kortvarige og uforutsette situasjoner. Mener statsråden at det er riktig tolkning av loven at en bedrift som opprettes ene og alene med det formål å vinne et anbud, kan bruke over 50 pst. innleid arbeidskraft, med begrunnelse i at det har oppstått et midlertidig og uforutsett behov?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2019-05-16:
I den nevnte proposisjonen står det: «Arbeidsgiver kan videre ansette midlertidig for topper som ikke er sesongavhengige, dersom det dreier seg om kortvarige, uforutsigbare situasjoner. Det er imidlertid ikke anledning til å ansette midlertidig for å avhjelpe generelle eller jevne variasjoner i ordretilgang eller ved usikkerhet om eventuell fremtidig reduksjon i arbeidsmengde, med sikte på omorganisering eller lignende. Organisering av arbeidet i prosjekter eller enkeltstående oppdrag vil ikke i seg selv være nok til å begrunne midlertidig ansettelse etter arbeidsmiljøloven.» Står regjeringen fortsatt på denne politikken? Er dette gjeldende tolkning av lovverket fortsatt? Det vil jeg gjerne at statsråden kan bekrefte. I stedet for ansvarsfraskrivelse og å peke på Statsbygg lurer jeg på: Hvilke konkrete grep vil statsråden selv ta for å forsikre seg om at slikt misbruk av regelverket stanses?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2019-05-16:
Representanten Heidi Nordby Lunde sa at hun ikke ser at det er grunnlag for våre påstander, og at det derfor heller ikke er grunnlag for å ta noen flere grep – at man heller bør la tiden gå og håpe at ting ordner seg av seg selv. Det var akkurat det samme høyresiden prøvde seg på da vi påpekte problemene innenfor innleie, da fagbevegelsen sto utenfor Stortinget og ba Stortinget ta grep. Regjeringen satte på seg sine ideologiske skylapper og prøvde i det lengste å trenere saken. Heldigvis klarte vi å få på plass et stortingsflertall som ville det annerledes, og som bidrar til opprydning. Statsråden har i replikkordskiftet i realiteten bekreftet at det som står i forarbeidene til loven i Prop. 39 L for 2014–2015, fortsatt gjelder. Altså må innleie i den aktuelle saken på Ås være å anse som ulovlig. I stedet for ansvarsfraskrivelse fra statsråden, som bare håper at Statsbygg tar initiativ til å rydde opp i dette, kunne jeg gjerne tenkt meg å høre: Hva vil regjeringen gjøre med det som er regjeringens ansvar? Regjeringen har ansvar for Statsbygg gjennom kommunalministeren, regjeringen har ansvar for Statens vegvesen gjennom samferdselsministeren. Hva vil regjeringen selv gjøre slik at store, viktige statlige aktører tar ansvar, bidrar til et ryddig arbeidsliv og luker ut dem som bevisst prøver å unndra seg lovverket? Jeg kunne gjerne tenke meg at statsråden gikk opp på talerstolen og sa noe om det – hvordan vil statsråden angripe den problemstillingen som nå har dukket opp gjennom innslaget i Dagsrevyen, for å forsikre seg om at Statsbygg får ryddet opp? Så er det behov for å knytte en kommentar til forslag nr. 6, fra Senterpartiet og SV. Den store saken i fjor, som var fagbevegelsens store seier, var at vi fikk hevet avtaleadgangen til at innleie skal være tillatt kun for virksomheter bundet av landsomfattende tariffavtale med fagforening med innstillingsrett, og at det skal gjøres avtale med tillitsvalgte. Når Senterpartiet og SV foreslår å fjerne denne bestemmelsen, tar de fra fagbevegelsen det som nå er blitt et viktig verktøy for dem, for de tillitsvalgte i hver enkelt virksomhet: muligheten til å vurdere hva som er det reelle behovet for innleie, som vi har i en god del virksomheter, særlig på Vestlandet innenfor verftsindustrien. Hvordan kan vi ramme inn dette på en slik måte at det dreier seg om rene vikariater? Jeg tror tillitsvalgte rundt omkring på arbeidsplassene vet bedre hva som er behovene, enn hva Senterpartiet på Stortinget gjør. Når det gjelder eksempelet som representanten Lundteigen viser til, fra Campus Ås, har arbeidsgiver etter eget utsagn benyttet seg av arbeidsmiljøloven § 14-12(1)(2)(1) rydder vi opp i med vårt forslag nr. 1. (1) (2) (1)
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2019-05-16:
Jeg utfordret statsråden til å si noe om hva hun vil foreta seg nå, basert på den saken som kom i Dagsrevyen i går, og hva regjeringen vil foreta seg for å forsikre seg om at slike saker ikke kommer i framtiden. Det kom en liten liste med tiltak som regjeringen har gjennomført, og som tilsynelatende skulle vise handlekraft fra regjeringen. Men det virker jo ikke. Til tross for at regjeringen hevder at den har en storstilt innsats mot dette, får vi fortsatt slike saker som den om Statsbygg på Campus Ås nettopp. Vi har hatt Traftec-saken, med en aktør som har oppdrag for Statens vegvesen, der Statens vegvesen ikke har sørget for å ramme inn kontraktene på en slik måte at når arbeiderne blir nektet tariffavtale, kan man si opp kontraktene. Dette viser at regjeringen er flink med ord, men i handling viser de ikke annet enn avmakt. Jeg skulle ønske at vi hadde en statsråd som sa: «Vi skal rydde opp, vi skal vise vei til et ryddig arbeidsliv.» Det har vi dessverre ikke med dagens regjering.
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2019-05-16:
Advokatforeningen påpeker at lovforslaget innebærer en dramatisk omlegging av rettsreglene på avhendingslovens område. Advokatforeningen skriver videre at de av hensyn til en forsvarlig prosess og demokratihensyn anbefaler at lovforslaget bør returneres til departementet for ytterligere utredning. Advokatforeningen mener altså at regjeringen i denne saken bryter med grunnleggende forvaltningspraksis, og at de demokratiske prosessene ikke har vært tatt godt nok hensyn til. Mitt spørsmål til statsråden blir da: Hvorfor hadde regjeringen så dårlig tid at statsråden ikke kunne ta seg tid til å sende lovproposisjonen på høring?
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2019-05-16:
Regjeringspartiene gjør i innstillingen et politisk poeng av at Arbeiderpartiet har etterlyst en rask revisjon av avhendingsloven, men at vi nå har gått bort fra dette fordi vi vil sende lovforslaget tilbake til regjeringen. Sjelden har vi sett så sterke faglige innvendinger mot en revidering av et lovforslag i kommunalkomiteen, og mange har påpekt det håpløse i at regjeringen har hatt en mangelfull forankring av og innspillsrunde i forbindelse med dette lovforslaget. Mener statsråden at når Arbeiderpartiet i stortingssalen uttrykker utålmodighet i et lovarbeid, så bør regjeringen bryte god forvaltningspraksis og fremme et lovforslag som ikke har vært ute på høring?
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2019-05-16:
Regjeringen er ellers opptatt av å forenkle, å gjøre det enklere både lovmessig og byråkratisk. I denne saken opplever vi at regjeringen er veldig fast bestemt på at vi skal ha et kronebeløp i en lov. Ellers har man fra regjeringens side vært glad for å kunne bruke ulike reguleringsbeløp, som reguleres årlig ved hjelp av statsbudsjettene. Hva er årsaken til at regjeringen i denne sammenheng ikke ser verdien av å legge seg på eksempelvis et G-beløp som reguleres automatisk, kontra det å ha et fast kronebeløp i loven, noe som vil fordre at Stortinget vil måtte gjøre om loven igjen om kort tid?
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2019-05-16:
Det er ikke akkurat noen forenkling når man velger å regulere beløpet i forskrifts form. Det kunne man ha latt regulere seg selv ved at det f.eks. fulgte et visst G-beløp. Men jeg registrerer at statsråden har et stort behov for å sende ut flere forskrifter på jevnlig basis, og det er jo interessant å merke seg. Videre ønsker jeg å problematisere dette med sjablongverdi, som regjeringens opprinnelige proposisjon la opp til, når man skulle fastsette f.eks. prisavslag i forbindelse med mangler ved bolig. Ser ikke statsråden at det ville kommet til å bli en ulikhet rundt omkring i landet og ulikhet mellom tilnærmet like eiendommer, dersom man ikke la til grunn det som eiendommen var omsatt for?
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2019-05-16:
Man kunne jo mistenke at justisministeren ikke hadde lest forslaget når det gjelder verdifastsettelse, som i hvert fall Senterpartiet har foreslått i denne saken. Departementet og regjeringen har vært opptatt av at en skal ha en veldig lav verdifastsettelse, og 0,8 eller 0,9 G, som statsråden var inne på, er i hvert fall langt unna den lave verdifastsettelsen som man ellers har vært opptatt av. Men det jeg egentlig skulle si, var at Senterpartiet er glad for at regjeringspartiene har vært lydhøre for å se på en annen avgrensning når det gjelder hvordan en skal behandle arealavvik, at man har gått bort fra at man skulle ha nulltoleranse for arealavvik. Det har vært kraftige protester mot det fra bransjen, og Senterpartiet er enig i det som er lagt inn i mindretallets forslag i den sammenheng og kommer til å støtte det. Videre er det sånn at denne loven gjør noen forbedringer i hvordan kjøp og salg av bolig forekommer, selv om Senterpartiet mener at hvis vi hadde hatt en skikkelig høringsrunde, hadde man klart å få en total enighet. Vi har derfor landet på at vi subsidiært kommer til å støtte loven når våre primære endringsforslag faller.
André N. Skjelstad (Venstre), 2019-05-16:
Bevisste norske forbrukere kan i dag bruke lengre tid på å kjøpe seg en ny tv eller en tørketrommel enn det en bruker på sitt livs store investering, en ny bolig. Ikke minst er informasjon om disse mindre investeringene svært tilgjengelig. Oppdager en feil eller mangler på produktene, er det som regel problemfritt å få nye varer. Å kjøpe bolig innebærer en betydelig større økonomisk risiko. Det er den største investeringen i de flestes liv –Likevel kan en risikere å kjøpe en bolig en egentlig vet svært lite om, med skjulte mangler og mangelfull informasjon eller rett og slett med feil i takstrapporten. Den nye avhendingsloven sikrer framtidige boligkjøpere mer informasjon om produktet de vurderer å kjøpe. Selger kan ikke lenger gjemme seg bak at boligen selges som den er. Nå vet vi at en kan dokumentere hvordan boligen faktisk er. Det forbauser meg at nesten halvparten av de folkevalgte i denne sal sier de er uenig i det. Jeg har sittet lenge nok på Stortinget til å vite hvordan opposisjonens rolle kan være. At en alltid skal stå på motsatt side av regjeringen i saker som denne, som slår spesielt ille ut, er forunderlig. De aller fleste av oss har lest om boligkjøpere som mer eller mindre har kjøpt katta i sekken, og som etter flere runder i rettsalen ikke orker mer. Boligdrømmen ble et sant mareritt. Forbrukerrådet kan opplyse om at konflikter knyttet til boligkjøp har eskalert etter at dagens avhendingslov ble vedtatt i 1993. Loven viste seg å favorisere selger, og kjøper ble ofte sittende igjen som den tapende part. Førstegangskjøpere er utrolig lite trent i rundene de skal gjennom. De møter folk som driver med dette til daglig, og som de forventer at skal gi dem redelig informasjon. Det kan det godt hende at de gjør, men med en takstrapport, som i flere tilfeller har vært svært mangelfull, er kjøper dømt til å tape. Regjeringen regulerer dette i det nye lovverket som blir vedtatt her i dag – en balanse mellom selger og kjøper. Forbrukerorganisasjoner som Forbrukerrådet, Huseiernes Landsforbund og Forbrukertilsynet støtter regjeringens forslag. Disse organisasjonene har behandlet og svart på tusenvis av henvendelser fra fortvilte kjøpere opp gjennom årene. Få vet bedre enn dem hvilke utfordringer som dukker opp for en kjøper. Det er derfor merkelig å observere at Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti vet så mye bedre enn dem som til daglig jobber med problematikken. Når forbrukerorganisasjonene samstemt ønsker en lovendring, kan en virkelig lure på hva motivet til disse partiene er. Svaret er kanskje at en har malt seg opp i et hjørne, eller at en mener at dette er galt uansett – ikke vet jeg. Det jeg imidlertid vet, er at i denne saken, med denne loven, står regjeringen på forbrukers side. Med all den negative oppmerksomheten som har vært, og for mange boligdrømmer som brast, har jeg tro på at loven kommer til å styrke forbrukernes rettigheter. Det føles som den eneste rette siden å stå på. Venstre sitter som sagt ikke i komiteen, og vi vil støtte forslaget fra Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2019-05-16:
For knapt et år siden hadde vi en tilnærmet lik debatt som den vi ser konturene av her i dag. Regjeringen foreslo i fjor endringer i arbeidsmiljøloven for å sikre at hovedregelen om fast ansettelse ligger fast, og for å tydeliggjøre definisjonen av fast ansettelse. Det ble også gjort flere målrettede grep for å rydde opp i utfordringer særlig knyttet til innleie i bygg- og anleggsbransjen i Stor-Oslo. Innstrammingen trådte i kraft i januar i år. Den 5. mars ble det fremmet forslag fra Rødt der en etter tre måneders virkningstid konkluderer med at innleiereglene ikke blir overholdt, og vil gå over til forbud. Det er, etter mitt skjønn, ikke mulig å ta seriøst. Vi vet at det har vært utfordringer knyttet til innleie i bygg- og anleggsbransjen i Oslo-området de senere årene. Det var også derfor vi satte i gang nødvendige tiltak i fjor. Vi vet at det har vært behov for en tydelig definisjon av fast ansettelse, med f.eks. krav om forutsigbarhet for arbeid. Derfor gjorde vi de nødvendige presiseringene i fjor. Vi vet at arbeidslivskriminalitet er og har vært en utfordring over tid. Derfor har vi gjort en rekke grep de siste årene for å styrke kampen mot useriøse aktører, f.eks. gjennom a-krimsentrene. Det er spesielt å få et slikt forslag om forbud mot innleie nå, kun kort tid etter at fjorårets vedtak er trådt i kraft. Konklusjonene som trekkes, kan ikke trekkes etter så kort tid. Til det har tiden vært for knapp. Det er heller ikke slik som Arbeiderpartiet og flere hevder i saken, at innleie og adgangen til midlertidige ansettelser er et generelt problem. Det kan vi fastslå, for vi har sett virkningen over tid. Vi vet imidlertid at andelen innleie via byrå har vist seg å være rimelig stabil, på om lag 1,5–2 pst. av årsverkene i landet. Vi vet også at andelen midlertidige ansettelser ikke er høyere nå enn tidligere. Jeg vil derfor sitere fra en faktasjekk på faktisk.no fra 8. februar 2018: «Med utgangspunkt i 2017-tallene finner vi at det generelt sett ikke er dekning for å påstå at det er mer vanlig med midlertidige ansettelser enn før.» Fremskrittspartiet er opptatt av at både arbeidstaker og arbeidsgiver opplever gode og trygge rammer for sitt virke. Det har vi sørget for gjennom endringene vi gjorde i fjor. Vi har sikret nødvendig fleksibilitet for arbeidsgiverne, større forutsigbarhet for innleide og tydeliggjort definisjonen av fast ansettelse. Skal det vurderes nye tiltak, må det være på bakgrunn av faktiske endringer som gir grunn til bekymring. Det er ikke situasjonen i dag.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2019-05-16:
Det har vært en underlig debatt å følge når Arbeiderpartiet, som man i hvert fall tidligere kunne anse som et ansvarlig og anstendig parti, nå ber statsråden fra Stortingets talerstol avgjøre, og nesten dømme, om en bedrift har fulgt lovverket eller ikke, basert på et medieoppslag. Med respekt å melde, norsk arbeidsliv fortjener ryddighet og ansvarlighet. Denne salen skal lage de overordnede reglene, og så har vi egne instanser for å følge opp at lovene og reglene faktisk blir fulgt opp. Derfor er jeg stolt over og glad for at vi har en regjering som har sørget for å styrke kontrolletatene, som har sørget for å ta dem som driver uærlig, hardere, og som har sørget for å få avskiltet flere useriøse arbeidsgivere, slik at det store flertallet av arbeidsgivere, som er seriøse og driver lovlig og ordentlig, skal få den fleksibiliteten de trenger. Jeg registrerer at Sosialistisk Venstreparti holdt sitt innlegg og forlot salen. Det er spesielt når representanten Lerbrekk sier at alle ansatte skal ha hel og fast stilling, samtidig som det samme partiet, Sosialistisk Venstreparti, har en annonse ute i disse dager om en midlertidig stilling. Det synes jeg er spesielt. På samme måte er det når representanten Moxnes snakker om den norske modellen og trepartssamarbeidet. Det er ett parti i denne salen som er imot den norske modellen og trepartssamarbeidet: Rødt. Rødt ønsker som kjent en topartsmodell, og da synes jeg det er spesielt å angripe oss andre for det. I løpet av debatten har saksordfører Lundteigen holdt flere innlegg. Jeg må si, muligens er det uparlamentarisk, men representanten Lundteigen er ingen jurist. Verden fungerer ofte noe annerledes der ute, og da er det viktig å se: Hva har vi gjort? Jo, vi har strammet inn, vi har tatt tak i problemene vi hadde i byggebransjen i Stor-Oslo. Vi har strammet inn, reglene trådte i kraft 1. januar i år. Vi har sørget for at vi har kontrolletater som følger opp. Da blir det direkte useriøst noen få måneder etter at loven trådte i kraft, å be statsråden om å vurdere enkelttilfeller, hvorvidt de følger loven eller ikke. Det er det heldigvis andre instanser enn denne sal som skal avgjøre.
Jon Gunnes (Venstre), 2019-05-16:
Nok engang vil Rødt forby en hel bransje basert på en konstruert debatt. Innleie er ingen trussel mot det seriøse arbeidslivet. I dag utgjør innleie i norsk arbeidsliv totalt 1,5 til 2 pst. av de sysselsatte. Samtidig er det nok riktig at andelen er høyere i bygge- og anleggsbransjen. Det er bl.a. på det grunnlaget vi akkurat har vedtatt å innføre nye regler som skjerper vilkårene for innleie. For Venstre er det viktig at veien inn i arbeidslivet blir lettere for alle de gruppene som i dag holdes utenfor. Vi vil senke terskelen for å komme i jobb. Samtidig må målet være hele stillinger for så mange som mulig, og at alle skal ha gode, forutsigbare vilkår for arbeidet sitt. For oss går likevel ikke veien til fast ansettelse og heltidsstillinger gjennom totalforbud mot innleie, mindre stillingsbrøker eller kortere kontrakter. Forbud betyr nemlig i verste fall at mange av disse menneskene aldri får en sjanse og aldri får prøvd seg. For selv om det går godt i Norge og sysselsettingsgraden øker, står én av fem i arbeidsfør alder utenfor arbeidslivet. Venstre jobber for et trygt arbeidsliv for alle som kan og vil jobbe – at alle disse får plass. Derfor prioriterte vi inkluderingsdugnaden da vi gikk inn i regjeringen i fjor. Det betyr et bredt sett med virkemidler for å inkludere mennesker som av ulike grunner ikke har fått plass i arbeidslivet. Poenget er: Vi finner løsninger der andre finner forbud. For Venstre er det helt grunnleggende at arbeidstakere som blir leid ut, blir likebehandlet med de ordinære ansatte som gjør samme arbeid. Vi må jobbe for å hindre misbruk. Dersom loven ikke blir fulgt, kan kontroller og sanksjoner være vel så viktig og effektivt som forbud. Derfor satser vi på det aktive arbeidet mot arbeidslivskriminalitet. Denne regjeringen har opprettet syv arbeidskrimsenter i hele landet. Vi skal ha et seriøst arbeidsliv, men Venstre mener bekymringen først og fremst bør rettes mot dem som står utenfor arbeidslivet, ikke mot dem som har fått foten innenfor, om det så er i innleiebransjen.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-05-16:
På Dagsrevyen i går ble det avslørt massiv innleie på en av Norges største byggeplasser, det nye veterinærbygget på Campus Ås, der staten er byggherre, med opp mot 60–70 pst. innleie på elektroarbeidet. Statsbygg innrømmer i innslaget at de også har avdekket, når de har kontroller på byggeplassene, at urovekkende mange arbeidere har små brøkstillinger. Dette er bare ett av mange eksempler på at innleie av arbeidskraft på byggeplasser rundt Oslofjorden er ute av kontroll. Samtidig tvinner regjeringen tommeltotter og er selvtilfreds i sine uforpliktende festtaler om den norske modellen. Men hvor er den faste ansettelsen på statens egen byggeplass, den som gjør at folk kan få boliglån i banken? Hvor er lærlingene? Hvor er stillingsvernet? Hvor er de organiserte arbeiderne? Ja, hvor er den lovpriste norske modellen blitt av? Den blir fjernet av bemanningsbyråene og av EØS-avtalens frie flyt. Som tillitsvalgt Jan-Ole Evensen i EL og IT Forbundet sier det: Dette er en dødsspiral for arbeidslivet vårt. Anniken Hauglie slår på sin side ring om bemanningsbransjen – en bransje bygd på løsarbeid. Det er selve forretningsmodellen for disse byråene. Det som nå trengs, er handling, ikke de borgerliges handlingslammelse. I dag behandler Stortinget et forslag fra Rødt om å forby innleie fra bemanningsbyråer generelt som et strakstiltak, å få vekk innleie fra byggebransjen rundt Oslofjorden Dessverre stemmer de borgerlige partiene nei til begge forslagene i år, mot bedre vitende. Fra 1. januar ble regelverket strammet inn for bemanningsbyråene. Så viser de at de fortsatt ikke vil føye seg, men omgår loven systematisk. På den store Fafo-konferansen i går var byggebransjen selv svært kritisk til den store innleien av arbeidskraft. Jon Sandnes i Byggenæringens Landsforening sa at det har vært en halvering av antallet fast ansatte hos entreprenørene i Oslo-området fra 2007 til 2015. Konsekvensen er en deklassering av håndverksbransjen. Dette burde Høyre ha lyttet nøye til. Det er NHOs egen landsforening for byggebransjen som sier dette. Spørsmålet er: Når vil Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti våkne? Når vil de gå inn for tiltak som får bukt med problemet, og stemme for våre forslag?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-05-16:
I et brev til Stortinget innrømmer statsråden at det har vært en tydelig økning i bruken av innleie i deler av bygge- og anleggsnæringen. Statsråd Hauglie sier også at hun selvsagt vil følge nøye med på hvordan praksis utvikler seg, og fortløpende vurdere behovet for tiltak. Så ser vi at innleieandelen ikke går ned, og at bemanningsbyråene omgår de nye innleiereglene ved å tilby sine arbeidere bitte små stillingsbrøker. Det siste fikk vi bekreftet fra Statsbygg på Dagsrevyen senest i går. Jeg lurer kort og godt på hva ministeren vil gjøre, helt konkret, for å få innleieandelen ned og stillingsbrøkene opp.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-05-16:
I anledning 200-årsjubileet for Grunnloven fra 1814 ble Eidsvollsbygningen pusset opp av den albanske mafiaen – et passende monument over den norske politiske elitens naivitet anno 2014. Siden har kriminelle nettverk festet grepet om stadig flere bransjer. De har jobbet i Forsvarsdepartementet, regjeringskvartalet, statsministerboligen – alt dokumentert i boken «Svartmaling – kriminelle bygger Norge» av Einar Haakaas. Økokrim fastslår at organisert kriminalitet er et alvorlig problem innenfor bygg og anlegg, transport, bilpleie, eiendom og flere former for tjenesteyting. Disse firmaene hvitvasker også narkotikapenger og inntekter fra menneskehandel og prostitusjon. De er kriminelle som stikker av med penger som tilhører kunder, kreditorer og det offentlige. De lar sjappa gå konkurs og holder på som før under nytt firmanavn og fører milliarder av kroner ut av Norge. Statsråden Anniken Hauglie opptrer på vegne av en høyreside som systematisk har mislyktes i kampen mot dette, av Haakaas beskrevet som en handlingslammet regjering. Lammelsen har nok sammenheng med både Fremskrittspartiets og Høyres naive tro på liberalistiske læresetninger om at mest mulig deregulering er veien til vekst og velstand – en skrivebordsteori som gang på gang frontkolliderer med virkeligheten i norsk byggenæring, hvor bedriftseiere oppdager at de mister oppdrag til lovbrytere som har forstått at EUs markedsliberale visjon om lavest mulige terskler for alt og alle også betyr lave terskler for kriminalitet. I dag har de borgerlige partienes representanter brukt taletiden sin på Stortinget til å bagatellisere problemene, snakke om hvor fint alt går, og hvor få som egentlig er innleid. De overser glatt at andelen innleie er veldig mye større på byggeplassene. De overser glatt de avsløringene som kommer gang etter gang etter gang i media. De ser bort fra fakta fra byggfagsforeningene som på 59 byggeplasser i Oslo og Akershus avdekket at det var 40 pst. innleide, og at 80 pst. av innleien var ulovlig. De gjør som strutsen – de stikker hodet i sanden framfor å gjøre det eneste riktige: komme med tiltak som rydder opp. Det er synd å se at handlingslammelsen varer ved hos de borgerlige. Det er veldig synd for norsk arbeidsliv.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-05-16:
Jeg registrerer at statsråden er irritert på min ordbruk. Men tenk om hun var like irritert på situasjonen vi ser i arbeidslivet, på at kriminelle fester grepet om stadig flere bransjer, at de seriøse og lovlydige konkurreres ut, og at vi altså har en hel bransje som er basert på forretningsmodellen løsarbeid, en modell som statsrådens parti selv slår ring rundt i Stortinget ved å stemme ned våre forslag i dag. Hadde vi sett en like engasjert statsråd ta tak i disse problemene, ville hun fått ros fra talerstolen fra samtlige partier. Men så lenge hennes parti her i salen – sammen med sine andre borgerlige allierte – stemmer ned forslagene våre, kommer det tydelige ord. Så får vi vente og se om man tar til vettet i kveld – da kommer det kanskje ros fra vår kant.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-05-16:
I innstillingen fremmes det ulike forslag om forbud og begrensninger i adgangen til å leie inn arbeidskraft. Forslagene vil svekke den fleksibiliteten i korttidsarbeidsmarkedet som er viktig både for arbeidsgivere og for arbeidstakere. Vi har et velorganisert arbeidsliv der nærmere 80 pst. av alle arbeidstakere har fast stilling på fulltid eller i lang deltid. Men også for disse oppstår det sykefravær og behov for permisjoner som gjør det nødvendig å skaffe annen arbeidskraft som en midlertidig erstatning. Også virksomhetene trenger fleksibilitet for å ta unna uforutsette arbeidstopper, og det er heller ikke alltid slik at det finnes tilstrekkelig arbeidskraft lokalt. Forslagene om innleieforbud synes ikke å forholde seg til denne praktiske virkeligheten i norsk arbeidsliv. Innleie er et supplement, og slik ønsker vi at det skal være. I fjor ble det utført om lag 2,5 million årsverk i norsk arbeidsliv. Arbeidstakere som ble utleid fra bemanningsbyråene i NHO, utførte 28 500 årsverk. Det er ingen høy andel av totalen. Det er bred enighet om at innleie ikke skal benyttes som en del av den faste bemanningen. Vi har sett en uheldig utvikling i deler av byggenæringen, med økende permanent innleiebruk. Derfor er også regelverket strammet inn. De nye reglene har, som flere har påpekt, kun virket siden nyttår. Håndhevingen av innleiereglene skal styrkes. Som Stortinget er orientert om tidligere, tar regjeringen sikte på å sende ut et høringsnotat med forslag som gjelder styrket håndheving, om kort tid. Departementet gjennomfører også kartleggingsprosjekter om utviklingen i bruken av innleie, i samarbeid med partene i arbeidslivet. Et mindretall i komiteen ønsker å styrke offentlig arbeidsformidling. Nav utvikler løpende en effektiv arbeidsformidlingstjeneste, som bl.a. omfatter bedre digitale tjenester og markedskontakter og markedsteam for å få mer kunnskap om arbeidsgivernes behov. Nav inngår også bedriftsavtaler om bistand med rekruttering og samarbeid med bemanningsbransjen. Det er viktig i en situasjon med økende knapphet på arbeidskraft.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-05-16:
Jeg kjenner ikke saken utover det som jeg har fått referert fra Dagsrevyen. Slik den er presentert, høres det utvilsomt ut som det ikke er i tråd med loven, men om det er det eller ikke, har jeg ikke mulighet til å svare på, da jeg ikke kjenner til detaljene i saken. Det er viktig at Statsbygg, på samme måte som alle andre virksomheter, passer på å følge loven, og at de også passer på at de som de kjøper tjenestene av, altså underleverandører, følger loven. Det er en del av det ansvaret man har. Denne saken er vanskelig å svare på, men jeg forutsetter selvfølgelig at Statsbygg passer på at kontraktene deres er i tråd med det som er lovens intensjon, og at man ikke omgår det som er hensikten.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-05-16:
Regjeringen har ikke gjort noen endringer av loven etter at det som representanten Grande refererte her, ble skrevet. Det er dette som er gjeldende rett. Om den kontrakten som det refereres til, altså den som det ble referert til i Dagsrevyen, er i strid med loven, kan ikke jeg svare på. Jeg kjenner ikke detaljene utover det som jeg har fått referert fra innslaget. Jeg ser at Statsbygg er uenig i det som ble nevnt. Jeg kjenner ikke detaljene i det. Men, som jeg sier, jeg forutsetter at Statsbygg, som alle andre virksomheter, private og offentlige, passer på og følger opp at deres kontrakter er i tråd med loven. Jeg forventer at Statsbygg, som alle andre selskaper, rydder opp i den grad det stilles spørsmål ved om kontrakten er lovlig, slik at all tvil kan legges til side. Jeg føler meg ganske trygg på, nå som det er blitt oppmerksomhet rundt dette anbudet, at Statsbygg går inn i kontrakten og kontrollerer om avtalen er i tråd med lovverket, og om underleverandørens avtale er i tråd med lovverket.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-05-16:
Først vil jeg si at jeg deler det gnistrende engasjementet for et trygt, seriøst arbeidsliv som tar inn lærlinger. Det er også bakgrunnen for at denne regjeringen endret anskaffelsesregelverket, hvor man nettopp sa at man skal ta inn lærlinger ved offentlig anbud. Dette var et initiativ som det borgerlige byrådet tok først, i det lokale anskaffelsesregelverket, fordi vi er opptatt av at vi skal bruke den offentlige innkjøpsmakten til bl.a. å kunne ta inn lærlinger. Det engasjementet deler jeg fullt ut, både med Jonas Bals og med Jon Sandnes i BNL. Til spørsmålet om regjeringen vil ta initiativ til å endre lovverket på de punktene som Lundteigen refererte, er svaret nei. Vi har ingen planer om å gjøre noen endringer i lovverket på det området nå. Vi mener det er viktig at man har muligheten til å kunne leie inn arbeidskraft, og vi mener at bemanningsbyråene utgjør et viktig supplement i dagens arbeidsliv.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-05-16:
Som representanten Lerbrekk sier, er dette et område som i utgangspunktet ligger under en annen statsråd, men jeg kan kanskje få lov til å reflektere over de mer generelle betraktningene rundt spørsmålet. Jeg merker meg for så vidt at kunnskapsministeren har sagt at han skal utrede spørsmålet videre. Det er vanskelig å se for seg at et bemanningsbyrå kan ta inn lærlinger på områder som de selv ikke har produksjon på. Det er vanskelig å se for seg at man skal kunne følge opp en lærling på områder man selger tjenester til, men det er fullt mulig å se for seg at et bemanningsbyrå kan ha lærlinger i f.eks. kontorarbeid. Det er fullt mulig, rett og slett fordi man også har kontorarbeid i selve bemanningsbedriften, men dette skal nok kunnskapsministeren utrede videre. I et lærlingløp er det nemlig viktig at lærlingen får tett og god opplæring i det faget man skal få opplæring i, og det forutsetter selvfølgelig også tilstedeværelse av ansatte som kan følge opp den aktuelle lærlingen.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-05-16:
Det kan kanskje være verdt å minne om at representanten Moxnes og undertegnede nok har et litt ulikt verdensbilde og litt ulik agenda når det gjelder synet på privat eierskap og privat eiendom, men det er en realitet at det er relativt lite innleie i Norge, mellom 1 pst. og 1,5 pst., stabilt over tid. Midlertidige ansettelser går ned, heltidsansatte går opp, ledigheten går ned, sysselsettingsandelen går opp, så det er veldig mange positive utviklingstrekk som vi alle skal være glad for. Så kan man stille spørsmålet: Hvor høy skal andelen være? Jeg mener det er viktig at bedrifter og virksomheter – offentlige som private – har muligheten til å leie inn arbeidskraft når det er behov for det. Hvis man skulle forby innleie f.eks., ville både helse- og sosialsektoren, sykehussektoren, pleie og omsorg, utdanningssektoren og barnehagesektoren få store problemer med å dekke de lovpålagte tjenestene som de er forpliktet til å gi til innbyggerne.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-05-16:
Jeg fikk et konkret spørsmål fra representanten Grande om hva regjeringen har gjort for å påse at de virksomhetene som staten selv har ansvar for, faktisk følger lover og regler. Regjeringen har tatt en rekke initiativ for å bidra til et seriøst arbeidsliv. Vi har bl.a. endret loven om offentlige anskaffelser, det handler både om å ta inn lærlinger – som jeg nevnte i replikkvekslingen her i sted – og om ansvaret for antall kontraktsledd i offentlige anbud. I tillegg har denne regjeringen en såkalt fellesføring i alle tildelingsbrevene til underliggende etater og virksomheter i 2018 og 2019 om at de har et særlig ansvar i å følge opp de kontraktene de har inngått, og at de også skal rapportere tilbake på de kontraktene. Det er nettopp et virkemiddel for å sikre at man følger opp de kontraktene som staten inngår. Jeg må si at jeg reagerer ganske sterkt på både det representanten Moxnes får seg til å si, og det han får lov til å stå og si her fra denne talerstolen. Det er en form og et innhold som jeg synes er ganske drøyt. Denne regjeringen har tatt kampen mot arbeidslivskriminalitet på stort alvor. Vi har inngått tre strategier sammen med partene i arbeidslivet for å få bukt med det som vi mener er en uting i norsk arbeidsliv. Det er en felles interesse hos alle sammen at vi får luket ut useriøse – og ikke bare useriøse, men også kriminelle – aktører som utnytter ansatte, som utkonkurrerer seriøse virksomheter, og som undergraver skatter og avgifter til fellesskapet. Det vi nå ser, er at gjennom det arbeidet vi har gjort – vi har flere tilsyn, vi tar flere, flere får pålegg – er det vanskeligere å være kriminell nå enn det var tidligere. Jeg sier ikke at det er perfekt, og at problemet er løst, men vi ser en betydelig forbedring i resultatene av dette arbeidet. Vi ser at flere forbrukere kjøper tjenester hvitt, og vi får også tilbakemeldinger fra bedrifter, gjennom bedriftsundersøkelser, der de sier at de nå opplever at det er vanskeligere å drive useriøst, vanskeligere å være kjeltring enn det var tidligere. Jeg sier ikke at det ikke er noen som er kjeltringer, eller at det ikke er noen som driver useriøst, for det er det. Men det representanten Moxnes sier, er direkte feil. Det framstår som ren og skjær propaganda uten rot i virkeligheten, og det synes jeg faktisk er ganske drøyt. Vi skal fortsette arbeidet med å få enda flere useriøse aktører ut av norsk arbeidsliv. Det er arbeidstakerne tjent med, det er arbeidsgiverne tjent med, men det er også vi som fellesskap tjent med. Jeg er glad for de gode tilbakemeldingene vi får både fra partene i arbeidslivet og fra statlige virksomheter, som nå melder om bedring.
Eigil Knutsen (Arbeiderpartiet), 2019-05-16:
Jeg vil oppfordre foregående taler til å ta en tur til presidentens hjemsted Stord, til verftet, og si til de tillitsvalgte der at det største problemet i denne saken er at de som tillitsvalgte inngår avtaler om innleie av arbeidskraft når de har store produksjonstopper. I denne saken har jeg lyst til å fokusere på ulikhet, og utviklingen i ulikhet i Norge. Vi vet alle at utviklingen i ulikhet påvirker tilliten i samfunnet, det påvirker helsen vår, og det gir seg utslag i verdiskapingen, avhengig av ulikhetsnivået. OECD fastslår at Norge er et land med lav ulikhet, men er det landet i OECD med nest sterkest vekst i lønnsulikheten. Det vet vi at påvirkes kraftig av forholdene i arbeidslivet, fordi vi ser store forskjeller i type arbeidskontrakt og arbeidsvilkår, avhengig av hvilket lønnsnivå man har, og hvor på lønnsstigen man er. Dette har vi sett i Tyskland, et land vi ofte ser til. I Tyskland har sysselsettingen gått kraftig opp siden tusenårsskiftet, i motsetning til i Norge, men de har opplevd en kraftig økning i ulikheten etter år 2 000, fordi en har fått mer atypiske arbeidsvilkår og kontrakter, minijobber med inntekt på 50 000 – 15–20 pst. av sysselsettingen i Tyskland er på disse kontraktene – kombinert med store skattekutt til de rikeste. Norge er langt unna dette, langt unna de tyske forholdene på arbeidsmarkedet, men antall lønnstakere innen arbeidskrafttjenester økte med 19 pst. mellom 2016 og 2018. Øvrig sysselsetting økte med 3 pst. Altså er veksten i arbeidskrafttjenester en motor i sysselsettingsveksten som er i Norge nå. Og: Antallet arbeidsforhold øker betydelig mer enn antall lønnstakere. Altså er det vanlig å ha flere jobber. Så hvis man vil ha større ulikhet, kjør på med store skattekutt til dem med de største inntektene, og legg til rette for et arbeidsliv med midlertidighet og innleie som fortrenger faste ansettelser. Det er nøyaktig det høyreregjeringen gjør. Arbeiderpartiet vil en helt annen vei.
Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2019-05-16:
Som presidenten nevnte her, har jeg ordet på vegne av saksordføreren, Martin Kolberg, og vil på vegne av ham takke for et godt samarbeid i komiteen. Dette er en sak som komiteen står samlet om, og som den har behandlet raskt for å sikre framgang i den videre prosessen. Saken stammer fra omdanningen av Luftforsvarets hovedverksted Kjeller til statsforetaket AIM Norway SF i 2011. AIM Norway AS leverer vedlikeholds- og modifikasjonstjenester til fly, helikoptre, komponenter og bakkeutstyr til Forsvaret og andre kunder. I 2016 ble det gitt fullmakt om nedsalg av statens eierpost i selskapet, og Forsvarsdepartementet har nå inngått en avtale om salg av aksjene. Denne avtalen er inngått med Kongsberg Defence & Aerospace AS. Det er i den avtalen tatt forbehold om Stortingets tilslutning til forutsetninger for gjennomføring av salget, så formålet med proposisjonen er at regjeringen anmoder om fullmakt fra Stortinget til å inngå forpliktelser i 2019 om framtidige utbetalinger på inntil 50 mill. kr for oppgjør av prisjusteringsmekanismer i 2023 og 2027 i henhold til vilkår i avtalen for salg av statens aksjer i AIM Norway AS. Komiteen slutter seg til regjeringens vurdering av både riktigheten og viktigheten av salget av AIM Norway AS til Kongsberg Defence & Aerospace AS og ønsker helt til slutt å understreke at det må legges til rette for et godt strategisk samarbeid mellom Forsvaret og AIM Norway framover.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-05-16:
Vikarierende saksordfører gjorde en glitrende jobb med å redegjøre for saken, så jeg skal være ganske kort. Som nasjon må vi verne om vår evne til å gjøre egne vurderinger av teknologi og materiell. AIM Norway er i dag en viktig aktør innenfor norsk forsvarsindustri, særlig med tanke på deres kapasitet innenfor understøttelse av militære luftsystemer som kampfly og helikoptre. Salget er et viktig tiltak for å styrke og sikre norsk beredskap innenfor understøttelse av Forsvarets militære luftsystemer og er derfor helt i tråd med Meld. St. 9 for 2015–2016, Nasjonal forsvarsindustriell strategi. Kongsberg kan som en stor industriell aktør videreutvikle selskapet og bidra til å styrke konkurransedyktigheten til AIM Norway nasjonalt og skape enda større muligheter internasjonalt. Det er også positivt at Kongsberg vil invitere Patria med på laget. Når Kongsberg, Patria og AIM går sammen, blir de en av Nord-Europas største aktører innenfor understøttelse av militære systemer. Vi ser her en styrket beredskap nasjonalt, et styrket nordisk samarbeid og en styrket industriell aktør opp mot de europeiske forsvarspolitiske samarbeidsprogrammene som vil komme i framtida. Avslutningsvis: Jeg er glad for at det er en samlet komité som stiller seg bak regjeringens forslag. Det vil tilrettelegge for og bidra til å styrke norsk og nordisk forsvarsindustri i møte med internasjonal konkurranse og derigjennom sikre den nasjonale beredskapen.
Tor André Johnsen (Fremskrittspartiet), 2019-05-16:
Jeg trykket feil. Bare stryk en stemme for SVs forslag.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-04:
På vegne av stortingsrepresentantene Une Bastholm, Audun Lysbakken og meg selv vil jeg sette fram et representantforslag om å beskytte Trænarevet og omkringliggende områder mot miljøskadelig oljevirksomhet.