Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-06-19:
Da vi var her for et år siden, var det ingen som snakket mye om den kommende økonomiske krisen og usikkerheten i arbeidsmarkedet. I året imellom har det vært et stort tema. Jeg vil si det slik: Det er én ting som bekymrer meg nå, og det er at det er for få som bekymrer seg for situasjonen på arbeidsmarkedet. Jeg synes det er for lite oppmerksomhet på de utfordringene vi har foran oss, i den offentlige debatten. Det mener jeg fordi rundt i verden ser vi en stadig økende ledighet. I Sverige, hørte vi i dag, hadde tallet steget til 9 pst. fra 8,2 pst. Vi ser at markedene som norske varer skal eksporteres til, går nedover. Industriproduksjonen blir redusert mer enn noen gang siden annen verdenskrig. Det er grunn til, med den reduserte veksten vi ser i verden rundt oss, å være bekymret for situasjonen framover. Derfor er det den viktigste oppgaven for Regjeringen. Krisens årsak var på mange måter den ideologiske liberalismen. Mangel på regulering av finansmarkeder satt sammen med en veldig utviklet grådighetskultur i avlønning av ledere i de bankene, som bare tjener bonus på kortsiktig gevinst og ikke langsiktig industriell tenkning, var det som var årsaken til krisens start. Det er kanskje også årsaken til at vi kunne lese i The New York Times for kort tid tilbake at vår finansminister, Kristin Halvorsen, hadde en lekse å lære resten av verden – ikke bare i å håndtere krise, men ikke minst for å unngå krise. På mange måter kan vi si at den norske modellen har vist seg å være helt unik i forhold til å håndtere utfordringer, men først og fremst bidrar den til at utfordringene blir så små som mulig. Norges Bank konkluderer da også i sin siste rapport i går med at de politiske tiltak som er satt inn, finanspolitisk og pengepolitisk, faktisk virker i forhold til den situasjonen vi ellers ville hatt. Det er fortsatt viktig for Regjeringen å satse på å motarbeide økt ledighet gjennom å øke etterspørselen, gjennom å sette snekkerne i gang med å pusse skoler, barnehager, istedenfor å gå ledig, og gjennom å aktivisere både over de statlige budsjetter, de kommunale budsjetter, stimulere til aktivitet. Men det er viktig at vi gjør ting for dem som blir ledige. Derfor har vi økt dagpengeperioden fra 26 til 52 uker. Vi har redusert kravet til tiden man må være permittert for å få dagpenger, fra 50 pst. til 40 pst., og vi har redusert antall karensdager for den ansatte fra fem til tre, etter at den forrige regjeringen økte dem til fem dager, og vi har styrket fleksibiliteten når det gjelder muligheten til å rullere permitteringer, slik at belastningen kan deles på flere. Det er derfor litt pussig å se at de partiene som forverret situasjonen for de ledige og for de permitterte mens de satt i regjering, nå fremmer ytterligere forslag som går enda lenger enn Regjeringen, men jeg tror det er viktig å vurdere hva de forskjellige partiene gjør, og ikke hva de sier et par måneder før valg. Denne perioden har også vært historisk når det gjelder satsing på fattigdomsbekjempelse. Ytelsene i trygden er økt for mange grupper, ikke minst for minstepensjonistene. Vi har ved to anledninger regulert de veiledende sosialhjelpssatsene mer enn prisstigningen. Vi har satt i gang kvalifiseringsprogrammet som gjør at over 5 000 mennesker som aldri før har fått noe tilbud om å få hjelp til å komme tilbake til arbeidsmarkedet, nå har fått det, og ikke minst har vi økt bostøtten, slik at 40 000 til 50 000 nye kommer inn under bostøtteordningen. Vi har gjort det vi sa før valget i 2005 at vi skulle gjøre. Den gangen sa vi at vi trengte en ny kurs, og vi har gitt landet en ny kurs. Den kursen er i tråd med de beste tradisjonene i den norske modellen, og for meg er det sånn at høstens valg i veldig stor grad handler om nettopp det: Vil vi videreføre den norske modellen som har gjort at finansministeren blir omtalt positivt i The New York Times, og som gjør oss ganske unike, som gjør at vi har et godt samarbeid med partene i arbeidslivet, og som ikke svekker arbeidstakernes rettigheter, at vi har en økonomisk politikk som består av ryddighet, at vi kan bruke ekstra når det trengs, og at vi forsvarer velferdsmodellen slik som vi kjenner den, slik at vi kan unngå privatisering av helse, skole og andre viktige områder? Denne regjeringen kommer til å jobbe videre for at det skal være den norske modellen. Vi ser fram til høstens valg.