Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2012-12-12:
I likhet med komiteens leder Terje Aasland har jeg også tenkt å bruke mesteparten av innlegget mitt til å snakke om Fremskrittspartiets budsjett. Men nå skal vi få den korrekte versjonen av det budsjettet og ikke den omskrivingen som komitélederen forsøkte seg på i sitt innlegg. Aldri før har noen regjering hatt mer penger til disposisjon. Aldri før har vi hatt større handlingsrom i norsk økonomi. Vi i Fremskrittspartiet har laget vårt alternative budsjett. Dette budsjettet valgte vi å sende over til Statistisk sentralbyrå fordi vi ville ha vurdert hvordan dette budsjettet ville slå ut på de parameterne som komiteens leder selv var inne på i sitt innlegg. Tilbakemeldingen fra Statistisk sentralbyrå var: ingen endring i kronekurs, nedgang i arbeidsledighet og økt økonomisk vekst – akkurat det man faktisk har behov for i tiden som kommer. Jeg vil innledningsvis slå fast at svært mye går godt i norsk næringsliv. Det gjøres veldig mye bra på mange plan. Når vi ser på det som skjer i verden rundt oss, er Norge faktisk en liten oase i et meget goldt landskap. Heldigvis ser en tegn til forbedringer også i verdensøkonomien. Men det som på mange måter startet som en finanspolitisk krise knyttet til bankenes utlånspraksis og manglende sikkerhet, har nå utviklet seg til å bli en meget krevende situasjon i mange land, med ekstremt høy statsgjeld og høy arbeidsledighet. Det er særlig grunn til bekymring når man ser på den høye ungdomsledigheten. I Norge har vi helt andre utfordringer. Norge har ikke statsgjeld. Vi låner faktisk ut penger til disse statene. Vi har lav ledighet, og vi trenger arbeidskraft utenfra for å få løst en del av de oppgavene vi har innenfor flere områder. Det som på mange måter er den store utfordringen her i Norge, er at vi har fått en todelt økonomi hva angår næringslivet. Bedriftene i olje- og gassektoren har en høy inntjening fordi den sektoren går svært godt, og har høy inntjening grunnet høye priser og høy utvinningstakt over hele verden. Mens tradisjonell fastlandsindustri, og særlig fiskeindustrien, sliter med lav lønnsomhet og stadig høyere kostnader nettopp som følge av denne todelte økonomien som vi har. Vi er et relativt lite land. Derfor er vi også svært sårbare for den konkurransekraften som fastlandsindustrien har. Ikke minst er vi svært avhengig av å kunne selge våre varer og tjenester i et internasjonalt marked. Norges absolutt største marked i så henseende er EU-markedet, der vi eksporterer nærmere 80 pst. av våre varer. Det er selvfølgelig bekymringsfullt at det markedet sliter. Men Norge er i stor grad medlem også i det markedet, gjennom EØS-avtalen, som gir oss tilgang til det indre marked, riktignok med unntak av landbruk og fisk. På disse to områdene har vi imidlertid bilaterale avtaler med kvoter og lignende. Det bringer oss inn på det forslaget regjeringen har fremmet knyttet til importvernet for diverse ostesorter og kjøtt. Reaksjonene på dette har ikke latt vente på seg fra EU-hold. Det har blitt framholdt fra svært sentrale personer i EU-systemet at det vil kunne forventes motreaksjoner på dette feltet dersom man velger å opprettholde dette forslaget, noe regjeringen absolutt har sagt den vil. Det vil være problematisk. En samlet fiskerinæring, som allerede sliter med lønnsomheten, har uttrykt stor misnøye med styrkingen av dette importvernet all den tid denne regjeringen også er avhengig av gode kvotebetingelser for fiskeslag med tanke på eksport til EU. Dersom EU velger å svare på den norske proteksjonistiske politikken på landbruksfeltet som vi nå ser en enda større styrking av, vil dette kunne medføre problemer for norsk fiskeeksport i et lengre perspektiv. Dette bringer meg over på et annet felt, og det dreier seg selvfølgelig om SkatteFUNN-ordningen. Det er beklageligvis slik at denne regjeringen har valgt å ikke styrke SkatteFUNN. SkatteFUNN er en meget god ordning for å få på plass bedre og større innovasjon til glede for norsk næringsliv for å kunne gjøre oss mer konkurransedyktig. Norge vil aldri kunne konkurrere i et internasjonalt marked på grunn av arbeidskostnadene. Da må vi være mer innovative – vi må være blant dem som går fremst på teknologisiden for nettopp å kunne opprettholde vår konkurransekraft når det gjelder eksportrettet næringsliv. Her burde regjeringen gjort en helt annen innsats enn den som foreligger. Fremskrittspartiet foreslår i sitt budsjett å fjerne taket knyttet til SkatteFUNN, og i tillegg foreslår vi å øke den timeprisen som også ligger der. Det kan også, dersom vi leser NHOs økonomibarometer nr. 4 fra i år som kom i disse dager, se ut som at det er en tilnærmet investeringstørke i fastlandsøkonomien. Dette henger nok også nøye sammen med at bankene er restriktive med utlån til næringslivet. Det er på denne bakgrunnen jeg påpeker viktigheten av nettopp å få på plass disse såkornfondene, som jeg tok opp i min replikkordveksling med komiteens leder. Det haster med å få på plass disse ordningene. Det regjeringen har foreslått, er å få på plass to av de seks, som man tidligere har markedsført at man ville få på plass. Jeg håper at dette arbeidet intensiveres. Jeg håper også at man ser på andre skattepolitiske virkemidler for å få på plass mer privat kapital i disse fondene, og her er selvfølgelig skattemessig avskriving viktig. Så vil jeg gå over på det som enkelte kaller nettolønnsordning for sjøfolk, men som i realiteten er en refusjonsordning. Nåværende ordning ble innført den 1. juli 2008. Da innførte man en refusjonsordning i Norge der man skulle dekke kostnadene knyttet til arbeidskraften, men begrenset oppad til et tak på 198 000 kr. Dette taket har stått stille siden den gang. Det har ikke vært justert. Det vil si at ordningen blir dårligere for hvert eneste år som går. Vi ser også at antallet sjøfolk som kommer innenfor ordningen, går ned. Derfor ligger beløpet på 1,6 mrd. kr. Dette må vi gjøre noe med. Fremskrittspartiet mener at dersom vi skal være konkurransedyktige i tiden framover med tanke på skipsfarten, må vi sørge for å få på plass en lovfestet nettolønnsordning som gjør oss konkurransedyktig i årevis framover, samt be regjeringen legge fram forslag om dette for Stortinget. Inntil vi får denne på plass, må vi i hvert fall sørge for å justere taket etter den lønns- og prisutviklingen som vi har hatt siden ordningen ble innført den 1. juli 2008. Fremskrittspartiet har i sitt alternative budsjett lagt inn en økning av denne summen og en justering av dette taket. La oss slutte å snakke om at Norge har en nettolønnsordning. Det er ikke tilfellet – vi har en refusjonsordning, i og med at taket på 198 000 kr ligger der. Som jeg sa innledningsvis: Svært mye går godt i norsk økonomi. Vi har en regjering som har store muligheter fordi det aldri har vært mer penger tilgjengelig. Det denne sal stiller seg spørsmål ved, er den pengebruken man har – og det er jo derfor man har alternative budsjetter: Bruker vi pengene riktig, får vi mest mulig igjen for de pengene som stilles til rådighet for samfunnet, den sittende regjering og Stortinget? Fremskrittspartiet har levert et budsjett. Det har, som jeg har sagt, blitt regnet på av SSB, som har kommet fram til den konklusjon at Fremskrittspartiets budsjett medfører lavere kronekurs, høyere sysselsetting og økt økonomisk vekst. Avslutningsvis kan det lønne seg å ta opp de forslagene som vi enten står alene om, eller har sammen med andre. Det er herved gjort.