Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-02-23:
Hele komiteen er opptatt av markedssituasjonen for oppdrettsnæringen og står sammen om et forslag hvor man ber Regjeringen utarbeide strategier slik at markedsadgangen for norsk oppdrettsfisk i de ulike markedene kan bedres. Dette er svært positivt. Det er viktig å fokusere på dette. Det er også positivt at en samlet komite understreker betydningen av å bli orientert av departementet om havbruksnæringens konkurranseevne og markedsutfordringer i de årlige budsjettproposisjoner. Av mange tiltak for å beskytte næringen mot utenlandsk konkurranse er kanskje anti-dumpingvåpnet det mest effektive og sofistikerte. I Norge er det særlig oppdrettsnæringen som har fått føle dette på kroppen. USAs innføring av dumpingavgift mot import av norsk laks i 1991 førte til at den praktisk talt ble feid ut av det amerikanske markedet over natten. EU har reist dumpingsak mot Norge hele tre ganger de siste ti årene. Men i stedet for å innføre en dumpingavgift mot norsk laks har man brukt dumpingtrusselen som brekkstang for å påføre næringen et batteri av tiltak, både i form av handelshindringer og frivillige eller selvpålagte produksjonsreguleringer som trolig savner sidestykke i verdenshandelen. Den samlede effekt av disse tiltak har svekket laksenæringens konkurranseevne betydelig, og den blir av noen anslått til å være redusert med nærmere 40 pst. Dumpinginstrumentet kan selvsagt brukes saklig for å beskytte mot unfair konkurranse, men ofte er kalkuleringen av dumpingmarginer en ren farse for å gi legitimitet til ren og uhemmet proteksjonisme. Man kan spørre seg hvordan norsk laks har havnet i et slikt uføre. Mye kan selvsagt forklares med at Norge er et lite land, og at vi ikke er med i EU. Men det er en for enkel og bare en delvis forklaring. Jeg tror mye av forklaringen ligger i at vi ikke har skjønt at markedsadgang i verdenshandelen ikke er noe som kommer av seg selv. Den må kjempes for, og kan bare sikres gjennom et nitid, langsiktig og proaktivt informasjonsarbeid og handelspolitisk arbeid. Dette må ikke bare finne sted sporadisk på politisk nivå og ved myndighetskontakt etter at problemene har oppstått. Det er for sent å reagere når en dumpingsak er innledet. Næringen må selv involvere seg og arbeide langsomt direkte mot politikere, embetsverk, media, forbrukerorganisasjoner og andre interesseorganisasjoner. Til tross for ti års proteksjonisme fra EUs side har oppdrettsnæringen ennå ikke én eneste representant i Brussel. Det finnes heller ikke noe slikt som en nasjonal strategi og handlingsplan for hvordan man skal komme dumpingregimene til livs, samt sikre at ikke tilsvarende handelshindringer blir reist mot norsk laks i de nye markedene som møysommelig er bygd opp i Det fjerne østen og Øst-Europa. Slik Fremskrittspartiet ser det, må norske myndigheter kjenne sin besøkelsestid og spille på lag med næringen. Norge må kreve at anti-dumpingtiltak fjernes under forhandlingsrunden i WTO. Det må være et absolutt krav. Hvis det i forhandlingene utløses motkrav om at Norge må tillate større import av landbruksvarer, mener vi i Fremskrittspartiet at dette bør aksepteres. Dette bør egentlig være en selvfølge for et lite land som Norge, som er avhengig av en åpen økonomi hvor vi har fordel av å selge konkurransedyktige fiskeprodukter og kjøpe landbruksvarer, noe som bedrer husholdningenes økonomi.