Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2002-01-31:
Når det gjelder min replikkveksling med representanten Giske, tror jeg at Giske kanskje bør overlate til Fremskrittspartiet å redegjøre for hva Fremskrittspartiets modeller for offentlig sektor er. Jeg registrerte at representanten Giske var inne på dette med at pengeboken skulle styre hvilke skoleplasser og hvilke helseplasser man skal kunne kjøpe seg med Fremskrittspartiets politikk. Det er faktisk feil. Det er jo faktisk slik det er pr. i dag. Hvis jeg har penger nok, kan jeg kjøpe en plass på privat gymnas nede i gata her til min sønn eller datter, eller jeg kan kjøpe en plass på Volvat hvis noen i familien skulle bli syke. Hvis jeg ikke har pengene, kan jeg ikke det. Det er altså etter x antall år med arbeiderpartistyre at man har det slik. For øvrig registrerte jeg at jeg ikke fikk noe svar på mitt spørsmål, hvorfor representanten Giske nå var sint. Han hadde jo fått akkurat det han bad om, nemlig effektivisering og konkurranseutsettingstiltak. Jeg antar at noen må ha fortalt ham at det var ikke det han skulle ha bedt om, og hvem disse noen er, kan man jo spekulere i. Nok om det. Statsråd Normans redegjørelse om Regjeringens planer innen offentlig sektor var en god støtte til Fremskrittspartiets politikk gjennom mange år. Fremskrittspartiet har drevet en lang kamp for modernisering og forenkling av offentlig sektor. Statsrådens redegjørelse lover godt for fremtiden. Vi har registrert signaler om brukerfokus i tjenesteproduksjon, opprydding i forvaltningen, økt valgfrihet, bedre vilkår for anbudskonkurranse, økt bruk av private tilbud innen offentlig tjenesteyting, resultatbaserte finansieringsordninger, liberalisering av arbeidstidsbestemmelser, ansettelsesvilkår osv., og vi har sett at man vil gjennomgå virkemiddelapparatet i nærings- og distriktspolitikken. Det at statsråden i så stor grad har vektlagt de ansattes situasjon i denne omstillingen, bedrer, tror jeg, mulighetene for å lykkes i det arbeidet som nå skal gjøres. Men en liten advarende pekefinger: Man må ikke slik tidligere statsråder har gjort, legge seg flat og slavisk følge de krav som kommer fra de ansattes organisasjoner. Vi har nemlig sett at ansattes organisasjoner i det offentlige har en tendens til å være negative til omstilling og svært konservative når det gjelder effektivisering. Vi har store forventninger til statsrådens arbeid, og vi vil følge arbeidet svært nøye. Det sentrale blir nå å omdanne de ord vi finner i redegjørelsen, til handling. Vi forventer nå en veritabel strøm av proposisjoner og lovendringer og andre endringer som må komme til oss her i Stortinget utover våren, og selvfølgelig også utover høsten, for å følge opp den politikk som redegjørelsen skisserer. På dette området føler vi at statsråden foreløpig ikke har vært særlig presis, og vi etterlyser konkretisering av tidshorisonten. Vi vet at så dramatiske endringer som skisseres nå, vil ta tid, men hvor lang tid? Når får vi konkretiseringene av de tiltak som ligger i denne redegjørelsen? Jeg skal gå inn på ett lite, konkret felt som er omtalt i redegjørelsen, hvor jeg vil gi statsråden spesiell ros for hans mot: dette med livstidsansettelsesperspektivet i offentlig sektor. Man har i lang tid følt i mange statlige og kommunale bedrifter at man nesten har jobbet i en vernet bedrift. Forskjellen fra det offentlige til det private – det er flinke folk i begge typer virksomheter; jeg har jobbet i begge typer virksomheter – er at de som ikke er så flinke, ser ut til å kunne være der livet ut uten konsekvenser, med akkurat den samme lønnen som de flinke. At noen nå tar tak i dette, synes jeg er beundringsverdig og prisverdig.