Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2010-04-27:
Ordet «samhandling» er et norsk begrep og kommer opprinnelig fra dataverdenen. Der handler det om samhandling mellom maskin og menneske – sømløshet og grensesnitt. Etter hvert har ordet også fått betydning som en handling, et samspill eller en vekselvirkning også i grensesnittet mellom personer, organisasjoner, grupper, avdelinger osv. Samhandling benyttes om koordinasjon og gjennomføring av aktiviteter i en prosess der ingen enkeltperson eller institusjon har et totalansvar for prosessen, og hvor koordinasjon og gjennomføring av aktivitetene derfor må finne sted i forhandlinger mellom aktørene. Samhandling er som regel ikke et mål i seg selv, men et virkemiddel. Dessverre virker flere av dagens organisasjonsformer oppstykkende heller enn samordnende. Dette gjelder f.eks. flat struktur, dvs. at tjenesteproduksjonen skjer i avgrensede resultatenheter med redusert antall ledernivåer mellom enhetene og f.eks. direktører, rådmenn osv., og særlig bestiller/utfører-modeller og konkurranseutsetting av enkelttjenester. Kommunikasjon, overføring av informasjon og budskapsformidling er virkemidler for samhandling. Samhandling skjer mellom og på tvers av ulike nivåer, organisasjoner, spesialiteter og profesjoner. Derfor kan samhandling omfatte kommunikasjon, både menneskelig og elektronisk samarbeid felles prosesser erfaringsutveksling det å arbeide sammen mot felles mål informasjonsutveksling det å dele kunnskap det å ha/få en felles oppfatning av meningsinnhold felles tiltak for å oppnå samme mål Regjeringen mener at pasientens behov for koordinerte helsetjenester ikke besvares godt nok i dag. Derfor kommer St.meld. nr. 47, Rett behandling – på rett sted – til rett tid. Hvilken visjon, hvilket hovedmål, styrer norsk helsedebatt og norsk helsepolitikk? Er det flest mulig behandlede pasienter raskest mulig og billigst mulig? Eller er det et friskere, sunnere og sprekere folk? Geir-Ketil Hansen var inne på dette og refererte til Hippokrates: «Visstnok er det riktig å hjelpe syke folk til å bli friske, men like viktig er det å forhindre at friske folk blir syke.» Dette er hovedutfordringen hvis vi skal ha et bærekraftig helsetilbud i framtiden. Hva skal til for å hindre at folk blir syke? Jo, vi må spise mindre sukker, slutte å røyke, drikke mindre alkohol, ha minst 30 minutter fysisk aktivitet hver dag, og vi må spise sunnere, altså mer frukt og grønnsaker. Da er spørsmålet: Hvilke tiltak vil vi iverksette for å nå disse målene, for at vi skal ha et sunnere, friskere og sprekere folk? Vi ser at etterspørselen og kostnadsveksten i spesialisthelsetjenesten er formidabel, og den er knyttet til de store gruppene som diabetes, kols, overvekt, psykiske lidelser osv. Antallet eldre vil vokse kraftig i framtiden, og det er positivt. Det gir flere år til livet. Men det som er viktigst i en slik utvikling, er at det skal gi mer liv til årene – altså flere gode leveår. Skal en nå dette målet om å styrke det forebyggende helsearbeidet, både overfor kronikergruppene og folk flest, må en etablere et sterkere samarbeid med kommunene. De frivillige organisasjonene, som Norske Kvinners Sanitetsforening, LHL, brukerorganisasjoner, Hørselshemmedes Landsforbund, friluftsorganisasjoner, Norges Idrettsforbund, gjør i dag en viktig og meget god jobb i folkehelsearbeidet. Det arbeidet som frivillige organisasjoner utfører, må understøttes av det offentlige, slik at en oppnår bedre resultater knyttet til folks fysiske og psykiske helse. Arbeidet med å endre og forbedre folks levevaner må startes allerede under svangerskapet, blant foresatte og i barnehager. I tillegg må den fysiske aktiviteten og kostholdet blant skoleelever styrkes betraktelig. Helsevesenet kan ikke gjøre denne jobben alene. I all hovedsak vil dette arbeidet måtte gjøres på helt andre områder i det norske velferdssamfunnet, i et nært samarbeid med pasientorganisasjoner, frivillige organisasjoner, fagorganisasjoner, ansatte, kommuner osv. for å få et både sunnere og sprekere folk.