Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2012-12-17:
Forslaget om dynamiske effekter og dets virkning er ganske sentralt i skattepolitikken, og derfor kommer vi sikkert til å debattere dette også mer etter at dette forslaget er ferdigdebattert, for det dreier seg jo om hvordan skatten fungerer og dens påvirkning på beslutningstakere der ute – alt fra lønnsmottakere til eiere og det gjennomgripende i hele samfunnet. Der kan man peke på skattereformen i 1992, som var en stor suksess, og som deretter på mange måter har ligger fast, i hvert fall hovedprinsippene. Den gjorde at man fikk en mye bredere skatteplattform og mye lavere satser, og den medførte at de fleste skattytere heller kunne ha fokus på å tjene penger og tilpasse seg fornuftig, enn å ha fokus på å unngå å tilpasse seg, slik at man kunne senke skattenivået. Det er mye å lære av den skattereformen i 1992, og vi ser også at mange land rundt oss prøver å komme i samme retning som Norge med å gjøre skattesystemet enklere og heller bredere fundert. Det var greit å si dette innledningsvis. Men når det gjelder forslaget her, skiller vi oss mye i merknadene. Jeg regner med at flertallet selv gjør rede for hvorfor de er bare såre fornøyd og ikke vil ha et utvalg. Men jeg merker meg at de sier at de «er opptatt av at Finansdepartementet har tett og løpende kontakt med sentrale forskningsmiljøer på skatt og adferd, fordi dette er et område beheftet med stor usikkerhet». Dette er et direkte sitat fra det som flertallet skriver. Jeg synes dette kanskje burde gjenspeile seg litt også ute i den allmenne skattedebatten, hvor man har en tendens til å glemme mye av den usikkerheten og de tilpasningene som man her på mange måter påvirker. For det å få riktig tilpasning og å få riktig fokus ute i befolkningen er uhyre viktig. Vi snakker mye om olje i dette hus. Ikke riktig så mye oppmerksomhet får det at 80–85 pst. av nasjonalformuen utgjøres av vår felles hjernekapasitet og måten vi klarer å utnytte den arbeidskapasitet som hver enkelt nordmann har, og dette er egentlig også selve grunnlaget for et skattesystem, at der vil man ha fokus. Høyre fremmet allerede i 2009 et forslag om å nedsette et utvalg som skulle se på de dynamiske effektene i skattesystemet. Den gangen ble det påpekt at man skulle nedsette en arbeidsgruppe i departementet. I årets svar fra finansministeren er det ganske stille rundt den arbeidsgruppen, og arbeidet man har kommet til, er også lite kjent. Nå vektlegger man heller at man går inn og støtter diverse forskningsinstitutter. Det er vel og bra, og det er viktig å ha uavhengige miljøer som hele tiden vurderer hva som skjer, men formålet med en slik arbeidsgruppe var jo nettopp at det skulle bli målrettet – hvordan man skulle få grep om de dynamiske effektene. For de er store: Jeg merker meg at det er store anslagsfeil i skattesystemet, og stort sett så undervurderer man skatteinngangen. Det er lite trolig at alt bare skyldes konjunkturelle forhold – her er det nok helt sikkert også tilpasninger og manglende anslag på dynamiske effekter som gjør at man bommer såpass med anslagene som man har gjort. Vi bør kanskje huske at det å undervurdere skatteanslag på mange måter er det samme som å opprettholde et høyere skattenivå enn det som er nødvendig – hvis man systematisk undervurderer skatteanslagene i budsjettet. Det har også noe med troverdighet å gjøre, og jeg tror manglende grep om de dynamiske effektene er viktig her. Hvor store de dynamiske effektene er, kan vi selvfølgelig hele tiden diskutere, men jeg minner om at Finansdepartementet selv – i sitt svar til Høyre på et budsjettspørsmål – har anslått den dynamiske effekten rundt toppskatten til å være ca. 10 pst. Altså: 10 pst. kommer tilbake til staten som et resultat av dynamiske tilpasninger, og så kan vi jo fortsette å diskutere hvor store effektene er. Så her kommer sikkert debatten til å gå videre. Med bakgrunn i dette innlegget tar jeg opp det forslaget som er framsatt fra opposisjonen, om at det nedsettes et utvalg for å se på de dynamiske effektene.