Odd Einar Dørum (Venstre), 2007-06-11:
Etter å ha jobbet med denne saken på egne vegne og sammen med Venstre i ett og et halvt år går det raskere enn Moses’ ferd gjennom Sinaiørkenen – i den forstand at det gikk ikke 40 år, men det har gått ett og et halvt år. Hvis man skal måle det i antall velvillige ord som er mottatt på ferden, kan man si at politikken har tre holdninger: tenke det, ville det og gjøre det. Tenke det har omtrent samtlige gjort som inntil denne debatten har uttalt seg, også ulike statsråder. Ville det har jeg også oppfattet at de har gjort, men å gjøre det – nei. Da kan jeg starte med å gi en gledelig opplysning til forsamlingen. Som norsk delegasjonsleder og i godt teamarbeid med hele delegasjonen og i samarbeid med sittende regjering har Vestunionens parlamentarikerforsamling nettopp drøftet nordområdene med hovedperspektiv klimautfordring. Neste perspektiv: energisituasjon. Og siste perspektiv: sikkerhetspolitikk. I den utredningen, som passerer enstemmig, peker man spesielt på Ny-Ålesund. Da skal jeg ta med dette perspektivet: Når man er i Paris, konstaterer man jo selvfølgelig – noe jeg vet etter å ha vært på toppen av Zeppelin-observatoriet – at Eiffeltårnet er lavere enn toppen av Zeppelin-observaroriet. Alle som har lyst til å teste sine grenser på et eller annet område, anbefaler jeg å ta turen opp. Det er en interessant opplevelse, spesielt når man kommer på toppen, og også underveis. Jeg sier det på denne måten fordi jeg har fulgt Svalbard i mange år i ulike politiske roller. Jeg har vært i Ny-Ålesund mange ganger, og jeg var senest på Zeppelin-observatoriet sist sommer. Jeg er glad for at Stortinget har denne debatten vi har nå. Jeg har tatt opp saken med flere statsråder, med ulike parlamentariske ledere i omtrent alle de sammenhenger man kan tenke seg. Men som sagt, etter ett og et halvt år får vi den reaksjonen som komiteen har gitt, og jeg ser det positive i det. La meg da si følgende: Når jeg har tatt opp Zeppelin-observatoriet, er det fordi at jeg oppfatter det nærmest som et fyrtårn. Det er rett og slett et unikt sted å drive vitenskapelige undersøkelser i enhver klimasammenheng, og Norge har gjort et krafttak for å etablere det. Etter min kunnskap er det tre ting man kan gjøre på observatoriet: Punkt 1: Bruke mer penger for å ha folk – og de skal ikke være på stedet, de kan f.eks. være på Norsk institutt for luftforskning, NILU – som gjør at man kan måle mer av det man faktisk kan måle, og deretter analysere det. Det er det enkleste. Punkt 2: Å ruste opp infrastrukturen, slik at man kan måle mer. Punkt 3: Å ha folk for å ta ut det man da kan måle av. Summen på dette er et sted mellom 7–10 mill. kr. Det er vekslepenger både i en polarårsammenheng og i en klimapolitisk sammenheng, men det er utrolig vel anvendte penger. Komiteen har med sine ulike fraksjoner meget godt beskrevet hvor viktig Zeppelin-observatoriet er. Så har komiteen tatt med et bakteppe, som flere har vært inne på, og senest representanten fra Høyre. Det er jo helt sant at i Ny-Ålesund, hvor vi har bygd opp en glitrende infrastruktur, er den norske innsatsen ikke like sterk som den som kommer utenfra. Det er helt klart at da må det være en mangel på koordinering og mangel på vilje til å satse og å bruke den strukturen, som er forunderlig. At andre land er der, må vi bare glede oss over. At Hillary Clinton tok med seg John McCain og andre og dro dit, må vi glede oss over. At den konservative partilederen i Storbritannia dro dit, det må vi glede oss over. At statsminister Jens Stoltenberg dro dit og hadde nordisk statsministermøte der, det må vi glede oss over. Men ved all denne glede burde det dryppet noen penger. Jeg håper jeg snakker så direkte at det ikke bare kommer – vi lever ikke bare av luft og kjærlighet, selv om jeg er tilhenger av begge deler. Når det gjelder dette, trenger man i tillegg til luft, kjærlighet, tro og håp – penger. De tiltakene håper jeg nå skal komme til Zeppelin-observatoriet. Så kan vi si: Hvorfor driver vi med dette? Jo, fordi Norge har alle muligheter til å være i verdenstoppen på mange viktige områder og spesielt på et tema som klima, og hvorfor i all verden skal vi da legge de ambisjoner til side når vi kan være ikke bare god, men særdeles god, og vi har alle mulighetene for å være det? Jeg er også glad for at mindretallet har tatt opp det forslaget som er fremmet. På den måten blir det tydeliggjort ved en votering. Jeg håper – jeg får holde meg til den bibelske uttrykksmåten om tro, håp og kjærlighet, men kjærligheten er den største – at gjennom kjærlighetens forløsende ord som har kommet til uttrykk her, mykner alle hjerter i Finansdepartementet på budsjettkonferanser så mye at de millionene som skal til på Zeppelin-observaroriet, kommer. Jeg bruker bildespråk, for tidligere har det ikke hjulpet med noe annet språk, så det er på tide nå å bruke bildespråket. Men av hensyn til alle gode krefter i denne salen – menneskeheten og Norges mulighet til å tjene menneskeheten på en god måte – håper jeg at det som da ligger fra flertallet, fører til handling. Så er jeg glad for at mindretallet har tatt opp dette forslaget. Jeg håper da inderlig at denne saken ikke skal ende som Moses’ vandring, slik at staven til slutt må gå fra Moses til Josva for å komme inn i det forjettede land. Da går det litt for mange år. Høstens budsjett bør være siste runde for å la denne saken sirkulere.