trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2015-06-08:
«Justiskomiteens innstilling er en hån mot velgerne, mot vår idé om et representativt demokrati med transparente prosesser. Hva slags kultur og holdning til velgerne er det de folkevalgte avslører ved denne typen maktarroganse? Politikerne i justiskomiteen bør gå i seg selv.» Dette er eit utdrag frå Morgenbladets presise leiar sist veke. Lokaldemokratiet i Noreg har betydelege utfordringar i dag når det kjem til openheit, uavhengig av styreform. Offentleglova frå 2009 skulle retta på dette og sikra betre dokumentinnsyn i kommunane. Justisdepartementet er i gang med å evaluera lova og er bedt om det av Stortinget. Evalueringa har hovudfokus på om intensjonen om meir innsyn er oppfylt. I dag vil Stortinget sjølv bidra til det motsette. Forslag til lovendring vil gi kommunane enda større rom for hemmeleghald. Dette handlar ikkje om det saksordførar Frølich har uttalt: «Jeg ser nok at enkelte ivrige gravere ikke vil være fornøyd over at ikke alle dokumenter i en sak vil være offentlig tilgjengelig.» Dette handlar om kjerneområdet i lokaldemokratiet, eller som Norsk Redaktørforening uttalte på høyring: «(…) omhandler det vi kan kalle selve nervesystemet i demokratiet; retten til innsyn og informasjon i politiske prosesser.» (…) Retten til innsyn er i dag grunnlovsverna, i Grunnlova § 100 femte og sjette ledd: «Enhver har rett til innsyn i statens og kommunenes dokumenter og til å følge forhandlingene i rettsmøter og folkevalgte organer. Det kan i lov fastsettes begrensninger i denne rett ut fra hensyn til personvern og av andre tungtveiende grunner.» Fleirtalet vil no ved lov gjera det mogleg å hemmeleghalda saksframlegg med vedlegg og sakslister til førebuande møte i kommunar og fylkesråd der det ikkje skal gjerast vedtak eller leggjast fram innstilling. Forslaget har ført til massiv kritikk, og prosessen bak lovendringa som skal gjelda straks, er omtalt som like udemokratisk som sjølve forslaget. Normalt vil lovendringane krevja høyringsrundar, men dette forslaget vil gjelda straks. Slik gjer Arbeidarpartiet seg klar til å overta makta i Bergen og Oslo til hausten, med meir hemmeleghald som ammunisjon. Dette kler ikkje Arbeidarpartiet, og det kler heller ikkje Kristeleg Folkeparti. Fleire har sagt at ein samanliknar rådmann og byråd. Professor Bernt seier at dette er ein uhaldbar parallell. Ein innførte parlamentarismen nettopp for å verta kvitt det såkalla rådmannsveldet. No innfører ein eit lukka byrådsvelde i staden. Formålet med parlamentarismen var nettopp å sikra reell openheit i vedtaksprosessane. Men Stortingets hjelp i dag vil altså det motsette skje.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2015-06-08:
Det vart sagt av saksordføraren at dei som er imot forslaget i dag, er dei same partia som er imot parlamentarisme. Det er ei stor forenkling, og det viser liten respekt for debatten i dag. Det som er sanninga, er at med dette forslaget vil ein svekkja oppslutninga om kommunal parlamentarisme, fordi det vert eit veldig lukka system, og det er heller ikkje slik at heile Presse-Noreg òg er imot kommunal parlamentarisme, og at det er det som ligg bak motstanden. Når det vert sagt at ein ikkje forstår kritikken mot saksgangen i komiteen, så har ein òg misforstått. Det er ikkje kritikk mot Dokument 8-forslaget, men kor raskt ein vil endra ei lov, altså orda om at dette skal gjelde straks. Ein burde ha bedt regjeringa fremja ei sak, så kunne ein fått ein ordinær høyringsrunde. Det er òg spesielt når ein samtidig har ei evaluering av både kommunelova og offentleglova ute. Effektiv drift er det sagt veldig mykje om, men det var no det som vart sagt, og dersom det var poenget med at ein no måtte få ei avklaring – som låg bak orda «effektiv drift» – så kunne ein berre enkelt og greitt slått fast at Sivilombodsmannen si tolking er rett, ein trong ikkje gå inn og vedta auka hemmeleghald. Mange snakkar om at behovet for dette er at byråd og fylkesråd har behov for fortrulege samtalar. Då gløymer ein at møta kan haldast lukka. Det som ein ikkje kan godta, er at sakslistene og sakspapira skal hemmeleghaldast før byrådsmøta. Vi veit av erfaringane bl.a. frå helseføretaka at lukkar ein eit møte der ein ikkje skal gjera vedtak, så vert i praksis avgjerdene tatt då, slik at når det offentlege, opne møtet kjem, er det berre eit sandpåstrøingsorgan. Merknaden på slutten der fleirtalet ber regjeringa ta initiativ til at offentlege institusjonar og etatar gjennomgår reglement, er i denne saka å sukre pilla. Eg vil sitera det som stortingsrepresentant Olav Totland frå Arbeidarpartiet, ein av offentleglova sine fedrar, sa då Odelstinget vedtok offentleglova i 1970: «Størst mulig offentlighet på tidligst mulig trinn i saksbehandling så vel i stat som i fylke og kommune vil medvirke effektivt til at en bred allmennhet kjenner seg engasjert og gjerne også medansvarlig i hverdagens demokrati.»
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-06-08:
Her kommer da en representant som representerer latskapen. Jeg synes det er ganske sterkt å høre det fra saksordfører i en sak som er så sjelden at i de fire periodene som jeg har deltatt her i Stortinget, har jeg ikke opplevd maken. Jeg har ikke opplevd at regjeringspartiene blir med på et Dokument 8-forslag i en viktig prinsipiell sak, uten at regjeringa med sitt apparat har vurdert saken i sin fulle bredde. Jeg har heller ikke opplevd at slikt skjer med tilslutning fra Arbeiderpartiet, for dersom Arbeiderpartiet hadde sittet i regjering, kan jeg i hvert fall love at det aldri hadde skjedd med Arbeiderpartiet sine stemmer. Så opplever vi nå at det kjøres igjennom, vel innenfor det som er tidsfristene for behandling av et Dokument 8-forslag, ingen har sagt noe om det, men at det kjøres igjennom, som representanten Arnstad sa, uten at det har vært en behandling på vanlig måte i regjeringa, uten at det har vært en allmenn høring. Det gjelder altså en sak som går på kjernen i demokratiet, nemlig åpenheten. Det som er i ferd med å utvikle seg nå, er en linje hvor åpenheten blir mindre, hvor fortroligheten blir større. Vi hadde en diskusjon om helseforetaksloven, hvor regjeringspartiene aksepterte at en skulle styre helseforetakene i fortrolighet, et standpunkt som verken Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti eller Venstre var tilhengere av, men nå får vi altså mer av det samme. Det begynner å bli en linje i dette. Det som er kjernen i det, er en prosess hvor regjeringspartiene aksepterer at dette skal avgjøres i et Dokument 8-forslag, og at Arbeiderpartiet gjør seg til talsperson for det, og at Kristelig Folkeparti støtter det under begrepene «forsvarlig» og «hensiktsmessig», uten noen form for prinsipiell holdning. Det er ikke noe rart i at pressen reagerer. Det er ikke noe rart i at vi i Senterpartiet reagerer på dette, for dette er jo noe av det grøvste som en har opplevd når det gjelder det som er kjernen, og det som vi har smykket oss med i så mange sammenhenger, nemlig åpenhet i forvaltninga og åpenhet i de politiske prosesser. Det er vel ikke noe tvil om at dersom dette blir vedtatt, vil det inspirere flere som ønsker en lukkethet i fylkeskommuner, i byer og i kommuner rundt omkring, til å ta etter. Dette er ikke en god dag dersom det blir vedtatt.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-06-08:
Det var den 5. juli for nærmere to år siden, i 2013, at daværende sivilombudsmann sendte brev til Justis- og beredskapsdepartementet. Det som er sitert i flertallsmerknaden, er følgende: «Jeg mener det ikke er dekning i § 16 tredje ledd for den tolkning byrådene har lagt til grunn for sin praksis. Hvilken løsning som bør velges for offentlighet for saker som behandles i byrådene under kommunal parlamentarisme, er et lovgiverspørsmål. Saken viser at det er behov for en klargjøring av spørsmålet om offentlighet i byrådet under kommunal parlamentarisme. Under henvisning til sivilombudsmannsloven § 11 finner jeg grunn til å underrette departementet om den «mangel» ved loven som her foreligger.» Det var korrekt av Sivilombudsmannen å gjøre det. Det ble gjort, og det ble gjort for to år siden. Dette er en lovendring som det er stor uenighet om. Det er en lovendring som har stor betydning. Jeg har også vært med på å kjøre igjennom lovendringer i Stortinget på veldig kort tid, men det som da har vært Stortingets forståelse, har vært at både regjeringa og stortingspartiene har vært enige om å gjøre det på den måten – fordi det ikke var kontroversielt, og fordi det ikke var prinsipielt viktig. Her er vi i en helt annen situasjon. Vi er i en situasjon der det er et viktig prinsipp i forhold til å opplyse saken og i forhold til folkestyret, og det er et spørsmål der partiene er uenige. Vi har opplevd nå at det utvikler seg en kultur her hvor en ikke trenger å være trygg på at regjeringa har sine egne regjeringspartiers oppslutning her i salen, og det gjør at dette blir mer og mer krevende og interessant. Det vil da være viktig at vi får avklart nå hva som er regjeringas standpunkt i saken. Vi må ha en avklaring av om dette er et arbeidsuhell i samarbeidet mellom regjering og storting. Det må avklares om dette som nå skjer, er i tråd med statsrådens standpunkt. Statsråden må avklare dette fra Stortingets talerstol: Er statsråden tilhenger av at Stortinget behandler og gjør vedtak i denne saken på denne måten?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-06-08:
Siden statsråden og tidligere leder av kontrollkomiteen bringer inn paragrafen om mordbrann, må jeg opplyse om at da foreldelsesfristen for mordbrann ble behandlet, var det bred enighet om det. Det var også en avgjørende forutsetning for at kontrollkomiteen kunne gå videre med gransking i forbindelse med Scandinavian Star-ulykka, noe som nå har skjedd. Så den er det ikke relevant å trekke inn i denne sammenhengen. Den var det altså enighet om. Det var en saklig begrunnelse for å likestille ulike typer mord, i dette tilfellet mordbrann med andre typer mord. Det var en forutsetning for at kontrollkomiteen kunne gjøre den jobben som alle partier i Stortinget nå er enige om skal gjøres.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-06-08:
Det er ikke noen tvil om at klasseforskjellene i 1887 var mye større enn de er i dag, men det er heller ikke noen tvil om at de som gikk inn i juryen i 1887, og som representerte lekmennene, var kloke mennesker. De representerte en kunnskap, de representerte en folkeopplysningstradisjon, hvor eksempelvis Hans Nielsen Hauge var en av dem som medvirket til denne kunnskapsoppbygginga. Så det å framstille juryordninga som en – hva skal en si – mindre klok ordning, syns jeg ikke er spesielt dekkende, og det er vel også det som statsråden sier, når han viser en slik respekt for juryordninga, som jeg forstår her: i betydninga lekmannsskjønnet. Mitt spørsmål går på at vi nå tar vekk lekmannsskjønnets sterke votum når juryordninga blir borte. I andre sammenhenger går vi inn på ombudsmenn for å kontrollere byråkratiet. Hvordan henger det sammen?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-06-08:
Medlemmer i juryen har et stort ansvar. Derfor er det de fremste blant likemenn som velges der, i og med at en må utøve klokskap som bygger på erfaring og kunnskap over tid. Det som statsråden sier, er at når en tar vekk juryordningen, vil dette skjønnet bli ivaretatt enda sterkere. Hvordan kan en ivareta det hensynet enda sterkere gjennom en meddomsrett hvor lekmenn er sammen med faglærte, mens en tidligere hadde en juryordning hvor lekfolk var juryen? Det var vel en forsnakkelse?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-06-08:
Først vil jeg takke representanten Iselin Nybø fra Venstre, som stadfestet den historiske Venstre-linja, som også Senterpartiet står vakt om her i salen – i denne saken som i spørsmålet om vi skulle gjøre en grunnlovsendring som ga Høyesterett rett og plikt til prøvingsrett, nå fastlagt i § 89 i Grunnloven. Som det er sagt av flere – juryutvalget var uenige om hva som skulle skje med juryen. Det var ulike vurderinger av rettssikkerheten. Det kommer også fram her. Det er fundamentalt for Senterpartiets forståelse av folkestyret at en i de saker som vi her snakker om, skal kunne dømmes av likemenn – av de fremste av våre likemenn – og når statsråden sier at lekmannsskjønnet ikke blir svekket, men tvert imot styrket, ved at juryordninga oppheves, er vi grunnleggende uenige på et prinsipielt grunnlag. Og det er det jeg vil gi noen merknader til. Flertallet sier i innstillinga: «Flertallet viser til at det er viktig at lekdommerne ikke føler seg overkjørt av fagdommere. Meddomsrett gir lekdommerne mulighet til å påvirke fagdommernes tankegang og vurderinger. Etter flertallets mening vil dermed lekdommernes stilling, og dermed også lekmannselementet, bli styrket ved meddomsrett. Etter flertallets mening taler dette for at juryordningen bør oppheves og erstattes med meddomsrett.» Det som blir sagt her, er altså at lekdommerne ved å bli fratatt den suverene avgjerdsmakta som de har i dag, gjennom juryordninga, får styrket sin stilling ved at de nå kan delta i meddomsrett og således påvirke fagdommerne. Dette er en utrolig spesiell argumentasjon. Her mener altså flertallet i komiteen at det er til beste for lekdommerne å bli fratatt den sjølråderetten de har, i bytte mot muligheten til å påvirke embetsmenn. Jeg vil si på ramme alvor at flertallet tar utgangspunkt i at det er viktig at lekdommerne ikke blir overkjørt av fagdommerne. Det er sjølsagt et helt greit utgangspunkt, men det er ikke overkjøring som er problemet. Det var det heller ikke i 1887. Problemet er den ubalansen som alltid vil være der i møtet mellom lek og lærd, og som gjør at overkjøring er helt unødvendig for at den lærde har det fulle og hele overtaket. Det er ikke embetsmennene som er mest utsatt for påvirkning mellom lek og lærd i møtet mellom lek og lærd, for å si det forsiktig. Dette handler, som flere har vært inne på, om forholdet mellom folkemakt og embetsmakt. Det er mange måter Stortinget kan slå beina unna et av sine stolteste vedtak på, men den argumentasjonen som nå brukes, er noe av det flaueste for Stortinget med tanke på den historiske kraften i den saken som vi nå behandler.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-06-08:
Det har kommet flere utsagn som er ganske absolutte, om all makt til fagdommerne og å innføre embetsmannsvelde. Det er ikke formuleringer som jeg kjenner meg igjen i. Det er ikke noe enten–eller her, som statsråden var inne på, men det er spørsmål om en retning. Det er spørsmål om hvor vi går, om utviklinga. Og det som er utviklinga nå i flere saker som vi har vært inne på, er at en går fra en tillit og en trygghet til lekfolk, alminnelige borgere – at en avløser noe av den tilliten som tidligere har vært der – til dem som er lærde på feltet. Senterpartiet støtter en kombinasjon av en meddomsrett og en jury, vi støtter et system hvor en har kombinasjonen av lek og lærd. Vi ser klare fordeler ved å ha det. Men vi er også så erfarne at vi ikke er naive med hensyn til forholdet mellom lek og lærd når det gjelder påvirkning. Det er mange erfaringer som tilsier at lærde har en måte å påvirke sine omgivelser på som står noe uproporsjonalt i forhold til det som trenger å være et samfunnssyn som har brei forståelse, når det gjelder hvordan en skal straffe. Så dette med embetsvelde. Jeg har ikke uttalt her at vi nå innfører embetsvelde, men vi går i en retning. Vi går i en retning hvor det er det som utvikler seg. Og det som var mitt hovedanliggende, er den argumentasjonen som flertallet kom med i innstillinga, hvor flertallet «viser til at det er viktig at lekdommere ikke føler seg overkjørt av fagdommere», og at en med den begrunnelsen altså skal gjøre denne endringa. Det syntes jeg var en ganske spesiell begrunnelse som jeg valgte å bruke noe tid på, for sånn systemet har fungert, har det vist en klokskap som har ført til at det har rimelig brei oppslutning, og det står i en sterk tradisjon i forholdet folkestyre–embetsstat. Og det er det viktig å hegne om.
Hanne Thürmer (Kristelig Folkeparti), 2015-06-08:
Disse vedtakene kan hjelpe mange barn i Norge. Jeg vil nå snakke om sinnemestring. Kampen mot vold mot barn kan ikke vinnes av politi, domstoler og barnevernet alene. Det er ikke alltid slik at straff og omsorgsovertakelse er den beste løsningen. Noen ganger kan det bli et bedre resultat om familien kan hjelpes sammen, som familie. Når vold mot barn avdekkes, må familien umiddelbart få et tilbud om hjelp. Da kan foreldrene være motivert til å ta imot slik behandling. Familievernet må ha kapasitet og kompetanse i disse situasjonene. Uten et faglig tilbud vil avdekking i førstelinjen bli meningsløst. Familievernet trenger øremerkede stillinger for å møte behovet. Vi har ikke behov for flere utredninger eller flere piloter. Vi trenger nå permanente tiltak, en opptrappingsplan for familievern, med øremerkede stillinger til arbeid mot vold. Den opptrappingsplanen Stortinget i dag vedtar, må gi konkret kapasitet og kompetanse. De psykologiske konsekvenser av vold, både for barn og voksne, er store. På landsbasis er behandlingstilbudet til voldsutsatte og voldsutøvende altfor dårlig. For å hjelpe barna må vi hjelpe foreldrene. Volden må stoppe for at reparasjonsprosesser kan starte. Volden må, som flere andre har sagt her i dag, ikke få lov til å følge slekters gang, til å ramme neste generasjon. Det er her Alternativ til Vold kommer inn i bildet, som et tilbud for sinnemestring. Alternativ til Vold kan og vil gjøre en viktig jobb på familievoldsfeltet. Dagens vedtak må legge til rette for videre styrking ved de eksisterende kontorene drevet av ATV, og for etablering av enda flere slike kontorer. Kristelig Folkeparti vil at Alternativ til Vold i alle regioner gis et tydelig familiemandat, slik man har gjort i Bergen og i Stavanger. Dette innebærer rammer og ressurser til å ta imot hele familien, ikke bare voldsutøveren. Alternativ til Vold skal fortsatt være en spesialistsamarbeidspartner for de andre instansene. Det kan være en faglig samarbeidspartner og støttespiller, en kompetanse- og spesialenhet klientene kan henvises til. Voldsutsatte og voldsutøvere trenger tilgjengelige, helhetlige og spesialiserte tilbud som tilbyr behandling over tid. Forskning viser at det er slike tiltak som gir vellykket resultat.
Hanne Thürmer (Kristelig Folkeparti), 2015-06-08:
Dette er en sak Kristelig Folkeparti har et brennende engasjement for. Helsestasjon, skolehelsetjeneste og barnehage kan hjelpe barn ut av vold. For å være slike ressurser må kapasitet og kompetanse økes og utvikles. En bindende minimumsnorm i skolehelsetjenesten kan være et slikt virkemiddel, som også representanten Kjenseth nevnte i stad. Helsesøster og helsestasjon når nesten alle barn og svært mange foreldre. Møtene er regelmessige og har legitimitet. Helsesøster, men også helsestasjonslegens kompetanse, er en ressurs utover disse individuelle helsekontrollene. De bør brukes som ressurs for barnehagepersonell og skolens lærere. Opptrappingsplanen for å hindre vold mot barn peker på integrerte og samordnede tjenester, økt kompetanse og tidlig intervensjon. Her kan helsestasjonens kompetanse bidra på flere måter. Så å si alle barn, i hvert fall 90 pst., mellom ett og fem år går i barnehage. Alle går i skole. Mange kommuner har samlokalisert svangerskapsomsorg, helsestasjon og den åpne barnehagen med barnevern og PP-tjenester – ofte, og svært gjerne, i rammen av et familiehus. Men også alle de andre barnehagene bør ha regelmessig faglig kontakt med helsesøster og annen kompetanse på helsestasjonen. Jeg mener helsesøster bør være ute i barnehagene i et fast, avtalt mønster. Da kan kompetanse deles og risikobarn diskuteres. Da kan tidlig intervensjon og faglige råd være et tilbud til det beste for barnet. Uten et faglig tilbud vil avdekking i førstelinjen være meningsløs. Helsestasjonslege, helsesøster og lærere har ulik kompetanse og ser foreldre og barn i ulike sammenhenger. Men den samlede innsikten disse har, gir unike muligheter for å hjelpe barn i vanskelige situasjoner. Derfor kan helsesøsters utadrettede rolle styrkes og formaliseres. Barnehage og skole bør prioritere slik kontakt mellom pedagogisk personell og helsesøster og lage arenaer, slik at barn og familier kan hjelpes tidlig. Ulike kommuner kan helt sikkert velge ulike løsninger for denne kontakten, men finansiering og mål i opptrappingsplanen bør støtte opp under slike tiltak. Vold mot barn må nå hindres gjennom en forpliktende satsing. Det viktige er langsiktig utvikling, integrerte og samordnede tjenester og tidlig innsats. Her kan nye samarbeidsarenaer mellom helsestasjon, barnehage og skole utvikles og trappes opp. Den planen Stortinget i dag vedtar, kan hjelpe mange barn ut av vold i nære relasjoner.
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2015-06-08:
Jeg slutter meg til rosen av representantene som har tatt opp dette viktige forslaget, og synes det er flott at det har blitt gjennomslag for en helt nødvendig opptrappingsplan. Vold mot barn er et vondt og vanskelig tema, for volden skjer ofte der en skal være tryggest: hjemme, hos de en er glad i – og av en en er glad i. Mye har blitt bedre, vi har hatt mange planer, og det er lagt opp til mye som allerede er gjennomført. At antall anmeldelser om vold øker, tror jeg er fordi det blir snakket mer om at det ikke er akseptert. Det har nok vært like mye – eller kanskje enda mer – vold hjemme før, i de såkalte gamle dager. Men da var det mer en stilltiende aksept for at det snakket man ikke om ute. Kvinnenes rolle i samfunnet har også vært et bidrag til at vold ble holdt innenfor hjemmets fire vegger, og heldigvis har likestilling og holdningsendringer gjort at mange kvinner i dag har egen inntekt og vet at de kan klare seg selv, og det bidrar til at flere flytter ut når det er vold hjemme, og de kan få hjelp. Vi vet om skadene av langtidsvirkningene, og vi vet at et skadet barn kan bli en voksen som sliter selv, eller som selv blir en voldsutøver. Det trengs holdningsendringer, men det kreves også mer. Det kreves gode, trygge barnehager med voksne som ser og kan barn, som har kompetanse for hvordan bruk av vold kan oppdages raskt, og som følger opp sakene. De må ha kompetanse til å vite hva de ser, og hva de spør etter. Derfor har vi lagt vekt på også det med barnesamtalen. Vi må ha et barnevern som også har god kompetanse, som setter inn tiltak i familier som sliter, og forebygger der noe skjer. Derfor er det viktig å øremerke midler til flere stillinger, utover de 1 000 som allerede har kommet. En skolehelsetjeneste og helsesøstertjeneste som står i front når det gjelder kontakt med flest mulig barn, er viktig. Derfor er det viktig med en minimumsstandard når det gjelder en bindende minimumsnorm. Når nå kommunene har fått strammere rammer med den blå-blå regjeringa, påvirkes den jobben som gjøres ute. Vi mener at et styrket kommunebudsjett vil bidra til at kommunene kan gjøre jobben bedre. Derfor er det rett å øremerke mer for å oppnå det vi ønsker. Særlig er det viktig i de sakene som har med barn å gjøre. Hovedbudskapet er at barn skal leve livet sitt trygt og uten redsel for vold. Også på dette feltet er det nulltoleranse. Derfor er det flott med en opptrappingsplan som følger opp det som er gjort tidligere.
Elisabeth Løland (Kristelig Folkeparti), 2015-06-08:
Jeg er glad for at et samlet storting stiller seg bak forslaget om en forpliktende opptrappingsplan i arbeidet mot vold mot barn. Dette kan få stor betydning for mange barn i årene som kommer. De psykologiske konsekvensene av vold er store for både barn og voksne. Derfor er det så viktig at Stortinget i dag fastslår at tilbudet til voldsutsatte, voldsutøvere og familier som lever med vold, skal styrkes og kapasiteten på dette tilbudet utvides. I innstillingen er det spesifisert at opptrappingsplanen skal inneholde konkrete tiltak og innebære langsiktige planer med økonomiske forpliktelser over flere år. Dette betyr øremerkede midler for å styrke alle ledd i tiltakskjeden, forutsigbare økonomiske rammebetingelser for alle involverte instanser og friske og målrettede midler til hvert enkelt tiltak. Det skal investeres for et tallfestet beløp, og driftsutgiftene skal økes til et bestemt nivå i løpet av perioden. Kampen mot vold mot barn krever helhetlig satsing på permanente tiltak og tung, tverrfaglig innsats fra helse-, familie- og justissektoren, men også fra sosial-, utdannings- og kommunesektoren. Jeg vil også understreke justiskomiteens merknader om at samlokaliserte tilbud i kommunene er positivt. Familiens hus legger i flere kommuner til rette for et godt samarbeid og tilgjengelige tjenester for hele befolkningen. Jeg vil til sist si at et liv med overgrepserfaringer ikke trenger å være et ødelagt liv. Det er mulig å leve et godt liv også for dem som lever med overgrepserfaringer. Et godt møte med hjelpeapparat og rettsvesen kan bidra til at flere opplever det.
Mani Hussaini (Arbeiderpartiet), 2015-06-08:
Jeg er veldig glad for at vi har denne debatten. Knapt noe kan ødelegge et menneske mer enn når man som barn blir utsatt for vold. En god barndom varer hele livet, sier vi, men det kan dessverre også en dårlig barndom gjøre. De sår som er skapt, forsvinner ikke. Heldigvis er det mindre vold mot barn i Norge enn i de fleste land i verden, fordi vi som samfunn har nulltoleranse. Det er aldri akseptabelt å utøve vold, psykisk eller fysisk, mot barn. Men at det er mindre vold her enn andre steder, er ingen trøst for de altfor mange dette rammer, barn og ungdom som gruer seg til å komme hjem for å bli møtt med vold fra dem som står dem aller nærmest. Når et barn blir slått, har vi som samfunn feilet. Vi må gjøre mer for å beskytte dem som trenger det aller mest. Gjennom denne debatten er det blitt nevnt mange gode tiltak – for å forebygge, for å oppdage og for å støtte. Jeg vil bruke mitt innlegg på å snakke om noe av det jeg tror er aller viktigst: en skolehelsetjeneste som er til stede. Skolen er vårt viktigste verktøy. Der møtes alle barn, der kan vi nå alle. Rundt om på skolene har vi mange dyktige helsesøstre – og helsebrødre. De gjør hver eneste dag en viktig jobb. De skal representere et trygt sted å komme til. Men det største problemet er mangel på tid. Har du blitt utsatt for noe, trenger noen å snakke med og bestemmer deg for å fortelle det aller vondeste, kan man ikke bli møtt med en stengt dør – som er åpen først neste uke. Det er alvorlig at syv av ti helsesøstre sier at de har unnlatt å stille spørsmål de burde ha stilt, men som de ikke gjør, fordi de vet at de ikke har tid til å følge opp svaret. Vi trenger en skolehelsetjeneste som alltid har tid til å stille de nødvendige spørsmål, og som alltid har tid til å følge opp med det som trengs. Vi trenger et krafttak for skolehelsetjenesten. Da må dét prioriteres – av politikere på lokalt plan og av Stortinget. Det hjelper ikke med fagre ord om hvor viktig skolehelsetjenesten er om det ikke følges opp med penger. Derfor var det så synd at Arbeiderpartiets forslag om å øremerke midler ikke fikk støtte. Bent Høie gikk i fjor høyt ut og lovet penger, men det ble ikke fulgt opp med konkrete penger. Lover man penger til skolehelsetjenesten, må det også følges opp konkret – ikke med ord og ønsker. Arbeiderpartiet kommer til å fortsette med å foreslå å bevilge penger til flere helsesøstre. Det er det mange grunner til. De spiller en viktig rolle på mange områder, ikke minst når det gjelder det vi diskuterer her i dag. Barn og unge som er utsatt for vold, skal alltid vite at skolehelsetjenesten har en åpen dør. Da er det vår jobb å sørge for at den døren er åpen.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2015-06-08:
Jeg vil slutte meg til rosen til Kristelig Folkeparti, som har fremmet dette forslaget, men jeg vil også gi ros til justiskomiteen, som i sum, synes jeg, står mye sammen, og selvfølgelig til flertallspartiene, som bevilger noen penger underveis her. Jeg har lyst til å starte for hundre år siden. Jeg synes det er betimelig i dag å ta opp de Castbergske barnelover, som fikk sin fødsel for hundre år siden i år. De handlet om å sikre barns oppvekstforhold ved at en skulle ha rett til to foreldre og to forsørgere. Vi har kommet mye lenger på hundre år, men dagens debatt viser at vi langt fra er i mål. Vi behandler for tida også noe tilsvarende i helse- og omsorgskomiteen, bl.a. en folkehelsemelding. Det handler mye om strukturer, det handler om kapasitet. Og som representanten fra Kristelig Folkeparti, Thürmer, var innom: Det handler om å sikre kapasitet til den grunnleggende primæromsorgen, enten det er skolehelsetjenesten, barnevernet eller familievernet. Vi er nødt til å styrke kapasiteten. Vi har innvilget oss voksne en fastlege hver. Vi bør begynne å snakke om at ethvert barn bør ha en helsesøster. Det er det komiteen her bl.a. sier i fellesskap, at en nå skal utrede en bindende minimumsnorm for skolehelsetjenesten. Det er noe helse- og omsorgskomiteen i folkehelsemeldinga slutter seg til skal skje. Så har jeg lyst til å slå et slag for barna selv, som en stemme i denne debatten. Det har ikke vært nevnt spesielt. Jeg har selv vært med på å bevilge penger til forskning knyttet til barn som pårørende, der forskningsformidlinga skjer i form av film fra Høgskolen på Lillehammer og Filmmakeriet, bl.a – BAR har vært med i utarbeidelsen av det – der barn og unge blir brukt som stemmer. Man tar i bruk språk, film og spill for å gi barn et språk for å snakke om vanskeligheter. Regjeringa og flertallspartiene har etter initiativ fra Venstre også bevilget penger til PsykiskhelseProffene og BarnevernsProffene. Det er også med på å bringe barns erfaringer ut til oss voksne i deres format. Det tror jeg gjør inntrykk, og det må vi fortsette å gi barn anledning til. Vi husker alle da bestemora til Christoffer spurte om han hadde det vanskelig, og han svarte: Det tror jeg nok du forstår. Her er vi også nødt til å ta med barna. Det er noen tekniske detaljer vi må passe på. Det gjelder bl.a. takstene for medisinske undersøkelser. Vi snakker om Barnehusene, men også de må få sin anledning. Vi har også gitt tannleger og psykologer henvisningsrett – også det et lite, men svært viktig tiltak.
Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2015-06-08:
President! Jeg stemte feil.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-10-05:
På vegne av stortingsrepresentanten Audun Lysbakken og meg sjøl vil jeg sette fram et forslag om nytt system for bosetting av flyktninger.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-10-05:
Grønn omstilling må bli noe annet enn prat, og det må skje i alle sektorer, også i kommunene, på grunn av de alvorlige klimaendringene, som vi nå ser. Uvær og flom rammer nå norske kommuner, og det haster med at de får muligheter til å gjøre nødvendige klimatilpasninger, for jeg tror alle skjønner at man ikke kan ta penger fra eldreomsorgen for å rydde opp i grøftene. Å forebygge koster mye, å rydde opp koster mye, og å bidra til å få ned kommunenes klimautslipp kommer også til å koste noe på kort sikt. Hittil i regjeringens framlegg til kommuneøkonomi har ikke regjeringen lagt inn noen ting til disse viktige oppgavene. Det har vi spurt om, og Finansdepartementet og Kommunaldepartementet har svart nei, det har vi ikke lagt inn noen penger til. SV fremmer forslag om at vi må ha inn egne ordninger slik at kommunene kan ta sitt klimaansvar, men også at de må få mer penger til å gjøre nødvendige klimatilpasninger. Vil statsråden sørge for at kommunene får egne midler til disse viktige oppgavene i grønn omstilling?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-10-05:
Representanten var i sitt innlegg opptatt av noen av de som har det vanskeligst i samfunnet, og noen av dem er rammet av alvorlig kriminalitet. De siste dagene har det blitt avslørt – i VG – alvorlige overgrep på nettet av barn, der en avis klarer å finne overgriperne, men politiet tydeligvis ikke gjør det. Vi har nettopp – igjen – hatt en forferdelig sak der en kvinne har blitt drept på tross av at hun har varslet politiet, og politiet ikke engang har avhørt den som sto for truslene. Dessverre endte dette også i drap – igjen. Det har vært utallige saker der det går fram at politiet prioriterer fullstendig feil. Utlendingssakene er en annen sak, der man prioriterer å få ut asylbarn framfor alvorlig kriminelle. Dette er så alvorlig at jeg vil spørre: Er Arbeiderpartiet interessert i å være med SV på et forslag der vi instruerer regjeringen om en annen og bedre prioritering?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-10-05:
Vi har hatt det systemet i mange år. Vi hadde det også da SV satt i regjering, så vi prøvde det, og man ønsket å få det til. Det er helt riktig at det er bosatt noen flere nå, men ser vi på tallene for ankomster nå, ser vi at behovet vil være langt over det. Man har ikke fått ned antallet som bor på mottak. Det er stabilt, fordi det hele tiden kommer flere. Da er det behov for å tenke nytt om at folk må få komme i gang med livet sitt – for det jeg syns man hopper veldig lett over når man diskuterer dette, er de tunge skadevirkningene av å bli sittende passive på mottak. SVs forslag går ut på at man skal fordele dette mellom kommunene, at man kan forhandle seg imellom – som man gjør i Danmark – men at det er en permanent løpende oppgave som andre oppgaver, og at kommunene skal få full utgiftsdekning for de utgiftene de har til bosettingen. Da er jeg ganske sikker på at integreringen vil gå mye bedre, for da har folk sluppet å sitte på mottak i årevis og bli syke av det. Det er veldig skadelig.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-10-05:
Det er vel ikke til å undres over at man stiller spørsmål ved Fremskrittspartiet når Fremskrittspartiets leder i valgkampen gikk ut med en oppfordring til lokale Fremskrittsparti-kommunestyrerepresentanter om å boikotte den dugnaden som Fremskrittspartiets bosettingsminister Solveig Horne inviterer til. Det viser til fulle spriket. Hva som har vært Fremskrittspartiets hovedbudskap i disse sakene, har vel vært helt tydelig. SV la fram forslag til en ny bosettingsordning og sendte den på høring da vi satt i regjering. Det er det forslaget vi fremmer på nytt igjen, nettopp fordi vi så at det vi holder på med, ikke holder mål. Folk blir sittende for lenge på mottak, og det systemet vi har, fungerer ikke raskt nok, og vi vet at folk får problemer med integrering når de sitter på mottak i årevis. Så vi så at det problemet var der, og vi har tvert imot gitt Solveig Horne ros for de enkelttiltakene hun har gjort, men problemet her er jo Fremskrittspartiets politikk og ikke de tiltakene.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-10-05:
Det er veldig mange svar på det. Man må stille krav. Man kan ikke fortsette å lene seg på oljesektoren slik som man har gjort til nå. Man er nødt til å tørre å si nei til nye investeringer. Samtidig må man se på det regelverket som f.eks. Nav har for hvordan man kan bistå folk som må inn i en slik omstilling. Man er nødt til å legge til rette for at de grønne arbeidsplassene kan bli skapt, med midler til både forskning og utvikling og omstilling. I et tidligere replikkordskifte her i dag tok jeg til orde for hvordan kommunene skal kunne drive dette grønne skiftet. Der trengs det også ingeniører og kompetente folk, og et av de forslagene SV har, er at vi må kreve at kommunene har slik kompetanse. Det stilles det ikke krav til i dag, og det er de nødt til å ha, både på grunn av klimaendringer, altså ta klimaansvar, og også på grunn av alle de klimatilpasningene som kommunene må inn i nå fordi ekstremværet gjør det nødvendig.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-10-05:
Det kommer mange asylsøkere til Norge nå, og veldig mange av dem får opphold fordi de har beskyttelsesgrunn, og de blir sittende lenge på mottak. Det er viktig at de blir integrert på en god måte, sier representanten Njåstad. Samtidig vrir han seg unna å svare på om han støtter sin partileder, som har bedt Fremskrittspartiets kommunestyrerepresentanter om å si nei til å bosette flere flyktninger. SVs forslag i dag om en ny bosettingsordning handler jo nettopp om god integrering og handler om en oppgave som alle kommuner må gjøre kontinuerlig i overskuelig framtid. Forslaget innebærer også at kommunene skal få dekket de utgiftene som kommunene har til f.eks. helse, skole, bolig – de tingene som kommunene selvfølgelig er nødt til å ha penger til å gjøre. Så da må jeg få spørre direkte: Er representanten Njåstad enig med sin partileder i at Fremskrittspartiets kommunestyrerepresentanter skal stemme nei til å ta imot og bosette flere flyktninger?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2015-10-05:
Eg vil på vegner av stortingsrepresentantane Anne Tingelstad Wøien, Geir Pollestad og meg sjølv fremja forslag om å sikra kvaliteten i fødselsomsorga og rammefinansiera fødeavdelingar og kvinneklinikkar.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2015-10-05:
Jeg har gleden av å fremme to forslag – ett forslag på vegne av representantene Olaug V. Bollestad, Rigmor Andersen Eide, Geir Sigbjørn Toskedal og meg selv om obligatoriske promilletester for piloter og kabinpersonale og ett forslag på vegne av Line Henriette Hjemdal, Anders Tyvand, Hanne Thürmer og meg selv om å utarbeide en egen Barnas transportplan.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2015-10-05:
De sentraliserende kreftene i vårt land er sterke. Folk tar egne valg med hensyn til hvor de vil bo, men vi må legge til rette for gode tjenester og tiltak slik at folk kan bo og arbeide også på små steder. Samarbeidspartiene er i ferd med å iverksette en stor vei- og jernbanereform og øker midlene til vedlikehold. Det er bra, men distriktspolitikk er ikke bare samferdsel. En aktiv distriktspolitikk kan bl.a. innebære etablering av nye statlige arbeidsplasser i regionene og styrking av regionale utviklingsmidler for å løse utfordringer som distriktskommunene har med hensyn til å skape nye arbeidsplasser. Økte midler til Innovasjon Norge er et annet eksempel på å bidra til lokal og regional verdiskaping. Hva vil Høyre gjøre for å skape mer aktivitet i distriktene, slik at folk kan bo og arbeide også på mindre steder?
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2015-10-05:
Som statsråden sa, har det vært et taktskifte i samferdselspolitikken med det nye flertallet etter 2013. Det bevilges og bygges betydelig mer både vei og jernbane enn tidligere. Vedlikeholdsetterslepet, som det også ble sagt, reduseres for første gang når det gjelder riksveier, i 2015. Men gjennom besøk til en rekke fylker det siste året registrerer jeg likevel stor bekymring for manglende vedlikehold av en del av våre fylkesveier. Dette kommer ikke minst fra bedrifter som er avhengig av god og forutsigbar framkommelighet hver dag 365 dager i året. I mange fylker opplever en faktisk at vedlikeholdsetterslepet øker. Hva vil samferdselsministeren foreta seg for at man skal få til den samme reduksjonen av vedlikeholdsetterslepet på våre fylkesveier som en nå ser skjer på riksveiene?
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2015-10-05:
Kristelig Folkeparti er glad for at de fire samarbeidspartiene har bidratt til et viktig og nødvendig taktskifte i samferdselspolitikken i vårt land. Det skal bygges mer sammenhengende vei og jernbane, planleggingstiden reduseres, og for første gang på flere tiår reduseres vedlikeholdsetterslepet på riksveier og jernbane. Dette er viktige og samfunnsøkonomisk lønnsomme investeringer både på kort og lang sikt. Endelig er vi på vei mot det som var et av hovedmålene med handlingsregelen da den ble innført i 2001, nemlig at de midlene i det enkelte års statsbudsjett som skulle hentes fra oljeoverskuddet, primært skulle bidra til økt satsing på infrastruktur og forskning. I tillegg til økt trafikksikkerhet, færre drepte og hardt skadde og bedre framkommelighet for mennesker og gods er økt infrastruktursatsing også en god distriktspolitikk. Vei- og jernbaneutbyggingen knytter regionsentre og distrikter sammen og bidrar til et utvidet bo- og arbeidsmarked. En aktiv distriktspolitikk må bygge på tanken om og viljen til å opprettholde bosetting og næring i hele landet. Det må legges til rette for en bærekraftig verdiskaping innenfor forutsigbare rammer. Men så vet vi at for at distriktene skal være attraktive for unge mennesker, må det skapes kompetansearbeidsplasser der det er bruk for mennesker med høyere utdanning. Derfor er det viktig framover at statlige arbeidsplasser i større grad plasseres i distriktene. Dette bidrar også til mindre press på Oslo-området, med store trafikkutfordringer, høye bolig- og etableringskostnader og høye lønninger. Utflytting av statlige arbeidsplasser ble gjort i stor stil under Bondevik II-regjeringen, mens det under Stoltenberg I og II skjedde lite, dessverre, på dette området. Erfaringene med utflyttingen under Bondevik II ble evaluert i en egen rapport, og resultatene var veldig interessante. Det ble ikke påvist mangel på relevant kompetanse. Det var høy grad av effektivitet, og det var høy kvalitet på tjenestene som skulle leveres – en viktig stimulans fra de nye kompetansearbeidsplassene til distriktet som disse lå i, noe som igjen ga positive ringvirkninger når det gjaldt tilflytting av unge mennesker og merverdi for etablert næringsliv. Tiden er inne for en ny strategi for plassering av statlige arbeidsplasser i distriktene. Sammen med etablering av flere regionale såkornfond, en styrking av Innovasjon Norge og påfyll av regionale utviklingsmidler vil dette være et godt grep for å styrke næringsutvikling og bosetting i distriktene.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2015-10-05:
På vegner av stortingsrepresentantane Kjersti Toppe, Heidi Greni og meg sjølv, har eg gleda av å leggje fram eit representantforslag om å stoppe all tvangsutsending av norske statsborgarar til soning i fengsel i Nederland.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2015-10-05:
Takk til representanten Hareide for eit fint innlegg. Replikken min går på eit vanskeleg spørsmål innan kriminalomsorga. Kristeleg Folkeparti har sørgt for å gje regjeringa fleirtal for å kunne sende folk som er dømde i Noreg, til soning i Nederland – trass i at det frå fleire hald kom sterke innvendingar mot både dei prinsipielle og dei praktiske sidene ved saka. Det handlar om alt frå Grunnlova og menneskerettar til nærleiksprinsipp og høve til rehabilitering. Eit kjerneomgrep her er tvang. Bergens Tidende melde nyleg at 174 innsette i norske fengsel skal overførast til Nederland, og av desse blir 72 tvangssende. Vi kan lese i media at minst to innsette prøvde å ta livet sitt fordi dei fekk vite at dei skulle bli overførte til Nederland. Er representanten Hareide komfortabel med å sikre fleirtal i Stortinget for denne ordninga, eller vil Kristeleg Folkeparti støtte kravet frå oss i Senterpartiet om at regjeringa må stoppe alle tvangsoverføringar av norske statsborgarar til soning i Nederland?
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2015-10-05:
På vegne av representantene Line Henriette Hjemdal, Olaug V. Bollestad og meg selv vil jeg fremme et forslag om en nasjonal strategi for bier og pollinering.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2015-10-05:
Regjeringa har i samarbeid med Venstre og Kristelig Folkeparti løftet ambisjonene i klimapolitikken både nasjonalt og internasjonalt. Det har vært et merkbart taktskifte etter flere år der bremsene har vært på, for bl.a. omstilling av industri i klimavennlig retning. For et par uker siden kom en god rapport fra LO og NHO om konkurransekraft i lavutslippssamfunnet. Betyr dette også ny og forsterket omstillingsvilje i klimavennlig retning fra Arbeiderpartiets side?
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2015-10-05:
Vi går en spennende høst i møte. Høyest på den miljøpolitiske dagsordenen står klimapolitikken, og toppmøtet i Paris på senhøsten vil være veldig viktig. Jeg er glad for den handlingsviljen som er til stede, og den bredden i engasjementet vi nå ser. Det har virkelig tatt altfor lang tid å komme dit. Jobben hadde vært enklere, om ikke enkel, om vi hadde hørt på da de første advarslene kom. Det politiske miljøet, også i Norge, bærer et felles ansvar for at det først er de siste årene man har begynt å handle. Noen bærer dette ansvaret i større grad enn andre, og det finnes fremdeles dem som nekter å ta inn over seg at de klimaendringene vi nå ser, er menneskeskapte, og at det er i vår egeninteresse så vel som i fremtidens generasjoners interesse at vi gjør noe med det. Vi er den generasjonen som faktisk kan gjøre noe med dette, og det ville være en skam å gå inn i historiebøkene som den generasjonen som ikke gjorde det de kunne. Derfor er vi glad for de brede klimaforlikene vi har hatt her i Stortinget, og for at disse er en viktig del av Norges posisjon i forhandlingene i Paris. Det er like fullt en utfordring at en del andre miljøsaker er kommet litt i bakgrunnen når den viktige klimadebatten har vært den store saken gjennom mange år. Jobben er ikke gjort ferdig, verken når det gjelder vern av naturtyper eller innsats for artsmangfoldet. Vi imøteser derfor også den varslede stortingsmeldingen om artsmangfold med stor interesse. Vern om artsmangfoldet er ikke en øvelse for spesielt interesserte, men et fellesansvar der mye står på spill for oss alle. Kristelig Folkeparti har i dag lagt inn et representantforslag om en nasjonal strategi for villbier og pollinering, noe som skapte en viss munterhet her i salen. Men dette er et eksempel på en sak der matforsyningene på sikt kan være truet på grunn av utilsiktede virkninger av positive framskritt, bl.a. i driftsformer i landbruket. Dette må vi ta tak i, snakke høyt og ærlig om – og handle. Jeg gleder meg til å se tverrpolitisk handlekraft.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2015-10-05:
På vegne av stortingsrepresentantene Dag Terje Andersen, Terje Aasland, Marianne Marthinsen, Eirin Sund, Eigil Knutsen, Ingrid Heggø, Else-May Botten og meg selv har jeg gleden av å fremme et forslag om midlertidige endringer i permitteringsregelverket for å møte utviklingen i norsk økonomi.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2015-10-05:
Mange tiår siden. Omstilling er noe som pågår i norsk nærings- og arbeidsliv hver uke, hver dag. Hvis representanten hadde fulgt med på hva som skjer ute i arbeidslivet, så ville han sett at det er en slik omstilling. Nå går ledigheten ned i ti fylker, og det er fordi bedrifter er i omstilling. Offentlig sektor er i kraftig omstilling. Vi kom gjennom finanskrisen med færre ledige – vi holdt sysselsettingen høy. Vi trenger en ny omstilling nå, og særlig i deler av landet som er utsatt for vanskelige tider, knyttet til oljeprisfallet. Takk for øvrig for at innlegget ble godt mottatt, og at det ble oppfattet som raust. Det synes jeg er hyggelig å ta med på veien. Vår kritikk i fjor var ikke primært at regjeringen brukte for mye penger. Vi mente de brukte mer oljepenger enn nødvendig, men de brukte dem feil. De store kuttene i formuesskatten gir ikke resultater på investering, noe deres egne utredninger og uavhengige forskere viser. De kunne ha vært brukt på andre ting – til å støtte gründere og til å støtte aktiviteter for de næringene som nå sliter og trenger ny aktivitet. Det har vært vår kommentar hele tiden. Derfor er det med interesse vi avventer budsjettet som nå kommer – om det har riktig pengebruk, og om det har riktige tiltak.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2015-10-05:
Jeg ser at regjeringen peker på det hele tiden, men jeg mener at en del av tiltakene er feil. La meg legge til at en del av tiltakene er riktige, og dem støtter vi opp om. På de områdene hvor vi kan være enige, skal Arbeiderpartiet gi helhjertet støtte. Men jeg tror at for eksempel det å ha en omstilling til et samfunn med større forskjeller svekker omstillingsevnen. Jeg lytter til det som ikke akkurat er sosialdemokratiske tenketanker – OECD, IMF, Verdens økonomiske forum – som nå har som sin førsteprioritet å unngå økte forskjeller, fordi det reduserer omstillingsevnen. Nå skal vi altså få en skattereform denne uken, etter forslag fra regjeringen. Da får vi se på helheten. Arbeiderpartiet har sagt at den arveavgiften som var, ønsker vi ikke å gjeninnføre. Vi er imot de kuttene som har vært i formuesskatten, og mener at formue er en del av det som bør beskattes på en måte som lever opp til gode prinsipper i vårt skattesystem – den med sterkest skuldre tar den tyngste bør. Det man har fått av egne utredninger om hva kuttene i formuesskatten bidrar til i økonomien, burde føre til en selvransakelse om at man har brukt de store pengene feil. De kunne ha vært brukt annerledes, både på velferd og på aktivitet.