Jan Tore Sanner (Høyre), 2005-06-17:
«Norske bedrifter» er de «mest optimistiske i Europa.» «Hver femte norske arbeidsgiver regner med å ansette flere folk de neste tre månedene.» Dette meldte Dagsavisen for få dager siden. Samme dag meldte NRK at antallet husholdninger med betalingsproblemer er halvert siden 2003. Disse to nyhetsglimtene forteller at fire år med ansvarlig finanspolitikk, som har bidratt til lav rente og et gradvis lavere skattenivå for bedrifter og for familiene, har skapt optimisme i næringslivet og trygghet for hus, hjem og jobb. Da vi overtok i 2001 var arbeidsledigheten på vei opp, og Norge på vei inn i en nedgangskonjunktur. Mange bedrifter slet på grunn av svekket konkurranseevne, et høyt rentenivå og altfor høye skatter. Den 5. april 2001 skrev Dagens Næringsliv: «Varsellampene blinker i tusenvis av norske bedrifter. Børsfall, rekordmange konkurser og kapitaltørke skremmer og gir gryende pessimisme.» Dette skapte usikkerhet og bekymring. Mange familier var urolige i forhold til personlig økonomi og arbeidsplassen. I dag er pessimisme snudd til optimisme, nedgang til oppgang. Rekordlav rente, moderate lønnsoppgjør og lavere skatter har bidratt til tryggere arbeidsplasser, romsligere økonomi for den enkelte og en sterk vekst i antall nyetableringer. Hele 28 000 nye bedrifter så dagens lys i fjor. Det var ny rekord. I 2005 ser det ut til at enda flere nye bedrifter blir etablert, og vi slår rekorden fra i fjor. For første gang siden 1998 ser det ut til at sysselsettingen i industrien vil øke. Dagens Næringsliv meldte tidligere i uken at «den tradisjonelle vareeksporten øker nå mer enn importen». I slutten av mai meldte Aftenposten: «Knalltall fra bedrifts-Norge.» Landet rundt forteller små og store bedrifter om vekst og fremgang. I Oslo og Akershus er det hele 16 000 ledige stillinger. I Aftenposten kunne vi sist onsdag lese: «Nå går studenter rett ut i jobb.» Dette er viktig, for trygge arbeidsplasser er selve grunnlaget i velferdssamfunnet vårt. Vekst gir mer å fordele, og arbeid er nøkkelen til velferd for den enkelte av oss. Etter fire år med vår regjering har en helt vanlig norsk familie der mor og far er lærere, som eier et lite hus og har 1,5 millioner kr i gjeld, bedret sin økonomi med hele 70 000 kr. De betaler 2–3 pst. rente på lånet sitt. De betaler ikke lenger skatt på boligen. De betaler ikke lenger toppskatt. Barna har fått lengre skoledag og mer kunnskap i skolen. Selvsagt er det uløste oppgaver. Arbeidsledigheten skal videre ned. Flere av dem som står utenfor arbeidsmarkedet, skal inn i arbeidslivet. Kunnskapsløftet i skolen skal gjennomføres. Valgfriheten må bli større, og velferden skal styrkes. Men pilene peker i riktig retning. Da er utfordringen å sikre at fremgangen får fortsette. Vi trenger ingen eksperimenter. Tyskland og Sverige har forsøkt det rød-grønne eksperimentet. Nå snur velgerne ryggen til dette. I Tyskland er ledigheten på sitt høyeste nivå siden 1930-tallet. I Sverige er ledigheten høyere i år enn det den var i fjor. I begge land søker velgerne seg nå bort fra det rød-grønne og inn mot sentrum-høyre. I Norge krever partiene i det sosialistiske alternativet ny kurs – ny kurs, president? Har ikke Arbeiderpartiet fått med seg at ledigheten går ned, at sysselsettingen går opp, at velferden og skolen styrkes, og at folk gleder seg over lav rente og lavere skatter? På hvilke områder er det Arbeiderpartiet ønsker ny kurs? Er det renten Arbeiderpartiet vil ha opp? Er det skattene Arbeiderpartiet vil ha opp? Er det Kunnskapsløftet i skolen som skal byttes ut med matløftet i skolen? Det er grunn til å merke seg at Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet spriker i alle retninger i innstillingen til revidert. Senterpartiet vil ha høyere alkoholavgifter, høyere sukkeravgifter, og de vil bruke 800 mill. kr mer av pensjonsfondet. Sosialistisk Venstreparti vil ha høyere matmoms. De kutter i Forsvaret og i støtten til friskolene. Arbeiderpartiet vil ha høyere formuesskatt. Det er ganske oppsiktsvekkende at de tre opposisjonspartiene ikke har brukt revidert nasjonalbudsjett til å vise at de kan bli enige seg imellom. Det må da være den letteste sak i verden å bli enige når man sitter i opposisjon. De sosialistiske partiene velger i stedet å fremstå som en tåkedott, med mange ord og utydelig svar. Noe kan vi imidlertid lese ut av innstillingen. Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet vil øke de offentlige utgiftene, og det skal salderes med høyere skatter og avgifter og økt oljepengebruk. En slik politikk vil gi høyere rente, en sterkere krone og dårligere rammevilkår for bedriftene. Ja, dette er en ny kurs, en kurs som vil være ødeleggende for bedriftene, og skape utrygghet for hus, hjem og jobb. Det står politisk strid om Regjeringens kurs. Fortsatt er det partier som tror at vi kan bevilge oss til en bedre fremtid, som ikke ser sammenhengen mellom verdiskaping og velferd. Fortsatt er det de som mener at vi bare kan forsyne oss av vår felles formue som skal sikre morgendagens pensjoner og fremtidens generasjoner. På disse områdene er Regjeringen kompromissløs. Verdiene må skapes før de kan fordeles. Vi gambler ikke med rammebetingelsene for næringslivet, som er selve fundamentet for vår velferd. Vi tar ansvar for dem som kommer etter oss. Revidert nasjonalbudsjett vil sikre at den positive utviklingen i norsk økonomi får fortsette. Det viktigste er at Regjeringen legger opp til å bruke 1 milliard kr mindre enn det som ble vedtatt i budsjettet for 2005. Det er viktig av to grunner. For det første viser det Regjeringens ansvarlige linje, med vekt på at finanspolitikken ikke skal øke presset på renten og kronekursen, og en vilje til å nærme seg handlingsregelens mål for bruk av oljeinntektene raskere enn forutsatt. For det andre viser det Regjeringens vektlegging av generasjonsansvaret. Vi legger nå én ekstra milliard til side – til glede for morgendagens pensjonister og fremtidens generasjoner. Høyre er selvsagt også glad for at Regjeringen fant rom for økt satsing på helse og næringspolitikk, og ikke minst at det legges opp til en ytterligere satsing på Kunnskapsløftet. De aller fleste spådde at i år ville det bli såkalt slalåmkjøring under behandlingen av revidert nasjonalbudsjett. Jeg er glad for enigheten med Fremskrittspartiet. Vi sikret hovedtrekkene i Regjeringens forslag. Vi bruker ikke én krone ekstra fra pensjonsfondet, og vi klarte å skape rom for bl.a. økt satsing på helse og skattefradrag for pendlerne. Når vi lyktes, skyldes det at både regjeringspartiene og Fremskrittspartiet viste respekt for hverandres prioriteringer og smertegrenser. Vi har fått en avtale som skaper stabilitet gjennom 2005, og som bidrar til å sikre den positive utviklingen i norsk økonomi. Det er et interessant paradoks at parallelt med debatten om behovet for flertallsregjeringer har vi fått på plass det ene budsjettforliket etter det andre. Etter stortingsvalget i 2001 var det mange som spådde kaos og rot. I dag vet alle bedre. Regjeringen har vist lederskap og styringsevne gjennom en vanskelig tid. I Stortinget har vi funnet gode løsninger i samarbeid med flere partier. Det er stabilitet og forutsigbarhet som har preget denne stortingsperioden, og man skal langt tilbake i tid for å finne en periode som har vært preget av mindre dramatikk enn denne. Flertalls- og mindretallsregjeringer har selvsagt både fordeler og ulemper. Men ved dette valget er det det røde flertallsalternativet som representerer eksperimentet. Blir det sosialistisk flertall, må alle løsninger i så fall finnes til venstre for et radikalisert arbeiderparti. I denne perioden har vi skapt nasjonale forlik om pensjon, skatt og utenriks- og sikkerhetspolitikk. Det har også tidligere mindretallsregjeringer gjort. Det skaper stabilitet. En rød flertallsregjering vil medføre et brudd med den forutsigbarhet som har preget mange viktige politikkområder. I debatten om skattereformen på tirsdag fikk vi et lite innblikk i hva vi kan vente oss dersom det sosialistiske alternativet vinner valget. Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet har tidligere fremmet forslag om en egen utredning av bolig- og eiendomsskatt. I debatten varslet Arbeiderpartiets skattepolitiske talsmann, Tore Nordtun, at formålet er høyere eiendomsskatt. Nordtun etterlyste et skikkelig takstsystem. Når Arbeiderpartiet snakker om et skikkelig takstsystem, bør folk passe på lommeboken sin. Nordtun sa videre at «skatt på eiendom er noe som den øvrige – jeg holdt på å si – verden har fått mye bedre grep på». Klarere kan det ikke sies. Arbeiderpartiet vil åpenbart gjøre det samme nasjonalt som Arbeiderpartiet gjør lokalt, nemlig å innføre eiendomsskatt. Mens Høyre vil gi folk trygghet for hus, hjem og jobb, vil Arbeiderpartiet gjøre hus og eiendom til den nye melkekua for staten.