trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-07:
«I en reportasje i Bergensavisen 23. oktober 2001 uttrykker en mor fortvilelse over at hennes datter, som både har et problem knyttet til misbruk av rusmidler samt at hun sannsynligvis har diagnosen ADHD, ikke kan behandles mot sin vilje ut fra dagens lovverk, og at datteren dermed ikke kan hjelpes. Ser statsråden et behov for å gjøre behandling av rusmiddelproblemer til et ansvar for helsevesenet, og at dette lovmessig knyttes til lov om psykisk helsevern og ikke lov om sosial omsorg?»
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-07:
Jeg vil først uttrykke glede over de svar som statsråden gir, for jeg syns det virker som om han reflekterer i forhold til de problemstillinger som knytter seg til dem. Men jeg har lyst til å skissere en annen problemstilling som Dagsavisen trakk fram den 5. november, altså for to dager siden. Der kan man se at flere mødre som er under behandling med metadon, føder barn. En del av de barna må også ha behandling, fordi de rett og slett er opiatavhengig eller metadonavhengig ved fødselen. Det synliggjør for det første det medisinsk betenkelige i en slik behandling, fordi dette ikke bare rammer mor, det rammer også det ufødte barnet, som i verste fall vil kunne få varige skader hvis man ikke setter inn tiltak i forbindelse med svangerskapet. Men etter mitt syn synliggjør det også en annen problemstilling, nemlig at man har veldig ulike kulturer knyttet til lov om sosial omsorg og lov om psykisk helsevern. Man har også ulike kulturer innenfor helsevesenet og innenfor sosialomsorgen med hensyn til hva slags aktive tiltak som settes inn. Ser dermed statsråden behov for at man klargjør også når det gjelder denne type problemstillinger, at dette først og fremst er et medisinsk problem som skal håndteres av medisinsk personell?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-07:
Det som gjerne er en del av problemstillingen i dag, er pasienter med det vi kaller dobbeltdiagnose, at man altså på den ene siden har en psykisk lidelse og på den andre siden har et rusmiddelproblem, som typisk eksempel på det. Det som da veldig ofte skjer, er at man innenfor psykiatrien sier at det ikke vil være mulig å komme opp med et behandlingstilbud før vedkommende er fri for rusmidler. Innenfor rusmiddelomsorgen sier man at det vil være vanskelig å behandle denne pasienten fordi vedkommende har et psykiatrisk problem. Etter mitt syn er det først når man entydig plasserer ansvaret ett sted, uavhengig av om årsaken måtte være et rusmiddelproblem eller et psykiatrisk problem, at man kan unngå å fraskrive seg det behandlingsansvar man ellers skulle ha. Det gjør at når Regjeringen skal gripe fatt i denne typen problemstillinger, må man være rimelig eksplisitt og presis med hensyn til hvordan man skal ivareta det helhetlige mennesket sånn at ikke helsepersonell og personell innenfor sosialomsorgen på den måten kan fraskrive seg ansvar.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2001-11-07:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til justisministeren: «Ifølge Trønder-Avisa 1. november 2001 går en sorenskriver ut i lokalpressen og forkynner en ekteskapskonflikt med fullt navn på mor, far og to barn. Finner statsråden det akseptabelt at en sorenskriver og pressen benytter denne type handlemåte i en barnefordelingssak?»
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2001-11-07:
Jeg vil takke statsråden for svaret. Dette er jo en sak som i tillegg til omtalen i Trønder-Avisa har vært omtalt i VG, i slutten av forrige uke. Det er en sak som handler om en sorenskriver som, fordi det i en ekteskapskonflikt var vanskelig å få tak i faren, satte inn en annonse i lokalavisen, og som opplyste lokalsamfunnet om at faren ville bli tilkjent samvær med sine barn hvis han leverte inn barnas pass. Én ting er at dette henger ut en far som en potensiell kidnapper – en generelt stigmatiserende situasjon – en annen ting er barnas situasjon. Vi må være veldig forsiktige med å henge dem ut i det offentlige rom på denne måten. Det vil bl.a. kunne føre til mobbing. Jeg har ikke noe imot at ettersøkte forbrytere blir hengt ut på denne måten. Jeg har heller ikke noe imot at dømte volds- og vinningsforbrytere blir hengt ut, men jeg synes at man i en sak av denne typen kanskje burde se på mulige reaksjonsformer overfor pressen og overfor sorenskriveren. Mitt spørsmål til statsråden er: Finnes slike reaksjonsmuligheter?
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2001-11-07:
Ifølge Trønder-Avisa kan en dommer uten å komme i konflikt med loven – slik forstår jeg også statsrådens svar – forkynne en dom gjennom avisen dersom man ikke får tak i en av partene. Spørsmålet til statsråden blir da: Kan det være grunner til å endre loven på akkurat dette punkt, slik at man ikke vil oppleve lignende situasjoner i fremtiden?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2001-11-07:
Jeg vil stille følgende spørsmål til justisministeren: «Hvilke strakstiltak vil statsråden iverksette for å få kontroll med den manglende kontroll og registrering av asylsøkere vi nå opplever etter den massive asyltilstrømmingen i år?»
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2001-11-07:
Jeg takker for svaret. Som statsråden er inne på, er det etter hvert blitt en kjensgjerning at antall asylsøkere har økt dramatisk det siste året. Første kvartal i år kom det 500 hver måned, andre kvartal kom det 800 hver måned, Totalt i år vil vi oppleve en asylsøkerinnvandring på over 16 000. At dette skaper totalt kaos i behandlingssystemet, bør ikke forundre noen, og at budsjettene sprekker så det ljomer, er heller ikke noen overraskelse. Flere tusen saker ligger nå ubehandlet, flere tusen asylsøkere er ikke registrert, og det i en tid der terrorfrykten er økende. Alt dette skyldes selvsagt en naiv og snillistisk innvandringspolitikk, som har resultert i at Norge nå er mer og bedre markedsført som sosialkurator for hele verden enn noen gang. Deler statsråden nå Fremskrittspartiets påstand om at innvandrings- og asylproblematikken er fullstendig ute av kontroll, og at Norge nå bør få en unntakstilstand med fullstendig stopp av denne type innvandring inntil en har fått kontroll?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2001-11-07:
Jeg kan gå tilbake igjen til mitt første spørsmål, for der var jeg også inne på problemene med den nye innvandringen vi får. Da vil jeg tilbake til konsekvensene, for jeg vil utfordre statsråden på følgende: Ser han ikke en sammenheng mellom manglende integrering av alle som allerede har fått opphold i Norge, og den økende innvandringen vi nå ser? Vi opplever en arbeidsledighet på 50-60 pst. i enkelte nasjonaliteter, og resultatet av det blir oppslag i avisene som «Dyster fremtid for somaliere i Oslo», «Flyktningebarn isoleres» osv. Er det nå ikke på tide å ta en pause i den økende innvandringen for å sette inn flere ressurser på en sterkere integreringspolitikk, slik at vi i hvert fall får det på plass inntil vi tar inn flere enn det vi gjør nå? For det er jo ingenting som signaliserer – i hvert fall ikke nå – at det blir noe mindre innvandring i fremtiden.
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2001-11-07:
«Utdanningsministeren forsvarte i Aftenposten 26. oktober 2001 de økonomiske kuttene på 154 mill. kroner i Oslo-skolen ved at skolene må utnytte pengene bedre og fjerne skjemavelde og byråkrati. Hva mener statsråden med dette?»
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2001-11-07:
Jeg takker for svaret. Jeg forstår at statsråden har stor tro på at man kan effektivisere og rasjonalisere driften i skolen. Det var også utgangspunktet for det høyrestyrte Oslo ved fjorårets budsjett, da de også kuttet vesentlig i skolens budsjetter. Det som vi opplever nå, er at Oslo-skolen trenger store ekstrabevilgninger fordi man ikke har tatt inn over seg betydningen av tilstrekkelige rammer i grunnskolen. Det betyr at man i ettertid får ekstrabevilgninger som fører til at man får en lite rasjonell drift. I år kommer det igjen et varsku fra både lærerorganisasjoner og skoleetaten om at de må stå for vesentlige kutt. Det lærerorganisasjonene nå sier, er at Oslo-skolen er kuttet helt inn til beinet, og både rektorer ved skolene og Lærerlaget påpeker at det eneste alternativet nå er å kutte i antall lærere. Mener statsråden at dette er den beste måten å bedre undervisningen på?
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2001-11-07:
En hadde jo store forhåpninger til statsråden og hennes vurderinger og også til Høyre etter valgkampen, hvor man lovte å satse på skolene. Bare få uker etterpå skjer altså det at man i det høyrestyrte Oslo kutter i skolen med 154 mill. kr. Mener statsråden at dette er måten å følge opp Høyres valgkampløfter på om å satse på skolen?
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2001-11-07:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til fiskeriministeren: «Fiskeriministeren har stoppet den såkalte tipstelefonen for fiskefusk, selv om denne ser ut til å ha hatt god virkning. Har statsråden søkt faglige råd i denne saken, og hva er i så fall de faglige argumenter for å stoppe tipstelefonen?»
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2001-11-07:
Jeg takker statsråden for svaret, men jeg fikk vel egentlig ikke svar på det som jeg spurte om. Etter det jeg kjenner til, har denne tipstelefonen virket godt. Det er opplyst at det faktisk annenhver dag siden tipstelefonen ble opprettet, har kommet inn seriøse tips som har ført til reaksjoner. Jeg registrerer at mange i fiskerinæringen ser på dette som god ressursforvaltning, en god måte å ta vare på ressursene på. Jeg viser til Dagbladet i dag, hvor en sambygding av fiskeriministeren som er fisker, sier det samme. Jeg har også registrert at fiskeriministeren betegner dette som angiveri. Da må jeg spørre: Er det ikke en samfunnsplikt for alle å melde fra når man registrerer ulovligheter i samfunnet? Hva er den prinsipielle forskjellen når det gjelder forholdet til angiveri på denne telefonen som har vært i drift som fiskefusktelefon, og den som skal opprettes av Økokrim, som også er en tipstelefon? Det å bruke den må vel få samme betegnelse som fiskeriministeren her har brukt om den opprinnelige, som angiveri?
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2001-11-07:
Jeg er kjent med det antallet som har ført til anmeldelse, men det er til dels temmelig store saker dette dreier seg om. Jeg har lyst til å spørre, når statsråden snakker om stigmatisering: Hva er det som har endret på situasjonen etter at et samlet storting, så vidt jeg husker, stilte seg bak denne telefonen da den ble opprettet? Hva er det som har gjort at man nå plutselig ser på det som en stigmatisering av denne næringen, og ikke som et tiltak for å sikre ressursene og å få lovlige forhold i fiskerinæringen?
Svein Ludvigsen (Høyre), 2001-11-07:
Tryggingen av ressursgrunnlaget for norsk fiskerinæring har høyeste prioritet for denne regjeringen – både for dagens fiskerier og for dem som skal basere seg på å høste fra havet og ha det som næringsvei i fremtiden. En god og effektiv kontroll med hva som tas opp av havet, er en helt nødvendig forutsetning for å få dette til. Arbeidet med å komme ulovlighetene i fiskerinæringen til livs skal derfor fortsette med uforminsket styrke. Jeg viser her til den redegjørelsen som ble holdt i Stortinget i mai, og som samarbeidsregjeringens partier sluttet seg til. Det er viktig at vi tar tak i dette, for alvorlig miljørelatert og økonomisk kriminalitet må og skal det slås hardt ned på. I så måte er fiskefusk intet unntak. Når det gjelder tiltak som er iverksatt nevner jeg at kontrollen på kaikanten og om bord i båtene er styrket ved at 18 nye kontrollstillinger er opprettet – 14 inspektører, 3 stillinger knyttet til den sentrale datainnsamlings- og analyseenhet og 1 stilling som revisor. Stillingene er besatt, men alle har ennå ikke tiltrådt. Et annet tiltak av betydning er styrking av regelverket. Det er vedtatt en større endring av saltvannsfiskeloven som først og fremst dreier seg om bestemmelser for å styrke kontrollen, herunder økning av strafferammen. Salgslagene er også bedt om å styrke ressurskontrollen. Fiskeridirektoratet har tatt i bruk en lovhjemlet adgang til midlertidig eller permanent å trekke tilbake et fartøys rett til å drive fiske. Dette vil også bli fulgt opp i budsjettsammenheng, og ytterligere tiltak er under vurdering. Når det så gjelder at jeg har lukket den spesielle tipstelefonen for fiskerinæringen, var og er begrunnelsen at jeg ikke ønsker at fiskeriene skulle stigmatiseres spesielt ved at det var en spesiell telefon knyttet til fiskerinæringen. Økokrims nye tipstelefon for økonomisk- og miljørelatert kriminalitet vil gi samme nytten i arbeidet for å komme ulovligheter til livs, uten at en hel næring henges ut som verre enn andre.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2001-11-07:
Jeg holder fast ved at fiskefusk er en alvorlig miljørelatert og økonomisk kriminalitet. Det er en trussel mot en bærekraftig ressursforvaltning. Men en egen tipstelefon for fiskerinæringen var med på å stigmatisere næringen og fiskerne. Den nye telefonen som nå skal opprettes under Økokrim, er en telefon hvor all økonomisk og miljørelatert kriminalitet kan rapporteres, og det er etter mitt skjønn en bedre ordning, for på den måten unngår man at kystens folk blir stigmatisert som verre enn andre. Jeg understreker at alle former for økonomisk og miljørelatert kriminalitet skal medføre den samme reaksjon fra samfunnet. Så understreker jeg at det er innkommet ca. 140 tips til tipstelefonen siden den ble etablert i januar i år. Majoriteten av de tipsene har vært knyttet til bunnfiskarter i de tre nordligste fylkene. Disse 140 tipsene har ført til 10 anmeldelser. Jeg vil understreke at fra Regjeringens side legger vi stor vekt på at seriøse, anonyme tips om ulovligheter skal følges opp fra myndighetenes side, og en tipstelefon underlagt Økokrim sikrer det på en skikkelig måte, også hva angår fiskerinæringen. Men jeg understreker: Den har ikke den samme stigmatiserende effekt som den opprinnelige telefonen. Og så understreker jeg at det er en lang rekke andre tiltak som er iverksatt, og tiltak som vil bli vurdert iverksatt i tiden fremover.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2001-11-07:
Vi må erkjenne at fiskefusk var og er et alvorlig problem. Det ble iverksatt en rekke tiltak, hvorav tipstelefonen var ett av flere. Vi ser at det etter den tid har gitt resultat i form av at næringen selv har tatt et oppgjør med den ukulturen som var. Jeg synes det er en viktig understreking av at fiskerinæringen ikke er verre enn alle andre næringer, at man nå underlegger tipstelefonen Økokrim. På den måten behandler man kriminalitet innen fiskerinæringen på samme måte hva angår anonyme tips, som annen kriminalitet.
Ingjerd Schou (Høyre), 2001-11-07:
Jeg skal gi representanten Hedstrøm delvis rett. Det har vist seg vanskelig å få tak i alkoholsvak vin. Alkoholsvakt øl – dvs. lettøl – er det som kjent fortsatt et godt tilbud av. Det produseres bl.a. av norske bryggerier. Departementet er med andre ord klar over problemet, og den 16. oktober i år ble det sendt ut et høringsnotat med forslag om endring av alkoholforskriften. Det betyr samtidig at alle landets kommuner har fått opplysninger om saken. Etter alkoholforskriften skal skjenkestedene føre et rimelig utvalg av alkoholsvake drikker, dvs. øl og vin med mellom 0,70 og 2,50 volumprosent alkohol, og av såkalte alkoholfrie drikker, dvs. drikker med mindre enn 0,70 volumprosent alkohol. Høringsforslaget medfører at denne inndelingen i alkoholsvake og alkoholfrie drikker fjernes. I tråd med forskriftens formål, nemlig at de som ønsker det, skal ha et tilbud om alternativer til vanlig øl og vin, foreslås det at skjenkestedene skal ha et rimelig utvalg av øl og vin med mindre enn 2,50 volumprosent alkohol. Dette utvalget kan gjerne bestå av bare alkoholfritt øl og alkoholfri vin.
Ingjerd Schou (Høyre), 2001-11-07:
Jeg merker meg representantens synspunkter. I det arbeidet som Regjeringen står overfor, inngår ikke bare de kortsiktige tiltak som nå kommer i forbindelse med tilleggsproposisjonen. Hovedgrepet vil være de tiltak som vi er bedt om å vurdere i forhold til en tiltaksplan mot fattigdom. Dette er ikke enkelt. Dette er sammensatt. Det er vanskelig. Det dreier seg om kortsiktige tiltak, som representanten er inne på, men det dreier seg også om langsiktige tiltak. Problemene er, som sagt, sammensatte, og når statsråden har invitert fag- og forskningsmiljøer til å være med i arbeidet, så inviteres også brede politiske miljøer og politiske partier til å komme med synspunkter. Og slik sett merker jeg meg de synspunktene som representanten kommer med. Jeg håper også at det i tiden fremover blir en nyttig diskusjon når det gjelder arbeidet med tiltaksplanen.
Ingjerd Schou (Høyre), 2001-11-07:
Jeg merker meg representantens synspunkter. Regjeringen er opptatt av å komme fattigdomsproblematikken til livs og nå dem det virkelig gjelder, og som i dag er mange. Det er først og fremst de bostedsløse, de som mangler arbeid, de som ikke får endene til å møtes til tross for en rekke ordninger. Det er ikke bare ord når Regjeringen og ministeren mener at dette er et område som maner til dugnad og fellesskapsløsninger. Det er også viktig å understreke at arbeidslinjen er et viktig utgangspunkt for det arbeidet vi også skal gjøre i forhold til fattigdomsproblematikken. Jeg merker meg som sagt, representantens synspunkter og vil ta dem med i det videre arbeidet.
Ingjerd Schou (Høyre), 2001-11-07:
Barn på hospits er en uverdig løsning, og det er Regjeringens ambisjon at det ikke skal finne sted. Jeg håper også at representanten har merket seg de signaler som statsråden har gitt i forhold til å få nasjonale kvalitetskriterier når det gjelder hospits eller husvære i en midlertidig situasjon. Jeg har også merket meg at Oslo kommune har gått til det skritt å vurdere – jeg vet ikke om det har skjedd ennå –å kjøpe opp en del eldre boliger nettopp for å forbedre dem med tanke på at det skal være en annen kvalitet enn det det er mange steder i dag. Bolig er en selvfølge for veldig mange av oss, men ut fra de tallene jeg har fått, er det 6 000-7 000 boligløse. Det er en utfordring for Norge som nasjon. Det er en ambisjon for denne Regjeringen å vurdere tiltak i forhold til dette. Og jeg merker meg at her er det mulighet for dugnad.
Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 2001-11-07:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til nærings- og handelsministeren: «Styret i Norsk Hydro ASA har vedtatt å legge ned magnesiumproduksjonen på Herøya. Dette vil få store ringvirkninger for hele Grenlandsområdet. Også annen industri og virksomhet i området er utsatt. Hva vil statsråden gjøre for å møte de spesielle problemene denne regionen vil komme i?»
Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 2001-11-07:
Jeg takker statsråden for svaret, som på noen områder er beroligende, men på andre områder ikke er det. Ifølge en artikkel i Aftenposten 26. september d.å. sier ordfører Elisabeth Nilsen følgende: «… erfaringen fra tidligere store omstillinger i Grenland, tilsier at for hver industriarbeidsplass som legges ned, ryker ytterligere to arbeidsplasser i lokalsamfunnet. Det dreier seg om underleverandører og andre som lever av de store bedriftene og deres arbeidstagere.» Hun frykter derfor at så mange som 3 000 arbeidsplasser kan forsvinne. Dette støttes også av forskningsstiftelsen Fafo. Derfor er det ikke beroligende at departementet overlater oppgaven med å skaffe nye arbeidsplasser til Hydro og Grenlands-området alene. 1. april legges 600 arbeidsplasser ned, deretter ryker antageligvis mange flere. En analyse av konsekvensene er bra, men det må være tiltak på plass 1. april når vi får nedleggelsene. Kan statsråden si noe om tidsplanen for Nærings- og handelsdepartementets eventuelle engasjementet i denne saken?
Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 2001-11-07:
Jeg takker statsråden for svaret og ser fram til samarbeidet med statsråden i næringskomiteen. Vi vil fra Arbeiderpartiets side også følge nøye med i det arbeidet som gjøres i forhold til Grenlands-området, både i kommunalkomiteen og i næringskomiteen.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2001-11-07:
Bedriftsforsamlingen i Norsk Hydro ASA vedtok som kjent 25. oktober d.å. å legge ned magnesiumproduksjonen på Herøya. Om lag 600 arbeidsplasser blir direkte berørt av nedleggingen av magnesiumproduksjonen. I tillegg kommer selvfølgelig konsekvenser for øvrig næringsliv og samfunn. Bakgrunnen for saken er at Norsk Hydro har vurdert virksomhetens strategi i lys av utviklingen i det globale magnesiummarkedet. Denne prosessen resulterte i at selskapets styre og bedriftsforsamling ikke lenger så muligheter for en fremtidig lønnsom og konkurransedyktig magnesiumproduksjon på Herøya. Det er en vurdering som Hydro har tatt og som jeg tar til etterretning. Jeg vil understreke at Regjeringen er opptatt av å legge til rette for videreutvikling av næringsmiljøet i Grenland-regionen. Gruppen av store industribedrifter og det øvrige næringslivet i området danner et viktig utgangspunkt for den fremtidige verdiskapingen. Det er derfor ønskelig at en i tiden fremover får til en prosess hvor hele regionen og lokale myndigheter spiller på lag med både næringslivet i regionen og sentrale myndigheter for å utnytte potensialet for utvikling av et fremtidsrettet og konkurransedyktig næringsliv. Den petrokjemiske industrien i Grenland har allerede i dag en betydelig virksomhet basert på gass. Regjeringen er opptatt av at naturgass i større grad blir tatt i bruk til innenlands verdiskaping og at dette skjer på en miljøvennlig måte. Jeg vil også vise til at Norsk Hydro har gitt signaler om at selskapet vil bidra med midler og menneskelige ressurser for å stimulere til ny næringsvirksomhet i regionen. Etter hva jeg har kjennskap til, vurderer selskapet her flere interessante muligheter. En slik innsats er etter min vurdering et meget viktig bidrag, og det er mitt håp at dette også etter hvert vil gi ønskede resultater. Både i Nærings- og handelsdepartementet og i Kommunal- og regionaldepartementet har vi holdt oss løpende orientert om situasjonen i Grenlands-regionen. Nærings- og handelsdepartementet har i den forbindelse allerede gitt økonomisk støtte til en analyse av konsekvensene av en nedleggelse av magnesiumfabrikken. Spørsmålet om eventuell ytterligere statlig medvirkning må vi komme tilbake til. Det er bl.a. behov for å få en samlet oversikt både over situasjonen og eventuelle konsekvenser før vi kan ta stilling til dette. Til tross for at det neppe er tvil om at nedleggelsen av magnesiumfabrikken på Herøya vil innebære betydelige utfordringer, er jeg optimistisk på vegne av Grenlands-samfunnet og næringslivet i regionen. Dette området har betydelige menneskelige ressurser og et næringsliv som etter min vurdering bør være godt rustet til å møte de utfordringene vi står overfor.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2001-11-07:
Jeg er fullt innforstått med at i den grad dette blir gjennomført fullt ut, hvilket alt tyder på, vil det 2. april være 600 mennesker som ikke har det arbeidet de hadde dagen før. Den bekymringen som lokalpolitikerne har, og for så vidt også flere i Grenlands-området har, forstår jeg. Jeg har også hatt møte med en del av disse. Jeg tror imidlertid at de mest pessimistiske anslagene over ringvirkningene kan fortone seg som relativt store. I VG i dag kan vi lese hva fylkesarbeidskontoret sier om disse tingene. Det er faktisk slik at Hydro allerede i løpet av de siste månedene har nedbemannet med 540 arbeidsplasser uten at det i det hele tatt har gitt utslag på ledighetsstatistikken for Grenlands-området. Grenlands-området er et område med ca. 100 000 mennesker, med et betydelig antall stillinger som er ubesatt. Jeg tror vi skal vente med å lage en eksakt plan fra offentlig side for hva vi skal gjøre gitt visse ting som måtte skje. Men vi er beredt med de virkemidlene vi har til disposisjon, og det er jo i det alt vesentlige Kommunal- og regionaldepartementet som har omstillingsmidler.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2001-11-07:
I innstilling av 31. oktober d.å. om hurtigbåten M/S «Sleipner»s forlis, uttalte Riksadvokaten at det etter hans oppfatning ikke er særlig tvil om at Sjøfartsdirektoratets manglende forutgående kontroll av rederiets opplæring av mannskapet, og direktoratets utstedelse av operasjonstillatelse vedrørende fartøyet, ikke var i samsvar med kravene i de internasjonale sikkerhetsreglene for hurtiggående fartøy, den såkalte hurtigbåtkoden. Koden er implementert i norsk rett gjennom Sjøforsvarsdirektoratets forskrift av 5. januar 1998 nr. 6 om bygging, utrustning og drift av hurtiggående fartøy som anvendes som passasjerskip eller lasteskip. Riksadvokaten konkluderer likevel med at saken henlegges som intet straffbart forhold. Når det ikke reageres strafferettslig overfor Sjøfartsdirektoratet, har det ifølge Riksadvokaten i det alt vesentlige sammenheng med at direktoratets overtredelse av hurtigbåtkodens krav ikke er gjort straffbare. I henhold til § 3 i forskriften av 5. januar 1998 er ansvaret for at bestemmelsen i forskriften blir fulgt, lagt til reder, rederi, byggeverksted og fører. Straffebestemmelsen i forskriftens § 32 fastsetter at overtredelse er straffbar etter den generelle bestemmelse i straffeloven § 339 nr. 2, som ikke selv angir hva eller hvem som kan straffes. Det betyr at forskriften ikke har noen bestemmelse om straff for Sjøfartsdirektoratet. Jeg finner det som et utgangspunkt rimelig at ansvaret for bygging, utrustning og drift av hurtiggående fartøy som anvendes som passasjerskip eller lasteskip, er lagt til reder, rederi, byggeverksted og fører. Det er disse som har de praktiske forutsetninger for å sikre at fartøyet bygges og drives på en forsvarlig måte. Jeg registrerer imidlertid Riksadvokatens kritikk av Sjøfartsdirektoratets arbeid i denne saken. Jeg kan for øvrig vise til at sjøfartsdirektøren i pressemelding av 1. november d.å. har uttalt at Sjøfartsdirektoratet ser alvorlig på de forhold som påpekes av Riksadvokaten, og at direktoratet tar hans avgjørelse til etterretning. Sjøfartsdirektoratet er et forvaltningsorgan. Enkeltpersoner i forvaltningsorganer kan straffes hvis de viser grov uforstand i tjenesten. Selv om Sjøfartsdirektoratet er et forvaltningsorgan, kan det utvilsomt ilegges foretaksstraff: «Når et straffebud er overtrådt av noen som har handlet på vegne av et foretak», jf. straffeloven § 48 a. Foretaksstraff kunne således ha vært brukt om noen av Sjøfartsdirektoratets folk hadde utvist grov uforstand i tjenesten. Sjøfartsdirektoratet kan også ilegges foretaksstraff ved såkalte anonyme og kumulative feil der det ikke er noen enkeltperson som kan straffes. Terskelen for en slik reaksjon er høy, og det er ikke funnet aktuelt i denne saken. Jeg tror ikke vi bedrer sikkerheten til sjøs ved å inkludere Sjøfartsdirektoratet på listen over dem som kan straffes for brudd på 1998-forskriftene. Vi bør holde fast ved at det er de som bygger og driver skipet, som har ansvaret, og de skal ha ansvaret for sine feil selv om Sjøfartsdirektoratet ikke har oppdaget at noe var galt.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2001-11-07:
Det hersker ingen tvil om at Sjøfartsdirektoratet har et betydelig ansvar. Det fremgår for så vidt klart av Riksadvokatens rapport. Det som etter mitt skjønn er det helt vesentlige i denne saken, er på en måte hvorvidt en skal dele det ansvaret som alltid har tilligget den som eier, bygger og drifter disse skipene. Jeg tror det vil være veldig skadelig liksom å kunne legge opp til en politikk som skulle pulverisere dette ansvaret. Det må aldri herske noen tvil om at selv om det er slik at det offentlige har laget et kontrollorgan på de fleste samfunnsområder, så påhviler ansvaret hele tiden dem som drifter, jf. noe så hverdagslig som kanskje det å ha egen bil. Selv om vi har hatt EU-kontroller og Biltilsynet har sett på det, så er det til enhver tid den som setter seg i bilen som fører, som har ansvaret. Jeg vil anlegge det samme prinsippet i forhold til dette. Vi har straffebestemmelser som kan anvendes i den grad det utvises grov uaktsomhet, men at en kontrollør overser et eller annet i en konkret sak, må ikke frita reder og kaptein for det selvsagte ansvaret de har og alltid har hatt.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2001-11-07:
Som representanten vet, er det ikke så mange dagene siden denne rapporten kom. Vi er selvfølgelig ikke ferdig med fingjennomgangen av den, og spørsmålet om vi skal gjøre noen oppfølgingstiltak. Det jeg gav uttrykk for i mitt første svar, var på en måte hovedsvaret knyttet til hvor ansvaret ligger, og at det må det ikke herske noen tvil om. Så vil vi selvfølgelig gå inn i denne saken og se på om det er noen påpeking fra Riksadvokaten knyttet til denne saken, men som er av en mer generell art, og om det ville være naturlig for departementet og Sjøfartsdirektoratet å ta et initiativ til en eventuell justering av lovverket. Det må jeg få lov til å komme tilbake til. Men hovedsporet her ligger helt fast.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2001-11-07:
Jeg har følgende spørsmål til nærings- og handelsministeren: «31. oktober 2001 la Riksadvokaten fram sin innstilling om den strafferettslige oppfølgingen av «Sleipner»-ulykken. I innstillingen kommer det fram at det mangler lovregler for eventuell straffeforfølgning av Sjøfartsdirektoratet, og at det bør vurderes lovendringer for å gjøre dette mulig. Vil statsråden foreta en slik vurdering?»
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2001-11-07:
Jeg takker for svaret. Men jeg skal ærlig innrømme at det er litt betenkelig at en offentlig instans som ifølge Riksadvokaten har sviktet så enormt, ikke blir gjort strafferettslig ansvarlig. Jeg hører hva ministeren sier i forhold til at terskelen for en reaksjon bør være høg. Men er det ministerens oppfatning at vi egentlig har et lovverk som er godt nok i tilfelle vi skulle oppdage at det svikter igjen, selv om vi inderlig håper alle sammen at det ikke gjør det? Det er et ganske stort ansvar hos Sjøfartsdirektoratet i forhold til å sørge for at det forskriftsmessig er i orden.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2001-11-07:
Jeg kan være enig med ministeren i det. Men igjen litt i forhold til det som var Riksadvokatens påpeking, nemlig at vi ikke hadde et lovverk som var godt nok. Mener ministeren at det er godt nok det som er i dag, og at det derfor ikke er nødvendig med en utredning i tråd med det som ligger i spørsmålet mitt, og som er i tråd med det Riksadvokaten sier?
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2001-11-07:
«Jotunheimen og Valdresruten Bilselskap AS har liggende en ti år gammel søknad om forlengelse av ekspressbussløyve Bergen–Lillehammer, slik at den går om Gjøvik til Elverum istedenfor Lillehammer. Vil statsråden medvirke til at denne søknaden nå kan få en positiv sluttbehandling?»
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2001-11-07:
Jeg er glad for at statsråden vil ta en hurtig avgjørelse på det, for det har faktisk pågått nå i ganske mange år. Dette er en reell søknad, som har versert i mediene gjennom lengre tid, og det er vel ikke bare under behandlingen i Oppland fylkeskommune, for Elverum ligger jo i Hedmark, og det er vel her en egentlig har spent bein under det. Ruten Øst–Vest-ekspressen er den viktigste, kanskje den eneste forbindelsen som det indre Østlandet har til Bergen og Sogn. Det er også viktig for Valdres nå å få knyttet seg til Flybussekspressen som går fra Gjøvik til Gardermoen med to timers mellomrom. Det er vel en av grunnene til at dette selskapet nå vil knytte seg til Gjøvik, istedenfor å kjøre over åsen hvor det ikke bor folk, til Lillehammer, og at de vil knytte seg til Hamar, som er en viktig by, og til Elverum, som har en stor militærforlegning. Det er viktig at denne(presidenten klubber) (presidenten klubber) Vil statsråden sørge for at dette får en hurtig – og ikke så sen – behandling, uansett om det er Hedmarks eller Opplands fylkeskommune som står i veien?
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2001-11-07:
Jeg har et oppfølgingsspørsmål. Det er litt betenkelig at det skal så mye byråkrati til bare for å foreta en enkel traséomlegging, for dette er jo ikke en søknad om en ny konsesjon, om en helt ny rute. Dette er en rute som går i dag, og det er bare spørsmål om å skifte ut en by med en annen by. Vil statsråden sørge for at det skal være mer opp til selskapene selv å gjøre ruteendringer, istedenfor at man skal gå veien om et voldsomt byråkrati, som skal behandle endringene i årevis?
Torild Skogsholm (Venstre), 2001-11-07:
Jotunheimen og Valdresruten Bilselskap AS søkte 28. februar 1996 om en traséendring for den eksisterende ruten Bergen–Lillehammer, slik at ruten skulle gå via Gjøvik til Elverum i stedet for til Lillehammer. Søknader om løyve og endringer i løyve for fylkeskryssende bussruter avgjøres av Samferdselsdepartementet. Før avgjørelse i disse sakene tas, forberedes de av en av de berørte fylkeskommunene. I og med at den endringen som det ble søkt om i denne aktuelle saken, mest berører Oppland fylke, ble det etter avtale mellom berørte myndigheter bestemt at Oppland fylkeskommune skulle forberede saken. Ruteselskapet Norgesbuss Mjøsa, som har løyve på ruter rundt Mjøsa, søkte omtrent samtidig med Jotunheimen og Valdresruten Bilselskap AS om løyve på rute fra Elverum/Hamar om Fagernes til Gol og kobling til Bergensbanen. Oppland fylkeskommune hadde flere møter med selskapene for å få en felles ruteløsning uten å oppnå endelig avklaring. Sammen med Hedmark fylkeskommune har det også vært arbeidet sammen med selskapene for å få et best mulig tilbud for de reisende innen og til/fra dette området. Departementet vil nå i samråd med de berørte klarlegge om søknaden fra 1996 fortsatt er aktuell. Dersom selskapet ønsker å opprettholde søknaden om traséendringen, vil jeg sørge for at den blir sluttbehandlet innen kort tid.
Torild Skogsholm (Venstre), 2001-11-07:
Hvis det er slik at det fortsatt foreligger en søknad, skal jeg gjøre mitt for at vi får en rask behandling av den.
Torild Skogsholm (Venstre), 2001-11-07:
Det er nettopp i slike spørsmål at det er viktig at de berørte fylkeskommunene trekkes inn, ikke for å skape byråkrati, men rett og slett for å finne de beste løsningene for dem som har behov for denne transporten.
Torild Skogsholm (Venstre), 2001-11-07:
Fartsgrensesystemet i Norge og bakgrunnen for endringene i dette er omtalt i Nasjonal transportplan 2002–2011, som ble behandlet av Stortinget 15. februar i år. Det legges til grunn et fartsgrensesystem hvor det søkes å redusere farten på strekninger der det er registrert alvorlige personskadeulykker. Dette medfører i høyere grad å benytte 70 km/t som særskilt fartsgrense gjennom tettbygde strøk og å skilte ned fra 90 km/t til 80 km/t på enkelte strekninger. Den generelle fartsgrensen skal imidlertid fortsatt være 80 km/t utenfor tettbygde strøk og 50 km/t innenfor tettbygde strøk. Samferdselskomiteens flertall sluttet seg til de retningslinjene som fremgår av transportplanen, jf. Innst. S. nr. 119 for 2000–2001. Etter en omfattende høring vedtok Vegdirektoratet så i juli i år nye kriterier for fartsgrenser på tofelts veger utenfor tettbygde strøk. Det ble samtidig innført en prøveordning med 100 km/t på noen motorvegstrekninger med minst fire felt, høy standard og lav ulykkesfrekvens. Vegdirektoratets nye kriterier gjelder over hele landet og bygger på at fartsgrensene skal settes ned på strekninger med mange og alvorlige ulykker. Selv om kriteriene gir noe åpning for lokale vurderinger med tanke på nylig utførte eller forestående større trafikksikkerhetstiltak på strekningene, skal de sikre en mest mulig lik praktisering av fartsgrensesystemet. Nedsettelse fra 90 km/t til 80 km/t blir vedtatt av Vegdirektoratet etter forslag fra vegkontorene, i samsvar med de vedtatte kriteriene. Dessverre er en del av våre høyt trafikkerte vegstrekninger med to eller tre felt og uten midtdeler ulykkesbelastet selv om vegstrekningen for trafikantene kan synes å være relativt god. E6 mellom Trondheim og Værnes er en slik strekning. De siste fem årene har det skjedd 56 personskadeulykker på strekningen. I disse ulykkene ble 3 personer drept, 4 ble meget alvorlig skadet, 17 ble alvorlig skadet og 66 ble lett skadet. Det er også et vesentlig moment at strekningen har flere lange tunneler med tovegstrafikk. I de nye fartsgrensekriteriene er det for å øke tunnelsikkerheten lagt til grunn at lange vegtunneler ikke skal ha høyere fartsgrense enn 80 km/t.
Torild Skogsholm (Venstre), 2001-11-07:
Det som er hensikten med skilting av fartsgrenser, er nettopp at førerne skal holde seg til de fartsgrensene som er satt. Det som er lagt til grunn når det gjelder å senke fartsgrensene, er målet om å oppnå et redusert antall ulykker. Det man ser av undersøkelsene som er gjort på dette, er at alvorlige skader reduseres når farten settes ned. Nå er det også gjort undersøkelser på om farten faktisk settes ned etter at man har skiltet om, og man ser at i gjennomsnitt reduseres farten.
Torild Skogsholm (Venstre), 2001-11-07:
Det er riktig som representanten Svein Roald Hansen påpeker, at automatisk trafikkontroll, ATK, først og fremst anvendes som et trafikksikkerhetstiltak på strekninger hvor det er registrert et trafikkulykkesproblem. Det er enighet mellom politi- og vegmyndigheter om at dette automatiske trafikkontrollsystemet skal brukes som et trafikksikkerhetstiltak, og ikke som et alternativ til ordinær trafikkovervåking for å kontrollere fart. På dette grunnlag er det også åpnet for at ATK kan brukes i fartsdempende øyemed der politiet av ulike grunner vanskelig kan foreta vanlig fartsovervåking, f.eks. i tunneler. ATK er et tiltak med høy samfunnsøkonomisk nytte, og har en betydelig farts- og ulykkesreduserende effekt når det benyttes på de strekninger som oppfyller de kriterier som er fastsatt. Jeg vil derfor prioritere bruken av dette tiltaket på strekninger med behov for ulykkesreduserende tiltak. Dersom hovedproblemet er støy som følge av høy fart, er det imidlertid andre tiltak som kan være mer egnet, f.eks. støyskjerming, fartsreduksjon med bygging av humper, etc. På strekninger hvor det er både trafikksikkerhetsproblem og støyproblem knyttet til fart, kan bruk av ATK være et egnet tiltak. Solliveien, eller Rv 112, som går fra Sollikrysset på E6 ned til Rolvsøysund bru, har en årsdøgntrafikk på ca. 3 700 og en tungtrafikkandel som varierer mellom 12 og 14 pst. Strekningen er ikke ulykkesbelastet. Gjennomsnittlig kjørefart ligger noe i overkant av 50 km/t, som er lovlig kjørefart på strekningen, og om lag 15 pst. av trafikantene har en kjørefart rundt 60 km/t eller høyere. En del av boligene på strekningen har et innendørs støynivå som overskrider tiltaksgrensene i forurensningslovens forskrift om grenseverdier for lokal luftforurensning og støy. For disse boligene vil det bli gjennomført fasadetiltak, slik at kravene i grenseverdiforskriften oppfylles.
Torild Skogsholm (Venstre), 2001-11-07:
Det er viktig for hele sektoren at vi finner de beste og mest effektive løsningene. Når det gjelder støy, er det viktig å se på hvilke tiltak som imøtekommer de behovene som er, og innenfor de rammene som finnes. Vi vil fortsatt, både i dette spesielle tilfellet og generelt, jobbe med å finne gode tiltak som kan løse støyproblemene.
Torild Skogsholm (Venstre), 2001-11-07:
Jeg tar imot alle gode ideer om hvordan slike utfordringer kan løses, så jeg skal ta med meg de innspill jeg har fått. Det vil nok fortsatt være slik at automatisk trafikkontroll vil være knyttet til trafikksikkerhet, men i den grad det i en kombinasjon også kan løse andre utfordringer, slik som støy, finner jeg det helt naturlig at det blir vurdert. Og vi må vurdere de mulighetene vi har.
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2001-11-07:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Hastigheten på mange veier settes nå ned på en vilkårlig måte etter det lokale veikontors forgodtbefinnende. Den moderne motorveien i klasse B på E6 mellom Trondheim og Værnes flyplass med 90 km/t, er redusert til vanlig vei med 80 km/t. I Nasjonal transportplan 2002–2011 er det presisert at fartsgrensen kan settes ned på særlig ulykkesbelastede strekninger, dette er ikke tilfellet på nevnte strekning. Hva vil statsråden gjøre for å få til ett regelverk slik at det blir en lik tolkning over hele landet?»
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2001-11-07:
Jeg takker statsråden for svaret. At motorveier nå omgjøres til vanlige veier mange steder i landet, og at fartsgrensene settes ned på stadig flere veier, fører til at bilistene mister all respekt for veiskiltingen. Man ser også veier skiltet med 80 km/t der det er umulig å holde denne farten uten å kjøre av veien. Dette vil skape farlige situasjoner som ikke er i tråd med null-visjonen. I stedet for at sikkerheten bedres med bredere veier og midtdeler, går man med ryggen inn i fremtiden og skilter ned. Vil statsråden bidra til at skiltingen blir i samsvar med veiens beskaffenhet?
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2001-11-07:
Jeg takker igjen statsråden for svaret, og håper at en større del av det bilistene betaler inn hvert år, vil gå til å forbedre veinettet, og ikke motsatt. Stortingets intensjon med å tillate at fartsgrensen kan settes ned på enkelte særlig utsatte, ulykkesbelastede strekninger, var å hindre ulykker, og skiltene burde vært ledsaget av et underskilt i stedet for at en får en generell nedsettelse av fartsgrensene etter lokalt forgodtbefinnende.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2001-11-07:
Jeg skal få stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Langs Solliveien i Fredrikstad utsettes beboerne for en urimelig støybelastning fordi en del av tungtrafikken ikke overholder fartsgrensen på 50 km/t. Det enkleste, raskeste og rimeligste fartsdempende og derved støydempende tiltaket vil være å benytte fotoboks. Vil statsråden se på retningslinjene for bruk av automatisk trafikkontroll(ATK) (ATK)
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2001-11-07:
Jeg er litt usikker på hvordan jeg skal forstå svaret. Jeg føler at det her kan ligge en liten åpning, men at man peker på andre tiltak som mer naturlige. Jeg skal medgi at dette er et spesielt tilfelle. Det er en kort strekning. Men det spesielle er også at det blir en akselerasjonsbane, særlig for tungtrafikken, fordi veien er rett og man skal opp i 70 og senere 80 km/t lenger framme. Det er dette som skaper det spesielle støyproblemet, særlig om morgenen. Én ting er at man kan gjøre tiltak innendørs, men det er også et problem utendørs for beboerne sommerstid. Jeg håper statsråden er villig til å se på om man ikke kan benytte et slikt tiltak, som vil være rimeligst, raskest og mest effektivt. Det vil jo være en liten skjerv til Regjeringens målsetting om å lage «Et enklere Norge».
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2001-11-07:
Med mindre statsråden legger fram en tilleggsproposisjon på fredag som gir ganske spenstige rammer økonomisk, er jeg ikke i tvil om at det rimeligste og raskeste i dette tilfellet vil være å benytte fotoboks. Det er et tiltak som kan reverseres den dagen man kan sette i verk større tiltak, som en omlegging av veien eller eventuelt innføring av støyskjerm. Jeg håper at hvis beboerne tar dette opp lokalt, vil Vegvesenet vurdere å gjøre et forsøk her uten at man skal være redd for at det blir fotobokser over det ganske land.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-07:
Jeg vil gjerne stille et spørsmål til utenriksministeren: «Luigino Longo sitter fengslet i Göteborg. Hans norske familie har tross flere henvendelser til norske myndigheter ikke fått noen assistanse fordi Longo er italiensk statsborger. Anser ikke utenriksministeren at Norge har et særlig ansvar for mennesker som har vært bosatt lenge i vårt land, og vil utenriksministeren se positivt på en henvendelse fra Longos familie om hjelp til å ta initiativ overfor svenske myndigheter for å få forbedret soningsforholdene hans?»
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-07:
Jeg takker for svaret, selv om jeg selvfølgelig skulle ønsket meg et litt annet svar. Vi er kjent med at Luigino Longo sliter med en alvorlig hjertesykdom, og at det derfor er vanskelig for ham å sone under de betingelsene han har i dag på politihuset i Göteborg. Han og hans advokat har ønsket at han enten må løslates eller overføres til bedre soningsforhold, slik at han kan få mulighet til å anke sin sak til svensk høyesterett. Jeg vil gjerne spørre utenriksministeren – på tross av hans forrige svar – hvilke muligheter som finnes for norske myndigheter, om man skulle ønske det, til å ta et slikt initiativ overfor Sverige på bakgrunn av at Longo har norsk datter og norsk familie.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-07:
Jeg kan bare si takk for svaret. Selv om jeg registrerer at det er veldig mange mennesker som har nære bånd til Norge, og som kanskje kommer i en situasjon der de myndigheter som normalt skal ha ansvar for dem, ikke følger dem opp, finner jeg det lite betryggende at norske myndigheter ikke er villig til å ta et slikt ansvar.
Jan Petersen (Høyre), 2001-11-07:
La meg først få si at det har vært kontakt mellom Luigino Longos norske familie og Utenriksdepartementet. Det var nylig et møte hvor det ble uttrykt forståelse for hvilke begrensninger norske myndigheter har i lys av Longos italienske statsborgerskap. På møtet ble det for øvrig ikke fremlagt noen anmodning om et formelt norsk initiativ overfor svenske myndigheter. I henhold til utenriksloven tilligger det utenrikstjenesten å ivareta norske borgeres interesser i utlandet, og ikke utenlandske borgeres. I dette tilfellet ville det være et ansvar for italienske myndigheter. Jeg har tillit til at Longos rettigheter blir ivaretatt av italienske myndigheter, representert gjennom deres ambassader henholdsvis i Stockholm og i Oslo. Jeg er ikke kjent med at Luigino Longo skal sone under spesielt vanskelige forhold i Göteborg. Soningsforholdene i svenske fengsler antar jeg tilsvarer de vi har her i Norge.
Jan Petersen (Høyre), 2001-11-07:
Jeg har full tillit til at italienske og svenske myndigheter finner en løsning på en sak som denne. Jeg ser ingen grunn til noe spesielt norsk initiativ overfor italienske og svenske myndigheter i denne sammenheng.
Trine Skei Grande (Venstre), 2001-11-07:
Jeg vil også benytte muligheten til å takke utenriksministeren for redegjørelsen, og er egentlig glad for at det er bred enighet i denne salen om de viktige målene som ligger i forhold til WTO knyttet til miljø og rettferdighet for den tredje verden. Det er en prosess der det har vært forholdsvis bred enighet mellom partiene her i salen. Det er viktig å huske at dette ikke er en prosess som gir oss idealer over natten, men der det faktisk er viktig å ha fokus knyttet til miljø og rettferdighet for å komme dit vi ønsker. Vi i Venstre ønsker likevel å understreke noen punkter i forhold til denne runden i WTO. Vi er glad for at vi i Norge har det hovedfokuset man har når det gjelder utviklingslandenes behov – og særlig gjelder det de minst utviklede landene, MUL-landene – i forhold til avtalen, og vi er glad for at Sem-erklæringen også er klar med hensyn til hovedfokuset sitt på dette. Venstre er også opptatt av at neste runde i WTO bør være en grønn runde. Miljøhensynet må bli en naturlig del av regelverket, og vi er glad for at Regjeringen ønsker å være drivkraft når det gjelder det. Så til et punkt som ikke er nevnt i debatten tidligere: Vi i Venstre er opptatt av at det er viktig å arbeide for så stor åpenhet som mulig rundt WTO-prosessene. Det er greit å forstå at det ikke går an å ha full åpenhet rundt prosesser der det er snakk om forhandlinger, men det er viktig å tilstrebe å ha som mål full åpenhet som faktisk gjør at frivillige organisasjoner kan ha en konstruktiv deltakelse i den prosessen som pågår. Så vil jeg også dra fram utenriksministerens punkt sju om å utvikle multilaterale regler for investering og konkurranse. Det er en viktig avtale og et viktig grep for framtida og et produkt av det globale samfunnet. Så vil jeg, som representanten Stoltenberg, dra fram patentregler på legemidler. Kunnskapen om hiv og aids har nok økt betraktelig, i hvert fall hos folk flest, etter TV-aksjonen. Det aspektet viser med all tydelighet hvor viktige slike avtaler er for å sikre utjevning, for å sikre rettferdighet og også for å redde liv. Det er en viktig oppgave Regjeringa her skal gå i gang med, og jeg ønsker lykke til.