trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2016-05-12:
Eg vil også knyte nokre kommentarar til det som dei fleste har diskutert, og som var mitt poeng i replikkskiftet no nettopp, og det er den generelle kriminaliseringa av deltaking i militær, væpna konflikt, som komiteen no går inn for. Det er klart at den løysinga har ein del fordelar, bl.a. at no er det objektivt sett forbode å vere både fridomskjempar og terrorist. Det er jo greitt å halde seg til, og så kan det tenkjast at påtalemyndigheita finn på å gjere unntak i enkelttilfelle. Men nettopp det er også problematisk. Berre aller først må eg seie at det vi no diskuterer, er eit stykke på veg ei litt teoretisk øving, all den tid det uansett er straffbart å slutte seg til terrororganisasjonar og – ikkje minst – utføre dei handlingane som ein vil utføre i krig og konflikt. Så det ein her diskuterer, er slik eg oppfattar det hovudsakeleg ein måte å effektivisere straffeforfølginga på, og kanskje forenkle bevistemaet på, og det er ein heilt grei diskusjon. Men det er greitt å ha med seg det i mente – som også representanten Nybø var inne på – at å få sjå ein allmennpreventiv effekt her mot enkeltpersonar som set liv så til dei grader i fare ved å reise ut og utsetje seg for risiko, det skal ein nok – dessverre – ikkje har for store forhåpningar til. Men det som er det vanskelege spørsmålet, er dette med førehandsvurdering for norske borgarar idet dei då tek den avgjerda dei eventuelt gjer om å reise ut og delta i ein væpna konflikt. Då vil ein altså ikkje vite om det er lovleg eller ikkje før i etterkant. Så kan ein jo seie at vi har full tillit til påtalemakta, og at dei tek kloke vurderingar, som statsråd Anundsen sa i sitt svar til meg nettopp, der han avviser at han kan gjere den typen vurderingar som Arbeidarpartiet bad han gjere. Det er altså også slik at påtalemakta ved Riksadvokaten ikkje ønskjer det ansvaret og i si høyring har sagt at det er prinsipielt tvilsamt og bede om ei anna løysing. Det er den løysinga som SV har foreslått i dag, og som Venstre kjem til å stemme for. Det kjem nok av at det vi her snakkar om – i tillegg til at det er eit spørsmål om førehandsvurdering – er eit ganske grunnleggjande politisk spørsmål, altså kva type konfliktar vi synest det bør vere straffbart å delta i eller ikkje, og om den politiske vurderinga skal liggje hos påtalemyndigheita, som er uavhengig, eller hos folkevalde politikarar. Eg synest ikkje det er gjeve at den løysinga komiteen har valt, er den beste, for å seie det sånn, iallfall ikkje når den same påtalemyndigheita ikkje ønskjer det ansvaret. Så vil nok sannsynlegvis det forslaget som SV har kome med, bli stemt ned i dag, og då får eg vel leggje til for ordens skyld at Venstre kjem subsidiært til å stemme for komitéinnstillinga.
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2016-05-12:
Denne saken legges fram av en enstemmig justiskomité. Det dreier seg om endringer av politiloven for å presisere at også visepolitimestere skal utnevnes på åremål i seks år, med mulighet for ytterligere forlengelse med seks nye år. Dette er en oppfølging av politireformen, som et bredt flertall i Stortinget står bak. Det kan virke som en liten sak, men dette er en viktig del av det fokuset som justiskomiteen, regjeringen og Stortinget har hatt på dette med å dyrke fram ledelse og kultur i politiet og å sørge for å ansvarliggjøre lederne våre, og at de skal få de mulighetene til å følge opp og være politiledere i de nye distriktene. Jeg er glad for at det er en enstemmig komité som står bak denne lovendringen, som er et viktig skritt i oppfølgingen av en viktig politireform.
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2016-05-12:
La meg aller først få takke saksordføreren for et meget grundig og godt innlegg. Det som burde bli sagt, ble sagt, så egentlig kunne man kanskje latt være å tegne seg. Men man har jo ofte lyst til å fylle på litt allikevel. Jeg har også lyst til å takke justisministeren, for han har hatt et personlig engasjement i denne saken, har jeg registrert. Jeg vet ikke om det er fordi han har opplevd veldig mange administrative sanksjoner – jeg antar at det ikke er av den grunn, men fordi dette faktisk også er en rettssikkerhetsreform. Det er et viktig poeng. Saksordføreren utdypet dette meget godt i sitt saksordførerinnlegg. Administrative sanksjoner er negative reaksjoner som kan ilegges av et forvaltningsorgan, som retter seg mot en begått overtredelse av lov, forskrift eller individuell avgjørelse. Administrative sanksjoner regnes som straff etter Den europeiske menneskerettskonvensjon. Utgangspunktet er at straff skal ilegges av domstolene. På en rekke områder finnes det i dag hjemmel for at forvaltningen kan ilegge straffelignende reaksjoner, som vi da behandler i dag. Jeg registrerer at i proposisjonen gir departementet anbefalinger om når det er aktuelt å bruke administrative sanksjoner som alternativ til straff, særlig ved brudd på offentligrettslig reguleringslovgivning. Det er viktig for rettssikkerheten at regelverket nå gjennomgås med tanke på en helhetlig framstilling av reaksjoner som grenser opp mot straff. De nye reglene vil øke rettssikkerheten rundt bruken av administrative sanksjoner – derfor bør vi også kalle dette en rettssikkerhetsreform – saksbehandlingsgarantier ved forvaltningens behandling av sakene og utvidet domstolsprøving sammenlignet med det som tradisjonelt følger av norsk rett. Et økt fokus på rettssikkerhet har vært viktig for Fremskrittspartiet, og jeg er glad for at vi har en enstemmig komité i denne saken. Avslutningsvis har jeg lyst til å trekke fram et eksempel på at rettssikkerheten bedres. Det er forslag til ny § 48, der forvaltningen pålegges å orientere om vernet mot selvinkriminering. Dette vernet er en helt essensiell rettssikkerhetsgaranti. Det er viktig at det nå formaliseres og lovfestes en plikt for forvaltningsorganet om å informere om muligheten for selvinkriminering i disse tilfellene.
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2016-05-12:
Et bedre og mer verdig tilbud til volds- og overgrepsutsatte barn har vært et viktig satsingsområde for regjeringen, for Fremskrittspartiet og Høyre – og selvfølgelig også for våre støttepartier, Kristelig Folkeparti og Venstre. Faktisk har en samlet justiskomité vært opptatt av dette feltet – vi har diskutert og brukt mye tid på dette temaet. Det er jeg glad for. Denne gruppen barn fortjener oppmerksomhet. Jeg mener at vi har kommet langt på dette feltet på de litt over to årene som denne regjeringen har sittet. Det har blitt gjort mye bra arbeid. Når det gjelder barnehus, er det ekstra gledelig for meg som østfolding at vi nå skal få et eget barnehus i Østfold, fortrinnsvis i løpet av dette året. Det gjenstår fortsatt en del arbeid. Derfor er jeg glad for at vi nå også fokuserer på dette med nasjonale retningslinjer, som representantforslaget tar opp, og på det arbeidet som allerede er gjort av justisministeren. Nasjonale retningslinjer for barnehusene er viktig å få på plass. Der er vi vel helt samstemte. Dette arbeidet haster. Jeg er derfor veldig glad for at justis- og beredskapsministeren i sitt svarbrev til komiteen av 11. april i år deler oppfatningen om at det er sentralt at det foreligger retningslinjer for driften av barnehusene som skal være forankret i en felles forståelse av hva et barnehus skal være, og hvilke tilbud som skal være på plass ved det enkelte barnehuset. Politidirektoratet har på oppdrag fra departementet fått utarbeidet to rapporter som gir et godt grunnlag for utarbeidelsen av nasjonale retningslinjer for organiseringen av og tilbudet i barnehusene. Jeg synes det er viktig å få dette raskt på plass, men vi må også sørge for at retningslinjene, som får konsekvenser for mange, mange barn, også er forankret i et solid faglig grunnlag. Regjeringen har satt i gang et viktig arbeid for å få styrket de medisinske undersøkelsene ved barnehusene. Helse- og omsorgsdepartementet stilte i 2015 krav til de regionale helseforetakene om at den sosialpediatriske kompetansen må styrkes i alle barneavdelinger, og at det etableres kombinerte stillinger med denne kompetansen ved barnehusene og de lokale barneavdelingene. Dette har vært en viktig sak for Fremskrittspartiet, og dette er avgjørende både for barns trygghet og av hensyn til etterforskningen. Jeg mener at det som det legges opp til i denne saken, med den innstillingen som flertallspartiene står bak, viser at vi er handlekraftige på dette området, og ser fram til å få på plass disse nasjonale retningslinjene senest 1. november i år. Jeg har avslutningsvis lyst til å rette en spesiell takk til Kristelig Folkeparti, som også hadde saksordføreren, og som har vist et veldig varmt og godt engasjement knyttet til volds- og overgrepsutsatte barn – diskutert dette mye i justiskomiteen, tatt opp temaene. Jeg mener det har bidratt til at regjeringens gode forslag på dette området har blitt enda bedre – gjennom samspillet mellom samarbeidspartiene.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2016-05-12:
Det finst allereie i dag fleire heimlar i særlovgjeving som opnar for at forvaltninga kan ileggje administrative sanksjonar, som overtredingsgebyr eller tilbakekalling av offentlege tillatingar. Slike sanksjonar blir brukte oftare og oftare som eit alternativ til strafferettsleg forfølging. Som det har vore nemnt her, er vi salig einige i komiteen i denne saka, så eg skal ikkje halde eit langt innlegg, men eg har lyst til å trekkje fram nokre ting som vi i Senterpartiet er opptekne av. Hovudformålet med forslaget er å leggje til rette for at saker om administrative sanksjonar blir meir einskapleg og betryggjande behandla. Det skal òg leggjast til rette for at rettssikkerheitsgarantiar blir etterlevde i praksis, rettssikkerheitsgarantiar som følgjer av Grunnlova og internasjonale menneskerettskonvensjonar, inkludert Den europeiske menneskerettskonvensjon, EMK. Eg vil understreke at bruken av slike sanksjonar må vere rettssikkerheitsmessig forsvarleg, og at dette ikkje bør bli brukt dersom mindre inngripande tiltak er tilgjengelege og vil vere tilstrekkelege for å sikre at lovgjevinga blir følgd opp. Det er svært viktig at det blir teke høgd for viktige rettssikkerheitsgarantiar, som forbod mot dobbel straffeforfølging, vern mot sjølvinkriminering og adgang til domstolsprøving. Å gje myndigheit til bruk av administrative sanksjonar bør avgrensast dersom det er uklart om det aktuelle forvaltningsorganet har den nødvendige kompetansen. I tillegg vil eg framheve at det bør inngå reglar om forelding når nye særlover blir forberedte eller endra.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2016-05-12:
Det store fleirtalet i norske fengsel er menn. Dei kvinnelege innsette er i klart mindretal, og derfor er det viktig å sørgje for gode og trygge soningsforhold også for dei. Senterpartiet har slutta seg til alle framlegga frå Arbeidarpartiet og står som medframleggsstillar i dag, fordi vi tykkjer det er gode framlegg og eit viktig tema. Kvinnfolk som sonar i fengsel, har gjerne andre utfordringar og behov enn mannlege innsette, og det er eit sentralt mål i straffegjennomføringa at den enkelte innsette skal få god rehabilitering. Målet er at dei skal kunne leve eit lovlydig liv etter soning. Eg meiner det er viktig å setje i verk tiltak for å løyse problema kvinnelege innsette har under straffegjennomføringa. Staten har eit ansvar for å halde kvinnfolk trygge når han i ein periode styrer liva deira og gjennomfører idømd straff. Det må leggjast opp til tiltak som rehabiliterer denne gruppa innsette på ein god måte, og som sørgjer for at dei ikkje blir utsette for trakassering eller vald under straffegjennomføringa. Eg meiner det framleis er stort behov for fleire soningsplassar og betre soningsforhold for kvinnfolk, både norske statsborgarar og innsette med utanlandsk bakgrunn. Særleg vil eg framheve at det i Sunndal i Møre og Romsdal er utarbeidd planar for eit kvinnefengsel som kan sørgje for å dekkje behovet for soningsplassar utanfor det sentrale austlandsområdet, og særleg i region vest og nord. Planane har utspring i kommunen sitt langvarige og omfattande arbeid med flyktningar og er godt forankra i den politiske og administrative leiinga i fylket. Gjennom arbeidet med flyktningar har Sunndal kommune, andre offentlege institusjonar, næringslivet og lokalsamfunnet opparbeidd kompetanse og gode tilbod for å integrere og handtere menneske i krise. Eit slikt kvinnefengsel som er planlagt i Sunndal, vil kunne vareta og rehabilitere kvinnelege innsette på ein god måte. Det må etter mi meining setjast av ressursar til vidare utgreiing av desse planane. Saman med Arbeidarpartiet gjer vi i Senterpartiet framlegg om at regjeringa må sørgje for at det neste fengselet som skal byggjast i landet, blir bygd med ei eiga kvinneeining. Det skal jo byggjast fleire nye fengsel i åra som kjem, og seinast i går – som det vart nemnt i debatten tidlegare – kom det pengar i revidert nasjonalbudsjett til å prosjektere nytt fengsel i Agder, med varsla mogleg byggjestart i 2017. Eg håpar regjeringa ser behovet for at dette fengselet blir bygd med ei eiga kvinneeining, og at dei følgjer opp dette i praksis.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2016-05-12:
Eg viste i innlegget mitt til planane om eit kvinnefengsel i Sunndal i Møre og Romsdal. Dei ser behovet for eigne soningsplassar for kvinnelege innsette i regionane nord og vest og byggjer planane på mangfaldig og relevant kompetanse i området. Kva meiner statsråden om desse planane, og meiner han det kan vere aktuelt å setje av pengar til å greie ut desse planane vidare?
Margunn Ebbesen (Høyre), 2016-05-12:
Jeg takker komiteen for et veldig godt samarbeid i denne saken også. Vi er utrolig dyktige, og har en veldig god regjering, selvfølgelig! Det er en enstemmig komité som i dag slutter seg til regjeringens forslag om samtykke til inngåelse av to avtaler om politisamarbeid, med henholdsvis EU og USA. Saken har vært forelagt utenriks- og forsvarskomiteen, som slutter seg til justiskomiteens innstilling uten ytterligere merknader. Gjennom denne saken behandler vi som sagt to avtaler om politisamarbeid, med henholdsvis EU og USA. Avtalen mellom EU og Norge – Prüm-avtalen – innebærer norsk tilslutning til mesteparten av EUs regelverk i de såkalte Prüm-beslutningene. Avtalen mellom Norge og USA – PCSC-avtalen – gjelder styrket samarbeid om forebygging og bekjempelse av alvorlig kriminalitet. Prüm-avtalen innebærer norsk tilslutning til mesteparten av EUs regelverk i de såkalte Prüm-beslutningene, mens PCSC-avtalen inneholder en egen regulering av hvordan samarbeidet mellom Norge og USA skal foregå. Begge avtalene omhandler bl.a. direkte søketilgang for partenes politimyndigheter i referansedata fra hverandres DNA- og fingeravtrykkregistre for kriminalitetsbekjempelse. Gjennom komitébehandlingen viser komiteen til proposisjonen, hvor det står at det må antas at Prüm-beslutningene vil få stadig økende betydning for politisamarbeidet i Europa, og at dersom Norge har dårligere samarbeidsformer enn andre Schengen-stater, kan det føre til at Norge blir et mer attraktivt land for kriminelle å operere i eller ut fra. Når det gjelder PCSC-avtalen med USA, har USA som en del av sitt visumfrihetsprogram krevd at alle stater som ønsker å delta i dette programmet, inngår en PCSC-avtale om styrket samarbeid om forebyggelse og bekjempelse av alvorlig kriminalitet.
Margunn Ebbesen (Høyre), 2016-05-12:
Høyre er glad for den jobben og statusen som barnehusene har fått. Barnehusene gir oppfølging og hjelp til barn, unge og personer med utviklingshemning som er utsatt for eller har vært vitne til vold eller overgrep. Barnehusene har en høy faglig kompetanse og bidrar til å sikre et mest mulig likt tilbud til alle utsatte barn og unge. Høyre er også særlig fornøyd med at regjeringen har vist en betydelig innsats i styrkingen av barnehusene, som igjen har blitt ytterligere forsterket gjennom forhandlingene vi fra regjeringspartiene har hatt med våre venner fra Kristelig Folkeparti og Venstre her på Stortinget. Regjeringen har også fremmet forslag om endring i straffeprosessloven, som omhandler avhør av barn og særlig sårbare personer. Dette innebærer at ansvaret for avhørene blir overført fra domstolene til politiet, og at det første avhøret som hovedregel skal tas uten at mistenkte siktes og varsles om avhøret. Dette gir barn og særlig sårbare større trygghet til å forklare seg uten at den potensielle gjerningsmannen blir involvert fra første stund. Videre har det blitt obligatorisk å ta tilrettelagte avhør og benytte barnehusene når barn under 16 år og særlig sårbare voksne avhøres som fornærmet eller annet vitne i saker som gjelder seksualforbrytelser, kjønnslemlestelser, vold i nære relasjoner, drap eller kroppsskade. Barnehusene skal fungere som en trygg ramme for ofrene og sørge for bedre oppklaring i saken. Barn og psykisk utviklingshemmede er særlig sårbare og har et særskilt krav på beskyttelse, og det mener vi at regjeringen har tilrettelagt for gjennom de nye reglene om avhør i barnehus. Disse endringene kom som et resultat av at regjeringen fulgte opp rapporten Avhør av særlig sårbare personer i straffesaker. Endringene ble foreslått for å sikre barns og særlig sårbare voksnes rettssikkerhet og gi disse et langt bedre vern mot vold og seksuelle overgrep – uten at det skulle svekke siktedes rettssikkerhet. Når det gjelder dette viktige temaet, som tas opp gjennom det foreliggende representantforslaget, er Høyre helt enig i intensjonene om at felles retningslinjer må komme på plass. Høyre støtter imidlertid ikke Arbeiderpartiet og Senterpartiets forslag om at retningslinjene skal på plass i lovs form i denne omgang. Det viktigste er at nasjonale retningslinjer kommer på plass snarest, og ikke i hvilken form de kommer på plass. Dette arbeidet er regjeringen allerede godt i gang med, og vi mener derfor at intensjonen i representantforslaget er godt ivaretatt. Flertallet i komiteen, bestående av Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti, har derfor fremmet forslag til vedtak om at nasjonale retningslinjer skal være på plass innen 1. november 2016, noe vi selvsagt har forventninger om at regjeringen følger opp.
Margunn Ebbesen (Høyre), 2016-05-12:
Det er en samlet komité som står bak innstillingen i denne viktige saken. Saken gjelder et midlertidig lovforslag fra Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet om informasjonstilgang for Barnevoldsutvalget. Kongen oppnevnte i statsråd 13. november 2015 et utvalg som skal undersøke saker der barn har vært utsatt for grov vold, seksuelle overgrep og alvorlig omsorgssvikt. Bakgrunnen for oppnevningen relaterer seg til regjeringens tiltaksplan for å bekjempe vold og seksuelle overgrep mot barn og ungdom: En god barndom varer livet ut. Ifølge tiltak 18 i tiltaksplanen vil en ekspertgruppe få i oppdrag å analysere et utvalg saker der barn og unge har vært utsatt for vold og seksuelle overgrep. Hensikten er å avdekke svikt og utfordringer i det offentlige tjenesteapparatets håndtering av sakene. Gjennom dette lovforslaget skal utvalget gis tilgang til nødvendig taushetsbelagt informasjon, slik at utvalget skal kunne utføre sine oppgaver på en god måte. Det er et viktig arbeid utvalget skal gjennomføre, og komiteen ser det som helt nødvendig at de som har opplysninger som bør komme fram for utvalget, kan gi opplysningene videre uten å være hindret av taushetsplikt. Opplysningene kan gis til utvalgets leder, nestleder og sekretariat. Opplysningene skal slettes når utvalget har avsluttet sitt arbeid. Jeg tillater meg til slutt å ønske utvalget lykke til med den viktige jobben de skal gjøre.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-05-12:
Arbeiderpartiet har i denne perioden, de snart tre årene som denne regjeringa har hatt regjeringsmakt, kommet med flere forslag om innhold i fengsler, knyttet til programvirksomhet, bl.a. et om selve innholdet i fengslene generelt. Vi har skjermet kutt til Bredtveit, pluss at vi har gitt 10 mill. kr til helsetiltak knyttet til kvinner. Vi har foreslått barnekontakter i alle fengsler, vi har forslag om kvinner i fengsel, og vi har også foreslått en egen kvinneenhet i fengselet i Agder. Regjeringspartiene har stemt ned alle disse forslagene, bortsett fra ett, som de har godkjent, men ikke gått så langt med som Arbeiderpartiet har gjort. Samtidig bevilger denne regjeringa rundt 800 000 kr hver eneste dag til mannlige innsatte på midlertidige plasser i Nederland. Ser ministeren at dette er en skjevfordeling som gjør soningsforholdene til kvinnene dårligere?
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-05-12:
Det er ikke første gangen at justisministeren ikke forstår premissene eller bakgrunnen for spørsmålet, men jeg kan prøve meg på en annen formulering. Justisministeren sa i sitt innlegg – han refererte fra Meld. St. 12 for 2014–2015 – at kvinner skal sone i egne enheter eller egne fengsler. Hvordan kan justisministeren forklare for Stortinget at når en mannlig innsatt flytter ut fra en avdeling, der kvinner ikke skal sone, fører det til bedre soningsforhold for kvinner?
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-05-12:
Jeg skjønner at justisministeren har vanskelig for å forstå det, men jeg forventer at justisministeren kommer tilbake til Stortinget med dokumentasjon og en redegjørelse i den stortingsmeldinga som representanter fra regjeringspartiene nå sier skal komme. Jeg har to spørsmål: Kan vi forvente å få den typen dokumentasjon i det dokumentet som kommer til Stortinget, om hvordan nedgangen i soningskøen har gjort soningsforholdene for kvinner bedre? Og er det sånn å forstå, som representanter fra regjeringspartiene her sier – og jeg tror på dem – og kan justisministeren bekrefte at vi får en ny opptrappings- og utfasingsplan denne våren, som justisministeren tidligere har lovt, og at de to sidene i revidert nasjonalbudsjett ikke er den planen?
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-05-12:
Jeg skulle virkelig ønske at justisministeren hadde like mye patos i stemmen og var like engasjert når han snakker om kvinner i fengsel, som når han snakker om sitt eget ettermæle. Men jeg skal kommentere Kristelig Folkepartis innlegg, for representanten Ropstad trekker opp et dilemma som er viktig. Det er dilemmaet mellom egne enheter og egne fengsler for kvinner. Det er et reelt dilemma. Det som er utfordringa, er knyttet til nærhetsprinsippet. Det vi ser, er at noen kvinner søker om å sone i mannsfengsler utenom egen avdeling, fordi de vil være nærmere der familien og spesielt barna er. Det er et dilemma. Jeg mener at det forslaget som Arbeiderpartiet og Senterpartiet har lagt fram, vil innebære at den type vurderinger vil bli gjort, men det må ses i en sammenheng, slik at en får en utviklingsplan som også tar inn over seg at kvinner har forskjellige behov enn menn, og at man ikke kan veksle ut soningsplasser for kvinner og menn bare ved å knipse, for det er faktisk to forskjellige enheter. Når det gjelder Ellingsen og historien, må jeg bare si at min hoderegning er ikke spesielt god, jeg får litt kritikk for det av den nærmeste familien, men ut fra kjapp hoderegning la den forrige regjeringa på bordet i hvert fall ca. 70 egne kvinneplasser. Hvis vi tar justisministerens egne tall på alvor, har de levert 18 på snart tre år. Så kan jo folk bruke kalkulatoren og finne gjennomsnittet i forhold til antall år.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-05-12:
Det er litt beklagelig at en debatt om kvinner i fengsel skal ende med en debatt om kritikk av regjeringa, eller om at regjeringa ikke tåler at noen snakker kritisk om Nederland. Det er ganske symptomatisk. Det er trist at vi har en regjering som er mer opptatt av å framsnakke seg selv og snakke stygt om andre, og komme med ganske merkelige påstander som ikke har hold i virkeligheten. Når Elvenes snakker om at de har en mørk historie, de åtte årene som har vært, lurer jeg på hvor Elvenes har vært de siste åtte årene. Han bør snakke med noen som jobber ute i sektoren, og spørre hva som skjedde de åtte årene med Stoltenberg-regjering. Når det gjelder vedlikehold, vil jeg bare si at den kreative bokføringa til denne regjeringa er ganske formidabel. Det var den forrige regjeringa som overførte vedlikeholdsansvaret til Statsbygg, og det koster faktisk mer penger enn det denne regjeringa la på bordet til vedlikehold. Det første denne regjeringa gjorde, var å kutte i vedlikeholdsposten.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2016-05-12:
Først vil jeg takke forslagsstilleren for å ta opp en viktig problemstilling. Det er også en erkjennelse av at det over tid har vært for dårlige soningsforhold for kvinner i fengsel. Vi må etterstrebe å gjøre noe med det. Derfor vil jeg i likhet med foregående taler vise til det som kommer til å komme. Kapasitetsmeldinga, eller utfasing- og utbyggingsplanen i kriminalomsorgen, er varslet å komme nå i vår. I den pekte justiskomiteen på – og det regner jeg med var enstemmig, om ikke i merknaden så på ulike hold – at også soningsforhold for kvinner var viktig, og at det måtte adresseres i meldinga. Jeg tar ordet for to ting: Det ene er fordi jeg vil problematisere valget av enheter eller avdelinger i hvert enkelt eller i noen fengsler kontra det å bygge egne kvinnefengsler. Der mener jeg det ikke er noen selvsagte svar på hvilken vei en skal gå. Derfor vil jeg be om at det også bør vurderes i kapasitetsmeldinga når en skal se framover, for hvis det er få kvinner i ett fengsel, kan tilbudet de kan få, ulike kurs og slikt, bli færre enn hvis en har egne fengsler og de skal være for seg selv. Derfor er dette et dilemma vi må se videre på. Det andre er at Venstre har et løst forslag, og det regner jeg med at Venstre vil redegjøre for etterpå. Jeg vil bare varsle at det er et forslag vi ønsker å støtte. Selv om merknadene er veldig tydelige, og innstillinga fra forrige gang er veldig tydelig, mener jeg at forslaget slik det er utformet, bare adresserer mye av det samme. Jeg vet at Venstre ikke er med på merknadene fordi de ikke sitter i komiteen, men jeg synes likevel forslaget er godt, og vi kommer til å støtte det.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2016-05-12:
Jeg vil takke statsråden for et godt innlegg og bare understreke at det er viktig at retningslinjene kommer på plass. Jeg ser at statsråd Horne også sitter her – i mye av det arbeidet som skal gjøres framover, håper vi at det kan komme gode signaler gjennom opptrappingsplanen for å bekjempe vold og overgrep mot barn, som kommer til høsten. Som statsråden understreker, har det blitt et mye større behov for barnehusene og for det arbeidet som gjøres. Jeg tenkte å utfordre statsråden med hensyn til den lovendringen som Stortinget gjorde med endring i tilrettelagte avhør, og som vel trådte i kraft i oktober: Hvordan har det hatt innvirkning med tre nye frister? Hvordan har overgangen til politi i stedet for at dommeren er inne og leder avhørene, virket? Har man noen evaluering eller tilbakemelding å gi til Stortinget om hvordan det har fungert, og holdes eventuelt fristene lettere nå enn de gjorde før?
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2016-05-12:
Eg vil gjerne takka justiskomiteen for engasjementet i denne saka og regjeringa for dei små skritta som er tekne i forbindelse med arbeidet for kvinner i fengsel. Det er fint at nokre skritt er tekne, men det me etterlyser, er systematikk, ikkje ad hoc-satsingar. Representanten Ebbesen sa frå denne talarstolen at Høgre og Framstegspartiet ser på dette, altså spørsmål knytte til kvinner i fengsel, som så sjølvsagt at dei ikkje alltid gjentek det i alle samanhengar. Då vil eg understreka at all erfaring viser at særlege sårbare grupper treng spesiell merksemd, ein må presisera det arbeidet som skal gjerast på det området. Då er det ikkje tilfredsstillande f.eks. å visa til direktoratets eigeinitierte arbeid. Spørsmålet me etterlyser, er kvar det politiske trykket er, for det finst eit politisk trykk – til og med i denne regjeringa – men det trykket finn ein på andre område. For eksempel har ein eit stort politisk trykk bak det å leiga fengselsplassar i Nederland heller enn å byggja i Noreg, heller enn å prioritera innhald i fengsel i Noreg, heller enn å prioritera sårbare grupper som kvinner i Noreg. Som representanten Ellingsen sa frå denne talarstolen, handlar Meld. St. 12 for 2014–2015 om kapasiteten i fengsla. Hans resonnement var då at det er noko av forklaringa på kvifor ein ikkje skreiv så mykje om kvinner. Vel, det er òg ei prioritering – det at ein ikkje kvantifiserer kvinners behov, at ein lèt vera å leggja fram ei melding som handlar om innhaldet i fengsla. Det vil verta ettermælet til denne regjeringa at dei ikkje maktar i vareta Noregs sjølvstendige ansvar for sine kriminelle, at dei byggjer ned innhaldet i fengsla, og at dei ikkje såg samanhengen mellom tilbodet i fengsel og resultatet etter fengsel. Så registrerer eg at Høgre og Framstegspartiet er meir opptekne av å klandra den førre regjeringa heller enn å svara for sine eigne planar – eller i dette tilfellet mangelen på planar. Lat meg berre få seia at denne retorikken gjer òg fråværet av deira eigen handlekraft endå tydelegare – altså at dei er meir opptekne av det som skjedde for snart elleve år sidan, heller enn av å snakka om det dei har planar om for dei neste åra. Avslutningsvis vil eg òg seia at Arbeidarpartiet støttar forslaget frå Venstre i denne saka.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2016-05-12:
Eg tillèt meg å seia at eg registrerer at statsråd Anundsen i sitt siste innlegg gjorde seg ganske høg og mørk, men me er trass alt omtrent like store, og det er eg som er mørk. Det som er realiteten når det gjeld innhaldet i det Anundsen har levert på bygging av fengselskapasitet i Noreg, er at fram til no, altså fram til revidert nasjonalbudsjett, har den kapasiteten han har bidrege til å byggja ut her i Noreg, berre vore erstatningskapasitet, altså erstatning for plassar som ein har vore nøydt til å byggja av andre årsaker, bl.a. at det har vore eit veldig stort rehabiliteringsbehov som ein ikkje har hatt moglegheit til å følgja opp. Fram til revidert nasjonalbudsjett i år, altså etter nesten tre år, har ein berre levert erstatningskapasitet og ikkje bygd ut i Noreg. Så lét han det gå to år der han prøvde å forhandla fram ein avtale med Nederland, to år der han ikkje brukte pengar på å byggja fengselsplassar som var ferdig prosjekterte fleire stader i landet – ferdig prosjekterte i Skien, i Halden, i Åna og ein del andre stader. Det dette viser, er at det hadde vore mogleg å dekkja behovet for fengselskapasitet i Noreg på andre måtar enn med den metoden han har valt, som heller er å leiga i Nederland. Førre regjering klarte å byggja ned soningskøen i Noreg, der ein klarte meir enn å halvera soningskøen ved bl.a. å sikra 750 soningsplassar i Noreg. Det dette viser, er at det finst andre handlemåtar enn det denne statsråden har valt, for å få til gode resultat. Dermed står ein igjen med det same ettermælet til denne regjeringa, altså at ein ikkje klarte å handtera sine eigne kriminelle i Noreg, at ein ikkje bygde ut fengselskapasiteten i Noreg i samsvar med det behovet ein då hadde, og at ein tvert om bygde ned innhaldet i fengsla, med den betydninga det kan ha for dømdes rehabilitering.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2016-05-12:
Det er ein einstemmig komité som har avgjeve si innstilling etter behandling av årsrapporten for rettferdsvederlagsordninga for 2015. Rettferdsvederlagsordninga er Stortinget si eiga ordning der enkeltpersonar kan søkja om ein skjønsmessig kompensasjon frå staten når vedkommande har kome særleg uheldig ut og er påført skade eller ulempe som ikkje vert dekka etter alminnelege erstatningsreglar eller gjennom trygde-, forsikrings- eller erstatningsordningar. Det er ei ordning som er basert på sedvane. Sakene vert avgjorde av Stortingets utval for rettferdsvederlag, og det er statens sivilrettsforvalting som er tillagt oppgåva som sekretariat for utvalet. Komiteen registrerer at utvalet har halde ti møter og avgjort 490 saker i 2015. Både talet på mottekne og behandla saker har vore fallande dei seinare åra. I 2015 har det likevel vore ei svak auke samanlikna med 2014, utan at det endrar utviklinga over dei siste åra. Det er ei utvikling som ikkje er unaturleg all den tid talet på potensielle saker med tida har vorte redusert. Det vart innvilga rettferdsvederlag i 52 pst. av sakene som vart avgjorde i 2015. Det er på nivå med 2014, då 51 pst. av sakene vart innvilga. Komiteen merkar seg at sjølv om den totale gjennomsnittlege saksbehandlingstida har gått noko ned dei siste åra, har ho likevel auka frå 2014 til 2015 frå 16 til 17 månader på grunn av tekniske problem med saksbehandlingssystema. Til slutt: Dette er ei viktig ordning. Det er enkeltsaker av betyding, og det er ein del av Noregs historie. Me takkar difor rettferdsvederlagsutvalet for arbeidet så langt og strekar under viktigheita av at alle saker vert behandla så hurtig som det er forsvarleg å gjera.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2016-05-12:
Regjeringen prioriterer arbeidet med vold mot barn og unge. Vold mot barn og unge er et stort samfunnsproblem og en tragedie for dem som blir berørt. Vi trenger mer kunnskap for å forbedre systemet som skal forebygge og hjelpe. I planen En god barndom varer livet ut er Barnevoldsutvalget et viktig tiltak, og regjeringen er godt i gang med arbeidet med opptrappingsplanen som Stortinget har vedtatt at vi skal arbeide med. En av de mest alvorlige truslene mot en trygg barndom er vold og overgrep. Vold er ødeleggende for barns fysiske og psykiske helse og livskvalitet. Mange blir merket for resten av livet og sliter også som voksne med traumer fra barndommen. Vi leser dessverre nesten daglig i mediene om saker der barn og ungdom har blitt utsatt for grov vold, seksuelle overgrep og alvorlig omsorgssvikt. Som samfunn må vi hele tiden spørre oss: Hva er det vi kan gjøre bedre for å forebygge slike alvorlige saker? Dersom tjenesteapparatet har sviktet, er det viktig at vi forstår hvorfor det har sviktet. Det var bakgrunnen for at regjeringen i fjor høst nedsatte Barnevoldsutvalget. Utvalget er under ledelse av Ann-Kristin Olsen og skal avdekke hvorvidt, i hvilken grad og på hvilken måte det har forekommet svikt i det offentlige tjenesteapparatets håndtering av disse sakene. Utvalget skal gi anbefalinger som kan bidra til at framtidige tilfeller forebygges og forhindres. Saker der barn er utsatt for vold og overgrep, vil av natur inneholde en rekke personsensitive opplysninger som er underlagt lovbestemt taushetsplikt. Sakene vil i tillegg berøre mange tjenester og sektorer. Formålet med loven som blir behandlet i dag, er å gi utvalget tilgang til nødvendig taushetsbelagt informasjon, slik at utvalget kan utføre sine oppgaver på en god måte. Offentlige myndigheter – barnevernet, helsesektoren, skolen, familievernet med flere – får gjennom loven klar adgang til å gi taushetsbelagte opplysninger til utvalget. Utvalget får også hjemmel til å behandle personopplysninger som er nødvendige og relevante for arbeidet, uten samtykke fra dem opplysningene gjelder. Loven gir i tillegg en særskilt tilpasset regulering av utvalgets taushetsplikt. Utvalget vil også gjennom loven underlegges streng taushetsplikt for opplysningene de mottar. Vi må beskytte barn mot vold, overgrep og omsorgssvikt. Ved at Barnevoldsutvalget får tilgang til all relevant informasjon, får de et fullstendig bilde av hva som har skjedd i sakene de gjennomgår, og kan komme med treffsikre anbefalinger. Det vil også bidra til at vi blir bedre rustet til å beskytte barn mot vold i framtiden. Vi må snu hver stein for å undersøke hva som har gått galt. Jeg er glad for at justiskomiteen har behandlet saken så raskt og enstemmig har gitt loven støtte gjennom sin innstilling. Jeg både håper og forventer at utvalgets arbeid vil bidra til ny kunnskap, slik at vi kan forhindre at barn utsettes for vold, overgrep og omsorgssvikt i framtiden.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-03-11:
På vegne av representanten Audun Lysbakken og meg selv vil jeg fremme forslag om et klimaforlik for transport og 49 forslag for å kutte klimagassutslipp i transportsektoren basert på Miljødirektoratets rapport «Klimatiltak og utslippsbaner mot 2030. Kunnskapsgrunnlag for lavutslippsutvikling».
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2016-03-11:
På vegne av representantene Arild Grande, Sonja Mandt, Hege Haukeland Liadal og meg selv vil jeg fremme et forslag om en ny innordning av produksjonstilskuddet til nyhets- og aktualitetsmedier, der minstesatsene heves.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2016-03-11:
Den siste tida har det vært mye diskusjon om atomvåpen. La oss legge diskusjonen om prosess til side. Jeg tror nok at utenriksministeren gjør klokt i å ta inn over seg at flertallet på Stortinget ikke er tilfreds med hvordan utenriksministeren har fulgt opp det humanitære initiativet. Det er på Stortinget også flertall for forbud som endelig mål. Hvordan vil utenriksministeren sikre at stortingsflertallets vilje kommer til uttrykk i hans utenrikspolitiske prioriteringer?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2016-03-11:
Jeg tror det er nødvendig for utenriksministeren å klargjøre for sine partikolleger hva som ligger i det brede kompromisset som ligger i innstillingen om global sikkerhet, hvor vi håper at et enstemmig storting i hvert fall kan fatte et vedtak om at vi ønsker å jobbe langsiktig for en atomvåpenfri verden gjennom et juridisk bindende rammeverk. Det vil være et historisk vedtak som forplikter utenriksministeren til å jobbe veldig konkret og mye mer aktivt enn han har gjort til nå for dette. Jeg tror han må gjøre en jobb for å få med seg sine partifeller og sine regjeringspartnere for å få støtte til dette vedtaket. Det som er helt åpenbart, er at den tidligere regjeringa sa at et langsiktig mål om et forbud er et mål. Det var jo nettopp på initiativ fra stortingsrepresentanten Peter Gitmark fra Høyre, som ønsket å klargjøre om daværende utenriksminister Jonas Gahr Støre ville ta konkrete skritt for et internasjonalt forbud mot atomvåpen, av hensyn til bl.a. amerikanerne, at daværende utenriksminister sa at han ønsket et totalforbud som endelig mål. Og da den nåværende regjeringa sa at de ville videreføre Stoltenberg-regjeringas atomvåpenpolitikk, var det helt åpenbart for oss at det også innebar et langsiktig mål om et forbud. Det er vanskelig på den ene sida å si at man viderefører noe, når flertallet på Stortinget er helt klare på at det innebærer fortsatt arbeid med et totalforbud som mål. Innebærer det at man går bort fra de brede linjene i norsk utenrikspolitikk? Nei, snarere tvert imot. Det har nå vært jobbet meget aktivt, av både utenriksministeren og Arbeiderpartiets leder, med å skape et bredt flertall som kan skape oppslutning i denne salen. Innebærer det å detaljregulere regjeringa innenfor det som er regjeringas prerogativ? Nei, naturligvis ikke. Det er ikke slik at den typen vedtak binder regjeringa til å stemme for det ene eller det andre i bl.a. FN. Det er et helt klart prinsippvedtak. Men jeg mener at når vi får brede vedtak i Stortinget, bør de partiene som inngår i et slikt bredt forlik, tilstrebe å forankre det i sine partier. Jeg hører her, fra enkelte Høyre-representanter, at dette brukes som et systematisk angrep på Arbeiderpartiets leder. Det er vel ingen som har bidratt til å bygge så mye i denne saken som Arbeiderpartiets leder den siste tida. Hvis vi nå snart fatter et vedtak om et bindende rammeverk for en verden fri for atomvåpen, vil det være et historisk vedtak, og det påhviler utenriksministeren et stort ansvar for å følge opp et slikt vedtak.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2016-03-11:
Jeg må nok si at jeg er litt overrasket over hvor stor plass dette ene spørsmålet får i en så alvorlig redegjørelse om mange viktige temaer som vi burde ha debattert her i dag. Ja, faktisk er det slik at den tidligere utenriksministeren og nåværende partilederen brukte nesten hele sitt ti minutter lange innlegg på dette spørsmålet, som i realiteten ikke står på dagsorden for den saken vi nå er enige om, og som altså ligger i en annen sak som vi skal debattere i april. Så er det flere som følger opp, og det betyr vel kanskje at man har behov for å nyansere sine synspunkter noe. Det aksepterer jeg. Men faktumet i saken er at det nå foreligger en bred enighet på Stortinget om denne saken og om det vi skal debattere i april, som flere har vært inne på, faktisk også Solhjell. Det foreligger nå en forpliktelse til å arbeide videre med dette spørsmålet. Solhjell ga også en liten historisk beskrivelse av saken, men han glemte et par vesentlige ting. Det som har vært Høyres, og jeg tror også Fremskrittspartiets, standpunkt i denne saken, er at vi ikke ønsket å utfordre den troverdigheten og den alliansen som vi er helt avhengige av i den sikkerhetspolitiske situasjonen vi står oppe i. Det har vært helt avgjørende for oss. Det betyr ikke at vi har noe mer lettbent eller mindre alvorlig syn på atomvåpenets forferdelse. Snarere tvert imot: Vi fulgte opp initiativet fra den forrige regjeringen. Men det som skjedde før jul i Sikkerhetsrådet, er en annen del av Solhjells beskrivelse som han enten ikke fikk tid til eller glemte. Det var jo at nettopp det humanistiske initiativet – som var veldig flott, og som vi stilte oss bak – var trukket inn i formuleringer som vi ikke kunne stille oss bak. Det faktumet er blitt litt borte i denne debatten. Jeg tror dette i stor grad er en debatt om pavens skjegg. Vi er stort sett enig i denne saken, og det synes jeg vi bør vise og uttrykke, for dette parlamentets verdighet.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2016-03-11:
Det ser ut som om denne debatten går litt frem og tilbake mellom EU og atomvåpen. Jeg skal bringe debatten tilbake til EU-spørsmålet, og så kommer det sikkert noen etter meg og skal snakke om atomvåpen. Det har vært et argument her at Europa ikke kan stå sammen uten EU. Det tror jeg er en sannhet med store modifikasjoner. Man kan rope så mye man vil om EU og hvor viktig EU er, men sannheten er at folket er stadig mer skeptisk. Det er eliten som roper om EU, det er eliten, byråkratene i Brussel, som roper om EU. Folket roper ikke om EU, de ser ikke det resultatet som alle andre påstår at man har. Når man må belære sin egen befolkning om hvor bra EU er, har man bommet totalt. Politikernes oppgave er å representere folket og ikke belære dem. Og de som tror at det er EU som bevarer freden i Europa, burde se litt mer rundt seg. Det er NATO – og USAs garanti for fred – som bevarer freden i Europa, og hvis et europeisk land angriper et annet europeisk land, vet vi uansett akkurat hva som kommer til å skje – det vil ikke skje. Det vil ikke skje. Det er det som sikrer freden i Europa. Det EU bidrar til, slik mange påstår, er økt handel. Jeg tror ikke på at det blir økt handel av at man har et byråkratisk apparat i Brussel. Jeg tror faktisk at folk vil handle med hverandre fordi det er fornuftig å handle med hverandre, og fordi man trenger hverandres produkter. Da vil man betale for det, og man vil handle. Man kan se på bilindustrien i Tyskland – jeg tviler på at folk vil slutte å kjøpe biler fra Tyskland fordi man blir uenige i Europa. Jeg tror ikke noe på det i det hele tatt. Det ble etablert en kull- og stålunion i etterkant av annen verdenskrig. Det var fornuftig den gangen, for det var mye aggresjon, og det var mye uvennskap i Europa. Den uvennskapen skjer ikke. Det er andre steder i verden enn i Europa vi har de utfordringene nå. Når vi diskuterer EU som om det er en fredsorganisasjon, bommer man helt på tiden man lever i. Vi lever i 2016, og det bør vi ta inn over oss. Nasjonalstatene er faktisk noe. Vi har ulike kulturer, vi har ulike tradisjoner, og vi har ulik historie, og det er viktig å ta vare på. Det er det folk føler er truet, de kjenner ikke igjen naboskapene sine, de føler at det blir segregering, og de kjenner seg ikke igjen i sitt eget land i stadig større grad. Så kan eliten rope så mye de vil om at EU er bra, men når folket sier nei, burde man lytte til det. Vi er ikke medlem av EU, men vi knytter oss stadig nærmere EU. Jeg tror det er klokt å bygge på nasjonalstaten Norge. Det funker, det er det folk vil ha, og det er ikke noe nasjonalistisk over det, det er ikke noe farlig over det. Det er det våre store poeter og forfattere har sagt til alle tider – de har skrytt av Norge og vært stolte av Norge. Det kan vi fortsette å være, helt uten å snakke om EU og det internasjonale samarbeidet i Europa. Vi fungerer flott alene, vi klarer det, vi vil samarbeide, og vi vil handle med hverandre.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2016-03-11:
En kommentar til representanten Svein Roald Hansen. Smak på disse ordene: Landene svikter EU. Landene vedtar i Brussel, men landene følger ikke opp. Det er altså medlemslandene i EU som svikter EU – som er landene. Hvordan er det mulig å komme til den konklusjonen? Det er jo helt fantastisk. Så gjelder det FN-finansierte asylmottak utenfor Schengen. Det er altså FNs finansieringsnøkkel som skal benyttes. Opphold skal gis på midlertidig basis, landene kan legge ned sine nasjonale UDI-er, menneskesmuglingen opphører, man skal ta imot flyktninger i henhold til størrelse og folketall – over hele verden selvfølgelig, i hvert trygt land. Det er en fornuftig løsning, og jeg vet også at man jobber med denne løsningen andre steder, for å få dette til. Det er en fornuftig løsning, som Fremskrittspartiet vedtok på sitt landsmøte i fjor. Det fungerer hvis man vil.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2016-03-11:
Det er eit paradoks at den auka flyktningtilstrøyminga me har hatt i Europa, har ført til at dei rammene vi bruker på kampen mot fattigdom, reelt sett har gått ned. Det er fordi me har eit regelverk om kva som skal bli rapportert som bistand. Det ville vere veldig uheldig om ein i samband med militærformål får moglegheit til å hente pengar frå bistandsrammer – pengar som skulle ha gått til kamp mot fattigdom, utdanning, helse, jobbskaping og arbeid for rettar i staden for å bli brukt på militære formål. Det blei dessverre gjort mindre endringar i OECD-regelverket frå givarkretsen si side for få veker sidan nettopp i den retninga. Så veit me at utanrikskomiteen så seint som i samband med budsjettet sa at Noreg skal motarbeide ei utholing av OECD-regelverket. Spørsmålet mitt er kva utanriksministeren gjer nettopp for å sikre at me ikkje får ei utholing av det regelverket.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2016-03-11:
Verdsbanken er blant aktørane som har slått fast at økonomisk vekst i landbruket er over dobbelt så effektivt for å redusere fattigdom i utviklingsland som vekst i andre sektorar. Noreg har gjennom strategien Matsikkerhet i et klimaperspektiv gjort store investeringar i klimasmart landbruk, kvinner i landbruket, landbruksforsking og marknadstilgang for småbønder. Strategien vart avslutta i 2015, og det er viktig at det arbeidet som er gjort der, vert teke vidare. Landbrukssektoren spelar ei vesentleg rolle både når det gjeld jobbskaping, økonomisk utvikling, klimatilpassing, ernæring, kvinners rolle og sjølvsagt langsiktig mattryggleik. Landbrukssektoren spelar òg ei nøkkelrolle i førebygging av humanitære kriser og sveltkatastrofar. I arbeidet med oppfølginga av klimaavtalen i Paris vil landbrukssektoren òg vere viktig. Noreg har kapasitet og kompetanse til å ta dette arbeidet vidare. Korleis vil regjeringa sikre ei ambisiøs vidareføring av arbeidet med mattryggleik, klimasmart landbruk og klimatilpassing i landbruket i norsk bistands- og utviklingspolitikk?