Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2008-12-16:
Det er et stort tankekors for meg å se tilbake nå – i likhet med det sikkert også alle andre gjør: Dersom Kommunaldepartementet høsten 2002 hadde gjort jobben sin, ville vi ikke hatt Terra-skandalen. Det er relativt entydig i denne innstillingen, hvor ord som «sterkt kritikkverdig» og «kritikkverdig» flere ganger er brukt av en samlet komité når det gjelder Kommunaldepartementets svarbrev til Fylkesmannen i Sogn og Fjordane, det såkalte Vik-brevet. Hadde altså departementet gjort jobben sin og gitt de korrekte rettledninger, veiledninger eller råd til kommunene, ville vi ikke hatt Terra-skandalen. Det betyr etter min oppfatning at selv om staten ikke på noen måte er rettslig ansvarlig – i den strengeste betydning av ordet, for det er som en samlet komité påpeker, den enkelte kommune som selv må ta det rettslige ansvaret – er det ingen tvil om at staten i hvert fall har et betydelig moralsk ansvar. Jeg tror også det er slik i hvert fall i en del mindre kommuner – som ikke har store, tunge juridiske avdelinger og juridisk topputdannet personale rundt rådmannen – at når man forespør departementet og får til svar at dette er innenfor loven, så tar man det for god fisk. I dette hus snakker man jo ofte om at dette har Justisdepartementets lovavdeling ment noe om, og så tas det utgangspunkt i at det pr. definisjon er den korrekte juridiske vurdering. De av oss som har vært her noen år, vet at så er ikke tilfellet, for det er domstolene som er de eneste som til slutt kan avsi den endelige, rettslige vurdering. Her har man altså forespurt og fått til svar at det er i orden. Så har Terra brukt dette brevet overfor andre kommuner, men det er fremdeles det samme brevet som slår fast at etter Kommunaldepartementets oppfatning er dette innenfor lovverket. Igjen: Det kan i hvert fall påberopes i en rettssak – og det kommer vel sikkert til å skje – at man var i god tro. Så får man se hva domstolene finner ut om hvorvidt det er en rettslig avklaring når departementet sier noe, eller om det bare er en slags veiledning som likevel ikke fritar kommunen for det rettslige ansvar. Vi er i hvert fall inne på et gråsoneområde som jeg synes det ville vært fint om man kanskje kunne få noe større grad av klarhet i. Hvis det er departementet – som vi alltid kaller det når det gjelder det offentlige, ellers er det jo bedrifter og mennesker vi snakker om – som er ansvarlig, da er mitt spørsmål – og det vil jeg gjerne at statsråden skal besvare: Hva er gjennomført av undersøkelser i departementet av hvorledes denne saken ble behandlet høsten 2002, og hvilke personellmessige konsekvenser har denne saken i ettertid fått for de personer som her har gjort et usedvanlig slett arbeid? Nå snakker jeg ikke bare om det slette arbeid med den juridiske vurderingen, som helt åpenbart er feil, man har altså slette og dårlige juridiske kunnskaper. Men både de personene som har laget den første uttalelsen, og den personen som eventuelt har godkjent den litt høyere opp, har gjort et dårlig arbeid. Det er en samlet komité enig om. Også departementet er enig i at saken burde vært drøftet på et høyere nivå. Med andre ord: Hvem har ansvaret i departementet for at dette ikke ble behandlet på et høyere nivå? Er det en retningslinje, en rutine? I tilfelle: Hvem laget den retningslinjen, den rutinen, og hvilke konsekvenser har det fått for vedkommende? Eller er det en spesiell person i en stilling som tok avgjørelsen da dette dukket opp i en samtale: Skal denne saken høyere opp, eller er den av en rutinemessig karakter slik at vi kan ta avgjørelsen på vårt nivå uten å bry dem litt høyere opp? Hva har skjedd med vedkommende som tok avgjørelsen om at dette greier vi selv, vi behøver ikke å gå noe høyere opp i departementet? Når jeg stresser dette, er det fordi det mange ganger i det sivile samfunn, når det gjøres feil i sivile bedrifter overfor skattemyndigheter og andre, er slik at mange andre øyeblikkelig er rasende og krever folks avgang, krever deres hode på et fat, osv. Her er det imidlertid anonymisert til de grå og navnløse byråkrater, i hvert fall i den offentlige debatt. Det har jeg en viss forståelse for, men innad kan man ikke passivt sitte og se på at noen har foretatt tjenesteforsømmelser – det er det jeg kaller det – som i realiteten har påført mange uendelig store lidelser. Jeg vil også nevne at for oss er dette ytterligere et bevis på at den mest fornuftige måte å finansiere de mest nødvendige tjenester på – altså eldreomsorgstjenester, skoletjenester, velferdstjenester, sosialhjelp og annet – er gjennom statlige ordninger. Det er helt uakseptabelt at det at man har ukloke – for å bruke det parlamentariske uttrykket i stedet for det mer folkelige som har noen andre bokstaver i seg – lokale byråkrater, rådmenn og politikere, som her altså har sølt bort penger, skal medføre at det ikke er forsvarlige eldreomsorgstjenester, skoletjenester og kanskje andre velferdstjenester til innbyggerne i disse kommunene. Innbyggerne har i realiteten hatt liten sjanse til å kunne gjøre noe med dette. For oss er det et dilemma, og det bare understreker vårt forslag generelt om at de helt nødvendige tjenesteytelser bør finansieres av staten, slik at det ikke skal gå ut over eldre personer som har behov for tjenester, at man har ukloke politikere og ukloke rådmenn lokalt. Det burde ikke vært akseptabelt, men vi skjønner at resten av dette hus, alle de andre partiene, synes det er greit at det er de svakest stilte i Terra-kommunene som det her i realiteten går ut over, gjennom et mangelfullt tjenestetilbud. Så til innsynsbetraktningen: Jeg har selvsagt – det vet alle – fremdeles det synet vi dessverre stod alene om da vi behandlet ny lov om Riksrevisjonen, der vi ønsket å slå fast i lovmessig tekst at der Riksrevisjonen ønsket innsyn i dokumenter, skulle Riksrevisjonen få det. Det er helt uakseptabelt at den kontrollerte bestemmer hva kontrolløren skal få tilgang til av opplysninger. Vi har ikke stresset saken ytterligere akkurat her, men det er et generelt prinsipp som vi har stått for mange, mange ganger, men der vi har lidd nederlag overfor de øvrige partier. Det hadde vært interessant om statsråden i tillegg til å svare på mitt spørsmål om konsekvenser for dem som har begått tjenesteforsømmelser, også kunne svare på om hun fastholder den nektelsen av innsyn som skjedde på et tidligere tidspunkt i denne saken, om det er noe som hun vil stå fast på også videre – i så fall vil vi se på hvordan vi kan forfølge den saken på annen måte – eller om hun nå vil innrømme at departementet i realiteten burde ha gitt Riksrevisjonen innsyn i de dokumenter Riksrevisjonen bad om.