Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-04-25:
Dette er og burde være en av de viktigste sakene Stortinget diskuterer denne perioden, og jeg deler all kritikken som har vært reist mot det dokumentet som kom til Stortinget. Det var ikke det Stortinget ba om. Det burde vært sendt tilbake, men det burde vært gjort straks. Å sende dette tilbake nå tror jeg ikke hjelper. Jeg tror ikke regjeringen lærer av det, og jeg tror heller ikke regjeringen kommer til å sitte lenge nok til å kunne gjennomføre og legge fram en ny plan. Derfor mener SV at det er fremmet mange gode forslag under behandlingen som saken fortjener blir stemt igjennom. Det kommer SV til å bidra til, og det skal ligge der som en forpliktelse både for de partiene som sitter i regjeringen nå, for dem som støtter dem, og for den opposisjonen som nå sitter, og som forhåpentligvis får regjeringsmakt til høsten. For dette må gjøres, det må det, for vold er gift, vold ødelegger mennesker, og det er også så alvorlig at barn som opplever å være vitne til vold uten sjøl å være utsatt for det, får hjerneskader og sliter med det hele livet. Så dette må stoppes. Når SV kommer til å stemme for forslagene i dag og også har egne forslag, er ikke det noen som helst slags godkjenning av det dokumentet som regjeringen kom med, for det er altfor uforpliktende. Det er jo rart at disse forslagene som regjeringspartiene nå er med på i innstillingen, ikke kom i proposisjonen. I går var det møte hos Barneombudet. Der var det mange instanser og partier, og alle forpliktet seg til konkret handling på dette området. Skal det bli konkret handling her, må det følge med penger, og det må prioriteres i budsjettene. Det har vært gjort i ganske mange år – ganske mye lenger enn det representanten fra Venstre var her oppe og sa. Noen av oss har jobbet med krisesenterspørsmål siden tidlig på 1970-tallet, så dette er ikke noe nytt, men dessverre like aktuelt. De forslagene som SV fremmer, forslagene nr. 12, 13 og 14, er nødvendige. Når det gjelder forslag nr. 12, ønsker vi en beriktigelse av det, ved at man setter et punktum etter «rusavhengighet» og stryker «i alle kommuner». Jeg håper at flertallet da kan slutte seg til også det. Noe av dette handler om noen av de alvorligste sakene vi har. Det ene handler om kvinner som lever i rusavhengighet. Vi vet at de er spesielt utsatt, og vi vet at barna deres er spesielt utsatt. De må ha egne tilbud, det er helt nødvendig at de får det. Det andre er muligheten til å ilegge omvendt voldsalarm, og det må brukes mye mer. I disse sakene, som også er noen av de sakene som vi vet fører til partnerdrap, er det slik at man vet hvem terroristen er. Man vet det, og da må man sette bjella på katta og sørge for at det er den som er voldsutøver, som får begrenset sitt handlingsrom i samfunnet, og ikke den som er utsatt for volden. Dette må brukes mer, og det må selvfølgelig utredes slik at det er rettssikkert, men det er helt nødvendig å sikre disse kvinnene og de familiene som lever med dette forferdelige – i år etter år etter år, slik det er for noen. Det er nesten helt umulig å skjønne at de i det hele tatt er i live. Så det er helt nødvendig at man utvider bruken av det og ilegger det i flere saker, og også ser på om man kan bruke et større geografisk område som begrensning enn det man har i dag. Jeg har også behov for å si at i noen av disse sakene som har endt opp med partnerdrap, viser det seg at politiet ikke har tatt i bruk de metodene og virkemidlene som er pålagt. Når jeg har spurt justisministeren om man f.eks. har tatt i bruk de metodeverktøyene man har, SARA og PATRIARK, er svaret fra regjeringen at det er opp til Politidirektoratet å prioritere, at det er opp til politimesteren å prioritere. Slik kan det ikke fortsette å være. Regjeringen må ta ansvaret for at disse metodene blir brukt. Her går alarmen, og noen ganger går det forferdelig galt. Dette er av de alvorligste forbrytelsene, og noen av dem kunne ha vært forhindret. Jeg tar opp de forslagene jeg refererte til.