Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2000-11-16:
Saksordføreren har på en grundig og god måte gått igjennom de ulike sidene ved det som ligger i innstillingen i dag, og som Kristelig Folkeparti gir sin tilslutning. Det er bare på to punkter vi skiller oss ut fra Arbeiderpartiet i denne innstillingen, det ene står vi helt alene om, det andre står vi sammen med Høyre, Fremskrittspartiet og Senterpartiet om. Det siste gjelder det at Kulturdepartementet i framtiden blir både tilrettelegger og kontrollør for spillemarkedet. Det mener vi er en uheldig kombinasjon, og derfor ber vi om at selve generalforsamlingsfunksjonen og eierrollen i framtiden bør utøves av et annet departement. Dilemmaet vi står overfor når det gjelder private og offentlige spill, har ikke blitt mindre komplisert siden vi debatterte temaet i desember forrige år. Jeg tillot meg da å beskrive det som en etisk konflikt, og jeg opplever det slik fremdeles, for på den ene side dreier det seg om å skaffe inntekter til gode og prisverdige formål, og på den annen side har vi alle dem som får livet delvis ødelagt som følge av spilleavhengighet. Representanten Jørn L. Stang fra Fremskrittspartiet har nettopp fra denne talerstolen gitt uttrykk for at han ikke kjenner til at det finnes noen seriøse eller vitenskapelige undersøkelser som bekrefter dette. Det kan godt hende at vi bør ha en skikkelig undersøkelse på dette området, og departementet bør vurdere hvorvidt noen bør engasjeres til å foreta noe slikt. Det sa jeg også i debatten i desember. Men om det ikke finnes noen store, vitenskapelige undersøkelser så langt, så finnes det tilstrekkelig med erfaring på dette området, kunnskap fra ulike behandlingsinstitusjoner både her i landet og utenlands som har, om ikke 100 pst. oversikt over problemet, så i hvert fall en stor innsikt i og forståelse for hvor stort problemets omfang er. Ut ifra dette ser jeg ingen grunn til at vi skal minimalisere eller forsøke å gjøre dette til et ikke-eksisterende problem. Det er et problem. Og det forundrer meg at representanten Stang fra Fremskrittspartiet verken i perioden før debatten i desember eller i tiden fra desember og fram til nå har mottatt en del av de samme brev og henvendelser som vi i Kristelig Folkeparti har mottatt. Der skulle det i så fall ha framgått hvordan en god del mennesker føler dette problemet på kroppen. Spilleinntektene er avgjørende for at svært mange av de tunge aktørene i Frivillighets-Norge skal kunne opprettholde sin aktivitet. Det samme gjelder for mindre grupper som i nærmiljøet er nødvendige og rosverdige supplement til de offentlige tilbud. Det gjelder tilbud og muligheter for alle aldersgrupper over hele landet. Gjennom alternative spill og lotterier tilføres gode formål den økonomi som de ikke ville klare seg uten. For relativt begrensede ressurser utføres det et stort og viktig arbeid. Disse i vid forstand samfunnsnyttige og positive tiltak ville vi savne om de ble borte. Musikkorpsene, idrettslagene, Røde Kors, ungdomsklubben 4H og mange andre humanitære, sosiale og religiøse frivillighetstilbud er en del av vårt dagligliv. Men selv det frivillige koster penger, til dels ganske mange penger. Vi kan nok ha en slags nasjonal dugnad en gang i året med TV-innsamling til et eller flere gode formål, og for innsamlingsformålet er dette viktige og kjærkomne penger som betyr mye, men resultatet blir for småpenger å regne i forhold til de midler som trengs til hele Frivillighets-Norge. Lotterier og spill er så langt de metoder som har vist seg best egnet som finansieringskilde. Men det er ingen grunn til å stikke under stol at Frivillighets-Norge i den sammenheng konkurrerer med de offentlige, statlige spill. Gevinststørrelse, gevinsthyppighet og markedsføring av spillene kjemper om vår oppmerksomhet, engasjement og ikke minst våre penger. De aller fleste av oss har sannsynligvis et relativt avslappet forhold til spillene og lotteriene. Selvsagt ønsker vi oss vinnerlykke, men som regel sier vi til oss selv etter trekningen at vi støttet en god sak, og så er vi ferdig med det. Det er imidlertid mange flere enn vi liker å bli gjort oppmerksom på, som lider av spilleavhengighet, og det er derfor dilemmaet oppstår. Vi i Kristelig Folkeparti har hatt en mengde henvendelser om lotteriloven. Svært mange enkeltpersoner, lag og foreninger har pekt på hvor nødvendig det er at de får opprettholde de inntekter som ulike spill og lotterier bringer inn til lagskassen, slik at de kan fortsette virksomheten til glede og engasjement for fellesskap og samfunn. Men vi har også fått sterke henvendelser, som jeg nevnte, fra personer som selv er hektet på spill, og fra pårørende til slike. Mange etterlyser logikken i å hjelpe noen ved å gjøre andre hjelpetrengende. I Kristelig Folkeparti ser vi problematikken, men har ikke svaret som løser vanskeligheten. Teoretisk kan vi løse dilemmaet, men ikke gjennom praktisk handling. Det er f.eks. urealistisk å forby spill og lotteri i alle varianter, eller å innføre regler om symbolske gevinster og lave tak for beløp det går an å spille for pr. person pr. uke. Heller ikke er det ønskelig eller aktuelt å forvente offentlig fullfinansiering av Frivillighets-Norge. Vi må derfor søke andre måter å forholde oss til dilemmaet på, ikke for å tildekke problemet eller døyve samvittigheten, men for å gjøre det beste ut av situasjonen for de ulike interessene. I Kristelig Folkeparti mener vi derfor at det er riktig å innføre 18-årsgrense for spill på gevinstautomater. Men vi mener det skal være like rammevilkår for private og offentlige spill, og støtter derfor det som saksordfører har sagt innledningsvis i denne debatten. Vi har også gått inn for at det er rett å la spilleautomater og det som til nå har ligget under Justisdepartementet, bli overført til Kulturdepartementet. Vi mener også at Norsk Rikstoto bør vurderes fulgt med til det samme departementet. I forbindelse med finansiering av Lotteritilsynet og Lotterinemnda har vi ingen andre kommentarer til det som er sagt om den saken, enn at selvfølgelig ønsker heller ikke Kristelig Folkeparti at man skal bruke mer penger enn nødvendig. Men vi vil samtidig understreke at man må bruke det som er nødvendig, slik at vi ikke lager et for dårlig opplegg. Og skulle det vise seg at man har tatt noe for hardt i i utgangspunktet, er det ingen grunn til at man ikke skal kunne nedjustere det i ettertid. I denne sammenheng vil jeg signalisere at vi i Kristelig Folkeparti, og jeg personlig, kunne tenke oss at det ble innført en ordning – jeg fremmer ikke noe forslag om det her og nå – hvor en viss prosentdel av omsetningen av spillene, f.eks. ½ pst. eller 1 pst., jeg vet ikke hvor mye som trengs, skulle brukes til å etablere et fond for nettopp å skaffe den nødvendige informasjon, forskning, omkring begrepet «spilleavhengighet», og til behandling av de spilleavhengige, for jeg er overbevist om at vi i framtiden vil komme til å trenge ganske mange penger nettopp på dette området. Det siste jeg vil gripe fatt i, og som Kristelig Folkeparti står alene om i innstillingen, er spørsmålet om alkohol som gevinst. Det går vi imot, og vi mener at dette har en logisk sammenheng med at vi er motstandere av å legge til rette for nettopp dette som kan føre til avhengighet. Og vi vet at de som er avhengige, ikke må få dette – heller ikke gjennom et plausibelt lotteri på en arbeidsplass. Fordi vi går imot dette, vil jeg be om en voteringsmåte som gir oss muligheten til å stemme imot det senere i dag.