Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2012-05-29:
Representanten Martin Kolberg og representanten Marit Nybakk – akkurat nå, i forkant av mitt innlegg – fra Arbeiderpartiet vil ha oss til å tro at denne saken dreier seg om noe annet enn hva den faktisk handler om, nemlig om utenriksministerens behandling av tilskudd til Senter for nordområdelogistikk. Den handler ikke om spillfekteri, den handler ikke om stortingsvalgkamp, den handler ikke om at man ønsker å gi et sentralt regjeringsmedlem en skrape, og den handler i hvert fall ikke om nordområdepolitikken generelt – eller om skipsfart, for den del. Saken handler altså om utenriksministerens behandling av tilskudd til Senter for nordområdelogistikk, hvor to barndomsvenner – som også pleier omgang i voksenlivet – har vært helt sentrale, og om hvorvidt det var kritikkverdig at utenriksministeren ikke søkte råd for å få vurdert sin inhabilitet i forhold til den saken. Ut fra det som er avslørt i pressen, og det som er fremkommet gjennom høringen og komiteens saksbehandling, mener jeg at konklusjonen er åpenbar. Når jeg hører talerne i denne saken, spør jeg meg selv om representantene for regjeringspartiene har vært til stede i den samme høringen som jeg har vært til stede i, om vi har lest de samme avisartiklene om saken, og om vi forholder oss til de samme reglene for habilitet. Som en digresjon: Dette siste får også et spesielt fokus når representanten Kolberg under replikkvekslingen med representanten Anundsen åpnet for at habilitetsreglene skulle endres. Det er i seg selv en ganske oppsiktsvekkende uttalelse når vi diskuterer en slik sak. Vi må altså forholde oss til de reglene som faktisk gjelder – og ikke til et ønske om eventuelt å endre dem. Nå er reglene altså ikke endret ennå, og et samlet juridisk miljø mener at dette er en ganske åpenbar sak – i motsetning til hva regjeringspartiene mener. Bare talerlisten i dag bærer bud om at dette er en spesiell sak. Når Arbeiderpartiet melder fire talere allerede ved begynnelsen av debatten, tyder det på at det er noe helt spesielt på gang. Det er jo en klassisk løsning om man har en dårlig sak, å snakke høyt og lenge og gjerne med harmdirrende stemme, gjerne også å benekte fakta og realiteter og å forsøke å omskrive hva saken faktisk handler om, slik vi hørte i Marit Nybakks innlegg nå nylig. Ingen med en viss grad av politisk erfaring er ukjent med en slik taktikk. Det er fristende i denne saken å trekke paralleller til Lysbakken-saken. Den endte jo med en statsråds avgang. Selvfølgelig er det forskjell på sakene, men de har også vesentlige likheter. Om man har puslet med politikk i noen år, er det ganske åpenbart at man bør tenke på å vurdere habilitet når man skal vurdere støtten til en virksomhet som partivenner driver, slik det var i Lysbakken-saken, eller det handler om barndomsvenner og folk man feirer nasjonaldagen sammen med, slik det har dreid seg om i denne saken. Jeg er ikke jurist og skal heller ikke lyve på meg den kompetansen, men jeg har et diplomøkonomstudium fra Bedriftsøkonomisk Institutt innenfor bl.a. offentlig forvaltning, og jeg har en politisk karriere på 25 år. I løpet av den karrieren har jeg holdt mange foredrag for ferske kommunepolitikere, og der er habilitet alltid et tema. Venneforhold og organisasjoner man har en tilknytning til, er forhold som jeg sier alltid må få en bjelle til å ringe. Helst bør den bjellen være en stor alarmklokke. Vi hørte replikkvekslingen mellom representantene Anundsen og Kolberg om hvorfor dette ble en egen sak. Representanten Kolberg hadde også en betydelig omtale av dette i sitt hovedinnlegg. Jeg har den distinkte følelsen, etter å ha hørt alle innleggene og replikkvekslingene, at man i Arbeiderpartiet i dag angrer kraftig på sitt forslag om at dette skulle gjøres til en egen sak, og det er også noe av grunnen til støynivået og den betydelige uenighet i forhold til hva saken faktisk handler om, som vi har hørt i debatten i dag.