Sylvi Graham (Høyre), 2010-11-18:
Et samlet storting er enig om at norsk arbeidsliv skal være preget av skikkelige forhold, og at alle som ønsker å jobbe heltid, skal ha best mulig forutsetninger for å få gjøre nettopp det. Vi ønsker også et mer inkluderende arbeidsliv, hvor sykefraværet ligger lavt, og hvor penger brukes til tjenesteproduksjon og verdiskaping. Aller mest er vi trolig enige om målsettingen for den offentlig finansierte velferden: Den skal være best mulig for brukerne. Når enighet om målsettinger egentlig ikke skiller oss så voldsomt fra hverandre, er det for meg ganske vanskelig å forstå hvorfor vi ikke klarer å dra veksler på erfaringer som bringer oss nærmere det målet. Saken vi har til behandling her, er en sånn sak. Den viser tjenestetilbud hvor vi kan gjøre brukerne mer tilfreds. Den viser en arbeidstidsordning som gir de ansatte mer samlet fritid, og som sørger for lavere sykefravær. Vi har til og med den heldige effekten at det for arbeidsgiveren er langt lettere å planlegge, sånn at uønsket deltid nesten kan bli helt borte – og dette kun ut fra praktisk tilrettelegging på den enkelte arbeidsplass, uten verken politiske vedtak eller offentlige bevilgninger. Vi har til og med – der det er forsøkt – en lokal enighet om at dette er en god løsning, som både arbeidstakere, arbeidsgivere og ikke minst brukerne og pårørende er veldig tilfreds med. Likevel er regjeringspartiene mot representantforslaget om en forsiktig oppmyking av arbeidsmiljøloven, sånn at alternative turnusformer skal kunne etableres. For å rekapitulere det som saken handler om: Dagens turnusordninger med sterke arbeidstidsbegrensninger fører flere problemer med seg. De bidrar til en sløsing med hardt tiltrengt arbeidskraft. Resultatet av dette er større bruk av deltidsstillinger enn ønsket, noe som kan bidra til at eksempelvis pleie- og omsorgssektoren blir en lite attraktiv arbeidsplass, og som til og med kan svekke kvaliteten på de tjenestene som skal leveres. Turnusreglene gjør også at det for ledere er vanskelig å få turnusen til å gå opp fra uke til uke. Det er mange personer som skal på vaktene, og sammen med høyt sykefravær fører det til at mye av tiden går med til å innkalle ekstravakter og vikarer. Regjeringspartiene viser til at regjeringen skal legge fram en ny gjennomgang av arbeidsmiljøloven våren 2011. Det er vel og bra at vi endelig får en slik gjennomgang, men det denne saken handler om, er å endre én liten detalj av det regjeringen reverserte etter valget i 2005, nemlig hvem som besitter kompetansen til å godkjenne avvik fra arbeidsmiljølovens arbeidstidsbestemmelser. Forslaget handler om at Arbeidstilsynet skal ha det avgjørende ordet, ikke de sentrale arbeidstakerorganisasjonene. For utgangspunktet her er at de sentrale arbeidstakerorganisasjonene ikke lytter til sine lokale tillitsvalgte. I høringen fikk vi nærmest inntrykk av at det fra sentralledelsen ikke var noen tillit til at de lokalt klarer å se helheten. Helheten? Det er da de lokalt som jobber med spørsmålene hver dag? Det er da de lokalt som har nærkontakt med brukerne, og som ser hvordan det påvirker deres trivsel og omsorg når det er stor utskifting i arbeidsforholdene? Og det er da de lokalt som ser helheten slik den opptrer for dem dette virkelig gjelder, f.eks. beboerne på sykehjemmet? Det er beslutninger som treffes nær brukerne av velferdstjenester, som er de som er mest treffsikre når det gjelder å levere gode tjenester. Det bør derfor være et tilstrekkelig krav om at formelle drøftinger om avvik i arbeidstidsbestemmelsene skjer lokalt, og at overordnet vurdering og ansvar for eventuell godkjenning av avvik legges til Arbeidstilsynet. Arbeidstilsynets vurdering skal legge stor vekt på at det er oppnådd enighet lokalt mellom arbeidsgiver og arbeidstaker.