Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2003-05-27:
Jeg har merket meg at det har vært en rørende interesse og omsorg for Kristelig Folkeparti i denne debatten. Det skal jeg komme tilbake til om en liten stund. Jeg har også med interesse merket meg at representanten Rolf Reikvam har oppdaget at ideologienes tid ikke er forbi. Til det vil jeg si: Hvis så ikke hadde vært tilfellet, hadde ikke Kristelig Folkeparti hatt noen berettigelse i denne salen. Vi er oss selvfølgelig bevisst at vi er stiftet på et klart ideologisk fundament, der bl.a. foreldremandatet er overordnet samfunnsmandatet når det gjelder ansvaret for barns oppdragelse. Kristelig Folkeparti har alltid holdt foreldrefanen høyt, og det er derfor ikke så rart at Arbeiderpartiet og SV, som på dette området har et helt annet utgangspunkt, angriper Kristelig Folkeparti. Det er tvert imot helt forventet. Også Senterpartiet er svært bekymret for Kristelig Folkeparti, ikke bare i denne saken, men i de fleste saker vi har hatt til debatt i den senere tid. Jeg må jo si at jeg er mer bekymret for at Senterpartiet ikke er mer opptatt av sin egen situasjon i øyeblikket. Foreldrene har et oppdragelsesmandat i forhold til barna. Enhver skole, enten den er offentlig eller privat, vil kun ha et mandat avledet fra foreldrene. I respekt for foreldreretten har Kristelig Folkeparti vært en forkjemper for foreldrenes valgfrihet i forhold til barneoppdragelse. Det gjelder enten det har med barnehage og kontantstøtte å gjøre, eller det har med valg av skole for barna å gjøre. Det er riktig som representanten Karita Bekkemellem Orheim gav uttrykk for: Vi er glad for at et mindretall av foreldrene nå blir hørt og får større frihet når det gjelder å velge skole for barna sine. Hadde Arbeiderpartiet og SV fått viljen sin, ville denne valgfriheten ha vært en utopi i dag – ut fra de kampene vi har hatt tidligere på dette området. Vår skolepolitikk er «på full fart bort fra en inkluderende skole», sa representanten Karita Bekkemellem Orheim også i sitt innlegg. Jeg synes på mange måter det oste av mistillit til foreldrenes valg for barna sine. Det gir også et skremmende bilde av Arbeiderpartiets holdning til de friskolene som drives i dag. I Kristelig Folkeparti har vi tro både på mangfoldet i den offentlige skolen og på det supplement som frittstående skoler representerer. Det virker utviklende for skoleverket totalt sett. Kristelig Folkeparti har alltid vært opptatt av å utvikle en sterk og god offentlig skole, ikke minst debatten på vårt landsmøte understreket det. I Jon Lilletuns tid som kirke- og undervisningsminister ble slagord som «La de tusen blomster blomstre» og «Slipp skolene fri» lansert, og den nåværende minister fører det videre. I et pluralistisk og flerkulturelt samfunn er Arbeiderpartiets A4-løsning for skolen etter mitt skjønn et tilbakelagt stadium. Samarbeidsregjeringen har signalisert at kommuneøkonomien skal bedres i årene som kommer, og at den kommunale frihet også på skoleområdet skal bli større. Det betyr at de tusen blomster skal få lov til å blomstre også i den offentlige skolen. Så hevdes det – til en viss grad med rette – at kommunene har lagt ned grendeskoler. Men la meg si det slik at den loven som vi nå innfører, vil ikke bidra til en økning på dette området, for dette gir foreldrene makt i form av at blir grendeskolen lagt ned, kan de opprette en friskole. Det vil nok gjøre at ethvert kommunestyre vil tenke seg om før de går til et slikt skritt. Jeg har selv hatt stor glede av å gå i den offentlige skolen, og jeg har hatt mine tre barn i den offentlige skolen, og har hatt en stor og god opplevelse av det. Men jeg kan for min egen del innrømme at realskoletiden ble noe problematisk. Derimot fikk jeg opplevelsen av å komme i en friskole, nemlig folkehøyskolen, og opplevde hvordan jeg kunne blomstre opp med den pedagogiske frihet som lå der. Og vi vet at folkehøyskolen har vært med på å danne et bilde for den utvikling som har skjedd i den videregående skolen i senere tid. På samme måte håper jeg at de friskolene som vi har i dag, og de friskolene som vil komme, skal være med på å stake ut kursen for en utvikling både i det offentlige skoleverket og i det private skoleverket.