Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2010-04-29:
Å bli utsatt for et seksuelt overgrep er noe av det verste et barn kan oppleve. Jeg har tidligere kalt voldtekt for nestendrap. Når barn opplever dette, er det ofte begått av personer som de har tillit til – ja, til og med av personer som har som oppgave og funksjon å beskytte barna. Uansett hvem som er overgriperen: Dette er grov kriminalitet, som skal straffes strengt. Når samfunnet har tatt i bruk sine maktmidler for å straffe overgripere og dømme dem til fengselsstraff, og det innimellom skjer at den enkelte etter å ha sonet sin straff, på nytt begår et slikt overgrep mot barn, er det vondt og tragisk. Og vi må og skal spørre oss selv: Er det noe vi kunne ha gjort annerledes? Kan vi gjøre noe mer? La meg først understerke at dersom det er nærliggende fare for at en person på ny vil begå seksuelle overgrep, kan vedkommende dømmes til forvaring. Det er altså ikke riktig når komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet i innstillingen uttaler at regjeringspartiene ikke har noen løsninger for hvordan samfunnet skal verne seg mot gjentatte overgrep mot mindreårige. Forvaring er en tidsubestemt straff som skal hindre gjentakelse av straffbare handlinger, og som brukes når tidsbestemt straff ikke er tilstrekkelig for å verne samfunnet. Dessverre er det nok likevel sånn at noen dømmes til tidsbestemte straffer, for deretter å begå nye overgrep. Men i Norge er det stort sett enighet om at det er frihetsberøvelsen som er straffen. Det er utgangspunktet. Dette utgangspunktet er det enkelt å være enig i i teorien. Jeg vil tro at de aller fleste i komiteen også deler det synet. Det er likevel vanskelig å akseptere et slikt utgangspunkt når tidligere overgripere misbruker den sjansen de får, og begår nye overgrep mot barn etter avsluttet soning. Det betyr at et barn utsettes for noe vi som samfunn skulle ha klart å beskytte det mot. Men hormonell behandling under tvang synes ikke å være løsningen. Jeg vil advare veldig sterkt mot den holdningen man prediker, at sier man nei til dette forslaget, har man ansvaret for alt som skjer, og nærmest er mot å gjøre noe i forhold til å forhindre nye overgrep. Det er jo ikke slik det er. Jeg er enig med komiteens flertall i at gjennomføring av hormonell behandling under tvang ofte vil ha motsatt virkning av det forslagsstillerne ønsker seg – det vil ikke skape garantier mot nye overgrep – tvert imot. Slik tvangsmessig behandling vil skape et dårligere behandlingsklima for den som utsettes for det. Vi trygger våre barn best ved å legge grunnlaget for gode og langsiktige resultater, ikke ved kortsiktige løsninger. Gode, langsiktige resultater oppnås først når den som utsettes for behandlingen, forstår hvorfor det er nødvendig med slik behandling, og aksepterer det. Virkningen av kjemisk behandling av seksuallysten kan enkelt omgås ved å tilføre kroppen testosteron, som er tilgjengelig f.eks. i anabole steroider. Derfor er jeg glad for flertallets uttalelser om at de ønsker at psykoterapeutisk behandling av overgrepsdømte blir en mer målrettet del av soningen. Og vi vil samarbeide med helsemyndighetene, følge prøveprosjektet med frivillig hormonell behandling på Brøset, for å se om dette tilbudet bør utvides. Prosjektet vil også gi verdifulle erfaringer om hvordan man best kan lage et frivillig behandlingstilbud for personer som er dømt for seksuelle overgrep. Jeg vil også peke på at ved siden av denne type tiltak er det viktig å holde fast ved mange av de tiltakene som Stortinget enstemmig har sluttet seg til, og som i disse dager faktisk bidrar til at vold og overgrep – særlig mot kvinner og barn – er saker vi ser øker hos politiet og påtalemyndigheten. Det er bra. Det tyder på at barnehusene, teamene ute i politidistriktene, utvidelsen av voldsoffererstatning, en ny offeromsorg, altså i den forstand at man har fått på plass nye straffeprosessuelle regler – og at man bygger ut hjelpetilbud, faktisk bidrar til at flere barn tør å si fra og føler det komfortabelt å si fra – at man ikke bare får et blikk på straffen, men også får et blikk på hvordan vi kan hjelpe barnet ut av den situasjonen det er i, og forebygge nye overgrep.