Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-03-08:
Jeg vil takke komiteen for en god og viktig innstilling. Jeg vil også berømme komiteen for at den har kommet fram til et så samstemt produkt som den har gjort. Vi står oss godt på å arbeide oss sammen i så alvorlige saker som dette. På denne måten viderefører vi det sterke samholdet som utviklet seg etter de tragiske hendelsene 22. juli, uten at vi av den grunn skygger banen for å ta opp krevende spørsmål. Etter mitt syn vil komiteens forslag til tiltak bidra til å styrke den nasjonale beredskapen og øke sikkerheten for landets befolkning. Det pågår et betydelig arbeid på dette området i forsvarssektoren. En rekke tiltak har allerede blitt truffet, mens andre vil følge av langtidsplanen for Forsvaret, som jeg vil legge fram for Stortinget senere i vår. Jeg er glad for å kunne meddele at tiltakene i komiteens innstilling sammenfaller meget godt med de forslag vi planlegger å legge fram i langtidsplanen. Jeg er også svært tilfreds med at komiteen omtaler ansvars- og oppgavefordelingen mellom politiet og Forsvaret på en så tydelig måte. Forsvarets primære oppgaver er å hevde Norges suverenitet og suverene rettigheter og forsvare landet mot ytre angrep. Det er politiet som har ansvaret for å forebygge og bekjempe terrorhandlinger som ikke er å anse som væpnet angrep etter folkeretten. Før vi møttes til høring i januar, næret jeg en viss bekymring for at enkelte nå synes å mene at dersom man bare lykkes i å tilkalle nok militære mannskaper i en sivil krise, ville våre soldater spontant kunne tre inn som politifolk. Slik er det altså ikke. Jeg tror heller ikke at det norske folk egentlig ønsker å militarisere den indre sikkerheten i Norge. De to oppgavesettene krever ganske ulike ferdigheter og treningsformer. Den grunnleggende ansvarsfordelingen ligger fast etter 22. juli og er både prinsipielt viktig og operativt riktig. Jeg er derfor glad for at en enstemmig komité bekrefter denne viktige prinsipielle grensedragningen. Når det er sagt, følger det av Forsvarets primærfunksjoner at Forsvaret besitter mannskaper, utstyr og kompetanse som kan være av vital betydning også for sivile myndigheter. Som komiteen påpeker, er det derfor svært viktig at Forsvaret må kunne stille enheter og ressurser til disposisjon for det sivile samfunn når det er nødvendig og riktig. Og jeg vil understreke at vi har svært gode tradisjoner for dette i Norge. Forsvaret vil alltid, innenfor rammene av bistandsinstruksen, være beredt til å bistå politiet med tilgjengelige og relevante kapasiteter. Som jeg la vekt på i høringen i Stortinget 18. januar, skal norske borgere ha trygghet – både gjennom lov og i praksis – for at militære styrker ikke blir satt vilkårlig inn mot egne borgere. Forsvarets bistand kan komme i mange ulike former, og det er viktig å være klar over de grunnleggende forskjellene. De færreste vil ha noe prinsipielt problem med at Forsvaret bistår med opprydding etter flom og uvær eller rydder eksplosiver, altså det vi kaller operativ bistand. Det samme gjelder administrativ bistand, f.eks. å transportere politifolk til et åsted med militære helikoptre. Å avgi militære styrker til håndhevelsesbistand er derimot et større ansvar, all den tid slik bistand vil medføre større sjanse for at militær makt vil bli brukt mot sivilbefolkningen. Å gjøre dette kan i gitte situasjoner være både nødvendig og helt riktig, men det må uansett ligge klart innenfor gjeldende lov- og regelverk. Derfor skal alle anmodninger om slik håndhevelsesbistand komme fra sivil myndighet og avgjøres av forsvarsministeren. Vi må være trygge på at innsetting og bruk av militært personell ikke gjør mer skade enn gagn. Jeg er svært glad for å kunne si at vi i Norge har et forsvar og en forsvarssjef som selv har gått i bresjen for å minne om disse viktige prinsippene, i stedet for å forsøke å kapitalisere på folks følelse av utrygghet, i den hensikt å sikre nye oppgaver, fullmakter og ressurser. Jeg minner om at dette er mønstre vi har sett i en rekke andre land som har opplevd alvorlige terroranslag. Jeg kan forsikre Stortinget om at jeg vil samarbeide med justisministeren for å følge opp samtlige av komiteens anbefalinger. Dette gjelder videreutvikling av planer for å forebygge og håndtere mulige terrorangrep med tanke på samhandlingen mellom politi og forsvar. Regjeringen vil i kommende langtidsplan legge stor vekt på hvordan eksisterende kapasiteter bedre kan innrettes og brukes til slike formål innenfor gjeldende ansvarslinjer. Transportstøtte med helikoptre kan være en kritisk ressurs i sivil krisehåndtering. Forsvarets helikopterberedskap på Rygge, som kan yte politiet transportstøtte, vil bli videreført utover 1. august 2012, slik komiteen også har bedt om. Beredskapen vil dertil så snart som mulig bli utvidet til også å omfatte håndhevelsesbistand. Forsvarets øvrige helikopterressurser vil videre kunne benyttes til støtte for sivile myndigheter ved krisesituasjoner. Videre arbeider vi med tiltak som vil styrke Heimevernets kvalitet og tilgjengelighet for at de skal kunne løse sine militære oppdrag. Dette vil samtidig bidra til at Heimevernet vil kunne bistå sivile myndigheter på en enda mer effektiv måte. Dette gjelder ikke minst evnen til sikring av viktige objekter. Heimevernet skal gjennom sin regionale forankring og lokale kjennskap videreutvikle evnen til både militære operasjoner og til militært-sivilt samarbeid. Garden utfører kontinuerlig vakthold og sikring av de kongelige residenser og innehar derfor viktig kapasitet og kompetanse i hovedstadsområdet. Deler av styrken kan, som de gjorde ved terroranslagene 22. juli, benyttes til hurtig å bistå politiet med sikringsoppdrag innenfor bistandsinstruksens rammer. Garden vil i større grad bli trent og forberedt på nettopp dette. Den pågående gjennomgang av prinsippene for politiets og Forsvarets objektsikring med sikringsstyrker vil resultere i et forslag til en sektorovergripende instruks. Denne instruksen vil tydeliggjøre roller og ansvar. Den vil også gi føringer for koordinering og samarbeid mellom politi og forsvar på dette området. Arbeidsgruppen har nylig ferdigstilt sitt forslag til slik instruks, og den skal nå forankres i Justisdepartementet og i Forsvarsdepartementet. Forsvarets spesialkommando med nødvendige støtteelementer har et særlig oppdrag om å være forberedt på å bistå i bekjempelse av terror på oljeinstallasjoner og fartøyer til havs, og vil også kunne bistå politiet på land. Avdelingen får gjennom sin meget grundige trening også opplæring i det vi kan kalle politimessige prinsipper for bruk av makt. Spesialstyrkenes evne til land- og sjøbasert kontraterror vurderes styrket. Vurderingen omfatter både bistand til politiet og Forsvarets selvstendige ansvar ved anslag som konstateres å være et væpnet angrep på Norge. I denne sammenheng blir også Marinejegerkommandoens rolle vurdert nøye. Jeg vil også understreke at Forsvarets etterretningstjeneste, som i lang tid har bistått PST i arbeidet mot f.eks. islamistisk terrorisme, nå også har fått i oppdrag å følge med på høyreekstreme, rasistiske og xenofobiske bevegelser i Europa, og om disse etter hvert i seg selv kan representere en grenseoverskridende terrortrussel. Forsvarets ressurser må kunne settes inn hurtig og effektivt hvis det anmodes om bistand. Tidlig varsling om mulig behov for slik bistand er avgjørende for å starte nødvendige forberedelser og for å redusere responstiden. Innsats fra Forsvarets enheter utløses uansett ikke før den ansvarlige politimyndighet ber om det. Den pågående gjennomgangen av bistandsinstruksen fokuserer nettopp på hvordan prosedyrer kan gjøres mer effektive og forvisse oss om at prosedyrene i seg selv ikke medfører tidstap. Gjennomgangen fokuserer bl.a. på bedret samhandling mellom Forsvaret og politiet. Nye bestemmelser om øvelser fra departementsnivå og nedover, bestemmelser for tidlig varsling og forberedelser, en framhevelse av klargjøring av de prosedyrer som gjelder i hastetilfeller, samt sammenslåing og dermed en forenkling av bistandsformene skal bidra til dette. Forsvaret har allerede i dag et utstrakt samarbeid med sivile myndigheter og yter i praksis nærmest daglig bistand. Forsvarets bistandsrolle øves regelmessig, bl.a. med basis i inngåtte samarbeidsavtaler på ulike nivåer. Etablerte, gjensidige liaisonordninger styrker dialogen mellom etatene. Jeg vil i samarbeid med justisministeren legge opp til en styrket, gjensidig kjennskap om sivile etaters mulige behov og Forsvarets kapasiteter gjennom kurs, øvelser og treningsopplegg. Jeg vil naturligvis støtte de initiativ justisministeren igangsetter i forhold til sivile beredskapsplaner. Kommende revisjon av Beredskapssystemet for Forsvaret vil dessuten legge særlig vekt på sivil-militær samhandling. Revisjonen skal basere seg på erfaringene fra terrorhandlingene 22. juli og senere tids nasjonale og allierte øvelser. Jeg merker meg at komiteen understreker følgende: «at det i en initialfase etter en hendelse – terrorangrep, angrep fra fremmed stat eller angrep med ukjent opphav – er viktig at militære avdelinger og befalingsmenn mobiliserer inntil bakgrunnen for hendelsen er avklart.» Når det gjelder terrorberedskap, ønsker jeg å presisere at Forsvaret kun har et selvstendig ansvar for å håndtere terroranslag som kan konstateres å være et væpnet angrep på Norge. I alle andre situasjoner vil Forsvaret være i en bistandsrolle. I en innledende fase, hvor situasjonen er uavklart, vil og skal Forsvaret forberede seg i henhold til gjeldende beredskapsplanverk, herunder bl.a. kalle inn og sette opp militære enheter. Det innebærer også en klargjøring av kapasiteter som kan være relevante i en bistandssituasjon, slik vi så den 22. juli. Men disse kapasitetene skal altså ikke settes i aksjon før det er avklart hvem som har hovedansvaret for å håndtere krisen. Slik vil vi være best i stand til å håndtere alle typer kriser. Jeg vil igjen takke komiteen for det grundige arbeidet som er gjort, den høye grad av samstemthet, og ser fram til å fortsette arbeidet med å implementere de forslag som her er lagt på bordet.