trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2015-06-09:
Til Andersen og Lundteigen: Når det gjelder det med hjelpemidler, mener Kristelig Folkeparti at det ikke skal være lager og forvaltning, men formidling, som før. Når det gjelder varig tilrettelagte arbeidsplasser, er det hensynet til bruker, bedre tjenester og helhetlig tilbud som fortsatt skal stå i sentrum, og som vi er garantister for. Til Sivertsen: Jeg merker meg at da kritikken kom mot Oslo og Akershus, var «utredning» svaret som kunne avhjelpe det. Jeg merker meg det. Når det gjelder forhandlinger, fikk Arbeiderpartiet alle sjanser til å delta i møtet videre. På spørsmål om det tidligere i dag svarte Helge Pedersen defensivt: De var ikke de første som gikk. Ja, men hvorfor gikk Arbeiderpartiet? Det var mitt spørsmål. Til Lundteigen: Folkeavstemning er et lovlig politisk verktøy hvis man lokalt synes det er hensiktsmessig og helt i orden. Kristelig Folkeparti har i tillegg til å være velferdspartiet – jeg takker for beskrivelsen fra Kolberg – fått på plass familievern og frivillighetssentral. Jeg snur det og lager et retorisk spørsmål: Hvordan kunne denne reformen sett ut uten Kristelig Folkeparti?
Ola Elvestuen (Venstre), 2015-06-09:
Jeg har sett på forslag 8 fra Arbeiderpartiet, der de vil ha et regionalt nivå i hovedstadsområdet, altså et regionalt nivå over Oslo og Akershus som et «minimum», som det står. I Oslo og Akershus har man jo tatt tak i problemstillingene i regionen, dvs. man har et kollektivtransportsystem som er det beste i landet, om ikke i stor grad også i Europa. Man har et regionalt planleggingssamarbeid som er kommet veldig langt, og som det jobbes veldig godt med, en videregående skole som er av de beste i landet, og hele handlekraften – særlig i Oslo, som også er det største fylket, med 640 000 innbyggere – ligger i at man kan se på de fylkeskommunale og de kommunale oppgavene i sammenheng. I tillegg er det en by som har 15 bydeler med folkevalgte bydelsutvalg, og da blir mitt spørsmål: Hvorfor vil Arbeiderpartiet vingeklippe Oslo, som fungerer så godt? Og hva ønsker man å oppnå med en sånn sammenslåing?
Ola Elvestuen (Venstre), 2015-06-09:
Hele formålet med reformen er jo å flytte mer makt ned til kommunene, og også til de framtidige regionene. Da er det forstemmende å se at det som er Arbeiderpartiets forslag 8, jo nettopp fjerner dramatisk den handlekraften og makten som ligger særlig i Oslo, men også i hovedstadsområdet. For når forslaget er å slå sammen fylkeskommunene og lage en region, tar man bort nettopp det som har vært suksessfaktoren i Oslo – altså den største kommunen i landet, og også det største fylket i landet – nemlig at en her har en mulighet til å se det kommunale og det fylkeskommunale ansvaret i sammenheng, og man har klart å løse sine oppgaver. På slutten av 1990-tallet ble det laget en NOU som het «Grenser til besvær». Den gangen var det et relevant spørsmål å se på hvordan en kunne få til bedre kollektivtrafikk, få til et bedre plansamarbeid i hovedstadsregionen. Etter at den ble lagt fram, er det gjort dramatiske forbedringer i regionen. Man har fått på plass en finansiering av kollektivtrafikk regionalt, gjennom Oslopakke 3 – som fungerer. Man har fått på plass en organisering, i samarbeid mellom Oslo og Akershus, med en bestillerenhet og en planleggingsenhet i Ruter – som fungerer. Man har bygget opp kanskje det beste kollektivsystemet i hele Europa i forhold til størrelsen på byen. Dette er noe som regionen virkelig har grunn til å være stolt av – og det fungerer. I tillegg har vi siden 2009 hatt et fungerende plansamarbeid i Oslo–Akershus, som jo er den andre begrunnelsen for at man skal gjøre administrative endringer. Dette fungerer nå godt gjennom Oslo og Akershus, og også med kommunene i Akershus. Det er ingen grunn til å gjøre endringer for å oppnå noe annet enn det man allerede er i gang med. Og på videregående skole har man jo de beste resultatene i landet. For det Arbeiderpartiet foreslår, er jo ikke bare at de skal slå denne regionen sammen og dermed fjerne ansvar fra Oslo. I tillegg har de et forslag, forslag 5, hvor man eksplisitt sier at kollektivtrafikk og videregående opplæring ikke skal tilligge kommunene. Til sammen blir dette et forslag som vil gjøre det mye vanskeligere å drive denne regionen på en god måte. Handlekraften ligger jo heller ikke bare i at man er fylke og kommune sammen, den ligger også i at man har bygget et velfungerende lokaldemokrati i bydelsutvalgene. Så ved å lage en region her vil man lage enda ett nivå i området, med de komplikasjoner det gir. Forslaget vil dramatisk svekke lokaldemokratiet og styringsdyktigheten i Oslo og gå helt på tvers av selve formålet med reformen.
Ola Elvestuen (Venstre), 2015-06-09:
Det var også representanten Kolberg som fikk meg til å ta ordet, på grunn av den belæringen om folkemakt som vi hørte. Det er vel ingen partier som har stått for mer sentralisering og korporativ makt enn Arbeiderpartiet i Norge. Hele formålet med denne reformen er nettopp å flytte makt ned til kommunene for å få sterkere kommuner, sånn at man også får en sterkere folkevalgt styring i kommunene. Det er underlig at samtidig som man argumenterer for mer folkemakt i kommunene, går Arbeiderpartiet aktivt inn for å fjerne folkevalgt styring fra den sterkeste kommunen, nemlig Oslo. Det er klart at det gjør ikke saken bedre at dette har sin grobunn i et landsmøtevedtak. Tvert imot gjør det det enda mer alvorlig, dette er virkelig noe man må slåss imot, for det er noe Arbeiderpartiet står for og vil stå for over lengre tid. Det blir stilt spørsmål ved at det blir presentert som om det går så bra i Oslo og Akershus. Akkurat på de feltene man ønsker å slå sammen for å løse, går det faktisk bra. I kollektivtrafikken har man funnet fram til en løsning og bygget opp et system som er av det absolutt beste i Europa. Når det gjelder planlegging, har man også et samarbeid som fungerer veldig godt og legger grobunn for et systematisk arbeid framover i tid. Internt i denne kommunen er det bygget opp et lokaldemokrati gjennom bydelsutvalgene med en nærhet til den enkelte innbygger som fungerer i hverdagen, og som fungerer for å få en helhetlig styring i byen. Det er virkelig ingenting som skulle tilsi at det er noe man skal kunne løse bedre gjennom å tvangssammenslå hovedstadsregionen. Her har man en sterk kommune med sterkt forankret lokaldemokrati i bydeler og bystyrer, og et godt samarbeid med Akershus på de viktigste regionale feltene. Det er dette som bør videreføres. Så skal vi i fellesskap bygge opp under denne reformen, som forsterker kommunenes makt og kan bygge et sterkt lokaldemokrati omkring norske kommuner, også for øvrig.
Ola Elvestuen (Venstre), 2015-06-09:
Grunnen til at jeg tar opp Arbeiderpartiets forslag om å slå sammen Oslo og Akershus, er: Bakgrunnen for et sånt forslag må jo være at de ønsker å gjøre noe med et regionalt nivå, som de ønsker å fylle med oppgaver. Det må dreie seg om kollektivtrafikk og regional planlegging – nettopp de to områdene man har lyktes med i Oslo og Akershus, og hvor man har et godt samarbeid. Det som er enda mer alvorlig hvis man foretar den sammenslåingen, er at man vil svekke handlingsrommet i Oslo betydelig. Nettopp det at man er en kommune med fylkesansvar, gjør at man både har et ansvarsområde og en budsjettmakt som gjør at man kan ta initiativ og drive byen på en bedre måte enn hvis man får enda et folkevalgt nivå. Og så vil det være med og svekke bydelsutvalgene, som er en viktig del av lokaldemokratiet og en viktig del av styringen i Oslo, å legge enda et nivå oppå.(Presidenten klubber.) Og Helga Pedersen ga et godt innlegg for å holde Arbeiderpartiet unna bystyret også fra i høst.(Presidenten klubber igjen.) (Presidenten klubber.) (Presidenten klubber igjen.)
Frank J. Jenssen (Høyre), 2015-06-09:
Jeg tror ikke dette handler om verken bedrevitenhet eller besserwissere verken på den eller den andre siden. Det handler om saklig uenighet. Vi er overbevist om at norske kommuner, som har vært en suksess fordi man har hatt stort ansvar for mange velferdsoppgaver og kan se oppgaver i sammenheng, også kan få til å løse oppgavene enda bedre hvis de får større ansvar for flere typer tjenester. Å skape nye tjenester, innovasjon, er noe norske kommuner er sterke på, også på velferdssiden, og det er nettopp fordi de har ansvaret for mange forskjellige oppgaver. Jeg er imidlertid sikker på at hvis vi i dag hadde tenkt oss at kommunene ikke hadde noe ansvar for barnevern, og det så kom et forslag om at kommunene skulle ta ansvaret for barnevernet, ville Arbeiderpartiet vært imot det også, med nøyaktig samme begrunnelse. Men det handler faktisk om at vi må ta lederansvar og prøve å finne den riktige balansen når det gjelder hvilke oppgaver kommunene skal ha – nettopp for at man skal ha muligheten til å se tjenester i sammenheng og skape bedre tilbud for innbyggerne.
Frank J. Jenssen (Høyre), 2015-06-09:
Jeg kan kort si at jeg har full tillit til at regjeringen selvfølgelig involverer både brukerorganisasjoner og andre, på de måtene vi er forpliktet til.
Frank J. Jenssen (Høyre), 2015-06-09:
Ja, det er en styrke ved norske kommuner at man har ansvar for de samme oppgavene, og at man har ansvar for mange oppgaver. Det har vært en suksessfaktor ved de norske velferdskommunene som gjør at man nettopp er i stand til å lage gode tjenester til sine innbyggere. Så er det slik at i noen områder i landet, og særlig i sterke pressområder, hvor man har stor utbygging og store trafikkutfordringer, kan det være en styrke om man også får sett det i sammenheng med f.eks. kollektivtilbudet. Premisset her er at vi da kan få til bedre miljø, bedre kollektivtransport og et bedre tilbud til innbyggere og næringsliv. Det er forutsetningen hvis man skal få til denne typen oppgavedifferensiering, og det overrasker meg egentlig at Senterpartiet er mer villig til å sette prinsippet foran hensynet til innbyggerne.
Frank J. Jenssen (Høyre), 2015-06-09:
Det siste premisset til representanten Greni er jeg ikke sikker på om jeg er med på, men som jeg sa i mitt innlegg: Hvis det er aktuelt med forsøk, så kompromisser ikke Høyre med kvaliteten på skoletilbudet til elevene. Det er det grunnleggende. Hvis det er slik at vi skal gjennomføre forsøk, er det fordi vi da mener at noen kommuner faktisk er i stand til å gi et bedre tilbud, og at tilbudet skal bli bedre, men selvfølgelig skal ingen elever få et dårligere tilbud. Det må ligge helt, helt fast.
Frank J. Jenssen (Høyre), 2015-06-09:
Svaret på det spørsmålet er ja, også fordi vi i flere sammenhenger er tydelige på at en del ting må utredes nærmere og utredes videre. Men at vi angir retningen, er helt klart. Ellers er jeg ikke enig i premisset til representanten Andersen om at dette på noe vis er en diskriminerende stortingsmelding. Det handler rett og slett om at vi ønsker å skape kommuner og sørge for at kommunene er i stand til å ta ansvar for flere oppgaver og flere tjenester, slik at man kan skape et bedre tilbud til innbyggerne. Det dette oser av fra SVs side, er en mistillit til kommunene – det er gjennomgående i denne innstillingen fra både SV og de rød-grønne. Det oser i innstillingen av en mistillit til at norske kommuner ikke er i stand til å ta ansvar for nesten en eneste av de oppgavene som staten i dag har ansvar for. Det er oppsiktsvekkende, synes jeg, at SV så til de grader markerer sin mistillit til norske kommuner og deres evne til faktisk å prioritere innbyggerne sine.
Frank J. Jenssen (Høyre), 2015-06-09:
SV uttrykker stor bekymring for at kommuner skal få én eneste ny velferdsoppgave. Det er forunderlig. De rød-grønne partiene, også SV, har jo over år vært med og støttet overføring av viktige velferdsoppgaver til kommuner – også med den kommunestrukturen vi stort sett har i dag. Det gjelder også mennesker med store hjelpebehov, det gjelder f.eks. HVPU-reformen, Samhandlingsreformen og Opptrappingsplanen for psykisk helse. Hvordan kan det ha seg at kommunene kan ta ansvar for alvorlig syke kreftpasienter og psykisk syke, men ikke for arbeidstiltak og hjelpemidler?
Frank J. Jenssen (Høyre), 2015-06-09:
Til det siste kan man for så vidt innvende at verken finansiering eller individuelle rettigheter skal berøres av en oppgaveendring. Men la meg ta et annet tema. Når man leser innstillingen, ser man – gledelig nok på et vis – at også SV erkjenner at mange kommuner har utfordringer, også med dagens oppgaver, med å løse sine lovpålagte oppgaver. Jeg siterer, som jeg gjorde i innlegget mitt, fra SVs merknad: «at kommuner som alt i dag ser seg nødt til å samarbeide interkommunalt på mange og tunge ansvarsområder, bør vurdere å inngå mer forpliktende samarbeid med nabokommunene. Disse kommunene bør vurdere om det heller vil være riktig å slå kommunene sammen.» Har representanten Andersen noen eksempler på kommuner som bør vurdere å slå seg sammen?
Frank J. Jenssen (Høyre), 2015-06-09:
Det er slik at oppgavemeldingen har fått ulike karakteristikker og ulike velkomster, likeså dagens innstilling. Men det bekrefter inntrykket – som nevnt i mitt første innlegg – av at opposisjonen ikke helt vet hvilken fot man skal stå på. Enten beskyldes oppgavemeldingen for å være uten kraft, uten innhold og uten betydning – dette var da ingenting, sier man – eller man advarer mot forslagene som ligger der og sier at dette er jo veldig alvorlige forslag, dette må vi ikke gjøre, og det som man er i ferd med å gjennomføre her, advares det mot. Eller det anføres på den ene siden at enkeltsaker ikke er tilstrekkelig utredet, men på den andre siden får vi, når vi sier at noen av disse sakene skal faktisk utredes først, kritikk for at vi vil utrede først. Når kritikken hagler fra begge sider samtidig, fra de samme partiene, forteller det meg at vi som står bak innstillingen, står godt plantet midt i, og at sannheten nok ligger et sted midt imellom. Men det er tydelig at vi har en regjering og et stortingsflertall som går i bresjen for desentralisering, mer makt og myndighet til kommunene. Her, i disse spørsmålene, er det ingen fare for å bli overbydd av opposisjonen. Det er ingen initiativer, ingen egne forslag – kun kritikk av de forslagene som foreligger. Når handlekraften og iveren for styrket lokaldemokrati er så totalt fraværende hos opposisjonspartiene, er jeg heller ikke overrasket over at man ikke fikk til å levere noe på disse spørsmålene de årene man satt i regjering, rett og slett fordi man antagelig heller ikke prøvde.
Frank J. Jenssen (Høyre), 2015-06-09:
Til Senterpartiet må jeg si: De største byene i Norge er omgitt av mange små kommuner, og da er det faktisk ikke unaturlig at det er de større kommunene som ofte har mest interkommunalt samarbeid. Men det vesentlige som Senterpartiet ikke tar stilling til, er om man synes det er greit at små kommuner ofte tvinges til interkommunalt samarbeid, fordi man ikke kan ta ansvar for sine lovpålagte oppgaver. Det er noe helt annet enn å velge frivillig samarbeid fordi man finner fornuftige løsninger. Ellers: Jeg synes jeg hørte at vi fikk en historisk leksjon om folkestyre fra et partimedlem i det partiet som tidligere var medlem av Den kommunistiske internasjonalen. Men det tenkte jeg ikke jeg skulle nevne. Jeg kan i grunnen nøye meg med – siden vi diskuterer kommunereform – å minne om at Arbeiderpartiet, for sin del, også sto bak kommunereformen forrige gang, som ikke var en frivillig reform, men som var en reform hvor man satte ned en kommisjon, slik Arbeiderpartiets representant Helga Pedersen tidligere har tatt til orde for også. Så jeg tror jeg vil betakke meg for den typen leksjoner.(Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.)
Stine Renate Håheim (Arbeiderpartiet), 2015-06-09:
For Arbeiderpartiet er det avgjørende hvis vi skal flytte oppgaver, at det blir et bedre tilbud til innbyggerne. Der skiller vi nok kanskje litt lag. Høyre skriver i merknaden at brukere av varig tilrettelagt arbeid og hjelpemidler trenger mer helhetlige tilbud, og bruker det som et argument for å overføre mer ansvar til kommunene. Det har brukerorganisasjonene protestert kraftig mot og advart om at de vil få et dårligere tilbud. Jens Petter Gitlesen i Norsk Forbund for Utviklingshemmede skriver på deres hjemmesider: «Forslagene vil bidra til svekkelse av utviklingshemmedes livsvilkår.» Det er ganske tunge faglige argumenter mot å gå videre med regjeringens tanker på dette området. Da er mitt spørsmål til representanten Jenssen: Hva slags kunnskap er det Høyre har som gjør at de åpenbart vet bedre enn alle organisasjoner som representerer disse menneskene?
Stine Renate Håheim (Arbeiderpartiet), 2015-06-09:
Jeg observerer at det ikke ligger noen faglig tyngde, argumentasjon eller kunnskap bak forslaget, men brukerorganisasjonene har ikke bare kritisert forslagene, men også prosessen og den manglende involveringen. Av FNs konvensjon for mennesker med nedsatt funksjonsevne følger bl.a. at staten har en plikt til å involvere brukerorganisasjoner også i utviklingsfasen når det gjelder forslag som angår dem. Så da er mitt spørsmål: Her er det åpenbart saklig uenighet som jeg er litt usikker på om er faglig begrunnet, men kan representanten Jenssen garantere at brukerorganisasjonene fra nå av vil bli involvert, inkludert og lyttet til i de framtidige utredningene og prosessene?
Stine Renate Håheim (Arbeiderpartiet), 2015-06-09:
Denne debatten har ikke hatt noen mangel på honnørord, og det har regjeringspartiene vært rause med også de to siste årene. Det har vært mange festtaler om et styrket lokaldemokrati, samtidig som lokaldemokratiet har blitt svekket på en rekke områder. Finansministeren har ivret for å sentralisere den kommunale skatteinnkrevingen, noe Venstre og Kristelig Folkeparti heldigvis har satt en stopper for. Det er et paradoks at noe av det første landbruksministeren gjorde, var å fjerne ordningen med lokal forvaltning av bygdeutviklingsmidler bl.a. i Valdres. Så har den samme landbruksministeren foreslått å oppheve boplikten. Få har vel respondert bedre på det enn fremskrittspartiordføreren i Hvaler, som sa: Dette må kommunene få bestemme selv, det er her folk bor, folk bor ikke inne i regjeringskontorene. Det er også et paradoks at næringsministeren har foreslått å erstatte de regionale styrene i Innovasjon Norge med et nasjonalt styre. Samtidig har Kommunaldepartementet kuttet kraftig i de regionale utviklingsmidlene, som gir de folkevalgte mindre handlingsrom for å drive næringsutvikling i eget fylke. Lokaldemokratiet er svekket på en rekke områder, og det som skulle bli den største oppgaveoverføringen noensinne, har endt med tannhelse, notarialforretninger, vigsel og forhåndsgodkjenning av svømmebasseng. Det er kanskje ikke så rart at jubelen har uteblitt. Regjeringen snakker mye om å samle robuste og store fagmiljøer. Da er det ganske vanskelig å forstå hvordan tennene skal bli bedre ivaretatt av å splitte opp fungerende fagmiljø. Det samme gjelder videregående opplæring, hvor man nå ønsker å splitte opp. Flertallet sier at brukerne av hjelpemidler og varig tilrettelagte arbeidsplasser trenger et helhetlig tilbud. Det har brukerorganisasjonene protestert kraftig mot. De ønsker ikke at det ansvaret skal overføres til kommunene. Vi hører at regjeringspartiene er svært opptatt av å ha tillit til de lokale folkevalgte – men åpenbart ikke nok tillit, når de stemmer ned vårt forslag om at kommunene må få større råderett over egen skolestruktur. Vi hører at regjeringspartiene snakker fint om frivilligheten, men samtidig foreslår å overføre frivilligsentralene til kommunene. En samlet frivillighetsbevegelse i Norge advarer mot dårligere kår for frivilligheten og dårligere tilbud til innbyggerne. Arbeiderpartiet er et reformparti, men vi er ikke med på reformer for reformenes skyld. Vi er med og endrer når det er til det beste for innbyggerne, og når det reelt styrker lokaldemokratiet.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2015-06-09:
Jeg registrerer at Kristelig Folkeparti mener at tannhelsetjenesten bør overtas av kommunene. Da vil jeg egentlig bare gå rett på sak og spørre representanten Toskedal fra Kristelig Folkeparti om på hvilken måte han og Kristelig Folkeparti mener at tannhelsetjenesten vil bli en bedre tjeneste når kommunene nå skal få ansvaret for den.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2015-06-09:
Jeg får takke for svaret, men det er et faktum at vi har mottatt bekymringsmeldinger fra Finnmark i nord til Østfold i sør og til representantens eget hjemfylke Rogaland i vest når det gjelder flyttingen av tannhelsetjenesten. De som jobber profesjonelt med dette spørsmålet, mener at å flytte denne vil føre til mindre fagmiljøer og gjøre det vanskeligere å nå nasjonale mål. Da er spørsmålet hvilken faglig dokumentasjon Kristelig Folkeparti har som grunnlag for å støtte regjeringen i forslaget. Ville ikke Kristelig Folkeparti da stått seg bedre på å stemme for det de er for og mot det de er mot, istedenfor å dilte etter regjeringen?
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2015-06-09:
Da er det fristende å spørre Kristelig Folkeparti: Er de mest fornøyd med det de er med på i denne oppgavemeldingen, eller er de mer fornøyd med de forslagene de har brukt tid på å klare å stanse i dette forslaget?
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2015-06-09:
Nå er vi ikke på femte timen lenger snart, nå er vi på sjette timen, og jeg registrerer at dess lenger ut i denne debatten vi kommer, dess dårligere sak sitter regjeringen og støttepartiene på. De synes det er plagsomt, og det forstår jeg. Når vi er kommet så langt i diskusjonen, kommer altså angrepene på Arbeiderpartiet – ikke først og fremst til hva som står i saken og de forslagene vi har fremmet her i dag, nei, da kommer det uttalelser om hvem som sa hva for tre år siden og seks år siden og åtte år siden. Da kommer kritikken, og den kommer på det grunnlaget. Det tyder på at flertallet i denne salen i denne saken sitter dårlig i det. Så kommer det påstander om at Arbeiderpartiet vet best. Det sier representanten Kapur. Vel, det kan diskuteres, men da vet i hvert fall ikke partiet Høyre noen ting. De har i hvert fall ikke ønsket å lytte til alle de advarslene – som kom i høringer og i møter som jeg vet forskjellige organisasjoner har hatt med alle partiene når det gjelder dette med VTA-bedrifter, hjelpemidler, tannhelse, videregående skole osv. – om at det som ligger i forslagene, er ingen god idé. Det er slik at denne meldingen ikke har blitt noe bedre fundert i løpet av dagen. Den viser ikke veien framover, og det var vel det som var meningen med meldingen: at nå skulle kommunene få klar beskjed om hvilke oppgaver de skulle få, og så kunne de innrette sin naboprat og diskusjon om nye kommunegrenser etter det. Her får kommunestyrepolitikerne ingen hjelp av regjeringen og flertallspartiene – tvert imot. Jeg vil avslutte med å si noe til representanten Toskedal fra Kristelig Folkeparti, som mener at Arbeiderpartiet rir to hester og prøver å skjule sin politikk. Det er en drøy påstand, og jeg tror nok at representanten Toskedal og Kristelig Folkeparti kunne vært mer opptatt av sin egen hest enn andres. Så kan han jo være invitert til å stemme for de forslagene som Arbeiderpartiet, sammen med andre, nå har fremmet. Men det kan han dessverre ikke, fordi her har Kristelig Folkeparti solgt seg til regjeringen mot bedre vitende. Sånn sett er det snart ikke stor forskjell på det internasjonale fotballforbundet FIFA og Kristelig Folkeparti, det er bare prisen.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2015-06-09:
Det var ikkje mykje oppløftande å høyre frå representanten Greni når det gjeld kommunereforma og oppgåvefordelinga. Regjeringa har allereie etter to år levert fleire store reformer innan forvalting, samferdsle, helse, arbeidsliv og utdanning. Senterpartiet har vore kritisk til det meste av dette. Det som har vore gjennomgangsmelodien frå Senterpartiet, er at alt skal vere som før, og at alt som er nytt, er farleg. Er det ein bevisst strategi frå Senterpartiet si side å skape frykt for endringar?
Bjørn Lødemel (Høyre), 2015-06-09:
Spørsmålet mitt var om det er ein bevisst strategi frå Senterpartiet si side å skape frykt for endringar, og det kan representanten få ein ny sjanse til å svare på. Men i motsetning til Senterpartiet sentralt er det stor oppslutning om prosessane, om kommunereforma, mange plassar. I Sogn og Fjordane har ni–ti kommunar kome langt i denne prosessen. Mange av desse lokalpolitikarane som jobbar med desse gode prosessane, er frå Senterpartiet, og det er òg tverrpolitisk einigheit om mykje av det som dei jobbar med. Det er òg mange av Senterpartiet sine lokalpolitikarar som er positive til kommunesamanslåing, og dei går i spissen for slike prosessar. Vil Senterpartiet på Stortinget heie på desse?
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2015-06-09:
Når vi hører representanten Andersen i dag, forstår vi at Sosialistisk Venstreparti har planer om å fremme en rekke forslag om å tilføre massevis av penger til kommunene over statsbudsjettet. Da er spørsmålet mitt: Er dette en helt ny strategi som SV nå plutselig har kommet på – i hvert fall når man sammenlikner med hva SV sto for i løpet av den tiden da Sosialistisk Venstreparti var en del av den rød-grønne regjeringen?
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2015-06-09:
Etter årevis med reformtørke har regjeringen lagt frem viktige forslag for å modernisere og forbedre lokalforvaltningen i Norge. Et lite tankeeksperiment: Den ideelle lokale forvaltningsstrukturen i et arealmessig litt over gjennomsnittlig stort europeisk land med litt over 5 millioner innbyggere hadde vært om vi hadde kuttet ut fylkeskommunen og etablert et sted mellom 100 og 200 kommuner som var relativt sammenlignbare i areal og innbyggertall. Dermed kunne enda større deler av offentlig tjenesteproduksjon og service overlates til disse kommunene, og oppgavetildeling ville vært svært enkelt. Men – Norge er et land med mangslungen geografi, og det illustreres kanskje best ved at det største fylket i Norge, Finnmark, er det fylket som har færrest innbyggere, mens Oslo, derimot, er det klart minste fylket i areal, men samtidig har Oslo ikke bare flest innbyggere, men Oslo alene har flere innbyggere enn de fire nordligste fylkene – Finnmark, Troms, Nordland og Nord-Trøndelag – til sammen, altså litt mer når det gjelder folketall. De 15 største kommunene har til sammen nesten 40 pst. av landets befolkning, mens de øvrige 60 pst. fordeler seg på over 400 kommuner. De 15 største kommunene har til sammen ca. 2 millioner innbyggere. 27 kommuner har mindre enn 1 000 innbyggere. Disse har til sammen 20 157 innbyggere, og til sammen har disse 27 kommunene færre innbyggere enn Nes kommune på Romerike i Akershus, eller Røyken kommune i Buskerud. Den største kommunen i Norge har litt flere innbyggere enn de 247 minste kommunene til sammen. Det sier litt om mangfoldet blant norske kommuner, og det sier at oppgavefordeling her heller ikke er særlig lett. Vi står i dag i en valgsituasjon. Vi kan opprettholde kommunestrukturen omtrent som i dag. Da vil det være uunngåelig at det oppstår det som vi kaller A- og B-kommuner. For de minste kommunene er det vanskelig nok å oppfylle de kravene som stilles til kommunene i dag, og det vil være utenkelig med enda flere oppgaver. Alternativet er en i hovedsak frivillig sammenslåing, særlig av noen av de minste kommunene, til større kommuner. På den måten vil vi få robuste, ressurssterke enheter som står bedre rustet til å gå løs på nye oppgaver. Men også etter en kommunereform vil det være stor forskjell på kommunene når det gjelder størrelse – både areal og innbyggertall. Det virker som om de fleste av oss er enige om at flest mulig oppgaver bør løses lokalt. Å tviholde på en utdatert kommunestruktur vil være den alvorligste hindringen for å få det til. Den strategien som regjeringen og de fire samarbeidspartiene anbefaler, vil på sin side være det beste verktøyet for å unngå å få A- og B-kommuner, og for å få en kommunestruktur som egner seg for å møte fremtidens utfordringer i Kommune-Norge.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2015-06-09:
Svaret på det spørsmålet er at selvsagt skal de funksjonshemmedes organisasjoner trekkes med. Hvordan vi gjør det, vil vi selvsagt komme tilbake til. Men det er også slik at vi har hatt møte med de funksjonshemmedes organisasjoner i forbindelse med det arbeidet vi har hatt så langt. Det som er vårt anliggende når det gjelder oppgaveoverføring, er å gi innbyggerne bedre tjenester. Vi vet at i dag har kommunene delvis ansvar for hjelpemidler. Nav har også et ansvar. Vi tror ikke at dagens ansvarsfordeling mellom stat og kommune er riktig. Vi ønsker å se på hvordan vi kan få en bedre ansvarsfordeling mellom stat og kommune, slik at innbyggerne kan få bedre tjenester. Hvorfor skal det f.eks. være slik at kommunene har ansvaret for midlertidige hjelpemidler, mens staten har ansvaret for varige hjelpemidler? Mange av de hjelpemidlene som eldre har behov for i sin hverdag, er varige hjelpemidler, som kommunen kan ha ansvar for. Det handler om bedre ansvarsfordeling, bedre ansvarsplassering og bedre løsninger for innbyggerne.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2015-06-09:
Her har vi funnet gode løsninger sammen med Kristelig Folkeparti, Venstre og Fremskrittspartiet. Vi gjennomfører nå en moderat endring av privatskoleloven, slik at det blir mulig å etablere flere skoler. Det er også spørsmål om innbyggernes behov og foreldrenes rettigheter. Men la meg si at jeg mener det er flott at det er et lokalt engasjement rundt dette. Det er jo ikke slik at alle Arbeiderpartiets lokalpolitikere danser etter Helga Pedersens pipe heller. For eksempel har den fremragende ordføreren i Skien, Hedda Foss Five, tatt til orde for at Skien burde kunne overta ansvaret for de videregående skolene. Det er også mange andre eksempler på at lokale politikere har andre synspunkter enn det vi har nasjonalt. Det synes jeg er helt greit. La meg også si at jeg synes Arbeiderpartiets opptreden i denne debatten er forunderlig. Arbeiderpartiet har ikke hatt et eneste forslag om hvordan man kan styrke lokaldemokratiet. Alt har handlet om å kritisere. Man har ikke noen forslag som kan bidra til å styrke lokaldemokratiet. Det sier også litt om Arbeiderpartiets situasjon i dag.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2015-06-09:
Retten til å opprette friskoler og retten til å gå i friskole handler også om grunnleggende menneskerettigheter. Dette handler ikke bare om kommunens mulighet til å velge, det handler også om individets rett. Dette er grunnleggende menneskerettigheter. Så er det jo ikke slik at vi overfører tannhelse til kommunen. Vi overfører ansvar for tannhelse til kommunene. Vi mener at den offentlige tannhelsen hører mer naturlig hjemme sammen med skolehelsetjeneste og kommunehelsetjenestene enn sammen med kollektivtransport og fylkesveier. En av dem jeg møtte på en fylkeskommunal tannhelseklinikk, understreket at det var helt naturlig at de var organisert sammen med kommunen. For som hun sa: Vi er noen av de første som oppdager at et barn er mishandlet eller misbrukt, da er det komplisert at vi ligger på et annet forvaltningsnivå enn skolehelsetjenesten og barnevernet. Vi flytter oppgaver – ikke for moro skyld, men for å gi innbyggerne bedre og mer helhetlige tjenester.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2015-06-09:
Jeg håper at Senterpartiet i det videre kan bli en alliert i dette arbeidet, for det er ingen tvil om, som vi også har sett i Stortinget under behandlingen av denne saken, at man først og fremst har motarbeidet forslag om oppgaver som vi ønsker å overføre til kommunene, og det har vært få forslag om hvordan man kan redusere den statlige detaljstyringen. Men la meg bare vise til at rehabilitering, forsøk med distriktspsykiatriske sentre, hjelpemidler, boligtilskudd, varig tilrettelagt arbeid, statlig barnevern, tilskudd til frivillighetssentraler, forenkling av utmarksforvaltning, motorferdsel i utmark – alle er eksempler på overføring av makt fra stat og til kommune. Da jeg kom inn i Kommunal- og moderniseringsdepartementet, var det slik at 80 pst. av innsigelsessakene som ble avgjort i departementet, ble avgjort til fordel for staten selv. Den nye regjeringen har gitt kommunene rett i 80 pst. av sakene. Med andre ord: Det er en klar endring fra statlig detaljstyring og overprøving til større lokal frihet og styrking av lokaldemokratiet.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2015-06-09:
Her tror jeg det må være noen misforståelser, for det eneste forslaget om tvang som foreligger i denne innstillingen, det er fremsatt av Arbeiderpartiet. Arbeiderpartiet er det eneste partiet som har kommet med et forslag om tvang i denne innstillingen, og det gjelder at Oslo og Akershus fylker, som representerer 25 pst. av landets befolkning, skal slås sammen med tvang. Det er det eneste tvangsforslaget som ligger her. Når vi mener at det skal legges frem en proposisjon for Stortinget våren 2017, er det fordi vi legger til grunn at det vil være kommuner som ønsker å flytte kommunegrense, og vi ønsker også å se oppgaveendringene i sammenheng med endringer i kommunereformen – og så kan det være noen enkelttilfeller hvor man må gå bort fra frivillighetslinjen. Men vi er veldig tydelige på at frivillighet og gode lokalprosesser ligger til grunn, men at det kan være unntak, slik Stortingets flertall slo fast ved behandlingen av kommuneproposisjonen i fjor.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2015-06-09:
Jeg tror at på dette punktet må vi bare erkjenne at vi er uenige. Jeg registrerte at representanten Andersen i et tidligere innlegg når det handlet om lokalt ansvar, sa at da er det ikke i «trygge hender». Vi er uenige når det gjelder hva staten skal ha ansvaret for, og hva lokale politikere skal ha ansvaret for. Vi er tilhengere av et sterkt lokaldemokrati, og vi har tillit til at lokalpolitikere uavhengig av parti vil våre innbyggere vel – og vi mener at når man ser oppgavene mer i helhet, kan det også gi innbyggerne bedre tjenester. Når det er slik at man har overført ansvar for alvorlig syke og personer med psykisk helse til kommunene, mener jeg det er spesielt at man mener at kommunene ikke skal kunne ha ansvar for enkelte arbeidsmarkedstiltak og hjelpemidler.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2015-06-09:
La meg først si at det er bra med stort engasjement og mange innlegg i denne saken. Det er flere store spørsmål som drøftes. Det ene er spørsmålet om det er behov for kommunesammenslåing og kommunereform, det andre er hvordan vi kan styrke lokaldemokratiet. Jeg er glad for at det er et stort og bredt flertall i Stortinget som erkjenner at det er behov for kommunereform. Jeg er også glad for at innbyggernes tilslutning til behovet er økende. Det ser vi på de siste innbyggerundersøkelsene som er gjennomført. Rissa og Leksvik er ferdig forhandlet – innbyggerundersøkelsene er positive, Gran og Lunner er ferdig forhandlet – innbyggerundersøkelsene er positive, Lyngdal 4 arbeider godt og konstruktivt for kommunereform – den siste innbyggerundersøkelsen fra Lindesnes var veldig positiv. Jeg registrerer at representanten Lundteigen setter et spørsmålstegn ved min påstand om at lokalpolitikere er satt sjakkmatt på grunn av omfanget av interkommunalt samarbeid. Men den påstanden er godt underbygd. Det var revisjonen i Nord-Gudbrandsdalen som slo fast at lokalpolitikerne i Nord-Gudbrandsdalen var satt sjakkmatt på grunn av det store omfanget av interkommunalt samarbeid. Når kommuner har 30, 40, 50, 60 – opp mot 70 interkommunale samarbeid, er mye makt og ansvar flyttet ut av kommunestyresalen, ut av lokalpolitikernes demokratiske mulighet til å påvirke beslutningene og flyttet inn i fora som ikke er så lett kontrollerbare. Det har også blitt dokumentert i offentlige rapporter. Jeg er glad for at Arbeiderpartiet og SV i sine merknader skriver at kommuner som har et så omfattende samarbeid, «bør vurdere om det heller vil være riktig å slå kommunene sammen». Det er jeg enig i. Når det gjelder barnevern, har jeg og representanten Slagsvold Vedum diskutert dette tidligere, og det er åpenbart at representanten Slagsvold Vedum fortsatt ikke har lest den rapporten fullt og helt. For i Deloitte- rapporten er dette vel dokumentert. Den viser med all tydelighet at de minste kommunene ikke makter å løse denne viktige oppgaven på en tilfredsstillende måte. Det er grunnen til at det i denne rapporten kommer frem at de minste kommunene ønsker mer samarbeid og større fagmiljøer. Tilsvarende kommer det også tydelig frem fra mange barnevernsledere at det er behov for større fagmiljøer innenfor barnevernet. Det som er det sentrale i kommunereformen, er større og sterkere fagmiljøer som kan gi innbyggerne bedre tjenester. Det handler om å flytte oppgaver til kommunene, slik at de kan få mulighet til å gi innbyggerne sine bedre tjenester, og det får vi nå god mulighet til å gjennomføre.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2015-06-09:
Det siste innlegget til representanten Helga Pedersen viser at Arbeiderpartiet gir fra seg en mulighet til å se fremover og være med på å sikre sterke norske velferdskommuner. Representanten er mest opptatt av å kritisere og opponere, ikke presentere et eneste alternativ. Det virker som om Arbeiderpartiets linje er at alt er bra som det er, men det er ikke svaret på de utfordringene som Kommune-Norge står overfor. La meg også slå fast at Martin Kolberg har en historieløs beskrivelse av Høyres tradisjon. For hva er vår tradisjon på dette området, og hva er det som gjør at Høyre står så sterkt i Kommune-Norge? Det er at vi ønsker et samfunn som skapes og utvikles nedenfra. Vi ønsker mindre detaljstyring ovenfra. Mer skal skapes og utvikles nedenfra. Det er grunnen til at vi ønsker å flytte makt og ansvar tilbake til lokaldemokratiet. Det er grunnen til at vi ønsker mindre statlig detaljregulering. Det er grunnen til at vi nå gjennomfører en kommunereform. Hvis vi ser noen år fremover i tid, ser vi at det blir stadig færre yrkesaktive bak hver pensjonist. Det vil være kommuner som har én yrkesaktiv for hver pensjonist. Vi vet at Kommune-Norge trenger flere varme hender og kloke hoder for å løse de store velferdsoppgavene. Da trenger vi også sterkere fagmiljøer for å bremse den sentraliseringen som vi har opplevd de siste 10–15 årene. Denne reformen er for å bremse sentraliseringen – bremse en sentralisering som vi så under de rød-grønne partiene, med mer interkommunalt samarbeid, med mer statlig detaljstyring. Vi ønsker å flytte mer makt tilbake til lokaldemokratiet. Jeg skal gi representanten Slagsvold Vedum rett i én ting, og det er at denne reformen handler ikke bare om små kommuner. Den handler vel så mye om kommunene rundt de store byene. Den handler om kommunene i Akershus. Den handler om kommunene rundt Bergen og rundt Trondheim og Stavanger. Vi er nødt til å få større kommuner her også for å få en bedre samfunnsplanlegging, rett og slett fordi kommunegrensene står i veien for gode løsninger rundt de store byene. Vi står i en tradisjon der vi ønsker å ta vare på sterke norske velferdskommuner. Alternativet til å gjennomføre en reform nå er å fortsette den rød-grønne galei, som handler om mer statlig detaljstyring. Vi ønsker å flytte makt og ansvar tilbake til lokaldemokratiet.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2015-06-09:
Etter åtte år med reformtørke er det behov for reformer. Samfunnet endrer seg, da må også offentlig sektor endre seg. Formålet med de reformene vi gjennomfører, er å sikre folk gode tjenester der de bor. Vi tar inn over oss de utfordringene det norske samfunnet står overfor i fremtiden, og derfor gjennomføres det helt nødvendige reformer. Hvis vi ser på de erfaringene man har fra de kommunesammenslåingene som har vært gjennomført, vil jeg trekke frem tre: Det ene er at det reduserer faren for inhabilitet, det andre er at man har snudd en negativ befolkningsutvikling i en mer positiv retning, og det tredje er at man har beholdt og sikret et desentralisert tjenestetilbud. Det er også det viktige for samarbeidspartiene fremover – det at vi skal sikre den norske, eller nordiske, sterke velferdskommunen, der folk får gode tjenester der de bor. Men for å få det til trenger vi også sterkere fagmiljøer innenfor flere områder. Så vises det av flere til IRIS-rapporten om interkommunalt samarbeid. Ja, det er riktig at de store kommunene har mye interkommunalt samarbeid innenfor bl.a. tekniske tjenester, mens de minste kommunene har mest samarbeid innenfor velferdsområdet. Og det er kanskje innenfor velferdsområdet det er viktigst at beslutningene tas i kommunen, av lokale politikere. Gjennom større kommuner kan man redusere omfanget av og behovet for interkommunalt samarbeid. Det betyr at flere beslutninger tas i og av lokaldemokratiet, av lokalpolitikere som skal finne de gode løsningene. La meg helt til slutt konstatere at selv om debatten nå har gått fra å handle om utfordringene i de minste kommunene til utfordringene i hovedstadsregionen, ser jeg også at det gjennom innstillingen er en bred erkjennelse av behovet for kommunereform. Gjennom oppgavemeldingen har regjeringen fått et godt grunnlag for å jobbe videre med nye oppgaver og mer ansvar til kommunene. Vi har også et klart oppdrag når det gjelder det regionale nivået, etter den avtalen vi har gjort med Kristelig Folkeparti og Venstre, og vi vil nå gå i gang med å se på hvordan man kan styrke det regionale nivået med nye oppgaver som særlig kan underbygge regionenes samfunnsutviklerrolle.
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2015-06-09:
Jeg vil tro at det er lite uenighet i denne sal om frivillighetens rolle i det norske samfunn. De mange hundre frivilligsentralene i Norge har imponerende 40 000 frivillige som deltar i ulik aktivitet til stor glede for både barn og voksne. Det er aktivitet i hele landet, og verdien av deres arbeid kan ikke måles i kroner. Den 3. juni i år, på Hell i Trøndelag, ble en landssammenslutning for frivilligsentraler etablert. Frivilligsentralene fra nord til sør har engasjert seg i saken om overføring av statlig tilskudd til frivilligsentralene direkte fra kommunene. Det går igjen at de er bekymret for konsekvensene av en sånn overføring, selv med øremerking, og jeg vil si noen stikkord om den bekymringen som kom fram på Hell 3. juni. Det er mange ulike eierstrukturer i frivilligsentralene som gjør at det er et komplekst bilde. Noen er organisasjonseide. Noen er frivillig drevet eller kommunalt eide. De er bekymret for hvordan nye frivilligsentraler skal organisere seg i tiden framover – og hva med kommunesammenslåinger der det kanskje vil være flere sentraler innenfor de samme grensene? På en skala fra én til ti spurte frivilligsentralene hvilken verdi de har for regjering og departement når disse endringene i dag blir gjennomført. Spørsmålene var flere og bekymringen stor. Arbeiderpartiet mener det er grunnlag for å spørre hva som er bakgrunnen for omleggingen. Hvis det er et ønske om forenkling som ligger bak, opplever ikke frivilligsentralene selv at det i tiden framover vil bli enklere, men at det er mulig det kanskje blir en forenkling for departement. Arbeidet som gjøres ute i sentralene, skal være basert på de frivilliges kompetanse. Frivilligsentralene skal ikke påta seg kommunale oppgaver, men løse oppgaver utenfor kjerneoppgavene til kommunene. I godt over 20 år har driften av frivilligsentralene vært et spleiselag mellom staten og ulike lokale engasjement. De er organisert nedenfra og opp og fri for styring fra toppen. Frivilligsentralene har i alle år vært en suksess for samfunnet, en suksess som samfunnet i Norge fortsatt trenger. Mitt spørsmål blir: Hvorfor endre på noe som fungerer så godt? Staten har bidratt, vært tett på. Det sier noe om at samfunnet og staten bryr seg – sammen – for de frivillige. Det er en fare for fragmentering av det lokale og det nasjonale samarbeidet. Jeg er lei meg for at vi i dag stemmer over komiteens innstilling til regjeringens forslag om å legge frivilligsentralene ned på kommunalt nivå. Det oppleves feil overfor en ordning som så til de grader er nær og kjær og har en stor verdi for det norske samfunn. Det oppleves feil for de mange frivillige, og jeg er lei meg for at vi ikke lytter til dem i dag.
Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2015-06-09:
Stortinget har i seinare år gjort gode vedtak for å styrkje situasjonen til dei utviklingshemma. HVPU-reforma sørgde for at utviklingshemma fekk ta del i samfunnet på lik linje med andre. Dei kom seg ut av institusjonane og fekk seg jobb i ordentlege bedrifter. Dei vart ein del av arbeidsstokken i Noreg, med alt det inneber av status, rettar og utvikling, og det har betydd veldig mykje for ei gruppe menneske som slett ikkje alltid har hatt dei same moglegheitene som i dag. Med det som bakgrunn er det urovekkjande og eit steg i ei heilt anna retning at regjeringa no vurderer å flytte ansvaret for arbeid til utviklingshemma og andre som har behov for ein VTA-plass, frå stat til kommune. Det er eit forslag som set mange av desse viktige arbeidsplassane i fare. Organisasjonane som representerer desse gruppene, fryktar at mange vil miste jobben sin, og at tilbodet dei får i staden, er ein dagsenterplass. Eg har jobba i årevis med utviklingshemma og veit at det er langt frå det same. Rundt 9 000 menneske har ein slik jobb, ein varig tilrettelagd arbeidsplass i alle delar av landet, og når desse skal kjempe om dei kommunale budsjettkronene i kamp med skular og barnehagar og sjukeheimar, er det lett å sjå føre seg kven som kan bli den tapande parten. Og det er ingen grunn til å forskjellsbehandle dei utviklingshemma i arbeidsmarknadspolitikken på denne måten, særleg ikkje når vi veit kor viktig varig tilrettelagt arbeid er for den enkelte – gleda over å sjå at det løner seg å vere i arbeid når lønsslippen kjem i posten, kollegaer å snakke med i lunsjpausen. Ein Fafo-rapport viser at dei bedriftene som tilbyr tilrettelagde arbeidsplassar, er prega av veldig stor arbeidsglede. Varig tilrettelagt arbeid er nettopp det, ikkje omsorg eller velferd. Det er ordentlege arbeidsplassar i ordentlege bedrifter, der løns- og arbeidsvilkår er ordna gjennom tariffavtale. Det er ikkje dette kommunane er best på å tilby. Derfor fell argumentet om at dei som er nærast brukarane, gjev det beste tilbodet, i dette tilfellet på steingrunn. Gjennom dette forslaget viser regjeringa at dei ønskjer at staten skal fritakast frå ansvaret med å skaffe jobb til dei som er fødde uføre eller har vorte det, mens alle andre grupper som treng det, skal få tilbod om statlege arbeidsmarknadstiltak. Regjeringa kallar det ei ny oppgåvefordeling. Eg forstår veldig godt Norsk Forbund for Utviklingshemmede, Fellesforbundet, Forbundet for Ledelse og Teknikk og ASVL, som alle kallar det diskriminering.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2015-06-09:
Som familiepolitisk talsperson i Kristelig Folkeparti vil jeg understreke den kloke og gode merknaden fra flertallet i kommunalkomiteen om familievernets framtid og organisering: «Komiteens flertall, medlemmene fra Arbeiderpartiet, Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre, ber regjeringen utrede hvordan familievernet i større grad kan arbeide forebyggende i samarbeid med kommunale tjenester, for å forhindre at samspillsproblematikk og konflikter fører til alvorlige familieproblemer og samlivsbrudd. Det må også utredes hvordan man kan sikre bedre tilgjengelighet til tjenesten i hele landet. Flertallet mener at dette ikke innebærer omorganisering, men et skritt i retning av tettere samarbeid med de kommunale tjenestene, og bedre tilgjengelighet for brukerne.» Dette er en meget god merknad. Dagens tosporede organisering av familievernet innebærer at det finnes både offentlige og stiftelseseide, altså ideelle, familievernkontorer. Dagens organisering er god. Det er ikke behov for organiseringsendringer og oppsplitting av tjenestetilbudet. Familieverntjenesten er i dag en velfungerende og veldrevet tjeneste, med viktige oppgaver, høy kompetanse og gode faglige resultater. Det familievernet og folket trenger, er styrking og videreutvikling av familieverntjenesten. Familieverntjenesten i dag er en tjeneste der det ikke er samsvar mellom oppgavenes ambisjoner og tilførte midler. Det er en tjeneste i vekst og en tjeneste samfunnet vil tjene på å styrke og å tilføre økte ressurser i tiden som kommer. Det er viktig at vi forstår og husker på at familieverntjenesten er en annen type tjeneste enn det kommunale hjelpeapparatet. Familievernet er en spesialisttjeneste med et smalt samfunnsoppdrag, i motsetning til kommunale tjenester. Det er viktig at familievernet ivaretas som en spesialisttjeneste også i framtiden. Faglige resultater krever spesialisert kunnskap om metodikk og spesialiserte fagmiljøer. Jeg håper at vi i tiden framover kan se at det familievernet vi har i dag, kan få mulighet til å videreutvikle seg, slik det legges opp til i den gode flertallsmerknaden fra kommunalkomiteen.