Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-15:
Samferdselspolitikk griper inn i folks hverdag. De aller fleste av oss utsettes for samferdsel hver eneste dag. Det kan skje på mange vis. Det kan være gleden over å reise og oppleve nye steder, det kan være irritasjon over at t-banen eller bussen er forsinket, ferger som ikke kan legge til havn, eller flyplasser som er stengt på grunn av dårlig vær. Eller det kan være den frustrasjonen jeg føler hver fredag når jeg tørker svart støv av vinduskarmene hjemme på Grünerløkka. Alt er samferdsel. Det opplever vi i samferdselskomiteen, fordi alle er opptatt av samferdsel. Jeg har også lært i løpet av den perioden jeg har sittet her, at summen av alle gode ønsker ikke blir en god samferdselspolitikk. For SV har det derfor vært viktig å sette opp noen klare målsettinger som vi skal styre samferdselspolitikken etter. Jeg vil bruke mitt innlegg til å snakke om SVs samferdselspolitikk ut ifra de seks målsettingene, som er: trafikksikkerhet, miljø, regional- og distriktspolitikk, at vi skal få mer gods på bane og sjø, at transportsystemet skal være tilgjengelig for alle, og at vi skal ha likestilling i transportsektoren. La meg starte med trafikksikkerhet. All transport skal være trygg. SV støtter arbeidet med nullvisjonen, at det ikke skal forekomme ulykker med drepte eller livsvarig skadde i trafikken. Det er veitrafikken som har flest alvorlige ulykker. Vi må få med oss at selv om antallet drepte siden 1970 er halvert, på tross av at veitrafikken i samme periode er tredoblet, er ulykkestallet fremdeles for høyt. Vi må også ha med oss at Norge er et ledende land på trafikksikkerhetsarbeid. Det er bare Sverige som er like gode som oss internasjonalt. Men skal vi få ned antallet ulykker, må vi priortiere hardere. Derfor har vi sagt at hovedmålet for veiprioriteringene våre ikke skal være å få mer vei igjen for pengene, slik som regjeringspartiene ynder å si, men at vi skal har mer trafikksikkerhet igjen for de pengene vi bruker på vei. Det betyr at vi må tenke på tiltak for gående og syklende, utbedring av trafikkfarlige strekninger, bygging av midtdelere, overgang fra bil til kollektive transportformål og færre trailere på veiene og mer gods på bane og sjø. Det andre hovedmålet vi har satt opp, er miljøvern. Miljømål må være styrende for de prioriteringene vi gjør i samferdselssektoren. Planer og prioriteringer må utformes slik at nasjonale og internasjonale miljømål kan oppfylles. Utslippene av klimagasser fra transportsektoren øker, og ved siden av petroleumssektoren er det den som øker raskest. Vi mener at samferdselssektoren må ta sin pliktmessige andel av klimaforpliktelsene. Det innebærer en kraftig opprioritering av kollektivtransporten og jernbanen på bekostning av mange nye firefelts motorveier. Men det betyr også en kraftig satsing på alternative drivstoff og nullutslippsbiler. Jeg er overrasket over at en regjering som har en samferdselsminister fra partiet Venstre, ikke engang har redegjort i Nasjonal transportplan for hvordan klimautslippene vil øke som følge av planen, og det etter at man for bare to år siden i klimameldingen ambisiøst sa at man skulle lage en samferdselspolitikk som effektivt bidrog til å redusere klimautslippene. Nasjonal transportplan gjør, etter det fagetatene vurderer, nettopp det motsatte. Den bidrar effektivt til at klimautslippene fra sektoren vil øke. Luftforurensning er et problem i mange byer. Tiltakene som ligger inne i Nasjonal transportplan, gjør at jeg om ti år fremdeles skal tørke svart støv av vinduskarmen min på Grünerløkka, hvis man ikke kommer opp med nye tiltak for å nå målene om redusert luftforurensning. Støy er et problem for svært mange. Målet om å redusere støybelastningen for folk nås ikke med de tiltak som settes opp i Nasjonal transportplan, og det må nye, kraftige virkemidler til. Vi ønsker at det målet skal nås, og vi vil at Regjeringen kommer tilbake med en plan for det. Vi vil også understreke at urørt natur og det biologiske mangfoldet er ressurser vi er nødt til å verne om. Det er 3 000 arter som er oppført på rødlista over arter som er truet eller sårbare i Norge, og skal vi klare å ta vare på dem, må vi ta vare på leveområdene deres. Våtmarksområder er eksempler på slike leveområder. De er sårbare, og vei- og jernbaneutbyggingen må derfor skje på en slik måte at verdifull natur skånes. Oljetransporten langs kysten er en ny trussel mot det biologiske mangfoldet i Norge, og vi er nødt til å sette i verk tiltak som gjør at vi dramatisk reduserer den risikoen det medfører. Det tredje målet er at vi ønsker levende distrikter og gode regioner. Samferdselspolitikken har en spesiell betydning for å få til det. Dagens bosettingsmønster krever også det. En desentralisert bosetting er en forutsetning for å skape en bærekraftig forvaltning av naturressursene, både fordi arbeidet krever nærhet, og fordi bærekraftig forvaltning krever erfaringsbasert kunnskap om de lokale miljøforhold. Og for å opprettholde strukturen i bosettingen og i næringslivet er et godt utbygd kommunikasjonsnett en nødvendig rammebetingelse. Dette er utfordringer som krever at samferdsel i distriktene må prioriteres høyere enn i dag. Vi vil også peke på at barns sikkerhet, framkommelighet og fysiske aktivitetsnivå i veldig mange bygder og lokalsamfunn er begrenset av den eksisterende samferdselsinfrastrukturen. Et endret fokus på dette, med økt satsing på gang- og sykkelveier, er viktig. Rasfaren er også stor langs mange norske veier, og det er viktig at vi får en økt satsing på det området. Når det gjelder gods over fra fly og vei til bane og sjø, har vi satt opp dette som et hovedmål. Vi løser ingen av de grunnleggende spørsmålene hvis vi ikke klarer å få til det. Store trailere på veiene er det vel ingen som ønsker seg flere av. Vi ønsker færre trailere på veiene, også fordi det fører til trafikkfarlige situasjoner. I tillegg fører det selvfølgelig til økte utslipp når så mye gods skal fraktes langs veien. Vi mener at vi er nødt til å se rundt oss, og se at man får veiprising i Sveits, i Østerrike, i Tyskland, i Sverige, og vi er nødt til å organisere næringslivets transporter på en slik måte at eksporten kan gå på jernbane, slik at en slipper å møte de hindrene i framtiden. Derfor har vi også en mye kraftigere satsing på jernbane enn det flertallet legger opp til. Vi er også villig til å ta i bruk veiprising for å få til det. Vi tror at når resten av Europa gjør det, er det heller ingen vei utenom for oss, og da det er bedre å være tidlig ute enn å bli tatt med buksa nede når Sverige innfører veiprising eller skatt på trailere gjennom landet. Transport skal være tilgjengelig for alle. Vi er fornøyd med at en samlet komite setter opp transport som et femte hovedmål for samferdselspolitikken. Det siste målet vårt er likestilling. Det er forskjell på kvinners og menns reisemønster. Damer reiser mer komplisert, bruker lengre tid og velger oftere kollektivt enn hva menn gjør. Norsk samferdsel har i mange år vært planlagt av menn, og vi tror at det er mye å hente på også å få et kvinnefokus inn i samferdselspolitikken. Det skal være like naturlig at samferdselspolitikken skal legges opp til å dekke kvinners behov, som at den skal legges opp til å dekke andres behov. Vi har sett at skal vi nå disse politiske målsettingene, klarer vi oss ikke med den rammen som Regjeringen foreslår til samferdsel. Vi ønsker å øke rammen med 43,5 milliarder kr i tiårsperioden. Det gjør vi ved en storsatsing på jernbane. I de ti årene vil vi bruke 30 milliarder kr. Det gjør at vi kan få en moderne, effektiv persontransport, og vi vil klare å få til tiltak som gjør at vi kan få gods over fra vei til bane, færre trailere på veien, mer gods på bane og på sjø. Vi satser mer på veier i distriktene enn i sentrale strøk, og vi satser på rassikring. Vi satser også mer på gang- og sykkelveier, fordi gange og sykling er viktige transportformer som ofte blir undervurdert i den store sammenhengen. Og vi ønsker en kraftig satsing på kollektivtrafikk i de store byene. Så vil jeg også si at vi må se mer internasjonalt og skaffe oss gode kommunikasjoner til våre naboland. Avslutningsvis: Hvis våre forslag til rammer - som jeg har beskrevet, og som jeg mener legger opp til den beste samferdselspolitikken - faller, kommer vi subsidiært til å stemme på Arbeiderpartiets forslag. Representanter fra regjeringspartiene har harselert over dette i dag. Jeg vil bare si til det at hva som blir realiteten når planen trer i kraft i 2006, avgjøres av valget. Det synes jeg er fair. Jeg synes det er fair når Kenneth Svendsen sier at han satser på vei, og det er fair når jeg sier at jeg satser på jernbane. Det er faktisk slik at valget kommer til å avgjøre hva det skal satses på. Jeg skal avslutte med å si at skal vi klare å få til en miljøvennlig, moderne samfunnspolitikk for framtiden, må vi få sykkelpolitikken på hjul, fotgjengerpolitikken på beina og jernbanepolitikken på skinner. Da skal det gå bra. Så vil jeg ta opp de forslag som SV er alene om eller sammen med andre om i innstillingen.