Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2011-01-11:
Grunnlovens utgangspunkt er at ett storting ikke kan fatte vedtak som er bindende for et senere storting. Unntaket fra dette utgangspunktet er naturligvis de bindinger som følger av Grunnloven. Det vil i tillegg være en rekke realiteter som rent faktisk vil virke bindende fra ett storting til et senere storting. De fleste partiene ser behovet for at rammevilkårene for næringslivet er så stabile som mulig, slik at de vil stimulere til investeringer og næringslivssatsing i Norge. På dette området er komiteen enstemmig. Det er også riktig, som det blir anført, at i en viss utstrekning vil et stabilt politisk klima kunne bidra til at politikken på næringslivsfeltet kan være rimelig stabil. Men det kan tenkes en rekke andre politiske situasjoner hvor det ikke er tilfellet, og hvor f.eks. en mindretallsregjering vil være avhengig av å komme til Stortinget og fremforhandle løsninger. Da kan presset på næringslivets rammevilkår øke, bl.a. for å finne finansiering for stortingspartienes prioriteringer under forhandlingene f.eks. Norsk næringsliv opplever en stadig økende konkurranse fra utenlandsk næringsliv, som ofte har bedre rammevilkår enn norsk næringsliv – det være seg gjennom investeringsstøtteordninger, skattefritaksordninger, tildeling av forskningsmidler eller en rekke andre forhold. I en slik situasjon kan det være et konkurransefortrinn for norsk næringsliv og for Norge om en kan skilte med at det over tid ikke vil skje vesentlige endringer i bestemte deler av rammevilkårene for næringslivet. Jeg forstår forslagsstillerne slik at de i utgangspunktet er enige i Grunnlovens hovedregel om at et storting ikke skal binde et senere, men at det i enkelte, bestemte tilfeller, hvor det er bred politisk tilslutning til det, kan være ønskelig å foreta vedtak av mer varig karakter. Det vil i så fall være en slags rettsliggjøring av politiske avtaler. Politiske avtaler kan selvfølgelig fremstå som et slags alternativ til grunnlovsforslaget om en ny semikonstitusjonell vedtaksform. Det gjøres i andre land med en viss suksess, i Sverige gjøres det f.eks. på forskningsområdet. Ved å vedta forskningsplaner som går utover valgperioden, og som etter politisk avtale binder partene til avtalen, fremstår rammevilkårene innenfor forskning, både rammevilkår og bevilgningsnivå, som relativt stabile. Det kan fortsette så lenge alle partiene ærer avtalen. Grunnlovsforslag innebærer at et storting i bestemte saker kan binde et senere storting gjennom å fatte vedtak med to tredjedels flertall. Det er det samme flertall som kreves for å endre Grunnloven, men med en langt enklere prosess som gjør metodevalget mer operativt. Stortinget står fritt til å avgjøre hvor lenge vedtaket skal gjelde. Det er ikke slik som saksordfører ga uttrykk for, at dette gjelder inntil et nytt vedtak er fattet. Det kan f.eks. vedtas at det skal gjelde for to år, tre år, fire år eller fem år, eller hva som helst. Men samtidig ligger det i dette at et tilsvarende flertall når som helst skal kunne oppheve det vedtaket som er gjort av det foregående storting. Dette er altså ikke noen generelt enkel prosess, men det er i de saker hvor denne sal med to tredjedels flertall vil si at det er viktig at helt konkrete deler av rammevilkårene skal være stabile over tid. Det vil ikke være noen normalprosedyre, sånn sett. Jeg er veldig glad for de signaler som kommer fra Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti om at de har mye til overs for denne tenkningen, og at de vil vurdere en slik ordning dersom konsekvensene av det blir utredet. Vi vil selvfølgelig subsidiært støtte ethvert initiativ for å utrede denne problemstillingen. Dette grunnlovsforslaget inneholder også et forslag om å grunnlovfeste det jeg oppfatter som Stortingets instruksjonsrett. Stortingets instruksjonsrett har utviklet seg over tid og anses i dag for å være konstitusjonell sedvanerett av de fleste forfatningsjurister. Det har vært vanlig å anse instruksjonsretten avskåret på prerogativenes område, men det er en pågående debatt om de ulike prerogativenes stilling i norsk konstitusjonell rett, hvilket vi også vil komme tilbake til i en senere sak i dag. Slik jeg forstår det, vil forslagsstillerne grunnlovfeste den instruksjonsrett som i dag følger av konstitusjonell sedvane, og således ikke endre rettstilstand. Forslagets hensikt er å bringe Grunnlovens tekst i samsvar med den faktiske rettstilstand. Dersom forslaget alternativ B.4 ikke vedtas i dag, vil heller ikke det endre den rettslige tilstanden, og Stortingets instruksjonsrett vil fortsatt fremstå med samme kraft som i dag. På denne bakgrunn vil jeg ta opp mindretallsforslaget i innstillingen.