Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2013-01-24:
Det er ikke første gang – og det blir muligens ikke den siste – at Stortinget med innstilling fra kontroll- og konstitusjonskomiteen behandler et dokument fra Riksrevisjonen om Nav, altså arbeids- og velferdsetaten. Nav forvalter velferdsordninger for mer enn 300 mrd. kr. Halvparten av Norges befolkning er årlig i kontakt med etaten. Det sier seg selv at de ytelsene som forvaltes av Nav, både berører og har stor betydning for enkeltmennesker og samfunnet som helhet. Nav er i dag selve ryggraden i velferdssamfunnet – de universelle rettighetene, som er en viktig del av den norske og den nordiske samfunnsmodellen. Det er derfor helt avgjørende at organisasjonen har en fungerende ytelsesforvaltning og en forsvarlig virksomhetsstyring. Det er viktig at brukerne får den nødvendige informasjon og den nødvendige service. Når det gjelder det dokumentet vi behandler i dag, om partnerskapet mellom stat og kommune i Nav, viser det seg at andelen som er misfornøyd med servicen, over tid er høyere for gruppen som mottar ytelser både fra stat og kommune, enn blant dem som bare mottar statlige ytelser. Riksrevisjonen mener at informasjonsutvekslingen mellom stat og kommune ikke er god nok. Komiteen legger vekt på at Nav skal møte brukerne med respekt, service, kompetanse, informasjon, tilgjengelighet og et godt tilpasset tjenestetilbud. Komiteen har også merket seg at brukerundersøkelsene for årene 2008–2011 ikke viser noen nedgang i andelen som er misfornøyd med servicen. Det bør være mulig å etablere bedre kontakt med brukerrepresentanter lokalt også ved andre modeller enn lokalt brukerutvalg for å nå målet om involvering i planlegging, gjennomføring og evaluering av etatens tjenester. Opprettelsen av Nav var basert på en velferdspolitisk visjon, med én førstelinjetjeneste i arbeids- og velferdsordningen som et viktig virkemiddel for å nå målet om en helhetlig arbeids- og sosialpolitikk. Et enstemmig storting var enig i premissene om flere i arbeid, færre på trygd, enklere for brukerne og større effektivitet. For å oppnå de sentrale målene med Nav-reformen understreker komiteen at det å kunne tilby en mer samordnet førstelinje og helhetlig hjelp til brukere med sammensatte behov, var og er hovedintensjonen med Nav-reformen. Det å utnytte ressursene på tvers må utvikles bedre. Partnerskapet mellom stat og kommune i Nav er en ny modell som utfordrer ansvars-, styrings- og ledelsesprinsipper, og jeg tror vi skal understreke og registrere at det ikke er det enkleste. Den 22. august 2012 ble det inngått en ny samarbeidsavtale med KS om partnerskapet mellom staten og kommunene om Nav. I avtalen legges det vekt på å videreutvikle samarbeidet til beste for brukerne. Komiteen vil støtte det at det er viktig å styrke kunnskapen om partnerskapet generelt, og hvordan dette praktiseres lokalt. Departementet peker for øvrig i sine kommentarer på at det har vært problemer med involvering av brukerorganisasjoner flere steder, da disse ikke er organisert på kommunenivå. Departementet er for øvrig enig med Riksrevisjonen i at det er nødvendig å involvere brukerne sterkere i videreutviklingen og kvalitetssikringen av tjenestetilbudet ved det enkelte Nav-kontor. Ved opprettelsen av Nav var et enstemmig storting enig om premissene om flere i arbeid, færre på trygd, større fleksibilitet og enklere for brukerne. Det var utgangspunktet. La oss innrømme at det har vært en vanskelig prosess å gjennomføre denne reformen. Vi bør virkelig takke de ansatte for den viljen de har hatt til å greie dette. De ansatte i Nav har i veldig stor utstrekning vært huggestabber i kritikken mot etaten. De fortjener ros for jobben med å holde etaten gående i en krevende tid. Så får vi tro at barnesykdommene nå er lagt bak oss. Det er over seks år siden fusjonen, og Nav utfører, som vi vet, de oppgavene som tidligere ble utført av de fusjonerte etatene. Helt til slutt er jeg fristet å legge til – og dette gjelder for så vidt offentlig sektor generelt – at utfordringene med å få til en god og effektiv tjenesteproduksjon i offentlig sektor kommer til å øke i årene framover, bl.a. fordi vi får flere eldre, og vi får høyere krav fra brukerne til kvalitet, service og tilgjengelighet. Forventningspresset på tjenesteytende etater er stort både fra det politiske system og fra brukerne – altså en sånn «sandwich»-skvis. Kravene til førstelinjetjenesten øker og øker og øker, og presset på førstelinjetjenesten øker. Også fokuseringen på førstelinjetjenesten øker, for det er der brukerne møter de offentlige etater. Det er vi som storting, gjennom våre vedtak, og regjeringen, som gjennomføringsinstans, som har ansvaret for at offentlig sektor er organisert til brukernes beste og fungerer slik. Det gjelder også Nav.