trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-05-05:
Ut frå ei reint miljøfagleg vurdering vil kvart utslepp av bly i naturen ikkje vere å tilrå, for å seie det sånn. Så vil ein også måtte ta andre omsyn, til mange ulike ting, også i denne saka. Det er ofte litt sånn i miljøpolitikken: ikkje at vi ikkje veit nok, men eg trur svaret her, som så ofte elles, er at vi veit mykje, og så kan vi alltids vite meir. Og slik er det alltid når det gjeld miljøgifter. Men vi veit i alle fall nok til at vi har ganske mange restriksjonar på dette allereie i dag, f.eks. når det gjeld bruk i våtmark, og når det gjeld kva ein har lov å bruke på skytebanen osv., osv. Det i seg sjølv tilseier at her er det ein bevisstheit rundt at det er høg risiko. Og så vil diskusjonane som går føre seg i EU om enda strengare regulering, der vi i ein del aspekt allereie ligg føre, vere noko vi følgjer med interesse og engasjement, og som vil vere EØS-relevant når det materialiserer seg i REACH-direktivet.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-05-05:
Naturmangfaldet forsvinn i eit tempo som vi ikkje har sett før, og det vi mistar, er ikkje først og fremst plantar og dyr som vi likar å sjå – slik representanten Haltbrekken var inne på. Vi mistar delar av det livsvevet som utgjer grunnlaget for produksjon, forbruk og velferd. Tilstanden i naturen avheng av våre handlingar, og velferda vår avheng av tilstanden i naturen. Omgrepet «naturrisiko» fangar den siste samanhengen: Kor robust eller sårbart vil eit land, ein bransje eller ei bedrift vere i møte med store tap og alvorleg svekking av økosystem og naturområde? Svaret på slike spørsmål hjelper oss til å sikre at tiltaka er sterke nok. På same måten fangar omgrepet ein annan samanheng: Kor robuste eller sårbare vil vi vere for framtidig skjerping av dei tiltaka vi må ta i bruk for å verne naturmangfaldet, som ei oppfølging av biomangfaldskonvensjonen? Her finst det absolutt ein parallell til omgrepet «klimarisiko», som omfattar både fysisk klimarisiko og overgangs- eller omstillingsrisiko. Det at vi har teke i bruk risikotenking på klimafeltet, har hjelpt oss mykje til å ta omsyn ikkje berre til det vi trur vil skje, men også til det som kan skje i ekstreme tilfelle og i verstefallstilfelle. Eg er sikker på at ei risikotilnærming også kan gje oss auka forståing av korleis vi er avhengige av naturmangfaldet og naturmangfaldspolitikken. Både den globale oppvarminga og tapet av naturmangfald er globale utfordringar, og begge er kjelder til økonomisk tap allereie i dag. Det er lett å tenkje at det er næringsliv og arbeidsplassar i utkanten av landet som er mest avhengig av naturgrunnlaget og dermed mest utsett for risiko når grunnlaget vert svekt, men denne avhengnaden gjeld alle – direkte og indirekte. Og eg er glad for at eit stort fleirtal i komiteen synest einige om at «naturrisiko» er eit nyttig omgrep. Når eg likevel ikkje vil støtte forslaget om å opprette eit offentleg utval no etter mønster frå klimarisikoutvalet, er det ikkje fordi «naturrisiko» er eit uviktig omgrep. Det er fordi vi meiner det er for tidleg. Det finst nokre viktige forskjellar mellom klima- og naturmangfald, og dei forskjellane må ein ta omsyn til når ein skal konkretisere korleis ei risikotilnærming på naturmangfaldfeltet kan sjå ut. Naturrisiko krev skreddarsaum, som OECD seier, på ein annan måte enn det klimarisiko gjer. Per i dag har vi rett og slett kome for kort. Regjeringa vil gjerne bidra til å støtte dei prosessane som heldigvis går føre seg internasjonalt, som greier ut naturrisikoomgrepet og gjev det innhald. Eit slikt bidrag er å arbeide for at dette kjem høgt på agendaen under UNEA-5 f.eks., FNs miljøforsamling. Både fleirtalet og mindretalet i komiteen har trekt dette fram som eit viktig initiativ. Det vil eg følgje opp som president for den miljøforsamlinga. Eg vil også ta dette opp i det nordiske samarbeidet. Og ikkje minst støttar vi det viktige arbeidet som føregår i OECD, som er ein viktig arena for å utveksle erfaring og utvikling av omgrepet «metodikk og statistikk» generelt, og innanfor naturmangfaldsområdet spesielt i denne samanhengen.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-05-05:
Det har med å gjere at då regjeringa sette ned klimarisikoutvalet, som leverte sin rapport i forfjor, der Noreg vel var det første landet i verda, trur eg, som fekk ein slik rapport på ei regjering sitt bord, var ikkje det berre noko Noreg sette i gang med på eiga hand, med metodeutvikling osv. Det var som del av ein internasjonal prosess. Ein hadde gjort eit ganske stort arbeid med å finne fram til ein del felles metodar ein kunne vere einige om, som er nyttige når ein skal jobbe med nettopp det. Der føler eg ikkje at vi er komne per no når det gjeld naturrisiko. Eg skulle ønskje at vi var komne endå lenger. Eg skulle ønskje at arbeidet i OECD var kome endå lenger, innanfor FN, osv. Vi jobbar på for at nettopp det skal skje. Men å begynne heilt frå starten sjølv utan noko felles syn på metodebruk eller korleis ein skal gjere dette, trur eg rett og slett ikkje vil gje oss noko særleg meir nyttig informasjon. Eg kunne alltid ha sett ned eit utval som ville kome fram til noko som ikkje var så veldig nyttig, men det er eg generelt litt skeptisk til.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-05-05:
Ja, det er eg glad for, nettopp fordi det var eit nyttig arbeid som gjorde at vi kunne setje i gang med vårt klimarisikoarbeid. No er ikkje Bank of England eit land, men det var eit viktig fagleg arbeid dei sette i gang. Eg veit at det er mykje som no er på gang der ute – Noreg bidreg til det – som kan gje oss eit grunnlag, på eit tidspunkt, for å gjere eit endå større arbeid her på naturrisiko. Det ønskjer eg at vi skal gjere. Eg trur berre vi dessverre er komne litt tidleg i gang. Når det er sagt, er det aldri for tidleg å ta omsyn til natur, å ta inn over seg naturrisiko når ein skal fatte konkrete vedtak. Eg synest f.eks. det er fornuftig å ta omsyn til det når ein skal diskutere spørsmål om snøscooter, når ein skal diskutere spørsmål om rovvilt, når ein skal diskutere spørsmål om nydyrking av myr. Akkurat der trur eg ikkje at hovudproblemet ligg i mangelen av eit offentleg utval, men heller mangelen på vilje til å prioritere naturen.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-05-05:
Regjeringa la for få dagar sidan fram forvaltningsplanane for dei norske havområda. Forvaltningsplanane er overordna og politiske rammeverk for all aktivitet i norske havområde. Som ein del av det arbeidet vert det også identifisert særleg verdifulle og sårbare område, såkalla SVO-ar, som er område med vesentleg betydning for det biologiske mangfaldet og den biologiske produksjonen i havområda, også utanfor sjølve områda. Særleg verdifulle og sårbare område gjev ikkje direkte verknader i form av innskrenkingar for næringsaktivitet, men signaliserer betydninga av å vise særleg aktsemd i dei områda. Det er innhenta ny kunnskap om miljøverdiar og sårbarheit i særleg verdifulle og sårbare område. For fleire av desse områda har høg miljøverdi vorte stadfesta og styrkt gjennom forsking, kartlegging og overvaking. Grensene for enkelte av dei særleg verdifulle og sårbare områda er justerte i den nye forvaltningsplanmeldinga. Gjennomgangen av dei særleg verdifulle og sårbare områda har vist at det er behov for å sjå nærare på verdi og sårbarheit i fleire av områda. Fagleg forum vil gjennomgå enkelte område i alle områda og vurdere behov knytt til nærmare spesifisering av verdi og sårbarheit i sitt vidare arbeid. I tilknyting til fleire av dei eksisterande SVO-ane er det identifisert areal med særleg verdi, dei såkalla kandidatområda, basert på ny kunnskap om utbreiinga til sjøfuglane og arealbruk. Fagleg forum vil, som del av den vidare gjennomgangen av alle SVO-ane, også vurdere kandidatområda og sjå nærare på grensene for dei gjeldande SVO-ane. Området rundt Trænarevet er eit slikt område. I forvaltningsplanen for havområda, som regjeringa nyleg la fram, er det også gjeve ei generell ramme for petroleumsverksemd for å ta vare på korallrev. Denne ramma vil også gjelde for Trænarevet. Ramma lyder: «Nye utvinningstillatelser skal iverksette nødvendige tiltak for å sikre at korallrev og annen sårbar bunnfauna ikke skades av petroleumsaktivitet. Det må påregnes særlige krav for å unngå direkte fysisk skade på revene fra bunninnretninger og ankerkjettinger, nedslamming fra borekaks og forurensing fra produsert vann.» Når det gjeld marine verneområde, som mange er opptekne av, kan dei opprettast i medhald av naturmangfaldlova ut til 12 nautiske mil frå grunnlinja i territorialfarvatn. Trænarevet, som ligg i norsk økonomisk sone, er difor etter dagens lovverk ikkje aktuelt for eit tverrsektorielt vern etter naturmangfaldlova, med mindre Stortinget ønskjer å endre naturmangfaldlova. Regjeringa vil vidareføre arbeidet med plan for marine verneområde, med mål om at eit representativt utval av havområda våre vert verna. Regjeringa tek sikte på å kome til Stortinget med ein heilskapleg nasjonal plan for marine verneområde på eigna måte i løpet av inneverande år.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-05-05:
Ordet «vern» vert brukt på litt ulike måtar i debatten rundt petroleumsaktivitet. Når vi snakkar om det, er det veldig ofte eigentleg snakk om rammer for petroleumsaktivitet, der regjeringa politisk seier at her ønskjer vi ikkje det, f.eks. når vi seier at vi ikkje ønskjer petroleumsaktivitet nord for iskanten, slik han er definert i den nye forvaltningsplanen. Så får sjølvsagt representanten Kjenseth sjølv svare for kva det var han sikta til, men det eg refererte til i mitt innlegg når det gjeld det reint juridiske marine vernet som eg kan gje etter naturmangfaldlova, og som vi absolutt har ambisjonar om å styrkje, er ei avgrensing i naturmangfaldlova ut til 12 nautiske mil. Det betyr ikkje at ein ikkje på andre måtar kan bestemme at ein ikkje skal ha petroleumsaktivitet i eit område. Det er mange område der dei seier det, som ikkje er marine verneområde. Men det er iallfall slik det heng saman viss det er den typen juridisk tverrsektorielt vern det er snakk om, etter naturmangfaldlova.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-05-05:
Eg er einig i mange av beskrivingane som representanten Haltbrekken gav innleiingsvis, rundt viktigheita av eit representativt utval av marine verneområde osv., og eg meiner at vi framleis har ein jobb å gjere. Det er jo ein av grunnane til at vi ønskjer å leggje fram ein marin verneplan. Der skal det gjerast ein god jobb. Ein skal vurdere ei rekkje ulike område. Vi får kome tilbake til kva som vert resultatet av det, og kva vi kan leggje fram, men mitt utgangspunkt er at her er det mange aktuelle kandidatar som det er verdt å sjå på. Men som eg også seier, er det slik at viss ein skal bruke dagens naturmangfaldlov, ligg det ei avgrensing på 12 nautiske mil for kva som skal få den typen juridisk vern. Det betyr ikkje at alle andre område er uregulerte, eller ikkje på ulike måtar kan leggjast politiske føringar for, med rammer for petroleumsverksemd og slike ting. Men marint verneområde i juridisk forstand som eit tverrsektorielt vern er avgrensa av naturmangfaldlova, som Stortinget har hand om.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-05-05:
Representanten må gjerne nytte anledninga, men eg trur eg vil nytte meg av privilegiet til å seie at Børgin og Skarnsundet ligg eit godt stykke unna Trænarevet. Men eg er kjend med saka og vil sjølvsagt kome tilbake til ho på eigna måte.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-05-05:
Det var iallfall ingenting til hinder for det, i den forstand at dette området var lagt inn som ein del av TFO-ordninga allereie under førre regjering, og dermed var det mogleg å lyse det ut og få tilslag på å drive prøveboring, med dei avgrensingane som følgde det. Slik er jo også status i dag, at det er ikkje noko totalforbod mot verksemd der. Det var dessutan ikkje på Trænarevet, men det var i nærleiken av det. Men det vil følgje avgrensingar dersom slike løyve vert gjevne, og eg siterte i stad litt av dei føringane som ligg, ut frå den forvaltningsplanen vi no har levert. I tillegg vil det gjelde betydelege avgrensingar på leiteboring i oljeførande lag i gyteperiodar og hekkeperiodar, og særleg styrkt oljevernberedskap m.m., fordi det er snakk om sårbare område. Men området har vore inne i TFO lenge. Det var difor det vart tildelt løyve til å drive leiteboring der i fjor.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-05-05:
Når ein gjer slike vurderingar, og når eg gjer slike vurderingar som konstitusjonelt ansvarleg for dette, er ikkje det frirettslege vurderingar på ståande fot. Det er ut frå det som gjeld av rammer for petroleumsverksemda, forvaltningplanar vi har, dei krava som følgjer med, konkrete vurderingar frå ulike direktorat, osv. Så vil det vere ulike politiske meiningar om kor strenge føringar ein skal leggje, slik vi no har hatt veldig sterke politiske meiningar om – og også denne statsråden har hatt det – rundt f.eks. rammer for verksemd i nærleiken av iskantsona, eller ved kystsona utanfor Troms og Finnmark. Men dei miljømessige vurderingane vert gjorde ut frå gjeldande ramme, og for det området er det snakk om rammer som går ganske langt tilbake, og der det no ligg ei rekkje føringar i den nye forvaltningsplanen.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-05-05:
For å kunne føre ei dynamisk og føreseieleg forvaltning av rovvilt er det ein viktig premiss at overvaking av rovviltbestandane gjev oppdaterte og kvalitetssikra tal om størrelsen på bestandane og om bestandsmåla er nådd. Den metoden som vert brukt i dag, er den som frå fagleg hald er rekna for å vere den beste. Eg meiner at eventuelle endringar i overvakingsmetodikk ikkje bør vere baserte på politisk fatta vedtak, men at vi overlèt det til dei beste fagfolka vi har. Det første forslaget handlar om å utarbeide ein ny metode for teljing av ungekull av bjørn. Eg forstår det slik at forslagsstillarane meiner at dokumentasjon av ungekull kan vere eit alternativ eller supplement til dagens metode. Frå rovviltforliket i 2004 var nettopp dokumenterte ungekull lagde til grunn i vurderinga av måloppnåinga for bjørn. Det er fleire utfordringar knytte til bruk av den metoden, som eg ikkje går nærmare inn på akkurat no. I 2010 kom ein vitskapeleg modell for å berekne sannsynlege tal på ungekull ut frå det registrerte talet på binner. Den modellen avløyste den tidlegare metoden med bruk av dokumenterte ungekull. Det andre forslaget handlar om å gjennomføre ei kartlegging av det reelle nivået på bjørnebestanden gjennom ei teljing. Bjørnebestanden i Noreg har sidan 2009 vorte overvaka gjennom landsdekkjande årlege DNA-innsamlingar. Feltpersonell i Statens naturoppsyn samlar inn materiale. Det er også lagt godt til rette for at turgåarar, jegerar, næringsutøvarar og andre kan samle inn prøver, som også vert ein del av grunnlaget for analysar og resultat. Eg er fornøgd med at fleirtalet i komiteen meiner at Stortinget ikkje bør overprøve dei faglege vurderingane av kva som er best metode for treffsikker teljing av bjørneynglingar. Eg er einig med komiteen i at ein føresetnad for det er at forvaltninga sikrar best tilgjengeleg metode til kvar tid, og at den blir brukt. Sjølv om vi har eit av dei beste overvakingsprogramma for rovvilt i verda, vil metodane alltid kunne forbetrast. Fagrådet for Nasjonalt Overvåkingsprogram består av ekspertar på internasjonalt nivå og skal bidra til kvalitetssikring av overvakinga. Fagrådet vurderer og kjem med anbefalingar, bl.a. om innretning på og nyutvikling av metodane som vert nytta, slik at overvakinga vert best mogleg. Til sist vil eg nemne at det er opent for alle som ønskjer det, å ta kontakt med fagrådet og kome med sine innspel til endringar i overvaking av rovvilt generelt, og av bjørn spesielt. Representantforslaget må gjerne verte sendt over dit, og eg er sikker på at det vert behandla på grundig måte, og at alle innspel er velkomne.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-05-05:
Svaret er at det kan godt vere. Eg har null politisk prestisje i dette spørsmålet, for eg meiner det ikkje er eit politisk spørsmål. Eg er for at vi skal vite kor mange rovdyr vi har i Noreg. Det gjev oss den beste forvaltninga. Det at det er rom for forbetringar, tilseier eigentleg berre historia, for vi har endra metodane våre. Men då vil eg også seie at om ein skal basere seg på hovudsakleg visuell observasjon, det ein faktisk kan sjå – eg opplever at representantforslaget går langt i den retninga – er det på ingen måte gjeve at det ikkje vil gje oss eit minimumstal eller for den skyld noko høgare anslag på bjørn enn det vi har i dag. Tvert om var det slik at ein før baserte seg meir på nettopp visuell observasjon. Då ein gjekk over til meir DNA-basert teljing, fekk ein altså eit høgare anslag for bjørn, ikkje eit lågare anslag for bjørn. Det kan godt hende at Senterpartiets mål med dette forslaget er at vi har altfor mykje bjørn i Noreg, og at det reelle talet er mykje lågare, men eg tillèt meg å tvile på det.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-05-05:
Som eg var litt inne på i innlegget mitt, er det dette fagrådet som har ansvaret for kontinuerleg å utvikle metodar. Det består ikkje berre av norsk ekspertise, men også av internasjonal ekspertise. Eg har ikkje ei konkret bestilling nedover i systema mine no, anna enn at det er generelt viktig at ein heile vegen utviklar slike metodar og ser kritisk på det ein gjer. Det veit eg også vert gjort. Så vidt eg kjenner til, er det ikkje kome opp noka ny forsking eller ny kunnskap som tilseier at dei metodane vi i dag brukar, er for dårlege, og at det finst betre alternativ. Men dersom det er representantar som har innspel på det, eller kjenner til fagmiljø som meiner det, er dei meir enn velkomne til å spele det inn, både til meg og til fagrådet. Eg er heilt sikker på at ein vil ta det på alvor, slik at vi får, som representantforslaget vel har i tittelen sin, eit «riktig antall bjørn». Det bør vi alle vere for.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-05-05:
Det kan for så vidt ikkje eg vite, men det dei beste fagfolka vi har, fortel meg, er at det er den beste måten vi kan gje det beste anslaget på. Det kan eg seie. Eg kjenner ikkje til nokon metode som fagfolk meiner er betre, men som sagt: Eg har ingen prestisje i det. Dersom det finst, må vi berre ta det i bruk. Desse metodane vert jo også vidareutvikla kontinuerleg. Eg skal gje representanten rett i at Senterpartiet i forslaget sitt ikkje føreslår ein konkret teljemetode, og det er bra, men slik forslaget er skrive, opplever eg at her ønskjer ein seg at ein skal basere seg mykje meir på visuell observasjon, for ein refererer til så mange ulike observasjonar som har vorte gjorde rundt omkring. Og det var som sagt den metoden vi brukte før. Det gav ikkje noko høgare anslag på bjørn; det gav eit lågare anslag på bjørn. Og det har også ein del farar ved seg, for det kan f.eks. vere vanskeleg å sjå forskjell på eittårsungar og dei som er to år eldre. Det er krevjande å vite om ein bjørn ein ser, allereie er registrert eller ikkje, det er fare for dobbeltteljing med meir. Så det er nok ingen perfekte metodar, men eg trur metoden vi brukar i dag, er den beste.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-05-05:
Det er ingen tvil om at vi per i dag ligg langt under bestandsmålet for bjørn som Stortinget har bedt om at vi skal styre forvaltninga etter. Stortinget har bedt oss om at vi skal ha 13 ynglingar. Vi ligg på sju. Så får eg påpeike at det er betrakteleg mindre bekymring for det i Stortinget enn det er for det vi ligg over bestandsmålet på, som gjeld ein del andre rovdyrartar, men begge delar er ei utfordring som ein må handtere i forvaltninga. Vi har for få bjørnar, det er riktig, og det er også riktig at nøkkelen til dette, som med dei fleste dyreartar, ligg i at vi har hodyr, binner, som kan overleve og få fram ungar. For bjørn er det snakk om få ungar som vert fødde, og det tek lang tid. Så det tilseier absolutt varsemd. Så er dette krevjande diskusjonar å stå i. Vi har hatt ei rekkje debattar i denne salen, f.eks. om situasjonen i Trøndelag, som også representanten Borch var innom, som var alvorleg i fjor sommar. Det skal seiast at tala for nasjonen var ganske gode, men i Trøndelag var det alvorleg, og der er ein nettopp tilbakehalden med å felle binner av omsyn til bestandsmålet.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-05-05:
For det første: Eg skyv ikkje noko ansvar over på fagfolk, men eg meiner at fagfolk bør ha ansvaret for ein del ganske faglege spørsmål. Eg trur f.eks. at dersom representanten Enger Mehl tek bilen sin til reparasjon og får beskjed frå mekanikaren om at bilen er utrygg å kjøre, tek ho ikkje ei politisk vurdering av at dette går nok bra likevel. Litt slik må det også vere når vi snakkar om DNA-registrering av dyr, og det som er ganske vanskelege biologiske spørsmål. Det betyr ikkje at Stortinget ikkje har hand om rovviltpolitikken, men det betyr at enkelte ting er faktisk faglege spørsmål. Korleis vi tel rovdyr, meiner eg er det. Så er spørsmålet om eg kan forstå frustrasjonen når folk opplever eller trur at det er fleire rovdyr i naturen enn det den offisielle statistikken viser. Ja, dersom ein opplever at det er slik, kan eg forstå at det er frustrerande. Når det er sagt, veit vi jo, fordi vi brukte det tidlegare, at visuell observasjon gjev ganske mange feil og faktisk ei underrapportering i forhold til det dagens rapportering gjev. At det er eit mål at ein skal basere seg på det, det må eg seie at eg tvilar på at Senterpartiet meiner.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-05-05:
Som eg har sagt i ein del tidlegare svar, er eg absolutt open for at vi kan få endå betre modellar, at dei kan supplerast med ny metodikk. Men då tenkjer eg at det må kome frå fagmiljøa og dei som kan noko om dette. Eg trur verken eg eller representanten Enger Mehl eigentleg kan nok om dette til liksom å påleggje det ovanfrå. Eg trur det er viktig at her må fagmiljøa stå fritt til å finne fram til det som er det beste faktagrunnlaget. Det er lett å peike på at her er det observert det eine og det andre, men det er også viktig å ha med seg at vi har litt erfaring med dette. Det viser seg at den typen ting ikkje alltid er heilt presise. Det er f.eks. ganske krevjande å sjå forskjell på eit førsteårskull og eit andreårskull med bjørneynglingar, og dersom ein har observert feil, får ein feil tal. Så vidt eg har forstått av overskrifta på Dokument 8-forslaget, ønskjer ein eit riktig tal på bjørn, og då bør ein bruke den beste metoden. Eg trur den metoden vi har i dag, er den beste. Men det er ikkje fordi eg har bestemt meg for det politisk, det er fordi fagfolka våre fortel meg det.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-05-05:
Riksrevisjonen har gjort ein grundig analyse av rovdyrforvaltinga. Eg meiner at det revisjonen peiker på, er forvalting som i hovudsak fungerer godt, men dei tilrår også nærare merksemd og oppfølging av enkelte element. Eg merkar meg òg at komiteen har merknader både til Riksrevisjonens rapport og til rovviltforvaltinga. Med ei todelt målsetjing om å ha både rovvilt og beitenæring er det ikkje mogleg å kome frå at det vil skje skade på beitedyr. Likevel viser tala at vi har lykkast rimeleg godt dei siste åra. Tap av sauer til rovvilt er om lag halvert. Bestandane av ulv og jerv er noko større enn det som er det fastsette bestandsmålet til Stortinget. Bjørn og gaupe ligg godt under det fastsette bestandsmålet. Kongeørn ligg innanfor målet. Ein viktig del av arbeidet framover er difor å sørgje for vekst i bestandane av gaupe og bjørn og reduksjon i bestandane av ulv og jerv, innanfor dei juridiske rammene Stortinget har slutta seg til og vedteke. Talet på sauer på beite er langt høgare i dag enn i tida før rovdyr på nytt etablerte seg breitt i norsk natur på 1980- og 1990-talet. Meir enn to millionar sauer beiter i dag i utmark, og sjølv i fleire av fylka med faste rovviltbestandar er det meir sau i dag enn det var før. Til og med innanfor ulvesona viser ei undersøking av Norsk institutt for bioøkonomi at den negative trenden er snudd, og at det er meir sau på beite i dag enn det var i 1999. Tala viser at i 1999 var det om lag 30 000 sauer innanfor ulvesona, mot nær 34 000 sauer i 2017, men med ei driftsform som er tilpassa at det er ulv i området. Når det gjeld reindriftsnæringa, er utfordringane fleire. Sjølv om det ikkje er tvil om at rovdyr tek tamrein, går det fram av forskinga som Riksrevisjonen viser til, at rovdyr berre er éin del av tapsbiletet. Ugunstige klimatiske forhold, tettleik av rein og beitegrunnlag er i større grad avgjerande for produksjon og tap, og viktigare faktorar enn rovdyr for å forklare tap av både kalv og vaksen rein. Eg er likevel fullstendig klar over min del av ansvaret for å bidra til å betre situasjonen for reindrifta og har difor bl.a. lagt fram forslag til Stortinget om å flytte delar av gaupebestanden frå den nordlegaste landsdelen vår til område i Sør-Noreg. Dei etablerte systema for bl.a. å overvake rovviltbestandane og å følgje opp skadesituasjonar på beitedyr er av høg kvalitet. Eg vil alltid sjå etter moglegheiter for å gjere forvaltinga endå betre, og eg meiner at Riksrevisjonen peiker på fleire punkt som det er klokt å følgje opp. Eg har allereie gripe fatt i fleire av dei med konkrete tiltak og sett i verk prosessar fram mot nye endringar, og fleire av dei har eg nyleg presentert i ein eigen proposisjon som Stortinget akkurat no har til behandling.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-05-05:
Rovdyrdebatten er polarisert, og i så måte er eg einig med representanten i at det er viktig å byggje opp under dei moderate kreftene. Heldigvis er dei i fleirtal, og eg vil også leggje til: Dei blir fleire og fleire. Når det stadig vekk vert hevda at konfliktnivået aukar, osv., er det rett og slett ikkje sant. Tvert imot ser vi at når vi får ut spørjeundersøkingar, er det stadig fleire som ikkje meiner at det er altfor få rovdyr, eller at det er altfor mange av dei, men at det vi gjer i dag, er omtrent passeleg. Det er eit godt teikn. Så er vår jobb å følgje opp rovviltforlika, heilt uavhengig av kven som har vore med på dei. Vi følgjer opp det Stortinget vedtek. Men det eg vil leggje til, er at det nok er ein del som bevisst eller ubevisst er av den oppfatninga at rovviltforlika seier noko anna enn det dei seier, f.eks. at naturmangfaldlova og Bernkonvensjonen vert sette til side. Det gjer dei ikkje. Dei seier at vi skal følgje dei i forvaltinga. Det er vedteke av Stortinget, og eg følgjer opp alt som Stortinget vedtek.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-05-05:
Eg kan stadfeste at eg vil følgje opp både Stortingets vedtak og Stortingets intensjon, slik det kjem til uttrykk gjennom vedtak i Stortinget. Noko anna ville vore i strid med pliktene mine som statsråd og ville fort ha vore ulovlege forvaltingsvedtak. Så eg gjer sjølvsagt det. Nå er dette komplisert juss, og det høyrer med i biletet at vi no har ein pågåande rettsprosess, i alle fall ei sak som er anka frå lagmannsretten til høgsterett, der lagmannsretten har slått fast at Klima- og miljødepartementet ikkje har gått for langt i ikkje å skyte ulv i tråd med Stortingets vedtak, men det motsette. Det illustrerer at dette er ganske krevjande juridisk, men det illustrerer ikkje nødvendigvis at vi gjennom vedtaka våre ikkje følgjer opp det stortingsfleirtalet ønskjer. Det illustrerer at det stortingsfleirtalet ønskjer, ikkje kan baserast på kva som vert sagt i demontrasjonar eller i parolar, men i vedtak. Naturmangfaldlova, Bernkonvensjonen, bestandsmål – alt dette inngår i dei avgjerdene som rovviltnemndene er sette til å gjere, som vi er sette til å gjere, og som i siste instans domstolane må avgjere.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-05-05:
Ja, vi styrer etter bestandsmåla, både der bestandane er for låge, og der dei er for høge. Men eg vil også understreke at det ikkje berre er det som inngår i f.eks. ei avgjerd om felling. Det inngår også f.eks. i kva grad vi er innanfor eller utanfor soner, det inngår i kva grad vedtaket vil truge bestandens overleving eller ikkje, jf. naturmangfaldlova. Det trur eg også Arbeidarpartiet er einig i, i og med at dei både fremja og stemte for den lova, og det inngår her. Men eg følgjer som statsråd opp det Stortinget ønskjer at eg skal gjere, og vedtek at eg skal gjere. Og det er nettopp det Riksrevisjonen undersøkjer: Er det slik at regjeringa følgjer opp det Stortinget har sagt? Det er jo jobben til Riksrevisjonen. Eg opplever at det seier dei i all hovudsak at vi gjer. Då må eg òg leggje til at når komiteen vel å bruke veldig mykje av taletida si og innstillinga på å kritisere Riksrevisjonen, er det noko eg i alle fall ikkje ser kvar dag. Av og til er det slik at det er kartet det er noko feil med, det er veldig sjeldan terrenget, og det trur eg heller ikkje det er her.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-05-05:
Eg høyrer det vert påstått at det er provoserande at eg refererer til fakta – det burde det ikkje vere. Det er slik – og det er alle einige om – at det er fleire sauer på beite no enn det var før. Det er det også innanfor ulvesona. Det er halvering av tap. Viss ein lar seg provosere av det, klarer eg ikkje heilt å forstå det. Det er slik det er – og eg må snakke sant til Stortinget. Når det gjeld effektive uttak, er vi opptekne av det – det er ingen tvil om det. Når dyr gjer skade, skal det fattast kjappe vedtak der det er grunnlag for det, og ein skal ta ut så raskt ein klarer. Det lukkast ein i all hovudsak med, vedtak vert gjorde svært raskt, og i dei aller, aller fleste tilfella lukkast ein i å ta ut dei rovdyra det er snakk om, som gjer skade. Så finst det eksempel på at ein ikkje lukkast – det er riktig, for det er jo krevjande jakt i ofte krevjande terreng. Eksemplet med den ulven som har vore ute i havregionen i Sogn og Fjordane, er eit slikt eksempel. Det vart gjeve løyve til å jakte på han, men ein har ikkje klart å ta han ut. Men det er altså slik at det ikkje skal vere ulv i det området, og det tok òg forvaltinga konsekvensen av og gav løyve til felling.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-05-05:
Eg kan for så vidt ha forståing for at folk er misfornøgde med at dei må rette seg etter Stortingets vedtak. Men det er altså Stortingets vedtak som styrer at vi har ei ulvesone, at det er forskjell på forvaltinga innanfor sona og utanfor sona, og at innanfor sona tilseier det at ein av og til må leggje om drifta på andre måtar, f.eks. ved å bruke meir innmarksbeite. Det gjev vi også betydeleg støtte til. Men det er altså Stortinget som har vedteke det, det er ikkje eg, og vi følgjer opp Stortingets politikk. Tilbake til ulven i havregionen: Det har vorte opna for lisensfelling i det området – både i 2018, i 2019 og i år. Den lisensfellinga fortset til 31. mai, og det har i tillegg vore ei rekkje forsøk på skadefelling. Denne våren har Miljødirektoratet gjeve skadefellingsløyve på den ulven to gonger – sist gong eit løyve som gjeld frå 30. april til 9. mai, og Statens naturoppsyn vil bidra med bistand til det lokale skadefellingslaget i form av ekvipasje med sporhund dersom det er føremålstenleg. Eg er litt usikker på kva meir forvaltinga kunne gjort i dette tilfellet, men vi kan aldri garantere ei vellukka jakt.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-05-05:
Det er i alle fall ein kritikk som vi sjølvsagt tek til oss – som all kritikk frå Riksrevisjonen. Eg vil påpeike at det er eigentleg det motsette av den kritikken fleirtalet i komiteen rettar mot regjeringa i behandlinga av denne saka, der ein meiner at vi i mindre grad skal gripe inn. Eg les Riksrevisjonen slik at vi i større grad skal spele ei aktiv rolle. Faktum er i alle fall at vi er veldig tilbakehaldne med å gå inn i det som vi meiner burde vere ansvaret til rovviltnemndene, inkludert å vedta planar. Det skjer veldig sjeldan at vi går inn der, men det har skjedd i nokre tilfelle. For eksempel har vi, som Stortinget er kjent med, inndrege planen for region 7, fordi ein ikkje har ei vellukka forvalting der, med altfor mykje jerv utanfor dei områda som er prioriterte til jerv, fordi dei områda ikkje er godt nok eigna. Det er eit eksempel på at ein må finne ei betre løysing. Men vi les sjølvsagt rapporten til Riksrevisjonen med interesse på dette området. Det er slett ikkje alt som fungerer godt nok i dag, og det er eit eksempel på det.
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2020-05-05:
Man skulle tro at dette var en sak om frikjøring og frislipp. Det er det jo ikke. Denne saken handler om folk som vil på hytta. Og er det én ting vi har fått vite den siste måneden, er det at hytta betyr mye for folk. Det er ikke sånn at alle kan gå til eller komme seg på hytta uten hjelpemiddel, og scooter er nettopp et sånt hjelpemiddel. Det er heller ikke alle plasser man kan kjøre til hytta. Det ble sagt her av SV at man var så overrasket over Arbeiderpartiet. Arbeiderpartiet har vært helt konsekvent i denne saken. Vi har prøvd å løse et problem nå i flere runder i Stortinget. Det har ikke gått, og regjeringen har ikke villet lytte. Så må jeg minne om at dette landet er rimelig forskjellig. Her kan man jo gå ute i småsko, mens da jeg var hjemme i helgen, kunne jeg gå med skisko. Så våren er forskjellig, det er mulig å ha vinterglede fremdeles, og noen steder er man ennå avhengig av scooter. Det har altså vært et stort engasjement i denne saken, og vi har prøvd å løse den på mange måter. Jeg er faktisk veldig glad for at Fremskrittspartiet har gått ut av regjering. Jeg tenker at de for alltid burde forbli utenfor regjering, for da får vi faktisk ting gjort. Så det synes jeg er veldig bra. Honnør til Fremskrittspartiet for at de stemmer sammen med Senterpartiet og Arbeiderpartiet i denne saken – derav navnet scooteralliansen. Folk er lei. Folk er kjempelei av at man ikke lytter til denne typen problemer. Nei, det er ikke de store verdensproblemene vi diskuterer nå, men det er vanlige folk som har utfordringer i hverdagen, og da burde vi som politikere lytte til dem. Jeg vil si at dette er en god dag for lokaldemokratiet. Det er en god dag for lokalt engasjement og for lokalt gjennomslag. Som min gode venn og leder i Senja Arbeiderparti, Martin Ness, ville ha sagt: Det er en god dag for gressrota. For man må jo lytte til gressrota, og det er det vi har gjort i denne saken. Jeg vil gratulere alle dem som har stått på, med gjennomslag. Så kunne jeg sagt mye om Høyre og regjeringens småflaue forslag og forsøk de siste dagene, men det er sånn at om man er enig, burde man bare stemme med flertallet. Det kunne ha blitt en god dag, det også.
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2020-05-05:
Jeg vet hvem som ikke ble invitert på den kaka, og jeg gleder meg til å gå på kakefest. Jeg vet ikke om jeg har det som jeg vil kalle «noe nytt» å si, men jeg kommer til å si det allikevel, for denne saken er det mange som bryr seg om, og det er viktig for dem som har engasjert seg. Det er en viktig dag for lokaldemokratiet, for lokalpolitikere og for folk som har engasjert seg. Denne debatten sendes faktisk direkte på folkebladet.no, og jeg kan love dere at det er ikke alle stortingsdebatter som skaper like stort engasjement, så det skal vi jo være glade for som kollegium. Det blir likevel en noe merkelig debatt når Høyre er skikkelig, skikkelig for – ja, de har vært for kjempelenge – men de er ikke for akkurat på denne måten, for de vil ikke detaljstyre regjeringen. Bra er det jo da at de har fått en rygg å stå bak, for det er jo sendt ut et høringsforslag. Og representanten Olli viser til gjennomslag for Høyre i et forslag fra Senterpartiet, som de også kommer til å stemme imot. Ja, dette blir en noe merkelig debatt. Venstre er bare forundret i saken, forundret over at man ikke lytter, forundret over Arbeiderpartiet – forundret over at man ikke lytter til KS, har det til og med blitt sagt. Det er det samme partiet som på et bakrom tegnet et regionkart. Da kunne vi ha snakket om å involvere lokaldemokratiet. Så dette er en bra sak, hvor vi har fått Fremskrittspartiet på lag, og det sier jeg veldig sjelden. Det er ikke sånn at vi er enige med Fremskrittspartiet i scooterpolitikken generelt – det er ikke sånn at Arbeiderpartiet ønsker fullstendig frislipp av scooter. Men scooter er jo ikke noe kriminelt, og vi må ikke snakke om det som det heller. SV lurer på om ikke Arbeiderpartiet er opptatt av friluftslivet, det å kunne gå i stillhet på ski eller på tur uten å høre motorstøy. Jo, det er vi, vi er opptatt av å kunne gjøre det, men vi er også opptatt av at det er mange andre som trenger en scooter for å komme seg på hytta. Det er noen problemer som vi kan løse, og det er mulig å få til begge deler. Det er Arbeiderpartiet for: å få til begge deler. Så jeg er veldig glad for at vi endelig har løst denne saken, selv om Stortinget måtte instruere regjeringen for å få det til.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2020-05-05:
Stortinget vedtar i dag en riktig endring som er et lite skritt i riktig retning, og som på ingen måte er det frislippet som jeg registrerer at noen prøver å fremstille det som i media og på venstresiden i politikken. Vi registrerer at her er Klima- og miljødepartementet forbilledlig effektive. De sender altså ut på høring en sak som ikke er vedtatt av Stortinget ennå. Da vil jeg legge til at dersom Klima- og miljødepartementet hadde vært like effektive tidligere, hadde vi overhodet ikke behandlet denne saken i dag, for det er nettopp det som er problemet. Hele diskusjonen om luftlinje eller faktisk kjørelengde har brakt denne saken opp og gjør at Stortinget nå må gripe inn fordi man har dratt beina etter seg – det jeg tolker som motvilje i Klima- og miljødepartementet mot å gjøre noe med denne saken. Det er viktig å minne litt om historien. Lov om motorferdsel i utmark ble endret i forrige stortingsperiode. Det var fremmet av Høyre og Fremskrittspartiet i regjering, og Høyre og Fremskrittspartiet sto sammen om det. Det fikk også tilslutning fra Senterpartiet, som skaffet flertall for det som skulle være en mer liberal innretning av loven. Vår erfaring er dessverre ikke sånn, og igjen er det byråkrati, hindringer og overstyring som er blitt fasiten. Dessverre ble ikke lov om motorferdsel i utmark så liberal som Stortinget faktisk ønsket. Det er nettopp det som er problemet. Departementet har ikke levert på det Stortinget har bedt om, verken når det gjelder lov om motorferdsel i utmark, eller i denne konkrete saken, som er en liten sak i den store sammenhengen, men viktig for dem det angår. Det er veldig rart. Det er veldig rart at man kan stå her og diskutere og mene at kommunene ikke kan ta disse beslutningene. Det er liksom problematisk at kommunene skal ta så viktige beslutninger som det om folk får lov til å kjøre til hytta si eller ikke på snøscooter. De samme kommunene som kan ta barna fra foreldrene, skal ikke få bestemme om man skal ha lov å kjøre med snøscooter til hytta si eller ikke. Det er merkelig, og det viser bare hvor håpløs denne debatten er. Men historien er viktig å huske. Fremskrittspartiet har stått på en liberal scooterpolitikk gjennom hele historien. Vi har også hatt med oss Høyre og Senterpartiet på det i forrige periode. Nå rydder vi opp i det som er helt nødvendig, fordi regjeringen og Klima- og miljødepartementet ikke har levert. Det rydder Stortinget i dag opp i.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2020-05-05:
Aldri tidligere har vel et regjeringsparti blitt så glad for å bli nedstemt som i dag – når man hører på Høyre. Og jeg tror det er ektefølt. For vi vet hvor denne uenigheten går. Den går ikke mellom Høyre og Fremskrittspartiet, Arbeiderpartiet og Senterpartiet på den andre siden. Den går mellom Høyre og Venstre. Det er nok en intern kamp i regjeringen vi ser et utslag av her. Når vi snakker om historikken her, om hvem som mente hva, når, først og alt dette, vil jeg bare minne om at jeg tror jeg er en av dem her i denne salen som var tidligst ute med å foreslå en liberalisering av scootertrafikken. Det skjedde allerede for 12–15 år siden, sammen med mitt parti. Det har vært en konstant kamp for Fremskrittspartiet, og jeg er veldig glad for at denne lille saken – viktig nok for dem det angår – får flertall i dag. Så skal man ikke late som, som jeg oppfatter at enkelte gjør, at dette er noe man har ment hele tiden. Den forrige regjeringen gjorde ingenting med lov om motorferdsel i utmark. Snarere tvert imot – den gjorde det vanskeligere. Det var en regjering som Senterpartiet satt i. Der var det sikkert litt dragkamp innad i regjeringen, kan vi tenke oss, mellom Senterpartiet og SV. Nå er det mellom Høyre og Venstre. La oss være litt edruelige midt oppe i det hele: Her er det mange som ønsker denne liberaliseringen, og jeg stiller spørsmålet: Dersom Arbeiderpartiet hadde visst at Fremskrittspartiet kom til å være med på å gi regjeringen et nederlag i denne saken – for det er det det er snakk om, regjeringen får et nederlag i denne saken – er jeg jammen ikke sikker på at de hadde støttet forslaget i dag. Jeg er ikke sikker. Jeg er ikke overbevist. For det er – igjen – et politisk spill. Men la oss legge det politiske spillet til side og konstatere at i dag gjør vi faktisk en endring som bidrar til å gjøre livet enklere for folk der ute i distriktene som ønsker å ta seg til hytta si på en enkel og grei måte. Jeg vil våge den påstand at hadde dette vært en problemstilling som gjaldt Frogner og Oslo vest, hadde dette vært løst for lenge siden, rett og slett. Men nå gjør vi noe med det. Det er bra, og så får vi legge til side historikken. Stortinget fatter i dag et klokt vedtak.
Anne Karin Olli (Høyre), 2020-05-05:
Høyre i Finnmark har i lang tid jobbet for økt lokalt selvstyre, også når det gjelder saken som diskuteres i dag. Derfor er jeg glad for at regjeringen har sendt på høring forslag om å fjerne avstandskravet på 2,5 km for frakt av utstyr med snøskuter til egen hytte. Det er også gledelig at det nå ser ut til å være flertall for dette i Stortinget. Høyre og Fremskrittspartiet foreslo en oppmyking av loven allerede i 2015, men fikk ikke den gang tilslutning til forslaget. For de fleste finnmarkinger er hytta og det å ferdes fritt i naturen selve symbolet på det gode liv. Mange oppgir det som grunnen til at de velger å bo i Finnmark. I Nord-Norge, og i Finnmark spesielt, har vi snø store deler av året. Denne vinteren har ikke vært noe unntak – snøen ligger fortsatt godt i Troms og Finnmark. Det er det vi kaller et skikkelig snøår. Når man investerer i en hytte, så ønsker de fleste å bruke den mest mulig. Det å komme seg til hytta, enten du er 85 år eller 3 år, må være overkommelig også de vintrene det er mye snø. 2,5 km til fots eller på ski i dyp snø, med alt av proviant og utstyr, kan bli en strabasiøs ferd for de fleste av oss. Med forslaget som nå er sendt på høring, kan hver enkelt kommune gjøre sine selvstendige vurderinger. Jeg registrerer at mange i nord mener at dette er rett vei å gå. Noen har innvendinger og frykter mer støy – og det er innvendinger som er høyst relevant. For Høyre er det viktig at alle skal bli hørt og at demokratiske prosesser blir fulgt på en skikkelig måte. Jeg har stor tiltro til at også kommunene tar med dette i sine vurderinger og forvalter reglene på en forsvarlig måte. Det vil fortsatt være sånn at kommunene må gi særskilt tillatelse til den enkelte hytteeier etter en egen søknad. Avslutningsvis vil jeg gi ros til regjeringen som har sendt ut forslaget om å fjerne grensen på 2,5 km. Det vil føre til at man allerede neste vinter kan åpne opp for gode og fornuftige løsninger rundt omkring i hele landet.
Kent Gudmundsen (Høyre), 2020-05-05:
Sånn blir det vel når vi har mange distriktsrepresentanter oppe på talerstolen! Selv kommer jeg fra en fargerik landsdel i så måte, men jeg skal besinne meg i dag, og si at i dag er det all grunn til å glede seg over det uttrykket som kommer i denne sal, ved at det er et solid og bredt flertall for at man skal styrke lokaldemokratiet i spørsmålet om motorferdsel i utmark. Det har selvfølgelig vært ulike tilnærminger og argumenter i denne saken, men det er ingen tvil om at i hvert fall regjeringspartiene i lang tid har jobbet for økt lokalt selvstyre i mange spørsmål. Og når vi sendte denne saken på høring i forrige uke, er det fordi vi selvfølgelig skal bidra til at vi får en best mulig forskrift. Jeg er, sammen med partiet mitt, stor tilhenger av at vi får en styrking av det lokale selvstyret. Jeg mener at det dette egentlig koker ned til, er at vi erkjenner de store forskjellene som finnes rundt omkring i Kommune-Norge. Det finnes f.eks. ikke i mitt fylke veldig mange store hyttefelt med asfalterte veier, der man kan kjøre SUV-en sin opp og parkere utenfor døra, og der man har innlagt vann og strøm. Man har ikke det. At vi på den ene siden skal si: Det er greit, bare rull ut asfalten, grav opp grøfta, bygg svære hyttefelt, legg ut infrastruktur, mens vi som er i Troms, og som har langt mellom husveggene – man har kanskje utedass, og er man heldig, har man solcellepanel på taket – skal spenne på oss skiene, ta med en sekk med ved og dra med oss masse proviant, fordi det er langt til en brøytet bilvei – det mener jeg er mangel på respekt for det mangfoldet og den variasjonen vi har i dette landet vårt. Derfor mener jeg det er helt riktig, og klokt, at vi gir denne muligheten til kommunene, nemlig å se på det behovet man har. For det er forskjell rundt omkring. Jeg mener at i forbindelse med den endringen som er sendt ut på høring nå, er det nødvendig at vi forsøker å ivareta høringssvar som gir en enklest mulig forskrift. Jeg er veldig stor tilhenger av at det ikke gir ekstra byråkrati. Jeg tilhører dem som er enig i at det er ganske ulogisk at man skal måtte søke hvert eneste år, all den tid man tross alt har den samme hytta, eieren er den samme, og man har samme behov for å komme seg opp, enten i helga eller på påskeferie, for å bruke hytta, enten man er gammel eller ung, eller er en familiefar med unger på slep. Det handler egentlig bare om å ha respekt for at vi skal få ta i bruk hytta vår, at vi skal få ta i bruk friluftslivet vårt. Og dette er jo ikke noe frislipp. De som mener det, har misforstått. Dette er rett og slett noe så enkelt som å gi kommunene mulighet til å gi den som eier en hytte, muligheten til å ta den i bruk. Så enkelt er egentlig dette. Derfor håper jeg også at regelverket blir like enkelt når det skal utføres i en forskrift.