Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2021-06-18:
Som vel kjent lever vi midt i en klimakrise og en naturkrise, og det blir klart for stadig flere at man bare kan vokse videre, at man bare kan ha en videre økonomisk vekst, dersom den veksten er forenlig med planetens tålegrenser – ellers går det riktig galt, og til slutt stopper veksten selv. Derfor må vi ha en betydelig omlegging av vår økonomi, fra fossil til fornybar, energibasert økonomi og fra bruk og kast til ombruk, eller, litt finere sagt, fra en lineær til sirkulær økonomi. Den gode nyheten er at dette har veldig mange andre også skjønt – næringslivet, kapitalkrefter, klimastreikende ungdom, ingeniører, teknologer, fagarbeidere og stadig flere stater og organisasjoner. Den gode nyheten er at det er den veien verden nå går, og det betyr at vi må forstå hvordan vi skrur om vår egen økonomi for å møte en verden som faktisk nå tar både klima- og naturkrisen på mye større alvor enn for bare få år siden. Det har litt å gjøre med hva vi skal gjøre mindre av, og det snakker vi mye om. Vi begynner å ta tak, selv om det går altfor sent og utslippskuttene går for tregt, men det er like viktig å fokusere på hva vi skal gjøre mer av, for det er jo en direkte korrelasjon mellom farten i denne omstillingen og hva vi i Norge kan eksportere mer av når vi eksporterer mindre av noe annet. Et åpenbart eksempel er at jo flere biler som går på batteri, jo mindre har de bruk for diesel og bensin, og jo mer har de bruk for batterier. Det er også helt åpenbart at jo mer industrien kan bruke utslippsfri hydrogen istedenfor naturgass, både som reaksjonsmiddel og som energikilde, jo fortere vil etterspørselen etter hydrogen øke og etterspørselen etter naturgass gå ned. Dette betyr altså at vi står overfor en veldig betydelig omlegging i norsk økonomi, en omlegging vi kan klare med glans, fordi vi egentlig er godt skrudd sammen for å lykkes. Men vi i Arbeiderpartiet er overbevist om at dette bare lykkes om vi har et mye tydeligere partnerskap mellom en aktiv stat, som peker retning, og et aktivt næringsliv, som bruker disse mulighetene på en god måte. Det dreier seg om å trekke til oss startdatoene for alt det nye. Det som skjer i vårt viktigste marked, EU, og ikke minst i andre ledende industriland, som USA og asiatiske land, er en ganske formidabel omstilling av økonomien og en veldig tydelig retur til en sterkere industripolitikk, en sterkere vilje til å sette retning i næringspolitikken, retning i industripolitikken, retning for verdiskapingen. Den rene markedsbaserte logikken står for fall. Det er nå en ny balanse som dukker opp der ute. Derfor er veldig mange av de forslagene som vi har lagt inn i det reviderte nasjonalbudsjettet, nettopp forslag som forener sterke ambisjoner om å gå raskere mot en ombruksøkonomi, en sirkulær økonomi, raskere mot et energiskifte, raskere endringer i hva vi eksporterer, med en tydelig satsing på industri. Det dreier seg om en industripilot 4.0 for industrien. Det dreier seg om tiltak for grønn flåtefornyelse. Det dreier seg om ytterligere satsing på karbonfangst og -lagring også ved norske avfallsforbrenningsanlegg. Det dreier seg ikke minst om å styrke egenkapitalen for Statkraft for å kunne bygge en nasjonal grunninfrastruktur for hydrogen, som vi tror vil være en av de viktigste energibærerne ved siden av elektrisitet som sådan i årene som kommer. For å lykkes med alt dette må vi altså ha en aktiv stat. Vi må sette retning. Vi må tørre å sette noen tydelige mål som er konkrete og operasjonaliserbare, og vi må samarbeide med verden der ute. Dette er virkelig ikke tidspunktet for å bryte forbindelsene til vårt nærmeste marked. Tvert imot tror vi i Arbeiderpartiet at vi bør bygge videre på det vi allerede har – EØS-avtalen og alle dens tilliggende avtaler. Vi har nå et nært samarbeid med EU om klimakutt. Det er bra. Jeg mener vi bør bygge et like sterkt samarbeid med EU på det som har å gjøre med Europas grønne giv, ikke minst på vekst- og industridelen av det, for at dette skal lykkes. For fellesnevneren for alle de mulighetene som nå dukker opp for norsk næringsliv, er nettopp klimapolitikk i andre land, altså vilje til å endre forbruk, men det er også at vi må ha adgang til de markedene vi skal selge til. Og jeg blir stadig forundret av dem som vil ha en rask omstilling til nye eksportmuligheter, men mener at vi samtidig skal undergrave grunnlaget for å eksportere til nettopp de landene som kanskje vil ha de varene og tjenestene vi kan produsere.