trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anne Marit Bjørnflaten (Arbeiderpartiet), 2007-05-25:
Forslagsstillerne ønsker at kommunene skal få anledning til å overta tilsynsansvaret for fjernsynsovervåking og til å bestemme om en slik overvåking skal være konsesjonspliktig. Som saksordføreren var inne på, er det i dag Datatilsynet som fører tilsyn med og håndhever personopplysningslovens regler om fjernsynsovervåking. Forslagsstillerne begrunner forslaget med at det kan være forskjellige meninger og oppfatninger om de personvernmessige konsekvensene av fjernsynsovervåking, og at dette kan variere fra sted til sted. En samlet komite viser til at fjernsynsovervåking på flere måter kan gripe inn i den enkeltes personvern. Derfor må hensynet til personvern veies opp mot andre hensyn, som f.eks. å beskytte samfunnet mot kriminalitet. Det er også viktig å måle om fjernsynsovervåking faktisk gir den ønskede effekten i form av redusert kriminalitet. Komiteen viser til at Justisdepartementet er i gang med en etterkontroll av personopplysningsloven, og at det også varsles endringer i loven, bl.a. en vurdering av en eventuell overføring av tilsynsutvalget. Derfor sier en samlet komite at man «avventer Regjeringens forslag til endringer i personopplysningsloven». Da synes jeg det er pussig at til tross for at en enstemmig komite sier at vi skal avvente Regjeringens forslag til endringer i personopplysningsloven, går allikevel Høyre til det skritt å foreslå at tilsynsansvaret skal overføres til kommunene. Som også forslagsstillerne understreker, er fjernsynsovervåking et tema med mange ulike meninger, et tema som reiser mange prinsipielle spørsmål. Nettopp derfor er det viktig at vi får en grundig vurdering av spørsmålet også i denne saken. Det får vi altså i forbindelse med etterkontrollen av personopplysningsloven, som Regjeringen er i gang med.
Anne Marit Bjørnflaten (Arbeiderpartiet), 2007-05-25:
Forslagsstillerne ønsker å oppheve blasfemiparagrafen og begrunner det med at det er en sovende paragraf. Flertallet i komiteen, som består av medlemmene fra Arbeiderpartiet, Høyre og SV, ønsker ikke å ta stilling til dette spørsmålet nå. I løpet av 2008 skal Stortinget få til behandling forslag til straffelovens spesielle del, som vil inneholde de enkelte straffebud. Vi ønsker å ta stilling til om blasfemiparagrafen skal oppheves, i den forbindelse. Det er mange viktige og prinsipielle avveininger som skal gjøres i forbindelse med den totale gjennomgangen av straffeloven. Løsrevne debatter styrt av enkelthendelser, som karikaturstriden i forbindelse med Muhammed-tegningene i dette tilfellet, er en fragmentarisk og lite tilfredsstillende måte å behandle straffelovens spesielle del på. Da frykter jeg at vi får en dårlig og lite effektiv straffelov. Flertallet vil ha en samlet og helhetlig vurdering av hvilke handlinger det er som skal være straffbare, og hvordan straffebudene skal utformes. Det vil f.eks. være aktuelt å se blasfemiparagrafen opp mot paragrafene om ytringsfrihet. Selv om Fremskrittspartiet i dette Dokument nr. 8-forslaget gjerne vil framstå som prinsipielle, er heller ikke det riktig. I 2004 støttet Fremskrittspartiet at vi fortsatt skulle beholde blasfemiparagrafen. To år etterpå foreslo partiet at den skal fjernes. I 2004 framholdt partiet at paragrafen gav troende fra alle trosretninger beskyttelse. Nå mener Fremskrittspartiet at paragrafen kan bli oppfattet som et hinder for legitim religionskritikk, og da spesielt av andre religioner enn kristendommen. Det er verken en særlig prinsipiell eller særlig betryggende tilnærming til viktige spørsmål som Stortinget må ta stilling til i forbindelse med gjennomgangen av straffeloven. Jeg er derfor glad for at flertallet sikrer at vi får en forsvarlig behandling av straffelovens spesielle del, ved ikke å ta stilling til spørsmålet om oppheving i dag.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2007-05-25:
Det er en viktig sak som vi behandler i dag. En del av oss har enten vært meddommere i en sak, eller vi har vært med i et kommunestyre for å finne de viktige personene som skal være meddommere i retten vår. Jeg er glad for at vi har fått denne saken i dag, med en slik viktig debatt. Uansett hva vi vedtar i dag, er det viktig å få denne informasjonen ut til kommunene. Vi som stortingspolitikere har også en oppgave overfor våre politikere i kommunestyrene når det gjelder bevisstgjøring av hvor viktig det er å finne de rette personene som skal gjenspeile mangfoldet, med hensyn til både alder, kjønn, bakgrunn og kultur. Fremskrittspartiet har likevel tro på at verken våre folkevalgte eller flertallspartienes folkevalgte ute i kommunene trenger noen lovfesting for å få dette til. Det må være opp til den enkelte kommune å se til at dette blir fulgt opp, slik at meddommere i retten representerer alle deler av befolkningen. I det store og hele, som jeg sa, er dette en god sak, men det er et par ting som mindretallet har påpekt, spesielt når det gjelder de fylkesvise skjønnsutvalg. Det er flere fylkeskommuner og flere domstoler som har tatt til orde for å overføre denne oppgaven til kommunene. Fremskrittspartiet mener at det ikke er nødvendig å vente til vi har hatt en regiondebatt her før vi tar dette steget. Det kan kommunene gjøre nå. Som en løsning kan kommunene melde disse navnene inn til domstolene, og de vil da bli trukket ut i forhold til folketallet i de enkelte kommunene. Det har også blitt snakket veldig mye om alder i denne saken. Det vet vi det også gjorde i forbindelse med det senioropprøret som har vært. For Fremskrittspartiet har det vært viktig at vi skal ha et tverrsnitt av befolkningen, og derfor vil vi verken ha en nedre eller en øvre aldersgrense. Fremskrittspartiet vil derfor heller ikke være med på å heve aldersgrensen fra 18 til 21 år. Er en gammel nok til å være med i denne sal og til å lage lover, må en også kunne være med på å avsi en dom i en sak. Og 18 år er myndighetsalderen i dette landet. Så til den øvre aldersgrensen: En 70-åring i dag er ikke det samme som en 70-åring var for ti år siden. Det kan også være 50-åringer som gjør en dårligere jobb enn en på 70 år. Folk blir bare yngre og yngre, og derfor vil ikke Fremskrittspartiet ha en øvre aldersgrense. Det er noe av utviklingen, og jeg mener at det må være opp til den enkelte kommunestyregruppe å finne fram til de personene som er egnet. Når det så gjelder den økonomiske siden av denne saken, er det jo bemerkelsesverdig at en meddommer i dag får 250 kr pr. dag i godtgjørelse. Denne godtgjørelsen har ikke blitt økt siden 1981, og jeg må si at det er merkelig at ikke flertallet ser at det nå er på tide at dette viktige arbeidet blir verdsatt, ved at en gir en økning i godtgjørelsen.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2007-05-25:
Dommerforeningen skrev i brev i 2004 til departementet om viktigheten av å heve godtgjørelsen til meddommerne. Svaret den gangen var at en skulle se dette i sammenheng med Lekdommerutvalgets arbeid og komme tilbake til det i denne saken. Slik jeg ser det, er det ikke blitt gjort. Spørsmålet mitt til statsråden blir: Ser ikke statsråden at det er på tide med en heving av godtgjørelsen til meddommerne når sist heving ble gjort i 1981?
Erling Sande (Senterpartiet), 2007-05-25:
Prinsippet med lekdommarar er viktig. Dei har alltid hatt ein sentral plass i det norske rettssystemet. Denne tradisjonen ynskjer Senterpartiet å føre vidare. Lovendringane som m.a. gjer utvala av lagrettemedlemer og meddommarar meir representative, har nettopp dette som føremål. I tillegg kjem det meir oversiktlege reglar for val og uttaking. Tanken om at ein skal kunne dømmast av likemenn, er eit viktig prinsipp i lovverket vårt. Utvala av lagrettemedlemer og meddommarar bør difor representere eit visst mangfald med omsyn til alder, kjønn, yrkesbakgrunn, kultur og etnisk bakgrunn. Ein lovfesta regel om at utvala skal ha ei allsidig samansetjing, slik at dei best mogleg representerer alle delar av folket, er eit viktig tiltak. Difor blir det føreslått ei endring no, ved at kommunane, som er ansvarlege for oppnemningane, blir pålagde å oppfordre ålmenta til å føreslå kandidatar. I tillegg blir valperioden forskyvd for å unngå partipolitiske koplingar, og det blir ikkje opp til dei politiske partia å føreslå sine eigne til desse verva. Forliksrådet er i ei særstilling. Her må det stillast større krav, m.a. til alder. Minstealder bør framleis gjelde her, sidan dei skal utøve arbeidet utan samarbeid med juridiske dommarar. I tillegg er det ein fordel å ha litt livserfaring i den meklarrolla som dette inneber. Det er framleis forslag om at det til forliksrådet må veljast personar som er «vederheftige» – eller pålitelege, på folkeleg språk. I tillegg må dei vere solvente, sidan det ofte er tvistar om pengekrav det gjeld her. Dette er Senterpartiet samd i. Det er også forslag om å ha ei øvre aldersgrense for lagrettemedlemer, alminnelege lekdommarar og forliksrådsmedlemer på 70 år når valperioden startar. Dette vil innebere ei øvre aldersgrense på 74 år ved slutten av valperioden. Senterpartiet meiner det er viktig å ta vare på dei ressursane som dei eldre representerer. Mange vil vere godt eigna til oppgåva òg ved oppnådd pensjonsalder. Vi har stadig fleire friske eldre, samstundes som det på andre område blir stimulert til at seniorane skal kunne halde fram lenger i sitt virke. Det er no føreteke ein klok grenseoppgang i høve til vandel og i høve til kva som vil diskvalifisere frå utval til å vere lekmann. Det er likevel klart at det nye systemet ikkje fritek kommunane for kontroll med vandel i samband med valet. Etter lovforslaget skal lagrettemedlemer og meddommarar trekkjast ut elektronisk i kvar enkelt sak, med ei maksgrense oppover i talet på dagar i året. Her er det òg føreslått omfattande og greie reglar, også om gyldig fråvær. Senterpartiet stiller seg bak Regjeringa sine føreslegne endringar i lova.
Erling Sande (Senterpartiet), 2007-05-25:
Lat meg starte med å takke saksordføraren for ein grei presentasjon av den saka vi behandlar her i dag. Senterpartiet er i likskap med dei partia som er representerte i komiteen, oppteke av klare reglar for kjøp for forbrukarane. Vi deler målet om å klargjere rettane til forbrukarane. Vi er difor glad for den styrkinga Regjeringa no presenterer t.d. gjennom styrking og presisering av garantiregelverket, utviding av opplysingsplikta og presisering av reklamasjonsregelverket. Med andre ord støttar vi dei merknadene dei to andre regjeringspartia har i innstillinga, og som det er gjort greie for her av representantar frå Arbeidarpartiet og SV. Senterpartiet stiller seg bak dei endringane som Regjeringa foreslår i regelverket.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2007-05-25:
En blir jo nesten godlynt når en hører statsråden resonnere fritt fra talerstolen, fordi det var et redelig og skikkelig referat av hva som har skjedd, nemlig at den herværende rebell som stortingsrepresentant faktisk har stått for forslaget i en tidligere livsrolle også. Så jeg gjør ikke noe annet enn å innhente et initiativ. Jeg synes det var en skikkelig og ordentlig presentasjon av forslaget som ble gitt, motivasjonen for det og begrunnelsen for det. Jeg ventet jo selvfølgelig det klassiske at du kan ikke endre på noe i Norge uten at det følger penger med, men jeg oppfatter ikke at statsråden oppfattet det slik. Jeg vil gjerne bare ha statsrådens refleksjon over det han begynte med, nemlig det som går på å ha et levende menneske i forhold til det å ha et kamera, for jeg tror at det er det som er det prinsipielle i det spørsmålet vi står overfor, og den måten han kommenterte det på, gav meg også en viss optimisme. Så han kan i hvert fall ha med seg fra min side at på tross av en viss aldersforskjell ser det ut som om rebellfaktoren fortsatt er intakt hos den tidligere stortingsrepresentant fra Hedmark, nåværende justisminister.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-05-25:
Jeg er klar over at nivået på godtgjørelsen til lekdommere har vært uendret i mange år. Mange mener at det er for lavt. For det første er det et budsjettmessig spørsmål, og det vil få konsekvenser i den grad man hever det, som flere har vært inne på, men ved vurderinga av godtgjørelsesnivået til lekdommerne syns jeg faktisk også det skal tas i betraktning at de arbeidstakere som nå blir trukket i lønn på grunn av tjeneste som lekdommer, kan få den tapte arbeidsfortjenesten dekket. Jeg merket meg spørsmålet om nivået på godtgjørelsen, men må i dag nøye meg med å si at det får finne sin avklaring eventuelt gjennom de ordinære budsjettprosesser. Det er et spørsmål som vi fortsatt har oppe til vurdering.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-05-25:
Dette føler jeg at jeg kunne sagt ganske mye om. Poenget er at man etter dette opplegget kan gjøre tjeneste som dommer fram til 74 år. Det er faktisk en betydelig alder. Jeg er helt enig med dem som mener det er viktig at vi trekker med oss eldre mennesker i mange fasetter av samfunnet. Det er et veldig viktig argument for at man skal være slakk når det gjelder regelsetting og begrensninger i forhold til eldre. Men når det gjelder saker i domstolene, har vi et annet hensyn, som må være overordnet, og det er at vi til enhver tid må sikre oss at alle typer dommere, enten de er eldre eller unge, er kompetente. Derfor har vi minimumsgrense med hensyn til alder, for det er noen av disse forholdene, f.eks. svekkelse av syn, hørsel og observasjonsevne, som det ikke bestandig er så enkelt å avdekke, og i hvert fall ikke i en prosess hvor man trekker ut lekdommere. Der har Regjeringa kommet til at den alder man her har falt ned på, er en mellomvei for å sikre en god ramme som sikrer evner og god kompetanse i domstolsbehandlinga.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-05-25:
Dette ligger jo ikke i den proposisjonen vi nå behandler, men det gjøres allerede arbeid med hensyn til hvordan man skal møte lekdommerne. Den forrige regjeringen initierte – så vidt jeg erindrer – flere ganske gode tiltak. Jeg vet at flere domstoler jobber veldig seriøst med hvordan man møter lekdommerne som skal inn i straffesakene og i andre type saker. Jeg tror det er en diskusjon vi skal ta framover også, for det blir mer og mer krevende å være lekdommer, ofte er det også vanskeligere å skjønne faktum i saken, og ikke minst vil det skape trygghet i forhold til den prosessen som er. Det gjelder både informasjon som gis i forkant, skriftlig ved innkalling, og ved oppmøte. Men man må selvfølgelig også vurdere om det er andre tiltak som kan settes i verk for å bedre domstolsavgjørelsene på en best mulig måte. Det er vi opptatt av.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-05-25:
Jeg må takke for tilliten. Dette er viktig å høre, og det er viktig for meg å ha en viss faktor i hvert fall! Når det gjelder spørsmålet om fjernsynsovervåking, må jeg si at den påpekingen som har vært i debatter, men som ofte har vanskelig for å nå fram, om at det skaper falsk trygghet, kanskje er særlig viktig opp mot at man gjør fjernsynsovervåking til et konkret vedtak som begrunnelse for å vise handling, at man ofte avsporer i forhold til hva som er viktig å gripe fatt i f.eks. av utrygghet, og at man når man har gjort det, ikke gjør alt det andre som vi, både spørreren og undertegnede, synes er særdeles viktig. Det er åpenbart at hvis vi skal sørge for trygghet både i byer og mindre steder, er menneskelig tilstedeværelse og sosial kontroll noe av det aller viktigste i forebyggende henseende. Den reparasjonen vi kan foreta i ettertid, er viktig, men den blir underordnet, og den tekniske og teknologiske overvåkingen som skjer, vil også være underordnet den menneskelige tilstedeværelse.
Torill Ø. Hanssen (Fremskrittspartiet), 2007-05-25:
Denne saken inneholder enkelte endringer i forbrukerkjøpsloven. Utgangspunktet var at Stortingets justiskomite for noen år siden bad om at enkelte spørsmål ble utredet. Komiteen bad om en ny bestemmelse om garantier i forbrukerkjøpsloven, og at digitale ytelser bør kunne omfattes av forbrukerkjøpsloven. I tillegg inneholder saken forholdet mellom reklamasjonsbestemmelsene i enkelte kontraktslover og foreldelseslovens regler samt utvidet opplysningsplikt ved markedsføring av kreditt. Det er også enkelte inkurier i lovverket som rettes opp. I komiteen er det enighet om at det er et sterkt behov for klare regler for kjøp mellom profesjonelle og forbrukere. Dagens forbrukersituasjon med et økende markedspress, nye salgskanaler, økt forbruk og flere teknisk innrettede forbruksvarer tilsier godt forbrukervern. Garantier gitt til forbrukerne må få et lovmessig innhold. Dagens regelverk har ført til at svært mange selgere og produsenter opererer med mer eller mindre verdiløse garantier. Ofte gis garantier med mindre innhold enn de rettighetene som forbrukeren allerede har som følge av forbrukerkjøpsloven og andre lover. Det er grunn til å tro at slike garantier gis for å villede og til en viss grad skjule for forbrukeren det fulle sett rettigheter som forbrukeren allerede er gitt ved lov. Det er sterke argumenter for å synkronisere reglene for reklamasjonsfrister og foreldelse. Det synes som om de norske reglene med ulike frister er et unntak fra hvordan slike regler er i andre land. Forskjellen mellom de to fristene er ikke bare en teoretisk problemstilling. I en rekke saker hvor forbrukere har reklamert innen 5-årsfristen, har de tapt saken på grunn av foreldelse. Når det gjelder forbrukerrettigheter til digitalt innhold uttaler Forbrukerrådet på vg.no denne uken: «Det er i dag et etablert marked for kjøp av digitalt innhold via nedlasting. Og dette markedet har et opplagt behov for lover og regler som beskytter forbrukerne. Det holder ikke å skyve disse spørsmålene ut i fremtiden eller over til EU.» Kjøper man en CD i butikk og det er feil på den, har man etter forbrukerkjøpsloven rett til en ny. Ved kjøp av den samme musikken via nedlasting på Internett gir forbrukerkjøpsloven ikke beskyttelse. Innhold som er overført digitalt, er ikke vesentlig forskjellig fra innhold levert på andre måter. Derfor bør det være fulle forbrukerrettigheter også for digitalt innhold levert ved overføring. Alt annet blir å snuble baklengs inn i framtiden. Jeg tar for øvrig opp de forslag som er referert i innstillingen.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2007-05-25:
Det er bra at Regjeringa her kjem med nye tiltak for å auka forbrukarvernet både ved nye reglar og ved klargjering og forsterking av gjeldande rett. Når det gjeld framlegget til ny regel om garantiar, meiner regjeringspartia at dette vil verka avklarande for forbrukaren og dermed gi auka forbrukarvern. Det er i dag forbode med garantiar som ikkje gir forbrukaren fleire rettar enn det han eller ho allereie har etter lova, dvs. at garantiavtalar som reduserer forbrukaren sitt vern, etter lova er forbode. Det nye framlegget gjer at seljaren står fritt til å gi forbrukaren visse rettar, som f.eks. prisavslag, retting og omlevering i tilfelle feil som ikkje er feil etter lova. Forbrukaren får dermed større rettar enn det lova pålegg seljaren. Vel derimot seljaren å gi ein generell garanti utan å spesifisera innhald, kan forbrukaren sjå det som ein mangel etter lova ved brot på garantien. Dette vil sikra at seljaren utformar garantien tydeleg, og hindra misforståingar for forbrukaren. Dette nye framlegget er modifisert i høve til høyringsnotatet. Framlegget var omstridt i høyringsrunden. I Sverige har det også vore ein debatt om garantireglar, noko som tyder på at dei ikkje er einsidig vellykka. Fleirtalet er samd med Regjeringa i at framlegget slik det no er, er målretta og balansert og sikrar at forbrukaren kan få ein garanti og dermed rettar utover det lova gir, i tillegg at dette framlegget vil motivera seljaren til å utforma garantiane på ein tydeleg måte. Når det gjeld forholdet mellom forelding og reklamasjonsrett, vil eg innleiingsvis seia at forelding i seg sjølv ikkje er urimeleg. Forbrukaren vil alltid ha eit år på seg til å avbryta forelding. Seljaren får også ei avklaring på om reklamasjonen er reell, eller om det er eit tomt krav. Problemet er oftast at forbrukaren ikkje kjenner til foreldingsreglane, og manglande kjennskap til det samla regelverket kan såleis gjera at forbrukaren taper rettmessige krav. Ein del forbrukarar trur òg at reklamasjon er nok til å avbryta foreldinga. Slik er det jo ikkje. Derfor er det bra at Regjeringa her foreslår ein opplysande regel om forelding i reklamasjonsføresegnene i ein del kontraktslover. Det vert motteke med takk at vi her utvidar opplysningsplikt om effektiv rente, slik at dette skal verta opplyst ved all marknadsføring av kreditt, og ikkje, som i dag berre dersom det vert opplyst om kredittvilkår. No vil forbrukaren mykje lettare kunne samanlikna ulike tilbod. Avslutningsvis vil eg visa til Datakrimutvalets utgreiing NOU 2007:2 Lovtiltak mot datakriminalitet. Denne er ute på høyring og kjem til å bli følgd opp som eit ledd i arbeidet med ny spesiell del av straffelova.
André Oktay Dahl (Høyre), 2007-05-25:
Vi nordmenn har – noen vil si – en litt naiv tendens til å tro veldig godt om det offentlige og staten når det gjelder de måtene vi blir kontrollert og overvåket på. Holdningen til at overvåking er greit, da det jo bare er de som har noe å skjule, som har noe å være redd for, fungerer greit så lenge man har betryggende kontrollmekanismer, ikke minst for lagring av overskuddsinformasjon. Fjernsynsovervåking kan imidlertid i tillegg være en falsk form for trygghet, samtidig som det kan gripe inn i personvernet på en utilbørlig måte. Med den teknologien vi har i dag, skal vi være glad for at verken f.eks. Hitler eller Stasi hadde tilsvarende mulighet, men mulighetene for å krenke den enkeltes ønske om å være i fred for andre, ønsket om å ha kontroll over personlige opplysninger og om å unngå et kontrollsamfunn blir ikke mindre likevel. Komiteen mener at hensynet til personvernet må avveies mot f.eks. hensynet til å forebygge kriminalitet. At det skapes en følelse av trygghet i utsatte områder, kan også være et viktig hensyn. Datatilsynet fører tilsyn med og håndhever personopplysningslovens regler om fjernsynsovervåking. Departementet er i gang med en etterkontroll av personopplysningsloven og varsler forslag til endringer i loven, herunder en vurdering av en eventuell overføring av tilsynsansvaret. Komiteens flertall avventer dette arbeidet inntil det blir fremlagt sak til Stortinget, og forslaget foreslås derfor av komiteens flertall vedlagt protokollen. For mindretallet Høyres del tar jeg imidlertid opp vårt forslag, som er identisk med forslaget fra forslagsstillerne fra Venstre. Vi mener at tiden er moden for å innta et standpunkt til dette spørsmålet allerede nå, da det ikke for noen vil være ukjent at Datatilsynet pr. i dag ikke har kapasitet til å føre tilsyn med om all overvåking fyller lovens krav. I tillegg støtter vi ønsket om å inkludere norske kommuner i arbeidet med å oppnå større fokus på personvernproblematikk. Vi mener at norske kommunestyrer i samråd med sine innbyggere er vel så godt i stand til å gjøre dette som enkelte andre av oss, og at det er en god grunn til å gi dem muligheten til dette for derigjennom å styrke tilsynsmulighetene. I dag fikk vi bekreftet at Regjeringen nedsetter personvernkommisjonen. Det er bra, og det kom i stand etter tverrpolitisk press, bl.a. fra forslagsstillerne og Høyre. I mellomtiden mener vi at Stortinget bør fatte noen vedtak som peker fremover. Dette er et slikt forslag til vedtak. Jeg tar opp forslaget fra mindretallet og håper at flere kommer til å støtte det.
André Oktay Dahl (Høyre), 2007-05-25:
Det gjelder den pussigheten som komitelederen var inne på, nemlig at vi avventer samtidig som vi foreslår noe. Det har noe å gjøre med den serviceinnstilte tankegangen som denne saksordfører har hatt, samtidig som man som Høyre-representant har en subsidiær virkelighet som består i at man er i mindretall i denne salen og bare må forholde seg til det som er. Det som ligger i saken, er at den merknaden står ikke Høyre for, av den enkle grunn at vi har kommet med et eget forslag som vi anbefaler vedtatt her i dag. Så komitelederen kan se bort fra at Høyre er med på den. Vi utgjør ikke en del av det flertallet som avventer en utredning, men står selvfølgelig på vårt forslag. Da håper jeg at den pussigheten i all serviceinnstilthet er brakt ut av verden.
André Oktay Dahl (Høyre), 2007-05-25:
Jeg synes vel enkelte her gjør seg vel høye og mørke for å utlede hvor prinsippfaste de er, for det eneste prinsippfaste partiet i denne saken, er vel egentlig Kristelig Folkeparti. Sist gang Stortinget behandlet blasfemiparagrafen, uttalte Fremskrittspartiet i sine merknader her i Stortinget: «Etter 11. september 2001 har blant annet flere muslimske barn opplevd økt mobbing og hets. Mye tyder dessuten på at antisemittismen er på fremvekst i Europa. Religiøs diskriminering og religiøst begrunnet hets må etter disse medlemmers oppfatning sies å være en økende samfunnsutfordring. I en slik virkelighet vil etter disse medlemmers oppfatning en oppheving av forbudet mot blasfemi være uheldig.» Nå er riktignok det en merknad på vegne av Høyre, Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet, men det var tross alt da en virkelighetsbeskrivelse i 2004 som jeg ikke tror er blitt spesielt annerledes. For øvrig sa man at det var viktig å ha en «etisk referanseramme som har vært med på å forme både samfunnsutviklingen og samfunnsdebatten». Når vi kommer til Arbeiderpartiet, uttalte Arbeiderpartiet at man ikke trengte «en innskjerping av reaksjoner og sanksjoner mot påstått blasfemi, men derimot en mer omfattende og opplyst religionskritikk i full offentlighet». For egen del og Høyres del skal jeg velge å være liten og mørk og avvente behandlingen av straffeloven, rett og slett fordi vi i likhet med alle andre partier, unntatt Kristelig Folkeparti, ikke har vært fullstendig prinsippfaste i noen som helst sammenheng når det gjelder blasfemiparagrafen. Det er det bare Kristelig Folkeparti som har vært. Jeg synes det er grunn til å gi honnør for at Kristelig Folkeparti iallfall i én sak – det er sikkert flere også – har vært veldig klare på blasfemiparagrafen. Det er det ingen av oss andre som har vært. Men vi får muligheten til å vise om vi står ved de prinsippene vi ved ulike anledninger har hatt, når vi behandler straffeloven neste år. Jeg synes også komitelederen fortjener ros for å ha behandlet denne debatten på en verdig og realistisk måte i forhold til hva dette faktisk handler om.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2007-05-25:
President! Jeg stemte feil. Jeg skulle ha stemt for innstillingen.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2007-10-01:
Hvis ingen har noe å innvende, vil jeg etterkomme anmodningen.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2007-10-01:
Jeg har den glede å foreslå Thorbjørn Jagland.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2007-10-01:
Jeg foreslår Signe Øye.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2007-10-01:
Jeg foreslår Eirin Faldet.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2007-10-01:
Jeg har gleden av å foreslå Carl I. Hagen.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2007-10-01:
Jeg tillater meg å foreslå Karin S. Woldseth.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2007-10-01:
Jeg tillater meg å foreslå Lodve Solholm.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2007-10-01:
President!
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2007-10-01:
På vegne av meg selv og med bakgrunn i § 4 femte ledd og § 44d første og andre punktum krever jeg skriftlig votering.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2007-10-01:
Jeg tillater meg å foreslå Kari Lise Holmberg.
Torbjørn Hansen (Høyre), 2007-02-15:
Jeg vil på vegne av stortingsrepresentantene Gunnar Gundersen, Peter Skovholt Gitmark, Ivar Kristiansen, Bent Høie og meg selv fremme forslag om å fjerne boplikten og prisreguleringen av landbrukseiendom.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2007-02-15:
Notida er eit resultat av historia. Om ein ikkje er villig til å sjå på dei utviklingstrekka som er bak oss, er ein heller ikkje i stand til å læra på ein måte som gjer at me kan påverka utviklinga framover. Eg meiner me har veldig mykje å læra av dei eksempla som eg brukte i mitt innlegg. Så er det sjølvsagt slik at i eit demokrati som Noreg er det politikarane som bestemmer rammene for korleis ein brukar dei militære styrkane. Derfor er det ikkje slik at nokon frå Forsvaret kan setja til side avgjerder som eit samla storting stiller seg bak. Derfor var det òg heilt rett at forsvarssjefen for kort tid sidan sende ut ei pressemelding der han presiserte dette prinsippet, og dermed òg slo tilbake dei opplysningane som i dag kjem fram i VG. Det er sjølvsagt slik at Forsvaret og forsvarssjefen held seg til dei avgjerdene som politikarane i Noreg tek.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2007-02-15:
Eg meiner det ikkje er nokon tvil om at me i Noreg stiller opp bak NATO. Det har me gjort i alle år sidan me blei medlemer i NATO, og det gjer me sjølvsagt no. Det er sjølvsagt slik at oppstår det ein naudssituasjon, er vår oppgåve å hjelpa folk uavhengig av nasjonalitet. Det er eg heilt sikker på at også den norske statsministeren er heilt einig i. Så eg håpar det ikkje skal vera nokon tvil om det. Eg meiner likevel det viktigaste med denne saka som vi no diskuterer, er at det i realiteten er eit samrøystes storting som er einige om at me no skal senda styrkar til Afghanistan, og eg føler det blir vel mykje støy, når denne semja ligg i botn. Så er det sjølvsagt slik at ein kan spekulera i forskjellige typar alternativ, men det viktigaste er at det er eit samla stortings ønske at Noreg skal bidra ytterlegare i Afghanistan.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2007-02-15:
Det er veldig ofte slik at når verkelegheita blir forvalta gjennom media og utspørjing av journalistar, kan svaret bli litt annleis enn det det ville vorte i ein direkte dialog mellom norske myndigheiter og NATO. Eg er klar over at det tidlegare denne veka har vore meldt frå Noreg til NATO at me stiller opp med styrkar. Det me har blitt bedt om, er å stilla opp med styrkar i Kabul, og det gjer me. Det er òg slik at ein frå Noregs side har sagt at dersom det skal oppstå ein situasjon som gjer at ein vurderer å bruka desse styrkane andre plassar enn i Kabul-området, skal norske myndigheiter kontaktast. Etter mitt syn er ikkje det eit brot på det som Noreg tidlegare har vore med og forplikta seg på.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2007-02-15:
Eg må seia at eg føler at Framstegspartiet seglar under falskt flagg når dei gjer seg til den fremste talsmannen for konsensus om utanrikspolitikken og åtvarar mot debatt knytt til denne. Me veit jo at Framstegspartiet er det partiet som har stått lengst vekk frå den einigheita som har vore om norsk utanrikspolitikk. Dette ser me på veldig mange område. Me ser det m.a. når det gjeld bistandspolitikken, og me såg det i samband med Irak, der Framstegspartiet var det einaste norske partiet som valde ikkje å leggja vekt på FN-sporet, men som blindt ønskte å følgja USA. No har det vore ein enorm auke i krigsmotstanden, og eg vil seia at resultata i Irak så langt er alt anna enn lystelege. Men me har ikkje hørt nokon kommentarar frå Framstegspartiet som tilseier at dei har teke avstand frå si eiga forhistorie. Mitt spørsmål er: Er det framleis slik at Framstegspartiet meiner at Noreg burde ha støtta og delteke med styrkar i invasjonen av Irak?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2007-02-15:
At utenrikskomiteens leder, som en av de fremste utenrikspolitikerne for regjeringspartiene, har større behov for å fokusere på historien enn på nåtiden, er forståelig med bakgrunn i det som beveger seg nå om dagen. I dag kommer det frem at forsvarsledelsen vurderer om man i det hele tatt kan sende disse 150 soldatene til Afghanistan, med de begrensninger som SV nå har signalisert, ligger der. Bekymrer dette utenrikskomiteens leder? Og hva vil man gjøre for å komme ut av dette uføret?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2007-02-15:
Det er en misforståelse at vi advarer mot debatt. Det er nettopp debatt vi gjerne ønsker. Vi har i denne sal hatt store debatter – til og med en interpellasjon som nærmest var formulert som en invitasjon til Fremskrittspartiet til å forklare sitt Irak-syn. Så dette har vært grundig debattert i denne sal for ikke mange måneder siden. Vi kan for så vidt godt i løpet av denne dagen gjenta det, og jeg skal gjerne gjøre det. Vi både ser og tar med oss de erfaringene historien har gitt oss. Representanten Akselsen trakk i sitt innlegg frem behovet for å ta med seg den lærdommen i forhold til Iran. Er det noe vi nettopp har brukt tid på å advare mot, er det en militær tenkning rundt en løsning av Iran-spørsmålet. Jeg tror at vi på dette området er på linje. Ja, vi vurderte støtte fra norsk side i forhold til Irak-spørsmålet på en annen måte, i likhet med hva Danmark gjorde, og i likhet med hva flere europeiske regjeringer gjorde. Vi kan gjerne fortsette den debatten utover dagen, men her finnes det også referat å forholde seg til.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2007-02-15:
Det er greit nok at man føler at jeg ikke har svart godt nok på spørsmålet om Irak. Som sagt har vi debattert dette grundig i denne salen før, men vi skal gjerne komme tilbake til det. Vi tar klimaspørsmålet på det største alvor. Vi tar konsekvensene av de klimaendringene vi opplever. Vi skal ha en aktiv og offensiv politikk når det gjelder hvordan vi må forholde oss til dem. Vi ser noe ulikt på hvordan de internasjonale avtalene klarer å møte de utfordringene vi ser. Men for all del: Vi skal gjerne delta på en konstruktiv måte. Vi har noe ulikt syn på hvordan klimautfordringene har oppstått, men at det er utfordringer knyttet til dem, og at det er utfordringer knyttet til den fattige verden, er utfordringer som Norge må ta på alvor, når vi møter dem. Om det er SVs oppskrift som er løsningen, er vi sterkt usikre på, men vi skal gjerne delta i debatten fremover. Jeg lover at vi også i debatten i dag skal komme grundig inn på dette temaet.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2007-02-15:
SV og SVs utenrikspolitiske talskvinne skal i hvert fall ha det at man pakker ingenting inn. Man legger alt frem i det åpne rom, og det er fortjenstfullt. Under et oppslag i dag i Dagbladet.no står det: «Misfornøyde SV-ere har misforstått». En rekke talsmenn for ulike hjelpeorganisasjoner sier at den militære tilstedeværelsen, de militære bidragene, er nødvendig for nettopp å komme frem med den humanitære assistansen. Så mitt spørsmål til representanten Valle er: Har ikke SV misforstått? Er det ikke naivt å tro at vi kan løse utfordringene i Afghanistan uten militære bidrag?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2007-02-15:
Først når det gjelder å kjøpslå med gass – det får stå for utenriksministerens regning. Jeg var overhodet ikke inne på at vi skulle bruke energileveranser på den måten. Tilbake til Afghanistan. Om vi er enig i at man skal kunne konsultere, og at Regjeringen må kunne ha det siste ordet – ja, selvfølgelig. Det er ikke det problemstillingen går på. Problemstillingen går på når en av partilederne, som sitter i regjering, sier at ved en slik henvendelse er svaret nei. Utenriksministeren fremstiller det jo nå som om det nærmest er et åpent spørsmål – om en slik henvendelse skulle komme, vil man vurdere det. Det er en naturlig tilnærming, og jeg støtter den tilnærmingen utenriksministeren har. Men kan utenriksministeren nå bekrefte at en slik vurdering er helt unødvendig? En slik henvendelse er unødvendig, for svaret er gitt, svaret er nei. Noe annet svar vil være Regjeringens død.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2007-02-15:
Debatten startet med et par angrep på Fremskrittspartiets klimapolitikk og ble avsluttet i samme lei. Fordi vi antok at noe av dette kom, valgte vi å ha et innlegg som nettopp handlet om vår klimapolitikk og tilnærmingen til den, et relativt grundig og godt innlegg, om jeg skal si det selv. Allikevel kommer disse påstandene fra representantene Wickholm og Marthinsen, som blir rimelig lettvinte i forhold til hele problemstillingen. Vi har i denne sal foreslått – flere ganger – mange virkemidler for å møte problemene med CO2 -utslipp. Vi tar det på alvor. Men vi tror ikke at det internasjonale avtaleverket som er på plass, alene løser den globale utfordringen som man har foran seg. Vi mener å kunne vise til at våre forslag, hvis de var blitt gjennomført, hadde hatt større effekt – og en positiv effekt – på CO2 -utslipp, enn det den politikken som den sittende regjering fører, har. Så kan jo representantene for så vidt prøve å motbevise det, og det blir en grei debatt. Men å si at Fremskrittspartiet er alene, vi er utenfor, vi tar ikke disse problemstillingene på alvor, blir for enkelt. Det er ikke i nærheten av å treffe ballen. Vi er med og prøver å ta energiutfordringene, klimautfordringene og miljøutfordringene på alvor på en seriøs, troverdig måte.
Erna Solberg (Høyre), 2007-02-15:
Det er et godt konservativt standpunkt å lære av historien – der er jeg enig med utenrikskomiteens leder. Men det er også et godt konservativt standpunkt, som jeg håper Arbeiderpartiet deler, at vi skal sørge for at NATO-alliansens ånd lever videre, og etter min mening dreier ikke den seg om det statsministeren i går definerte den til i denne sal, nemlig at vi primært skal hjelpe nordmenn, og ikke på samme linje hjelpe andre når vi faktisk er i en krigssituasjon, som vi faktisk er i Afghanistan. Jeg vil få lov å benytte anledningen til å la utenrikskomiteens leder oppklare Arbeiderpartiets standpunkt til NATOs ideologi og filosofi. Når vi først er inne i en krigssituasjon, er det slik at Arbeiderpartiets holdning er at man skal kunne delta og hjelpe andre styrker, uansett om de er nordmenn eller om det er kanadiere?
Erna Solberg (Høyre), 2007-02-15:
Jeg er ikke i tvil om at forsvarssjefen kommer til å følge politiske retningslinjer og det som politikerne sier, for det er hans jobb. Men det betyr ikke at det ikke er uro i Forsvaret over at de sendes med et mandat som det er vanskelig for dem å håndtere. Den uroen synes jeg at Arbeiderpartiet burde ta litt på alvor, og det er det som er kommet til uttrykk. Når det gjelder Russland, mener jeg at vi må tørre å si det rett ut når det er brudd på menneskerettigheter, når det er mangel på rettsstat, og når utviklingen går feil vei. Det jeg har sagt, er helt ordrett dette: Etter en streng definisjon av demokrati kan vi ikke si at Russland er et demokrati. Det mest interessante jeg har hørt, er at det er utrolig mange russere som er enig med meg, inklusiv valgte russere. De sier derimot at de er på vei, noen sier at de går feil vei, mens andre sier at de er på vei, at det er utvikling. Men jeg tror ingen, etter en streng definisjon av demokrati, kan si at Russland er et demokrati i dag. Til det er rettsstaten for skjør, til det er menneskerettighetsbruddene for mange. Det store spørsmålet er: Går det riktig vei, eller går det feil vei? Vi bør følge litt mer med på det. Min helt klare holdning er at vi i alle fall ikke kan slutte å være opptatt av menneskerettighetsbrudd og utviklingen i Russland – nettopp fordi de er en stor nabo av oss.
Erna Solberg (Høyre), 2007-02-15:
Jeg skjønner at SV, som er imot NATO, også er imot deltakelsen i Afghanistan. Jeg skjønner ikke at de er det på vegne av det afghanske folket, for det de først og fremst gjør, er å selge ut kvinner og barn i Afghanistan til Taliban-lignende regimer, som jeg ellers registrerer at det er mange kvinner i SV som er dypt imot når man ser på andre steder hvor det har vært tilsvarende situasjoner. Når det gjelder spørsmålet om deltakelsen vår i Afghanistan, er det sånn at vi har sagt ja i Norge til å delta i Afghanistan. NATO har sagt ja til å drive en operasjon og har definert det som den viktigste operasjonen de har. Ja, det finnes venstreradikale regjeringer i flere land som har problemer på samme måte som SV. Det er en del søsken av SV rundt omkring som også sitter og diskuterer hvor de skal delta. Men for Norge er NATO viktigere enn for mange andre land, for vi har ikke EU-tilknytning. Vi har NATO som vår viktigste sikkerhetsgaranti og kommer til å ha det i fremtiden. Da er det viktig for Norge at NATO lykkes, og det er viktig at vi lykkes i Afghanistan. Det er den viktigste operasjonen NATO driver med, og da burde Norge stille uten den typen betingelser som SV nå har påført dem, som selvfølgelig kommer til å ramme de nasjonenes hovedsteder som faktisk har soldater som det er aktuelt å kunne komme til å hjelpe.
Erna Solberg (Høyre), 2007-02-15:
Det viktigste er ikke at vi har en stemme som snakker, det viktigste er at det skjer noe som en konsekvens av det man gjør. Hadde vi kunnet påvirke EUs standpunkt internt, ville det vært større sannsynlighet for at det ville hatt virkninger enn bare det at vi sier noe. Når det gjelder akkurat den saken som Samuelsen nevner, må jeg si at jeg er veldig opptatt av at vi må sørge for at det palestinske folk får en bedre fremtid. Det har vært en vanskelig og kritisk situasjon, og det er en vanskelig og kritisk situasjon. Men jeg tror ikke på en alenegang for Norge, hvor vi på en måte sier at man har innfridd kravene fra Kvartetten, før Kvartetten selv definerer at kravene er innfridd – altså de internasjonale kravene man har. Vi har med lykt og lupe lest igjennom alle de dokumentene som det henvises til, og jeg føler meg ikke sikker på at vi har fått de innfrielsene som er nødvendig for at vi burde starte med arbeidet alene. Derimot tror jeg det nok hadde vært lurt å ta det litt med ro og samtale litt mer med partene før vi med vår egen stemme går kraftig imot det som skjer i de landene som har størst innflytelse på om det blir en samlingsregjering, og om det blir en god utvikling for palestinerne, og det er de andre samarbeidspartnerne i Kvartetten.
Erna Solberg (Høyre), 2007-02-15:
Utenriksministeren sa at han i fjorårets redegjørelse hadde sagt at vi har et godt og nært forhold til USA, så derfor står det seg også i år, selv om det ikke er nevnt. Jeg tror nok kanskje at vi litt oftere skal nevne hvem som er vennene våre, og vi må kunne klare å uttrykke det på en bedre måte. Det som er hovedspørsmålet, og som har vært det de to siste dagene, er å få klargjort i hvilke situasjoner vi faktisk kan hjelpe våre venner i NATO. Det utenriksministeren sier nå, er noe annet enn statsministeren svarte i gårsdagens spørretime. Det scenarioet jeg tegnet for statsministeren i gårsdagens spørretime, var nettopp om man i en nødssituasjon kunne flytte på styrkene og hjelpe til. Statsministeren svarte først at man ikke kunne det, og da han ble presset på det, svarte han at, jo, vi kunne hjelpe dem i nord, altså, vi kunne hjelpe nordmenn, men vi skulle ikke nødvendigvis hjelpe andre. Er dette standpunktet som utenriksministeren gir uttrykk for nå, Regjeringens standpunkt? Er det også det standpunktet SV i regjering har, slik at det vetoet som ble utstedt i går av finansministeren, ikke er et veto?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2007-02-15:
Jeg er helt enig med komiteens leder i at skal vi sende soldater ut av Norge, er det svært viktig at det er bred enighet om det. I denne saken er det samstemmighet i Stortinget om den beslutningen Regjeringen har tatt. Det som er sørgelig, er at det har oppstått tvil om disse styrkene kan opptre i tråd med de retningslinjer som er trukket opp av NATO-toppmøtet i Riga, nemlig uten formelle begrensninger. Det er pinlig når NATO-talsmann James Appathurai i går sa at «den norske regjeringen under NATO-toppmøtet i Riga i november sa ja til at norske styrker kan bli omplassert hvor som helst i Afghanistan i en krisesituasjon. – Jeg er ganske sikker på at statsministeren husker og står ved det løftet han ga i Riga. Jeg vil minne om at vi er en allianse av 26 land, og solidaritet er et viktig prinsipp for oss.» Hva vil utenrikskomiteens leder si til våre NATO-allierte som finner å måtte komme med slike bemerkninger etter denne debatten, som ikke er skapt av opposisjonen, men av regjeringspartiene?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2007-02-15:
SV skal ha honnør for å stå på for bistand, oppbygging av det sivile samfunn og dialog i Afghanistan. Kriselig Folkeparti vil være en pådriver for det i opposisjon, slik SV er det i regjering. Men så må jeg si at SV nå må bestemme seg for hvilket bein de vil stå på. SV er imot å sende flere soldater, sier Ågot Valle. Ja, men SV er nå ansvarlig for at det sendes flere soldater, og SV har ansvaret for at vi nå får den største kontingenten av norske styrker i Afghanistan noensinne. Det ansvaret må SV være så voksne at de tar. Jeg synes også de bør revurdere sin retorikk. Jeg står her med et knippe sitater, brukt av SV-politikere mot Kjell Magne Bondevik og Jan Petersen i den tiden da Norge gikk inn og tok et ansvar i starten i Afghanistan. Olav Gunnar Ballo sa til Ny Tid at de «har blod på hendene, som de må vaske av hver dag». Jeg vil spørre Ågot Valle, når SV nå er medansvarlig for denne store kontingent av norske soldater i Afghanistan, om de ikke vil justere sin ordbruk om andre som også har tatt ansvar i vanskelige situasjoner.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2007-02-15:
Jeg tror Kristelig Folkeparti og Arbeiderpartiet er minst like opptatt av å støtte den skjøre fredsprosessen i Midtøsten, men spørsmålet er hva som er best egnet til å støtte prosessen. Der vil jeg hevde – uavhengig av hva ulike ambassadører måtte ha uttalt, det er ikke avgjørende for Kristelig Folkeparti – at når det internasjonale samfunn gjennom hele den perioden som har gått etter at Hamas overtok regjeringsmakten, har valgt å stå sammen om de tre kravene som jeg refererte til i mitt innlegg, og de andre partene i det internasjonale samarbeidet, i denne kvartetten, velger å innta en avventende holdning – altså ikke kvittere ut at Mekka-avtalen oppfyller disse kravene – så er det litt underlig at Norge skal gå alene, at Norge skal spille et solospill og avlyse presset på partene. Det var jo i realiteten det utenriksministeren gjorde da han i redegjørelsen sa at dette er så langt man kan nå.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2007-02-15:
La meg først si til spørsmålet knyttet til Hamas og Hamas’ charter: Jeg er glad for at også SV innser at det charteret ikke er noen plattform for noen fredsprosess i Midtøsten, hvor man har utslettelse av Israel som et mål, og hvor alt land i området er vigslet muslimsk jord. Det er viktig at man inntar en kritisk holdning til den type hindringer for enhver fredsprosess. Så vil jeg si at ja, Hamas har beveget seg i det året det har sittet i regjeringsposisjon. Det viktigste uttrykk for det er Mekka-avtalen. Men spørsmålet tilbake blir jo: Ville den bevegelsen ha skjedd hvis det ikke hadde vært et samlet internasjonalt samfunn som hadde lagt det presset på Hamas? Det synes jeg er et spørsmål som bør gi grunn til ettertanke, også i SV. Så skal vi selvsagt stille krav til alle parter. Det blir ikke fred i Midtøsten uten at Israel anerkjennes, men det blir heller ikke fred uten at Israel på sin side bidrar til en slik løsning.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2007-02-15:
La meg først takke utenriksministeren for den positive holdningen han inntar til at Norge kan bidra både politisk og humanitært i forhold til konflikten i Kashmir. Så til Afghanistan. Jeg må tillate meg, hvis det er lov, å gi utenriksministeren det råd at å skylde på opposisjonen når det gjelder det rotet som er skapt rundt Norges holdning til denne styrkeøkningen, er å rette baker for smed. Det er Regjeringen selv som gjennom skiftende uttalelser fra tirsdag til onsdag, og til i dag, har skapt uklarhet. Opposisjonens selvsagte plikt er å stille de spørsmål som er nødvendige for å bringe klarhet i hva Regjeringen mener. Nå sier utenriksministeren noe som jeg er tilfreds med, nemlig at Norge selvfølgelig skal informeres og konsulteres på vanlig måte i NATO, men at styrkene i nødssituasjoner kan forflyttes. Da stiller Norge opp. Og jeg går ut fra at utenriksministeren her og nå kan bekrefte at Regjeringen stiller opp bak det utenriksministeren nå sier til Stortinget.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2007-02-15:
President! Til forretningsordenen.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2007-02-15:
Jeg ber om ordet til forretningsordenen.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2007-02-15:
Når Stortinget har en debatt om utenriksministerens redegjørelse, har Stortinget grunn til å forvente at utenriksministeren er til stede og lytter til innleggene, ikke minst fra opposisjonen. Her holdt Ingebrigt S. Sørfonn fra Kristelig Folkeparti et meget viktig innlegg som var rettet direkte mot utenriksministeren. Utenriksministeren holdt pressetreff ute i vandrehallen. Det mener jeg presidenten bør påtale, slik at Regjeringen er til stede når opposisjonen taler.