Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2014-04-08:
Redd Barna reiste rundt for å høre hvordan barn og unge hadde det på asylmottakene, og da traff de på en ungdom som svarte at den veien jeg går på nå, varer bare fram til jeg er 18 år. Etterpå vet jeg ingenting, da har jeg ingen vei. Vi vet at den rød-grønne regjeringen høsten 2008 innførte en rekke innstrammingstiltak i asylpolitikken, og da bl.a. begrenset opphold for enslige mindreårige søkere over 16 år, noe som gjør at disse barna kun får opphold fram til de blir 18 år, for så å bli kastet ut av landet. Da var det veldig interessant for meg å undersøke hvilket antall det dreier seg om – vi skal jo være et humant land. Jo, i 2011 gjaldt det 35 barn, og i 2012 gjaldt det 17 barn. Jeg trodde at bakgrunnen for dette var et helt annet antall. Det viser seg at de fleste av disse barna kommer til Norge for å få beskyttelse, men har heller fått opptil to år med ventetid i frykt og uvisshet om hva som venter dem den dagen de fyller 18 år. Begrunnelsen for denne innstrammingen var å få ned antallet barn som kommer til Norge, og senke antallet barn som la ut på flukt fra hjemlandet. Regjeringen ønsket med denne endringen å gi et signal om at det ikke var verdt risikoen å legge ut på flukt. Tallene viser at denne politikken bare delvis har hatt ønsket resultat. Antallet som søker asyl i Norge, har sunket noe, det er rett, men det har hatt liten effekt på barn fra Afghanistan, Somalia og Eritrea, som er de landene med høyest antall ankomster til Norge. Samtidig ser vi også at antallet som legger ut på flukt, og som kommer til Europa, har steget, og det er ingen tegn til at dette vil synke. Behovet for beskyttelse vil altså øke og ikke minke, uavhengig av signaler som Norge sender ut. Disse barna får livet sitt satt på vent, de får ikke starte på utdannelse og kan ikke planlegge framtiden. Når vi samtidig vet at mange av disse har opplevd traumer i hjemlandet eller på flukten og har behov for trygghet og stabilitet for å bearbeide dette, men i stedet blir påført nye psykiske belastninger med å få begrenset opphold og måtte vente til 18-årsdagen og utsendelse, må vi gjøre noe. I stedet for å gi dem en framtid sender vi dem tilbake til land de kanskje har vært på flukt fra i store deler av livet, helt uten nettverk eller kanskje familie. Vi i Kristelig Folkeparti mener dette er uakseptabelt, og synes at innvandringshensyn kan ha gått foran hensynet til noen av behovene disse mest sårbare menneskene har i landet vårt. Dette har vi ved flere anledninger tatt opp i Stortinget. Ved behandlingen av stortingsmeldingen «Barn på flukt» i 2012 fremmet vi derfor et forslag om en forskriftsendring som klart slår fast at hensynet til barns beste skal gå foran innvandringsregulerende hensyn. FNs ekspertkomité for barnekonvensjonen har også uttalt og kritisert Norge nettopp for at barnets beste ikke tilstrekkelig har gått foran innvandringsregulerende hensyn. Det gjelder også ved snakk om retur. Det interessante er at forslaget ble nedstemt av stortingsflertallet og regjeringspartiene, inklusiv SV. Det er derfor godt å se i dag at SV er tilbake på de svakes side ved å løfte fram denne interpellasjonen. For Kristelig Folkeparti er det viktig å etablere en forutsigbar, rettferdig og human asyl- og innvandringspolitikk. Vi ønsker å bidra til det med dette innlegget.