Ivar Kristiansen (Høyre), 2002-04-29:
Dette er faktisk en stor og viktig sak for de mange tusen eiendomsbesittere rundt om i Distrikts-Norge som har fulgt med i disse spørsmålene. Disse eiendomsbesitterne og generasjoner før dem har sannelig hatt tid på seg til å være tilskuere til mangel på fremdrift i spørsmål som har vært helt avgjørende for det driftsgrunnlag man må ha for å skaffe levelige vilkår for seg og sine etterkommere for å eksistere videre på landsbygda. Det har sannelig ikke vært enkelt. Vi har sett i enkelte prosesser at man har sittet i 130 år og ridd på saker som har manglet en avklaring. I denne forbindelse er det svært positivt at vi har fått dette Dokument nr. 8-forslaget, som faktisk i dag åpner for å bringe saker mange, mange viktige steg fremover. Statsråden har i sitt innlegg også tatt til orde for å bringe saken videre fremover på de nevnte områder, hvor man nå skal foreta en aktivitet i form av nedsalg. Jeg vil også gi honnør til saksordføreren som på en svært grundig måte har forberedt og presentert denne saken for komiteen. Som sagt, her har sannelig motkreftene fått lov til å gå fra den ene seieren til den neste. Til de mange som henviser til at det er vanskelig å gjøre noe, ikke minst på grunn av Samerettsutvalgets innstilling, vil jeg påstå at dette i seg selv ikke behøver å være dekkende. Denne problemstillingen er blitt grundig vurdert i forkant av Utmarkskommisjonen for Nordland og Troms, som jo har vært i sving en tid. Vi snakker her om areal på tusenvis av km2, både skogs- og fjellstrekninger, der det har vært tvist mellom private grunneiere og staten. Justiskomiteen har tidligere meget klart sagt hva slags muligheter som åpner seg for å åpne for nedsalg også i områder som er berørt av Samerettsutvalgets domene. Det er også grunn til å minne om, som flere tidligere talere har vært inne på, situasjonen rundt de tidligere nødsnedsalgene som ble foretatt i deler av landet, og ikke minst på Helgeland, i Rana-området, hvor vi har sett at prosessen har vedvart i mer enn 130 år. Man er kommet svært kort, og i de salg som har vært foretatt her kan man ikke si at man fra statens side har vært spesielt rundhåndet, hvor staten mer eller mindre har valgt å beholde 60–70 pst. av de mest produktive arealene vi finner i disse områdene. Her har flertallet nokså klart sagt hva man forventer. Vi har definert ambisjonene, og vi ser frem til oppfølgingen av disse spørsmålene fra departementets side. Så er det litt forunderlig å høre Arbeiderpartiets og SVs talere, hvor ikke én nevner noen saklig begrunnelse som går på motforestillingene mot at private eiendomsbesittere kan forvalte de lokale skogarealene, og da spesielt i områder som Nord-Trøndelag og Nordland fylker. Man nører opp under en grunnleggende mistillit til at lokale eiendomsbesittere vil kunne være i stand til å forvalte disse arealene, denne biten av skogen, på en minst like god måte som det staten hittil har vært i stand til. Man velger fortsatt å kjøre videre som før, med en sammenblanding av statens forretningsmessige og forvaltningsmessige engasjement. Og så tillater man seg i denne debatten å bringe inn begreper som fri ferdsel i utmark, jakt- og fiskemulighetene. Dette har etter min oppfatning svært lite med denne saken å gjøre. Og som representanten Arnstad har vært inne på, så har vi lovverk, friluftsloven bl.a., som i betydelig grad ivaretar de interessene vi skal ha på plass på dette området. Det man derimot gjør, er å forverre mulighetene for aktiviteter i utmark, for friluftsfiske, jakt og andre aktiviteter, i og med at man fortsatt ønsker å nøre opp under en politikk som forverrer de økonomiske mulighetene til å utvikle disse viktige områdene i Utkant-Norge for de spennende periodene vi går inn i. Her tar heldigvis flertallet nå affære og åpner for at man kan bygge opp mer robuste økonomiske enheter innenfor den lokale skogbruksnæringen.