Sonja Irene Sjøli (Høyre), 1999-05-27:
Norge har kommet langt når det gjelder likestilling, det kan vi vel være enige om i denne sal. Samtidig må vi konstatere at vi ikke har kommet langt nok. I dag står vi i stor grad igjen med kanskje mer uformelle enn formelle, hindringer for å få en reell likestilling. Men disse hindringene kan være vel så vanskelige å få bukt med som de som har ligget i lovverket. Holdninger er viktige. Vi trenger aksept for at likestilling ikke må innebære at kvinner går inn i menns roller, og at samfunnet aksepterer at både kvinner og menn tar hensyn til de ulike livsfaser og verdsetter individuelle valg. Høyre vil ha et trygt samfunn som sikrer valgfrihet og fleksibilitet, og som skaper selvhjulpne mennesker, et samfunn som uavhengig av kjønn har respekt for enkeltindividets integritet, kreativitet, evner og muligheter. Jeg har stor respekt for dem som velger bort yrkesaktivitet og inntekt i perioder hvor de synes det er det beste for familien. Likevel mener jeg det må være et mål at menns og kvinners deltakelse i yrkeslivet er mer variert og mindre ensidig, at vi kan gjenfinne begge kjønn både i barnehagene og i næringslivet. Og det er flere grunner til det. For det første går mange høyt utdannede og godt kvalifiserte kvinner glipp av spennende jobbmuligheter i næringslivet, akkurat som menn kan gå glipp av interessante jobber i kommunene. For det andre går bedriftene glipp av mangfoldet som trenges for å oppnå og utvikle innovasjon, samtidig som de får et langt svakere rekrutteringsgrunnlag, bl. a. i forbindelse med forfremmelser og lederjobber. For det tredje får samfunnet ikke den balanse som er nødvendig i det private og det offentlige, så lenge kjønnsfordelingen mellom sektorene er så ujevn. Derfor er det viktig at også næringslivet fortsetter å markedsføre seg med gode og interessante arbeidsplasser også for kvinner. Jeg tok i en interpellasjon tidligere i vår opp spørsmålet om kvinner og ledelse, og hvordan vi kan sikre at flere kvinner kommer til i ledende stillinger i det offentlige. Jeg er glad for at Regjeringen har dette på sin dagsorden, selv om det ikke alltid bare er nok å ville noe. Man må også gjøre noe, og det har barne- og familieministeren nå bekreftet at hun vil. Å sikre bedre kjønnsfordeling i ledende stillinger handler ikke bare om å sikre kvinner like muligheter til å gjøre karriere, eller å skape et bredere og bedre lederskap. Det handler også om å skape gode forbilder for våre barn. Det skal være like naturlig at mor er i ledende stilling som at far er det, og det skal være like naturlig at jenter velger yrker med et slikt utgangspunkt som at gutter gjør det. Skal vi nå dit, er det ikke nok med formelle regler om likestilling. Vi må akseptere at menn og kvinner er forskjellige. Vi har ulike behov og velger forskjellig, og det krever fleksibilitet i arbeidslivet. Derfor er også familiepolitikk viktig når vi snakker om likestilling i arbeidslivet, muligheter og ikke minst aksept for at både kvinner og menn i perioder velger ulike løsninger for å ta omsorg for sine barn. Høyre har kjempet for kontantstøtten fordi det er en reform som skal sikre hver enkelt familie muligheten til å velge den omsorgsordning som passer best for dem. For at flere menn skal ha mulighet til å gi større omsorg for sine barn, er jeg glad for likestillingsministerens signaler om økt mulighet for fedre til å ta ut farspermisjon. Vi forventer nå at dette blir fulgt opp. Allerede i 1996 foreslo Høyre at Regjeringen burde opprette et forskningssenter for kvinnehelse og kvinnesykdommer. Bakgrunnen var at undersøkelser viste klare tegn på manglende fokusering på kjønnsforskjeller i den medisinske forskningen, hvilket igjen kan føre til feilbehandling fordi kvinne- og mannskroppen har ulik tålegrense f. eks. for medikamenter. Daværende arbeiderpartiregjering trenerte den gangen saken ved å sette ned et utvalg for å vurdere spørsmålet. Jeg håper at denne regjeringen er enig i at den utredningen som ble lagt frem tidligere i år om kvinnehelse, underbygger Høyres syn om at det fortsatt er behov for et slik forskningssenter for å samle forskningsressursene på dette området. Et slikt forskningssenter kan også bidra til å øke kvinnesykdommers anseelse, og ikke minst bidra til å gi oss mer kunnskap og bedre behandlingsmetoder. Likestilling er ikke bare kvinnesak. Skal vi oppnå full likestilling hjemme som ute, må vi involvere både kvinner og menn. De må delta i arbeidslivet på like fot og dele familieansvaret fullt ut.