Christina Nilsson Ramsøy (Senterpartiet), 2012-05-10:
Tidligere denne uken ble Norge, som flere har vært inne på, kåret til verdens beste mødreland. Det kan være lett å glemme når fokus i Norge handler om at man vil mer, og at man vil videre. Jeg tror vi noen ganger må ta oss tid til å reflektere over at de ordningene vi har med foreldrepermisjon, for veldig mange vil framstå som en gavepakke. Man kan si at det vil gjelde på veldig mange andre områder òg i et kriserammet Europa. Men selv før den økonomiske krisen var det fortsatt et veldig godt stykke mellom de gode ordningene vi har i Norge, og de ordningene vi vil finne i USA, Tyskland eller andre europeiske land – også når man ser på fødselstallene. Vi har svært rause ordninger og absolutt en helt reell mulighet til å kombinere arbeid og det å få barn. Det er heller ikke en helt urimelig forventning – med en så omfattende ordning som vi faktisk har i Norge – å stille noen krav og at denne ordningen har noen forutsetninger. Uten disse forutsetningene ville en sånn omfattende ordning som vi har i Norge, ført til en veldig ubalanse og et tilbakeskritt for likestillingen. Det er nesten litt fascinerende, når man ser seg rundt om i Europa og sammenligner oss med andre land, at det faktisk er enkelte i Norge som gjør det til et problem at far har en rettighet. Jeg har sagt det før, og jeg kan gjerne si det igjen: Tolv uker i løpet av enten det første året eller spredt i løpet av de første tre år, som man kan bruke sammen med sitt nye familiemedlem, bør være en gave og ikke noe som det er vanskelig å prioritere tid til. Man har tolv uker, og man kan benytte seg av et fleksibelt uttak. At det skal være en helt umulig oppgave, synes jeg er litt vanskelig å akseptere. Jeg tror det handler like mye om de forventningene samfunnet har, og hva slags forventninger familien selv – og far – har til hvordan det å få et nytt familiemedlem faktisk vil påvirke livet. Så er det noen, i dag et flertall kvinner, som ønsker å være lenger hjemme. I dag har man kontantstøtten – muligheten er ivaretatt der – som sikrer en god overgang fra tiden med foreldrepermisjon til eventuelt barnehage senere. Gjennom saken vi behandler i dag, går vi inn for like store kvoter for mor og far og en større kvote som er til fordeling mellom foreldrene. Det sikrer en god fordeling samtidig som vi klarer å ivareta valgfriheten. Da stiller vi krav, og vi gir rettigheter til familiene som benytter seg av tilbudet, samtidig som vi har fleksible løsninger. Jeg er opptatt av at familiepolitikken skal løftes. Det kan komme i strid med andre interesser. Men når Høyre i dag sier at det å forbeholde tolv uker til far er å ofre barnets beste på likestillingens alter, er det en verden jeg ikke kjenner meg igjen i. Hvordan skal en betalt permisjon for mor, i f.eks. 45 uker, eller 42 hvis vi ser bort fra de tre ukene hun har før fødselen, være ufint mot norske kvinner? Da må man se seg litt rundt om i Europa. Det er viktig med valgfrihet, og det er viktig at familien er i fokus – men det er ikke fedrekvoten som er til hinder for at familiepolitikken skal være mer i fokus i Norge. Det er viktig for meg at når vi nå innfører fedrekvote og gir far en rettighet, skal det faktisk få en virkning på sikt. For det er ikke de tolv ukene, eller om man skal ta ut mer, som alene vil skape endringer – men det er et viktig første skritt for at vi kan få en mer balansert ansvarsfordeling. Det er noe vi ikke vil få helt svar på før ordningen med en ganske raus fedrekvote har fått virke over noen år. Den saken vi behandler i dag er veldig positiv for dem som allerede har rettigheter, for dem som i dag faktisk har ganske rause ordninger. Men det er noen som faller utenfor dagens ordning: de som ikke har opptjent rettigheter gjennom arbeidslivet. Det er etter min mening en ganske urimelig stor forskjell på de rettighetene du har hvis du er innenfor, og hvis du er utenfor og ikke har noen rettigheter. Jeg mener at det er en utfordring vi må løse. Jeg tror at det også vil gi flere mer fleksibilitet med tanke på når man velger å få barn. Jeg tror at hvis flere hadde valgt å få barn på et annet tidspunkt i livet, uten at begge foreldrene nødvendigvis var i full jobb, ville kanskje tidsklemma og stresset som mange opplever de første årene med små barn, vært litt annerledes. Derfor er det viktig for meg at når man også videre skal diskutere foreldrepermisjon og fedrekvote, kan ikke fokus bare være på å øke rettighetene til dem som i dag har det ganske bra, men også faktisk å se på rettighetene til dem som faller utenfor dagens ordning. Den ordningen vi har i dag, legger ganske sterke rammer for når mange synes det er økonomisk forsvarlig å få barn. Jeg tror det er med på å prege kanskje både fødselstallene våre framover og den livssituasjonen som mange befinner seg i, der man får unger sent, med de komplikasjonene det faktisk kan medføre.