Bjørg Jansen Mikalsen (Venstre), 2008-11-14:
Først vil jeg takke min medrepresentant Kari Lise Holmberg og andre for konstruktive bidrag i diskusjonen her om et veldig viktig tema. Jeg har mitt daglige virke i videregående skole. Jeg har jobbet der med norsk, historie og samfunnsfag i snart 30 år, så jeg vet faktisk litt om hva vi snakker om her. Jeg jobber på en skole med ca. 500 elever. Vi har rundt 20 ulike nasjonaliteter representert, men vi har nesten ingen drop-outs, heldigvis. Oppskriften kan vi snakke om senere. Skolen skal være en arena hvor alle grupper skal ha like sjanser til å lykkes, heter det. Da er mitt spørsmål: Hva forstår vi med å lykkes? Betyr det fagbrev og/eller studiekompetanse? Hvis det gjør det, må vi bare være så ærlige og si at alle kan ikke lykkes. De har ingen muligheter, uansett hvilken innsats vi setter inn. Evner og interesser er nemlig ulikt fordelt uansett etnisitet og kjønn. Men vi må huske på at alle er like mye verdt. Vi trenger nye mål og nye veier slik at alle har en mulighet til å rette ryggen. Frafallet i skolen er etter Venstres mening en av de største utfordringene, som mange andre har vært inne på her. Vi vet at en av tre ikke oppnår studie- eller yrkeskompetanse. Og min påstand er altså: Det skal de kanskje ikke heller for å få et godt liv og for å lykkes. Vi vet at på de yrkesfaglige studieretningene er problemene størst. Venstre ønsker, noe som det også høres ut som det er bred enighet om her, at vi setter inn innsats allerede i grunnskolen, så tidlig som mulig, slik at elever har basiskunnskaper når de kommer videre. Etter Venstres mening er ikke oppskriften flere timer. Lange skoledager fremmer ikke læring, er min påstand og erfaring – snarere tvert imot: En får leie og ukonsentrerte barn som resultat. Vi må heller se på hvordan vi kan øke læringsutbyttet i de timene de faktisk er på skolen, og vi må selvfølgelig øke den spesialpedagogiske innsatsen. Å forebygge feilvalg gjennom bedre rådgivning vil være svært viktig, og Venstre går inn for at vi skal få en rådgiverutdanning på masternivå med tiden. Vi må også gi lærerne mer kompetanse gjennom både forbedret grunnutdanning og systematisk videreutdannelse, for faglig dyktige lærere som trygge voksne er selvfølgelig viktig for å motvirke frafall. Så mener Venstre, som mange andre har vært inne på her, at yrkesfagene må få en sterkere status ved at man ruster opp skolen, gir lærerne mulighet til videreutdannelse og ikke minst styrker samarbeidet med arbeidslivet. Vi trenger mer fleksible og praktiske opplæringsveier for teorisvake elever. Også på ungdomstrinnet kan mange elever faktisk tjene på å være ute av skolen for å få opplæring. Elevene på yrkesfag må få en mer praktisk rettet utdanning. Det er i grunnen konklusjonen på det. Forsøksprosjekt med praksisbrev og alternative læringsarenaer som er mer prosjektorientert, men som ikke fjerner elevene fra skolen, kan også være en løsning for mange. Fagbrev er altså ikke et realistisk mål for mange. Det kan derimot et kompetansebevis være. Mange av dem som faller ut av skolen, gjør det fordi målene ikke er tilpasset deres muligheter. Det er viktig at man får økt antallet lærlingplasser og får et mindre byråkratisk og mer enhetlig tilskuddsystem for bedrifter som tar inn lærlinger. La meg også få peke et annet viktig moment i frafallsdiskusjonen. Mange av dem som har gått ut av skolen og havnet på uføretrygd, vet vi aldri har vært i arbeidslivet. Slik kan vi ikke ha det. Det blir vårt store sosiale problem. Der blir skillet stort. Vi må la alle få en mulighet til å rette ryggen, kunne noe, og vi må respektere dem uansett på hvilket nivå de er. Gjør de en jobb og tjener sin lønn, så gjør de et skikkelig arbeid. Så la oss få reformer som tar utgangspunkt i virkeligheten og ikke i slik man ser det fra et skrivebord. Det har vi hatt for mye av.