trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anja Ninasdotter Abusland (Senterpartiet), 2021-10-21:
Akkurat nå står vi i en varslet bemanningskrise i en stor og viktig sektor i arbeidslivet, nemlig helsevesenet og mangelen på sykepleiere. Vi må utdanne flere sykepleiere. Samtidig må vi ivareta de sykepleierne som allerede er i jobb. Jeg er selv sykepleier, og jeg kjenner altfor mange unge sykepleiere som allerede nå snakker om å finne en vei ut av yrket. For å løfte de mest sårbare i samfunnet vårt må vi inkludere og snakke om dem som skal gjøre den jobben – førstelinjen. Ufrivillig deltid er en stor utfordring i norsk arbeidsliv. Derfor er jeg glad for at regjeringen skal jobbe aktivt for en heltidskultur, noe som er spesielt viktig i helsevesenet. Og frivillig deltid, hva betyr egentlig det? De historiene jeg hører, handler om sykepleiere som forteller hvor slitne de er, og om hvor stort ansvar de allikevel har, hvor lite tid de har, og hvor dårlig samvittighet de kjenner på for ikke å strekke til. Mange velger derfor å jobbe deltid for faktisk å ha et liv utenom jobb. Det vil jeg kalle ufrivillig frivillig. Vi kan ikke ha det sånn at dagens arbeidstakere må gå på kompromiss med overskudd, tid og egen samvittighet når de er på jobb, for å kunne jobbe 100 pst. Under sånne forhold er det ikke rart at én av fem nyutdannede sykepleiere slutter i yrket i løpet av de første ti årene. Regjeringen tar dette på alvor, og vi skal løfte kommune- og sykehusøkonomien, for vi ser at den arbeidsbelastningen som er i dag, er for stor. En styrket kommuneøkonomi vil gi rom for å øke grunnbemanningen. Det sier seg selv at hvis man har nok ansatte på jobb, deler flere på belastningen. Da kan kanskje sykepleieren på vakt ta seg en ordentlig matpause, rekke å gå på toalettet og ikke minst ha tid til alle pasientene sine. For vi må ikke glemme hvem dette handler om. Det handler om de mest sårbare i samfunnet vårt, som skal bli møtt med verdighet. Da må helsepersonell ha tid og tillit til å se den enkelte.
Grete Wold (Sosialistisk Venstreparti), 2021-10-21:
Kommuneøkonomi: Kanskje med noen hederlige unntak, som foregående taler, er det få som synes det er et veldig spennende ord. Men det er noe som vi alle berøres av. Regjeringen legger fram en plattform hvor trygge, gode og bemyndigede kommuner vektlegges. Det er gledelig. Kommune-Norge løser hver eneste dag livsviktige oppgaver for sine innbyggere. Pasient, elev, forelder, utbygger eller bedriftsleder – kommunen vår yter tjenester til oss gjennom hele livet og på de fleste områder hvor vi har en rolle. Derfor er kommuneøkonomi helt avgjørende og inneholder nettopp det som er spennende og ikke minst viktig for folk. Rammene og handlingsrommet har blitt kraftig redusert i kommunene de siste årene. Kutt, besparelser og effektivisering er faste punkter på kommuneledelsens agenda. At regjeringen ønsker å fjerne disse ABE-kuttene, de såkalte ostehøvelkuttene, er veldig bra. Det er veldig riktig at vi politisk tar ansvar for den effektiviseringen og ikke minst den prioriteringen som man skulle mene er forsvarlig. Samtidig ønsker regjeringen at kommunene skal være mest mulig selvstyrte og med det rammefinansierte. Skal det være realistisk, må det en kraftig økning i rammene til. Ellers vil lovpålagte og stadig økte oppgaver, bl.a. fra samhandlingsreformen, spise opp det handlingsrommet. Men økte rammer er ikke nok. Det er behov for å se på hvordan vi driver kommunene. Er de rigget for å møte dagens og morgendagens utfordringer? En tillitsreform er noe av det regjeringen framsetter som et viktig prosjekt, og som statsministeren sier vil gi ansatte økt tid og tillit. Denne reformen må ta for seg både system, fagpersoner, tillitsvalgte og ikke minst mottakeren selv. Møtet mellom tjenesteyter og mottaker må få en fornyet makt. En utvikling hvor vedtak og avgjørelser tas lengst mulig vekk fra mottakeren, må snus. Et lavterskeltilbud for psykisk helse er en viktig satsing i plattformen. Det må bety begynnelsen på en tid hvor brukeren står i sentrum, og hvor spørsmålet «Hva er viktig for deg?» faktisk får en betydning, både i innhold og i omfanget av den tjenesten som ytes. Det vil kreve fagpersoner, og det vil også kreve samarbeid med frivillig sektor. Det er den eneste måten å utforme gode, differensierte tilbud på. En utvidelse av Husbankens samfunnsoppdrag er etterlengtet og en veldig god start. Det må bety at regjeringen faktisk legger opp til en boligpolitikk med reelle muligheter for folk til å komme inn på et eiemarked. Altfor mange betaler en altfor høy husleie i dag, og drømmen om en bolig forblir nettopp det – en drøm. En utvidelse av startlånordningen – slik at også de med betalingsevne, men uten egenkapital får muligheten til å komme inn på eiemarkedet – mangler i plattformen, men det håper SV det er politisk vilje til å ta med videre. Kartet må tegnes etter terrenget – ikke omvendt, for det inngir ikke tillit.
Grete Wold (Sosialistisk Venstreparti), 2021-10-21:
En «rettferdig innvandringspolitikk», en migrasjonspolitikk som er «forutsigbar og ansvarlig» – det er store, viktige og avgjørende ord for menneskers liv. Hva som er rettferdig, oppleves nok høyst ulikt ut fra hvor man står, og hva man står i. Verden er ikke rettferdig, sies det. Nei, men vi som politikere må forsøke å gjøre den så lite urettferdig som mulig. Vi kan ikke redde alle. Nei, det er nok også korrekt, men som et av verdens rikeste land, med ressurser både på bok og ikke minst geografisk, må vi ta vår del av et globalt ansvar. SV vil alltid kjempe for en solidarisk, rettferdig og rettssikker flyktningpolitikk, der utgangspunktet skal være at vi lytter til FN – at vi følger deres tolkninger og anbefalinger og følger opp de anmodninger som FNs høykommissær for flyktninger gir. Det må også gjelde kvoteflyktninger og hjelp i nærområdene. FN ber Norge om å ta ansvar for 5 000 kvoteflyktninger. Det tallet finner vi ikke igjen i Hurdalsplattformen. Det er kanskje ikke overraskende, men det er litt skuffende. FN ber ikke Norge om dette hvis det finnes gode og bedre løsninger på bordet. At man så foreslår å bygge opp en solidaritetspott på minst 5 mrd. kr for å bedre forholdene til mennesker på flukt og i nærområdene, er veldig bra. Det gir mening. Men vi må ikke la dette være et avlat for at noen andre skal ta ansvaret fra oss. Solidaritet med mennesker på flukt og en human politikk for dem som lider under krig, tortur og forfølgelse, må være bunnplanken i innvandringspolitikken vår. En økt vektlegging av rettssikkerheten for barn på flukt skal være i fokus. At Norge skal være pådriver i det arbeidet, er bra. Saker som omfatter barn, må prioriteres, slik at barns liv ikke settes unødvendig på vent. Rask saksbehandling er viktig, men det må ikke gå ut over kvaliteten og rettssikkerheten, vi må likevel sørge for å få gode og riktige vedtak. Videre skriver regjeringen at alle barn som oppholder seg i Norge, skal få full tilgang til nødvendige helse- og omsorgstjenester. Det burde være en selvfølge, og det er dermed også veldig gledelig at det er viktig punkt i plattformen. Det er bekymringsfullt at man ikke vektlegger barn når man innfører begrensninger i retten til familiegjenforening samt utvidet bruk av midlertidige tillatelser. Der er også barn involvert, barn som lider under en streng og ikke alltid like human politikk. Norge er et godt land. Vi har ressurser, og vi har muligheter – vi må ta ansvar. Det er flere lyspunkter i regjeringens planer på dette området, men det er totalt sett også stort rom for forbedringer for en rettferdig, rettssikker og ikke minst solidarisk flyktningpolitikk. Nå går vi en kald vinter i møte. Kuldegradene nærmer seg, og den første snøen har falt i Oslo. Det gjør den snart også i overfylte flyktningleirer rundt om i verden. Det er ingen rettferdighet i at barn fryser.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2021-10-21:
Hurdalsplattformen – og regjeringserklæringen – er god. Den er ikke uttømmende, men den peker ut en tydelig kurs. Trygghet, tillit og nærhet er et godt norsk verdigrunnlag for utvikling av politikk – for Norge. Opposisjonen etterspør flere konkrete grep. Noen mener statens grep er tydeligst. Jeg vil oppfordre opposisjonen til å lese om våre grep når det handler om tillitsreform. Det innebærer involvering, det innebærer å lytte og at folk både skal få påvirke sine tjenester, sin hverdag og politikken som føres. Å ha tillit til folk handler nemlig ikke om å fortelle dem hvordan alt skal skje. Nei, det handler om at regjeringen skal ta ansvar for å legge til rette, med de statlige virkemidlene, rammene og tiltakene som i neste rekke gjør folk gode og gir folk muligheter i hele landet. Når vi nå skal øke eksporten utenom olje og gass med 50 pst., er fastlandsindustri, norsk verdiskaping og norske ressurser avgjørende. Og til dem som etterspør konkrete klimatiltak: Å bruke skogen og andre fornybare energikilder, skape nye og lengre verdikjeder samt flere arbeidsplasser og kompetansemiljøer knyttet til disse – det vil ta Norge inn i framtiden. Vi vet at kort vei til å påvirke gir økt tillit. Vi vet at tillit er et gode som også gjør at Norge går godt. Vi vet også at tilgang på kunnskap, utdanning og kompetanse styrker den enkelte, det styrker samfunnet ved både det offentlige og det private, og det styrker tilliten alle oss imellom. Da har vi all grunn til å hylle den nye regjeringen, som nå vil prioritere desentralisering framfor sentralisering – og som vil prioritere tillit framfor overstyring. Norge får ny kurs. Det blir bedre for Norge, det blir bedre for framtiden, og det blir bedre for oss.
Mahmoud Farahmand (Høyre), 2021-10-21:
Det er gledelig å høre at mange i løpet av den pågående debatten har vært opptatt av vanlige folk i hele Norge. De fleste av oss i denne salen er opptatt av at innbyggerne i Norge skal ha et godt liv. De fleste av oss i denne salen er helt vanlige folk, med helt vanlige venner og helt vanlig familie. Med det sagt tror jeg det er viktig også å snakke om de uvanlige folka som bor i det langstrakte landet vårt. I går kveld på vei hjem møtte jeg på Øystein, en annen telemarking og porsgrunning. Det at vi møter hverandre i storbyen helt tilfeldig, er ikke så interessant, men Øysteins historie er av interesse. For en del år tilbake startet Øystein en bedrift. Denne bedriften har nå over 130 ansatte i store deler av Østlandet, og bedriften er stadig voksende. Øysteins uvanlige valg om å forlate sin trygge jobb i Posten og starte Bypost er det som i dag har blitt til arbeidsplassen for 130 kvinner og menn. Dette er ikke et enestående eksempel. Det er også i Telemark, nærmere bestemt Rjukan, grunnlaget for dagens verdensledende prosessindustri, i Telemark, ble lagt. Også her var det et uvanlig og risikovillig individ som satte i gang. Det er denne prosessindustrien som i dag er en av motorene i framtidens grønne industri. Industrien sier selv at de er avhengig av en rekke leverandører fra distriktene, små og mellomstore bedrifter, som bidrar til at industrien på Herøya i Grenland er verdensledende. De sysselsetter tusenvis av mennesker, mennesker fra alle samfunnslag og med varierende kompetansenivå – helt vanlige folk. For Høyre har det vært og vil fortsatt være viktig å inkludere flere i arbeidslivet. For å kunne gjøre dette er vi helt avhengig av et levende næringsliv. De fleste får sitt første møte med arbeidslivet i det private næringsliv. Det er ikke til å komme unna at det er nettopp næringslivet som er villig til å ta risikoen ved å ansette mennesker som har hull i cv-en, inkludere dem i arbeidslivet og tilføre disse menneskene nødvendig kompetanse. Min mor, en alenemor fra Iran, fikk sitt første møte med det norske arbeidslivet på Hareid hotell. Hun fikk mulighet til å jobbe på kjøkkenet, lære seg norsk, som hun fortsatt snakker med et snev av lokal møredialekt. Det er uvisst hvordan livene våre hadde sett ut i dag om hun ikke hadde fått denne muligheten. Dessverre ser det ut til at Hurdalsplattformen legger opp til en skatte- og avgiftspolitikk som neppe vil bidra til at små og mellomstore bedrifter får bedre kår. Det vil neppe bidra til at det skapes flere arbeidsplasser i næringslivet. En slik politikk vil ikke gjøre livet til vanlige folk i Norge, som vi er så glad i, bedre. Det vil ei heller skape inkluderingen vi så sårt trenger for vår framtid.
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2021-10-21:
Jeg har lyst til å starte med å gratulere den nye regjeringen som har tiltrådt, og ser fram til samarbeid. Jeg vil også si takk til alle dem som har stemt på oss i SV i Oslo. Vi hadde en framgang til 13,3 pst., som hele vi er veldig stolt av, men som jeg tror også skyldes at mange opplevde at vi som parti tar på alvor det livet som folk her i byen lever, de ønskene de har for framtiden, og de mulighetene og de utfordringene som de møter. Mange av oss som flytter til byene, gjør det fordi det ofte er flere muligheter i byene. Men å si det gjør oss også ofte blind for alle dem som er avskåret fra de mulighetene – de som vil jobbe, men som ikke får jobb, de som vil bo trygt, men som ikke kommer seg inn i et stadig mer urettferdig boligmarked, som må flytte rundt, og som ikke får slå rot, de som ikke har mulighet til å kjøpe et nytt kjøleskap når det gamle ryker, og enda mindre ta del i alt det som byene byr på av kultur, matopplevelser, aktiviteter, fordi de har fått mindre og mindre å rutte med hvert år, og de som ikke har muligheter fordi de ikke er trygge i sitt lokalsamfunn, ikke så trygge som de burde få være der. Uansett om dette gjelder ungdommen på Stovner, minstepensjonisten på Tøyen eller barnefamilien på Mortensrud, må det tas på alvor. Det mener jeg at høyreregjeringen ikke har gjort, for det har i åtte år nå vært en politikk som hvert eneste år har økt forskjellene mellom folk. Det må være et mål at alle skal bo i gode lokalsamfunn og ha gode levekår og frihet til selv å kunne forme eget liv, i hele landet. Da trenger vi en politikk som omfordeler, som reduserer forskjellene, og som bygger ut vår felles velferd. Men vi trenger også målrettede virkemidler og politikk for byene og de områdene med levekårsutfordringer. Vi kan ikke overlate hele det ansvaret til byenes lokalpolitikere, for de alene sitter ikke på de store løsningene eller pengene. Jenssen-utvalget, som la fram sin utredning i fjor, beskriver situasjonen godt og anbefaler en lang rekke gode tiltak. Disse anbefalingene bør følges opp, og Stortinget bør involveres i det arbeidet. Her finnes det sikkert også flere gode forslag. Jeg håper derfor at regjeringspartiene vil stemme for forslaget vårt om en stortingsmelding om levekårene i byene, for det er viktig å løfte virkeligheten der også inn i salen her.
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2021-10-21:
Hurdalsplattformen og regjeringen slår fast at norsk petroleumsindustri skal utvikles, ikke avvikles, og regjeringen vil legge til rette for et fortsatt høyt aktivitetsnivå på norsk sokkel. Siden Hurdalsplattformen ble lagt fram, har jeg hørt at flere fra regjeringen forklarer dette med at aktiviteten på sokkelen også kan være mer enn bare olje og gass. Det kan f.eks. være havvind. Jeg vet ikke, for plattformen gir ikke svar her. Det den derimot utbroderer, er rammevilkårene for oljeselskapene. De skal få lete mer, mye mer, også i nye områder. Det enormt tydelige budskapet fra både FN og Det internasjonale energibyrået om at vi må slutte å lete etter mer fossil energi, har altså ikke gjort noe inntrykk på vår nye regjering. Selv om vi har funnet mer olje og gass enn klimaet tåler allerede, skal det letes etter mer. Hvordan kan regjeringen finne sammenhengen mellom det og det å stå bak målene i Parisavtalen? Det er heller ikke troverdig at petroleumsdelen av aktiviteten på sokkelen gradvis skal erstattes av mer klimavennlige næringer dersom vi ser på de kommende investeringene i oljeindustrien. For takket være den ulykksalige oljeskattepakken vil det være et skyhøyt investeringsnivå på norsk sokkel de kommende årene. Det i seg selv vil skape helt reelle kapasitetsproblemer i norsk økonomi og industri. Det har vi opplevd før under perioder med høy oljepris og store investeringer i oljen, og det har helt konkret ført til at man har gått vekk fra planlagte investeringer i havvind og over på investeringer i olje og gass. Mitt spørsmål er ganske enkelt, og det håper jeg vi får tydeliggjort fra regjeringen framover – gjerne i dag, men også de kommende ukene: Hvordan skal regjeringen unngå at dette skjer igjen? Og ikke minst: Hvordan skal regjeringen sikre at de nødvendige investeringene i nye næringer, som vi må leve av i årene framover, blir realisert? Jeg er spent på svaret.
Karianne B. Bråthen (Arbeiderpartiet), 2021-10-21:
Jeg står her i dag fordi folk i Nordland ønsker en endring og en ny kurs. I løpet av valgkampen møtte jeg flere av dem. Daniel, som er tillitsvalgt for Sortland Entreprenør, er bekymret for at de nyutdannede ungdommene skvises ut av arbeidslivet på bekostning av useriøse aktører og sosial dumping. Den bekymringen deler flere. Da er det godt å stå trygt i en regjeringsplattform der vi skal utarbeide en norgesmodell med nasjonale seriøsitetskrav. Grete, som er sykepleier i hjemmetjenesten i Øksnes, og Hanne Næss, som er hovedtillitsvalgt i Fagforbundet Sortland, er bekymret for rekrutteringen til helse- og omsorgssektoren. Det er stort press, og det er vanskelig å få tak i folk. Da er svaret på det å satse på hele, faste stillinger og økte ressurser til kommunene, sånn at de kan øke grunnbemanningen. Ordføreren i Lødingen, Hugo, er bekymret for at vi nå ikke skal kunne ta vår del av klima- og miljøansvaret, kanskje spesielt når det gjelder å gå over til elbil. Løsningen på det er fastsatt i plattformen: Vi skal sikre at det opprettes ladestasjoner i alle kommuner. Endresen Transport i Øksnes, som transporterer den dyrebare skreien og laksen fra Lofoten og Vesterålen, er bekymret for trafikksikkerheten langs våre veier. Det skal vi løse gjennom en økt satsing på etterslepet på fylkesveiene. Remi og Lena, som er ordfører og varaordfører i Lofoten, er bekymret for hvordan de skal tilrettelegge og bidra med bærekraftig reiselivsutvikling. Da må vi må være på og gi startskudd til å kjøre pilot på innføring av besøksbidrag. Så har vi Ida, ordføreren i Bodø, som er blitt Europeisk kulturhovedstad 2024. Hun er avhengig av kulturlivet og frivilligheten. Vi skal gradvis øke kulturens andel av statsbudsjettet til 1 pst., og ikke minst skal vi sikre frivilligheten full momskompensasjon. I Nordland har vi alt fra store virksomheter og konsern til små bedrifter. Vi skal ha en næringspolitikk som både satser på de små, de mellomstore og de store, og som treffer mangfoldet. Det mener jeg også er aktiv likestillingspolitikk, for kvinner er de som oftest etablerer seg i det små. Nordland er et Norge i miniatyr. Det er langstrakt, og det er rikt på viktige naturressurser. Vi blir ofte dratt fram i festtaler. Nå er det på tide å løfte Nordland bort fra skrytelisten og over på prioriteringslisten. Vi må ha en aktiv politikk der vi tar hele landet i bruk, en politikk for by og land, innland og kyst, nord og sør, som reduserer forskjeller, og som bidrar til at den verdifulle verdiskapingen som skjer ute i kommunene, kommer lokalsamfunnene til gode. Det skal være godt å bo, leve, arbeide og drive næring i hele landet, og da er jeg glad for at Hurdalsplattformen svarer på alt det, og mye, mye mer, og jeg gleder meg til arbeidet i næringskomiteen.
Mari Holm Lønseth (Høyre), 2021-10-21:
Det har vært et vanskelig halvannet år, og vi har også opplevd den bratteste økonomiske nedgangen siden annen verdenskrig. Nå er store deler av norsk økonomi ute av krisen, arbeidsledigheten har falt kraftig, og vi er noenlunde tilbake på det nivået vi var på før pandemien. Faktisk er problemet for mange næringer nå at de mangler folk, selv om vi har mange ledige hender. Problemet er at de ledige hendene ofte ikke har den kompetansen som næringslivet etterspør. Det viktigste vi kan gjøre for å løse det problemet, er å sørge for at flere fullfører videregående, at flere velger yrkesfag, og at flere får muligheten til å ta videreutdanning. Det å kvalifisere flere for arbeid er en av de største utfordringene vi har i årene framover, for den viktigste forskjellen i Norge er mellom dem som har en jobb, og dem som ikke har en jobb. At en forelder eller begge ikke er i arbeid, øker også sannsynligheten for at barn vokser opp i fattigdom. Dessverre ser vi at innvandrere er overrepresentert. Hvis vi ser på barn med innvandrerbakgrunn, utgjør de i alt 18 pst. av alle barn, men de barna utgjør likevel over halvparten av alle barn som lever i varig lavinntekt. Høyre har gjennomført en rekke tiltak for å hjelpe familier med dårlig råd på kort sikt: gratis kjernetid i barnehage og SFO, økt barnetrygd, målrettet bostøtteordningen og startlånsordningen, for å nevne noe. Men vi er nødt til å ta tak i årsakene som ligger bak, og da er vi også nødt til å sørge for at integreringen blir bedre. En av de siste tingene som ble gjennomført, var et stort integreringsløft, med mål om at deltakerne skulle oppnå formell kompetanse. Vi har satt mål om krav til oppnådde norskkunnskaper og innført krav om at alle som tar introduksjonsprogrammet, skal få en vurdering og ta del i arbeidspraksis for å lære om norsk arbeidsliv, for å nevne noe. Fram til den nye integreringsloven kom på plass, var det ikke høye nok krav til resultater etter introduksjonsprogrammet, og det var først og fremst et krav om at man skulle gjennomføre, ikke et krav om at man skulle oppnå en formell kompetanse. Det var ikke godt nok, men med de forbedringene som har blitt satt i verk, har man også kommet et godt stykke på vei for nettopp å stille krav, for det å stille krav er å bry seg om folks framtid og gi dem muligheter til å lykkes. Det vil Høyre også sørge for at vi følger opp i tiden som kommer.
Dagfinn Henrik Olsen (Fremskrittspartiet), 2021-10-21:
Landet har fått en ny regjering, og Hurdalsplattformen er kartet som vi skal sette kursen ut fra. De styrende partiene har i valgkampen og i plattformen snakket mye om vanlige folk, om trygt arbeid og om frihet for den enkelte. Men gruppen eldre nevnes ikke en eneste gang i plattformen når det er snakk om arbeid til alle. Det håper undertegnede ikke er et tegn på at man ikke ønsker disse med på laget. I 2011 ble pensjonsreformen vedtatt av Stortinget. I reformen legges det til grunn at framtidige arbeidstakere må stå lenger i arbeid enn dagens arbeidere for å oppnå samme alderspensjon som dagens pensjonister. Skal samfunnet klare å yte en pensjon til framtidige generasjoner som tilsvarer dagens nivå, er det nødvendig at flere eldre velger å stå lenger i arbeid. Derfor er de de senere år gjort endringer som skal bidra til at man står lenger i arbeid. I 2015 ble aldersgrensen hevet fra 70 til 72 år, og senere er retten til å opptjene pensjonspoeng hevet til fylte 75 år. Det er altså tatt flere grep for at flere skal bidra mer, men det er ikke gjort noe med retten til å motta ytelser som sykepenger og dagpenger fram til ny pensjonsalder for dem som er omfattet av pensjonsreformen. Skal man ha en forventning om at de eldre skal bidra lenger i yrkeslivet, til beste for samfunnet, må folketrygden endres slik at de får rett til ordinære sykepenger og dagpenger som andre arbeidstakere som bidrar og skatter til fellesskapet. I mange år har yrkesaktive blitt diskriminert ved å bli kastet ut av arbeidslivet. Plikten til å slutte ved oppnådd særaldersgrense ble heldigvis fjernet tidligere i år, men i plattformen sier regjeringen at man ønsker å gjeninnføre plikten. Særaldersgrensen har vært et frynsegode for mange offentlig ansatte – enkelte går av med pensjon 10–15 år før andre i offentlig sektor – men primært i privat sektor, og det mens de fortsetter å heve lønn et annet sted på toppen av særpensjonen. Særaldersgrensen ble i sin tid opprettet for å ivareta dem med særlig fysisk og psykisk tunge yrker ved å garantere dem en særpensjon og tidlig avgang fra stillingen. Disse er det viktig å ivareta også i framtiden, men ordningen er blitt svært uthulet opp gjennom årene, og derfor må det ryddes. Skal man sikre framtidige generasjoner god pensjon, må man i langt større grad ta utgangspunkt i den enkeltes arbeidsevne, at det er et mest mulig likt pensjonssystem mellom privat og offentlig ansatte, og at en tilrettelegger for at seniorer kan ha større deltakelse i samfunnet. Vanlige folk er folk flest. Folk flest må bidra dersom de kan, men da må regjeringen legge til rette gjennom å inkludere, ikke ekskludere.
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2021-10-21:
Det er litt av en branntomt den nye regjeringen kommer til. I dag hørte vi statsminister Gahr Støre si at folk i åtte år er blitt overhørt, oversett og overkjørt. I tiltredelseserklæringen brukte han ord som økende avmakt, behov for storrengjøring, redningsaksjoner og behov for å sikre nasjonal kontroll – som om Norge har vært helt ute av kontroll de siste åtte årene. Men Norge har jo vært kåret til verdens beste land å bo i gjennom hele Solberg-regjeringens tid og blir omtalt som det landet som har håndtert pandemien best. Selvsagt finnes det oppgaver som kan løses bedre, men etter åtte år med Høyre i regjering står Norge godt rustet til å løse de utfordringene vi som fellesskap står overfor. Ledigheten faller, sysselsettingen øker, flere fullfører videregående, flere velger og består yrkesfag, færre faller utenfor. Dette legger grunnlag for en bærekraftig, inkluderende økonomisk vekst som utjevner sosiale forskjeller, dersom den politiske viljen og virkemidlene er der. I Hurdalsplattformen innrømmer Arbeiderpartiet og Senterpartiet at forskjellene i levekår mellom fattige byområder og resten av landet øker. Likevel er politikken deres rettet mot vanlige folk i distriktene, ikke folk som sliter i byene. Byene, derimot, skal tappes for egne inntekter gjennom endringer i inntektssystemet for fylker og kommuner. Distriktene skal få gratis ferjer og billigere diesel og bensin, arbeidsplasser skal flyttes ut av Oslo, og pendlerfradraget skal økes. I tillegg skal skoleinntektssystemet endres slik at små grendeskoler med få elever får mer støtte, i stedet for at man prioriterer skoler i områder med store sosiale forskjeller og elever som sliter. Dette er en politikk som øker forskjellene mellom by og land. Grender går foran Groruddalen. Strømprissituasjonen har gjort at det nå nærmest er et statussymbol å møte på jobb med nyvasket hår i Oslo. Hadde det vært omvendt, altså med nærmest gratis strøm i Oslo og skyhøye priser andre steder, hadde det nok vært på med bunaden og fyr på faklene. Men med begynnerpriser på 20 000 kr på Husfliden har ikke folk som sliter, råd til bunad, i motsetning til dem som nå får gratis ferje og billigere bensin. I tiltredelseserklæringen sa statsminister Gahr Støre at regjeringen ville ta fatt på utfordringene knyttet til levekår, sosial mobilitet og barnefattigdom i byene, og det håper jeg virkelig at de gjør. Men for å være sikre vil Høyre i dag støtte forslaget som krever at regjeringen legger fram en stortingsmelding om levekår i byene. Norge er et for lite land til å sette by og land opp mot hverandre. Skal vi virkelig lykkes med de store utfordringene Norge står overfor, må vanlige folk først og fremst stå sammen, enten de bor i by eller bygd i det landet vi er så glad i.
Gisle Meininger Saudland (Fremskrittspartiet), 2021-10-21:
Vel møtt til nytt storting. Vi har fått ny regjering og nytt storting, og mange er nok spent på hvilken politikk som vil bli ført de neste årene, og ikke minst på hvilken politikk som vil bli ført for vanlige folk. Landets pensjonister har i år etter år fått mindre og mindre. De blir straffet når de er gift og samboende. Det er en ordning som Fremskrittspartiet har forbedret i løpet av de siste 20 årene. Den var før på 25 pst., og så er den blitt redusert og redusert med Fremskrittspartiet, flere ganger. I tillegg blir pensjoner underregulert. Det er en konsekvens av pensjonsreformen, som bl.a. Arbeiderpartiet og Senterpartiet innførte. Fremskrittspartiet har alltid sagt, og sier fortsatt, at underreguleringen skal fjernes. Pensjonistene skal ikke bli straffet bare fordi de er pensjonister. Fremskrittspartiet er pensjonistenes parti. Det har vi vist gang på gang, både ved at vi har økt pensjonene generelt – minstepensjonene særskilt – og ved at vi har vist at vi er villige til å ta kampen for landets pensjonister. Vanlige folk er det blitt snakket mye om, både i valgkampen og ellers. For meg er det ikke bare slagordet som er viktig, men at vi gjør noe for dem som sitter nederst ved bordet. På NRK kunne vi for noen dager siden se en sak om Oddlaug og Arve, som begge er lamme og som bor i en kommune på Sørlandet, og som ikke får fornyet hjelpemidlene sine – noe så banalt som en stårullestol, som de har hatt i flere tiår, og som gir dem livsglede og verdighet. Men nå sier Nav at det er slutt. Dette er velferdsstaten i Norge i 2021, og hvis ikke Oddlaug og Arve er vanlige folk, så vet ikke jeg. Jeg vil avslutte innlegget med en sak som jeg vet ligger i Arbeids- og sosialdepartementet, nemlig kompensasjonsordning for skadde oljearbeidere. Der gikk Fremskrittspartiet sammen med nettopp dagens regjeringspartier, Arbeiderpartiet og Senterpartiet, for å nedsette en kommisjon og lage en ordning for de skadde pionéroljearbeiderne fra 1970-, 1980- og 1990-tallet. Hvis ikke det er vanlige folk, vet ikke jeg. Så jeg forventer at det arbeidet blir fulgt opp, og at det ikke ble med praten. Og så ser jeg fram til at kommisjonen skal levere sin rapport til neste år, og jeg er sikker på at den kommer til å bli fulgt nøye med på fra Stortingets side.
Mathilde Tybring-Gjedde (Høyre), 2021-10-21:
Det er et privilegium å sitte i denne sal og få representere folk fra ens eget fylke, og jeg håper at alle gjør det på utmerket vis de neste fire årene. Men som Oslo-representant har jeg også et håp om at flere stortingsrepresentanter tar turen utenfor Stortingets fire vegger og hilser på folk som bor i denne byen. Noen kvartaler nede i veien finner man sprøyterommet i Oslo. Der møter man rusavhengige fra hele landet, som opplever å bli stigmatisert og kriminalisert fordi de har en avhengighet. Noen T-banestopp unna Stortinget kan man besøke skoler der mange elever sliter med språket, der mange elever vokser opp i fattige familier i trange leiligheter og trenger en god skole mer enn noen andre. Og jeg kan love Stortinget at følelsen av avmakt kan være vel så stor for en som bor på Grønland, som for en som bor i en distriktskommune. Hvorfor er dette viktig å si? Jo, fordi jeg er grunnleggende bekymret for at det er disse menneskene som vil tape i budsjettkamper de neste årene. Hurdalsplattformen er smekkfull av dyre løsninger for distriktene som vil binde opp budsjettene i mange, mange år, mens de sosiale utfordringene vi har i byene, så vidt nevnes. Plattformen går til og med så langt at de skal endre inntektssystemet, slik at Oslo-skolen og andre skoler i levekårsutsatte områder må gi fra seg penger for å betale for grendeskoler. Høyre er opptatt av at alle mennesker skal ha like muligheter, uansett hvor de bor. Da må faktisk kommuner med større sosiale utfordringer få ekstra støtte gjennom inntektssystemet. Da må familier med lav inntekt få gratis kjernetid i SFO og barnehage, og da må vi faktisk satse på utjevning gjennom god faglig undervisning, gjennom faglig oppdaterte lærere, intensivopplæring i lesing og regning til elever som henger etter, og åpenhet om resultater i skolen. Det gjør Høyre fordi det virker. Vi ser nå at det er rekordmange elever som fullfører videregående skole, og at økningen er størst hos dem som har foreldre med lav utdanning. Denne plattformen går i motsatt retning. Arbeiderpartiet og Senterpartiet skal fjerne kompetansekrav til lærere. Nasjonale prøver og fraværsgrensen skal endres. Når det gjelder lesing, skriving og regning, nevnes ikke den garantien Arbeiderpartiet har foreslått år etter år, med ett ord. Jeg er bekymret for denne skolepolitikken fordi vi ser hvordan den nå slår ut i Oslo. Der ser vi at forskjellene mellom skoler øker, og at langt flere av dem som har foreldre med lav utdanning, havner på det laveste nivået på nasjonale prøver – og det forsterker seg, det går i arv. Og vi klarer ikke å utjevne forskjellene hvis man ikke satser på utjevning og god skole. Skal vi hindre utenforskap, må vi faktisk tørre å målrette støtten til dem som trenger den mest, og vi må faktisk tørre å si at også i skolepolitikken er det noen ting som krever de største ressursene; det er noen ting som bør vinne kampen om pengene. Det er gode lærere, og det er god undervisning. Skal vi utjevne forskjeller, må vi faktisk også løfte byene. Vanlige folk bor også her.
Mathilde Tybring-Gjedde (Høyre), 2021-10-21:
Innen 2030 skal vi kutte over halvparten av norske utslipp, samtidig som vi skal bevare velferden og skape ny, lønnsom grønn industri og grønne arbeidsplasser. Da må markedet, teknologien og staten trekke i samme retning, og da må vi også forkaste den gammeldagse definisjonen av hva som er et miljøparti. Det er ikke mulig å være et miljøparti i 2021 dersom man ikke ser sammenhengen mellom god næringspolitikk, klimapolitikk og internasjonal politikk. Man er ikke et miljøparti dersom man er skeptisk til europeisk samarbeid og skeptisk til utbygging av fornybar energi og kraftutveksling. Man er ikke et miljøparti dersom man i tillegg til CO 2 -avgiften foreslår kraftige skatteøkninger for næringslivet og gjør det vanskeligere for bedrifter å investere og omstille seg. Klimakampen er ikke en kamp mot markedet, det er en kamp for grønt næringsliv, grønn industri og nye, lønnsomme, grønne verdikjeder. Det er kjernen i Høyres klima- og miljøpolitikk. Klimagassutslippene har nå gått ned fem år på rad, og vi har satt i gang et reelt grønt skatteskifte, økt bruk av klimakrav i offentlige innkjøp og lav- og nullutslippsløsninger i kollektivtrafikken, skipsfarten og persontrafikken. Vi satser tungt på nye, grønne næringer og grønn industri – vi har hørt det mange ganger – hydrogen, havvind og karbonfangst og -lagring, for å nevne noe. Det skaper muligheter for Norge. Regjeringen har kommet med en regjeringsplattform som er overraskende grå. I den grad den peker ut en retning, peker den bakover. Økningen i CO 2 -avgiften, som er det mest effektive verktøyet vi har for å kutte utslipp og bruke markedet i miljøets tjeneste, uthules med flere unntak. Regjeringen sier de skal kutte klimagassutslippene med 55 pst., men uten at det introduseres noen nye konkrete tiltak, verken nye moraliserende eller ikke moraliserende klimatiltak. Det nærmeste vi kommer, er utredning av nye, statlige selskap innenfor f.eks. hydrogen, statlige selskap som kan komme til å utkonkurrere de mange bedriftene som vi nå ser skyte fart. Måtehold, generasjonsansvar og moderasjon er grunnleggende verdier for Høyre. I dag er natursystemer i alvorlig trøbbel. Vi har åttedoblet ressursbruken vår fra naturen, og Norge er på verdenstoppen i bruk og kast. Framover må vi, sammen med EU, lykkes med overgangen til en sirkulærøkonomi. Vi må bruke materiale flere ganger, sørge for at produkter er designet for å resirkuleres, gjenvinnes og repareres. Det vil kreve konkrete endringer i avgiftssystemer, i produsentansvar og i håndtering av avfall. Der vil Høyre være i front. Høyre vil kjempe for et mer bærekraftig Norge der alle har mulighet til å lykkes. Vi vil fremme konkrete, offensive og ambisiøse løsninger på klima- og miljøfeltet. Så får regjeringen ta seg av slagordene.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2021-10-21:
Statsminister Støre uttrykte bekymring for de økte strømprisene i sitt innlegg tidligere i dag. Det er en bekymring mange av oss har uttrykt den siste tiden. Veldig mange sliter med å få endene til å møtes og kan ikke skjønne hvordan de skal klare store, uforutsette utgifter. Derfor har SV fremmet forslag som jeg håper vil bli tatt godt imot, ønsket velkommen og stemt for av det store flertallet her inne, også regjeringspartiene – for å vise at man støtter den utålmodigheten som ligger i et bredt politisk fellesskap, etter å stille opp for dem som trenger det aller mest nå. Vårt forslag handler om å skru opp bostøtten og sosialhjelpen innen veldig kort tid, utgangen av oktober, sånn at de som allerede har et spor for hjelp, kan få hjelp og vite at de vil få det. Men dette er et problem som gjelder flere enn dem som mottar bostøtte eller kan søke om sosialhjelp. Derfor har vi også et forslag som handler om mer langsiktige ordninger. Det er mange som har lav inntekt og høye strømutgifter som trenger egne ordninger, når vi ser at prisene galopperer sånn de har gjort i den tiden vi er inne i nå. Da må folk vite at de kan betale strømregningen i oktober, november, desember og januar, selv om de har lav inntekt. For at vi skal slippe disse rundene hvert år, er vi nødt til å få en varig ordning. Dette er et problem som stikker dypere og ikke bare handler om hvordan man skal klare å trå til for dem som ikke kan betale strømregningen når prisene går i været. Det handler ikke bare om de økende forskjellene og at uforutsette utgifter, enten det er til tannlege eller strøm, kan være krevende å bære, men også om hva strøm og kraft skal være i samfunnet vårt. Skal kraften være en hvilken som helst vare på et marked, eller noe vi i større grad forvalter i fellesskap, som vi bruker strategisk, og som vi har en større politisk kontroll over? SV vil ta til orde for det siste. Vi ønsker en gjennomgang av energiloven. Vi ønsker å se hvordan vi ikke bare kan la være å bygge nye kabler, men også i større grad kontrollere eksporten, og vi ønsker at kraften skal brukes til beste for innbyggere, kraftkrevende industri, næringsliv og lokalsamfunn.
Hans Inge Myrvold (Senterpartiet), 2021-10-21:
Gjennom det siste tiåret har underteikna vore tett engasjert i kommunepolitikken gjennom ulike roller som folkevald. I desse åras løp, og særleg i siste halvdel av perioden, har rekrutterings- og bemanningssituasjonen innan helse- og omsorgssektoren vore under eit stort press. Frå mi erfaring i kommunesektoren handlar dette i stor grad om mangel på kvalifisert personell og liten tilgang på arbeidskraft. I særleg grad gjeld dette mangel på sjukepleiarar, men i alle fagområde innan helse og omsorg rår same skjebne. Nye, oppdaterte tal frå arbeidsgjevarundersøkinga til Nav fortel oss at denne negative trenden berre har forsterka seg. Me nærmar oss eit absolutt kritisk punkt mellom nosituasjonen og dei framskrivingane som gjeld behov for personell totalt innan helsevesenet. Sykepleierforbundet har i ei stor kartlegging funne ut at over 72 pst. av medlemene deira har vurdert å slutta i arbeidet sitt eller byta arbeidsplass. Ein av føresetnadene for å lukkast med ei tydeleg kursendring er å leggja til rette for utdanningsløp i heile landet. Lokale studiesenter og eit desentralisert høgskuletilbod vil sikra eit tilbod som ser heile landet. Dette i kombinasjon med ein desentralisert sjukehusstruktur vil skapa gode fagmiljø og gode rekrutteringsarenaer. Tidlegare helseminister Bent Høie uttalte følgjande, ifølgje eit spørsmål frå stortingsrepresentanten Moxnes, i 2018: «Å avverge sykepleiermangelen dreier seg både om å sikre tilstrekkelig tilgang gjennom god utdanningskapasitet og god rekruttering av nye sykepleiere, og om å redusere uønsket avgang gjennom å blant annet bidra til gode fag- og arbeidsmiljøer.» Ein skulle nesten tru at denne likninga til Høie skulle gå opp. Men som kjent har ikkje den politiske formelen til Høgre på nokon måte gjeve oss tilfredsstillande svar. Gjennom årets val har folket talt, og ei tydeleg kursendring er no på veg gjennom Hurdalsplattforma til den nye regjeringa. Plattforma erkjenner og syner til dette utfordringsbildet, og den nye helseministeren har forsikra oss om at dette no har høg prioritet – gjennom ein kommisjon som skal koma med tiltak for å utdanna, rekruttera og behalda kvalifisert helsepersonell over heile landet. Fokuset til Senterpartiet er og vil vera ei tydeleg satsing på utdanning der folk bur. Samstundes må ein tydeleggjera økonomiske prioriteringar som faktisk går til styrking av bemanningssituasjonen i fyrstelinja i både primær- og spesialisthelsetenesta. Den nye plattforma vår legg til grunn eit helsefremjande samfunn der ein førebyggjer sjukdom og sikrar ei desentralisert helseteneste som yter gode og likeverdige helsetenester i heile landet.
Anne Kristine Linnestad (Høyre), 2021-10-21:
Gjennom valgkampen gjorde Senterpartiet det til en av sine aller største symbolsaker at de skal reversere Viken fylke og gjenopprette de tre gamle fylkene Buskerud, Akershus og Østfold. Derfor er jeg glad for at det i Hurdalsplattformen ikke står at regjeringen vil legge ned Viken umiddelbart, men lar det være opp til Viken selv om de ønsker oppløsning eller ikke. Det er lov til å ha symbolsaker, men det ble brukt over 300 mill. kr på å opprette Viken. Skal vi nå bruke hundrevis av millioner på å oppløse fylket og sørge for at ingen av tjenestene til innbyggerne blir utviklet, fordi politikerne ikke kan ta avgjørelser verken for de gamle eller for de nye fylkene? Vi mener at politikernes tid og skattebetalernes penger må brukes til bedre skoler, bedre kollektivtrafikk og kraftfulle klimasatsinger, ikke til å rive fra hverandre det nye fylket, som så vidt har kommet i gang. Vi i Høyre er uenige i mye av den politikken det rød-grønne fylkesrådet i Viken fører, kanskje aller mest når det gjelder raseringen av den velfungerende inntaksordningen til videregående opplæring som vi hadde i Akershus. Men det er jo på grunn av Arbeiderpartiet og Senterpartiets feilslåtte politikk, ikke på grunn av at Viken er Norges sjette største fylke. Sannheten er at Arbeiderpartiets tidligere fylkesrådsleder og nå kunnskapsminister, Tonje Brenna, og tidligere finansfylkesråd Halvard Ingebrigtsen har gjort et godt arbeid for å utforme det nye fylket, koronaen til tross. Da fylkesrådet i Viken la frem sin bærekraftsrapport i juni, skrev de: «2020 var Vikens første år, og ambisjonen var ikke kun å slå sammen tre tidligere fylkeskommuner, samt deler av Statens Vegvesen. Målet var å bygge en ny fylkeskommune. Det er en stor og langsiktig oppgave, og 2020 kan sees på som året da vi bygget grunnmuren.» Det er som sagt brukt mer enn 300 mill. kr på å bygge grunnmuren til et nytt fylke, og slik Høyre ser det, er det ingen grunn til å kaste hundrevis av millioner av skattebetalernes penger ut av vinduet for å rive den ned igjen nå. Høyre mener at skattebetalernes penger må brukes på bedre tjenester der folk bor, og for å knytte fylket sammen – ikke på enda flere runder, med ny fellesnemnd, nye ansettelser av fylkesdirektører og ledelse, innplassering av ansatte og nye organisasjonskart ganger tre, og helst i all hast for å nå valget i 2023. Vi er bekymret for at ikke en eneste innbygger vil få et bedre tilbud ut av dette. Høyre vil i utgangspunktet legge ned fylkeskommunene, men det er det ikke flertall for i denne salen, og slik kommunekartet ser ut i dag, er ikke alle kommunene i landet vårt rustet til å ta på seg alle de nye oppgavene de ville fått. Istedenfor å bruke flere hundretalls millioner av skattebetalernes penger til å splitte opp det nye fylket vil Høyre at fylkestinget i Viken setter full fart på den viktige jobben som må gjøres for å få et bedre kollektivtilbud, at viktige investeringsbeslutninger om nye skolebygg tas, og at det settes inn kraftfulle tiltak for klima, miljø og kulturlivet – rett og slett gi gode tilbud til folk flest.
Erlend Svardal Bøe (Høyre), 2021-10-21:
I valgkampen snakket Arbeiderpartiet og Senterpartiet i store ord om at det var Nord-Norges tur. Da er det merkelig å se hvor små ord som brukes om Nord-Norge i Hurdalsplattformen til Arbeiderpartiet og Senterpartiet. Det viktigste tiltaket for Nord-Norge er at Troms og Finnmark fylkeskommune skal oppløses. Én fylkeskommune skal bli til to fylkeskommuner. Men jeg synes egentlig det bare er trist, for hadde det vært Nord-Norges tur, hadde Hurdalsplattformen hatt svar på de utfordringene Nord-Norge faktisk står overfor: hvordan vi skal få en sterkere befolkningsutvikling, hvordan vi skal bygge ut en bedre infrastruktur, hvordan vi skal sikre næringslivet tilgang på mer kompetent arbeidskraft. Men de svarene mangler i Hurdalsplattformen, og Arbeiderpartiet og Senterpartiet skal heller bruke mye tid og store penger på å reversere ting, legge fram helhetlige planer og utrede stort og smått. Det Nord-Norge trenger, er konkrete tiltak som viser en tydelig retning. Jeg er stolt over mye av det Høyre har fått til gjennom åtte år i regjering. Det er alltid ting som kunne vært bedre, men det store bildet viser at Høyre i regjering har bygget Nord-Norge – en landsdel som under Høyre har hatt landets laveste arbeidsledighet og vekst i en rekke næringer. Vi har bl.a. doblet samferdselsbudsjettet, sånn at viktige prosjekter som ny E6 i tunell gjennom Kvænangsfjellet, Hålogalandsvegen og ny innfartsvei og flyplassterminal i Tromsø kom i gang. Vi har også fått på plass den første statlige tilskuddsordningen for vedlikehold av fylkesveier. Det er viktig for bl.a. sjømatnæringen på Senja og Skjervøy. Vi har styrket forsvaret og beredskapen i nord med ny redningshelikopterbase, større bevilgninger og flere investeringer, sånn at vi får et forsvar som kan reagere hurtigere, er mer slagkraftig og har bedre utholdenhet. Vi har økt antallet studieplasser i Nord-Norge betydelig, sørget for at flere elever fullfører videregående skole og satset mer på desentralisert utdannelse, sånn at flere i distriktene får kompetansepåfyll. Høyre vil ikke bruke mye tid og store penger på å gjøre én fylkeskommune om til to fylkeskommuner. Vi vil bruke mye tid og store penger på å løse de reelle utfordringene Nord-Norge står overfor, som bedre infrastruktur, satsing på kompetanse, styrket beredskap og forsvar, mindre ventetid i helsetjenestene og å holde skattene og avgiftene nede for folk og næringsliv, for det bidrar til å skape flere verdier og flere arbeidsplasser. Og det burde Arbeiderpartiet og Senterpartiet også ha gjort, om det virkelig var Nord-Norges tur.
Hårek Elvenes (Høyre), 2021-10-21:
Sannhetens øyeblikk ser ut til å ha innhentet Senterpartiet og Arbeiderpartiet i Hurdal. Kategoriske valgløfter er parkert – det skal utredes, det skal evalueres. Statens utredningsinstitutt skal liksom samle de løse endene og gi svar. Vi får se hva som kommer. Men det er hevet over enhver tvil at Senterpartiet har gått til valg med løfter som de antakelig innerst inne visste var ugjennomførbare. Derfor har også skuffelsen meldt seg i deler av landet. Regjeringsplattformens tvisyn knyttet til Norges forhold til Europa er i grunnen interessant og oppsiktsvekkende. Det står bl.a. at det skal jobbes målrettet for å forsvare norske interesser overfor EU. Men si meg: Vi er vel ikke under angrep fra EU? Jeg tror vi må minne oss om at Europa er vårt kontinent – kulturelt, økonomisk og sikkerhetspolitisk. Det som er godt for Europa, er godt for Norge. En kanskje litt mer alvorlig sak er at regjeringen nå har funnet ut at den skal stille med observatør i Wien til sommeren, når landene som har undertegnet FNs traktat mot atomvåpen, møtes. Jeg ser i VG i dag at tidligere statsminister og partileder Jens Stoltenberg er ute og sier helt tydelig til statsminister og partileder Jonas Gahr Støre at dette ikke er veien å gå. Dette er rett og slett brudd med de solidariske forpliktelsene som vi har i NATO. Framskrivninger viser at i 100 kommuner vil i 2030 antakelig 35 pst. av befolkningen være over 67 år. Det er i grunnen en illevarslende melding. Disse kommunene kan komme i en situasjon der de ikke vil være i stand til å levere de velferdstjenestene som staten har vedtatt at man skal levere. Hele generalistkommunebegrepet kan komme under press, og da er ikke løsningen å reversere kommunesammenslåinger som allerede er gjennomført, og langt mindre sementere dagens kommunestruktur. Det gjelder å ta fatt i framtidens utfordringer. De kan være vanskelige å ta fatt i, nettopp fordi de har med framtiden å gjøre og derigjennom er så vanskelige å kommunisere. Men hvis man ikke tar fatt i denne typen problem, kan det fort oppstå og komme tilbake som uoverstigelige utfordringer i morgendagen. Jeg savner en offensiv holdning i regjeringsplattformen akkurat på dette feltet. Vi har en utfordring knyttet til vår kommunesektor i framtiden.