trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-12-12:
Saken gjelder ny lov om informasjonstilgang for utvalget for ekstern gransking av saken knyttet til feilaktig praktisering av adgangen til å motta sykepenger, arbeidsavklaringspenger og pleiepenger ved opphold i et annet EØS-land, den såkalte Nav-rettsskandalen. Det er viktig å få loven raskt på plass for utvalget ledet av Finn Arnesen. Lovforslaget ble godkjent i statsråd 22. november. Jeg vil takke komiteen for et meget godt samarbeid, rask behandling og det enstemmige forslaget. Utvalget skal gjennomgå saker knyttet til regelverket som gjennomfører trygdeforordningen, og som er handtert av Arbeids- og velferdsetaten, Trygderetten og i noen tilfeller – så langt det ikke utfordrer deres uavhengighet – av påtalemyndigheten og domstolene. Formålet med utvalget er å få gjennomført en grundig og fullstendig gjennomgang av saken, med sikte på å avdekke hvordan dette kunne skje og pågå over så lang tid. Departementets lovforslag gir utvalget nødvendig tilgang til informasjon for å kunne utføre sine oppgaver på en best mulig måte. Lovforslaget inneholder regler om informasjonstilgang, taushetsplikt og rettsgrunnlag for behandling av personopplysninger for utvalget og forbud mot bruk av opplysninger utvalget mottar, som bevis i senere rettssaker. Det foreslås ikke at det skal gjelde noen opplysningsplikt overfor utvalget. Forslaget lovregulerer både hvilken taushetsplikt som skal gjelde for utvalget, og utvalgets adgang til å formidle disse opplysningene. Komiteen foreslår at samtlige medlemmer av utvalget og utvalgets sekretariat skal ha tilgang til taushetsbelagte personopplysninger i direkte identifiserbar form. Komiteen viser til at departementets lovforslag innebærer at offentlige myndigheter, personer som er underlagt profesjonsbestemt taushetsplikt, og personer som har taushetsplikt på annet grunnlag, uhindret av taushetsplikt skal kunne gi opplysninger til utvalget. Det er én viktig endring som komiteen har kommet med, og den er tatt inn i komiteens tilråding til B. Forslaget lyder: «Stortinget ber regjeringen innføre en instruks, som sikrer at utvalget får tilgang til informasjonen som ansatte i embetsverket og underliggende etater kan ha.» Det er for å få fram fakta i saken. Det burde vært unødvendig, men ut fra erfaring er det nødvendig. Senest i den interne granskingsrapporten kom det fram at flere ansatte stilte spørsmål ved om Nav tolket EØS-avtalen feil i trygdesaker allerede i 2014, men at varslerne ikke fikk tatt sin sak videre. Det kom fram i det såkalte erfaringsforumet. Jeg vil bare understreke at det er nødvendig å ha det tillegget for å gi varslerne trygghet for at den enkelte ikke skal bli utsatt for represalier. Hele sannheten skal fram for å få fram fakta i saken. Jeg ber om at statsråden bekrefter vår forståelse og tilslutter meg sjølsagt den enstemmige komité.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-12-12:
Jeg er glad for at statsråden vil innføre en instruks, og jeg er glad for at man kan få tilgang til informasjon. Men jeg vil spørre statsråden om hun er enig med komiteen i at det som er poenget med instruksen, er å få fram den hele og fulle sannheten fra medarbeidere i embetsverket og underliggende etater, og at hele formålet med instruksen er at her skal det ikke være noen form for sanksjoner mot ansatte fra ledelsen dersom ansatte, sjølsagt på eget initiativ, forteller den fulle og hele sannhet om hva som har skjedd opp gjennom alle disse årene.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2019-12-12:
Jeg vil i likhet med saksordføreren takke komiteen for godt samarbeid om en viktig sak. Jeg tror også det er veldig viktig at det er en enstemmig komité som står bak tilrådingen, både posisjon og opposisjon. Det styrker denne saken og det arbeidet. I høst har vi fått presentert en rekke eksempler der det offentlige har begått feil. Så langt ser vi at feilene er gjort i Nav, hos politiet, i Trygderetten, blant forsvarere og av domstolene. Enkeltmennesker er urettmessig fratatt stønader, blitt anmeldt og straffeforfulgt, ja til og med dømt uten rettslig grunnlag. Det er meget alvorlig og svekker tilliten til rettsstaten og våre institusjoner. Det er ingen tvil om at lovverket kan være krevende å tolke, ikke minst i saker der EU-rett har betydning for hvordan en skal forstå norsk lov og for å følge opp EØS-avtalen. Feil kan begås, men det er vanskelig å forstå at en så stor feil ikke ble oppdaget tidligere. En følgefeil har gitt store konsekvenser for enkeltmennesker gjennom syv år, kanskje lenger. Det som er viktig, er at vi må sørge for at en slik skandale ikke kan skje igjen. Tilliten må bygges opp på ny. Statsråden sikret opprydning allerede med en gang. Nav jobber med å finne frem til berørte saker. Penger som urettmessig er stanset eller krevd tilbake, er tilbakeført, og det er opprettet en rettshjelpsordning. Det er bra, men vi må til bunns og finne ut hvordan dette kunne skje, hvordan det har sviktet i så mange ledd over så lang tid. Derfor er jeg glad for at regjeringen har nedsatt et ekspertutvalg som har fått i oppdrag å finne svar på nettopp dette, i tillegg til at Stortinget selv, gjennom kontroll- og konstitusjonskomiteen, har opprettet sak. I dag behandler vi et lovforslag som skal sikre ekspertutvalget nødvendig tilgang til informasjon. Tilgangen er tilpasset utvalgets mandat, og komiteen slutter seg enstemmig til forslaget. Komiteen har imidlertid merket seg at regjeringen foreslår å unnta personer med profesjonsbestemt taushetsplikt, eller taushetsplikt på annet grunnlag, plikt til å forklare seg for utvalget. Komiteen mener sakens alvor gir grunn til å understreke at all nødvendig og all relevant informasjon må komme frem, slik at vi i størst mulig grad kan sikre oss at noe tilsvarende ikke skjer igjen. Derfor har en enstemmig komité funnet det riktig å be regjeringen innføre en instruks som sikrer at utvalget får tilgang til informasjonen som ansatte i embetsverk i underliggende etater må ha. Nå må granskningen komme i gang, slik at vi kan finne årsakene til hvordan dette kunne skje. Stortingets intensjon med dette lovverket er meget tydelig: Alt skal frem, og alle steiner skal snus.
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-12:
Eg skal vera ganske kort. Eg vil berre seia at det i denne granskinga er svært viktig at ingen tilsette eller andre som kan ha eller har noko å bidra med, ikkje vert hindra av noka form for lojalitetsplikt eller frykt for å vera heilt ærlege og seia det dei har å seia. Eg må påpeika at det er litt merkeleg at det ligg ei grense her for kva type ytingar ein skal sjå på i granskinga. Det finst ei lang rekkje ytingar i trygdesystemet kor det ikkje burde vera noka grense i det heile for kva ein skal kika på, meiner eg. Eg vel å la det vera med dette, då regjeringa har valt å styra granskinga sjølv. Men eg meiner at dette burde ha vore styrt frå Stortinget. Med det overlèt eg resten til prosessen i kontrollkomiteen.
Margret Hagerup (Høyre), 2019-12-12:
Jeg vil takke komiteen for et godt samarbeid med å sikre nødvendig informasjonstilgang for utvalget for ekstern gransking av saken knyttet til feil praktisering av regelverket for enkelte ytelser i EØS-land. I en så alvorlig sak er det viktig at relevant informasjon blir tilgjengelig for granskningen og belyst, samtidig som det rammes inn av taushetsplikt for personopplysninger for utvalget. Vi vet at tillit er viktig for å få alle fakta på bordet, og særlig i en sak som denne må tillit til granskningen være hevet over enhver tvil. Når også statsråden sier at alle steiner skal snus, og at all informasjon skal på bordet, er det fordi vi først og fremst skal hindre at noe lignende skjer igjen. Derfor trenger vi å forstå hele saksforløpet. Det er ikke for å peke finger, for som alle allerede vet, er det nettopp fordi svikten her var – eller i hvert fall virker å være – grunnleggende systemisk. Selv om en kan vise til enkeltsaker i Trygderetten eller endring av praksis etter noen tilfeller, har det ikke vært kraftige nok signaler om verken omfang eller alvorlighet av feil praksis. Vi er glade for at departementet svært raskt tok initiativ overfor Stortinget både for å orientere og ikke minst for å sette ned et eksternt granskningsutvalg. Stortinget fikk, om enn med litt knapp tid, mulighet til å komme med innspill til både mandat og utvalg. I forbindelse med denne saken har også komiteen samlet seg om et forslag til instruks for å sikre utvalget tilgang til informasjon som ansatte i embetsverket og underliggende etater kan ha. Dette er berørt i proposisjonen, men vi understreker likevel viktigheten av dette i dag.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-12-12:
Jeg vil også innledningsvis takke komiteen for rask og effektiv saksbehandling i en sak som det er svært viktig at vi får på plass raskt. Ekspertutvalget, ledet av professor Finn Arnesen, skal granske saken knyttet til feilaktig praktisering av adgangen til å motta såkalte korttidsytelser ved opphold i et annet EØS-land. Utvalget skal gjøre en grundig og fullstendig gjennomgang av feilpraktiseringen av adgang til å motta disse ytelsene ved opphold i et annet EØS-land. Alle relevante sider av saken skal belyses. Utvalget har startet sitt arbeid og har i den forbindelse behov for hjemler som sikrer tilgang på nødvendig informasjon, også taushetsbelagte opplysninger. Det er svært viktig å sikre at utvalget får tilgang til all informasjon som vurderes som nødvendig for å kunne gjøre en så grundig og god jobb som mulig. Loven gir utvalget både rett til å innhente og behandle opplysninger og samtidig en taushetsplikt i tråd med reglene i forvaltningsloven, med visse begrensede unntak. Utvalget vil i sitt arbeid få tilgang til sensitive personopplysninger, og det er åpnet for at utvalget kan behandle slike opplysninger uten samtykke. Det er derfor viktig at utvalget er pålagt en like streng taushetsplikt som avgiverne av opplysningene er underlagt. Reguleringen av disse spørsmålene er lagt opp tilsvarende som for tidligere og tilsvarende utvalg, bl.a. barnevoldsutvalget og partnerdrapsutvalget. Det er i lovforslaget ikke inntatt en opplysningsplikt overfor utvalget, også dette etter samme lest som reguleringen av de nevnte utvalgene. Jeg presiserer at loven legger til rette for at offentlige myndigheter, personer som er underlagt profesjonsbestemt taushetsplikt, og personer som har taushetsplikt på annet grunnlag, kan gi opplysninger til utvalget uhindret av taushetsplikten. Men jeg vil også sørge for at det gis en instruks som sikrer utvalget tilgang til informasjon som ansatte i embetsverket og underliggende etater kan ha. Dette er i tråd med komiteens innstilling. Jeg tar sikte på at instruksen vil være på plass så snart som mulig. Utvalget har startet sitt arbeid og skal legge fram utredningen sin for Arbeids- og sosialdepartementet og Justis- og beredskapsdepartementet innen 1. juni 2020. Utvalget skal også redegjøre for læringspunkter som avdekkes, bl.a. for å ivareta rettssikkerheten til personer som mottar ytelser fra Nav. Til kommentaren fra representanten Lerbrekk vil jeg bare understreke at utvalget også kan innhente opplysninger om andre ytelser.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-12-12:
Ja, det kan jeg si et bekreftende ja til. Det er viktig for oss å komme til bunns i denne saken. Det er også bakgrunnen for at utvalget har et veldig vidt og åpent mandat til å se på alle forhold når det gjelder Arbeids- og sosialdepartementets håndtering, Trygderettens håndtering, Navs håndtering og også opp mot domstolene. Vi har svært få begrensninger – om noen begrensninger, faktisk – i mandatet, nettopp for å være sikre på at vi kommer til bunns i når dette skjedde, hvordan det kunne skje, og ikke minst hvordan vi kan unngå at dette skjer i framtiden. Saken er alvorlig, den berører mange mennesker, det er begått en feil i flere forvaltningsnivåer over mange år, og det er viktig at vi nå har et åpent mandat og vide fullmakter slik at vi kommer til bunns i saken på en god måte.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2019-11-12:
På vegne av representantene Rigmor Aasrud, Lise Christoffersen, Elise Bjørnebekk-Waagen, Magne Rommetveit og meg selv har jeg gleden av å fremme et forslag om opprydding i innleieregelverket.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2019-11-12:
Først av alt har jeg lyst til å takke komiteen for at vi raskt klarer å behandle denne viktige saken og for den store enigheten det er i den. Vold og overgrep i nære relasjoner er et stort samfunnsproblem, og det er et folkehelseproblem. I de verste tilfellene ser vi at sånne saker også medfører drap. Vi er nødt til å snu alle steiner for å forhindre at dette skjer. Forebygging og bekjempelse av vold og overgrep i nære relasjoner er høyt prioritert. Nedsettelsen av partnerdrapsutvalget er et ledd i regjeringens opptrappingsplan mot vold og overgrep. Partnerdrapsutvalget skal gjennomgå saker med drap der gjerningspersonen er daværende eller tidligere partner. Hensikten er å avdekke og se på i hvilken grad og eventuelt om det har forekommet svikt i det offentlige tjenesteapparatets håndtering i forkant av sakene. Utvalgets anbefalinger skal bidra til at framtidige tilfeller forebygges og forhindres. Vi vet at ofte har det vært bekymringsmeldinger. Flere instanser har hatt kunnskap og vært inne i konkrete forhold i en familie eller i et forhold mellom to personer. Det kan være familievernkontorene, det kan være krisesentrene, det kan være barnevernet, det kan være politiet. Alle har kanskje visst, men ingen har sett hele bildet, og så får det så store konsekvenser for den det gjelder. Det er vi nødt til å gjøre alt vi kan for å forhindre. For at utvalget skal kunne gjøre jobben sin, er det nødvendig at det har nødvendig informasjon. At de har tilgang til denne informasjonen, er det vi skal behandle her i dag. Lovforslaget inneholder konkrete bestemmelser om adgang til å gi opplysninger til utvalget, taushetsplikten for utvalget, rettsgrunnlag for utvalgets behandling av personopplysninger og forbud mot bruk av opplysninger som bevis i senere straffesak og sivil sak. Departementet har også vurdert proposisjonens forhold til menneskerettighetene. Igjen vil jeg si at jeg er glad for at vi raskt får behandlet denne saken. Jeg ser fram til at utvalget nå får muligheten til å få de opplysningene de trenger for å fortsette sitt arbeid. Jeg ser også fram til utvalgets sluttkonklusjon og det arbeidet de har gjort. Det er viktig at vi sammen gjør alt vi kan for å forhindre at flere blir utsatt for vold og overgrep i nære relasjoner med døden til følge.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-11-12:
Forebygging og bekjempelse av vold i nære relasjoner er en høyt prioritert oppgave for denne regjeringen. Derfor er jeg svært glad for at komiteen uten forbehold slutter seg til vårt forslag om at dette utvalget gis muligheten til å innhente taushetsbelagt informasjon. Denne informasjonen vil i enda større grad sette utvalget i stand til å vurdere flere saker i en sammenheng og få et generelt godt grunnlag for sammenligning, systematisk vurdering og analyse. Drap står i en særstilling, og det innebærer den ultimate krenkelse av individet. I 2018 ble det begått 25 drap i Norge. Seks av drapsofrene var partnere eller ekspartnere til gjerningspersonen, og alle de seks ofrene var kvinner. Det hører også med i bildet at partnerdrap de siste to tiårene har utgjort en fjerdedel av alle drap begått i Norge. Vi har lenge sett behov for å innhente et bredere kunnskapsgrunnlag på dette området. Oslo universitetssykehus ved SIFER, nasjonalt kompetansesenter for sikkerhets-, fengsels- og rettsspykiatri, ved helseregion Sør-Øst, gjennomførte på oppdrag fra Justis- og beredskapsdepartementet et forskningsprosjekt om partnerdrap i 2015. Denne rapporten viste at partnerdrap som regel ikke kommer uten forvarsel. I sju av ti partnerdrapssaker er det registrert partnervold før drapet. De fleste ofrene og de fleste gjerningspersonene hadde forsøkt å søke hjelp hos familie, venner eller annet hjelpeapparat. Mange av de etterlatte hadde forsøkt å hjelpe. De hadde formidlet bekymring til det offentlige hjelpeapparatet, men man hadde ikke helt forstått alvoret. I kun et fåtall av sakene hadde politi, helsevesen og øvrig hjelpeapparat videreformidlet informasjonen om vold og trusler seg imellom. Partnerdrapsstudien dokumenterer at det er et stor forebyggingspotensial i slike partnerdrapssaker, og at kjente risikofaktorer ikke tas tilstrekkelig på alvor. Det er nettopp det som er bakgrunnen for at regjeringen har oppnevnt et partnerdrapsutvalg. Jeg håper at det arbeidet som skal gjøres i dette utvalget, vil føre til at en kan få redusert antall partnerdrap i framtiden.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-11-12:
Det ble ikke slik at man rakk å få fremmet denne saken før Stortinget tok sommerferie, og det har ført til at det har vært en forsinkelse, men det er andre årsaker også. Nå har ikke jeg nøyaktig dato for når vi kan forvente arbeidet ferdig, men det kan jeg komme tilbake til ved en egnet anledning.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2019-11-12:
Vald og overgrep – partnardrap – er alvorleg kriminalitet, og det er veldig bekymringsfullt når me veit at mellom 20 og 30 pst. av alle drap som blir utførte i Noreg, er partnardrap. Så dette er ei utruleg viktig sak. Eg har berre nokre spørsmål. Dette utvalet skulle etter planen levere innstillinga si i september 2019, så eg lurer på om statsråden kan seie litt om kvifor arbeidet er forseinka. Er det fordi regjeringa har brukt for lang tid på å kome med den saka me behandlar no? Justiskomiteen måtte jo hastebehandle denne saka, så eg kunne tenkje meg ei forklaring på det. Og når har dette utvalet planar om å kome med tiltaka sine? Dette er etterlengta tiltak som me har venta på ei stund. Dei skal kome med tiltak som skal kunne førebyggje dette betre, og som skal kunne forhindre at partnardrap skjer i Noreg. Det hadde vore fint for Stortinget å få opplyst kvifor forseinkinga er skjedd, og når innstillinga vil vere ferdig. Det hadde vore veldig fint om statsråden bad om ordet, slik at me fekk svar på det.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2019-11-12:
Det brukes nesten litt høyttravende ord om autonomi her. Flertallet skriver også i innstillingen at det er viktig med autonomi i en tid der akademia er under press fra politiske krefter mange steder i verden. Men statsråden har sjøl styrt, departementet har styrt, i tildelingsbrevet der de ba Nord universitet om å se på strukturen. Det eneste universitetet som fikk den beskjeden, var Nord universitet. Statsråden har sjøl advart Universitetet i Tromsø mot å ha kontakt med Nesna. Statsråden har lovet sine stortingsrepresentanter fra Trøndelag at Namsos skal bestå, og statsråden har også, så vidt jeg forstår, lagt et visst press på Nord-rektoren forut for styrebeslutningen. Styring er ikke uvanlig. Det har vært omfattende kontakt, som statsråden sier. Blir ikke det som sies her i dag om autonomi, litt vel pompøst sett i forhold til det statsråden sjøl har gjort i denne saken?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2019-11-12:
Statsråden bekrefter egentlig det bildet jeg nå gir, altså at statsråden har hatt en omfattende kontakt med Nord universitet forut for styrebeslutningen. Departementet var de som ba om at Nord universitet skulle se på strukturen. Her har en også gitt klare signaler til Universitetet i Tromsø om ikke å ha kontakt med Nesna. En styrer altså på overordnet nivå, og en styrer på strukturelle forhold, men aldri på innhold. Det er på en måte autonomien i norsk universitetssektor. Synes ikke da statsråden også at flertallet her i dag bruker en veldig formalistisk og nærmest pompøs argumentasjon, der de i stedet for å forsvare at de faktisk nedlegger Nesna, velger å skyve autonomi og formalisme foran seg?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2019-11-12:
Det er litt bekymringsverdig å lytte til en del av argumentasjonen fra flere av regjeringspartiene i denne saken. Jeg tror faktisk ikke Høyres talskvinne nevnte Nesna med et eneste ord. Hun hadde en ren formalistisk argumentasjon, som på en måte viser at Nesna har all grunn til å føle seg forlatt. Jeg mener at den argumentasjonen ikke holder mål. Jeg skulle ha likt å se om Høyre holdt seg like rolig dersom NTNUs styre hadde bestemt seg for å legge ned studiested i Ålesund. Det har jeg ingen tro på. Men jeg tror det er fordi Nesna er så lite at det er mulig å overse det og dermed bruke formalistisk argumentasjon for å få lagt høyskolen ned og også kalle det en detaljstyring at Stortinget har en mening om det. Regjeringen styrer på et overordnet nivå, på strukturelle forhold, men aldri på innhold i universitets- og høyskolesektoren. En kan velge å kalle det utviklingsavtale istedenfor tildelingsbrev, men regjeringen er den som styrer utviklingsavtalen. Det gjør de jo, de legger alle premissene for den, ikke minst fordi det er de som har kontrollen over finansieringen. Både basisfinansiering og studieproduksjon har regjeringen kontroll over, og de legger derfor også hele premissen for den såkalte utviklingsavtalen. Jeg blir også bekymret når jeg hører Venstres talskvinne, når hun velger indirekte å snakke Nesna ned kvalitetsmessig. For det Venstre da indirekte sier, er at kvalitet bare kan oppnås på større steder. En sier altså implisitt at utdanning av gode lærere med høyt faglig nivå ikke kan skje på mindre steder. Det var det en på en måte kunne oppfatte av det Venstre sa om kvalitet og lærerutdanning i sitt innlegg, og det syns jeg er bekymringsfullt. Jeg syns også det er bekymringsfullt når Fremskrittspartiets talsmann mener at en ikke kan drive såkalt detaljstyring fra Stortinget. Det er noen av oss som mener at det ikke er detaljstyring å bestemme seg for om en skal legge ned en hundreårig høyskole eller ikke. Det er noe helt annet enn detaljstyring, det er en meget viktig beslutning, og det er på en måte litt oppsiktsvekkende at en her velger å unngå den problemstillingen, nesten unngå debatten om det, men derimot skyver hele autonomispørsmålet foran seg og legger seg på en veldig formalistisk argumentasjon. Jeg tror det egentlig illustrerer avstanden i virkelighetsoppfatning mellom de ulike partiene i denne salen i denne saken i dag.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2019-11-12:
Jeg tror vi kan slå fast at gjennom debatten er argumentene om autonomi blitt mer og mer uklare. Det argumenteres også litt forskjellig fra de ulike representantene, f.eks. fra Høyre. Både statsråden og representanten Gudmundsen bekrefter jo at dette ikke er noe reinskåret argument. Så er jeg enig med dem som sier at finansiering av strukturreformen har vært et viktig punkt. Det har vært en skjevfinansiering som forsterker de utfordringene som de nye universitetene får, og det er bekymringsfullt. Jeg er også glad for at representanten Melby bekrefter at det ikke er noe grunnlag for å si at det er dårligere kvalitet ved mindre studiesteder. Det er det viktig å få sagt, det er det viktig å få bekreftet, for da bør heller ikke det brukes som noe argument i denne saken, slik en av og til kan få inntrykk av at en gjør. Jeg skjønte ikke helt argumentet fra representanten Melby om at jeg ikke skulle være opptatt av andre studiesteder, f.eks. på Østlandet. Senterpartiet har aldri skjøvet dette argumentet med autonomi foran seg istedenfor å gå inn i debatten om de enkelte studiestedene, og istedenfor å gå inn i debatten om Nesna og realitetene knyttet til det. Men jeg har vært opptatt av realitetene, så jeg synes ikke det argumentet treffer så veldig godt. Det kan ikke være slik at hvis jeg ikke er imot nedlegging av ethvert studietilbud, kan jeg heller ikke få lov til å snakke imot nedlegging av Nesna. Her snakker vi tross alt om nedlegging av en høyskole som har eksistert i 100 år. Vi snakker om en høyskole som ble stilt overfor løfter fra regjeringspartiene om at ingen studiesteder skal nedlegges som følge av strukturreformen. Vi snakker om en høyskole som fikk løfter i fusjonsavtalen med Nord universitet om at de skulle bli opprettholdt som studiested. De løftene er sviktet her i dag. Og når det gjelder representanten Synnes og hennes betraktninger, må jeg understreke at ja, jeg er veldig bekymret – jeg er veldig bekymret for hva som kan komme til å skje videre når det gjelder også andre, nye universiteter. Universitetet i Sørøst-Norge har også åtte campuser, og jeg er bekymret for hva som kan skje, og at det kan skape presedens at en velger å legge ned Nesna. Dette handler egentlig om at regjeringen fraskriver seg det politiske ansvaret helt og fullt, og det har blitt en gjenganger på område etter område. Det har vi sett innenfor politi, vi har sett det innenfor sykehus, vi har sett det innenfor statlige arbeidsplasser, og vi ser det nå også innenfor universitets- og høyskolesektoren. Derfor rammes også Helgeland som region så hardt, fordi ingen ser ting i sammenheng, ingen ser de ulike tingene som rammer den regionen, i sum. Så må jeg også understreke at jeg mener det er svært uklart hva som i realiteten kommer til å bli bygd opp i Mo i Rana, hva det vil innebære, og hva som i realiteten kommer til å skje der. Og det vil sjølsagt også ha stor betydning for Helgeland som sådan.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2019-11-12:
Jeg forstår at representanten Melby er litt fortørnet over at noen kan oppfatte Venstre som at de ikke er opptatt av utdanning i hele landet fordi de nå gir klarsignal for nedlegging av Nesna. Men det er jo slik at vi oppfatter det som et ledd i en sentralisering, det som nå foregår, og også at det er stikk i strid med det regjeringen sjøl sa da de gjennomførte strukturreformen, det er stikk i strid med det som står i fusjonsavtalen. Det er en ren sentralisering. Så viser representanten Melby til at Finland har valgt å ha noen sterke institusjoner. Der ligger nettopp noe av problemet: De har valgt det. Dette stortinget har egentlig aldri tatt noe valg. Grunnen til det er at regjeringen la fram en strukturreform der strukturen var viktigst, og der en ikke diskuterte hvilke mål vi skal ha for høyere utdanning, universitetene og høyskolene, i årene framover. Vi har egentlig aldri diskutert profesjonsutdanningene spesielt og hvorledes vi bør organisere dem. Vi tok aldri den debatten, fordi regjeringen satte i gang med strukturen, som de så ofte har gjort. Og så overlot de strukturen til sektoren sjøl og sa: Vær så god, universiteter og høyskoler, det er dere sjøl som velger hvem dere slår dere sammen med! Da lot de altså tilfeldighetene avgjøre. Vi har aldri hatt noen overordnet debatt om hvordan vi ønsker oss den norske universitets- og høyskolesektoren når det gjelder mål og mening, og spesielt når det gjelder profesjonsutdanningene. Det er faktisk slik at det bestemte NTNU-styret den gangen i 2015. Hadde det bikket med én stemme motsatt veg, hadde vi kanskje vært i en helt annen situasjon når det gjelder strukturreformen. Det var den ene stemmens overvekt i NTNUs styre som satte i gang disse strukturendringene. Det tillot regjeringen, for de hadde ikke lyst til å ha en politisk debatt om strukturendringene – de ville overlate det til sektoren sjøl. Jeg er veldig for at vi burde hatt en diskusjon om mål og mening, kvalitet og innhold og også hva vi vil med profesjonsutdanningene spesielt, altså lærerutdanningene og sykepleierutdanningene, de brede utdanningene. Jeg registrerer også i dag at regjeringen har åpenbart heller ingen tanker om hvordan det totale utdanningstilbudet på Helgeland skal være i framtida når Nesna blir nedlagt, når Sandnessjøen blir nedlagt. Kommer det til å bli bygd opp noe på Mo? Kommer regjeringen i det hele tatt til å engasjere seg for at det skal bygges noe på Mo, eller er det bare et styreansvar, det også? Er det helt opp til styret, det også? Jeg mener at en helt siden strukturreformen i 2015 har kommet skjevt ut. I dag er det Nesna som betaler prisen for det, og det synes Senterpartiet er sørgelig.
Marianne Synnes Emblemsvåg (Høyre), 2019-11-12:
Jo da, jeg kan betrygge representanten Arnstad om at Nesna var nevnt i mitt innlegg – for dem som hørte etter – og det var også de andre campusene som sto på spill. Men de har jo ikke bunad, så det er kanskje derfor de ikke er nevnt her i dag. Jeg er ikke så opptatt av å skåre billige politiske poeng, slik som mange andre her, men jeg er veldig opptatt av at Stortinget skal være den som løfter blikket. Hvem i alle dager skal gjøre det, hvis ikke Stortinget gjør det? Representanten Arnstad har rett i at jeg hadde engasjert meg «big time» om NTNU skulle legge ned campus Ålesund, men jeg hadde aldri bedt Stortinget om å overstyre NTNUs styre. Til det har jeg altfor stor integritet og respekt for den jobben som gjøres i de ulike styrene i UH-sektoren rundt om i Norge. Ingen har nevnt her i dag at NOKUT høsten 2018 truet med å trekke tilbake akkrediteringen av Nord universitet på grunn av kvalitetsutfordringer. Dersom vi i dag hadde valgt å overstyre Nord universitet og sagt at vi opprettholder alle campusene, vi overstyrer styrevedtaket, hva ville representanten Arnstad ha gjort neste gang en institusjon ønsket å endre sin struktur? Vil Arnstad se bort fra kvalitetsutfordringen i norsk utdanning og opprette studiesteder uansett?
Roy Steffensen (Fremskrittspartiet), 2019-11-12:
I Norge er vi svært heldige som har et godt og gratis utdanningstilbud. Alle i Norge har faktisk rett til utdanning, og dette er et gode som det er tverrpolitisk enighet om skal opprettholdes. Å kalle det å være borte fra et så nyttig kunnskaps- og velferdsgode som den norske skolen for streik, blir veldig kunstig for min del. Å tillate politisk streikerett for skoleelever vil være uheldig, da det åpner for en rekke framtidige konflikter om hvilke saker som er verdige å kunne streike for på skolen. Jeg hører folk si: Akkurat din sak er spesiell og må få unntak. Vel, vi har en rekke forskjellige samfunnsspørsmål som ungdom engasjerer seg i, som f.eks. homofiles rettigheter, bistand, atomvåpen, flyktningpolitikk, innvandring – for å nevne noen. Skal elever få være borte fra undervisningen fordi de er for eller mot å ta imot flere flyktninger, for eller mot oljeutvinning, for eller mot vindmøller, for eller mot atomvåpen eller for eller mot bistand? Jeg mener dette heller ikke skal kvalifisere for gyldig fravær, for vi kan ikke sette forskjellige samfunnsengasjement opp mot hverandre ut fra hva vi selv foretrekker. Vi må tenke mer prinsipielt rundt de spørsmålene. Vi kan ikke ha doble standarder der vi godtar fravær for én god sak, men ikke for andre. Vi er nødt til å likestille. Da må regelverket praktiseres strengt, ellers kan det bli fryktelig mye fravær for mange gode formål, og fravær må vi redusere. Skal vi forme et bedre samfunn, trenger vi at morgendagens ingeniører, biologer, fysikere og økonomer er enda bedre enn dem vi har i dag. Da er skolen rett sted å være. Skolen er ikke et hinder for engasjement. Når en del elever likevel velger å være borte fra skolen, er det helt rett at de må ta konsekvensene av det i form av ulovlig fravær. Det er viktig å legge til rette for at ungdom kan delta i politisk aktivitet. Dette er det bred politisk enighet om, og det finnes derfor gode ordninger allerede i dag som ivaretar gyldig fravær for politisk organisert engasjement. Å engasjere seg i organisasjoner og politiske partier vil være bedre enn å gå glipp av undervisning, for det siste vil bare ramme ved eksamen. I politiske partier får man påvirke hva de skal mene, og hvilken politikk som skal føres. Gjennom å delta i demokratiske valg – enten vi stiller til valg selv eller bare bruker stemmeseddelen – er en med på å bestemme hvilken politikk som skal føres. Politikk avgjøres av dem som er til stede, og ungdom er dessverre dårligst på å møte opp i valglokalene. Jeg vil avslutte med et sitat fra statsråd Jan Tore Sanner. Han sa: «Jeg vil oppfordre alle unge til å engasjere seg i viktige politiske saker, men jeg vil ikke oppfordre noen elever til å være borte fra opplæringen.»
Mona Fagerås (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-12:
Jeg er bekymret – jeg er bekymret for Nesna kommune, jeg er bekymret for de ansatte ved Nord universitet, campus Nesna, og jeg er spesielt bekymret for studentene som i dag har Nesna som sitt studiested. De er blitt baksnakket, de er blitt nedsnakket i styringsdokument når situasjonen derimot er den at det ikke bare er på søkertall Nesna er bedre enn Bodø, det er også tall på både oppmøte, gjennomføring og studietilfredshet som viser at studiestedet Nesna er levedyktig. Derfor spør jeg på vegne av studentene: Kommer statsråden til å ta initiativ for å sikre at de studentene som allerede er tatt opp ved Nord universitet, avdeling Nesna, får fullføre sine studier, slik de er blitt lovet?
Mona Fagerås (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-12:
Styrenes autonomi er blitt det viktigste argumentet fra statsråden og regjeringspartiene i denne saken. Men jeg har lyst til å peke på at universitets- og høyskoleloven understreker det regionalpolitiske ansvaret universitetene og høyskolene har. Regjering og storting har det overordnede ansvaret for at det blir utdannet lærere, førskolelærere og sykepleiere som vil ta seg jobb over det ganske land. Her kan Nesna og Sandnessjøen dokumentere at de har levert. Så det burde ikke være mulig for nasjonalstaten, under dekke av styrenes autonomi, å overlate til styrerom å fatte statlige – statlige – vedtak som kan rasere et helt lokalsamfunn og svekke en region. Regjeringen har grepet inn i vedtak ved Politihøgskolen, regjeringen har instruert Universitetet i Tromsø, og det er klart at regjeringen også kunne hatt fullmakt til å gripe inn i denne saken. Spørsmålet blir: Hvorfor vil ikke regjeringen gripe inn når det gjelder nedleggingen av campus Nesna og sykepleierutdanningen i Sandnessjøen, når dette har så store konsekvenser for regionen? Statsråd Nybø påstår at hun er opptatt av desentralisert utdanning. Men når Nesna nå blir borte, står ikke det til troende. Jeg har hele tiden ment at denne saken er for viktig til å bli avgjort i styrerom. Lærermangel, distriktspolitikk og hvor i landet vi skal legge universitetene og utdanningsinstitusjonene våre, bør være et politisk spørsmål. Jeg er nødt til å knytte noen kommentarer til det som er kommet fram i noen av innleggene i dag. Først til representanten Roy Steffensen: Han viser en rørende bekymring for Nesna, men han løfter altså ikke en finger for å redde Nesna. Så til representanten Hans Fredrik Grøvan, som tror det blir videreføring på Mo: Til det vil jeg si at det nesten er som å tro på julenissen. For det første skal fagmiljøet ha base i Bodø, så vedtaket fratar regionen et viktig fagmiljø – et fagmiljø som er spesialisert på desentralisert utdanning. Dette fagmiljøet vil i tillegg bli oppsplittet. Barnehageopptakene skal bare være annethvert år, og det er ikke plass på Mo til dem som vil utdanne seg innenfor de praktisk-estetiske fagene. Og etter å ha hørt representanten Emblemsvåg er jeg ikke i tvil om at campus Nesna ikke er den eneste institusjonen og det eneste studiestedet som blir borte.
Mona Fagerås (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-12:
Jeg har snakket om storm i dag, og jeg misunner ikke statsråden den stormen hun har stått i den siste tiden. Men når mediene har avslørt det paradoksale i autonomien, at det er blitt sendt sms-er og brev til Universitetet i Tromsø for deres engasjement på en konferanse på Nesna, i tillegg til de siste dagers avsløringer i Forskerforum om at statsråden så seint som dagen før rektor ved Nord universitet la fram sin innstilling, var i kontakt med henne, og det er blitt kjent at statsråden var klar i sin anbefaling om at studiestedet i Trøndelag måtte bestå, blir jo det store spørsmålet i dag: Hvorfor er det ikke i strid med institusjonenes autonomi å anbefale videreføring av studiesteder i Trøndelag, mens det er det når det gjelder studiesteder i Nordland?
Mona Fagerås (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-12:
Komiteen har fått seg forelagt et forslag fra Miljøpartiet De Grønne om å innføre politisk streikerett for skoleelever. Elever over hele verden har vist et stort engasjement i klimasaken. Streiken for klimaet er blitt en internasjonal bevegelse inspirert av svenske Greta Thunberg, som startet protestbevegelsen da hun begynte å skulke skolen og satte seg foran Riksdagen hver fredag. Senest i september 2019 streiket ungdom i 2 600 byer og 150 land i det som er blitt betegnet som verdens største klimastreik. Bare i New York streiket 1,1 millioner skoleelever i forkant av FNs klimatoppmøte. Komiteen er glad for det store engasjementet for klimaet som har spredt seg i Norge. Det at vi har barn og unge som deltar og engasjerer seg i samfunnsdebatten, er viktig for demokratiet og et svært godt tegn for framtiden. Komiteen deler langt på vei mange av ungdommenes bekymringer og er enig i at klimautfordringene krever handling fra politikernes side. Det finnes bestemmelser i fraværsreglementet som sier at man kan få slettet fraværet i forbindelse med «politisk arbeid». Dersom fraværet skal unntas, må det dokumenteres. Når det gjelder fravær av politiske grunner, kan dette dokumenteres av en politisk organisasjon. Denne unntaksbestemmelsen er tidligere blitt tolket og praktisert ulikt, slik at elever som har deltatt i politisk streik, enkelte steder ikke har fått dette fraværet ført opp som ugyldig. Men i forbindelse med klimastreiken 22. mars 2019 var kunnskapsminister Jan Tore Sanner ute og presiserte at streik ikke gir gyldig fravær, og altså ikke omfattes av unntaksregelen for politisk arbeid. SV mener at fraværsgrensen er til utilbørlig hinder for at ungdommer kan delta og engasjere seg i politisk arbeid. Politisk streik er en demokratisk rettighet for arbeidstakere i Norge, og dette bør også gjelde elever. Der forbundskansler Angela Merkel hyller de klimastreikende ungdommene i Tyskland, og der storbyen New York i forbindelse med klimatoppmøtet ga 1,1 millioner skoleelever fri for å klimastreike, møtes norske skoleelever med liten forståelse fra den norske regjeringen. Jeg tar med dette opp de forslagene som SV står bak.
Mona Fagerås (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-12:
Med nebb og klør forsvarer regjeringspartiene fraværsgrensen, både når den fører til at de mest sårbare elevene våre har fått en lengre og tyngre vei for å fullføre skolen, og nå, når de samme partiene stemmer imot å innføre en streikerett for skoleelever. Det ser nesten ut som om regjeringspartiene bruker fraværsgrensen til å kvele klimastreiken. Det er tydelig at de synes elevenes kritikk er ubehagelig. Når ungdom over hele verden gjør sitt for å møte klimakrisen, da skal de jo ha takk – ikke straff – for at de vil ta vare på jordkloden vår og framtiden vår. Som jeg sa i mitt første innlegg, presiserte kunnskapsministeren i forbindelse med klimastreiken 22. mars at streik ikke gir gyldig fravær, og altså ikke omfattes av unntaksregelen for politisk arbeid fordi streik skal ha konsekvenser, og at det ikke vil være streik om elevene gis gyldig fravær. Dette er lite holdbare argumenter. At det stilles dokumentasjonskrav for fravær over 10 pst. i enkeltfag for å få karakter i faget, er ikke det samme som å gi elevene fri fra undervisningen. Ikke ulikt slik vi praktiserer det i arbeidslivet, skal elevene møte på arbeidsplassen sin – skolen – og delta i undervisningen i det antall timer som lovverket tilsier. Konsekvensen av fravær er tapt undervisning, som elevene i så fall må ta igjen på eget ansvar. Noen få timers fravær for å delta i en politisk streik er derfor ikke uten kostnad for elevene, men det er helt urimelig at dette fraværet skal innebære tap av et helt års skolegang. Dette kan nemlig i ytterste konsekvens være resultatet for noen elever. Disse utslagene av dagens fraværsgrense står i sterk kontrast til annet ufrivillig tap av undervisning som elevene i den videregående skole utsettes for. Barn og unges stemmer fortjener å bli hørt. Barn og unges demokratiske rettigheter må ivaretas. Barn og unges politiske engasjement bør støttes – ikke straffes.
Guri Melby (Venstre), 2019-11-12:
Det var innlegget til representanten Arnstad som gjorde at jeg tegnet meg. Hun sa at jeg gikk ganske langt i å antyde at små institusjoner ikke kunne holde høy kvalitet. Enten hørte hun ikke etter hva jeg sa, eller så misforsto hun meg med vilje. Det var slett ikke det jeg sa; det jeg sa, var at de kravene vi som politikere stiller, må handle om kvalitet, og så må det være opp til universitetene og høyskolene å finne ut hvordan de best kan få til denne kvaliteten både når det gjelder forskning, og når det gjelder utdanningskvalitet. Jeg sitter ikke med kunnskap nok til å kunne vurdere ulike studiesteder eller ulike institusjoner i Norge opp mot hverandre når det gjelder utdanningskvalitet eller forskningskvalitet. Vi har, som vi har vært inne på, uavhengige organer som gjør den jobben for oss, vi har NOKUT, og vi har selvsagt også den kompetansen disse institusjonene, som er dem som er aller best til å vurdere det, selv har. Vi har helt sikkert små høyskoler og universiteter av topp kvalitet, og vi har helt sikkert store som ikke leverer så god kvalitet. Det er faktisk noen ganger ganske viktig at vi er litt tro mot de systemene vi lager oss, for at også omverdenen skal kunne ha tillit til at de virker. Jeg ønsker meg f.eks. ikke et amerikansk system der hva slags utdanningsinstitusjon man har gått på, er viktigere enn utdanningen man har tatt. Jeg vil at det skal være akkurat like mye verdt. Hvis man har tatt en lærerutdanning, skal den være akkurat like mye verdt uavhengig av hvor den kommer fra, fordi vi vet at vi har et system som sikrer kvalitet. Den beslutningen kan det ikke være vi 169 som sitter her, som tar, den må faktisk tas av helt andre, som har den kunnskapen som skal til for å ta en slik beslutning. Det ble også antydet at partiene ville ha reagert annerledes hvis det var andre studiesteder som var foreslått lagt ned. Vel, jeg har ikke hørt representanten Arnstad engasjere seg når det er studiesteder her på Østlandet som har blitt lagt ned, så det gjelder i så fall for begge parter. Poenget er at hovedjobben vår i utdanningspolitikken er å sikre at vi får høyt kompetente mennesker og god forskning over hele landet. Derfor har vi også en ganske desentral struktur for universiteter og høyskoler i dette landet. Vi holder oss med ganske mange utdanningsinstitusjoner sammenlignet med veldig mange andre land på ca. samme størrelse. Det er en verdi som Venstre støtter opp under, og som vi synes er kjempeviktig, men vi må la universitetene og høyskolene bestemme strukturen selv.
Guri Melby (Venstre), 2019-11-12:
I denne debatten tegnes det et bilde av at det er noen i denne salen som er for at vi skal ha tilgang på utdanning i hele landet, og at det er noen som ikke er for det. Det må jeg si er et bilde som er svært misvisende. Fortsatt er det mulig å utdanne seg til å bli lærer ved over 30 steder i Norge. Samtidig vet vi at det som regnes som en av suksessfaktorene bak bl.a. finsk skole, er nettopp at man har noen få sterke utdanningsinstitusjoner. De er sterke på forskning, og institusjonene har sterk autonomi ved at de selv kan bestemme hva som er de riktige stegene å gå for å få den utviklingen de trenger, både når det gjelder forskning, og når det gjelder utdanningskvalitet. Jeg må si jeg er litt skremt over at det er så mange på den rød-grønne siden som ikke ser dette perspektivet i det hele tatt. Regjeringspartiene er selvsagt for at vi skal satse på den desentrale utdanningsstrukturen vi har i Norge. Derfor har vi satset stort på Nord universitet det siste året, med en kraftig tilførsel av studieplasser.
Guri Melby (Venstre), 2019-11-12:
Jeg heier på klimastreikerne. Klimaendringene er den største trusselen vi og verden står overfor, og det handler om å sikre at vi har en levelig jord, luft som ikke er farlig å puste i, vann som planter og dyr kan leve i, og temperaturer som gjør at naturen og årstidene våre er mer eller mindre gjenkjennelige. Det er veldig bra at barn og unge engasjerer seg i en sak som er så viktig for deres framtid, og de bør få si tydelig fra når det er en så stor sak som det først og fremst er de som må bære konsekvensene av. Jeg slutter meg til det min partileder Trine Skei Grande sa, at hun håpet at skolene ville sørge for at elever som deltar i klimastreik, ikke får fravær. Venstre mener at barn og unge har en rett til å engasjere seg. De har en rett til å si sin mening. Derfor er vi også for 16-årig stemmerett. Vi mener det ville vært rettferdig at de unge får en større plass i demokratiet når så mange av de beslutningene vi tar, har en stor påvirkning på deres framtid. Min erfaring er at unge ofte er litt tøffere enn de voksne, de ser litt lenger fram i tid, og de tar beslutninger som ikke først og fremst baserer seg på egen komfort her i dag, men på våre felles muligheter og framtid. Derfor var faktisk også Venstre imot den nasjonale fraværsgrensen da den ble foreslått. Vi mener det bør være opp til skolene og lærerne å bestemme hvor mye fravær elevene kan ha før det går ut over skolearbeidet. Når fraværsgrensen nå skal evalueres, mener vi det også er naturlig en gang til å se på hva slags unntak man gir. Det må kunne gå an å engasjere seg politisk og frivillig uten at skolen skal straffe en for det. I utgangspunktet bør det være motsatt. Vi skal jo utdanne aktive medborgere, og samfunnsengasjement bør være en positiv ting som faktisk belønnes. Likevel tror ikke vi i Venstre at en lovfestet streikerett er nødvendig. Elever har rett til å gå på skolen, og de kan ikke kastes ut av skolen fordi de klimastreiker. Det er ikke helt sammenlignbart med forholdene i arbeidslivet. Man risikerer ikke inntekten sin, man risikerer egentlig svært lite hvis man streiker uten denne streikeretten. For videregående mener jeg vi bør se på fraværsgrensen når den evalueres, og vi er åpne for å gjøre en ny vurdering av dette spørsmålet da. Det var noen av oss som startet dagen på et seminar i Kunnskapsdepartementet om demokrati og medborgerskap i skolen. Streikende elever er et godt eksempel på elever som benytter seg av grunnleggende rettigheter, sånn som ytringsfriheten og retten til å demonstrere og samle seg, og som forsøker å påvirke også beslutningstakere. Dette er elever som virkelig er medborgere, og som er med og tar ansvar for fellesskapet. På seminaret ble det sagt at det er viktig at elevene opplever å bli hørt, at de må kjenne på kroppen at demokratiet faktisk virker. Da tror jeg det er viktigere at vi lytter til klimakravene deres enn at vi innfører streikerett.
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2019-11-12:
Jeg skal starte med å snakke om styring. Regjeringen har mange styringsverktøy overfor institusjonene som de kan velge å bruke. I dette tilfellet kunne høyreregjeringen ha stoppet dette hvis de hadde ønsket det. Vårt første forslag sier at regjeringen må sikre lærerutdanningen på Nesna f.eks. gjennom et styrket økonomisk handlingsrom. Det er, sånn som vi ser det, like sterkt som SVs forslag, men det ivaretar den viktige institusjonelle autonomien. Vårt forslag er en annen vei til målet, men det er en helt klar oppfordring til regjeringen. De siste ukers medieoppslag viser også at regjeringen faktisk styrer når de vil det, så dette handler ikke om styringssystemer, men om en uenighet om hvordan utdanningen skal se ut i framtiden. Vi har fra Arbeiderpartiets side tatt et helt tydelig standpunkt om lærerutdanning på Nesna. Basert på den debatten vi har hørt her i dag, må jeg spørre: Mener statsråden at problemet her er at regjeringen har for få måter å styre sektoren på?
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2019-11-12:
Det er uten tvil sånn at regjeringen har mange styringsverktøy, og hvis de hadde ønsket å oppnå noe, kunne de ha gjennomført det på en klok måte. I dag taper Nesna i Stortinget. Flertallet er dessverre veldig tydelig i denne saken. De mener at prosessen med å avvikle Nesna skal fortsette. I møte med denne harde realiteten har ikke Nesna-samfunnet og vennene deres på Helgeland tenkt å legge lobbene på hylla og bunaden i skapet. De jobber videre, de ser etter nye løsninger. Hvis det skulle skje at dagens utdanning legges ned, mener Arbeiderpartiet det er viktig at regjeringen og departementet gjør det de kan for å støtte kommunen og ordføreren i å få på plass andre alternativer for lokalsamfunnet. Har regjeringen gjort noe for å gå i dialog med kommunen og være på tilbudssiden for å sikre aktivitet på Nesna, enten det gjelder omstilling for å tilby nye utdanninger som det er behov for nå og framover, eller når det gjelder andre tiltak?