trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-12-14:
Kva det er som er ein logisk argumentasjon i denne saka, har vore eit spørsmål. For meg er det slik at ein flyktning som har fått opphald på humanitært grunnlag, vil ha den same uroa for sin eventuelle familie som oppheld seg ein eller annan plass. Og då må det vera logisk å syta for at vi får eit regelverk som gjer at det blir lettare og ikkje vanskelegare for den personen å få sin familie busett. For det andre vil det vera logisk å lytta til erfaringane frå kommunane. Der forstår eg no statsråden slik at KS og kommunane har gitt eit anna signal til departementet enn dei har gitt til komiteen. Vi har altså lese oss til at det er ei rekkje kommunar som seier nei til å busetja fleire flyktningar frå nyttår, på grunn av desse endringane. Vi har òg fått det same formidla frå KS. Eg bed om ei oppklaring frå statsråden.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2004-12-14:
Vi behandler i dag en endring i introduksjonsloven. Det er vel kanskje vel og bra. Jeg skal si noen få ord om introduksjonsloven generelt. Når det er blitt slik at asylsøkere eller innvandrere som er samboere, kan få 2 G når de flytter inn og får status i dette landet, og borgere i dette landet får 1,5 G, er det et spørsmål om ikke borgere i dette landet skulle ha vært asylsøkere, slik at de hadde fått 2 G, de også. Jeg er ikke imot at innvandrere og asylsøkere får 2 G, men jammen må de andre òg ha det. Det er noe som er helt galt når vi gir mer penger til dem som kommer rekende inn i landet. En del av disse folkene kaster papirene sine og nekter å oppgi egen identitet. De kommer ikke fordi de trenger hjelp, men de kommer av helt andre grunner. Og attpåtil, når de har fått asylsøkerstatus og blitt innvandrere, får de 2 G – mye mer enn det folk som bor i dette landet, får. Det henger ikke på greip. Det spørs om vi alle skulle blitt asylsøkere, så vi hadde fått 2 G.
Erna Solberg (Høyre), 2004-12-14:
Når en av forslagsstillerne ber meg om å gjøre rede for forslaget sitt, vil jeg si at vi skal vurdere hva vi oppfatter ligger i det forslaget som er fremmet av Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti. Når det gjelder familiegjenforening, er det først og fremst spørsmål om å diskutere beløpets størrelse. Innenfor familiegjenforening er det også spørsmål om andre typer økonomi enn bare lønn. Noen personer kan jo ha formue, det er ikke mange av dem som kommer og søker om opphold, som har det, men det fins personer som har det. Noen personer kan ha andre midler å leve av, og som det kan være aktuelt å se nærmere på. Det kan også være spørsmål om garantiforpliktelser, om å se på om det er en økonomisk utvikling hos en person som gjør at man med stor sannsynlighet vil kunne komme over terskelen for familiegjenforening. Men jeg tror vi må bruke litt tid på å se på dette. Jeg har lyst til å understreke at en av hovedutfordringene med hensyn til å gjøre underholdskravet mer reelt enn det er i dag, er først og fremst spørsmålet om hvordan våre sosiale ordninger er utformet. Til det andre spørsmålet som ble stilt: I sosialloven er det hjemmel for å kreve arbeidsplikt. Den kunne betydelig flere kommuner enn i dag ha brukt.
Erna Solberg (Høyre), 2004-12-14:
Det er altså slik at det ikke er fremmet noe forslag til ny utlendingslov fra Regjeringens side. Vi kommer til å gå igjennom de forslagene vi får. Det er heller ikke slik at alle som er i denne gruppen, ville fått asyl. Det er relativt mange, men størstedelen av den gruppen som får opphold på humanitært grunnlag, ville ikke kommet inn under asylreglene med den nye loven heller, men en del av dem ville det. Og det er akkurat dette som jeg som statsråd faktisk har vært opptatt av, nemlig at vi har for få som får asyl, og for mange som får opphold på humanitært grunnlag. Det signalet har også utlendingsmyndighetene tatt. Derfor er det flere som får asyl i dag enn det var før denne regjeringen tiltrådte, nettopp fordi vi har vært opptatt av at vi skal imøtekomme kritikken om at man litt for lett avskjærer saker før de kommer opp. Det er klart at det har skjedd endringer. De viktigste endringene jeg har gjort, med Stortingets tilslutning, sammen med de samme partiene som slutter seg til denne loven, var at vi 1. mai 2003 innførte et forsørgelseskrav for denne gruppen. Vi innførte en lov om en introduksjonsordning som innebærer at alle som kommer inn under denne loven, har rett til å få 2 G i lønn, samtidig som de egentlig skal forsørges av den som allerede har kommet tidligere. Det blir ulogisk, det rydder vi opp i, og det syns jeg faktisk er ganske saklig.
Erna Solberg (Høyre), 2004-12-14:
Jeg syns det som Senterpartiet og SV gjør, er helt logisk. De er imot å ha forsørgelseskrav, derfor vil de selvfølgelig også si at kommunene skal ha integreringstilskudd, og at folk skal omfattes av introduksjonsloven. Men de bør da også akseptere at vi mener at rekkefølgen er en annen, at det er en logisk sammenheng her, og at det faktisk henger sammen. Det ville ikke henge sammen å fortsette med å opprettholde et forsørgelseskrav samtidig som man ikke skulle ha en forsørgelsesplikt overfor den personen som kommer, fordi det offentlige overtar forsørgelsen gjennom introduksjonsordningen, noe som altså derfor vil være et rart skille i forhold til andre grupper som har det. Når det gjelder kommunespørsmålet, gjaldt min henvisning de uttalelser som mange kommuner brukte som begrunnelse for at de ikke ville bosette enslige tidligere, før vi innførte forsørgelseskravet 1. mai 2003. Det var usikkerhet om det ville bli slik at når man bosatte en enslig, ville det komme ytterligere familie. Det er ingen tvil om at KS og kommunene hadde ønsket at man skulle få integreringstilskudd for denne gruppen, og det har jeg heller ikke sagt noe til. Det er helt logisk at de ønsker seg penger, men det blir ulogisk når det ikke henger sammen med det kravet vi stiller til folk som skal komme til Norge.
Erna Solberg (Høyre), 2004-12-14:
Det er kanskje viktig å si at det finnes en annen sammenligning her, nemlig at denne somalieren i utgangspunktet var enslig. Det går noen år, og så finner han ut at han vil gifte seg med en fra hjemlandet sitt. Da har vi alltid stilt forsørgelseskrav. Han kan være like mye analfabet, men vi har alltid stilt forsørgelseskrav når man gifter seg på nytt. Hvis man ikke har stilt forsørgelseskrav tidligere, har det bare vært overfor den gruppen som var forsørget, som altså var gift før de eventuelt kom til Norge. Det er en ganske stor andel der giftermål er inngått etterpå, faktisk en av de største andelene vi har av familiegjenforeninger, av personer som kommer til landet, som nettopp er i den situasjonen at man har kommet hit som enslig, og så gifter man seg på et senere tidspunkt. Det synes jeg er en helt sammenlignbar situasjon, og i slike tilfeller har vi alltid stilt forsørgelseskrav.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2004-12-14:
I dag har saksbehandlingen i Stortinget gått fortere enn jeg klarte å beregne, så jeg beklager at jeg ikke har fått være med på hele debatten. Det er overraskende at Regjeringen, bare kort tid etter at introduksjonsloven var vedtatt og personkretsen var bestemt, kommer til Stortinget med endring av hvem som skal komme inn under loven. Det var faktisk slik at Regjeringen skrytte uhemmet av introduksjonsordningen da den ble lagt fram, selv om det var en ordning som Regjeringen var pålagt å innføre. Da er det overraskende at innstrammingene kommer før ordningen er skikkelig igangsatt. Arbeiderpartiet mener at dette er å lure kommunene. Mange kommuner har planlagt å ta imot enslige flyktninger, ut fra at ordningen skulle fungere slik den ble vedtatt. Dette skaper ikke tillit mellom regjering, storting og kommunene, med en felles oppgave i å bosette og integrere flyktninger som trenger beskyttelse i Norge. Jeg har også merket meg at Fremskrittspartiet har kjøpt forslaget om en innskrenking av personkretsen mot at Regjeringen skal utrede og øke størrelsen på underholdskravet. Det er ikke overraskende. Arbeiderpartiet er bekymret med hensyn til en innstramming av personkretsen. De som søker om familiegjenforening etter at hovedpersonen har fått innvilget oppholds- og arbeidstillatelse, vil nå falle utenfor introduksjonsprogrammet. Det blir et paradoks når de familier som søker om familiegjenforening samtidig som hovedpersonen, fortsatt skal være omfattet av loven og få introduksjonsstønad. Dette blir ikke enkelt å forklare. Vi er bekymret over at bosettingen av enslige flyktninger igjen stopper opp. Kommunene skal ha ros for at det i høst er blitt bosatt mange enslige etter at KS, UDI og Husbanken gjennomførte en bosettingsaksjon. Flere kommuner har allerede varslet om sin skepsis til å bosette enslige med familier i hjemlandet. Arbeiderpartiet har stor forståelse for at med den dårlige økonomien som svært mange kommuner nå har, er det all grunn til å tro at bortfall av introduksjonsstøtte vil være en medvirkende årsak til at færre bosettes. Dette gjelder spesielt i presskommunene, og det er der flyktningene vil bo. Arbeiderpartiet vil derfor følge utviklingen nøye og påberope seg retten til å komme tilbake til saken, hvis det viser seg at det som nå blir vedtatt, sinker bosettingen, at enslige blir boende enda lenger i mottak, osv. Arbeiderpartiet er ikke enig i at det skal disponeres annerledes innenfor den rammen som flertallet i Stortinget, regjeringspartiene og Fremskrittspartiet, har vedtatt for neste år. At integreringstilskuddet øker, er bra og hjelper på en underfinansiert reform, som Stortinget har pålagt kommunene.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2004-12-14:
Sjølv om vi kjem seint med i debatten, vil Kristeleg Folkeparti presisera at integrering av innvandrarar er ein tovegs prosess. Det handlar om vilje frå innvandraren til deltaking og om vilje frå storsamfunnet til inkludering. Like moglegheiter, rettar og plikter er viktige verkemiddel i integreringsprosessen. Å forsørgja seg sjølv og familien sin gjennom arbeid dannar grunnlaget for velferd for familien og er det viktigaste tiltaket mot fattigdom. Arbeid gjev sosial godkjenning, skapar økonomisk sjølvstende og medverkar til auka livskvalitet og gjensidig forståing. Det gjeld ikkje minst personar med innvandringsbakgrunn. Derfor er det ei politisk målsetjing for Kristeleg Folkeparti å sikra innpass og like tilhøve i arbeidslivet for alle. Det fordrar at samfunnet skapar incitament som gjer det formålstenleg å delta aktivt i arbeidslivet framfor å gå ledig. Berre slik kan vi halda ved lag og vidareutvikla velferdsgoda i samfunnet vårt. 1. mai 2003 vart det igjen innført krav om underhaldsplikt ved familiesameining for personar som har fått opphaldsløyve på humanitært grunnlag. Lovgjevinga vi no handsamar, er ein konsekvens av dette og fører til at rett og plikt til introduksjonsprogram fell bort for denne gruppa. Vi trur at det stimulerer til raskare å verta økonomisk sjølvhjelpt. Dersom dei som allereie bur i landet, er integrerte på arbeidsmarknaden før sameininga, vil det vera lettare å hjelpa familien med tilpassing til eit liv i Noreg. Gjennom lovgjevinga vi no debatterer, signaliserer staten at desse personane sjølve har ansvaret for å forsørgja sine familiemedlemmer. Desse personane vert ikkje sedde på som ei gruppe som den norske stat kan seiast å ha eit særskilt ansvar for, utover det som følgjer av ansvaret for innbyggjarane generelt. Denne gruppa vert no sidestilt med arbeidsinnvandrarar. For dei gjeld også føresetnaden om å kunna forsørgja eigne familiemedlemmer i kraft av sin posisjon som lønnsmottakar. Underhaldskravet og storleiken kan synast noko låg. Kristeleg Folkeparti er derfor oppteke av at Regjeringa skal vurdera storleiken på beløpet. Det vert lagt vekt på ei heilskapleg økonomisk vurdering. Det må leggjast til grunn at inntektskravet gjev reelt høve til underhald av familien. Dette er naudsynt for å unngå at familien vert avhengig av økonomisk sosialhjelp i påvente av at dei familiesameinte kjem i arbeid. Språkkompetanse dannar basis for deltaking. Det er derfor viktig for meg å presisera at sjølv om denne gruppa ikkje lenger vert omfatta av introduksjonsprogrammet, vert ho omfatta av rett og plikt til opplæring i norsk og samfunnskunnskap. Eg vil også leggja til at kommunane etter eige skjønn kan velja å tilby introduksjonsprogram til disse personane dersom dei finn det formålstenleg.
Afshan Rafiq (Høyre), 2004-12-14:
I en krevende småbarnsfase er det viktig at begge foreldrene tar sin del av ansvaret. I dag tar fedre mer aktivt del i omsorgen for egne barn, men det er fortsatt i hovedsak mødrene som foretar tilpasninger mellom omsorg og arbeid. Få fedre tar permisjon utover fedrekvoten, og få fedre arbeider deltid. En større grad av likestilling på hjemmearenaen handler om flere forhold. Det handler om at mor må slippe far til, det handler om at far må være seg sitt ansvar bevisst, og det handler om at arbeidslivet må akseptere at også menn er omsorgspersoner. Det norske arbeidsmarkedet er kjønnsdelt. Menn og kvinner arbeider i ulike sektorer, og i lederstillinger finner vi i all hovedsak menn. Mange fedre møter liten forståelse fra arbeidsgivere når de ønsker å prioritere familie. Erfaringene med fedrekvoten viser at en periode forbeholdt far har hatt positiv effekt både i forhold til fordelingen mellom mor og far og i forhold til arbeidslivet. Høyre mener det er nødvendig med en ytterligere styrking av fedres rett til fødselspenger. Fedres lønnskompensasjon under fedrekvoten har hittil vært bestemt av mors stillingsbrøk i opptjeningstiden. Det betyr at ikke alle har hatt mulighet til å benytte fedrekvoten, fordi familien taper for mye på det. Videre har en stor gruppe fedre etter dagens regelverk ikke hatt rett til fedrekvote i det hele tatt. Da har de vært avskåret fra muligheten til lønnet fødselspermisjon, fordi mødrene ikke har opptjent rett til fødselspenger gjennom yrkesaktivitet og ikke har vært ute i arbeid eller utdanning etter fødselen. Hittil har det også vært slik at fars rettigheter under fedrekvoten har blitt redusert tilsvarende mors stillingsbrøk hvis mor arbeidet i 50–75 pst. stilling før fødselen. Lovforslaget fra Regjeringen, som jeg er glad for får en enstemmig tilslutning her i dag, vil gi fedre rett til fødselspenger under fedrekvoten basert på sin egen yrkesaktivitet og stillingsandel. Familien vil under fedrekvoten da ikke tape økonomisk på at mor hadde jobbet deltid før fødselen. Det er meget positivt at denne loven begynner å virke allerede fra nyttår. Når det gjelder SVs merknad til denne saken om en tredeling av fødselspermisjonen etter islandsmodellen, hvor en tredjedel er forbeholdt mor, en tredjedel forbeholdt far og en tredjedel kan brukes av familien slik den selv ønsker, mener Høyre at dette er en kraftig overstyring av familienes egne valg. For Høyre er det viktigste å legge til rette for valgfriheten for familiene, mens SV er mer oppatt av å frata mor og far makt over egne liv i omsorgen for egne barn. Dagens fødselspengeordning, med ni uker forbeholdt mor, fire uker forbeholdt far og resten som de kan gjøre med som de selv vil, fungerer veldig bra. Høyre vil sikre familiens rett til selv å bestemme, og vi er sterke motstandere av den overstyringen SV her foreslår. Jeg er glad for at den loven Odelstinget i dag vedtar, sikrer alle fedre rett til pappapermisjon basert på egen opptjening. Dette er et viktig skritt i riktig retning av en mer likestilt fødselspengeordning, der hensynet til familiens valgfrihet blir ivaretatt.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2004-12-14:
I fare for at det skal bli reprise på de to foregående talere, må jeg slutte meg til det de har sagt. Men allikevel er det interessant å se de politiske skillelinjer i en sak som dette. Selv her, hvor de politiske partier er enige om enkelte målsettinger, er forskjellene påfallende. Fremskrittspartiet er tilfreds med at fars lønnskompensasjon i fedrekvoten ikke lenger blir avhengig av mors stillingsandel. For oss representerer slik uavhengig opptjening reell likestilling. Fars lønnskompensasjon skal ikke bli redusert selv om mor arbeider mellom 50 og 75 pst. før fødselen. Forslaget gir dermed fedre større muligheter til å benytte seg av fedrekvoten selv om mor arbeider deltid før fødselen. Fremskrittspartiet framhevet i forbindelse med familiemeldingen at det er en langsiktig målsetting at hver av foreldrene får rett til fødselspenger basert på egen opptjening, uavhengig av den andres yrkesaktivitet før fødselen. På denne måten blir det lettere for far å ta ut fedrekvoten, også i de tilfeller der mor har redusert stillingsandel. Dette gjør vi selvfølgelig for å styrke barnas rett til begge foreldrene. Vi mener at fedre skal ha selvstendig opptjeningsrett til pappapermisjon, og at denne bør økes i omfang. Derfor bør alle fedre gis rett til fire ukers pappapermisjon basert på egen opptjening. Det bør være reell likestilling mellom mor og far med hensyn til deres muligheter til å være hjemme med barnet i det første leveåret. For oss er det viktig å jobbe for lik rett til permisjon for begge foreldrene. Samtidig mener vi at det er viktig å se nærmere på de totale rammene for kompensasjon til småbarnsforeldre. Flere andre partier, klassiske utgiftspartier, ser ikke slike begrensninger. De finner det opportunt å friste småbarnsforeldre med flere ukers betalt permisjon. Fremskrittspartiet mener at dagens ramme for fødselspermisjon er god, og at det ikke er samfunnsøkonomisk dekning for kostnadskrevende reformer i fødselspengeordningen nå. Vi mener at man heller bør komme tilbake til en eventuell utvidelse på et senere tidspunkt. I mellomtiden bør det følges nøye med på i hvilken grad uttaket av foreldrepermisjon blir mer likt fordelt mellom mor og far. Resten overlater vi til foreldrene selv å bestemme, altså valgfrihet også når det gjelder hvem som skal ha og ikke skal ha permisjon. Fremskrittspartiet tror faktisk at det enkelte foreldrepar vet selv best hva som er mest hensiktsmessig. Vi, i likhet med Høyre, tar avstand fra SVs forslag om en tredeling.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-14:
For å presisere: Vi har foreslått en utvidelse av den totale permisjonslengden, og vi har foreslått en utredning av en tredeling. Det jeg vil spørre statsråden om, gjelder to av forslagene fra SV. Det ene går på dette med å utvide retten til fødselspenger for dem som føder tvillinger, trillinger osv. Det er det jo flere som gjør, fordi vi har IVF i dette landet, som gjør at man ofte får flere barn på én gang. Det andre forslaget går på hvordan de som føder for tidlig, studenter osv. kommer ut i denne sammenhengen. Jeg lurer på om statsråden vil ta dette med videre i vurderingen når man skal forenkle systemet, og komme tilbake med et forslag til Stortinget.
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2004-12-14:
Også Senterpartiet gir si fulle tilslutning til lovendringa. Endeleg blir det vedteke at dei fedrane som i dag har rett til fedrekvote, får rett til lønnskompensasjon basert på eiga opptening. Senterpartiet har peikt på dette behovet ved fleire høve. Dersom denne ordninga skal fungere tilfredsstillande, må lønnskompensasjonen til far baserast på eiga lønnsopptening. Det er jo å håpe at dette kan medverke til at far vil ta ut meir av den permisjonstida som foreldra fritt kan dele, enn det som har vore tilfellet fram til i dag. Eg meiner det utvilsamt vil kunne ha betydning, når mor og far skal bli einige om korleis permisjonstida skal nyttast, at det no blir slutt på at foreldre får eit samla økonomisk tap dersom mor t.d. har hatt 50–75 pst.-stilling. Senterpartiet vil streke under at det er familien sjølv som er best til å foreta val om korleis ein skal organisere kvardagen. Fleire parti har teke til orde for ei utviding av pappapermisjonen, og det ønskjer også Senterpartiet. Debatten har gått, og ein har argumentert for at ein utvida pappapermisjon skal kunne takast av den eksisterande permisjonsordninga. Det har også vore argumentert for at den delen foreldra sjølve disponerer i dag, skal gå til far. For eksempel har vi SV sitt forslag om ei tredeling av permisjonstida. Dette støttar ikkje Senterpartiet. I dag skal mor ha ni veker i samband med fødselen, og fire veker er sette av til far. Den resterande tida er det opp til mor eller far å disponere. Ei utviding av fedrekvoten må etter Senterpartiet sitt syn ikkje gå ut over den eksisterande ordninga. Senterpartiet har registrert at fødselspengeytingar kan økonomisk slå noko uheldig ut for dei som føder prematurt, for studentar og for dei som får meir enn eitt barn. Derfor står vi saman med SV om forslaga nr. 1 og 2 om å greie ut desse forholda, og eg har merka meg at saksordføraren frå Kristeleg Folkeparti oppfordrar regjeringspartia til å sjå nærare på desse forslaga. Når det gjeld forslag nr. 3, frå SV, støttar Senterpartiet intensjonen i forslaget. SV ønskjer å innføre denne ordninga frå 1. juli 2005, mens Senterpartiet ønskjer å komme tilbake til dette. Derfor stemmer vi mot forslag nr. 3.
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2004-12-14:
Eg lèt meg provosere av representanten ifrå SV når han hevdar at desse systema medfører urettferd. Eg må seie at eg er djupt ueinig i det som representanten ifrå SV her hevdar, at Stortinget skal gå inn og lovheimle, altså at vi skal nedfelle i lovs form, korleis mor og far skal disponere permisjonstida si. Det meiner eg er urettferdig overfor foreldra og overfor familien sin rett og si moglegheit til å ta ut permisjonstida slik som dei meiner det passar deira familie. Eg vil gi støtte til statsråd Dåvøy når ho seier at det er Bondevik I-regjeringa og Bondevik II-regjeringa som har fått litt fart på desse sakene. Eg sat i denne komiteen i perioden 1993–1997. Då var vi fleire parti som streka under i innstillinga kor viktig det var at far skulle ha eigen oppteningsrett. Det er òg riktig, som statsråden seier, at dåverande statsråd frå Arbeidarpartiet ikkje gjorde noko før Bondevik I-regjeringa hadde teke initiativet til dei første «små skritt», som det vart sagt frå Venstre sin representant.
Trine Skei Grande (Venstre), 2004-12-14:
Politikk handler ofte om de små skritt i riktig retning. Denne saken er et eksempel på det. Venstre er enig med flertallet, som sier at det er et langsiktig mål at hver forelder får rett til fødselspenger basert på egen opptjening. Som vanlig kan noen opposisjonspartier overby Regjeringa, siden de opererer med penger flertallet ikke kan være med på å bevilge. Men Venstre er glad for de skrittene som gås, og vil gjerne være med på nye. Det går stadig framover. Det er positivt at alle partier er opptatt av bedre likestilling og fedres rettigheter og plikter overfor sine barn. Det utvikles kreativitet også i Venstre. Vår programkomite har foreslått å erstatte fødselspermisjon med en fleksibel barnepermisjon, der foreldre kan disponere en tidskonto på 15 måneder, ikke bare i barnas første leveår, men helt fram til 16-årsalderen om man ønsker det. Hver av foreldrene må ta minst tre av månedene, men ellers kan man fritt disponere tida, enten man ønsker å være hjemme på heltid i en periode, jobbe deltid eller ha lengre ferie mens barna er små. En sånn reform vil gi økt frihet for småbarnsfamilier. Vi deltar gjerne i debatten om de videre skrittene mot økt likestilling og god omsorg for de minste barna. Også Venstre vil i neste periode øke fedrekvoten opp til nivået for mødrekvoten, dvs. ni uker basert på egen inntjening. Dagens vedtak er, som sagt, et skritt i riktig retning. Det er et viktig tiltak for å øke likestillingen og for økt kontakt mellom far og barn. Venstre slutter seg til flertallsinnstillingen.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-12-14:
Det er ca. ett år siden familiemeldingen ble behandlet i dette storting, der flertallet sluttet seg til disse tre gjenstående ordningene innenfor fødselspermisjonsordningen som gjelder far. Vi har altså sagt i Sem-erklæringen at vi har en rekkefølge på dette, som jeg også sa noe om i mitt innlegg, nemlig at barnehagedekningen skal komme først, og dernest skal vi se på utvidede ordninger. Vi har likevel klart å ta det skrittet vi gjør i dag. Jeg må få lov til å si at etter at pappapermisjonsordningen kom i 1993, var det altså Bondevik I-regjeringen som gjorde en forbedring generelt i ordningen, nemlig ved å gi selvstendig opptjeningsrett til fødselspenger for fedre. Så er det altså Bondevik II-regjeringen som i år, i 2004, tar det skrittet vi tar i dag, med å gi far lønnskompensasjon under fedrekvoten basert på eget opptjeningsgrunnlag. Jeg sier bare: Hva gjorde Arbeiderpartiet i de årene de satt i posisjon? De klarte i hvert fall ikke å gjennomføre noe av dette.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-12-14:
Først litt om SVs forslag. Dette vil redusere valgfriheten, det er ikke tvil om det. Det vil faktisk kunne medføre at familier kommer dårligere ut enn i dag, fordi det skal være ca. 15 uker til mor, ca. 15 uker til far og ca. 15 uker valgfritt – og da har jeg tatt med de ukene man ønsker å utvide med. Det vil si at hvis ikke pappa bruker de 15 ukene, står familien igjen med 30 uker, altså en dårligere ordning enn i dag både i tid og økonomi. Det er det som gjør at jeg er veldig uenig i forslaget fra SV. Det andre som det er spørsmål om her, tar jeg med meg som et ønske fra komiteen. Vi er kommet ganske langt i arbeidet med å forenkle fødselspengeordningen, men jeg tar det likevel med, og så får vi se hva vi kan klare.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-12-14:
Historiebeskrivelsen min var nok riktig, fordi jeg snakket ikke om innføringen av pappakvoten, men om de to forbedringene: den ene, som vi faktisk gjør i dag, og den forrige, som også kom mens Kristelig Folkeparti var med i regjering. Det er fremdeles riktig at Arbeiderpartiet hadde regjeringsmakten mellom Bondevik I og II, og da skjedde det ingenting av forbedringer når det gjelder pappakvoten. Når det gjelder ambisjoner, så har jeg ambisjoner hele tiden, langt mer enn jeg klarer å oppfylle, dessverre. Det kommer av at det koster ganske mange penger. En uke utvidelse av pappapermisjonen vil koste ca. 250 mill. kr. Det samme vil det gjøre å få alle fedre inn i pappakvoten. Jeg kommer til å jobbe for det, men jeg kan ikke stå her og si hva vi kan komme til å presentere i neste budsjett som denne regjeringen legger fram.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-12-14:
Det er jo en flott diskusjon. Jeg tror vi alle er enige om de målene vi ønsker å komme fram til, og at vi må ha mer moderne familiepolitiske ordninger enn det vi har i dag. Så er det ganske morsomt at SV i opposisjon alltid har veldig mye mer penger enn alle andre, og kan gjennomføre alt mye raskere enn det en regjering ofte kan klare å gjøre i posisjon. Jeg har også nok en gang lyst til å påpeke at for første gang la Bondevik II-regjeringen fram en familiemelding, for ca. et år siden. Der inviterte vi Stortinget til å endre på disse ordningene. Vi hadde altså tre steg å ta. Vi tar det ene i dag, det neste er å få alle inn i ordningen. Det siste store grepet er å utvide pappapermisjonen. Mitt parti, Kristelig Folkeparti, har ønsket å utvide den totalt til ti uker. Det kommer vi til å jobbe for. Så henviser representanten Heikki Holmås til det nye nettstedet «pappaperm.no». Det er en god idé. Det er flott å få en debatt også via Internett. Moderne kommunikasjonsformer synes jeg er positivt. Det jeg imidlertid håper – jeg har ikke vært inne og sett på dette selv, men det skal jeg faktisk gjøre – er at man også der har tatt med konsekvensene av det forslaget som SV fremmer. Konsekvensen av mangel på valgfrihet vil nemlig være, eller kan bli, at familien står igjen med ca. 30 uker dersom pappa ikke kan ta ut permisjonen – 30 uker altså, mot 42 uker i dag. Det er en alvorlig konsekvens, som jeg håper det er opplyst skikkelig bra om på denne nettsiden.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-12-14:
Når både kontantstøtte og fødselspermisjon kommer opp samtidig her, må jeg nok en gang få presisere at fra vår side, fra Regjeringens side og fra Kristelig Folkepartis side, dreier dette seg om valgfriheten for familiene. Verken fra regjering eller storting bør vi gå inn og detaljstyre i så stor grad hvordan familiene skal ordne seg. De vet selv hva som er best for seg, for sine barn og for familien, og det er mange ulike årsaker til at en far kan ende opp med ikke å kunne ta ut pappapermisjonen. Men for øvrig er vi enige om målet: Vi er enige om at flere bør gjøre det. I dag er det faktisk 89 pst. som tar ut pappapermisjonen, og mange kommer til å ta ut mer. Også i den delen av fødselspermisjonen man kan dele i dag, ser vi en gradvis økning. I løpet av de siste fire årene vi har kartlagt det, har andelen økt fra 10 til 15 pst. Så har jeg lyst til å påpeke nok en gang at når det gjelder Island, kom altså tredelingen der gjennom en utvidelse. Den ordningen gikk altså ikke på bekostning av det som man kunne dele på, slik som tilfellet er med SVs forslag her. Det er en veldig stor forskjell på det.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2004-12-14:
Arbeiderpartiet deler statsrådens syn på at en tredeling ikke vil være det beste i forhold til familienes mulighet til å bruke den fleksible permisjonen på en god måte. Likevel har det vært et svært viktig mål for Arbeiderpartiet å utvide den delen som far har, da gjennom en total utvidelse av permisjonen. Jeg har i mange avisoppslag registrert at barne- og familieministeren og hennes parti har ment det samme gjennom hele denne stortingsperioden, men vi har i løpet av perioden ikke fått framlagt et eneste forslag om å utvide permisjonen med én eneste dag. Mitt spørsmål til statsråden er: Har hun fortsatt ambisjoner om at permisjonen skal bli utvidet i løpet av denne stortingsperioden, eller anser hun det som nødvendig å vente til neste stortingsperiode for å få gjennomført det vi har hørt om i media i snart tre år?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2004-12-14:
Jeg skjønner at statsråden er veldig stolt over å ha fått til den endringen som vi nå vedtar – og all ære for det, det er en viktig endring. Men når historiebeskrivelsen blir at her er det Bondevik-regjeringene som har stått i spissen, tror jeg hun skal være glad for at den ikke er med i disse internasjonale undersøkelsene om kunnskapsnivået i norsk historie, språk eller matematikk. Det var Mannsrolleutvalget under ledelse av Jens Stoltenberg, en ikke ukjent mann her i salen, som først foreslo en pappapermisjon. Det ble møtt med en viss hoderysting fra opposisjonen. Den daværende parlamentariske leder i Kristelig Folkeparti, Kjell Magne Bondevik, sa at han trodde at Mannsrolleutvalget kom til å få liten betydning. Så var det Gro Harlem Brundtland som foreslo pappapermisjonen, den første i verden. Mitt spørsmål er: Har statsråden som ambisjon å utvide pappapermisjonen i løpet av denne stortingsperioden, slik Sem-erklæringen visstnok gikk inn for, eller må vi vente til neste periode før det skjer fra Regjeringens side?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2004-12-14:
Det er ikke vanskelig å slutte seg til foregående talers beskrivelse av en del urettferdigheter i forhold til fars og mors muligheter til å ta permisjon for å ta seg av et nyfødt barn. Dette er endringer som vi er nødt til å se nærmere på og komme tilbake til. Pappapermisjonen har to hensikter. Den ene er å sørge for at barnet får den omsorgen og den kontakten og den koblingen til begge foreldrene som et barn både fortjener og trenger. Den andre er å sørge for likestilling mellom mor og far i omsorgsansvaret for barna, at man prøver allerede fra fødselen av å legge til rette for at man tar et likeverdig ansvar. Men når det er sagt, skiller nok Arbeiderpartiet seg fra SV på et vesentlig punkt. Vi ser nemlig at det fortsatt er slik at et svangerskap og en fødsel nok stort sett er mer krevende for mor enn for far. Det er vel fortsatt slik som fødselslegen sa til en svært nervøs far som gikk på gangen og ventet under fødselen – det var før det ble moderne å komme inn i fødestuen: Slapp av hr. Hansen, det er svært sjelden det tilstøter far noe under fødselen. Det er helt klart at det er veldig store individuelle forskjeller når det gjelder behovet for å ha en permisjon etter en kanskje tøff fødsel og et krevende svangerskap, og her må familiene fortsatt ha en mulighet til å tilpasse det. Det er ikke til hinder for at man må sørge for at far får en større andel av permisjonen. Men det kan oppnås ved å utvide den samlede permisjonen, slik at far i hvert fall får tre måneder som er øremerket ham. Jeg tror at en måned er bra, men en måned er likevel for lite. Ofte ser man at familier bruker den ene måneden med pappapermisjon kombinert med mors ferie, og hele familien drar sammen. Det er positivt og sikkert flott for familien, men samtidig er ikke det nok til å legge inn vaner og innarbeide fars ansvar. Her snakker jeg – av erfaring – om å ha ansvar for matlaging, for at klærne er i orden, for at våkning og legging foregår etter kjente og vante mønster. Den treningen og den opplevelsen unner jeg alle å få. Men samtidig tror jeg også det er svært viktig, for det vi ser, er at vi er kommet altfor kort i forhold til likestilling når det gjelder ansvar for barn, og med hensyn til arbeidsmengden i hjemmet. Da tror jeg en pappapermisjon på minimum tre måneder vil være det som trengs. Det kan vi fort klare. Vi kan klare det uten å ta av den permisjonen som begge kan bruke, slik at vi beholder den fleksibiliteten som mange familier ønsker å ha.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2004-01-14:
Jeg foreslår Elisabeth Røbekk Nørve.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2004-01-14:
På vegne av stortingsrepresentanten Sigbjørn Molvik og meg selv vil jeg fremme forslag om gjeninnføring av full refusjon for telefonkonsultasjoner.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2004-01-14:
Jeg la merke til at finansministeren i sitt svar til representanten Djupedal brukte begrepet symbol eller symbolverdier om kostnader knyttet til ledere og de utgiftene som staten har til det, og at det var viktig ut fra de symbolene å holde kostnadene nede. Nå ser man at Pensjonskommisjonen legger opp til generelt lavere pensjoner. De legger opp til at man må arbeide lenger for å oppnå bedre vilkår. Parallelt med det ser man at man i Helse Sør har bevilget seg pensjonsordninger som koster ca. 12 mill. kr totalt. Det tilsvarer 160 hofteoperasjoner. Eksempelvis vil direktøren ved Rikshospitalet ut fra en slik pensjonsordning få 5,9 mill. kr. Det vil være det ordningen koster. Ser finansministeren på dette som symboler, eller mener finansministeren at 160 hofteoperasjoner faktisk også betyr noe for folk flest med hensyn til å bruke pengene annerledes enn å gi høyere pensjoner til dem som har mest fra før?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-01-14:
Jeg vil gjerne stille et spørsmål til finansministeren. I går ble Pensjonskommisjonens forslag til reform lagt fram. I SV er vi forundret over den tonen som Regjeringen, med finansministeren i spissen, la seg på i debatten utover dagen. For det finansministeren gjorde, var at han gikk i strupen på LO og arbeidstakerorganisasjonene, som han altså må ha med på lag hvis han skal gjennomføre en slik reform, mens NHO og arbeidsgiversiden ble sittende totalt uberørt av finansministerens vrede. Det var ingen utfordring fra Regjeringen om å begrense toppledernes pensjoner, og ingen utfordring fra Regjeringen for å få arbeidsgiverne til å finne fram til en plan for hvordan disse eldre arbeidstakerne skal få en plass i arbeidslivet hvis pensjonsreformen gjennomføres. Mitt spørsmål til finansministeren er: Hvordan i all verden har Regjeringen tenkt å få gjennomført en pensjonsreform i konflikt med de store arbeidstakergruppene?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-01-14:
Hvis man skal klare å få til en gjennomgående pensjonsreform som rammer store deler av norske arbeidstakere, er det én ting som er ekstremt viktig, og det er at de på toppen også er med. I hele diskusjonen som har pågått så langt, virker det som om de topplederne som har framforhandlet egne pensjonsavtaler i millionklassen, som selv har avtale med arbeidsgivere om å gå av med fulle rettigheter når de er tidlig i 60-årene, ikke har tenkt å bidra noe. Tvert imot, de argumenterer med at dette er jo bare dem, det gjelder jo ikke! Det vil jo ikke monne i den store sammenhengen. Vil finansministeren utfordre topplederne eller på annet vis foreslå endringer i de betingelsene som de har i sine avtaler om pensjoner, når han samtidig tydeligvis støtter en pensjonsreform som sender en beskjed til 70 pst. av norske kvinner om at deres pensjoner, deres lave og middels pensjoner, er det som skal være med på å betale pensjonsreformen?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-01-14:
Man skal vel være varsom med personlige opplevelser og gi uttrykk for dem akkurat i Stortinget, men selv følte jeg nok at det var representanten Halvorsen som satt mest i strupen på meg gjennom tre debattprogrammer i går. Det er klart at det er vel ikke overraskende at arbeidstakerorganisasjonene reagerer negativt på en kommisjon som legger frem forslag om noen innstramminger i trygden. Samtidig legger vi frem en del forslag også om utvidelser av folketrygdens utgifter, og samlet sett tror jeg at det er et riktig inntrykk at man kommer godt ut med kommisjonens forslag. Den feil alle gjør, også inkludert opptil flere debattanter i går, er å sammenligne med dagens pensjon. Dagens pensjonsordning lar seg ikke videreføre. Da er en slik sammenligning litt av et folkebedrag. Det må man være ærlig nok til å si fra om – hvis ikke lurer man folk. Jeg har lyst til å hitsette følgende sitat fra Kjell Bjørndalen, leder i Fellesforbundet, som sier: «… jeg aksepterer ikke at kampen for å beholde gode pensjonsordninger i det offentlige også i framtida, skal brukes som ledd i en kamp for å hindre helt nødvendige forandringer i vårt felles pensjonssystem.» – Det er jeg hjertens enig i.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-01-14:
Fordelen med debatter i Stortinget er at man ikke blir avbrutt av Kristin Halvorsen. I debatten i går prøvde jeg å si noe om akkurat dette, og jeg er glad for å få lov til å gjøre det nå. Jeg mener at også toppledere må bidra til en pensjonsreform, ikke nødvendigvis fordi deres pensjoner rammes av folketrygdens bestemmelser, for verken LO-lederens avtalte pensjon og tidlige avgangsalder eller NHO-sjefens tilsvarende er regulert av folketrygdens bestemmelser, som Pensjonskommisjonen gjelder, men det er viktig symbolsk å markere at reformen også skal gjelde dem som er på toppen. Jeg kan vel også avsløre den «hemmelighet» at Skauge-utvalgets innstilling foreslår en del endringer i skatteforholdene for særlig høye pensjoner, til fordel for dem med lave og midlere pensjonsinntekter.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-01-14:
Jeg tror jeg fra Stortingets talerstol eller andre steder skal la være å gi råd til styrene i LO, NHO eller andre organisasjoner. Det må være et hovedprinsipp at det er styrene som har ansvaret for de pensjonsordninger som avtales. Det viktige er at det er full åpenhet om dette. Det er det et lovverk som allerede i dag langt på vei sørger for. Dersom ikke det skulle være godt nok, er det altså høringsutkast på gang som vil sikre tilstrekkelig åpenhet om dette. Jeg registrerer også at helseministeren har varslet en gjennomgang av styrenes praksis hva gjelder pensjonsordninger innenfor helseforetakene, og jeg tar det til etterretning. For øvrig er jeg enig med parlamentarisk leder Stoltenberg, som i avisene i går uttalte at tanken om å lovfeste et øvre tak for private pensjonsordinger for enkeltpersoner, er en utenkelig vei å gå. Jeg vil legge til som begrunnelse for det at omgåelsesmulighetene vil være enorme. Det vil være en illusjon å tro at man kan regulere det på den måten.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-01-14:
Regjeringen har ikke tatt standpunkt til de ulike forslagene fra Pensjonskommisjonen ennå. Det kan godt tenkes at man bør se på fordelingsvirkninger mellom ulike grupper. Men jeg minner om at kommisjonen også har forslag som innebærer at de med lang arbeidstid, altså de som kom tidlig ut i jobb, i motsetning til dem som f.eks. har studert, kan komme godt ut av det ved den livsløpsopptjeningen som nå legges til grunn. Antall tilleggspoeng for omsorg øker. Det er også en fordel, ikke minst for kvinner. Men jeg er litt overrasket over at spørsmålet stilles av en representant for Fremskrittspartiet, som vil gjøre alle i Norge til minstepensjonister. I en TV-debatt i går, som det er henvist til, gav representanten Siv Jensen inntrykk av at det var noe annet som var tilfellet, men i Pensjonskommisjonens innstilling, på side 14, står det å lese følgende: «Pensjonskommisjonens medlem Ytterhorn» – som representerer Fremskrittspartiet – «går inn for et pensjonssystem med lik folketrygdpensjon til alle på nivå med dagens minstepensjon i folketrygden.» Det er iallfall ikke en bedre fordelingsmekanisme som ligger i det forslaget.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-01-14:
Spørsmålet har gale premisser. Regjeringen legger ikke opp til en spesielt rask fremdrift slik at unge ikke skal forstå, lese eller uttale seg om innstillingen, snarere tvert imot. Vi legger opp til en utvidet høringstid, 4 måneder. Mitt inntrykk er at unge, ungdomsorganisasjoner og andre berørte i denne gruppen absolutt har evne til å sette seg inn i innstillingen og allerede er godt i gang med det. Vi vil legge vekt på de innspill som kommer, selvfølgelig også fra fagbevegelsen, men vi vil også legge vekt på hva som faktisk står i innstillingen, ikke minst fra Senterpartiets representant, som har mange synspunkter som jeg deler, og som jeg også håper at Stortinget deler i siste runde. For øvrig tilhører Senterpartiets representant også flertallet på et par omstridte punkter. Det er meget interessant, synes jeg.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-01-14:
Med respekt å melde tror jeg man her ser en viss forskyvning av tidshorisontene. Pensjonskommisjonen – der representanten Hill-Marta Solberg er medlem, og hvis beskrivelse av behovet for innstramminger jeg fullt ut deler – foreslår tiltak som gir iverksettelse fra 2010. Pensjonskommisjonen har selv pekt på at dette forslaget ikke er tilstrekkelig for å sikre at ikke alderspensjonenes andel av BNP fortsatt kommer til å øke kraftig i årene fremover. Det understreker behovet for økt økonomisk vekst for å bære fremtidige pensjonsutgifter, utover de beregninger som er lagt til grunn av Pensjonskommisjonen. Jeg ser bl.a. Skauge-utvalgets forslag om skattelettelser i det perspektivet. Deres forslag er nettopp begrunnet i at dette vil gjøre Norge til et mer konkurransedyktig land. De vil gjøre vår eksportindustri mer konkurransedyktig ut fra skattebestemmelser, ikke minst på formuesskattens område. Jeg leser i dagens aviser et intervju med en av våre hedersmenn innenfor den konkurranseutsatte industrien, nemlig skipsreder Wilhelm Wilhelmsen, som nettopp understreker bekymringen for at skattesystemet i Norge ikke utvikler seg i takt med det som skjer i resten av Europa, og norsk rederivirksomhets – i vid forstand norsk maritim virksomhets – konkurransedyktighet i det perspektivet. Jeg deler den oppfatningen.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-01-14:
Det spørsmålet er allerede besvart, idet avtalen om inkluderende arbeidsliv for annen halvdel av fireårsperioden er fornyet. I det ligger det et ønske fra Regjeringen om at IA-avtalen må gi bedre virkninger enn hittil. Jeg deler også representantens bekymring for at arbeidslivet, og det er i hovedsak et ansvar for bedriftenes eiere og ledere, ikke i tilstrekkelig grad ivaretar hensynet til – og også gir muligheter for – nedtrapping og tilpasning for eldre arbeidstakere. Det er noe Pensjonskommisjonen understreker. Det kan ikke bare reguleres gjennom økonomiske bestemmelser, incitamenter og andre ting, men også gjennom holdningsendringer i arbeidslivet. Det er en oppgave som vi bør være felles om.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-01-14:
Jeg er helt enig i at 160 hofteoperasjoner betyr veldig mye for de 160 det gjelder. Men spørsmålet som nå stilles, er tatt ut av en annen sammenheng. Spørsmålet i den foregående debatten gjaldt symbolvirkninger av to topplederpensjonsordninger for folketrygdens fremtid. Da er det nok riktig å si at folketrygdens økonomiske utfordringer i et 40–50-årsperspektiv ikke reddes av at noen toppledere tar til fornuften og renonserer litt på kravene til pensjoner, men det er viktig. Med uttrykket symbolverdi mener jeg ikke noe nedsettende. Jeg mener faktisk at det å gå foran med et godt eksempel betyr noe også i en politisk debatt. For øvrig registrerer jeg at de pensjonsavtaler som er inngått innenfor helsesektoren, er omstridte. Stortinget er i budsjettproposisjonen meddelt de beslutninger styrene har fattet, og helseministeren har varslet at han vil ha en gjennomgang av dette, ikke minst av forholdet mellom beslutninger og styrets ansvar.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-01-14:
Til første del, om skattelettelse, vil jeg si at Pensjonskommisjonens innstilling er en samlende understrekning av behovet for å stimulere norsk økonomi, slik at vi i fremtiden kan bære økte pensjonsutgifter, selv de økte pensjonsutgifter som kommer dersom man legger Pensjonskommisjonens forslag til grunn. Det er derfor stimulans gjennom bl.a. skattelettelser er nødvendig. Jeg synes kanskje det er å kreve vel mye at Regjeringen skal ha svar på alle deler av innholdet i Pensjonskommisjonens enkeltforslag etter én dag, tatt i betraktning at Arbeiderpartiet har varslet at de trenger iallfall ett år for å kunne komme med sine konklusjoner, og at ett landsmøte er inkludert i denne tidsplanen. Men jeg vil, som Pensjonskommisjonens leder sa i går, antyde at det er nok litt krevende å forlange av et pensjonssystem at det skal rette opp de ulikheter som er i samfunnet fra før, og den mangel på likestilling som ligger i vårt arbeidsliv fortsatt, ikke minst i forhold til deltidsyrker. Jeg tror det er ekstra krevende å skille mellom frivillig og ufrivillig deltid.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-01-14:
Å bruke uttrykket «individbaserte løsninger» i tillegg til folketrygden er jo en annen måte å gi uttrykk for at du kan få lov å tegne private pensjonsforsikringer hvis du vil. Det er jo ikke noe nytt, det kan alle gjøre i dag også, og så får du betale dem selv. Jeg er litt overrasket over at Fremskrittspartiet står for en modell som er en forsterkning av progressiviteten i vårt skattesystem. Alle skal innbetale en fast prosent, men få ett beløp tilbake, og det man betaler inn, skal ikke stå i forhold til det man får ut i det hele tatt. Det er en litt overraskende modell fra et parti som hevder å være liberalistisk, iallfall i økonomisk politikk. Jo, det finnes andre måter å sørge for å få penger inn til trygden på. Det har jo kommisjonen illustrert, bl.a. ved å si at dersom man kuttet ut alle offentlige utgifter til barnehager, barnetrygd og kontantstøtte, ville det kunne tilsvare de innstramminger som kommisjonen foreslår. Det synes jeg ikke er aktuelle forslag.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-01-14:
Jeg vil bare si generelt at jeg er enig i premissene i spørsmålet, om brede forlik, og at det er nødvendig å lytte til motforestillinger. Men så langt har jo motforestillingene bare gått på å gå imot enkeltforslag, ikke å fremme alternativer. I den videre prosess regner jeg med at arbeidstakerorganisasjonene også vil fremme alternativer. Da skal vi selvfølgelig lytte til det. Det er godt mulig at kommisjonens forslag på enkelte områder kan erstattes med andre og bedre forslag. Det meget omfattende spørsmålet om å føre en politikk som sikrer tilpasning av arbeidslivet til eldre arbeidstakere, og som gjør det mulig i økende grad for kvinner å søke yrker som ikke gir redusert pensjon som følge av at man har hatt mindre lønn hele livet, er et så omfattende spørsmål at jeg tror det vanskelig lar seg besvare på et halvt minutt, men man peker på avtalen om inkluderende arbeidsliv som en del av det og hele innretningen av likestillingspolitikken som den andre delen. Men det tar tid å endre holdninger, og det gode hovedsynspunkt som kommisjonen står for, enstemmig, nemlig at det skal være sammenheng mellom inntekt i livet og pensjon når man går av, er et hovedsynspunkt jeg deler.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-01-14:
Ja, presidenten taler av erfaring.(Munterhet i salen) (Munterhet i salen)