trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-11:
Samferdsel er et viktig element i denne debatten, og da har jeg på vegne av SV en utfordring til de såkalte vegpartiene. Et problem på vegene i distriktene er at det er mye tungtransport der. I det området av landet jeg kommer fra, er mye av denne transporten tømmertransport. Mye av den burde absolutt ha gått på jernbane. Tømmeret må fram til jernbanen, men derfra og ut av distriktet burde det ha gått på jernbane. Dette gjelder også andre steder av landet. Så ser vi nå at i område etter område mister NSB transporten av tømmer. Flere og flere tømmerbiler kommer ut på vegen. Det ene er at det blir trafikkfarlig, det andre er at det ødelegger vegene, og det tredje er at det også sprenger kapasiteten, slik at det presser seg fram nye investeringer. Hva er grunnen til at flertallet ikke er enig med SV i å fjerne kjørevegsavgiften for slike vognlaster? Kjørevegsavgiften for kombinerte transporter er fjernet, og det er bra. Men hva er grunnen til at man skal ha en konkurranseulempe for jernbanen på disse transportene som det hadde vært så viktig å få ut av vegen? I mitt område er det også mange smale veger, og det gjør at disse tunge transportene utgjør et stort trafikksikkerhetsproblem. Det er veldig vanskelig å forstå hvorfor partier som sier de både er for gode veger og mot avgifter, ønsker at denne avgiften skal bli stående. Det er i hvert fall veldig lite hensiktsmessig hvis man er opptatt av at transporten skal foregå både på en miljøvennlig og på en minst mulig trafikkfarlig måte, og at man kan utnytte den kapasiteten man har, på en langt bedre måte enn i dag. I tillegg til det kunne det også være interessant å høre hvordan de andre partiene kunne tenke seg å organisere den framtidige luftfarten i Norge. Når man ser at vi etter hvert antakeligvis står igjen med ett selskap, og at konkurransen ikke har gitt oss spesielt billige priser, men svært dyre priser i distriktene, kunne det ikke da være slik at flere kunne være enig i at man burde legge flere av disse rutene ut til offentlig kjøp? Det er vel ingen realisme i å tro at markedet skal kunne gi en pris på flytransport i distriktene som er slik at vanlige folk skal kunne ha noen nytte av det. Disse transportene blir i så fall så dyre at det bare er et tilbud til de som får reisa betalt, enten av Stortinget eller av en bedrift.
Einar Johansen (Arbeiderpartiet), 2001-06-11:
Av innstillingen kan man etter min mening se at SV har en litt romantisk forestilling når det gjelder deler av fiskeripolitikken. Jeg var i mitt innlegg inne på en del av det. Jeg vil benytte muligheten til å si litt mer om det og rette et par spørsmål til SV. Fritt fiske for båter under 15 meter med passive redskaper, mener SV. Det er nesten så man kunne være fristet til å si at SV har en forestilling når det gjelder norsk fiskerinæring om at smått er godt. Men slik er ikke virkeligheten. Mitt første spørsmål til SV er: Hvordan kan vi i praksis få til et fritt fiske for båter under 15 meter med passive redskaper, uten at man overskrider totalkvotene? Det andre spørsmålet er: Skal alle båter over 15 meter avgi ressurser til de som er under 15 meter, slik at de kan fiske fritt, eller har SV en trylleformel som skaffer nok råstoff til alle, uten at man overskrider de fastsatte internasjonale kvoteavtaler?
Einar Johansen (Arbeiderpartiet), 2001-06-11:
Representanten Karin Andersens svar på hvor fisken skulle tas fra, krever en kommentar fra min side. Når representanten hevder at ved å ta fisken fra fabrikktrålerne, ville man ha fisk nok, vil jeg bare vise til at fabrikktrålerne har 11-12 pst. av det totale kvantum. Hvis man omsetter det til årets kvote, vil det antakelig rekke til ca. tre ukers fiske for kystflåten, dvs. at istedenfor å stoppe fisket straks etter påske ville man kunne ha fisket i ca. tre uker til, så i dag ville det vært stopp allikevel. Det forteller i hvert fall at det går ikke an å gjøre det på det viset. Vi hørte også at representanten Torbjørn Andersen med stor styrke hevdet at Fremskrittspartiet ikke har noen distriktspolitikk. Når vi driver politikk i Finnmark og konfronterer fremtredende fremskrittspartifolk med akkurat de tingene, er svaret: Nei, i Finnmark skal det ikke være slik, der skal man ha SND, og man skal også ha andre ordninger. Går man dem litt nærmere inn på klingen i de spørsmålene, er svaret fra en fremtredende fremskrittspartipolitiker i Finnmark – litt originalt, selvfølgelig, men man kunne lese i en Oslo-avis: Nei, men «vår store fader» i sør ønsker da ikke finnmarkingene noe ondt. Og man kunne da lese i Dagbladet at «vår store fader» i sør var Carl I. Hagen. På det grunnlaget debatterer man distriktspolitikk i Finnmark fra Fremskrittspartiets side. Jeg bruker å høre på dem som har erfaring å vise til i det de fremfører fra talerstolen. Da er jeg nødt til å være enig med representanten Stolt-Nielsen i det hun sier, at når det nærmer seg valg, gjøres det mange rare krumspring.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2001-06-11:
Min påstand er fortsatt at Fremskrittspartiet har et altfor enkelt syn på det som har med distriktspolitikk å gjøre. Vi må ikke glemme at Norges land er 200 mil langt, at det er store avstander, og at det er behov for særskilte tiltak. Når distriktspolitikk ikke har vært temaet i de siste årene, skyldes det at det er enkeltsaker som har gått mye på enkeltpersoners ve og vel, og, nær sagt, egoisme som har kommet i fokus. Distriktspolitikk har faktisk vært sand i maskineriet i lengre tid, og den som har snakket distriktspolitikk, har lett blitt sett på både som gammeldags og kanskje tilnærmet et fossil. Jeg håper at distriktspolitikk blir et tema i den kommende valgkampen. At Fremskrittspartiet i sin politikk ikke ser at landsdelene er forskjellige, fikk vi et tydelig eksempel på da det var debatt om fraktutjevning i Odelstinget i desember 1998. Da sa Fremskrittspartiets medlemmer i innstillingen: «Disse medlemmer legger til grunn at lovforslaget må ha sin bakgrunn i at regjeringen mener at det ikke er bra at fraktkostnader skal være en del av bensin- og autodieselprisen.» Hvorfor det stiller seg annerledes med drivstoff enn med skotøy og slips, fremgår ikke av innstillingen. Når vi får slike merknader som dette, synes det å fortelle nok om et partis distriktspolitikk.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2001-06-11:
Jeg synes representanten Karin Andersen snakket god Venstre-politikk i innledningen, om å overlate mest mulig til de lokale folkevalgte når det gjelder det å avgjøre og ta de beslutningene som angår deres innbyggere. Nå ligger det et forslag, nr. 7, fra SV i innstillingen. Jeg synes at det går noe langt i denne situasjonen. Jeg tror det er behov for en modningsprosess her. Det står faktisk i forslaget: «Stortinget ber Regjeringen legge fram forslag om at hoveddelen av de distriktspolitiske virkemidlene legges inn i bevilgningsrammer som i sin helhet disponeres av kommuner og fylkeskommuner…» Dette er et temmelig langt steg også i forhold til den meldingen som vi nettopp behandlet, SND-meldingen, der vi tok viktige steg i retning av mer beslutningsmyndighet til regionene, bl.a. ved at de regionale styrene skal få beslutningsmyndighet. Jeg synes at dette forslaget går noe langt med det samme, men Venstre deler intensjonen og tanken bak i denne sammenhengen. Når det gjelder SND og størrelsen på rammene, er det klart at det ved ulike budsjettprosesser har vært smertelig å se at SNDs bevilgninger har blitt skåret ned, når vi vet om alle de søknadene rundt om til gode prosjekter som ville ha ført til mange framtidige arbeidsplasser i distriktene, men som ikke har fått midler og ikke har fått den fødselshjelpen som er nødvendig. Men det har vært andre overordnede hensyn å ta i budsjettsammenheng, og så har det blitt en slik pakke. Men hvis situasjonen er slik ut fra overordnede hensyn, vil Venstre absolutt være med både å prioritere tilskuddsmidler og risikokapital, som da fortrinnsvis går til de regionale beslutningsorganene.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2001-06-11:
Svaret er: Det er ikke slik. Venstre vil ikke gå inn for de høyeste bensinavgiftene som tenkes kan. Vi må ha et realistisk alternativ til behovet for bil i Distrikts-Norge, men vi må også greie å se at bilen i mange områder er et problem og fører til at man må gjøre betydelige investeringer for i det hele tatt å få dette til å fungere. På lang sikt må det være slik at en må betale en del i et av verdens rikeste land for det som over tid vil forurense og være til sjenanse for oss alle sammen og framtidige generasjoner. Vi må også greie å ha et differensiert syn på bil og bilbruk, og erkjenne at det i byer og tettsteder, der vi har gode kollektivtilbud – og det må være en målsetting å få dem enda bedre – skal det koste å kjøre bil, mens det i distriktene faktisk bør være billigere å kjøre bil. Og da kommer nettopp fraktutjevningsordningene inn i bildet for å bøte på det. Det er heller ikke tilfellet at Venstre går inn for at det skal være dårlige veier i distriktene. Vi prøver etter beste evne å få vridd bevilgningene slik at det nettopp er distriktene som blir tilgodesett når det gjelder veier. Det så vi sist da vi reviderte budsjettet, der det bl.a. ble avsatt 70 mill. kr til rassikring. Rassikringen gjøres i distriktene, ikke i byene.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-06-11:
Det er ingen tvil om at det ligger et enormt potensial for utvikling, arbeidsplasser og bosetting i det som dreier seg om havbruk i vid forstand. Det gjelder spesielt i Nord-Norge, men det gjelder også på deler av Vestlandet, og det bør vi evne å utnytte slik at vi faktisk får til arbeidsplasser i et område hvor jeg tror det er uante muligheter, og det er mye av det vi ennå ikke har greid å ta i bruk. I den sammenhengen er det selvfølgelig også viktig, som representanten Apelthun Sæle var inne på, det som dreier seg om samferdsel i vid forstand. Nå er jo ikke debatten i dag om nasjonal transportplan, den har vi hatt en brei debatt om her i Stortinget for kort tid sia, og der ble det nettopp lagt vekt på å binde sammen arbeidsmarkedsregioner og utvikle det vi kan kaller transportkorridorer, der transport på veg, bane og sjø skulle ses i en sammenheng. Og her legger selvfølgelig også Regjeringa stor vekt på å utvikle knutepunkter i tilknytning til ulik transportinfrastruktur. Og det er ingen tvil om at god tilgang til hovedtransportårer er viktig for næringslivet i distriktene, og det gjelder selvfølgelig også i forhold til fiskeindustrien. Når det så gjelder spørsmålet om hva fylkene skal ha ansvaret for i framtida, osv., får vi rikelig anledning til å diskutere det mer i detalj kommende torsdag. Jeg vil komme nærmere tilbake til våre argumenter for hvorfor vi mener det er riktig å gjøre det på den måten vi har anbefalt, og som jeg oppfatter at også et flertall i Stortinget, i hvert fall i innstillingen, så langt har sluttet seg til.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-06-11:
Representanten Hoddevik hadde mange spørsmål, så jeg må beklage hvis jeg ikke rekker å svare på alt som det ble spurt om. Men for å ta det første først: Det som dreier seg om fylkeskommunen og den rollen som fylkeskommunen forhåpentligvis blir tillagt etter behandlinga her på torsdag, og også i forlengelsen av den debatten vi har her i dag, mener jeg er helt riktig. Jeg mener det er veldig viktig at vi greier å delegere mer makt til kommunene og fylkeskommunene. Det gjelder også rådigheten over en del av de virkemidler vi stiller til disposisjon, ikke minst innenfor distrikts- og regionalpolitikken. Regjeringa startet allerede for inneværende år med å gi fra seg en del tilskuddsordninger, for å si det på den måten, til fylkeskommunene, fordi vi mener at de er nærmere der folk bor, og er bedre i stand til det, enn at vi skal sitte og detaljstyre ting f.eks. fra Kommunal- og regionaldepartementets side. Jeg er glad for at det er tilslutning til å gå videre på den tankegangen og videre på den veien. Så er det selvfølgelig alltid en utfordring å greie å samordne de ulike virkemidlene vi har til rådighet. Det gjelder SND, SIVA, departementet, fylkeskommuner osv. Der mener jeg også at det er lagt et godt grunnlag gjennom den SND-meldinga som nylig er behandlet her i huset, som også har gitt klare signaler om å desentralisere mer. Jeg føler at vi er på veldig god vei når det gjelder å samordne virkemiddelbruken på en god måte. Så har jeg lyst til å si at det er ikke slik at Arbeiderpartiet og Regjeringa er imot at det private næringsliv også skal være i distriktene. Vi er helt avhengig av at det private næringsliv også er i distriktene. For det kan ikke være enten – eller, det kan ikke være enten privat eller offentlig. Vi er nødt til å ha begge deler. Og la meg bare bruke ett eksempel: Vågå kommune, en liten kommune i Gudbrandsdalen i Oppland, som de fleste kjenner til, stor befolkningsnedgang i utgangspunktet, har nå deltatt i den særskilte utkantsatsinga under Kommunal- og regionaldepartementet, har greid å skape ny optimisme gjennom landets billigste ungdomsboliger, gjennom næringshager, gjennom stedsutvikling, gjennom bevisst satsing på kultur osv., og de har også greid å få Stein Erik Hagen til å etablere sin regnskapavdeling i Vågå. Og det er begge de to tingene – privat og offentlig – vi må få til hvis vi skal få folk til å flytte dit. Jeg vil bare også si at til 15 stillinger som ble utlyst, var det 70 søkere i Vågå. Det viser at det nytter.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-06-11:
Jeg tror i hvert fall at det er én ting vi kan konstatere – og det er greit å vite når vi nå går ut i en valgkamp – og det er at hvis Fremskrittspartiet skulle fått bestemme distriktspolitikken i dette landet, hadde det sannsynligvis ikke vært så svært mange som hadde bodd utenfor våre største byer og tettsteder. Men det får vi bare ta med oss. Ja, jeg mener vi har lyktes ganske godt i distrikts- og regionalpolitikken i Norge. Og hvis vi ser det i et litt lengre perspektiv enn bare ett eller to år tilbake, har vi hatt et relativt stabilt bosettingsmønster i Norge om vi ser det på landsdelsnivå og sammenlikner med andre land, som f.eks. Sverige. Samtidig har vi selvfølgelig nye utfordringer, og særlig gjelder det den befolkningsveksten vi har her i osloregionen. Ja, flyttestrømmen er sterk. Spørsmålet er: Akter vi å prøve å gjøre noe med det fordi vi mener det er viktig å prøve å opprettholde hovedtrekkene i bosettingsmønsteret, eller gjør vi det ikke? Jeg forstår det slik at Fremskrittspartiet ikke er særlig interessert i å gjøre noe med det, ja representanten Andersen uttalte til og med her fra talerstolen i stad at det ikke er «behov for en egen politikk for distriktene». Nei, hvis en virkelig har på seg de brillene, og ser ut i verden og tror at vi uten å bruke særskilte virkemidler fra Stortingets og Regjeringas side kan opprettholde hovedtrekkene i bosettingsmønsteret, men tror at markedet alene skal løse dette, da er det som å tro på julenissen. Slik er ikke virkeligheten. Vi vet at hvis markedskreftene skulle styrt helt alene, var det svært mange deler av dette landet som ikke hadde fått tilgang til mange grunnleggende velferdstjenester, som vi fra vår side faktisk mener at alle rundt omkring i landet, uansett hvor de bor, bør ha tilgang til. Jeg må også si at det representanten Andersen sa om at Arbeiderpartiet hadde vært med på tidenes verste skatte- og avgiftspolitikk, er feil. Det er kanskje på tide at Fremskrittspartiet snart viser fram regnskapet sitt når de lover masse skattelette, for det betyr mindre til velferdsgoder, som svært mange i salen er opptatt av at alle i hele landet skal få tilgang til.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-06-11:
Jeg forstår ikke alltid hvor Senterpartiet vil, for jeg opplever at Arbeiderpartiet og Senterpartiet i distrikts- og regionalpolitikken egentlig er enige om veldig mye, selv om vi er uenige om noen virkemidler. Og det å gjøre det til en svær sak at det skulle være motsetning mellom en særskilt småsamfunnssatsing, eller satsing overfor de kommunene som sliter med mest fraflytting, og det å satse på bygdebyer eller regioner, er etter min mening galt, for de to tingene henger nært sammen. Og det er ikke riktig som representanten Meltveit Kleppa her sier, at vi bare klatter utover, eller ikke er interessert i også de små kommunene. Jo, det er vi. Men vi har litt ulike innretninger på hvilke virkemidler vi mener må til for å opprettholde hovedtrekkene i bosettingsmønsteret, og om mulighetene for alle kommuner til å tilby likeverdige tjenestetilbud, og derved også endringer i kommuneøkonomien, som vi skal ha en debatt om på torsdag. Så er det heller ikke riktig som representanten Meltveit Kleppa sier, at Regjeringa har snudd i lokaliseringspolitikken. Det er vitterlig denne regjeringa som har fått vedtatt nye statlige retningslinjer for hvordan vi skal etablere statlige arbeidsplasser i framtida. Hovedregelen skal være at de skal etableres utenfor Oslo, og det skal særskilt gode grunner til for å etablere dem i Oslo. Men det gjelder ikke bare nye arbeidsplasser, det gjelder også funksjoner, det gjelder arbeidsoppgaver, og det gjelder ved store omorganiseringer. Jeg syns det er bra at Senterpartiet er enig i det og har pratet om det lenge, men jeg syns også de kan gi honnør for at det faktisk var vi som vedtok det, uten at det er noe poeng i seg selv. Men jeg mener altså at vi ikke har behov for nye, omfattende utredninger om hva som bør flyttes ut. Jeg mener vi vet nok til å vite at det er et riktig grep, og vi er opptatt av å vise til resultater. I løpet av ett år har vi allerede fått vedtatt å flytte ut 200 arbeidsplasser, og jeg skal garantere at i løpet av de nærmeste ukene og månedene kommer det til å komme flere konkrete forslag fra denne regjeringa. Og det mener jeg faktisk er viktigere enn å lage nye planer og nye utredninger.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-06-11:
Det er ikke riktig som representanten Andersen sier, at vi ikke er interessert i å se virkningene av det vi gjør i forhold til distriktene. Det samme gjelder også i forhold til IKT. Denne Regjeringa har – og jeg er glad for at et flertall i Stortinget også er enig i det – tvert imot en ganske offensiv satsing når det bl.a. gjelder IKT, hvor vi helt klart har sagt at det som dreier seg om bredbånd, er noe som alle i alle deler av landet bør ha tilgang til, og vi er selvfølgelig innstilt på å bidra for å få det på plass. Da jeg sa at vi vet nok og ikke trenger flere utredninger, gjaldt det verdien av å utplassere flere statlige arbeidsplasser. Jeg mener at det ikke bare er det at vi trenger det for å opprettholde hovedtrekkene i bosettingen, det er jo ikke uten grunn at Stein Erik Hagen legger regnskapsavdelingen sin til Vågå. Det er sannsynligvis fordi det er billigere for bedriften – uten at jeg har studert regnskapet på noen måte. Det er fordi det der er stabil arbeidskraft, og det er fordi kommunen stiller opp med lokaler og tomter, slik at det også lønner seg, faktisk, å ha slike arbeidsplasser i distriktene. Og i den teknologiske verden som vi lever i, er det klart at svært mange arbeidsplasser like godt kan være i en liten distriktskommune som de kan være i sentrale strøk, og det gir distriktene våre uant flere muligheter enn det som var tilfellet før. Så til det konkrete spørsmålet om bl.a. bioenergi. Jeg er enig med representanten Andersen i at det er et stort potensial i å få fram mer bioenergi, bl.a. i Hedmark. Det var også et av de temaene som jeg hadde møte med Hamar regionråd om i forrige uke, hvor vi også diskuterte om vi kan få til noe i samarbeid som gjør at en kan få utnyttet den ressursen på en bedre måte. Det er altså ingen uenighet om det mellom SV og Arbeiderpartiet. Vi er kanskje litt uenig om måten å gjøre det på, men her føler jeg meg trygg på at vi skal greie å få til noe, og det er det viktigste.
Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 2001-06-11:
Ikke ganske uventet kom avslutningen på denne debatten til å dreie seg en del om samferdsel, og det gjenspeiler det som er problemet ute i Distrikts-Norge: Det er mangel på samferdsel. Jeg må få lov til å understreke at Høyre har gjort det rette ved virkelig å satse på samferdsel gjennom hele denne perioden. Det som skremmer meg, er planene for neste periode, hvor man ser ut til å tilpasse seg et sentrum som ikke vil betale for samferdsel. At det har vært en overinvestering i Oslo-området i forhold til hva som har skjedd ute i distriktene, kan det ikke være noen tvil om. Når en ser at man på Østlandet truer med å sprenge bomstasjonene i luften fordi det koster 15 kr å passere med privatbil og 30 kr med nyttelast, og vet at det koster 1 300 kr å få nyttelasten gjennom Fjærlandstunnelen, når vi vet at det bare på strekningen mellom Bergen og Stavanger, altså i min region, er syv betalingspunkter for lasten, som skal passere to ferger og fem bomstasjoner, og det planlegges to til, forteller det litt om hvor stort problem dette faktisk er for Distrikts-Norge. Når det i scenarioet for Vestlandet skisseres at i indre fjordstrøk og dalstrøka innafor skal det være opplevelsesregioner og gamlehjem for folk som snakker nynorske dialekter, fordi dette er områder som er så næringsfattige at de ikke klarer å investere i tilstrekkelig infrastruktur selv, og staten vil ikke gjøre det, blir jeg betenkt over utviklingen fremover. Når jeg ser at en ser for seg at de maritime kompetansemiljøene på Nordvestlandet vil bryte sammen, og at de maritime miljøene i Sørvest-Norge vil klare omstillingen, forteller det noe om en styrt nedlegging av distriktets tradisjonelle næringsliv, som virker skremmende på oss som kommer fra distriktene, og som er glad i disse distriktene og gjerne vil ha en fortsatt bosetting der. Jeg ser også i planene for hvordan de befolkningssvake områdene skal opprettholdes, at her skal det være tilstrekkelige rettighetsoverføringer til de gamle til å holde gående sykehjem med offentlige arbeidsplasser, og det er også en form for distriktsutvikling som virker litt skremmende. Men Regjeringen har lovet at de skal flytte ut statlige arbeidsplasser. Det håper jeg at de står fast på, for det er klart at statlige arbeidsplasser lagt i kompetanseregioner vil lette presset på østlandsområdet, og det vil gi stabile arbeidsplasser ute i distriktene. Det har distriktene god bruk for.
Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 2001-06-11:
Det er noe nesten schizofrent over Senterpartiet. Det er jo helt opplagt for alle at Senterpartiet er samarbeidspartner til Arbeiderpartiet. Jeg kan ikke begripe hvorfor de tar avstand fra sin egen politikk. Når Senterpartiet viser til at det var mindre utflytting fra distriktene i den tiden Bondevik satt i regjering, var det jo fordi sentrum ble holdt i ørene av ansvarlige folk. Senterpartiet lå på magen og fridde til Arbeiderpartiet hele tiden, og da de fikk ja på frieriet og forlovelsen ble inngått, varte det ikke lenge før vi så det sanne ansiktet. Jeg synes faktisk at Senterpartiet skal innrømme det: Senterpartiet er et parti som hører sammen med Arbeiderpartiet. Det får de bare vedstå seg. Det ser jo alle andre. Så jeg skjønner ikke at ikke Senterpartiet selv kan klare å innrømme det som hele resten av Stortinget ser. De har giftet seg med Arbeiderpartiet, og jeg har ikke sett noen skilsmissesøknad.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2001-06-11:
Debatten om regionalpolitikken går selvfølgelig langs de tradisjonelle skillelinjer: De som syns det går veldig bra, og de som syns det går temmelig dårlig. Jeg må vel innrømme at jeg tilhører den siste gruppen, de som mener at det ikke går så veldig bra. Det er en jobb som gjøres nå, med å rasjonalisere offentlig sektor. Og hva er det som skjer? Jo, det er nedlegging av offentlige arbeidsplasser. Offentlige arbeidsplasser i distriktene legges ned, og de tiltakene som skal gi konkurransemuligheter for bedrifter ute i distriktene, reduseres. La meg ta en enkel ting som transportstøtten: Hvis man skal bygge en båt, eller bygge en hvilken som helst konstruksjon, må man frakte stål, og konkurransevridningen når det f.eks. gjelder en vanlig snurper, utgjør en forskjell på 10 mill. kr bare i dyrere stål. Hvis man kunne bygd den båten her i Oslo, på Aker mek. – som ikke eksisterer lenger – ville det ikke vært nødvendig med transportstøtte. Men det bygges ikke lenger båter i Oslo eller på Aker mek. Vi plages ute i distriktene med så enkle, selvsagte ting som at folk må ha mulighet for å tjene penger på det de holder på med. Jeg vil gjerne si noen få ord f.eks. om de som driver med husdyrhold, og de som driver sjarkfiske. På sjøen plages de av sel- og kveiteproblematikk – iallfall på Helgelandskysten og videre nordover – kråkebollene eter opp tareskogen, og steinbit eksisterer nesten ikke, for den har selen tatt. Oteren eter opp det som finnes av fisk rundt om i fjæresteinene, så det er lite å leve av. På land er det rovdyr og jerv som gjør det umulig for sauebøndene å holde på med det de skal holde på med. Posten nedlegges, ligningskontorene nedlegges, offentlige tjenester forsvinner, mens gigantomanien i Oslo og sentrale byer er enorm. Jeg sitter i finanskomiteen og ser at vi har ca. 7-8 milliarder av frie midler som vi skal investere. De brukes i stor grad her i østlandsområdet. Når det gjelder planen om å fornye Oslo øst, aner vi ikke prislappen. Det er kanskje 100 milliarder som skal brukes. Hvem skal gjøre den jobben? Det vil virke som en støvsuger på distriktene, folk vil hit for å jobbe. – En kan riste på hodet, men jeg kjenner lusa på gangen. Vi har mulighet for å ha offentlige arbeidsplasser. Brønnøysundregistrene er et typisk eksempel på at vi kan ha 300 arbeidsplasser som er basert på ny teknologi. Vi har bredbånd og muligheter i den forbindelse, så det er kun et spørsmål om at staten prioriterer litt annerledes. Det er måten å få til en bedre regionalpolitikk på.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2001-06-11:
Det har vært nevnt litt om fiskeriene og dette med at fabrikktrålerne skal legges i bøyer og så skal man overføre kvotene til sjarker. Det er ikke sånn systemet fungerer. Fabrikktrålerne har en andel av trålernes kvote, og hvis fabrikktrålerne blir lagt i bøyer, blir det de andre trålerne som får den andelen. Hvis man skal forandre på hele dette systemet, er det en lengre prosess, og det er ikke sjarkene som får den fisken i første omgang. Det er en omfattende prosedyre som må settes i sving, og den skal aksepteres både av organisasjoner og av politikere, så den saken er ikke løst med et pennestrøk. Vi har fått en torskestopp. Vi har mange båter som ligger i land på grunn av at det har vært for stor tilgjengelighet og for effektiv flåte. Det som forundrer meg litt, er at fiskeriministeren har stoppet det såkalte ungdomsfisket. Hvilke signaler gir det til ungdom i distriktene, som hadde den muligheten å kunne delta i fiske og tjene noen kroner når de hadde sommerferie? Samtidig opplever vi at turistene fisker 17 000 tonn fisk som de fileterer og tar ut av landet. Det er ikke stoppet. Jeg må si noen få ord i debatten om at distriktene får overføringer. Overføringer fra hvem? Arbeidsplassene og verdiene skapes i distriktene. Vannkraft og strøm f.eks., som vi har i lyspærene, kommer ikke fra Oslo, det kommer fra distriktene. Vi må få slått i hjel myten om at det er distriktene som er problemet. Uten distriktene dør byen – så enkelt er det. Det er ingen fordel for verken det ene partiet eller storsamfunnet å samle folk i Oslo og tettbygde strøk og skape enda mer press. Jeg må si noen få ord om fraktenæringen, som også er distriktsbasert, og som gir arbeidsplasser i grissgrendte strøk, der mannskapene kommer fra. Vi har hatt 30 konkurser i fjor i fraktenæringen på grunn av lover, regler og avgifter som gjør det umulig å få lønnsom drift, og vi får utenlandske fartøy som seiler på norskekysten mellom havnene. Er det ikke på tide å fatte et vedtak om at vi skal ha norske sjøfolk på norske fartøy?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2001-06-11:
Jeg forstår presidenten godt, det begynner å bli sent på kvelden, så han vil ha gjort unna debatten. Men jeg må få si noen ord også i denne debatten. Jeg må si meg helt enig med representanten Røtvei når han tar til orde for at det er på tide å få gjennomført disse vegprosjektene for å få posten lettere fram. I det er jeg helt enig med ham, for på mange veger rundt om i dette landet har jeg mest lyst til å sette meg og synge Hompetitten-visa i god Prøysen-ånd. Vi har mange, mange vegprosjekt som virkelig trenger en løsning, og det er med glede jeg kan konstatere at noen av dem blir løst. Det jeg er mindre glad for, er at vi er nødt til å drive moderne landevegsrøveri ved å ta betaling fra folk for hver gang de passerer en sånn elektronisk bymur, eller bom, som det heter. Vi betaler i dag vegavgift, vi betaler bensinavgift, vi betaler årsavgift, vi betaler registreringsavgift – og selvfølgelig betaler vi moms på toppen av det. Det er en skam hvordan bilister og folk i dette landet blir behandlet av staten. Det er ikke noe likere å registrere at de politiske partiene i dette landet er buffere mellom folket og staten. De hører ikke på folk, og de gjør ikke livet så mye lettere for folk å leve. Hvorfor gjør vi ikke likeens med bygging av veger som vi gjorde da vi bygde Gardermobanen? Da ble det bare bygd, og regningen har staten tatt i ettertid. 11,5 milliarder kr har vi ettergitt av gjeld. Hvorfor kan man akseptere at det bygges en jernbane for å frakte folk mellom Gardermoen og Oslo? Det skal staten betale fullt ut, men vi har ikke råd til å bygge veger slik at folk kan ta seg fram uten å sette livet på spill. Det er et tankekors som jeg ikke kan se bort fra. Jeg vil bare gi beskjed om at vi er totalt imot bompenger, men det er ikke mer vett og forstand i denne salen for å få løst samferdselsprosjekt. Etter at staten har høvlet inn hundrevis av millioner og milliarder, som de har stjålet fra bilistene, penger som var ment brukt til å reparere veger og forbedre vegstandarden i dette landet, brukes det nå som fiskalavgift for å øke skattegrunnlaget. Det er ikke i tråd med Kystpartiets oppfatning. Jeg tør minne om at jeg fremmet et Dokument nr. 8-forslag for en tid siden om å bruke samme beløp som vi har brukt på Gardermobanen, for å slette gjeld som bompengeveger hadde, likeså at vi skulle bruke pengene til å gi folket gratis ferger. Det var tilstrekkelig med de 10 milliarder kr som var bevilget tidligere. Også i dette budsjettet plusset vi på bevilgningene. 1,7 milliarder kr forsvinner stilt og rolig, pusles bort, nevnes ikke, skal ikke snakkes om. For det er jo så fint laget at når investeringene er gjort, så har de ingen inflasjonsdrivende effekt. Et forslag til statsråden: Sett i gang og bygg veier, så sletter vi gjelden etterpå! For det kan ikke være stort verre å slette gjelden etter en veistump som er bygd i Nordland, Finnmark eller på Vestlandet, enn å slette gjelden til Gardermobanen. Når jobben er gjort, er det jo ikke inflasjonsdrivende. Så bruk Opseth-metoden – bygg veier, for gjelden får man slettet. Stortinget gjør det underhånden, og så snakker vi ikke mer om det.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2001-06-11:
Jeg vil bare varsle at Kystpartiet vil stemme mot forslag nr. 1, mot forslag nr. 3, mot forslag nr. 6 og mot forslag nr. 7. De øvrige forslagene stemmer vi for.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2001-06-11:
Jeg er glad for at meldinga får så stor tilslutning. Selvsagt er det en del forslag, men hovedsatsinga gir flertallet sin tilslutning til. Spesielt er jeg glad for meldingas påpeking av småsamfunnenes utfordringer. Flere perifere kommuner og småsamfunn vil oppleve tilbakegang i folketallet. Ikke alle er eller vil være sysselsatt i landbruket. Derfor er alle avhengig av at disse samfunnene er så store og gode at folk både har jobb og får dekket sine grunnleggende behov både når det gjelder velferd og sosiale forhold. Vi mennesker er slik at vi ikke trives alene. Vi vil gjerne være sammen med andre og ha tilbud som både fyller og krydrer vår hverdag. En større bevisstgjøring omkring en kommunes satsing på småsamfunn mener jeg kan motvirke noe av fraflyttinga. En fireårig satsing, slik meldinga legger opp til, er bra og nødvendig. Ungdom som flytter, gjør det med bakgrunn i utdannelse. Det er i seg sjøl en utfordring. Det er også en kjensgjerning at i mange utkantkommuner har folk lite utdannelse. Med den satsinga det nå er på desentralisert utdanning, kan dette rettes opp. Vi ser at f.eks. Meråker kommune, sammen med Høgskolen i Nord-Trøndelag, lager tilbud om sykepleierutdanning. Når slike prosjekter dukker opp, er det viktig at vi har finansieringsordninger som er utformet for bl.a. å ivareta hensynet til forutsigbarhet i institusjonene, og som særskilt skal ta distriktshensyn. Slike prosjekt styrker tilbudet til befolkninga, styrker småsamfunnene og gir særlig utdanningstilbud til kvinner. Dette er god arbeiderpartipolitikk. I alle deler av landet må det finnes et lønnsomt og konkurransedyktig næringsliv. Distriktsbedriftene er vanligvis små og har stor avstand til relevante nærings- og forskningsinstitusjoner og større markeder. Dette gjør at vi må fortsette med ekstraordinær satsing for næringsutvikling. Her er SIVA og SND gode medspillere. Det forunderlige er at Fremskrittspartiet ikke ser det. De nekter konsekvent å ta innover seg at arbeidsplasser er skapt med bl.a. tilskudd og lån fra SND. Evalueringa av distriktsutviklingstilskuddet viser at en kombinasjon av tilskudd og kompetansehevende tiltak gir best effekt. Vi må også i den forbindelse se til at kompetansereformen blir et helt reelt tilbud til de mindre bedriftene over hele landet.
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-06-11:
Norge har hatt en aktiv distriktspolitikk i alle år etter krigen. Vi har greid å beholde en spredt bosetting og levende bygder. Dette har sin grunn i ulike virkemidler, ikke minst landbruksstøtten. Men teknologien har inntatt også Norge. Da jeg på 1960-tallet begynte å arbeide i Postverket, hadde folk ofte et ærend på postkontoret. I dag er de fleste innom bare siste uken før jul for å sende julepakker. Slik utvikling tvinger fram hensiktsmessige løsninger, og Post i Butikk er en slik løsning. Her skjønner jeg ikke Senterpartiet og deres bekymring, når vi vet at antall poststeder faktisk blir økt med 200. Vi kan da umulig opprettholde postkontorene bare for at disse skal være sosiale møteplasser. Det som er viktig, er hva vi gjør med alle de menneskene som blir overtallige i slike prosesser. Disse menneskene må tas på alvor og tilbys andre muligheter i skole og arbeidsliv. Regjeringen er nå i full gang med å flytte ut arbeidsplasser fra østlandsområdet – meget bra – og jeg håper dette vil føre til at også mindre tettsteder og regioner får tilført arbeidsplasser som teknologisk sett kan ligge hvor som helst i landet. Ti arbeidsplasser i Utkant-Norge betyr mye mer enn ti arbeidsplasser i f.eks. Trondheim. Det har faktisk vist seg at det er meget lønnsomt å legge offentlige arbeidsplasser ute i distriktene. Jeg nevner NSBs kundetelefon på Fauske, med inntil 50 arbeidsplasser, som faktisk er 4 mill. kr billigere pr. år enn tilsvarende sentral i Oslo. Stabil arbeidskraft, billig husleie og lite sykefravær gjør denne arbeidsplassen både lønnsom og attraktiv. Dette er et eksempel på god distriktspolitikk. Jeg er veldig glad for at Regjeringen vil gjøre en særlig innsats rettet mot småsamfunn med stor utflytting. Jeg håper disse samfunnene og alle andre merker seg Fremskrittspartiets syn, at det ikke er et mål i seg selv å opprettholde bosettingen i perifere strøk av landet, som de sier. I den politikken må alle greie seg selv – koste hva det koste vil. Ordet distrikt har fått et B-stempel, som vi må få fjernet. Dagens og framtidens muligheter ligger i distriktene, spesielt i kystområdene, og vi som kommer fra distriktene, må hele tiden ha sterkt fokus på mulighetene og hele tiden markedsføre alle verdiene som finnes i Utkant-Norge. Det vi trenger, er større satsing fra eget næringsliv, vi trenger bedre infrastruktur, og vi trenger at myndighetene legger enda bedre til rette for å ta hele landet i bruk. Det siste mener jeg Arbeiderpartiet gjennom distrikts- og regionalmeldingen gir gode signaler på, og jeg kan ikke se at noen andre partier eller noen distriktsopprørere har bedre løsninger enn Arbeiderpartiet har på disse utfordringene.
Kari Økland (Kristelig Folkeparti), 2001-06-11:
I år er Distrikts-Norge ettertrykkelig satt på plakaten: Berlevåg med mannskor og «Heftig og begeistret», Vadsø med kvinneopprør og «heftig og ubegeistret», for å si det mildt. Begge deler gjenspeiler norsk virkelighet. En god distriktspolitikk er ikke bistand, men en forutsetning for store deler av våre eksportinntekter og vår velstand, for bosettingsmønster og likeverdige levekår i hele landet. Det er ikke slik at byene bærer distriktene på ryggen. Store deler av Distrikts-Norge har større verdiskaping og overføringer til storsamfunnet enn det de får tilbake. Fiskerikommuner eksporterer gjerne fisk for flere hundre tusen kroner pr. innbygger pr. år. Fjordstrøkene leverer andre produkter, ofte basert på kraft. Landbruket er fortsatt bærebjelken i mange kommuner. Dyretragedien i Europa har demonstrert både vår sårbarhet og vår avhengighet av å produsere mat på naturens premisser. Holdningen til trygg mat og norsk mat er styrket. Dette står i sterk kontrast til de økonomiske realitetene i landbruksnæringen. For å forvalte naturressursene og verdiene som skapes, best mulig samfunnsøkonomisk er vi avhengig av at folk bor i distriktene, og av infrastruktur som sikrer effektiv transport til markedene. Hvorfor folk bor der de bor, avhenger i stor grad av den politikken som føres. En MMI-undersøkelse høsten 1999 viste at 50 pst. av befolkningen kunne tenke seg å bosette seg i distriktene. Folks ønsker harmonerer således ikke med den sentraliserende utviklingen, og det er grunn til å være kritisk til deler av de omstillingsprosesser som foregår, nettopp fordi de ser ut til å virke slik. Det skaper frykt, pessimisme og opprørstrang, og mange spør seg: Hva er det neste som forsvinner? Tenk om spørsmålet i stedet var: Hva er det neste som kommer? Sentralisering er ingen lov. Utviklingen trenger ikke gå den veien. Den industrielle revolusjon førte til at mange flyttet fra landsbygda til steder hvor fabrikker ble reist. I dag gir IT-revolusjonen mulighet for desentraliserte løsninger. Rapporter viser at utflytting av tjenester kan gi gevinst, ikke bare for distriktene, men også for staten. For at hele landet skal kunne være med i den utviklingen, må myndighetene sikre bredbåndsnett der markedsmekanismene ikke besørger det. Krav til utdanning har økt. Desentralisert utdanning er viktig. Lokalisering av utdanningsinstitusjoner har stor betydning for hvor folk blir boende etter endt utdanning. Ungdom etablerer nettverk der de kommer, og er jobbmulighetene bedre enn hjemme, kan gjerne flukten være et faktum. Nordland er et av de fylker i landet som har lavest utdanningsnivå. Kun 16,2 pst. av befolkningen over 16 år har høyere utdanning, mens Troms ligger nær landsgjennomsnittet med 21,2 pst. Forskningsinnsatsen i Nordland er ca. 500 kr pr. innbygger, mens den i Troms er ni ganger så stor. Dette viser hva slags betydning et universitetsmiljø har for kompetanseoppbygging og forskning.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2001-06-11:
Jeg har med interesse lyttet til debatten, og jeg syntes det var dristig av representanten Lodve Solholm å påstå i et replikkordskifte med representanten Apelthun Sæle at den medisin som et flertall i Stortinget har gitt distriktene, kun har ført til at pasienten har gjennomgått en sakte død. Da er det jo litt interessant med den medisinen som Fremskrittspartiet foreskriver, i realiteten ingen medisin, da står i hvert fall distriktene overfor en hurtig død. I Dagens Næringsliv for en tid siden stod det en artikkel med overskriften «Heftig og subsidiert». Jeg var skeptisk med det samme jeg leste det, men jeg må jo si at da jeg så på innholdet, ble jeg litt overrasket. Journalisten gjorde nemlig en vri og sa at vi bare skal ta det litt med ro når det gjelder den distriktspolitiske debatten, fordi det står om et verdivalg. Han viste til Norge og Sverige på 1960-tallet, da svenskene sentraliserte, hardt og brutalt. I Norge valgte vi det motsatte. Det var et verdivalg, og det er fortsatt et verdivalg for Kristelig Folkeparti. Resultatet av svenskenes valg lar seg lett observere ved en reise gjennom Nord-Sverige. Multebærene er fortsatt attraktive, men så mye annet er det ikke å finne. I Kristelig Folkeparti ønsker vi ikke slike tilstander for Nord-Norge. Derfor er det fortsatt et verdivalg for oss å være med på å opprettholde bosettingen i distriktene. Det er altså ikke vanskelig å se av debatten at det går et klart skille i denne salen mellom på den ene siden sentrumspartiene, SV og Arbeiderpartiet og på den andre siden Høyre og Fremskrittspartiet. Selv om jeg må si at utviklingen innenfor Arbeiderpartiet med hensyn til den fornyelsespolitikken som gjennomføres i et raskt tempo, for meg kan se ut som en skjult sentraliseringspolitikk, går det fortsatt et slikt skille i denne salen. Så kan vi jo diskutere i hvor stor grad distriktene er subsidiert – iallfall må det settes opp mot hvor de statlige investeringene er plassert de siste årene. Her er det ikke tvil om at det er Oslo og Akershus som har forsynt seg grovt av den statlige investeringskaka. Så lurer vi på hvorfor folk har flyttet på seg. Jo, de har flyttet på seg på grunn av at arbeidsplassene i den siste tiden har vært skapt i all hovedsak med offentlige midler i sentrale strøk. For Kristelig Folkeparti er det et verdivalg å opprettholde balansen mellom distrikt og sentrale strøk, fordi vi er gjensidig avhengig av hverandre. Tilfellet Nord-Sverige virker ikke tiltalende på oss.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2001-06-11:
Det var representanten Erna Solbergs henvendelse til meg som gjorde at jeg følte behov for bare en liten oppklaring. Jeg tror ikke vi er så veldig uenige, for mitt poeng var først og fremst å framholde at når man snakker om et subsidiert Distrikts-Norge, må man også se på hvor de statlige investeringene har gått de siste årene, og hvor de kommer til å gå i framtiden. Jeg er svært glad for at vi har fått en ny hovedflyplass som fungerer veldig godt, og jeg er glad for Rikshospitalet. Men vi må ta dette med i den debatten vi står overfor, og så må vi stå sammen om å ta livet av myten om at Distrikts-Norge er så voldsomt subsidiert. Jeg minner om de store investeringene vi står framfor. Det gjelder IT-Fornebu, det gjelder opprydding i Bjørvika, det gjelder ny opera, det gjelder dobbeltspor i begge retninger for jernbanen rundt Oslo, det gjelder Østfoldpakke 1 og 2 og det gjelder E18. Det gjelder sågar kanskje ny seksfelts innfartsvei til Oslo. Alt dette er nødvendig. Jeg mener det må være med på å balansere debatten om distrikt og sentrale strøk. Så kan man kanskje være villig til å legge bort litt av tenkningen omkring den subsidieringen som i en viss grad er kompensasjon for de ulempene det er med det lange landet vi har, med store avstander til markedene.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2001-06-11:
Jeg skal være ganske kort. Men først til Inge Myrvoll: Representanten Inge Myrvoll vet svaret på det spørsmålet. Sentrumspartiene og SV jobbet hardt med flyprisene i forbindelse med Nasjonal transportplan. Men det hjelper lite å være i et mindretall, da når vi ikke så langt. Strategien var etter hvert å gå sammen med en samlet komite om en merknad som gikk ut på at vi skal ned med prisene på det regionale rutenettet. Og så vidt jeg skjønner, gav samferdselsministeren i et innlegg også uttrykk for at han har oppfattet det. Og så bare helt kort til Lodve Solholm og hans kommentar med hensyn til Fremskrittspartiets distriktspolitikk. Det er helt rett at 60 pst. av verdiskapingen foregår i distriktene, og det er nettopp på grunn av den distriktspolitikken som har vært ført. Men Fremskrittspartiets medisin er jo å ta vekk all distriktsstøtte, og da er spørsmålet: Blir det fortsatt 60 pst. verdiskaping i Distrikts-Norge?
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2001-06-11:
I Kristelig Folkeparti har vi relativt gode erfaringer med dugnad og spleiselag, og svært mange samferdselsprosjekter hadde overhodet ikke vært realisert i dag uten kreative lokale initiativ. I dag gjelder det bompengefinansiering av Namdalsprosjektet i Nord-Trøndelag. Jeg skal ikke gå i detalj om selve prosjektet, for det har saksordføreren gjort veldig godt, men det det gjelder, er altså å gjøre noe med trafikkforholdene i og rundt Namsos. Det forventes færre trafikkulykker, færre plager på grunn av trafikkstøy, lavere kjøre- og tidskostnader, et penere og mer tiltalende bymiljø og et bedre gang- og sykkelveinett. Til sammen gir dette en positiv kost-nyttefaktor for dette prosjektet. Vi er kjent med at det har vært stor debatt knyttet til bomringen, men i Kristelig Folkeparti forholder vi oss til at det er lokalt flertall for å gå i gang med prosjektet. Vi ser også betydningen av å få bruke 8 mill. kr av bompengene til Fv 434, Horkbrua i Overhalla kommune. Denne brua over Namsen vil også avlaste trafikken gjennom Namsos. I Kristelig Folkeparti er vi noe forundret over Høyre som har så høy profil når det gjelder samferdsel, men som vil ri formalisme i denne saken og stanse et svært viktig fylkesveiprosjekt som beviselig er viktig for totaliteten i Namdalsprosjektet. Til slutt noen ord til Fremskrittspartiet, som har lagt seg på en standardformulering i forhold til alle lokale, kreative forslag til veifinansiering. De skal bruke sine ekstra 46 milliarder kr som de har lagt inn i Nasjonal transportplan, til å løse alle utfordringer på veisektoren i planperioden. Alle prosjekter skal kunne bygges med statlige midler, med mindre det kan finnes en gratis omkjøringsvei for dem som ikke vil være med på spleiselaget. Men så er det ett unntak: Når det gjelder Rv 4, kan man altså gå inn for bompengefinansiering med etterskuddsinnkreving. Kanskje finnes det her en omkjøringsvei, eller? Ja, jeg bare lurer på hva som er grunnen i det spesielle tilfellet. Jeg kan forstå en prinsipiell holdning mot bompengefinansiering, men det usolidariske med en gratiskorridor har jeg svært vanskelig for å forholde meg til. I tillegg vil det bli sånn at Fremskrittspartiet, som har mye penger til samferdsel, og som har høy profil på vei, med sin prinsipielle holdning som de nå, så vidt jeg kan skjønne, skriver inn ved alle bompengeprosjekter, vil måtte bli et nei-vei-parti i svært mange saker i framtida.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2001-06-11:
Bare en kort kommentar til de to innleggene fra Fremskrittspartiets representanter. For det første blir det ikke vedtatt noe bompengeprosjekt i denne salen med mindre det kommer etter et lokalt initiativ. Så Kristelig Folkeparti på Stortinget «popper ikke opp bompengeprosjekt». Men vi er åpne for lokale initiativ i forhold til å få fram veiprosjekt hurtigere enn man kan få til ved hjelp av de årlige statlige investeringene. Og i dette tilfellet er det et ønsket prosjekt. Det er et lokalt initiativ og et lokalt flertall som ligger bak, selv om det har vært en debatt. Så i dette tilfellet kan ikke jeg se noe annet enn at det er Fremskrittspartiet som overstyrer lokale initiativ som er kommet her til huset.