Inge Lønning (Høyre), 2007-02-20:
De amerikanske grunnlovsfedrene på 1770-tallet talte om det de kalte unalienable rights – rettigheter som ikke kan tas fra noen. Med det mente de å peke på at det finnes noen moralske grunnrettigheter, som ikke hviler på flertallsvedtak verken med 2/3 eller simpelt flertall, verken i nasjonalforsamlinger eller i noen andre typer forsamlinger, simpelthen fordi de har en så elementær og fundamental karakter at det er innlysende at de ikke kan være gjenstand for flertallsbeslutninger. Nå er det i virkelighetens verden slik at ikke desto mindre er det fullt mulig å krenke også slike fundamentale rettigheter. Det skjer i virkelighetens verden hver eneste dag, og det skjer naturligvis også mange steder i denne verden i form av politiske beslutninger som er truffet på uklanderlig vis i henhold til de gjeldende formelle prosedyrer. Det grunnlovsfedrene i De forente stater mente, var altså ikke å si at det ikke er mulig å krenke disse rettighetene, for det vil det til enhver tid være, men det de mente å si, var at selv om det skjer, og selv om man skulle vedta i lovs form at det er rettmessig å gjøre det, så er det urettmessig. Dette peker på problemets kjerne, nemlig at det eksisterer to rettsbegreper. Det er et juridisk rettsbegrep som håndheves av lovgivere og domstoler i den enkelte nasjonalstat, og et rettsbegrep som er av en mer fundamental karakter. I europeisk tradisjon har man gjerne talt om naturrett i den sammenheng, altså rett som er innebygget i skaperverket selv, og som ikke kan gjøres til gjenstand for forhandlinger. Jeg er i den situasjon som jeg var sist gang et liknende forslag ble behandlet, at jeg langt på vei er enig med forslagsstillerne i deres intensjoner og i deres beskrivelse av problemene, men ikke er i stand til å følge deres konklusjon, idet jeg ikke tror at det formulerte lovforslaget svarer til hensikten. Nå er det interessant når man studerer ordlyden i forslaget til en ny § 95 a, å legge merke til at de som argumenterer for forslaget, egentlig bare beskjeftiger seg med én setning i hele forslaget, nemlig setningen «Enhver har Ret til Liv og legemlig Integritet fra Undfangelse til naturlig Død.» Det neste punktet, som taler om borgernes rett til personlig frihet og livsutfoldelse innenfor de grenser som følger av lov og rett, har jeg ikke hørt en eneste kommentar til. Sant å si ser jeg heller ikke sammenhengen mellom de to leddene. Egentlig burde vel det ha vært en paragraf for seg som ikke naturlig hører sammen med den paragrafen man argumenterer for, og som dreier seg om retten til liv og legemlig integritet fra unnfangelse til naturlig død. Det store problemet er og blir den uklarhet som ligger i glidningen mellom det moralske rettsbegrep og det juridiske rettsbegrep. Derfor synes jeg nok at representanten Per-Kristian Foss hadde et godt poeng da han pekte på at i den utstrekning det man her ønsker å gi et svar til, er de utfordringene som knytter seg til lovgivningen om svangerskapsavbrudd, eller, for å ta det mest aktuelle eksempelet, bioteknologiloven, så er vel det å argumentere for et «grunnlovsmessig utgangspunkt», som det heter i premissene: «Dette aktualiserer et klart grunnlovsmessig utgangspunkt når lovgivning på til dels nye områder skal utformes.» For øvrig er vel det man mener å si, at det aktualiserer behovet for et klart grunnlovsmessig utgangspunkt. Problemet som da reiser seg, er: Mener man da at dette er det klare grunnlovsmessige utgangspunkt som vil ha normative føringer for utformingen av bioteknologiloven og lov om svangerskapsavbrudd? Da bør det sies i klartekst. Det bør da også kunne sies noenlunde klart og tydelig hvilke konsekvenser man mener at det har, i hvilken forstand det eventuelt innskrenker Stortingets handlefrihet når man i neste omgang skal behandle forslaget til bioteknologilov. Ellers vil jo dette lett kunne fortone seg som en omvei som egentlig bare kompliserer en fra før av vanskelig debatt, kompliserer den ytterligere ved å invitere til en juridisk debatt om forholdet mellom grunnlovstekst og andre lovtekster. Jeg tror – for å ta det mest aktuelle eksempel, bioteknologiloven – at det er fullt tilstrekkelig til å føre en prinsipielt begrunnet debatt om den loven å diskutere forholdet mellom formålsparagrafen i den loven som i grunnleggende forstand går på de samme spørsmålsstillingene, og de endringsforslagene som fra Regjeringens side er lagt frem for Stortinget. Der er det jo fra en av de tyngste høringsinstansene, Statens helsetilsyn, pekt på at hvis man ønsker å forandre loven på de punkter som er foreslått, og slik det er foreslått, burde det tilsi at man også forandret formålsparagrafen, fordi det ellers vil fremtre en iøynefallende motsigelse mellom det som formålsparagrafen sier er lovens formål, og det lovteksten faktisk instituerer som rettslig praksis. Jeg tror altså at det er fullt mulig å føre alle disse prinsipielle debattene i denne sal uten å gå omveien om å formulere en grunnlovstekst som egentlig bare inviterer til nye tolkningsproblemer. Derfor vil jeg også denne gang være nødt til å stemme imot det fremsatte grunnlovsforslag.