Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2016-03-29:
Organisert kriminalitet og internasjonal organisert kriminalitet er så alvorlig at det truer hele samfunnsordenen vår hvis vi ikke stopper det. Det er ikke grenser for hva man kan tjene på denne typen kriminalitet, og da er det noen som aldri vil la seg stoppe. Det er veldig mange sider ved dette som det er verdt å diskutere. Én av dem, som det ikke er tid til å diskutere nå, er balansegangen mellom overvåkingssamfunnet og et samfunn som skal bekjempe denne typen kriminalitet, der vi hele tida må gå opp disse grensegangene og se hvor langt man kan gå i å bruke overvåkingsmetoder som man kan ha grunner for i kriminalitetsbekjempelsen, men som fort kan gå over til å mistenkeliggjøre og krenke privatlivet til folk på en måte som staten må avholde seg fra å gjøre. Flere har vært inne på arbeidslivskriminalitet. Det er et av de områdene der det virkelig har økt voldsomt. Sjøl om svart arbeid ikke kom til Norge med polakkene, er det ikke noen tvil om at det har økt med arbeidsinnvandringen. Men den andre sida av det er jo at det er en kjøper i den andre enden, så dette handler også om en bevisstgjøring av helt normale handlinger i hverdagen. Når man kjøper en bilvask, ditt eller datt, må man være oppmerksom på at hvis det er for billig, så er det noe galt. Den bevisstheten må økes i samfunnet, for det er veldig mye penger å tjene på å snyte på skatten og underbetale folk. Det kan mange faktisk være med på uten at de sjøl er klar over det. Interpellanten var inne på at det er aksjoner som har gjort at man har fanget opp mange kriminelle, som etter hvert kommer ut. Det er en alvorlig oppgave. Hva gjør man når folk kommer ut? Hva har man gjort under fengselsoppholdet som gjør at færre av dem havner tilbake i det samme sporet? Hva gjør man av exit-tiltak og tiltak for å fange opp unge eller andre som er i faresonen for å bli rekruttert inn i kriminelle miljøer? Jeg har lest en del forskning som viser at det kan være litt tilfeldig om man blir alminnelig kriminell – for å si det sånn – eller om man blir ekstrem på ulike områder, og at dette ofte er blandet sammen i ulike typer kriminalitet, ofte grenseoverskridende, ofte svært voldelig og ofte svært omfattende kriminalitet, og at det er livsfarlig å komme seg ut av disse miljøene uten hjelp. Det har vært gjennomført en del exit-tiltak som har vist ganske god effekt. Problemet med noen av de tiltakene er at de blir finansiert som prosjekt. Dette er ikke prosjekt – for å si det sånn – dette er ikke noe som går over. Det er heller ikke noe som bare vil være aktuelt i de store byene. Det viser seg nå at noen av dem som er involvert i ekstreme handlinger, som er både politisk, religiøst og kriminelt motivert, kan befinne seg i små bygdemiljøer også. Da er det viktig at disse exit-tiltakene, f.eks. SaLTo-metoden, som Oslo-politiet har brukt, blir utviklet og brukt i alle politidistrikt, at det er SLT-koordinatorer i alle politidistrikt, og at det faktisk fungerer, men at vi også har og bygger opp aktive exit-tiltak for å kunne fange opp og få ungdommer ut av disse miljøene, enten det er rent kriminelle miljøer, eller det er andre typer ekstreme miljøer. Det er forbundet med stor fare for mange av dem som har vært uheldige og rotet seg inn i dette, å komme seg ut av det igjen. Da er det viktig at man stiller opp med slike tiltak, for ellers vil jo denne spiraleffekten bare fortsette videre. Derfor er de sidene av dette som handler om å fange opp alle dem som er i randsonen av å bli rotet inn i denne typen alvorlig kriminalitet, svært viktig å få finansiert på permanent basis, for her bygger man opp kompetanse som rives ned når prosjektet er over. Det er skadelig, for da kommer man ikke videre. Dette er permanente oppgaver som må finansieres permanent i overskuelig framtid.