Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2011-11-18:
En god skole er helt avgjørende for enkeltmenneskets frihet til å velge sitt eget liv, og en god skole er helt avgjørende for at vi som samfunn skal bemanne velferdsstaten og sikre framtidig verdiskaping. La meg ta ett eksempel: Litt senere i dag skal regjeringens nordområdemelding legges fram. Som nasjon er vår oppmerksomhet rettet nordover og mot de mulighetene som finnes der. Nordområdesatsingen er noe som skal komme hele landet til gode. Samtidig har den nordnorske landsdelen en helt berettiget forventning om at gass, mineraler og fisk i nord skal gi aktivitet og ny giv i nord. Men for at man skal lykkes med det, er det helt avgjørende at finnmarkinger og nordlendinger har kompetanse til å ta fatt på oppgaven. Da er det alarmerende at frafallet i den videregående skolen er høyt, og høyest i landet i nettopp Nord-Norge. Likevel er ikke frafallet et særnordnorsk problem. Det er for høyt på landsbasis, men det rammer sosialt og geografisk ulikt. Derfor er det viktig at vi skal ha ambisjoner på vegne av alle elever, uansett hva slags bakgrunn, bagasje eller forutsetninger de kommer til skolen med. Jeg er veldig glad for den fremgangen vi nå ser når det gjelder resultatene i den norske skolen, slik det bl.a. kommer til uttrykk i PISA-undersøkelsen. Men sammen med lærere, skoleledere, foreldre, elever og lokalpolitikere må vi strekke oss lenger. Vi må legge grunnlaget for mer og bedre gjennomføring idet barna begynner i barnehagen eller i skolen. Jeg vil berømme kunnskapsministeren for at hun så tydelig har satt tidlig innsats i fokus. Det er åpenbart bedre at man setter alle kluter til for å lære barna å lese og regne når de skal, i stedet for å vente og se og sette inn spesialundervisning når det har skåret seg for alvor. I dag skjer for mye for sent. «Alt kan repareres», heter det i en sang – men det blir vanskeligere dess lenger man venter. Det stiller store krav til læreren. Da er det viktig at læreren har det laget rundt seg som kreves: et lag med skoleledere som har tid og overskudd til å utvikle skolen, med flere yrkesgrupper inn i skolen som kan støtte opp under undervisningen, med assistenter som ikke overtar de pedagogiske oppgavene, men som kan hjelpe til med de mange praktiske oppgavene i skolehverdagen, og ikke minst, en PP-tjeneste som er tett på, som bidrar med å arbeide forebyggende, og som kan sette inn tiltak raskt. Da er det avgjørende at skoleledere, lærerne og spesialpedagogene får bruke tiden sin på læringsarbeidet. Vi må selvfølgelig opprettholde elevenes rettssikkerhet. Men vi som er samlet i denne salen, må være selvkritiske når det gjelder hvilke dokumentasjonskrav og andre forventninger vi har til skolen, som stjeler tid og krefter fra undervisningen. For en tid tilbake innledet kunnskapsministeren jakten på tidstyvene. Jeg er veldig glad for at hun også i denne meldingen varsler tiltak for å få ned saksbehandlingstiden og forenkle saksbehandlingsreglene for spesialundervisningen. Dette er ting vi ønsker oss mer av. Det er urovekkende å treffe lærere som forteller at de bruker så mye tid på andre oppgaver at de føler at de mangler tid til forberedelse, at undervisningen tidvis må tas på sparket, og at de også har for lite tid til å følge opp den enkelte elev. Hvis vi lykkes i arbeidet med å fange enda flere tidstyver, vil det åpenbart komme undervisningen og elevene til gode og helt sikkert også bidra til at lærerne blir der vi ønsker at de skal være, nemlig i skolen. Jeg har tillit til at kunnskapsministeren holder det løpende arbeidet løpende, men skal vi utvikle skolen videre, fordrer det også at mange andre er med og bidrar. Det er viktig at vi har engasjerte lokalpolitikere og fylkespolitikere, og det er avgjørende at samarbeidet mellom hjem og skole fungerer bra, som Dagrun Eriksen veldig presist kom inn på i sitt innlegg. Her mener jeg at vi skal ha en åpen holdning til hvordan dette kan utvikles videre, slik at foreldrene er trygge i sin rolle overfor en skole som er helt annerledes enn den skolen de selv gikk i.