Gunnar Skaug (Arbeiderpartiet), 2000-04-13:
Bruken av øremerkede tilskudd i kommunesektoren var, som vi husker, et hovedtema under Stortingets behandling av nytt inntektssystem i 1986, altså for ca. 14 år siden. Målet den gangen var å bedre kommunenes økonomiske handlefrihet ved å øke rammeoverføringene på bekostning av øremerkede tilskudd. Som saksordføreren, Kristin Halvorsen, på en utmerket måte har redegjort for, har det motsatte i realiteten skjedd. Øremerkede tilskudds andel av statlige overføringer er økt fra 20 pst. i 1988 til 40 pst. i 1998, mens denne tilskuddsformens andel av Kommune-Norges totale inntekter i samme tidsrom er økt fra ca. 10 pst. til 17 pst. Utgangspunktet for den saken kontroll- og konstitusjonskomiteen har hatt til behandling, er, som redegjort for av saksordføreren, Riksrevisjonens undersøkelse av øremerkede tilskudd som virkemiddel for staten i styring av kommunene, og om staten gjennom bruk av denne type tilskudd oppnår de virkninger man har ønsket. I likhet med saksordføreren vil jeg da understreke at konklusjonen av undersøkelsen er tankevekkende. På den ene side er store reformer, ikke minst innenfor helse- og sosialsektoren, dratt i gang ved hjelp av øremerkede tilskuddsordninger, forsøksprosjekter har latt seg gjennomføre, osv. På den annen side framgår det at utstrakt bruk av øremerkede tilskudd som forutsetter kommunal medfinansiering, har bidratt til å øke inntektsforskjellene mellom kommunene. At kommuner med svak økonomi gjennomsnittlig mottar 30 pst. mindre i øremerkede tilskudd enn kommuner med god økonomi, gir virkelig grunnlag for ettertanke. Det kan umulig ha vært Stortingets intensjon. Videre er kommuner som på et tidlig tidspunkt har prioritert viktige områder, som f.eks. eldreomsorg, i ulik grad blitt kompensert. En særskilt undersøkelse av to tilskuddsordninger uten krav om kommunal egenandel, såkalte prisnøytrale ordninger, til henholdsvis psykiatri og lønnstilskudd til omsorgstjenester, viser at bare 40 pst. og 2 pst. av de økte tilskuddsmidlene lar seg finne igjen i økte utgiftsrammer til formålene i kommunene samme år. Likeledes rapporterer mange kommuner, og da særlig de mindre, om betydelige administrasjons- og planleggingskostnader som er tunge å bære. Det er også liten sammenheng mellom tilskuddenes størrelse og de kontroll- og oppfølgingsrutiner som forutsettes ivaretatt. Alt dette tilsier at det må skje en gjennomgang og omlegging av de statlige overføringene til kommunene, og at bruken av øremerkede tilskudd bør reduseres. En enstemmig kontroll- og konstitusjonskomite slår fast at «Regjering og Storting bør bestrebe seg på å utvikle andre og mer egnede styringsmekanismer for å nå overordnede målsettinger og for å sikre en viss standard for grunnleggende velferdstjenester – mens hvordan målene skal nås i større grad overlates til lokale folkevalgte organer. Dette betyr at Stortinget må godta større variasjoner i utformingen av tjenestetilbudet utfra lokale variasjoner.» Så langt er det full samstemmighet. Uenigheten oppstår først når spørsmålet om hvilke tilskuddsordninger som skal fjernes, bringes på banen. Det såkalte Carlsen-utvalget, eller ad hoc-utvalget for kommunesektorens inntektsgrunnlag, fra 1996 viser etter min oppfatning til tre viktige hovedkategorier av tilfeller hvor det vil være hensiktsmessig å benytte øremerkede tilskudd. Disse er når tjenesten er i en oppbyggingsfase med svært ulik dekningsgrad, f.eks. satsingen på barnehager, når tilskuddet har karakter av en forsøksordning med en klar tidsavgrensning, eller når tilskuddet bare omfatter et fåtall kommuner og det er vanskelig å tro at kriterier i en generell kostnadsnøkkel kan fange opp utgiftsbehovet for disse kommunene. Utvalget konkluderer for øvrig med å tilrå en betydelig reduksjon i antall øremerkede tilskuddsordninger og også volum. Den oversikten jeg viser til, er sikkert på ingen måte utfyllende, men den synliggjør på en grei måte at øremerkede tilskudd kan ha en positiv effekt hvis de benyttes på en bevisst og gjennomtenkt måte. Skal man foreta en omlegging i retning av å la en større andel av de statlige overføringer skje i form av rammeoverføringer, tror jeg det er viktig å finne alternative måter å sikre de helt grunnleggende velferdstilbudene i kommunene på. I dette arbeidet kreves det selvfølgelig medvirkning fra alle parter. Også kommunene selv må være villige til å gi signaler om hvilke ordninger som bør utgå. Skal man få til en reell styrking av det kommunale selvstyret, som jeg tror alle er enige om at vi skal slåss for, må man, som kontroll- og konstitusjonskomiteen påpeker, samtidig akseptere større ulikheter i tjenestetilbudet kommunene imellom. Forholdet mellom samfunnets plikt til å sikre først og fremst enkeltindividets rett til velferdstilbud uansett hvor i landet han eller hun bor, og den kommunale handlefriheten er, som vi alle vet, en meget vanskelig balansegang. Den nye regjeringen med kommunalministeren i spissen er opptatt av disse problemstillingene. Kommunalministeren har allerede hatt møte med Kommunenes Sentralforbund bl.a. om et opplegg for å innlemme en del av de øremerkede tilskudd i de statlige rammeoverføringer. Dette synes jeg er et viktig initiativ som det blir interessant å følge videre. Nå vil jeg gjerne, i likhet med saksordføreren, konkludere med å si at det er neppe aktuelt å si et klart ja eller nei til bruk av øremerkede tilskudd. Som virkemiddel for å få i gang ønskede forsøk, få fortgang i nasjonale satsinger osv., kan denne type overføringer spille en positiv rolle. Forutsetningen er imidlertid at man er seg bevisst når slike tilskudd skal benyttes, om den enkelte ordning skal ha en tidsbegrensning og i tilfelle hvor lenge den skal vare, hvilke kriterier for mål og resultater ordningene skal vurderes ut fra, og hvorledes man sikrer at de øremerkede tilskuddene faktisk benyttes til de formål som de er forutsatt å skulle styrke. Helt til slutt synes jeg også man videre må vurdere muligheten for å forenkle kontrollordningene, slik at mest mulig av de øremerkede midlene kan benyttes direkte til de formål som myndighetene ønsker å prioritere.