Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2010-12-03:
Jeg tror hvis denne innstillingen blir lest internasjonalt – og det er det god grunn til å tro, i mange land – vil man merke seg at det er bred enighet om hovedlinjene i norsk utenrikspolitikk, og at Norge er et land i hovedsak i fred med seg selv og i fred med verden rundt seg, som er en økonomisk og politisk overskuddsnasjon som tar ansvar for egen sikkerhet, og som engasjerer seg i det internasjonale samarbeidet. De lange linjene ligger fast. Når det gjelder NATO, er det interessant å merke seg en enstemmig formulering fra komiteen – det omfatter selvfølgelig alle partier på Stortinget – som snakker om NATO og transatlantiske forbindelser som en hjørnestein, som ønsker en fordypning og videreutvikling i forhold til USA, og som arbeider for at NATO forblir livskraftig og relevant i en ny tid. Det er en ganske solid markering fra Norge et par uker etter at NATO har vedtatt sitt nye strategiske konsept, der vi har lagt avgjørende føringer. Vi er samstemte om EØS, vi er samstemte om FN og om utviklings- og engasjementspolitikk. Det er slik i år som i fjor at Fremskrittspartiet på noen måter er unntaket i denne sammenheng. De er med på viktige hovedlinjer, og jeg vil berømme representanten Høglund for en interessant og innsiktsfull analyse av nordområdeutviklingen og forholdet til Russland. Der er det mange påpekninger som jeg synes det er viktig å følge opp videre. Her har vi hatt gleden av å ha den kontakten og den innsikten som representanten har gjennom sitt arktiske parlamentarikersamarbeid. Men det er jo slik at Fremskrittspartiet skiller lag fordi de velger å ikke bruke ressurser og kutte i ressursbruk. Jeg finner egentlig ikke så veldig mye til en alternativ utenriks- og utviklingspolitikk i det Fremskrittspartiet legger fram. De siterer en del spredte rapporter, men det gjennomgående er kuttene. Jeg er enig med representanten Svein Roald Hansen, som sier at hvis det er så ille å yte bistand, er det vanvittig å sløse med 19 mrd. kr når man ser hvilken omtale bistanden generelt får. Men det poenget er gjort av andre. Det som heller skjer, er at Fremskrittspartiet foreslår strategiske kutt som har politiske konsekvenser. Det er ikke omtalt i innstillingen fra Fremskrittspartiet som hensikten med de kuttene, men resultatet ville være det. Når det gjelder fred og forsoning, er Fremskrittspartiet enig i at freds- og forsoningspolitikk er en overordnet oppgave for norsk utenrikspolitikk. Det har de sluttet seg til. Men de vil kutte med 60 pst. FNs organisasjoner, som ILO og WHO – Verdens helseorganisasjon i felt, jeg kjenner den organisasjonen spesielt – kutt på 50 pst. De kaller tusenårsmålene for ansvarspulverisering, mens resten av verden ser det som et forsøk på nettopp å konsentrere og fokusere innsats. Midtøsten: kutt på 60 pst. Jeg vet at hvis Norge skulle kutte sine bevilgninger til tiltak i Midtøsten, vil vår rolle i AHLC være over, våre bidrag til å styrke sikkerheten for israelerne lide et veldig stort tilbakeskritt, og vårt samarbeid med palestinerne likeså, og også med USA, som Fremskrittspartiet ellers er opptatt av. De foreslår stort sett avvikling av støtten til Sudan, som er noe utviklingsministeren og jeg daglig arbeider med i disse dager, nettopp for å forsøke å bidra til en fredelig utvikling der inn i 2011, hvor det kan komme folkeavstemning og en veldig krevende prosess – også her i tett samarbeid med USA. Summen av dette er en annen politikk gjennom kutt. Det er kuttisme, dette. Det er en gnienhet over denne politikken, hvor verdens rikeste land skal presentere seg som de som kutter i hjelpen til de fattigste. Så er det ett annet poeng, som ikke mange har nevnt, og det går på konsekvensen i politikken. Det er altså slik, så vidt jeg kan se, at Fremskrittspartiet i fjor ønsket å kutte 164 mill. kr til drift på tradisjonelt utenriksdepartement. Jeg påpekte da at et slikt kutt ville medføre en rad av nedleggelser av norske utenriksstasjoner. I år foreslår Fremskrittspartiet å øke den samme posten med 12 mill. kr. Så man går fra et kutt på 164 mill. kr i fjor, som fornuftig politikk for å drive norsk utenrikspolitikk, til en økning på 12 mill. kr i år. Det går forbi min forståelse hvordan man kan føre den politikken fra år til år. Vinglete er slik vi iallfall oppfattet utad. Til representanten Kristiansen, som foreslo å legge ned ambassaden i Iran: Jeg tror det er et dårlig forslag. Jeg tror ikke vi skal drive og opprette og nedlegge ambassader etter om vi liker regimene. Det har vært regimer i det 20. århundre som vi sterkt har mislikt, men hvor det fortsatt var klokt å ha ambassader og diplomater som kunne rapportere fortrolig og klokt hjem til Oslo. For øvrig vil jeg slutte meg til dem som gratulerer Dagfinn Høybråten med vervet som styreleder i den internasjonale vaksinealliansen. Det viser hvilket langt og godt engasjement Norge der har, og det er godt å se at GAVI slik sett får en erfaren og engasjert leder av styret.