Ketil Kjenseth (Venstre), 2017-06-08:
Tannhelsen er den saken som inviterer til størst debatt i denne saken her. For Venstres del har vi stått sammen med Kristelig Folkeparti for å beholde den offentlige tannhelsen i fylkeskommunene, eller på mellomnivået. Vi er for en kommunereform, men kommunereformen går forholdvis sakte framover, og i det stadiet vi er nå, mener vi det riktig at tannhelsen utføres av dette mellomnivået, som finner sin form mellom kommunene og staten. Tannhelsen er et eksempel på en fylkeskommunal oppgave som har hatt, og har, suksess. Den norske tannhelsen har blitt betydelig bedre de siste ti årene, og det kan dokumenteres på ulike vis. Hull i tennene er et av eksemplene på det. Heldigvis får færre og færre av den oppvoksende generasjonen hull i tennene, og det i seg selv vitner om at det gjøres en god forebyggende jobb. Det er verdt å ta med også at mange foreldre gjør en stor innsats. For Venstres del har det ikke vært vanskelig å akseptere at vi skal ha inntil 15 forsøk hvor kommuner får prøve å drifte tannhelsetjeneste. Generelt trenger vi flere forsøk i den norske helsesektoren, og alternativet til å holde seg med en primær- og spesialisthelsetjeneste – Norge er ett av få land i verden som har et så todelt helsevesen – er at vi legger alt på ett nivå. Uansett hvilket av de tre nivåene vi skulle velge, trenger vi i hvert fall erfaringer fra de ulike nivåene med drift. Derfor var også en følgeevaluering et av de kravene vi stilte, og det må det være fram til 2023, og så får vi da gjøre opp status og se an både hvordan det går med kommunereform, hvordan det har gått med de forsøkene og hvordan det går med tannhelsetjenesten i mellomnivået. For det mellomnivået – apropos debatten tidligere i dag – er det aller beste eksempelet på at vi har for mange og for små kommuner i Norge, og hvor nettopp mellomnivået viser at her er det et nivå for en effektiv drift. For et visst befolkningsgrunnlag må til for å få til en slik drift og for å få til de effektene som tannhelsesektoren faktisk har fått ut de siste 40 årene, siden fylkeskommunene ble opprettet i 1974. Det sier jo også Tannlegeforeningen og mange av tannlegene, at en overføring til kommunene vil innebære et stort antall interkommunale samarbeid for å drifte den virksomheten i dag. Det er nettopp det vi har stått her og diskutert og argumentert for i dag, at den type interkommunale samarbeid hvor ansvaret forskyves fra folkevalgte nivåer og over i indirekte demokratier, ønsker vi ikke mer av. Det i seg selv er jo et godt argument for at vi beholder det på et nivå som er godt strukturert. Dette fungerer godt i dag, og vi endrer ikke det bildet i stor grad ved å etablere 15 forsøk. Det er slik at 80 pst. av tannhelsevirksomheten i Norge utføres av private, og det er mange private aktører som gir et godt bidrag til pasientens beste, noe vi har hørt i den mange timer lange debatten i dag om hvor stort og intrikat det offentlige skal være. Vi sikrer altså en stor politisk oppmerksomhet om den videre tilknytningen for tannhelsetjenesten, og det blir interessant å diskutere – mer interessant – både i kommunene, i fylkene og også i helse- og omsorgskomiteen, som til tider ikke har diskutert så mye tannhelse. Det er jo bra i seg selv. Til slutt vil jeg knytte noen ord til ergoterapeutene, som jeg er veldig glad for at vi har fått med inn i primærhelseteamene, at de lovfestes fra 2020. Jeg trekker stadig vekk fram Hagen-utvalget og Innovasjon i omsorg. Det skal til tre ganger flere ergoterapeuter i primærhelsetjenesten for å få til den innovasjonen vi trenger, og derfor er de så viktige. Sammen med både tannpleierne og tannlegene tror jeg vi har mye å gå på når det gjelder innovasjon, og tannlegene er faktisk noen av dem som har tatt ut en god del av det.