Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2010-03-23:
Senterpartiets stortingsgruppe har hatt et sterkt engasjement for å bistå islendingene i en sak som viser at vi trenger en ny internasjonal rett. Garantiordningene for innskudd var ikke og er ikke lagd for en slik kollaps som skjedde på Island. Kritikerne av den frie kapitalbevegelsen som enkelte hyllet sterkt, framhevet risikoen for en slik kollaps, men det ble ikke satt inn nødvendige mottiltak mot det. I Klassekampen 28. januar 2010 skrev jeg bl.a.: «Norge kan ikke stå som passive tilskuere til islendingenes nød. Vi må strekke ut handa – og slik ta vårt valg.» Og videre: «Norge bør vise tydelig hvor vi står i en situasjon hvor det islandske folk blir forsøkt tvunget til løsninger uten at forpliktelsene er avklart gjennom internasjonal tvisteløsning.» Forslaget fra Kristelig Folkeparti som vi nå behandler, ble fremmet før den islandske folkeavstemninga. Ved folkeavstemninga den 6. mars, da jeg var til stede på Island og opplevde det bisarre resultatet at bare 1,6 pst. av dem som stemte, gikk inn for avtalen, så vi altså hvordan det gikk. Det var i en situasjon hvor statsministeren og finansministeren, som også er partiledere for de to regjeringspartiene, ikke stemte. De stemte ikke for avtalen. Det er jo rimelig spesielt, men kan dog forklares, for når den islandske presidenten sa nei til Alltingets flertallsvedtak om å gå for avtalen, førte det til nye forhandlinger om en bedre løsning. Avtalen var for dårlig, man var for dårlig forberedt, og det var også for dårlig internasjonal støtte. Etter at den islandske presidenten intervenerte, har jo Island fått større internasjonal støtte. Det er gledelig at den også er kommet fra Norge. Men den kanskje viktigste støtten er fra USA. Det som skjedde, var at ved et slikt nederlag ved folkeavstemninga ble den politiske krisen på Island forsterket. Men det førte til noe godt, ved at opposisjonen ble trukket mer aktivt med i forhandlingene. Både Selvstendighetspartiets leder og lederen for det islandske «Senterpartiet», Framsóknarflokkurinn, er jo nå trukket inn i forhandlingene i referansegrupper. Etter den 6. mars har det skjedd lite i forhandlingene om IceSave, altså forhandlingene mellom Island på den ene sida og Storbritannia og Nederland på den andre sida. Men det som nå skjer, er at det er en langt mer profesjonell opptreden fra islandsk side. Det, kombinert med større internasjonal støtte, gjør at det er forhåpninger om at det kan bli en avtale som i større grad tar stilling til de forpliktelser som den islandske stat har kommet i. Vi får altså en forsmak på noe som bør kunne bli en ny rett i slike situasjoner. Det som jo er hovedpoenget for Island, i tillegg til at de skal betale for sine forpliktelser, er jo å stabilisere økonomien, da først og fremst kronekursen. Det som står i innstillinga, er gledelig. Det står der, avslutningsvis: «Denne pakken er etter flertallets syn ikke koblet til utfallet av Icesave-forhandlingene, så lenge betingelsene oppfylles etter det programmet som er avtalt med IMF, herunder at Island honorerer sine EØS-forpliktelser. Flertallet viser til at den islandske regjeringen veldig klart sier at betingelsene oppfylles, og mener derfor Norge bør være åpne for å diskutere dette programmet i IMF.» Det er viktig. Så står det også i innstillinga, som flertallet står bak: «Flertallet vil understreke at dersom det kommer andre forespørsler fra Island om støtte, vil Norge selvsagt diskutere dette.» Island har fortsatt et svært høyt rentenivå. Det høye rentenivået på Island er et av de store problemene for næringslivet på Island, for det medvirker til at det blir for lite interessant å investere. Samtidig har Island fortsatt kapitalkontroll i forhold til utlandet. Det er etter vår vurdering viktig at det blir videreført, slik at en derigjennom kan beholde det instrumentet, slik at det er lettere å redusere rentenivået. Det er interessant at på Island har en kunnet devaluere sin valuta og dermed få økt konkurransekraft og dermed øke eksporten. Det er viktig for at islendingene skal komme ut av dette, altså ved at en får høyere eksport enn import, for det er den verdiskapingen som skal betale de forpliktelsene de er kommet inn i.