trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-07:
Eg må få korrigere representanten Lønning litt når det gjeld situasjonen i utanrikskomiteen i førre periode. Det som då mange gonger skjedde, var at vi i møte med andre land sine representantar kom i pinlege situasjonar ved at ein hadde gløymd kva det norske folk faktisk hadde sagt – hadde det ikkje vore for det gjenstridige folket, kunne dette gått bra. Det var det vi på nei-sida heile tida måtte streke under. Sjølv om det kan vere ei overvekt av ja-folk i komiteen som akkar og ber seg fordi vi ikkje har komme oss inn, er det det som er situasjonen, og det er det det norske folk har bestemt. Så må ingen vere i tvil om at det traumet som Inge Lønning snakkar om, er eit traume som ja-sida går og ber på. Dei ventar enno på den dagen der dei trur det kan vere ein sjanse til å vinne ei folkeavstemming. Det er klårt at den dagen kjem EU-saka til å komme opp i full breidd. Eg registrerer at det er det Inge Lønning har lyst til. Lat oss no sjå når den dagen kjem. Det skal bli interessant. Då er vi i ein heilt annan situasjon. Så til det som representanten Svein Roald Hansen tek opp i forhold til klimapolitikk. Det går godt an å vere mot EU, men likevel sjå at EU på enkelte område faktisk har ein betre politikk enn Noreg. Delvis har dei det når det gjeld klimapolitikken. Det var det representanten Valle meinte. Det er også fullt mogleg å vere imot norsk EU-medlemskap og ikkje leggje seg opp i om andre land eventuelt skal melde seg inn eller ikkje. Så til Island igjen: Vi har gjort det vi skal gjere. Det begynte vi med allereie i mars i fjor då den norske og den danske nasjonalbanken gav støtte til Island. Island var i ein situasjon der det blei spekulert bevisst i deira økonomi. Vi gjorde eit vennlegsinna oppkjøp av islandske kroner, nettopp for å støtte islendingane og stå last og brast med dei i den situasjonen dei var i. At dei islandske firma Kaupthing og Glitnir samtidig raida norske bankar, får no vere ei anna side av kapitalismen. Men det er ingen tvil om at vi støtta. Vi stod last og brast med det islandske broderfolket vårt. Det kjem vi til å gjere uavhengig av korleis dei vel i Europa – om dei vel å gå inn eller om dei vel å stå utanfor. At det skulle føre til problem for det nordiske samarbeidet, viser dei siste 10–15 åra at det overhovudet ikkje vil – det er ingen samanheng der. Vi har eit veldig godt samarbeid i Norden, sjølv om nokon har valt NATO, nokon har valt EU, og nokon står utanfor.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-07:
Når det gjeld å velje bort det verste og velje det beste, ser eg heilt klart at representanten Hansen kan ha eit poeng, men slik er den politiske verkelegheita. Men det er jo ikkje det som er grunnlaget for SV sin motstand mot EU. Det har eg gjort god greie for tidlegare. Det går sjølvsagt først og fremst på mangelen på folkestyre. Så tilbake til den konfirmanten som vi delvis feirar i dag, og som vi skal utgreie neste år: EØS-avtalen. Kvifor er ein så redd for å utgreie alternativa til EØS-avtalen? Det blir liksom ei slik skjelvande stemning i salen her når ein skal få opp alternativa. Trur vi ikkje såpass på konfirmanten, trur vi ikkje såpass på EØS at vi kan få utgreidd alternativa? Det kostar jo berre to–tre menn og kvinner i UD fire–fem månader å lage ein god rapport om det, og så kan vi få sjå han. Kanskje dei jobbar på kortare tid? Utanriksministeren har allereie peika ut kven som skal gjere det. Eg håpar vi får det til neste års gode debatt.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2009-05-07:
Jeg tar ordet som en reaksjon på det forrige taler sa, med hensyn til at vi bruker mer utenrikspolitisk energi på regionale enn på globale arenaer. Mitt helt klare inntrykk er at Norge bruker masse utenrikspolitisk energi på alle disse arenaene. Problemet med det regionale nivået i internasjonal sammenheng for Norge har vært at man for å delta i EU på fullt plan er nødt til å avstå suverenitet. Og det er det noen partier som har større problemer med enn andre, fordi det har en kostnad. Det er da man må avveie, som jeg også sa i mitt innlegg, fordeler og ulemper knyttet til det. Man kan ikke velge det ene eller det andre, som representanten Hansen sa. Skal man være med på å få de resultatene som verden har behov for, enten det gjelder å bekjempe fattigdom, løse finanskrisen eller løse miljøproblemene, må man avgi suverenitet. Og det er det som skiller EU fra de andre organisasjonene. Så er det helt riktig at EU som regional organisasjon er for liten til en del problemområder – ja, slik er det. Men vi trenger det nordiske nivået, vi trenger det europeiske nivået, og vi trenger det globale nivået. Problemet med de globale organisasjonene er at man må ha full enighet mellom alle land, og da blir disse organisasjonene handlingslammet. Ett eksempel på det er landbrukssektoren og Doha-runden. Der er Norge et av de land som har en forhandlingsposisjon der det handler om å avgi suverenitet og gi til de fattige landene på områder som er vanskelige for f.eks. norske landbruksinteresser. Jeg mener at dette handler om suverenitetsavståelse i forhold til den gevinsten vi kan få med å få forpliktende samarbeid, for det er den eneste veien for å løse fattigdomsproblemene, løse finanskrisen og løse klimakrisen.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2009-05-07:
Fleire har vore inne på at vi bør ha ein betre kontakt med dei besluttande organa i EU. Det er sjølvsagt riktig, og eg er sjølvsagt heilt einig i det. Nederlaget i selsaka viser jo at kontakten med dei besluttande organa i EU ikkje er optimal. Vi kom for seint på banen i den saken. Det var ikkje først og fremst vår skuld, men prosessen var komen for langt før ein eigentleg ønskte å høyre på Noreg sine argument. Attpåtil er det lita interesse for dei norske argumenta. Sjølv om vi hadde saklege argument i denne saka, kom vi altså til kort. Dermed kom vi uheldig ut, og det blei ei avgjerd som ikkje er i vår interesse, og heller ikkje i Europas interesse totalt. Same kva vi meiner, EU-medlemskap eller ikkje, er sjølvsagt ei minimal gjennomslagskraft i EU ein av kostnadene ved å stå utanfor. Men dette må ikkje bli ei sovepute, dette må ikkje bli ein grunn til at vi ikkje skal kjempe for våre interesser. Og vi må openbert bli flinkare, kanskje meir kreative også, og kome tidleg på banen for å få gjennomslag for våre argument og bli høyrt i viktige saker for framtida. Det er også fleire som har vore inne på dette med framtida for EØS-avtalen. No er det riktig at det er mykje som tyder på at Island snart søkjer om EU-medlemskap. Eg er sjølvsagt klar over Regjeringas posisjon og norsk posisjon i den saka, at ein kan halde fram med EØS-avtalen sjølv om Island søkjer medlemskap og også blir medlem i EU. Det er enkelte EU-parlamentarikarar som er meir tvilande til det. Derfor er det viktig at vi også er i forkant og er offensive i denne saka, at vi følgjer utviklinga nøye, og at vi også avklarar korleis vi best kan ta vare på norske fiskeinteresser i ein situasjon der Island blir EU-medlem. Ein har vore inne på dette med finanskrisen og dei utfordringane det skaper. No synest eg at finanskrisa på mange måtar er handtert rimeleg bra både frå EU, frå Noreg og frå dei fleste andre land. Men ei utfordring som det er viktig å passe på for oss, er at vi ikkje får ei utvikling som går i retning av proteksjonisme. Noreg som eit lite land med ein open økonomi vil vere spesielt utsett for det, dersom det blir resultatet av finanskrisen. I talen nemnde utanriksministeren EØS-avtalens artikkel 19, om vilkåra for basislandbruksvarer med sikte på ei gradvis liberalisering. Det at Noreg ikkje i større grad har opna opp for landbruksvarer, blir sjølvsagt sett på som negativt i EU. Enkelte oppfattar det som eit proteksjonistisk tiltak at vi har høge tollbarrierar på matvarer, samtidig som vi ønskjer fri tilgang for fisk. Eg konstaterer også at utanriksministeren bekreftar at desse forhandlingane er vanskelege. Eg synest det er leitt at ein slit med å få på plass forhandlingar her. Eg trur det er grunn til å håpe at dei forhandlingane som går på EØS-avtalens artikkel 19, finn sin konklusjon, og at ein kjem fram til ei løysing i den saka som gjer at begge partar, både Noreg og EU, blir fornøgde. Eg trur at om ein står for steilt i forhold til det, kan dette også skape problem for Noreg på andre område, og det trur eg ikkje Noreg totalt sett vil vere tent med.
Inge Lønning (Høyre), 2009-05-07:
Fra Høyres side fremmet vi i desember i fjor et forslag om å be Regjeringen om å iverksette en umiddelbar utredning av konsekvensene av et islandsk EU-medlemskap. Jeg går ut fra at slik situasjonen ser ut i dag, kan alle være enige om at det ikke hadde vært noen ulempe om Stortinget hadde sluttet seg til det forslaget, og at utredningen hadde vært igangsatt for lengst. Det som er helt åpenbart, er at det institusjonelle rammeverk som i dag ligger i EØS-avtalen, ikke vil kunne videreføres ved et islandsk EU-medlemskap. Det som imidlertid er langt mer interessant, er de politiske konsekvensene. Hvis Norge innenfor det nordiske samarbeid i fremtiden skal være i en situasjon hvor vi er det eneste av de fem land som ikke deltar i samarbeidet i EU, vil det også forandre det nordiske samarbeid i Norges disfavør, helt åpenbart. I forrige periode, da EU var inne i sin siste store utvidelsesprosess, hadde vi besøk i utenrikskomiteen av representanter for søkerlandene, de var jo delvis også søkere om NATO-medlemskap. Og fra vår side av bordet ble det unisont sagt hver eneste gang: Det er i Norges interesse at flest mulig europeiske land blir medlemmer av EU. Det er jeg hjertens enig i. Det betyr at det omfatter Island. På et nylig avholdt partilandsmøte ble det forsikret om at det også omfatter Tyrkia. Det som er det virkelig store spørsmål, som berører Norges troverdighet i samhandling med andre land, er hvorfor vi samtidig opererer med en tilleggsprotokoll av hemmelig art som sier: Denne regel, det er i Norges interesse at flest mulig land blir medlemmer av EU, gjelder ikke for Norge. For det er i Norges interesse at denne regel ikke gjelder Norge, som det eneste europeiske land. Jeg har lyst til å utfordre utenriksministeren til å kommentere denne underlige dobbeltkommunikasjonen, for ikke å si dette politiske dobbeltbokholderi. Hvor lenge mener utenriksministeren at norske regjeringer med troverdigheten i behold kan fortsette å kommunisere et så grunnleggende tvetydig budskap som dette? Etter mitt skjønn er den måten vi håndterer vårt forhold til EU på, blitt et traume i norsk politikk som det er denne forsamlings oppgave, Stortingets oppgave, å sørge for at vi kommer ut av så snart som overhodet mulig, for ellers vil det svekke vår troverdighet både i det nordiske samarbeid, i det europeiske samarbeid og i forhold til verden for øvrig.
Inge Lønning (Høyre), 2009-05-07:
Jeg takker utenriksministeren for svaret. Jeg synes nok at han trekker grensen mellom rollen som utenriksminister og rollen som privatperson unødig skarpt. For slik utenriksministeren nå ordla seg, skulle man tro at rollen som utenriksminister egentlig er en slags departementsrådsrolle. Jeg trodde at også utenriksministeren er politiker. I hvert fall ville jeg anse det som en fordel for et land å ha en utenriksminister som er politiker. Derfor vil jeg gjerne forsøke å føre samtalen et lite skritt videre. Jeg satte ikke noe spørsmålstegn ved Norges alminnelige troverdighet – den tror jeg står seg rimelig godt. Mitt spørsmål om troverdigheten var formulert slik: Hvor lenge kan vi fortsette dobbeltbokholderiet eller dobbeltkommunikasjonen som går ut på å hevde at det er i Norges interesse at alle andre europeiske land enn Norge blir medlem av EU, samtidig som det er i Norges interesse at denne regel ikke omfatter Norge? Det er en holdning som i beste fall er paradoksal, og i verste fall nettopp er egnet til å svekke troverdigheten. Jeg vil gjerne knytte spørsmålet opp til det som utenriksministeren nå ikke kommenterte, nemlig: Hvorledes vil en situasjon hvor fire av fem nordiske land er medlemmer av EU, og Norge er det eneste nordiske land som står utenfor, påvirke det nordiske samarbeid, som vi i dagens situasjon er i ferd med å vitalisere? Jeg mener at det er godt og riktig at vi er i ferd med å vitalisere det, bl.a. gjennom den rapport som Thorvald Stoltenberg har lagt på bordet, og som de nordiske utenriksministrene – så vidt jeg har forstått – skal drøfte på et møte i begynnelsen av juni. Er ikke utenriksministeren enig i at det vil berøre Norges posisjon også innenfor det nordiske samarbeid dersom vi som det eneste nordiske land velger å bli stående utenfor EU, og enda mer hvis utenriksministerens regjeringspartnere skulle ønske å svare på et eventuelt islandsk EU-medlemskap med å løsne på Norges tilknytning til EU, nemlig avvikle EØS-avtalen og isteden gå inn for en bilateral handelsavtale?
Inge Lønning (Høyre), 2009-05-07:
Jeg deler utenriksministerens skepsis mot privatpraktiserende utenriksministere. Det er en uting. Nå var ikke utenriksministeren til stede i utenrikskomiteen i forrige periode – av gode grunner – så han fulgte ikke den kommunikasjonen. Kommunikasjonen var faktisk akkurat slik som jeg refererte den. Det ble fra alle representanter på vår side av bordet, nei-partier og ja-partier, sagt, uten begrensninger og forbehold av noe slag, at det er i Norges interesse at flest mulige europeiske land – ingen nevnt, ingen glemt – blir medlemmer av Den europeiske union. Da vil jeg anta at utenriksministeren vil være enig med meg i at det budskapet går logisk sett ikke veldig godt sammen med det motsatte budskap for Norges vedkommende. Nå regner jeg med at utenriksministeren fra høsten av vil stå på denne talerstolen i en annen egenskap enn utenriksminister. Vil han da føle seg fri til å gå i brodden?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2009-05-07:
Beklager at jeg kommer litt sent inn i debatten, men det gikk litt fortere enn jeg hadde trodd. Jeg hadde lyst til å si litt om forskning, for det ble jo så vidt berørt av utenriksministeren i hans i og for seg gode redegjørelse. Forskning er uhyre internasjonal av natur. Det gjelder bruken av resultatene, og det gjelder behovet for å ha internasjonalt nettverk når man skal utføre forskning på internasjonalt toppnivå. Og den er grenseoverskridende på begge områder. Forskning dreier seg om hvilket samfunn man skal ha framover, og det dreier seg om hvilken næringsstruktur man skal ha framover. På forskningsområdet har EU uhyre store ambisjoner. I motsetning til dagens regjering, som er mer opptatt av å komme seg bort fra de målene som man trakk opp for forskning i forrige periode, holder EU fast på målene og jobber ganske bevisst for å komme i havn med dem. Det ser vi i det enorme hoppet man gjør fra 6. til 7. rammeprogram. Man ser det også på at EU er i ferd med å skape ERA, European Research Area, som på mange måter er et indre marked når det gjelder forskning. Det skal være fri flyt av forskere, og det skal være fri flyt av resultater. Der er ikke Norge med, og vi er heller ikke tilknyttet gjennom EØS-avtalen. Det bør være et område man ser ganske nøye på, hvordan Norge skal ha sin tilknytning der. For vi sitter faktisk utenfor når EU gjør sine prioriteringer i disse programmene, og vi er, som sagt, heller ikke bundet opp til ERA gjennom EØS-avtalen. Ved å sitte utenfor når EU gjør sine prioriteringer på så store programmer, som også vi dekker veldig store kostnader av – det er vel oppe i 1,2 milliarder kr nå som går fra Norge og inn i europeiske forskningsprogrammer – kan det være fare for at EU gjør prioriteringer som ikke norske bedrifter ser seg tjent med. De foreløpige evalueringene av det 6. rammeprogram opp mot det 5. rammeprogram tyder på at den prosessen allerede er litt i gang. Det får vi jo se. Det er en hel gjennomgang som varsles i forbindelse med den forskningsmeldingen vi nå har til behandling, men de foreløpige signalene jeg får fra bl.a. NHO, er at så har skjedd. Jeg synes at forskningsområdet er et av de områdene hvor paradokset er størst, ved at vi velger å stå utenfor der alle prioriteringer gjøres, og der alle beslutninger tas, samtidig som vi er helt avhengig av den utviklingen som skjer. For norsk forskning, isolert norsk forskning, vil ikke kunne utvikle seg på langt nær så godt som den vil kunne gjøre i et tett samarbeid med EU.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2009-05-07:
Dette kan sjå ut til å vera ei lita sak. Men ho kan få store konsekvensar dersom Island sine planar om leiting og eventuelt utvinning av olje og gass i dette aktuelle området blir realiserte. Eg vil seia at med bakgrunn i Islands vanskelege økonomiske situasjon må det vera lov å håpa at dei finn utvinnbare ressursar i området. Men dersom det er tilfellet, vil det òg påverka haldninga vår til petroleumsaktivitet i området. Dersom vi får islandsk olje- og gassutvinning her, vil det måtta påverka vår aktivitet. Skal Noreg vareta sine eigne interesser, blir me nøydde til å driva leiting og kartlegging av dei ressursane som finst i det grensenære området. Eg trur at det meste tyder på at dei lettast tilgjengelege petroleumsressursane i verda er kartlagde og tekne ut. Med tanke på framtidig etterspørsel etter energi trur eg me må vera budde på at det blir eit auka internasjonalt press på tilgang til dei områda der det er mogleg å driva petroleumsaktivitet, og der det er mogleg å gjera funn. Det er uansett ein klar fordel at alle juridiske forhold knytte til slik aktivitet er avklarte, og derfor er det veldig positivt at denne avtalen går i større detalj enn tidlegare avtalar Noreg har gjort med andre land. At det er meir føreseieleg, er ein fordel både for styresmaktene og for eventuelle kommersielle aktørar. Denne aktuelle avtalen er ein klar fordel både for Island og for Noreg. Med denne avtalen får me på plass ei avklaring med nok ein nabostat. No har me vel fått ei avklaring som gjer at ein stadig større del av den totale grensa eller delelinja vår er regulert gjennom liknande avtalar. Men dessverre står det enno att ein del. Derfor tenkte eg at eg skulle avslutta dette innlegget mitt med ei lita oppfordring til naboland som enno ikkje har fått avklart juridisk denne typen spørsmål med Noreg: Gjer som Island! Det vil alle ha nytte av.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-07:
I arbeidet med CO2-rensing, -frakt og -lagring er bruk av CO2 et viktig spørsmål, etter mitt skjønn. Statsråden vektla sikker lagring. Men sikker lagring kan jo like godt innbefatte at man lagrer i mineraler eller produkt som at man lagrer det under jorda. Komiteen skriver at de ber Regjeringen vurdere hvorledes vi skal stimulere forskningsprosjekt hvor CO2 brukes som en innsatsfaktor. Har statsråden gjort seg noen refleksjoner om hvilke prosjekttilnærminger som han vil forsøke å jobbe fram, og hvordan Stortinget blir involvert i dette arbeidet framover?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-07:
Jeg synes statsråden er i det konstruktive hjørnet i dag. Jeg har derfor lyst til bare å vise til en merknad i innstillingen der komiteen «forutsetter at evalueringer fra teknologitester på TCM tas med i investeringsbeslutningen for et fullskala CO2-renseanlegg på Mongstad». I Dagens Næringsliv for noen uker siden var statssekretær Robin Koss ute og uttalte at det ikke var sikkert man ville rekke å bli ferdig med testsenteret før en gikk videre med fullskalaanlegg. Hvordan vil statsråden forholde seg til komiteens merknad? Vil han sørge for at en forutsetter at evalueringen fra testanlegget tas med i investeringsbeslutningen for et fullskalarenseanlegg – med håp om at det går så fort som mulig selvsagt?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-07:
Som sakens ordfører synes jeg det nå er tid for en liten oppsummering. Jeg synes det har vært en god og konstruktiv debatt, der signalene fra de ulike partiene, og ikke minst fra statsråden, har vært bra. Jeg synes statsråden har rett i at vi skal være forsiktig med å fordele skyld i forkant i tilfelle ting ikke går som planlagt, og at dette, med tanke på den viljen som alle partier står bak, ikke kan skyldes politisk sommel, eller manglende ønske, men at man skal ha respekt for den teknologiske kompleksiteten som man her har med å gjøre. Så tror jeg også det er viktig og riktig, som statsråden sier, at det her ikke er noen absolutter i forhold til tid og alt dette, men at man gjerne må ha ambisiøse målsettinger som man strekker seg etter. Dette prosjektet har et langsiktig perspektiv, selv om man prøver å komme i gang så raskt som mulig, og det må være et globalt utsyn i det man prøver å gjøre. Derfor er jeg glad for at forsknings- og utviklingsprosessen vektlegges, og at man da samtidig understreker god framdrift. Men jeg synes det blir litt smålig når Sosialistisk Venstreparti forsøker å skape en debatt om hvem som er mest ambisiøse, og skylder på Venstre og Kristelig Folkeparti for ikke å ville stå bak målsettingen om 2014, når vi vet at slike målsettinger – på Kårstø i 2009, Mongstad i 2012, ja, sågar krav om rensing fra dag én – har vært brutt mange ganger før. Det er viktigere da, synes jeg, at det store flertallet her stiller seg bak at det er prosessen og premissene som er gitt her, som er positive, som er gode og klare, og som gjør at aktørene som står bak og skal jobbe i prosjektet, vet hva de har å forholde seg til. Så er det også veldig bra å se at det er en bred stemme her for å stimulere til ytterligere forskning også fra andre aktører, at man skal prøve å legge til rette i større grad for at selskap som IFE, Sargas og andre skal kunne teste ut sin teknologi både på kort og ikke minst i hvert fall på lang sikt, men at dette må være praktisk mulig. For man kan ikke bare trylle Mongstad og TCM-prosjektet til å bli av dobbelt størrelse med tilrettelegging for alt mulig. Jeg ser fram til å få Regjeringens innspill til bruk av CO2 i et mangfold. Jeg tror det er helt riktig, som representanten Halleraker sier, at dette burde vi nok ha fått en egen stortingsmelding om. Man har sett at f.eks. på Kårstø har man gått i én retning og så ombestemt seg underveis ved å inkludere andre premisser for hvem som skulle være prekvalifisert, med de kostnadene som det vil medføre. Jeg tror det hadde vært mye bedre at man tidlig i neste stortingsperiode fikk en bred debatt gjennom en stortingsmelding om premissen både for nye CO2-renseprosjekt og for forskning og utvikling og bruk av CO2. Hvis denne regjeringen kunne ha begynt arbeidet med en slik stortingsmelding, selv om den ikke blir framlagt før i neste periode, ville det være nyttig, tror jeg, for å opprettholde en framdrift på dette.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2009-05-07:
I høringsprosessen ble det klart uttrykt fra flere tunge norske miljøer at de følte at de ikke slapp til med å få lov å være på tilbudssiden for å få testet ut alternative teknologier til det som prøves ut i dag fra Alstom og Akers side. Sargas eksempelvis sier jo klart fra om at de allerede er i stand til å håndtere CO2-fangst. Er det fra statsrådens side ønskelig at alternative miljøer får lov og gis anledning til å teste ut sine muligheter, sine teknologier? Og i så fall: Hvis statsråden har et slikt ønske, hvordan kan han bidra til at andre og nye miljøer får lov å slippe til på dette området?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2009-05-07:
Statsråden holdt et godt og balansert innlegg. Han sa at det er en «stor og vanskelig jobb» som skal gjøres, dette er ikke «hyllevare», det er en stor risiko knyttet til teknologi og økonomi, og det «må vi ha respekt for». Dette er tre cirka-sitater med håndskrift fra dette innlegget. Fra Kristelig Folkepartis side håper jeg vi lykkes. Vi vil jobbe for at vi skal lykkes. Vi skal være med og bevilge de nødvendige midler. Vi skal ta kampen som trengs for dette, ikke fordi det er viktig politisk først og fremst, men fordi dette er viktig for klimaet og de klimautfordringer vi står overfor. Jeg kunne egentlig ha trukket denne replikken, men statsråden snakket så lavt på slutten av sitt svar til foregående replikant, så jeg spør: Vil vi lykkes i 2014?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2009-05-07:
Saken om kraftkrisen i Midt-Norge er dessverre blitt en gjenganger i Stortinget, uten at det har bidratt nevneverdig til en løsning på disse problemene. Vi har en ubalanse i forhold til kraftproduksjon og kraftforbruk, som saksordføreren var inne på. Vi har en produksjon i dag på 6,5 TWh og et forbruk som er nesten dobbelt så stort. Med unntak av bygging av nye overføringsforbindelser fra andre deler av landet og fra Sverige, og bygging av to reservekraftverk, som er dårlige klimatiltak og en dårlig løsning i forhold til energiutnyttelse, har det dessverre skjedd lite i forhold til utbygging av ny permanent kapasitet for energiproduksjon i denne landsdelen. Kristelig Folkeparti har ment at vi kan bruke denne regionen som et utstillingsvindu i forhold til bærekraftige energiløsninger som kan erstatte bl.a. de to reservegasskraftverkene som det nå er lagt til rette for. Vi har tidligere i denne sal tatt til orde for at Midt-Norge bør bli en modell for utvikling av bærekraftige energiløsninger ut fra de ressursene som finnes i denne landsdelen. Dessverre får vi ikke gjennomslag for det i denne debatten, da heller ikke Regjeringen er med på en handlingsplan på dette tidspunktet. Kristelig Folkeparti er glad for hver krone som Enova får overført. Men det er jo viktig at de kronene vi overfører til Enova, blir utløst i nye prosjekter, enten i forhold til ny kraftproduksjon eller i forhold til energieffektivisering. Det er bare det som hjelper denne regionen, og resten av landet. Skal vi få det til, har vi større utfordringer, for det ser jo ut som om Enova får mer enn nok penger i forhold til de prosjektene de klarer å ha som kan få støtte. Av to vindkraftprosjekter som fikk støtte i fjor, ser det ut som om kanskje bare ett blir realisert, og da har vi ikke kommet så langt i forhold til å skape mer ny fornybar energi, vindkraft bl.a., i Midt-Norge, til tross for at Enova har fått mer penger til bevilgning til dette disse årene.
Erling Sande (Senterpartiet), 2009-05-07:
Lat meg berre fyrst kommentere at det er eit nytt trekk frå Kristeleg Folkeparti og opposisjonen at ein vel ikkje å skrive inn sine eigne ambisjonar fordi ein ikkje stolar på Regjeringa. Så det var ei artig forklaring. Det har av saksordføraren og andre vore gjort grundig greie for innhaldet i proposisjonen – investeringa i teknologisenteret på Mongstad. Frå Senterpartiet si side stiller vi oss bak dei merknadene og den konklusjonen komiteen og komitéfleirtalet har i saka. Det er viktig, som saksordføraren òg understreka, at komiteen i stor grad har samla seg i denne saka, men det er også å rekne som ei støtte til dei ambisjonane og dei måla Regjeringa har for arbeidet på Mongstad spesielt, og også for det store arbeidet med å utvikle teknologi for fangst og lagring av CO2. For Senterpartiet er det viktig at testsenteret er eit attraktivt og fleksibelt senter på den måten at det kan spele ei viktig rolle for uttesting av ulike teknologiar i åra som kjem. Det er viktig å understreke at testsenteret ikkje er knytt til fullskalaanlegget på ein sånn måte at det må vere ferdig bygt, testane gjennomførde og evalueringa avslutta før ein går vidare i arbeidet med etablering av fullskalaanlegget. Tvert om ligg Regjeringa sine planar om etablering av eit fullskalaanlegg seinast i 2014 fast. Dette er det viktig å presisere på bakgrunn av den usikkerheita som ein har forsøkt å så om dette spørsmålet den seinare tida. Så må vi leggje til grunn at planlegging, bygging og driftsaktivitet ved eit testsenter gjev verdifull erfaring og kunnskap undervegs som kan nyttiggjerast ved etableringa av fullskalaanlegg. Avgjerda i dag er eit av mange små, men viktige steg i arbeidet med å redusere dei globale klimautsleppa. Som fleire har vore inne på, har Noreg hatt store inntekter av petroleumsressursane sine, og derfor ligg det òg eit moralsk ansvar på oss for å bidra til å få fram dei teknologiane som kan møte dei globale problema som følgjer i kjølvatnet av store CO2-utslepp. Med det arbeidet vi legg ned knytt til fangst og lagring av CO2, bidreg vi òg til den globale grøne dugnaden som verda er inne i, og arbeidet med etablering av eit teknologisenter på Mongstad er ei viktig brikke i eit sånt bilete.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2009-05-07:
Det har vært vist til en artikkel i Bergens Tidende, som har skapt en viss uklarhet. Jeg mener selv at jeg formulerte meg slik i den artikkelen at det kom klart fram at Venstre ønsker fullt trykk på gjennomføringen av fullskalarensing så raskt som mulig. Vi har også forsøkt å formulere sterk kritikk til gjentatte utsettelser av gitte tidsfrister. Jeg ønsker å ha statsrådens bekreftelse på at han har oppfattet Venstre slik at vi er en sterk tilhenger av å ha så stort trykk på full rensing at det kan skje senest i 2014. Så har jeg lyst til å ha statsrådens vurdering av hva det var som gikk galt da han lovte rensing på Kårstø innen 2009 og på Mongstad innen 2012?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2009-05-07:
I dag har vi fått noen spennende erkjennelser fra senterpartipolitikere som står sentralt når det gjelder utforming av energipolitikken i denne perioden, og som konkluderer med at de er misfornøyde. Det startet i utenriksdebatten hvor Åslaug Haga sa rett ut, ganske oppsiktsvekkende, at det var sterke krefter i Regjeringen som hindret en mer offensiv satsing på fornybar energipolitikk. Det sa altså en tidligere partileder og en tidligere olje- og energiminister, som oppsummerte Regjeringens feilslåtte politikk på dette området på den måten, i Stortinget. Nå hørte vi Ola Borten Moe slå fast at han hadde håpet at man hadde kommet lenger og fått gjort mer på dette området, som har vært styrt av tre statsråder fra Senterpartiet i fire år. Borten Moe sier at det fortsatt er tid til å handle. Det er ingenting som tyder på at den tiden vil bli brukt til å handle. Blant annet har Regjeringen latt være å legge fram et alternativ til grønne sertifikater, som er like kraftfullt som det, slik en forpliktet seg til i klimaforliket. Så det er nok mer tid for oppsummering etter fire år med feilslått energipolitikk enn handling. Og da har altså Borten Moe og Åslaug Haga i dag gitt verdifulle bidrag til den oppsummeringen. Den debatten vi har i dag, burde på mange måter vært unødvendig. For det ble fra Regjeringens side lovet en handlingsplan for dette området. Hadde den handlingsplanen kommet, kunne den vært et bidrag til å komme nærmere de mål og de løsninger som det er relativt bred enighet om. Vi har også hatt en debatt tilsvarende denne der opposisjonen har tatt til orde for at en likevel lager en slik handlingsplan. Det har da blitt stemt ned av regjeringspartienes flertall. Men det er gode grunner til å forsøke igjen – fordi situasjonen i dette området er utfordrende, men også fordi mulighetene i dette området er store. Det var det en kunne fått belyst og satt trykk på i en handlingsplan. Den reaksjonen som her kommer gjennom dette forslaget, er en refleks på Regjeringens sviktende satsing på viktige komponenter i energipolitikken. Jeg har også lyst til å peke på at Venstre og Kristelig Folkeparti gjentatte ganger har tatt til orde for at denne regionen brukes til å lage en modell for bærekraftige energiløsninger. En handlingsplan kunne vært et virkemiddel også i den sammenheng. Det ble fra Ola Borten Moes side nevnt mobile gasskraftverk som et tiltak. Det kostet milliarder. Jeg håper aldri at det kommer i bruk. Det som var et alternativ til å satse på mobile gasskraftverk, var å ta utgangspunkt i Hafslunds planer om et bioanlegg på Averøy. De var villige til å bruke de samme ressursene som ble lagt ned i det mobile gasskraftverket, til å lage reservekraft på Averøy. Det ivret Venstre for, det ivret Hafslund for, det ivret andre for, men Regjeringen sa nei. En ønsket å låse denne kapitalen og satse den på mobile gasskraftverk.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-05-07:
Jeg mener representanten Solvik-Olsen har et godt poeng med hensyn til det å jobbe bredt når det gjelder anvendelse av CO2 og å se på CO2 som en mulighet, ikke bare et problem. Det har vært gjort store forsøk på det tidligere i forhold til trykkstøtte på sokkelen, hvor CO2 skulle bli definert som et plussprosjekt. Det er så langt noe krevende. Når det gjelder konkret oppfølging av det, har vi programmer som jobber med CO2-problematikk i et bredt spekter. CLIMIT-programmet, som Stortinget er vell informert om, er jo det mest konkrete i så måte. Innenfor det programmet er det åpne muligheter for å jobbe med den type prosjekter som representanten tar opp. Jeg mener det er et område som vi med fordel kan ha økt fokus på framover. Jeg kan også bidra til at det temaet får en bredere omtale enn det som så langt har vært tilfellet, i framtidige dokumenter på dette området som Stortinget får oversendt.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-05-07:
Svaret på spørsmålet er ja. Skal vi lykkes med jobbinga på CO2-området, kan vi ikke putte alle eggene i en kurv, vi er nødt til å ha et mangfold av forskningsmiljøer, bedrifter og institusjoner som jobber med disse spørsmålene. Sånn sett er det viktig å se på jobbinga innenfor CCS/CO2 også som en jobbing utover det konkrete prosjektet på Mongstad. Jeg tror at teknologisenteret og utviklinga av det kommer til å føre til at det er mange flere selskaper i Norge enn Aker Clean Carbon som kommer til å få relevante oppgaver og sånn sett utvikle sin kompetanse. I tillegg til det har vi, som jeg nevnte i mitt forrige svar, CLIMIT-programmet, som helt åpent inviterer næringslivet i Norge til prosesser knyttet til dette. Vi har også de nylig definerte prosjektene knyttet til senter for forskning innenfor bl.a. CCS, som for kort tid tilbake fikk mye penger som oppfølging av klimaforliket, som også er å regne med i forhold til dette området framover – så ja!
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-05-07:
Uten å legge noe mer i det enn det, må jeg si at etter den tiraden som komiteens leder kom med fra Stortingets talerstol for noen få minutter siden om hva han oppfatter å være manglende oppfølging på dette området fra Regjeringa, er det relativt frimodig nå å skulle be om en generell friskmelding av Venstres politikk på samme område! Jeg skal være litt mer raus enn det jeg oppfattet representanten Kvassheim for å være for noen minutter siden, og si at jeg oppfatter Venstre som en medspiller i dette. Jeg oppfatter at Venstre ønsker å finne løsninger på det. Jeg oppfatter Venstres miljøengasjement som oppriktig og skikkelig også på dette området. Slik sett vil vel mitt svar mer være en oppfordring tilbake om at de kanskje skal vise noe mer av den samme rausheten overfor det arbeidet som Regjeringa gjør, hvor jeg mener at vi ikke har noen andre ambisjoner enn å forsøke å finne de beste løsningene innenfor dette området, samtidig som jeg er ydmyk overfor at vi opererer med vanskelige saker. Vi kommer til å gjøre feil framover. Vi gjør ting som ingen andre har gjort før oss. Det kommer også til å merkes.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-05-07:
Fra dags dato, når Stortinget nå ser ut til å fatte det vedtaket som det ligger an til, vil det være en kontinuerlig læringsprosess ved teknologisenteret på Mongstad. Vi skal være veldig forsiktige med å mene at i jobbinga med CO2 og CCS framover er det noen «absolutter» med hensyn til datoer når det gjelder når læring har skjedd, og når kompetansenivåer er nådd. Vi kommer til å lære hver dag framover. Det vil være meningsløst hvis vi ikke bruker den læringa fra teknologisenteret ved bygging av fullskala renseanlegg på Mongstad. Så er det samtidig slik at de konkrete utslippene på Mongstad er det viktig å få håndtert. Derfor har vi heller ikke tid til nå å avvente dette på en måte som gjør at vi hele tida skal se etter den mulige nye teknologien som hele tida kommer til å ligge der framme. Det kommer den til å gjøre. Vi kommer hele tida til å bryte nye barrierer. Derfor gjentar jeg det jeg sa i stad om at jeg har 2014 som tidspunktet for målet.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-05-07:
Jeg oppfatter meg selv som en relativt praktisk fyr, som er opptatt av hva vi skal få til, og som også ser gleden i konstruksjonene på Mongstad – å etablere det fysiske vi skal gjøre der borte, som også er en teknologisk utvikling. Jeg har vært der og sett på det som er gjort så langt. Det som kommer videre derfra, er enda mye mer spennende. Jeg sa på talerstolen i stad, og jeg gjentok det i svaret til Solvik-Olsen, at jeg jobber etter én plan, og det er å lykkes både med teknologisenteret og med å nå målet 2014 når det gjelder fullskalaanlegget. Det er mitt mål. Så synes jeg at vi alle gjør oss selv en bjørnetjeneste hvis vi nå går inn i en diskusjon som dette: Hvis vi ikke klarer det i 2014, hvem sin skyld er det? Jeg kan si det på samme måten til representanten Holten Hjemdal som jeg sa til representanten Kvassheim: Jeg tror på Kristelig Folkepartis engasjement i denne saken. Jeg ber om å bli trodd på mitt engasjement i den samme. Derfor har jeg ikke behov for nå å legge noen andre planer enn den planen vi har om 2014. Hvis så skulle skje(presidenten klubber) at vi ikke når det målet, skyldes det ikke mangel på politisk vilje,(presidenten klubber igjen) det vil skyldes praktiske problemer. (presidenten klubber) (presidenten klubber igjen)
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-05-07:
Jeg er entusiastisk i forhold til gode vannkraftprosjekter som kan levere ny fornybar energi, og som samtidig kan utvikles innenfor de kravene vi skal og bør sette for inngrep i naturen med hensyn til miljørestriksjoner. For øvrig hadde jeg gleden av å åpne et utvidet anlegg på Vestlandet, i Sauda, for noen få uker siden, og bare derfra kommer det 600 nye GWh inn i det norske kraftmarkedet. Vi ser også at vi fra småkraftverk får betydelige innslag av ny kraft som følge av nye kraftutbygginger. Det er bra. Jeg er også veldig entusiastisk i forhold til å kunne få ny fornybar energi inn fra vindkraft. Der ser vi at vi i Midt-Norge, som i landet for øvrig, har fått lite ny kraft inn den siste tida nå. Derfor har vi også gått inn med mer penger. Vi har som kjent en ny utlysningsrunde nå om noen få dager, og jeg håper virkelig at det også der vil bli søkt om støtte til gode prosjekter i Midt-Norge, slik at det gjennom det gis en mulighet til å øke produksjonen i regionen.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-05-07:
Det er cirka én uke til søknadsfristen går ut for Enovas runde på vindkraft. Det er et område som gir mulighet for Midt-Norge. Det kan være konkrete tiltak som der kommer som følge av de pengene Regjeringa har stilt til rådighet for vinkraftsatsing, penger som tidligere ikke har vært tilgjengelig for bransjen. Jeg kan ikke gå inn og detaljstyre private prosjekter. Jeg skal heller ikke gå inn og ta saksbehandlinga for de prosjektene som det forhåpentligvis blir søkt om penger til. Men gjennom at Regjeringa nå har stilt så mye mer penger til disposisjon, øker det også mulighetene for at konkrete tiltak i Midt-Norge blir gjennomført for å øke produksjonen. For øvrig må jeg nok si at det er en ganske sterk opplevelse å sitte og høre på representanten Skovholt Gitmarks innlegg her i dag, der han ikke hadde én refleksjon i forhold til hva som ikke ble gjort i forrige periode for å sikre kraftsituasjonen i Midt-Norge.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-05-07:
Den ramma som Stortinget har lagt for Enovas virksomhet, er jo klar. Den går på at Enova skal velge de prosjektene som gir mest energiproduksjon pr. innsatt krone. Det er mulig Fremskrittspartiet ønsker å gå bort fra den politikken, men det har vært Stortingets mening. Det betyr også at tiltak i Midt-Norge vil bli vurdert sammen med tiltak i landet for øvrig. Så mener jeg det er en interessant diskusjon å se på hvilke signaler vi velger å gi videre til Enova om kraftsituasjonen i Midt-Norge. Men det krever i så fall at Stortinget er inne her. Jeg ønsker flere gode fornybare prosjekter i form av søknader fra Midt-Norge til Enova velkommen. Regionen kan absolutt komme med enda flere prosjekter enn det vi har sett så langt. Men jeg vil ikke – og det tror jeg det er forståelse for – gå inn og saksbehandle enkeltprosjekter som det eksempelet representanten Lien tok opp her.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-05-07:
Det er bra at representanten Lien er glad for det som ble sagt fra min side om prosessen rundt dette. Og det er helt oppriktig meldt – slik det selvsagt skal være fra denne talerstolen – når jeg sier at jeg har en prosess på det, og at konklusjonen ikke er trukket. Utover det oppfattet jeg det slik at det som kom fram i representanten Liens andre innlegg, i og for seg er en argumentasjon for de synspunkter som også framkom i hans første innlegg. Og jeg tror at jeg i mitt innlegg relativt detaljert redegjorde for de ulike sidene av denne saken, slik det har kommet fram i høringsinnspillene, og som jeg mener på ulikt vis og med ulik inngang bidrar og er viktig for en konklusjon i denne saken. Med dette som utgangspunkt vil jeg si at jeg synes det er nyttig å ha en debatt om dette her i Stortinget, slik som vi har nå. Og jeg vil selvsagt også ta med meg de innspillene som har framkommet her, i den prosessen som jeg skal ha om dette framover.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-05-07:
Jeg er overbevist om at representanten Aasland fortjener en ferie om ikke så lenge, men jeg er ikke enig i at det innlegget som han holdt, ikke inneholder relevante argumenter i forhold til denne saken. Som jeg også sa i mitt innlegg, er dette nettopp argumenter som vi skal vurdere i tida som kommer. For øvrig har debatten to innganger. Den ene går på saken i interpellasjonen. I tillegg er det en debatt med en noe generell inngang i forhold til energi og nettpolitikk – det siste kommer vi tilbake til når komiteen har behandlet den odelstingsproposisjonen som jeg har lagt fram for Stortinget. Jeg anser det for å bli en naturlig forlengelse av disse spørsmålene i den debatten som Odelstinget da skal ha. Med det – takk for debatten.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2009-05-07:
Jeg tror vi gjør lurt i å se CO2 i perspektivet fra problem til ressurs. Klimaendringene er en av vår tids største politiske utfordringer. Det kan vi fort enes om. Norge som nasjon har forpliktet seg gjennom Kyoto-avtalen til å redusere sin del av den globale reduksjonen av klimagassene. En kraftig satsing på forskning og utvikling av kostnadseffektiv teknologi for rensing av klimautslipp er påkrevd. Spørsmålet er om denne satsingen er ensidig og lite framtidsrettet. Statens etablering av teknologisenteret for CO2-fangst på Mongstad skal jo i utgangspunket være en framtidsrettet satsing på utvikling av metoder til å fange CO2 samt å ta disse metodene i bruk globalt gjennom eksport av teknologien. Dessverre er denne store satsingen først og fremst et forsøk på miljøtiltak og i liten grad en framtidsrettet industriutvikling med unntak av selve rense- og lagringsteknologien. Regjeringens og statsministerens store behov for internasjonal popularitet tvinger dem nå til fullskala rensing av CO2 fra raffineri til kraftproduksjon, som man håper vil være eksporttjeneste til de mange kullkraftverkene rundt om i verden. Men spørsmålet er jo om det er interesse for løsningen, og om den er konkurransedyktig. Stortingsproposisjonen som vi behandler i dag, omhandler satsing på fangst og lagring ved kraftvarmeverket og raffineriet på Mongstad, som har fått fellesbetegnelsen «månelandingen». Mye tyder på at kostnadsrammene blir svært høye, og at løsningene har en rekke usikre sider ved seg, som f.eks. lagringen på havbunnen. Stortingsproposisjonen sier ingenting om bruk av CO2 verken nasjonalt eller internasjonalt. Skal statens satsing på CO2-rensing ha en bærekraftig funksjon, må man også få til utnyttelse og bruk av CO2. En rekke forskningsmiljøer er allerede godt i gang med prosjekt basert på anvendelse av CO2 i industriell sammenheng. Dessverre har Regjeringen så langt utelukkende hatt fokus på rensing og lagring, noe som også gjenspeiles i satsingen i forskningsmiljøene. Høyre ønsker en mer bærekraftig satsing på bruk og fangst av CO2 i verdiskapende næringer. Vi vil derfor at teknologisenteret for CO2 må omfatte mer enn fangst av CO2. Senteret må også få i oppgave å forske på bruk av CO2 i industriell eller annen verdiskapende sammenheng. Vi mener derfor det bør komme en ny stortingsmelding som omhandler framtidig anvendelse av CO2. Teknologisenteret på Mongstad må få en funksjonsrolle knyttet opp til de ulike forskningsmiljøene på dette området, fra CO2-fangst til deponering og utnyttelse av CO2 i en ny verdiskaping. Samspillet mellom de industrielle aktørene ved energiproduksjonen på Mongstad og forskningsmiljøene vil dermed føre til at teknologisenteret får en mer helhetlig håndtering av de utfordringer og muligheter som er knyttet til CO2-håndteringen.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2009-05-07:
Statsråden sa i sitt innlegg at noe av det viktigste er å styrke overføringskapasiteten inn til Midt-Norge, men statsråden nevnte også at det er viktig å støtte ny kapasitet i produksjonen. Underskuddet i Midt-Norge er grovt regnet ca. 5 TWh. Hvis vi ser på de prognoser og de statistiske tallfakta som foreligger, er det et betydelig utnyttbart kraftpotensial fortsatt i både Møre og Romsdal og i Trøndelagsfylkene, altså på ca. 7 TWh – hvis vi ser bort fra alt som er vernet, og alt som er utbygd. Hva slags tanker gjør statsråden seg når det gjelder å utnytte det store nyttbare vannkraftpotensialet som fortsatt finnes der, og som er på 7 TWh – som altså er større enn kraftunderskuddet som eksisterer i Midt-Norge?
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2009-05-07:
Representanten Borten Moes innlegg blir som et testament over handlingslammelsen til denne regjeringen i forhold til forsyningssituasjonen og ikke minst kraftsituasjonen i Midt-Norge. Representanten sier at det ennå er tid til å få på plass tiltak. Så mitt spørsmål vil da være, enkelt, til statsråden: Hvilke tiltak planlegger statsråden å legge fram for Stortinget i den tiden han har igjen som statsråd?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2009-05-07:
La meg begynne med å si at jeg er helt enig med statsråden i at det var kun ett parti i forrige periode som tok kraftsituasjonen i Midt-Norge på alvor. Det var verken Høyre eller Senterpartiet. Men tidligere statsråd Åslaug Haga fra Senterpartiet var i Midt-Norge i januar 2008 og uttalte med brask og bram at Midt-Norge skal prioriteres når det gjelder de midlene som statsråden nå gjentatte ganger viser til med hensyn til ny fornybar energi. De midlene som ble tildelt i 2008 til ny fornybar energi, havnet ikke i Midt-Norge, til tross for at vi har to vindkraftverk som til sammen skulle ha gitt nærmere 1 TWh ny fornybar energi inn i et område som har solid og kritisk underdekning. Et av disse prosjektene er Ytre Vikna, et av de aller beste prosjektene i denne regionen. Er det slik at vi nå kan forstå statsråden slik at man ikke bare sier det, men faktisk også mener at Midt-Norge vil bli prioritert i forhold til utbygging av ny fornybar energi, og at man kan forvente at Vikna blir realisert i denne perioden?