Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2014-01-30:
Jeg vil også få takke representanten Bollestad for å ta opp et svært viktig tema. Mennesker som rammes av alvorlig sykdom, får livssituasjonen sin totalt endret. Livet snus opp ned, og drømmer knuses. For mange betyr det også at man blir sterkt avhengig av andre. Man mister muligheten til å foreta egne valg, og opplevelsen av kontroll over eget liv svekkes. Som mennesker møter vi disse utfordringene veldig forskjellig, avhengig av hvor forberedt vi er, hvilken livssituasjon vi er i, hvordan omgivelsene reagerer og ikke minst av den hjelp som tilbys av helse- og omsorgstjenesten. Respekten for menneskeverdet blir satt på en alvorlig prøve når vi møter mennesker i sluttfasen av livet. Det er nettopp nær ytterpunktene vi finner de verdimessige prøvesteinene i vårt samfunn. For å motvirke kravene om at helsetjenesten skal medvirke til selvvalgt avslutning på livet, er det viktig å sikre at det tilbudet som gis mennesker mot slutten av livet, er så godt som mulig, både menneskelig og faglig. Som flere har sagt før meg: Ønsket om aktiv dødshjelp må møtes med aktiv livshjelp. Kravet eller ønsket om dødshjelp springer ofte ut av en opplevelse av uverdighet og smerte, og både representanten Tung og representanten Bollestad har vært inne på flere andre forhold som også gjør at man ønsker hjelp til å dø. Men som begge de to representantene har vært innom, er det flere andre forhold som også avgjør, nemlig ønsket om å slippe fra de psykiske plagene knyttet til en svært vanskelig livssituasjon, og det å være en byrde for andre. Hospice-filosofien har vist oss en viktig vei. Verdigrunnlaget her er optimal behandling og pleie og omsorg rettet mot pasientenes fysiske, psykiske, sosiale, åndelige og eksistensielle behov. Vi vet at gode, gjennomtenkte tilbud skaper tillit og trygghet for pasientene, men også for pårørende og for helsepersonell. Det finnes stadig flere lindrende enheter og palliative team ute i kommunene. Her gjøres et viktig arbeid. Mange pasienter og pårørende finner trygghet, ro og aksept for livets siste fase, nettopp fordi man møter omsorg og kompetanse til å håndtere situasjonen. Vi må møte utryggheten med trygghet og kompetanse. I regjeringsplattformen har Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen tydelig signalisert at dette feltet skal tilrettelegges bedre, med et større mangfold av tilbud og en tydelig forventning om at kunnskap og kompetanse, forskning og fagutvikling innenfor palliativ behandling skal utvikles bedre. I budsjettet for 2014 støttet, svært positivt, alle partier opp om regjeringens forslag til en bevilgning på 2 mill. kr til å fremme økt kunnskap og informasjon om lindrende behandling og omsorg ved livets slutt for barn og unge. Den frivillige foreningen JA til lindrede enhet og omsorg for barn, har lagt ned et betydelig arbeid gjennom år for økt kunnskap og et bedre omsorgstilbud til alvorlig syke og døende barn og deres pårørende – et arbeid som bidrar til å styrke kunnskapen på feltet, og som tilfører den lindrende behandlingen en ny og viktig dimensjon, nemlig at helsetjenesten i sterkere grad kan møte barn, unge og deres pårørende på en bedre måte når behovet for lindrende behandling og palliasjon inntreffer. Vi må sørge for at døende og alvorlig syke mennesker føler at de har flere reelle valg med hensyn til hvor og hvordan de ønsker å tilbringe livets siste dager. Dette er særlig viktig sett i lys av at vi er et flerkulturelt samfunn, hvor det er ulike syn på hva en opplever som en verdig avslutning på livet. Faglig og politisk prioritering må til for å bygge opp en bedre, tryggere og mer verdig omsorg ved livets slutt. Det er etter min mening det eneste svaret på de viktige og krevende spørsmålene fra Bollestad i denne interpellasjonen.