trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Morten Lund (Senterpartiet), 2000-05-19:
Statsråden bruker flittig begrepet «mulighetenes samfunn» om det samme som Høyre og Fremskrittspartiet framstiller som multihandikapet, sannsynligvis fordi at vi har en liten formuesskatt. Jeg holder mest med statsråden, det er til de grader mulighetenes samfunn vi lever i. Det er mye som er resultat av solid politisk styring, bl.a. at vi har fått infrastruktur ut til alle steder der det bor folk: vei, strøm, tele, post – og det har skjedd i en fattigere tid. Det har også vært politisk styring med naturressursene som har gitt oss rikdommen, og gitt grunnlag for bosettingen. EU-tenkingen om fri konkurranse, at det skal åpnes for at alle sammen skal få del i dette, og at det skal investeres der det er mest lønnsomt hele tiden, snur opp ned på dette. EØS-avtalen forhindrer oss i å ta de politisk grep som vi tidligere har gjort. Jeg har tidligere i dag sitert Thorbjørn Jagland, som var misfornøyd med den forrige regjeringen, som ikke ville bruke politisk styring når det gjaldt bredbåndsutbygging. Kofoed-Larsen har sitert Schjøtt-Pedersens kvasse kritikk av den forrige regjeringen, som ikke var offensiv nok når det gjaldt politisk styring i forhold til utkantene. Jeg har også fortalt om Irlands oppskrift på å skaffe seg kontroll gjennom oppkjøp av bredbåndskapasiteten for å selge ut til regionale aktører med krav om utbygging – altså skikkelig gammeldags norsk politisk styring på et moderne område. Spørsmålet til statsråden er: Hva må til av manglende bredbåndsutbygging i distriktene før Regjeringen vil gripe inn og gjøre noe med det? Er det mulig å konkretisere det i dag? Distriktene har ikke råd til å vente mange år på det som andre nå allerede har fått.
Morten Lund (Senterpartiet), 2000-05-19:
Også i denne saken ser Høyre enorme problemer og snakker om næringens multihandikap, mens vi andre ser mulighetene og at dette går bra, og at det går bra fordi vi har hatt de offentlige reguleringene som vi har hatt. Det er enighet om at de marine ressursene gir oss flotte muligheter, og at de bør utnyttes slik at hele kysten får nytte av det. Det er det vi har sikret oss gjennom de reguleringene som vi har. Vi har hatt begrensninger og styring, som har hjulpet til med dette. Det at veksten må styres når markedet er begrenset, har vi fått flere erfaringer for. Vi opplevde krakk da reguleringen av smoltproduksjonen ble opphevet, og ved at import kunne tillates, fikk vi sykdom inn, og det kostet oss enormt mye, det var mange som måtte gi seg av den grunn. Jeg mener også at vi bør lære av det som har skjedd på matfisksiden når det gjelder de andre maritime næringene. Men vi trenger en gjennomgang av det regelverket vi har, for vi ser en del uheldige tendenser, bl.a. nå mulighetene for at Hydro Seafood kan bli solgt til utlandet. Det er det ikke noen som liker – i hvert fall er det veldig få som liker det – og da må vi prøve å få gjort noe med det. Det å sikre nasjonalt eierskap og skaffe oss et redskap for det i denne næringen, som er så spesiell, syns jeg vi trenger. Vi må se på størrelsen på selskaper – hvor store de skal kunne bli, når vi ønsker at resultatet av verdiskapingen skal komme hele kysten til gode. Vi bør også etter min mening sikre lokalt og langsiktig eierskap gjennom de nytildelingene som etter hvert vil komme. Vi bør hindre spekulasjoner med konsesjoner, og det føler jeg at det er enighet om når vi hører at det koster 25 mill. kr å få en konsesjon, og nå også Høyre sa at det er meningsløst at det skal være slik. Begrensede muligheter gir best muligheter for dem som eier mest penger, enten en nå begrenser det gjennom konsesjoner eller noe annet. Vi bør også prøve å skaffe nye aktører muligheter til å starte med det som lønner seg best, altså laks og ørret. Jeg mener at vi må få en gjennomgang av lovverket fort. Senterpartiet mener det haster, for vi ser hvor fort utviklingen skjer når det gjelder muligheten for utflagging, når det gjelder struktur. Mens vi utreder, bør fôrkvotene kunne økes så mye som markedet tåler. Så bør de neste konsesjonene etter vår mening gis til dem som er små, som har vist seg trofaste mot lokalt eierskap – til dem som har holdt på i det små, men som har for lite. De bør få de første konsesjonene. Og så bør vi på den tiden ha fått bestemt oss i Stortinget for hva som skal skje videre.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-05-19:
Det var som forventet at en representant fra Senterpartiet, nå komiteens leder, Morten Lund, ville ta opp spørsmålet om å bygge ut telenettet. Norge har jo lenge hatt verdens beste telenett, men at vi kanskje ligger noe etter, antydes når det gjelder bredbånd. Personlig mener vi i Fremskrittspartiet at det først og fremst skal være markedet som styrer dette, og at det offentlige gjennom stimulanser skal bidra til å gjøre det attraktivt. Jeg vil minne representanten Lund om hva som har skjedd når det gjelder linjenettet for energi osv. Vi kan ikke bygge dette ut til «den yderste, nøgne ø». Det vil være en umulighet, det vil være likt med å oppheve tyngdekraften i Norge. Men at vi skal gå langt for å kunne være konkurransedyktig, er viktig. Jeg skal spørre representanten Lund om en annen ting, som han sa lite om i sitt innlegg. Det gjelder rammebetingelsene. Vi vet at de store i Norge nå flytter ut på grunn av formuesskatten, og at den er helt annerledes i Norge enn i de landene vi sammenligner oss med. Det er også modellen for opsjonsbeskatning som er valgt i vårt land til nå. Vi har ikke høyere bedriftsbeskatning enn gjennomsnittet i Europa, men akkurat disse to elementene skiller seg ut og er veldig negative for den nye økonomien. Hva tenker Senterpartiet å bidra med her for at det skal bli attraktivt å etablere norske og internasjonale bedrifter på dette området og gjøre Norge mer konkurransedyktig?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-05-19:
Jeg er enig med representanten Lilletun i at utdanning – primærutdanning og etter- og videreutdanning – er veldig viktig på dette området. Og det er ikke bare Norge som her har et problem, hele Vest-Europa sliter jo med dette problemet. Vi må også slå fast at vi mangler en million fagarbeidere på dette området i EU, så det er en enorm utfordring vi står overfor. Noen mener jo at man delvis kan løse problemet gjennom økt arbeidsinnvandring. Men vi vet at vi konkurrerer med USA, som nå støvsuger ikke bare den vestlige verden og gir gode betingelser til dem som vil reise til USA, men også den tredje verden og forsøker å stjele kompetansen derfra slik at de får store problemer med å bygge seg opp, og det gjør at vi i Norge har problemer med å gå den veien for å dekke vårt behov. Og det blir også mye billigere hvis vi utdanner den fagarbeidskraften selv. Mitt spørsmål til Lilletun er: Når det gjelder etter- og videreutdanning, har det vært diskutert at høyteknologibedrifter selv kan bidra på dette området, men at man da må ha stimulanser slik at de samme bedriftene kan ha nytte av de kostnadene de har gjennom videre- og etterutdanning, og da kommer f.eks. en modell med opsjonsbeskatning inn i bildet, de såkalte «golden handcuffs» – at man har en beskatningsmodell for opsjoner som gjør at det lønner seg for en ansatt i en IKT-bedrift f.eks. å bli der i tre år. Kunne Kristelig Folkeparti gå videre med den filosofien og jobbe med det for å finne løsninger slik at man på etter- og videreutdanningssiden fra bedriftenes side kunne være villig til selv og føle nytten av å bidra økonomisk til det?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-05-19:
Det er gledelig at statsråden vil gå videre med prosjektet «Et enklere Norge», som ble startet opp av den foregående regjering, selv om den ikke kom særlig langt. Skjemabelastningen for bedriftene våre ble bare redusert med 6 promille i 1999. Men ambisjoner skal vi ha, og at dette videreføres, er jeg helt sikker på at alle små og mellomstore bedrifter i Norge støtter. At statsråden vil gi prosjektet et nytt navn, «Et endringsvillig Norge», er positivt. Hun legger sin egen personlighet i det, men også et større ansvar. Tidligere nærings- og handelsminister Lars Sponheim tok mål av seg til å redusere skjemabelastningen med 25 pst. på to år, og mitt spørsmål til statsråden er: Hun ønsker vel ikke å være noe dårligere? Jeg er sikker på at næringslivet vil kreve at hun minst har de samme ambisjonene for å nå dette. Når den nye teknologien utvikler seg, vil jo også mulighetene være større for å kunne innfri de forventningene. Næringskomiteens medlemmer var på Østmarkseteren i går sammen med statsråden, der vi hadde et seminar. Vi hadde et glimrende foredrag av Tom Scharning, styreformann i IKT-Norge, der han fortalte om hvordan rammebetingelsene hadde stor betydning, hvordan Kavli flyttet sin driftssentral til Danmark fordi man ikke hadde investeringsavgift der. Han nevnte også at hvis man vil ha en internasjonal overbygning, er Irland skattegunstig, Dubai gir skatteamnesti osv. Vil statsråden ta en del av de signaler og den informasjon vi fikk i går fra toppfolk innenfor IKT-bransjen i Norge om hvor viktig det er å harmonisere skattebelastningene? Jeg tenker da spesielt på formuesskatten og opsjonsbeskatningen som gjelder i landet vårt, og som er særnorsk.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2000-05-19:
Senterpartiet fornekter seg aldri. Nå hadde altså Senterpartiet muligheten til å gjøre noe med bredbåndsnettet da de satt i regjering, men hva skjedde? Ingenting. Absolutt ingenting. Nå er plutselig Senterpartiet svært så ivrig etter å forlange at Arbeiderpartiet og Regjeringen skal komme til Stortinget. Det er selvfølgelig helt nødvendig å få gjort noe med bredbåndssituasjonen slik at bedrifter kan eksistere rundt om i vårt vidstrakte land, men det er faktisk litt for fristende å spørre hva Senterpartiet selv har gjort for å utbedre situasjonen for Distrikts-Norge når det gjelder bredbåndsnettet. De hadde muligheten, men nå skal altså Arbeiderpartiet ordne opp igjen. Også i denne saken. Det er flere enn Arbeiderpartiets medlemmer som har grunn til å glede seg over regjeringsskiftet.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2000-05-19:
Det bekymrer meg hvis statsråden skulle finne på å lytte og ta til seg noe av det Senterpartiets hovedtalsmann gir uttrykk for her i salen. Da er man virkelig med på å utvikle et A- og et B-lag innenfor IKT-næringen og innenfor IT-Norge. Jeg tror vi allerede er i ferd med å få et A- og et B-lag. Hvordan kan det ha seg at man fra Senterpartiets side gjør alt man kan for å hindre de selskapene som står klare med milliarder i hånden og ønsker å gå ut og utvikle utbygging av bredbåndsnett i Norge? Jeg har ikke sett at Senterpartiet på andre områder hvor det har vært snakk om kommunikasjon og samferdsel, har vært i stand til å prioritere en eneste øre, snarere tvert imot. Innenfor samferdselssektoren har man kuttet ned og skåret ned nettopp i de områdene av landet hvor man i dag gjør seg til talsmann for satsing og utvikling. Skal man gjøre det som Senterpartiet her legger opp til, dyrker man en ren B-lagstankegang. For man må da vente på statlig kapital og statlig styring, man forhindrer konkurransen. Og vi har eksempler nok innenfor telesektoren som beviser at dette øker hastigheten og reduserer prisen. Jeg går ut fra at statsråden gjør det hun har sagt i sin redegjørelse, og sørger for at staten i sin politikk og sitt arbeid og i sin rolle prioriterer de områdene av landet som ikke er kommersielt interessante, og at hun griper inn og foretar det nødvendige arbeid i de områdene av landet hvor man ellers ikke via den kommersielle jobben er i stand til å utvikle et slikt nett.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2000-05-19:
Jeg takker fiskeristatsråden for svaret, og selv om jeg er uenig i hans hovedkonklusjon, slutter jeg meg til mye av det han gav uttrykk for. Dette er i utgangspunktet en distriktsnæring og vil alltid komme til å være det, og jeg ser også at her er det all grunn til å unngå at denne næringen skal fremstå som et spekulasjonsobjekt, noe som nettopp har vist seg å være tilfellet, bl.a. og hovedsakelig på grunn av dagens eksisterende konsesjonssystem. Jeg tror ikke man kan bruke de internasjonale avtalene som begrunnelse for å beholde konsesjonssystemet. Det er klart at man innenfor havbruksnæringen som innenfor alle andre næringsgrener er nødt til å forholde seg til de avtalene man har inngått. Men det har hele tiden opp gjennom årene vært vist til som begrunnelse at staten måtte styre dette for å kontrollere og styre etterspørselen i tråd med det tilbudet man har. Det ble sagt i 1990-91 ved FOS-konkursen at dette bl.a. skyldtes overproduksjon, og at det hadde vært tildelt for mange konsesjoner, gitt for stor kapasitet. I dag er produksjonen tre ganger større enn hva tilfellet var da Fiskeoppdretternes Salgslag – FOS – gikk konkurs. Det som er mitt hovedpoeng, er at dagens konsesjonsordning bidrar til å hindre vekst og utvikling. Det hindrer mange kystsamfunn i å skape ny utvikling, det hindrer mange gründere med kunnskap som går rundt og ønsker å ta fatt og bli aktører i denne næringen. Det avler et system som gjør at man må ha massevis av penger, man må ha mange, mange millioner i hånden for i det hele tatt å få adgang til å ta fatt i denne næringen, og vi bør sørge for at det ikke blir slik for framtiden. Jeg tror myndighetene i større grad må bruke sine krefter til å sørge for at det finnes arealer til disposisjon, og følge denne utviklingen nøye. Man må bruke enda mer tid overfor EU og de handelsavtalene som vi har inngått, og som har ridd og rir denne næringen som en mare. Og man må i enda større grad enn hittil klargjøre sitt syn i de kommende WTO-forhandlingene. På tross av at man har all verdens forordninger for statlig styring, ser vi at denne konsentrasjonen kommer av seg selv. Det er noen få, 25 aktører, som kontrollerer nærmere halvparten av samtlige konsesjoner. Vi har også sett at har man penger i hånden og aksess til børsen, har man mulighet til å komme inn og bli aktør i denne næringen. Men gründeren ute langs kysten som sitter med kunnskapen, og som har de veterinærmessige forholdene på plass, han blir forhindret fra å komme inn i næringen.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2000-05-19:
La meg få lov å starte med å si at jeg er glad for at fiskeriministeren anmelder en gjennomgang av oppdrettsloven. Det tror jeg er på høy tid. Spesielt tror jeg det bør være innlysende at noen varsellamper må bli tent når man ser tendensene denne næringen går i retning av, at de fremste krefter innenfor norsk finansverden nå har kastet sine blikk på denne næringen. Vi ser at det er den mest attraktive næring på Oslo Børs for tiden. Vi kan jo ikke leve med det resonnementet som til syvende og sist blir hengende igjen som konklusjon her. Fordi det er dyrt å komme inn innenfor kystfiskenæringen, skal det også få lov å forbli dyrt å komme inn innenfor havbruksnæringen. Det er den varianten og den modellen flertallet i denne salen ønsker å rendyrke videre. Med alt det lovverket og regelverket vi har til disposisjon, hvordan i himmelens navn har det vært mulig for Nutreco å komme inn og overta og bli det store, tunge lokomotivet innenfor denne næringen ved hjelp av norsk konsesjonslovgivning osv., osv.? Dette fører ikke noe videre frem, annet enn at det må være tillatt å stille spørsmålet: Hvordan skal vi bevege oss videre fra dagens omsetning på 12 milliarder kr til å nå de fagre mål som Forskningsrådet, SINTEF og andre i politikken smykker seg med, at om 20 år skal man nå en omsetning innenfor denne næringen som passerer 100 milliarder kr? Skal vi lykkes med dette, må det ikke bli en næring som skal være forbeholdt dem som har finansnæringen i ryggen, som kan spa opp en egenkapital på 20–25 mill. kr, på det som en representant tidligere her på talestolen kalte et gullkantet papir. Ja visst er det et gullkantet papir! Når Morten Lund etterlyser at vi skal gi konsesjoner til folk som dyrker det lokale eierskap: Ja, jeg er helt overbevist om at alle som har fått konsesjoner på sedvanlig vis, har vært tilhengere av å dyrke det lokale eierskap. Men det er soleklart at når manhar en mulighet til å kunne bli multimillionær over natten, tar man fatt og lar seg friste av dette tilbudet. Jeg vil ikke trekke den konklusjonen at all den utviklingen vi har hatt, har vært uheldig. Tvert imot er det rett at resultatene viser at det har gått i rett retning, men man kan ikke si at hvis man ikke hadde hatt konsesjonsloven i handa, ville resultatene ha vært atskillig mer bedrøvelige enn de er i dag. Man kan ikke slå det fast, og dokumentasjonen må jo være FOS-konkursen. De samme politiske partiene som i dag advarer mot konsesjonsloven, brukte FOS-konkursen som det synlige og endelige bevis på at overproduksjon var den endelige årsaken til at denne næringen da gikk rundt med brukket nakke. I dag produserer vi tre ganger mer, og målsettingen må jo være at vi enda skal gange tallet med to, siden utviklingen fra 1995 viser at verdiskapningen har økt med 50 pst.
Erling Brandsnes (Arbeiderpartiet), 2000-05-19:
Denne replikken var likeså mye rettet til selve redegjørelsen fra statsråden som til mitt innlegg. Men Arbeiderpartiet har innsett at den nye teknologien gir oss nye muligheter, og vi opptrer også deretter. Jeg er selv ansatt i et datafirma til daglig, og jeg kjenner hvilke muligheter som finnes. Vi vet at dette er fullstendig grensesprengende. Vi kan ikke regulere alle deler av den virksomheten. Det blir en helt umulig oppgave. Men vi ser de mulighetene dette vil gi i framtiden, både for offentlig sektor og for næringslivet.
Erling Brandsnes (Arbeiderpartiet), 2000-05-19:
Først en liten kommentar til det med nett til alle deler av Norge. Jeg tror at vi politikere skal være forsiktige med å si at det er en umulighet, som Djupedal nå sa. Vi vet jo ikke hva det er som kan komme til å bli de endelige teknologiske løsninger. Kanskje kan man om et par år sitte med TV-skjermen og mobiltelefonen foran seg, og så har man full tilgang over hele Norge. Så vi kjenner ikke til hvordan den endelige teknologien blir. Og det går utrolig fort. Når det gjelder utdanning, er jeg enig med representanten Djupedal i at det er utrolig viktig at vi har en utdannelse innenfor IKT. Det foregår jo i dag. Det er ikke slik at det ikke foregår. Bedrifter med IKT som det viktigste hjelpemiddelet har egen utdanning over en lav sko, og det er også utdanning i tilknytning til det videregående skoleverket. Så en stor del av utdanningen foregår allerede i dag.
Erling Brandsnes (Arbeiderpartiet), 2000-05-19:
Jeg kan ikke forlate bredbånd riktig ennå, for jeg er ikke sikker på om Djupedal og jeg er helt enige om hva bredbånd er. Et bredbånd er jo ikke nødt til å være fysiske tråder som går i bakken noen steder. Det kan jo være elektroniske signaler som går via satellitt. Det er jo tilgangen som er det viktige – at man har nok tilgang på slik kapasitet til at man kan være på nettet. Derfor sier jeg at det kan vi alle sammen plutselig få inn i stua hvis teknologien utvikler seg slik at vi kanskje kan operere fra en mobiltelefon og en TV-skjerm. Når det gjelder skolen, har jo redegjørelsen et innhold om det med grunnskolen. Det kan hende at alle grunnskoler innen en viss tid får krav på seg til å være på nettet, ikke bare for skolens skyld, men for å få en videre utbygging av nettet, slik at det blir tilgjengelig i alle deler av Norge.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2000-05-19:
I redegjørelsen presenterte statsråden Arbeiderpartiets fremtidige IT-politikk. Det var en interessant redegjørelse som inneholdt mye spennende nytenkning, bl.a. i retning av marked og næring. Blant annet ble det sagt: «Vi må derfor bygge videre på næringslivets vilje og evne til selvregulering og ikke skape altfor mange flaskehalser i utviklingen av den nye økonomien.» Det ble også sagt at velferdspolitikken og næringspolitikken henger nøye sammen. Flere eksempler finnes i redegjørelsen. Dette er nye toner fra Arbeiderpartiet, og jeg spør: Hvilke konkrete resultater kan man forvente fra Arbeiderpartiet som følge av disse fundamentale politiske kursendringene? Eller er det bare snakk om fagre ord? Revidert nasjonalbudsjett kan tyde på at det siste er tilfellet.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-19:
Tidligere har denne typen redegjørelser som vi i dag debatterer, vært holdt av utdanningsministeren. Det har vært etter de tidligere regjeringers ønske. Nå har man valgt å legge dette til Nærings- og handelsdepartementet. Da ser man åpenbart den svakheten ved både redegjørelsen og den debatten som så langt har vært her, at det fokuseres veldig på snevre biter av informasjonssamfunnet og ikke på det som kanskje er Stortingets aller viktigste rolle i en slik debatt, nemlig å legge til rette for at utdanningssystemet vårt har muligheten til å ta den nye verden innover seg. Derfor er det interessant at Arbeiderpartiets representant ikke berører utdanning med et eneste ord. Hvis man virkelig skal skape et digitalt samfunn for alle, er altså muligheten til utdanning og muligheten til at utdanningsinstitusjonene er på høyde med den teknologien som er rundt dem, noe av det aller viktigste. La meg derfor være veldig konkret i spørsmålet til Arbeiderpartiets representant. Her diskuterer man bredbåndsnett. Bredbåndsnett er vel og bra, og bredbåndsnett må man ha. Jeg tror ikke det kan være noen tvil om at det ikke er mulig kommersielt sett å legge bredbåndsnett til alle deler av Norge. Hvis vi ønsker det, er det en politisk oppgave, som politikerne selvfølgelig må gå inn og delfinansiere. Samtidig er det ikke noen hensikt med bredbåndsnett hvis man ikke har maskiner, hvis man ikke har programvare, og hvis man ikke har lærere som er i stand til å utnytte det, nå som alle skoler, som det står i redegjørelsen, skal knyttes til bredbåndsnettet. Hvilke tiltak ønsker man da for at det skal være mulig at de enorme forskjellene som finnes i norsk grunnskole, knyttet til programvare, knyttet til maskinvare og maskiner, utlignes? Alle undersøkelser som er foretatt, viser jo at det er en enorm forskjell både internt i kommunen og mellom kommuner. Dette er en politisk oppgave. Det andre som står i redegjørelsen knyttet til utdanning er følgende: Utdanningsinstitusjonene skal selv nå omdisponere, være mer fleksible med hensyn til studieplasser i høyere utdanning, for å legge til rette for denne typen nye studieplasser. Mener virkelig Arbeiderpartiet det? Mener virkelig Arbeiderpartiet at det er utdanningsinstitusjonen selv som skal omdisponere studieplasser, og at det ikke skal finnes noen overordnet statlig plan for hvordan det skal legges til rette for det?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-19:
Det er riktig at man ikke vet hva framtidens teknologi vil bringe, og alt det som vi nå har rundt oss av IKT, var det ingen av oss som visste om for bare noen få år siden. Det betyr at en ensidig satsing på bredbåndsnett ikke nødvendigvis er riktig i alle deler av landet, og særlig der det bor lite folk og avstandene er lange. Det er godt mulig å tenke seg at man etter hvert får signaler gjennom luft, som i større grad vil kunne tilrettelegge for IKT. Derfor er det overraskende å se at statsrådens redegjørelse inneholder en lang harang om bredbåndsnett og ikke alternativ teknologi. Jeg tror også det er riktig å si at hvis Stortinget faktisk ønsker at alle skal ha muligheten, betyr det at man selvfølgelig må se for seg flere former for teknologi, men også at staten skal spille en aktiv rolle i det, og ikke som denne redegjørelsen sier, at her er det næringslivet alene som skal ordne opp. Men så til det som var mitt viktige spørsmål. Databransjen selv sier at de mangler 12 500 studieplasser hvert år. 50 000 studieplasser mangler man framover over noen år for å dekke næringslivets behov – og det er bare næringslivets behov og ikke det behovet vi har i offentlig sektor for en storstilt satsing på informasjonsteknologi. Det er derfor svakheten i redegjørelsen blir så åpenbar. Nærings- og handelsdepartementet skal ha en redegjørelse om et så viktig felt som dypest sett dreier seg om utdanning, som dypest sett dreier seg om alles mulighet – og grunnskolen er overhodet ikke nevnt i redegjørelsen. Heller ikke i representantens svarreplikk nevnes grunnskolen med et eneste ord. Det betyr at de klasseskillene vi allerede har i grunnskolen, ville forsterkes hvis vi ikke fra Stortingets side faktisk laget planer og mål for hvordan Kommune-Norge skal være i stand til å møte denne vidunderlige nye verden. Alle vi som har unger i grunnskolen vet utmerket godt hvordan dette er. Man har i høyden et par maskiner på biblioteket som er oppegående. Mye av det andre utstyret er jo gammelt. De par maskinene man har på biblioteket, kan altså ikke dekke behovet til en hel skole. I enkelte kommuner har man satset langt mer offensivt, og der er det bedre. Men forskjellene er enorme. Hvis dette verktøyet er så uendelig viktig, har man ingen ambisjoner for det? Skal forskjellene få fortsette å utvikle seg?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-19:
Representanten Lilletun avsluttet med Teknologirådet, som også er mitt anliggende til representanten. Det har en lang forhistorie her i salen, da et mindretall ønsket at det skulle opprettes et teknologiråd som var oppnevnt av Stortinget. Grunnen til at man ønsket det, var at Stortinget som sådant skulle være uavhengig av Regjeringen. Flertallet gikk inn for å opprette et teknologiråd etter mønster av det man har i Danmark, men valgte å underlegge det Regjeringen. Og det er Regjeringen som utnevner representanter, i tråd med andre utvalg som Regjeringen har. Nå ser vi i revidert nasjonalbudsjett at det er et ønske at Teknologirådet skal flyttes til Nærings- og handelsdepartementet. Og det er riktig som representanten Lilletun sier, at det selvfølgelig er Regjeringens ansvar. Det jeg kunne tenke meg å utfordre representanten Lilletun på, er følgende: Erfaring fra andre land tror jeg har vist at den typen råd som skal bidra til offentlig debatt, bidra til at spennende problemstillinger reises, blir for tett knyttet til forvaltningen. Jeg tror at erfaringen, særlig fra Danmark, er at den typen råd bør være uavhengige stiftelser som ikke er bundet helt opp i forvaltningen. I Danmark har man hatt et teknologiråd siden 1985 som fra tverrpolitisk dansk miljø oppleves som en suksess. Rådet har altså deltatt i det offentlige ordskiftet og brakt opp spennende problemstillinger ikke bare i den informasjonsteknologiske utvikling, men også når det gjelder bioteknologi/genteknologi og de mange ulike og spennende teknologiene som har fordeler, men åpenbart også etiske og andre ulemper knyttet til seg. Min utfordring til representanten Lilletun er: Vil han kunne være med på å vurdere om ikke Teknologirådet faktisk skal gjøres helt uavhengig, at man gjør det til en selvstendig stiftelse slik at det på den måten kan fylle den funksjonen som representanten Lilletun og jeg var enige om da vi i sin tid fremmet forslaget om opprettelsen av Teknologirådet?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-19:
Jeg synes at den debatten som i dag har vært etter nærings- og handelsministerens redegjørelse, viser at det er en for snever tilnærming til hva teknologien medfører for vårt samfunn. Denne debatten har egentlig vært en næringspolitisk debatt, hvordan man næringspolitisk skal legge til rette for at vi ikke skal tape i konkurransen, som det heter, med andre land, og hvilke skattemessige motiver eller skattemessige initiativ som kan tas i den sammenheng. Men dypest sett dreier dette seg om veldig mye annet, som ikke er berørt i debatten. Og jeg er overrasket over at nærings- og handelsministeren, som også har en fortid som leder av utdanningskomiteen, ikke berører utdanning med et eneste ord i debatten her, knyttet til studieplasser, knyttet til hvordan man skal sørge for teknologi og det sivile samfunn, eller skal vi si humaniora, altså alle de myke verdiene i samfunnet, hvordan man ikke lager et teknologisk samfunn, men hvordan dette innvirker på oss alle, hva det gjør med vår høyere utdanning, for ikke å snakke om grunnskolen og videregående skole, hvordan vi sørger for ungdommen vår, som jo er framtida, hvordan det også kan legges til rette for dette – at man faktisk tar dette innover seg. Jeg tror det kan være nyttig for nærings- og handelsministeren i større grad å tenke gjennom også det til neste gang hun skal holde en redegjørelse om teknologisk utvikling, fordi dypest sett dreier det seg ikke bare om teknologi – og det er her vi ikke må gå oss vill – dypest sett dreier dette seg om samfunnsutvikling, hvilke muligheter vi har for å styre de bitene av teknologien som er interessante. Så vil selvfølgelig næringslivet og kreative og skapende mennesker lage en uendelighet av nye ting som ikke vi vil være i stand til å oppdage før de allerede er en realitet. Slik vil utviklingen være. Men vi har altså en annen rolle, og den rollen syns jeg nærings- og handelsministeren dessverre i altfor liten grad har problematisert og prøvd å gå inn i. Så er jeg tilfreds med – selv om det nå legges til Nærings- og handelsdepartementet – at Teknologirådet skal være uavhengig, også med lekfolk. Jeg tror man nøye skal tenke gjennom om ikke et slikt råd bør være helt uavhengig, at det rett og slett blir opprettet som en stiftelse, og selv definerer ikke sitt mandat, men sin dagsorden. Det er også et viktig poeng at man ikke følger trender som statsråden sier, det er viktig at det er trenduavhengig, nemlig at man selv også definerer sin egen dagsorden.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-05-19:
Det er heilt rett slik representanten Djupedal gjer greie for forhistoria. Frå interpellasjonsdebatten rett føre skipinga kan eg sitere representanten Solheim – eit sitat som skildrar godt kva eg synest er viktig at eit slikt råd skal gjere. Diskusjonen var om Stortinget eller Regjeringa skulle vere overordna. Då sa Solheim: «Det avgjørende er ikke om det legges inn under Stortinget eller ikke, men at et teknologiråd får en reelt uavhengig, selvstendig stilling, slik at det ikke er underlagt rådende moteretninger i ulike departementer eller politiske miljøer.» Det er svært godt sagt, og det er nøyaktig i samsvar med det danske rådet. Og eg har undersøkt vidare. Det er svært vanleg i Europa at utviklinga har gått i den retninga når det gjeld den typen råd. Difor er eg fyrst og fremst oppteken av at det arbeidet som no har kome godt i gang – ein har fått befesta seg – får høve til å halde fram. Så er ikkje eg usamd i at det sikkert går an å finne endå meir spennande problemstillingar å setje inn i eit mandat. Men det eg er oppteken av, er fyrst og fremst å bevare det uavhengige, at ein faktisk skal kunne snakke imot anten det er ein statsminister Stoltenberg, ein statsminister Bondevik, ein statsråd Knudsen, ein statsråd Lilletun eller ein statsråd Giske. Det er på ein måte det som er mitt hovudærend her. Så skal vi innanfor fagmiljøa sjølvsagt ha teknologipådrivarar, det ynskjer eg skal skje innanfor heile området. Men vi treng òg nokon som ser, og som seier: Politikarar, her er det keisarens nye klede som rår! Så dersom dette skulle gå i feil retning, og dersom vi ikkje får eit tilfredsstillande svar frå statsråden i dag, er eg open for å vurdere andre måtar å få reist initiativet igjen på seinare. Det ville vere ille dersom vi som eit av landa i Europa, går i galen retning her og ikkje er villige til å ha ei uavhengig stilling for eit slikt råd.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-05-19:
Kristeleg Folkeparti vil vere opne for òg å sjå på den dimensjonen når det gjeld opsjonsskattlegginga. Det er opplagt at dette er ei etterspurd arbeidskraft, og ein ser at det faktisk begynner å kome overgangsordningar, ein kjøper opp folk, og det er ein veldig kamp om desse personane. At opsjonar òg kan vere eit middel her, vil eg for min og Kristeleg Folkeparti sin del ikkje avvise. Men eg ynskjer nok òg å satse mykje breiare enn det. Dersom det er noko som har forundra meg i årets lønnsoppgjer, er det på ein måte etterutdanningsbiten. Eg er overtydd om at når det er slik at ein etterspør meir utdanning og etterutdanning, er det noko vi som samfunn treng. Det er nyttige investeringar. I det nye etterutdanningssystemet har vi fått dette med kompetanseutviklingsfond og ei rekkje andre ordningar som ein kan skreddarsy, der ein legg det meste av etterutdanninga på bedrifta, og bedriftsnært. Eg trur at ved å vere kreative og utvikle heile breidda her i samarbeid med studieorganisasjonar, næringsorganisasjonar, offentlege tilbydarar og private tilbydarar, kan vi klare å dekkje dette behovet – som er stort. Difor er eg open for det som var hovudspørsmålet til replikanten, men eg vil presisere: Vi treng eit mangfald av tiltak for å løyse det gapet som finst hjå oss, og som finst internasjonalt.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-05-19:
i kan på ein måte seie at dette vert mellom to tidlegare statsrådar. No var det ikkje eg som sa at det ikkje hadde skjedd noko før i dei to siste åra. Eg kom med eit sitat, og det sitatet var frå Per Morten Hoff, som skulle vere vel kjend innanfor IKT-bransjen. Han sa at det hadde skjedd meir i dei to siste åra enn i dei ti åra før det. Eg for min del synest sjølvsagt det var eit ganske godt sitat, men eg sa ikkje at det var slik, for eg òg kjenner til at det vart gjort mykje tidlegare. Grunnen til at eg tok det fram, var at ein av utgreiinga kan få det inntrykket at svært mange av dei initiativa som der kom fram, og som er gode, var nyoppfunne. Slik var det ikkje. Det var mi problemstilling. Eg gav ganske mykje ros for at det her er ein statsråd med ambisjonar, som eg synest det skal verte spennande å følgje framover. Men i staden for å ta opp att dei tinga vi var samde om, kom eg med nokre punkt som eg meiner det er riktig å satse på, og som heller ikkje er ei motsetning til det som står i utgreiinga, med unnatak av det punktet som gjeld Teknologirådet og etterlysinga med omsyn til forsking. Så eg må nok be representanten Opseth om å lese konklusjonane og vedtaka etter handsaminga av forskingsmeldinga. Der bad ein om at ein i tilknyting til revidert nasjonalbudsjett kom attende med ein illustrasjon av opptrappingsplanen, ikkje at pengane skulle kome då, men at ein synte korleis ein skulle nå dei måla som ein var samde om. Eg skulle nok gjerne – dersom eg skulle drive sitatarbeidet vidare – finne sitat frå noverande regjeringsmedlemer som òg er til stades her i dag, som underbyggjer det ganske godt. Eg er elles glad for at òg regjeringa Stoltenberg la til rette den eine milliarden som regjeringa Bondevik hadde varsla i statsbudsjettet i fjor.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-05-19:
Fyrst eit par ord om breiband. Det er stor tilslutning i denne salen til at ein skal utnytte marknaden for å få til ekspansjon – ein rask ekspansjon – i denne utviklinga. Samstundes oppfattar eg statsråden slik at ho stod fast på at heile landet skulle få del i den, og det er viktig å få det stadfesta. Då kan det og verte behov for at ein supplerer marknaden med offentlege tiltak. Det som vidare vil vere viktig, er pris. Vik-Sandvik, eit skipsteknisk konsulentfirma som ligg i Fitjar, i statsråden sitt heimfylke, er eit ekspansivt, internasjonalt firma. Eg er veldig uroleg for at dei skal få ein pris som gjer at dei ikkje er konkurransedyktige når dei tek i bruk det nye breibandsnettet. Det er viktig at det i alle fall vert om lag same pris. Eg ynskjer og at statsråden stadfestar at ein har som målsetjing at dette verkeleg skal kunne brukast i distriktsutviklinga, slik det er sagt i utgreiinga. Så det med prisen vil det og vere viktig å få avklart. Så gjeld det Teknologirådet. Eg er heilt einig i at teknologiskepsis ikkje skal vere hovudformålet, det skal vere å følgje teknologiutviklinga. Det er to ting som er viktige her, som eg ber statsråden kommentere. Det eine er uavhengigheit – at rådet får reell uavhengigheit til å uttale seg om det nye mandatet, slik det står i oppnemninga, og at det vert ei reell uavhengigheit. Det andre er at det ikkje skal vere eit reint teknologisk råd, men at lekmannssida skal vere med. Statsråden er oppteken av internasjonal tilkopling, og dersom ein ser korleis desse råda fungerer internasjonalt, er det med uavhengigheit, og det er lekmannstenking med i desse råda. Det ber eg om å få stadfesta.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-05-19:
Både interpellanten og statsråden har gjeve ei svært grundig skildring av moglegheitene i denne næringa og likeins den eventyrlege utviklinga ein allereie har hatt i dei åra denne næringa har eksistert. Personleg må eg seie at ei av mine store aha-opplevingar då eg sette meg inn i eit nytt saksfelt, var då eg begynte å sjå på forskingssida og kva moglegheiter som ligg innanfor næringa. Difor er det ikkje noko vanskeleg å slutte seg til dette. Men når ein har høyrt skildringa av den gode utviklinga som har vore, og så høyrer kor umogleg det er å leve med den konsesjonsordninga og den lova ein har, får eg ikkje det heilt til å gå i hop. For det er jo med det lovverket og den konsesjonsordninga vi har hatt, denne ekspansjonen har skjedd. Så er det klart at i ein periode med internasjonalisering er det nødvendig at vi med jamne mellomrom ser om våre ordningar er slik at dei er til hinder. Men det ser absolutt ikkje slik ut no. Vi må òg hugse på at ein av dei vesentlege grunnane til at vi har hatt denne konsesjonsordninga, er at ein skal gje opning for nye inn i næringa utan at ein skal måtte betale mykje. Den andre grunnen er at ein har sett på dette som eit vesentleg bidrag i distriktsutbyggingssamanheng. Det er gledeleg at den næringa som ein seier det ligg størst potensial i, faktisk er ei næring som til dei grader er distriktsbasert ut frå naturen sine føresetnader som denne næringa er. Difor ser eg ikkje grunn til å gå inn på å avvikle konsesjonsordninga, men vil sjølvsagt be departementet om at ein heile tida er vaken i forhold til ting som utviklar seg, og som kan synast å endre seg, så ein må vurdere det på nytt. Men eit verktøy som har fungert, ser ikkje Kristeleg Folkeparti nokon grunn til å endre no.
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 2000-05-19:
Sjølvskryt eller sjølvros skal ein lytte til, for det kjem frå hjartet, seier ein. Det er ikkje nokon særleg tvil om at representanten Lilletun var langt inne i rolla som tidlegare statsråd Lilletun. No er det ikkje noko gale i det, men når representanten Lilletun prøver å framstille det slik at det er først og fremst i dei to siste åra IKT har vore på dagsordenen i regjeringskontora, så er han nok litt på sida av realitetane. Det skulle berre mangle at ein ikkje på dette området også hadde ein stor aktivitet i regjeringa Bondevik. Men det som først og fremst fekk meg til å be om replikk, var at representanten Lilletun greidde å framstille det som om det var skuffande at ein i revidert nasjonalbudsjett ikkje hadde ein opptrappingsplan på forskinga. Representanten Lilletun veit godt at revidert nasjonalbudsjett er ein proposisjon som fortel korleis gjennomføringa av budsjettet for år 2000 skal gå føre seg, og sånn sett ligg det ikkje til rette for at ein skal setje i verk noko vidare opptrapping av forskingsinnsatsen. Men i tillegg til det er forskingsfondet auka med 1 milliard kr i revidert nasjonalbudsjett, og det er ikkje slik at det er utan verdi. Det hadde sannsynlegvis vore høve til å satse meir på forsking og andre ting dersom det hadde vore litt ryddigare forhold etter regjeringa Bondevik.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2000-05-19:
Kongshaug var inne på dette med mulig rolleblanding. Han snakket om Telenor, at forvaltningen av eierskapet fremdeles skulle ligge i Samferdselsdepartementet inntil børsintroduksjonen. Jeg er for så vidt enig i det representanten sa om at det er viktig å skille disse tingene, og at det er viktig å gjøre det så snart som mulig. Det kan likevel være betimelig å minne om at det er ikke veldig lenge siden vi hadde en debatt om akkurat dette, vi behandlet faktisk en sak om det. Da var heller ikke Venstre lett å få med; det lyktes ikke å få dem med på en klar deling av disse oppgavene. Men jeg tror det er veldig viktig at akkurat det skjer. Kongshaug var inne på dette med IT Fornebu, som han hadde forventet skulle vært omtalt i redegjørelsen. Nå er det i revidert nasjonalbudsjett foreslått å flytte forvaltningen av eierskapet fra Næringsdepartementet over til Kommunal- og regionaldepartementet, som nå holder på å bygge opp en egen avdeling for å håndtere dette. Det er klart at får man Telenor, blir det behov for enda mer kompetanse enn det man har, selv om jeg vurderer det slik at den kompetansen som departementet har når det gjelder utøvelse av profesjonelt eierskap, i realiteten allerede er bra. Det jeg kunne tenke meg å spørre Kongshaug om, er: Støtter han Regjeringens forslag om å overføre dette eierskapet til Kommunaldepartementet, eller bør Stortinget i forbindelse med behandlingen av revidert nasjonalbudsjett sørge for at det fremdeles forvaltes av Næringsdepartementet?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2000-05-19:
I redegjørelsen er det et par linjer som jeg har bitt meg spesielt merke i, og som er en erkjennelse av en virkelighet som jeg tror er viktig – der har statsråden rett. Det står: «Norge er altså omkranset av land som er mer attraktivt vertskap for næringsvirksomhet.» Det står i tillegg: «Norge sakker akterut i forhold til landene rundt oss.» Vi har altså et handikap, og statsråden vurderer det slik at det handikapet er stigende. Det skulle bety at det nå er på tide å gjøre omstillinger. Og så står det om omstillinger like nedenfor at vi har utsatt mange av de nødvendige omstillingene – altså med det resultat at det handikapet vi har, er stigende. Det jeg kunne tenke meg å spørre om, er på hvilke områder – jeg holdt på å si i tillegg til landbruk – statsråden mener det er behov for relativt radikale omstillinger. Det neste jeg kunne tenke meg å spørre om, er: Er statsråden, i tillegg til at man har en viss vilje til erkjennelse, også villig til å ta skritt for å redusere det handikapet som de facto er til stede på de områdene – dette ble uttalt både i debatten og for så vidt i denne redegjørelsen – som er parametre på om vi ligger likt med våre naboer, om vi ligger foran eller bak. Det går på ting som har vært tatt opp før. Det gjelder skatter, det gjelder avgifter, det gjelder stivbeinte reguleringer på arbeidstid osv. Har Regjeringen vilje til å gjøre noe, eller skal man bare fortsette å erkjenne? Og på hvilke områder innenfor vårt samfunn er det vi har utsatt nødvendige omstillinger?
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2000-05-19:
Som vi husker fra debatten om IT Fornebu, var det et ganske sentralt punkt i forslaget at SIVA skulle være den instansen som hadde ansvaret for dette. Det jeg sa i debatten den gangen også, var at det etter min mening ikke er en sak for Stortinget, men en sak for Regjeringen, å finne ut av hvordan en best skal organisere det arbeidet. Jeg var også i den debatten inne på Stortingets rolle i forhold til Regjeringen, det som vi kaller for stortingsregjereri. Nå husker vi at punkt 2 i dette forslaget ble et oversendelsesforslag, og det er da selvfølgelig Regjeringen som bestemmer hvordan dette skal organiseres. Så jeg har ikke lyst til å gå inn på dette nå, nettopp ut fra det prinsipielle her, at dette er Regjeringens ansvar. En annen ting er at jeg har registrert at SIVA-direktøren i Dagens Næringsliv sier at man jobber videre med planene om å delprivatisere statens eierandeler i forskningsparkene. Jeg vil understreke at en slik storstilt privatisering etter min mening må forelegges Stortinget før den kan gjennomføres. Jeg vil nå benytte anledningen, når jeg har tid i denne replikkvekslingen, til å be statsråden nettopp bekrefte at slike planer må forelegges Stortinget.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2000-05-19:
Den delen av oppdrettsnæringen som omfatter laks og ørret, har sin største utfordring i markedet. Og vi har hatt gjentatte eksempel på at næringen lett blir utsatt for importtiltak og restriksjoner som gjør at den produksjonen som vi ønsker innenlands, ikke har marked for avsetning. Vi vet at den lakseavtalen som kom i stand, var helt nødvendig for å få ordnede forhold på dette området, og den fungerer etter min mening på en god måte nå. Jeg tror det er viktig å ha en overordnet regulering når det gjelder konsesjoner i oppdrettsnæringen, og slik jeg oppfatter det, er det også flertall for det i det politiske miljøet. Vi registrerer også at faglaget, Norske Fiskeoppdretteres Forening, er enig i det. Jeg tror det er viktig i slike sammenhenger å lytte til dem som sitter midt oppe i det, og som ser konsekvensene av de vedtakene som blir gjort. Som flere har vært inne på, er næringen spådd en stor framtid, og vi har et stort potensial ut fra de naturgitte forholdene vi har i vårt land. Men det er ikke bare de naturgitte forholdene som er en stor fordel. Jeg vil også tillegge den kompetansen og den kunnskapen som vi etter hvert har fått i næringen, stor betydning som en konkurransefordel. Og det er vel kanskje noe av det viktigste som har skjedd med tanke på å få styring over produksjonen og unngå de sykliske fenomenene som vi har vært vitne til når det gjelder næringen. Vi registrerer også at det er potensial når det gjelder nye marked – det tar sin tid – og også når det gjelder nye arter. Når det gjelder konsesjon, er det et offentlig dokument som blir tildelt etter søknad. Vi har registrert at det offentlige dokumentet etter hvert har blitt et gullkantet papir, og man må sette spørsmålstegn ved om det er slik vi egentlig ønsker det, å tildele en offentlig konsesjon som senere nærmest kan bli en handelsvare. Det gjelder jo ikke bare oppdrettsnæringen, det gjelder også fiskerinæringen generelt. For å avslutte vil jeg bare si at de viktigste elementene stort sett blir godt ivaretatt gjennom det nåværende regelverket, og på dette tidspunktet ser jeg ingen grunn til at man skal ha noen radikale endringer vedrørende selve konsesjonsreglementet – om man skal ha konsesjoner eller ikke. Dette tilsier likevel ikke at det ikke er nødvendig med gjennomganger og tilpasninger. Og helt til slutt: Også her er det nødvendig med forenklinger når det gjelder skjemaveldet og rapporteringene.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-19:
Det er riktig at Regjeringen vil følge opp den forrige regjeringens prosjekt med stadige forenklinger som kan gjøre det lettere for næringslivet, og da vil jo også hele IT-siden – den nye teknologien – kunne hjelpe oss på det området. Men jeg tror at jeg i hvert fall på dette tidspunktet ikke skal sette opp helt bestemte mål for hvor raskt en skal nå frem med å avvikle lover og regler. Jeg tror det er et møysommelig arbeid. Det vistes også ved at mens den forrige næringsministeren var veldig opptatt av dette området, vokste det likevel frem nye lover og regler på et annet område. Her må nok også samordningen innenfor regjeringsapparatet bli tøffere, slik at man også ser konsekvensene når man forbereder nye lover. Når det gjelder skatte- og avgiftspolitikken, må vi stelle oss slik at våre bedrifter har tilnærmet like vilkår i forhold til andre. Samtidig tror jeg det er viktig å understreke at også bedriftsledere og bedrifter videreutvikler det likhetssamfunnet og alle de tilbudene vårt velferdssamfunn har – noe jeg går ut fra at de vil – og også se det som en fordel i sin næringsvirksomhet.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-19:
Det var regjeringen Bondevik, heri inkludert Senterpartiet, som det var noen runder med her tidligere i dag, som la frem St.meld. nr. 24 for 1999-2000, som konkluderte med at det var markedet som skulle sørge for å tilby nok kapasitet. Det avstedkom at Stortingets flertall støttet opp om dette, og Bondevik-regjeringen etablerte etterpå en gruppe. Den interdepartementale gruppen har nå avsluttet sitt arbeid, og konklusjonen gjelder for det første konkurranse, etterspørsel og tilgjengelighet for alle. Når det gjelder etterspørsel, vil det være viktig at samfunnet selv – det offentlige – er krevende kunder. Det vil være med på å øke etterspørselen, og derved kan man også greie å få ned prisene. Denne regjeringen har understreket ytterligere det som regjeringen Bondevik la opp til, nemlig at samfunnet har et ansvar for å sørge for at dette også skal være tilgjengelig for alle. Derfor vil jeg støtte Lilletun i det som han også tok opp, om pris på om lag samme nivå. Så til Teknologirådet. Jeg skisserte at man vil gå igjennom mandatet nettopp med det for øye at man må følge trendene, og slik at man kan gi råd. Men innenfor det mandatet, der man anviser hva vi fra politisk side vil, skal det selvfølgelig være en uavhengighet. For øvrig er det ikke slik at ikke en legmann i aller høyeste grad også er profesjonell.