Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-05-21:
Jeg vil takke interpellanten for at han tar opp et veldig viktig spørsmål. Varsling er ønsket. Det er lovlig, og det er helt nødvendig hvis ikke virksomheter og deler av samfunnet skal forfalle og råtne på rot, for å si det rett ut. Dette handler om kriminalitet, brudd på lover og pålegg, brudd på etiske regler og alminnelige etiske standarder, trakassering og andre typer ulovligheter, og det forekommer nok dessverre oftere enn det vi liker å tenke på. Og endringer i arbeidslivet som gjør at flere og flere får en løsere tilknytning til sin arbeidsgiver, vil gjøre at mange flere vil komme i en enda mer marginal posisjon til å kunne si fra, eller tørre å si fra. Så det er viktig. Når det er sagt, vil jeg minne om at det er nok av slike saker også i offentlig sektor og i kommunene. Det er oppsiktsvekkende hvor lav bevissthet det er om at dette har virksomhetene pålegg om å legge til rette for, altså å ha rutiner som gjør at varsling skal kunne skje. Det gjelder helt opp til brudd på grunnlovfestet ytringsfrihet. Den blir det også av og til øvd vold mot gjennom kommunale interne regelverk som hindrer ansatte i å diskutere innholdet i jobben sin offentlig. Og det er rett og slett ikke lov. Det har man lov til, og det skal vi ønske, fordi det er folk som har mye å bidra med, som da blir pålagt munnkurv. Da denne lovteksten ble vedtatt, var det ganske store diskusjoner om innholdet i teksten. Alle ulike syn hadde selvfølgelig holdt på sin versjon, og jeg er fremdeles overbevist om at de kriteriene som ble stilt opp i den loven som ble vedtatt, er bedre enn dem som opposisjonen hadde den gangen. De var veldig fulle av en hel mengde vurderingstemaer som jeg mener det for en varsler er helt umulig å forholde seg til, f.eks. at man ikke skulle ha skadehensikt, eller at det skulle være konkurransemessige forhold som man måtte ta hensyn til, eller at man skulle ta hensyn til en eller annen alminnelig etisk standard som ikke var definert. Fra SVs side tok vi, da dette ble behandlet, veldig sterkt til orde for at dette må evalueres. Det er ingen prestisje på lovteksten, men hvis man skal ha en ny lovtekst, må den være enda klarere og enda enklere og ikke ilegges noen nye vurderingstemaer som en arbeidstaker vanskelig kan finne ut av. Og da er vi ved det siste, nemlig dette med et sted å henvende seg til. Det er jo slik at Kredittilsynet har mest greie på kriminalitet og uetiske ting som foregår i bank og finans, Arbeidstilsynet har mest greie på arbeidslivet osv., og det er ulike typer tilsyn man kan melde til. Men ofte trenger man noen å snakke med før det, som kan veilede deg til den instansen du skal til, som faktisk kan hjelpe deg med det faglige innholdet i det du ønsker å varsle om, og betrygge deg med at du er på rett spor. Og fordi dette ofte er mennesker som har vært i en veldig presset situasjon lenge, trenger de noen å støtte seg på. Derfor mener vi også at det er veldig stor grunn til å se på om det skal legges et sånt spesifikt ansvar ett sted. Om det skal være i Arbeidstilsynet, eller om man skal lage en egen enhet osv., har vi ikke noe fastlåst mening om, men vi er helt overbevist om at det trengs en slik enhet som et menneske kan henvende seg til for å få ulike typer råd om hvordan man skal gå fram. Så mener vi også at det er behov for å se på dette med at det inngås hemmelige avtaler med sluttvederlag også i varslersaker – om det faktisk skal være lov framover. Dette er jo en måte å gi folk munnkurv på, på ting som det kan være av utrolig stor allmenn interesse at kommer fram. Jeg har også, bare til slutt, behov for å si at hvis man varsler i god tro, har det ingenting å si om det man varsler om, i ettertid viser seg å være sant eller ikke. Det har ingenting med den vurderingen å gjøre. Det kan godt være feil, men retten til varsling er allikevel til stede.