Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2010-11-18:
Jeg vil starte med å takke for et, etter mitt skjønn, svært solid innlegg fra interpellanten Skei Grande, hvor hun på en svært grundig og forståelig måte tok utgangspunkt i dyras behov. Det var et innlegg som jeg synes var svært bra i en by-land-allianse-tenkning, som er viktig for meg. Det Skei Grande sa – den holdning hun la til rette for – er jeg helt enig i. Sjøl var jeg i 1988 og diskuterte fôring av kylling i Norge. Den gang var det tillatt å bruke et vekstfremmende antibiotikum, Sink Bacitracin, fra Apothekernes Laboratorium. Det førte til sterk debatt, men en nødvendig debatt, om hvordan vi skulle fôre kyllinger. Denne diskusjonen har betydning både for kjæledyr og for husdyr. Den har betydning for avl av bikkjer. Den har betydning for hold av rotter, og den har betydning for hvordan vi skal forholde oss til ulovlig hold av krypdyr. Den har betydning for husdyr, men dilemmaet er mest krevende når det gjelder pelsdyr. Vi veit at når det gjelder avl, er atferd hos pelsdyr middels arvbart, og vi veit at når det gjelder å få fram tillitsfulle dyr i pelsdyrgården, har det betydning hvor mange pelsdyr man har ansvaret for. Sjøl var jeg fylkesagronom i økonomi på 1980-tallet, da vi hadde den store pelsdyrboomen. Noen av oss la den gang til rette for at man ikke skulle bygge større pelsdyrfarmer enn det man kunne finansiere med tilskudd og egenkapital. Men det var ikke statens rette lære den gang. Nei, det skulle satses industrielt. Sjølsagt har tillitsfullhet hos dyr sammenheng med kontakt med menneskene, og utviklingen på 1980-tallet medvirket til at vi nok gikk i feil retning, for å være diplomatisk. Når det gjelder husdyrhold i Norge i dag, har vi mye å gjøre med å forbedre dyrevelferden. Vi kan ta f.eks. utdanning i husdyrs atferd. Det bør bli et obligatorisk fag i utdanningen til dem som kaller seg agronomer. Det er det ikke. Det har vært lagt altfor liten vekt på dyrs atferd både i lavere og høyere landbruksutdanning opp gjennom tidene. Vi er nødt til å se på produksjonsforholdene. Beiting for storfe bør også gjelde for storfe som går i løsdrift. Kalvebinger for ku som står på bås, bør være en naturlig sak. Hvis man har det, kan ku på bås være like bra som å ha ku i løsdrift. Det vil være naturlig å se på om ikke kyllingene bør kunne bli noe eldre, slik at beina på en kylling kan få tid til å bli bein. Det vil være en mer etisk produksjonsform for kylling enn den som kjedene presser fram – en kylling som skal koste kr 29,90. Jeg vil appellere til Dyrevernalliansen om å ha mer praktisk kontakt med gårdbrukere. Det blir derfra sagt f.eks. at det er viktig at kalven skal gå med melkekua. Det kan hende at man, hvis man får mer praktisk kontakt, finner ut at det er betydelige problemer med at en kalv skal gå en eller to uker sammen med en melkeku. Alle vi som er praktikere, vet hvilke scener og situasjoner som da oppstår. Det er hjerteskjærende. Vi må også ha en diskusjon omkring at sår og skader på dyr er en del av virkeligheten hos dyr, som det er hos våre barn. Senterpartiet tar kraftig avstand fra kollektiv avstraffelse av pelsdyrholdere. Vi tar kraftig avstand fra ulovlig inntrengen i pelsdyrfarmene. Vi ønsker at vi skal sette økt fokus på avl og atferd, sjøl om det er middels arvbarhet. Tillitsfullhet henger sammen med omfang. Krav til dyrehold må vi se på. Helsetjeneste for pelsdyrhold er viktig. Jeg håper at det skal komme noe bra ut av denne diskusjonen, sånn at det går på produksjonsmåten i vårt husdyrhold, og at dyrevennlig drift skal komme mer fram. Jeg håper da at den ikke blir fremmet gjennom detaljregulering, men gjennom overordnede, klare retningslinjer som gjør at den enkelte husdyrholder kan følge opp, og at det å følge opp er det som også gir en trygg økonomi.