trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
André N. Skjelstad (Venstre), 2018-12-18:
Venstre vil bestandig mer, og ikke minst ønsker vi flere oppgaver ute i distriktene. Nettopp gjennom dette gir vi muligheter og mer innflytelse også til innbyggerne ute i distriktene. Da vi tok opp saken i 2014, mente de fleste at dette var umulig. Da er det for så vidt artig for undertegnede, som i 2014 var medforslagsstiller til denne saken, at vi har gjort det umulige i dag. Det er ikke til å komme fra at dette også vil skape ganske mange muligheter. Fram til nå har man stort sett fra opposisjonen sett på utfordringene, eller for å bruke deres ord: problemene. Diagnosetenkning er ganske enkelt – uten å se på det som er mulighetsrommet her. Jeg mener reiseliv er en av de store mulighetene. Gjennom de effektene som ligger her, og med et sterkt Innovasjon Norge som også vil være med og bidra, og der mange fylker eier en del av de landsdekkende delselskapene innen reiselivsvirksomhet per i dag, vil dette gi store muligheter, for fylkeskommunene eier mange av dem. Stort sett er de hel- eller deleid av fylkeskommunen. Dette vil gi muligheter som ikke har vært der tidligere. Jeg har blitt litt forundret i løpet av debatten. Arbeiderpartiet har stort sett hatt håndbrekket på, men plutselig i dag virker det som om de er veldig for, men slik var det ikke da vi startet prosessen. Det er blitt ganske mye av det, også i den debatten vi har om grensesetting, om regional utvikling, og der er jeg helt enig i det som statsråden sier. Det er helt nødvendig å fylle på den gaven den rød-grønne regjeringen ga i 2008, da de overførte de gamle riksveiene, slik at de ble nye fylkesveier, som var underfinansierte så det gjorde monn. Det virker som om Arbeiderpartiet helt har glemt det. Jeg skulle gjerne debattert og diskutert med representanten fra Buskerud hva som skjer videre rundt direktoratene. Jeg ønsker særdeles velkommen en debatt som jeg synes vil kunne være interessant. Jeg er svært enig i at vi er nødt til å se på hvordan avgrensningen av regional stat bør være i forhold til de nye regionene. Her bør det etter min mening klart være noen sammenhenger. Det er slik at dette er starten, men det betyr ikke at dette er stoppunktet for regionene. Dette er starten for å se på hva som er mulig, og det er ikke nødvendig stille diagnosen på det folk tror er umulig.
André N. Skjelstad (Venstre), 2018-12-18:
Jeg hadde vel håpet at representanten Kolberg også hadde tatt med Nordland, som ikke får en justering – bare for å korrigere. Jeg hører debatten her og har bare det ene lille minuttet. Jeg vil si: Hva er det som er bremsen her, som representanten Kolberg tar opp? Jo, hvis vi vil gjøre om generalistprinsippet, er det selvfølgelig en mulighet til å ta langt større grep enn dette. Når det gjelder sams veiadministrasjon, som har vært etterlyst av veldig mange fylkespolitikere tidligere, er det tydelig sånn at man er nødt til å justere. Det hadde ikke vært mulig med de aller minste fylkene, i hvert fall ikke så lenge man skal beholde generalistprinsippet. Til representanten Toppe: Ja, gjerne, velkommen, men da er vi nødt til å se helheten. Det går ikke an å legge ut helseforetaket med den strukturen som har vært med 19 fylkeskommuner. Ellers synes jeg det for så vidt er mye positivt i det Arbeiderpartiets representanter kommer med i debatten, men intet nytt fra Senterpartiet.
Monica Mæland (Høyre), 2018-12-18:
Jeg forstår at dette er en utfordring, uten at Sametinget faktisk har tatt det opp i konsultasjoner med oss, men det er klart vi kan bidra til det gjennom våre møter med næringsaktører. Dem møter vi jo ofte i ulike sammenhenger både nasjonalt og internasjonalt. Det å snakke fram urfolkets språk og rettigheter er viktig for oss. Neste år er det FNs urfolksspråkår, og det vil være en god plattform for nettopp å påpeke de rettigheter og muligheter som ligger i dette, for å støtte opp om samenes muligheter for også å utøve sitt språk digitalt.
Monica Mæland (Høyre), 2018-12-18:
For å være veldig presis: Sametinget har selvsagt tatt opp utfordringer knyttet til språk – til nok språklærere, til å spre kunnskap. Når det gjelder digitalisering knyttet til globale selskaper, har ikke det vært tatt opp spesifikt. Men det er forståelig og innlysende, for når man f.eks. har problemer med vanlige lærebøker, har man selvfølgelig også problemer med digitale løsninger. Det er en god plattform for å snakke fram og opp mulighetene for å digitalisere det samiske språket.
Monica Mæland (Høyre), 2018-12-18:
Det vi har sagt, er at den framoverskuende meldingen skal legges fram til våren. Så er det Stortinget som fastsetter sin dagsorden. Det gjør ikke vi, men vi skal legge den fram til våren. Jeg er glad for spørsmålet også fordi det gir meg mulighet til å kommentere representanten Karin Andersens innlegg, som argumenterte for at dette nærmest var for en kommuneproposisjon å regne. På det punktet er vi ikke enige med Sametinget. Vi har sagt at vi skal legge fram en framoverskuende stortingsmelding til våren, men det er ikke å regne som en kommuneproposisjon, slik Sametinget har ønsket.
Monica Mæland (Høyre), 2018-12-18:
I regjeringen jobber vi nå med oppfølging av Hjertespråket, og det er vår hovedprioritet. Sektorprinsippet gjelder. Det betyr at det er Kunnskapsdepartementet som har ansvaret for kunnskapsdelen, det er Kulturdepartementet som har ansvar for kulturdelen, etc. Men fra KMD samordner vi dette, og det vi i første rekke gjør, er å gå gjennom forslagene. Så skal vi konsultere først og fremst Sametinget når det gjelder hvordan vi konkret skal følge opp dette.
Monica Mæland (Høyre), 2018-12-18:
Den største forskjellen er at vi nå skal gå fra en melding som sier hva som har skjedd, til at vi skal si noe om hva som skal skje. Hvilke utfordringer, hvilke forventninger og hvilke dilemmaer står man overfor? Dette arbeidet skal vi gjøre i nær kontakt med Sametinget. Sametingets syn på dette skal selvsagt framkomme veldig tydelig. Jeg opplever at den største forskjellen er at vi skal se framover heller enn bakover. Så må vi komme tilbake til den endelige utformingen, men det er igangsatt et samarbeid om dette arbeidet.
Monica Mæland (Høyre), 2018-12-18:
Jeg er blant dem som alltid tror at ting kan gjøres bedre og annerledes, og at man alltid lærer av de erfaringene man henter seg. Det tror jeg helt sikkert denne prosessen også vil vise. Men det er ikke sånn at denne reformen er gjennomført, ferdig og klar for evaluering. Vi står midt oppe i arbeidet. Det er hardt arbeid, og det er krevende arbeid for mange. Det har vært krevende for denne sal, det har vært krevende for regjeringen, men først og fremst har det vært krevende for dem som står der ute, de som er ansatt i fylkeskommunene, de som er politikere i fylkeskommunene, og som nå jobber med dette. Men jeg har lyst til å si at jeg står her med en liste – jeg tror jeg har listet opp åtte forsøk fra 1992 på å gjennomføre en regionreform. Det har aldri lyktes. Nå er vi i ferd med å lykkes. Jeg tror dette blir bra. Så kunne vi helt sikkert gjort noe bedre.
Monica Mæland (Høyre), 2018-12-18:
For det første har jeg sagt noen ganger – og det må jeg bare gjenta – at det er sånn at sektorprinsippet består. Vi samordner i Kommunal- og moderniseringsdepartementet, men det er det enkelte fagdepartement som nå følger opp det arbeidet som skal gjøres. Når det gjelder Arktis 2030, er det Utenriksdepartementet som skal jobbe med dette. Så hørte sikkert representanten at jeg snakket om de fylkeskommunene, altså Nordland, Troms og Finnmark, som nå blir to, og som begge skal bidra til å bygge opp denne kompetansen. Jeg må være veldig ærlig og si at jeg oppfatter at det var et veldig godt initiativ som kom i forhandlingene mellom Troms og Finnmark på Gardermoen, da de fikk hjelp av en meklingsperson for å mekle seg fram til en avtale tidligere, i vinter. Den avtalen ble jo ikke gjennomført, men det var der man først så muligheten for å bygge opp en spesialkompetanse på nordområdepolitikk i større grad enn det man har gjort tidligere, fordi man fikk større kapasitet. Det har vi videreført i dette forslaget.
Monica Mæland (Høyre), 2018-12-18:
Jeg er helt uenig i premissene som spørreren legger til grunn for spørsmålet. Det er jo ikke slik at verktøykassen på noen måte er tom. Det er fylkeskommunene som er vinnere i budsjettet neste år. Man får dramatisk nedgang i andelen 16–19-åringer. Da er spillereglene sånn at når demografien går ned, trekkes penger ut, og når demografien går opp, får man penger tilført. Vi trekker ikke disse midlene ut, vi henfører dem til fylkesveier, der den rød-grønne regjeringen ga oss en veldig dyr gave i form av riksveinettet, med et stort etterslep. Vi har fylt på med penger for å kunne utbedre dette i flere omganger, også neste år, og man får beholde en solid ramme for nettopp å kunne gjøre sine egne prioriteringer basert på hva som er ens egne utfordringer i de ulike fylkeskommunene.
Monica Mæland (Høyre), 2018-12-18:
Først til det økonomiske. Jeg snakket om rammen. Fylkesrammen er solid fordi demografien går ned. Jeg snakket ikke om regionale utviklingsmidler. Jeg har nå hørt gjentatte ganger i Stortinget hvor veldig stor treffsikkerhet de har, men da glemmer man å fortelle at det gjelder en veldig liten andel av dem, nemlig det som går til innovasjonsrettede virkemidler i Innovasjon Norge. Men der er historien slik at vi gjennom disse årene har fylt kraftig opp andre deler av Innovasjon Norges virkemidler som har større treffsikkerhet. Og så har vi hvert år plusset på rammen til fylkesveier fordi vi opplever at det er mye viktigere enn bruken av de regionale utviklingsmidlene for øvrig. Så er det i meldingen tydelig redegjort for ulike prosesser som går i ulike departementer. For noe trenger vi bare å flytte en post på budsjettet, noe trenger lovendring, og noe må gjennomgås skikkelig med partene – det er ansatte involvert her, så det skal gjøres på en skikkelig måte. Så det er ulike tidsløp basert på ulike oppgaver.
Monica Mæland (Høyre), 2018-12-18:
Dette punktet er ikke behandlet i Hagen-utvalget. Det er UH-sektoren som har ansvaret for forskning og høyere utdanning, også den desentraliserte, og de har en rekke desentraliserte løsninger. Jeg så forslaget fra SV, og vi har ikke funnet noen egne øremerkede tilskudd som kan desentraliseres. Dette håndteres av UH-sektoren. De foretar sine vurderinger basert på det faglige og etterspørselen i markedet blant studenter. Så er jeg kjent med at man noen steder har laget disse sentrene. De er laget av kommuner og en del klynger og er gode bidrag som man selv har valgt å prioritere. Men det er ikke sånn at vi her har noen tilskudd å flytte over, som denne meldingen handler om.
Monica Mæland (Høyre), 2018-12-18:
Den desentraliserte utdanningen er det UH-sektoren som har ansvar for. Det sa jeg i mitt innlegg. Det mener jeg UH-sektoren er best kvalifisert til. Dette har ikke vært en melding om å flytte den selvstendige avgjørelsen og de faglige vurderingene UH-sektoren gjør, over til fylkeskommunene. Det mener jeg fylkeskommunene ikke har kompetanse på. Men fylkeskommunene skal utvikle enda større kompetanse på å se de behovene både de som er i utdanning, har, de som er i arbeid, har, og ikke minst de som vi skal ha i arbeid, i integreringsøyemed, har – så det skal vi jobbe med. Når det gjelder plansiden av spørsmålet, er det slik at vi ikke har ønsket å lage overkommuner. Vi ønsker ikke at fylkespolitikerne skal styre over kommunepolitikerne. Kommunepolitikerne foretar sine arealvurderinger. Skal noen overstyre dem, skal staten, altså departementet, gjøre det.
Monica Mæland (Høyre), 2018-12-18:
Jeg vil anbefale siste taler å ta en prat med sin egen partifelle i Sogn og Fjordane, for der finner man en virkelig entusiast når det gjelder denne reformen. Jeg har en veldig klar følelse av at de som hele tiden har vært imot, fortsatt er imot. Det er ikke så overraskende, det overraskende er kanskje at man påberoper seg de samme argumentene som om de var nye. Debatten i dag er ikke en debatt om struktur – det er ikke slik at vi må diskutere struktur i dag. Det har man gjort i Stortinget nå i halvannet år. Jeg tror at på et eller annet tidspunkt må opposisjonen finne seg i at strukturen ble lagt i juni 2017. Det var en struktur som var initiert og motivert av et flertall i denne sal. Vi hadde en ny debatt om det i fjor i desember, og så hadde vi enda en ny debatt. Opposisjonen sier at det er deres soleklare rett å fremme omkampforslag. Jeg er helt enig i det. Det er en soleklar rett, og det kan man fortsette å gjøre, men man kan ikke forvente det samme engasjementet fra flertallet, som altså mener at flertallet bør respekteres. Jeg var litt tidlig ute før min debatt i dag. Da var det interessant å høre hva Senterpartiet sa om rovdyrpolitikken, for da var det ikke grenser for hvilken respekt man skulle ha for stortingsflertallet: Det måtte regjeringen forholde seg til, og det måtte stortingsflertallet forholde seg til. De flertallene man selv er for, skal altså respekteres, mens dem man er imot, trenger man ikke å respektere. Strukturen er lagt, og jeg tror det var veldig klokt. Jeg tror ettertiden vil vise at det var klokt. Man sa ikke at slik måtte det bli fordi man fikk nye oppgaver, man sa at dette var fornuftig. Basert på at verden har endret seg dramatisk de siste 50 årene, bør også fylkene gjøre det – basert på de oppgavene de har i dag, de oppgavene man vedtok overført i juni i fjor, og de oppgavene man vedtar overført i dag. Vi sier også at vi skal videre. Vi skal selvsagt også sørge for å overføre oppgaver både til fylker og til kommuner – fordi det er klokt å gjøre. Representanten Lauvås hadde en visitt når det gjaldt statens innretning. Jeg trodde kanskje Lauvås var kjent med den rapporten som kom forrige uke. Difi har på oppdrag fra Kommunal- og moderniseringsdepartementet gjort en gjennomgang av elleve statsetater: Nav, Innovasjon Norge, Husbanken, IMDi, Bufetat, Statens vegvesen, NVE, Fiskeridirektoratet, politiet, Sivilforsvaret og Kystverket. Det er tre tematiske gjennomganger. Rapporten ble lagt ut på nett, og det ble laget en pressemelding. Det er interessant lesning. Rapporten er nå på høring, og vi skal diskutere konsekvensene av den i regjering når vi får inn høringsforslagene. Men man skal ikke bekymre seg for at vi ikke også tar på alvor at regional stat også selvfølgelig har et forbedringspotensial når det gjelder måten å omorganisere dette på.
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2018-12-18:
Jeg vil starte med å oppfordre alle som ikke har gjort det ennå, til virkelig å sette seg inn i årsberetningen fra Sametinget. Hvis man går nøye inn i den, ser man hvor omfattende Sametingets virkeområde er. Nå er det jo som sagt siste gang Stortinget skal behandle årsberetningen på denne måten. Fra 2019 skal det legges fram en framoverskuende melding fra Stortinget om samiske forhold. I avtalen med Sametinget er man kommet til at den meldingen skal danne grunnlaget for budsjettbehandlingen, slik at behovene kommer klart fram i god tid før budsjettet ferdigstilles. Jeg var gjort kjent med at man kanskje ikke ville klare å bli enige om en slik behandling, men etter at statsråden var oppe her nå og sa at enigheten er på plass, regner jeg med at det er tilfellet. For året som gikk, 2017, må vi trekke fram Tråante 2017, som ble en markering av det samiske få torde å drømme om. Jubileet rommet alt – seminar, politikk, kunst, kultur og historie, samt at alt det samiske ble veldig synlig og godt mottatt. Den stoltheten samene satt igjen med etter dette, er nok uvurderlig. Vi ser at flere og flere samer nå vedkjenner seg sin samiske identitet, tilhørighet og historie. Det er også gledelig at flere og flere kommuner ønsker å tilsluttes samiske språk- og utviklingsområder. Vi har en lang vei igjen før vi kan føle oss trygge på at vi skal klare å ta vare på det samiske. Det er lav rekruttering til samisk lærerutdanning og et stort hull i tilgangen på læremidler. Tar vi f.eks. læreplaner, fagfornyelse, som nå står for døren, klarer man ikke med dagens ressurser å utvikle læremidler i tråd med dette. Det finnes f.eks. ikke digitale læremidler på samisk. Storsatsingen på digitale læremiddelunivers inkluderer veldig mange språk her i Norge, men dessverre ikke samisk. Det er merkelig, all den tid vi har to nasjonale språk i Norge – norsk og samisk. Senterpartiet mener at undervisningsmateriell og tilrettelegging for digitalisering av samiske læremidler bør komme på dagsordenen, og det bør være en selvfølge at samer kan ta i bruk teknologitjenester på sitt eget språk. Når det gjelder næring, er det to ting jeg vil trekke fram. Vi vet at vi ennå ikke er kommet i gang med norsk-svensk reinbeitekommisjon. Jeg skal komme tilbake til det.
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2018-12-18:
Vi vet at vi ennå ikke er kommet i havn med norsk-svensk reinbeitekonvensjon, noe som er alvorlig for reinbeitenæringen i store deler av landet vårt. Vi ser også at regjeringen ikke åpner for noen av de lovendringene i reindriftsloven som næringen selv ber om. Regjeringen velger derimot å kjøre på med de lovendringene de ønsker, på tross av at verken Sametinget eller Norske Reindriftsamers Landsforbund, næringsorganisasjonen, er enig i disse. Senterpartiet ser at det poengteres også i denne saksutredningen at det er viktig å sikre levedyktige rovviltbestander. I mange områder er samiske næringer sterkt truet av nettopp rovvilt, og regjeringens rovviltpolitikk gjør alt annet enn å sikre levedyktige beitenæringer. De samiske næringene er helt avgjørende for å sikre ivaretakelse av samisk språk og kultur. Senterpartiet mener det er bra at man nå får en annen mulighet til å styrke det samiske og får synliggjort behov i god tid før budsjettet utformes. Sametinget gjør en formidabel jobb, og det ville være viktig at vi også fra Stortingets side blir flinkere og mer bevisst på det samiske. Vi stortingspolitikere må for framtiden huske å inkludere tiltak rettet mot den samiske befolkningen i alle store, nasjonale satsinger som gjøres framover.
Torhild Bransdal (Kristelig Folkeparti), 2018-12-18:
Av tidligere erfaring vet jeg at det er farlig å snakke om høner i denne forsamlingen, men her reises det stor tvil om hva som kom først – høna eller egget. Jeg vet ikke hva vi skal definere som høna eller egget, men jeg registrerer i alle fall at det brukes vanvittig mye energi på å snakke om inndeling – dette må nesten være den fjerde omkampen. Og hvis representanten Kolberg hadde vært i salen den 6. desember, hadde vi også hatt rikelig anledning til å diskutere det. Det er langt tilbakelagt å diskutere dette, for det ble bestemt da Kristelig Folkeparti bøyde hodet for det, fordi denne reformen betyr så mye for oss. Og dette er bare begynnelsen. Jeg ble også utfordret på hvilke oppgaver som var store nok til at vi måtte gjøre noe med regionene. Det er en sammensetning av en oppgaveportefølje som stadig skal bli større. Statsråden var utrolig tydelig på at hensikten med utredningene var å overføre makt og myndighet til regionene – det var ikke bare å utrede det og legge det i en skuff. Som sagt: Her må vi ha en vilje til desentralisering, og derfor tar de fire samarbeidende partiene ansvaret for at denne jobben går videre og ikke sporer av slik som andre prosesser har gjort før. Derfor sier vi også at dette er en stor demokratiseringsprosess, fordi avgjørelsene blir flyttet nærmere brukerne. Vi har også hørt retorikken om at Høyre og Fremskrittspartiet ikke vil ha en regionreform. Ja, det var utgangspunktet, men det er inngått en avtale mellom fire partier som skal utvikle det regionale nivået, så det er snøen som falt i forfjor – minst – hvis en skal diskutere det. Så sa representanten Knutsdatter Strand her at ekspertutvalget var håndplukket av regjeringen. Da finner jeg det utrolig bemerkelsesverdig at Senterpartiet trykker ekspertutvalget til sitt bryst og vil desentralisere alle ekspertutvalgets oppgaver, for øvrig med en linje om at det kreves 240 000 innbyggere i regionene for å desentralisere oppgavene. Til slutt til representanten Nordlund, om noe som jeg gjerne vil ha en presisering på, for jeg vet ikke om jeg hørte feil da jeg hørte at alle kommuner i framtiden blir for små: Skal fylkeskommunen være en overkommune, eller skal kommunene bli atskillig større, etter Senterpartiets vilje, fordi det kommer oppgaver ut?
Siv Henriette Jacobsen (Arbeiderpartiet), 2018-12-18:
To ord om temaer som har vært lite berørt i debatten hittil: Det første er kultur. Kultur er gjennomgående viktig for å bygge identitet, og er det noe de nye fylkene trenger, er det identitet. Jeg har ikke hørt – og jeg etterlyser egentlig – noen ambisjoner eller noen ideer fra regjeringspartiene om kulturens rolle i de nye fylkene. Vi ventet lenge på kulturmeldingen. Den er kommet og er levert til komiteen, men den er fremdeles veldig vag. Det sies at man ikke skal bruke mer midler. Det er det viktigste som man slår fast, men man tar ikke konkret stilling, synes jeg, til Hagen-utvalgets forslag. Så regjeringspartienes ambisjoner når det gjelder kultur, etterlyses. Det andre temaet er det internasjonale samarbeidet. Dagens fylker er medlemmer i en rekke internasjonale organisasjoner, det være seg mot Østersjøen, mot Nordsjøen eller andre. De samarbeider bredt internasjonalt for å finne «best practice», for å sikre seg finansiering til utvikling og for å løse felles problemer i fellesskap med sine naboer. Det er veldig merkelig da at oppgavemeldingen fullstendig mangler en internasjonal dimensjon, bortsett fra den nordlige biten. Flere verktøy for internasjonal samhandling er avgjørende for den regionale utviklingen, og dette bør regjeringen skrive seg bak øret, ikke minst i arbeidet med et nytt Interreg-program. Så er det ulogisk og trist at Samferdselsdepartementet har satt ned foten for fylkesinterne innkjøp av togruter. Det minste et så folketungt fylke som Viken burde få ansvaret for, er i sterkere grad å koordinere buss- og togtilbud slik at det blir flere sømløse overganger, slik at tog kan brukes til et lokalt kollektivtilbud, og slik at det ikke kjøres konkurrerende og overlappende ruter mellom buss og tog. Fra fylkene der ute rapporteres det allerede om manglende midler til omstillingsarbeidet, og at dagens fylker må ta fra løpende driftsmidler for å drive omstilling. Slik bygger man ikke en robust fylkeskommune. Når det meldes om at man trenger mer midler til omstilling, bør departementet iallfall være åpen for å vurdere det – både der det er mer enn to fylker som slår seg sammen, og når det gjelder innbyggertall og størrelsen på fylket.
Siv Henriette Jacobsen (Arbeiderpartiet), 2018-12-18:
Jeg har sittet og hørt på denne debatten, og jeg må si at jeg er egentlig lettere sjokkert. Det er et uttrykk som heter «Mens gresset gror, dør kua», men her venter man ikke på at kua skal dø av seg selv, her tar man aktivt livet av kua. I likhet med representanten Andersen kommer jeg fra et grensefylke. 70 pst. av alt landbasert gods som kommer inn til Norge, kommer inn over Østfold – 50 pst. over Svinesund, 20 pst. over Ørje. Kun 1 pst. av dette godset går på bane. 3 000 lastebiler går over Svinesund hver eneste dag – og det øker med 5 pst. i året. Det sier seg selv at når den mengden lastebiler kommer inn til Norge, vil de søke oppdrag i Norge. Dermed oppstår kabotasje. Det øker i stadig større grad, og det undergraver jernbanetransporten av gods ellers i landet. Jeg vil bare minne salen om én eneste ting, ett eneste årstall – og det årstallet er 2021. Da er Svinesundsbrua ferdig nedbetalt, og bomstasjonen forsvinner. Tror man det blir mindre eller mer kabotasje i Norge? Tror man det blir færre eller flere lastebiler over den brua da? Her må det gjøres noe. Det minste man kan gjøre, er å kompensere for baneavgiften. Det er helt uhørt å innføre en avgift på det man ønsker mer av. Så bør man forenkle for godstransporten på både bane og sjø. Godstransporten på sjø har 26 ulike typer avgifter å forholde seg til. Konkurransefordelen for veien er altfor stor. Det var snakk om å slå inn åpne dører her. Hvis man slår inn åpne dører og det er et stup på den andre siden, bør man ikke gå inn gjennom de dørene – man bør gjøre noe annet.
Mari Holm Lønseth (Høyre), 2018-12-18:
Jeg skal ikke forlenge debatten, men jeg har behov for å kommentere kort de forholdene som SV tar opp. Slik jeg forstår representanten Andersen, påstår hun at det ikke er gjort noen endringer i bostøtteregelverket som gjør at man får en bedre og målrettet ordning. Det stemmer ikke. Regjeringen har styrket det boligsosiale arbeidet. Det har vært og er fortsatt et hovedmål for regjeringen at alle skal ha et godt sted å bo, og at også vanskeligstilte skal kunne skaffe seg og beholde en god bolig. Vi har nå rekordfå bostedsløse i Norge. Det er ikke en utvikling som har kommet av seg selv. Tvert imot er det som følge av et målrettet arbeid gjort av regjeringspartiene og også Kristelig Folkeparti. Vi diskuterte også dette da vi behandlet statsbudsjett sist. En av de tingene jeg da nevnte, var at vi har rettet opp underreguleringer i bostøtten som fulgte med fra de rød-grønne. Fra 2017 følger bostøtten prisstigningen. Vi har sørget for at bostøtte nå utbetales på bakgrunn av oppdaterte ligningstall – framfor to år gamle ligningstall, som man gjorde tidligere. Det gjorde også at flere fikk vanskelige tilbakebetalingskrav som man ikke klarte å håndtere. I årets budsjett har vi også styrket bostøtten for barnefamilier. Med den endringen som vi har vedtatt, kan en barnefamilie få opp til 5 000 kr mer i bostøtte. Totalt sett er det en stor styrking av det boligsosiale arbeidet, selv om SV prøver å påstå noe annet. Jeg vil også gjerne bemerke at antallet mennesker som mottar bostøtte, har falt helt fra 2011, da SV selv satt i regjering. Det er også viktig å understreke når det gjelder ressurskrevende tjenester, at alle mennesker, uansett hvilken kommune de bor i, selvfølgelig har krav på helse- og omsorgstjenester, og skal få det når de har behov for det – uavhengig av om kommunene mottar tilskudd fra staten eller ikke. Høyre har på sin side tillit til at kommunene selv klarer å gi innbyggerne sine gode tjenester tilpasset behovet lokalt. Når det er sagt, er det viktig å understreke at det har vært en vekst i ordningen for ressurskrevende tjenester siden den ble innført i 2004. Man gikk altså fra 1,5 mrd. kr i 2004 til 10,2 mrd. kr i 2019. Bevilgningen for 2019 er nesten 0,9 mrd. kr høyere enn utbetalingen i 2018.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2018-12-18:
Jeg vil gi uttrykk for at jeg tar imot kritikken fra representanten Bransdal, om at jeg burde ha vært til stede her den 6. desember og ikke nå gjenta de argumentene som hørte til i den debatten, etter hennes mening. Nå vet representanten Bransdal selvfølgelig at det hender vi ikke har anledning til å være til stede, slik at jeg synes det er en litt urimelig utflukt å bruke det argumentet. Men det får stå. Når jeg sier det jeg sier, er det fordi det jeg snakker om, er gjennomføringen av oppgavene, som henger sammen med strukturen. Jeg legger merke til at representanten Bransdal ikke svarte på mine problemstillinger på prinsipielt grunnlag. Jeg vet ikke om statsråden har tenkt å ta ordet noe mer, men iallfall bør vi igjen få en avklaring på følgende problemstilling: Møre og Romsdal, og Rogaland, får lov til å fortsette som egne fylker, men Buskerud skal ikke det. Fylkestinget i Buskerud, i Akershus og i Østfold har sagt nei til regionen. Men regjeringen sier at jo, dere må, for oppgavene er så store at dere må bli stor for å kunne gjennomføre dette. Men det gjelder ikke for andre fylker, og i relasjon til den saken som Stortinget behandler i dag, om oppgavene, vil jeg før dette er slutt, ha svar på følgende – jeg kan ikke forlange det, men jeg mener det er viktig at vi får svar på det: Hva er logikken i den prinsipielle tenkningen fra flertallspartienes side? Det er det det ikke svares på, ikke i noen debatt om disse spørsmålene. Det er selvfølgelig fordi det ikke lar seg svare på, for den tegningen som handler om strukturen i forhold til oppgavene, henger ikke sammen. Det er derfor det er såkalt sutring, som representanten Olemic Thommessen er inne på. Det er ikke sutring, det er reell politisk debatt og spørsmål som er avgjørende for det regionale nivået i Norge i framtiden. For hvordan skal dette gå, og hvordan skal det ende? Vi står altså igjen med masse utredninger, som andre representanter har pekt på, men vi står også igjen med spørsmål, for når vi skulle overføre så mange oppgaver til regionene, var forutsetningen at det statlige systemet skulle bygges ned. Direktoratene er det ingen plan for. Samtidig bygger vi opp store byråkratier på regionalt nivå, og antall folkevalgte går betydelig ned. Dette må jo være en betenkelighet med tanke på de oppgavene som også skal gjennomføres, og det er derfor jeg holder disse litt engasjerte innleggene på vegne av norsk demokrati og folkestyre. Dette er ikke en god reform, og det er derfor debatten blir som den blir.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2018-12-18:
Min tanke om dette spørsmålet som er særlig oppe her, støtten til Human Rights Service, handler om at jeg ikke tror statsråd Sanner eller hans embetsverk i utgangspunktet har tenkt feil. Jeg tror de har vært meget bevisste på hva de gjorde for å følge opp det som er forutsetningen for å få en slik støtte. Når jeg tar ordet, er det fordi det er andre gang denne uken vi ser eksempler på den interne terrorbalansen som er i regjeringen, hvor Fremskrittspartiet truer Høyres verdikonservatisme over i liberalismen. Så følger Høyre med fordi de må, og – jeg holdt på å si – selv om jeg ikke helt mener det, må jeg si at det får nå gå. Men at Venstre og Kristelig Folkeparti går med på det, er helt ubegripelig – at de ikke ser hva de er med på med tanke på å etablere kulturer og normer i det norske samfunn som er helt utenfor det de egentlig står for. Når skal de oppdage hva de er i ferd med å gå inn i? Det er det store spørsmålet. Jeg ser at ingen flere ber om ordet, og det er også en del av den kulturen som utvikler seg i disse debattene. De sitter helt stille og ser ned. De forsvarer seg ikke engang. De gjør ikke noe forsøk på å forsvare seg, for de vet at de ikke klarer det, eller de orker det ikke. Jeg provoserer ikke, jeg bare registrerer at det er nå i ferd med å etablere seg som en praksis fordi Fremskrittspartiet presser alle de andre partiene utover kanten. Og de finner seg i det – gang på gang og om igjen og om igjen. Til og med en så solid statsråd som Sanner, som har så lang erfaring, og som ikke gjør slike feil – for han gjør ikke de feilene – sitter stille. Han orker ikke å gå opp og forsvare seg og si: Vi gjorde dessverre en feil. Nei, dette er uttrykk for den politiske balansen i regjeringen, og jeg registrerer den. Noen julegave fra Kristelig Folkeparti og Venstre til norsk politisk kultur er i hvert fall ikke dette. Og det er helt i strid med de partienes kultur eller oppfatning om hvordan Norge skal være organisert, og hvilken retorikk som skal prege ordskiftet på viktige områder i det norske samfunnet. Jeg beklager det veldig.
Bengt Fasteraune (Senterpartiet), 2018-12-18:
Senterpartiet vil bygge landet nedenfra. Vi vil at beslutninger skal tas på lavest mulig nivå. Vi vil at det skal gjøres nært folk. Vi vil at beslutninger som krever skjønn, skal tas av folkevalgte politikere og ikke byråkrater. Dessverre ser vi at dagens regjering fører landet i en annen retning. Vi får også flere byråkrater i direktoratene istedenfor mer lokaldemokrati og mer handlingsrom til folkevalgte politikere. Senterpartiet vil spre makt og myndighet over hele landet. Vi vil gi fylkeskommunen reelt handlingsrom. Det handler om både økonomiske muligheter og mer makt og myndighet. Mer makt til fylkene må også bety at nasjonale myndigheter må gi fra seg makt. Det trengs større rammeoverføringer som har mindre grad av detaljstyring og øremerking. Det vil også gi større autoritet til fylkene og gi fylkene større grad av mulighet til å utvikle sin drift og aktivitet tilpasset fylkenes muligheter til samfunns- og næringsutvikling. Da regjeringen satte i gang regionreformen, var det et uttalt mål at lokaldemokratiet og samfunnsutviklingen skulle styrkes. Nå ser vi at dårlig planlegging og gjennomføringsevne fra regjeringens side gjør at hele regionreformen ender med massiv motstand og demonstrasjoner. Regjeringen har satt i gang en regionreform som nå ingen vil ha. Både Høyre og Fremskrittspartiet sier selv at de ikke ønsker et regionalt folkevalgt nivå, så vi kan kanskje ikke være overrasket over at entusiasmen og idealismen ikke er til stede når jobben skal gjøres. Istedenfor å starte med hvilke oppgaver som kunne desentraliseres, og hvordan lokale fortrinn kunne utnyttes, startet regjeringen med det motsatte – å tegne et kart. Da visste man ikke hvilke oppgaver man skulle ha, og hastverket i reformen har ført til at prosessen har blitt dårlig. Et viktig virkemiddel for at regionene skal kunne bidra til næringsutvikling og utnyttelse av regionale fortrinn, er de regionale utviklingsmidlene. Når noen sier at de ikke treffer, er det akkurat de virkemidlene som gjør at en får til en samhandling mellom kommunene, fylket og de som ønsker å få til vekst. Dessverre ser vi at regjeringen har kuttet disse midlene, år etter år etter at de overtok. Hvorfor i all verden gjør man det? Det burde vært en motivasjon som sørget for at man fikk entusiasme rundt denne reformen. Ett år før de fleste sammenslåingene trer i kraft, er det fortsatt helt i det blå hvilke oppgaver de nye regionene skal få. Mange utredninger og avklaringer gjenstår før det er klart. Vi frykter at oppdeling og bare delvis utflytting av ulike oppgaver fra direktoratene fører til at man rett og slett ikke vet hvilke oppgaver fylkene skal ha i framtiden. Det er ganske alvorlig.
Bengt Fasteraune (Senterpartiet), 2018-12-18:
Arkitektene, pådriverne, for denne reformen er jo Kristelig Folkeparti og Venstre, som motvillig har fått med seg Høyre og Fremskrittspartiet i en avtale, som det blir referert til gang på gang. Det er de som i denne debatten er mest uklare. De snakker fortsatt om at dette bare er starten: Fortsatt må jo dette debatteres, fortsatt må jo vi tenke helhet. Dette er altså ett år før man skal begynne å iverksette en kjempediger reform. Her burde oppgaver vært formulert som oppdrag til fylkene om hva de skal gjøre om ett år. Det er jo fortsatt helt i det blå hva som skal gjøres og ikke gjøres. Det sitter folk, og man ansetter folk, i administrasjonen i dag som skal gjøre en jobb – og så sitter vi og debatterer og lurer på om det skal være det eller det. Intet nytt fra Senterpartiet, ble det sagt. Hvem i all verden er det som henviser til flest nye oppgaver i den innstillingen som vi debatterer nå? Jo, det er Senterpartiet og Arbeiderpartiet. Hør på Kjersti Toppe, som tar opp en helt sentral sak som hadde betydd enormt mye for demokratiet – det å ta ansvar for helsetjenester i de nye regionale foretakene. Det kan vi ikke gjøre, sier Skjelstad – vi må jo tenke helhet. Det er ett år til. Alle vet hva Senterpartiet mener om regionreformen, om størrelse på fylker og om tvangssammenslåing. Det tror jeg de fleste har fått med seg. Men alle vet også at de oppgavene vi ønsker skal ned på det nivået, er det som blir presentert i dag. Jeg håper inderlig at Kristelig Folkeparti og Venstre støtter de forslagene som Senterpartiet og Arbeiderpartiet, eller mindretallet, nå legger fram. Det er jo det som skal være med og bygge det som Kristelig Folkeparti og Venstre mener er den store, nye byggeklossen som skal forme et samfunn som skal bygges nedenfra. Gjenstående utredninger og manglende avklaringer fra regjeringen fører til usikkerhet blant både ansatte og folkevalgte. Det som man påstår er en populær reform, er altså ikke det. Representanten Skjelstad er glad for at Finnmark og Troms har funnet sammen, sa han i stad. Det sier vel egentlig alt.
Bengt Fasteraune (Senterpartiet), 2018-12-18:
Nå har vi snakket om at det er bred enighet om at gods må flyttes fra vei til bane. Det er vel en kjensgjerning. For at man skal unngå at det blir fraktet mye gods på hjul, må det settes inn tiltak nå. Vil statsråden jobbe for at tiltak i godspakken i NTP framskyndes og gis en raskere byggestart enn det som er skissert i jernbanesektorens handlingsprogram?
Bengt Fasteraune (Senterpartiet), 2018-12-18:
Nei, vi glemmer ikke det. Jeg sa jo også i mitt innlegg at vi er fornøyd med den godspakken som Stortinget har vedtatt. Det er ingen som klager på den – det gjør ingen her, heller ikke opposisjonen. De kortsiktige tiltakene vi snakker om, er ikke å iverksette nye planprosesser. Vi hadde en diskusjon her da vi så på regionmeldingen og nye oppgaver der. Det er altså konkrete ting som helt sikkert du som statsråd – du vil ikke ha kvikkfiks, og du snakker om å slå inn åpne dører, men å slå inn åpne dører betyr for meg at det allerede er en løsning på innsiden, og jeg opplever at løsningen ikke er her – har tanker om hvordan skal gjøres. Vi ønsker – og jeg ønsker – at det må gå an å være noe mer konkret på kort sikt. Kan du avsløre noe av det dere har tenkt i departementet da?
Bengt Fasteraune (Senterpartiet), 2018-12-18:
Det foreligger også en oppfølging av et anmodningsvedtak som en del av denne innstillingen. Komiteens medlemmer fra Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti viser til at Stortinget vedtok at kommunene selv skal kunne bestemme piggdekkgebyrets størrelse, og viser til at et bredt flertall, bestående av alle partier utenom Arbeiderpartiet, stemte for dette forslaget. Det er fornuftig. Dersom det skal være piggdekkavgift, må kommunene bestemme størrelsen på denne. Piggdekkavgift er virkelig et virkemiddel for å redusere lokal luftforurensing, og bl.a. Oslo har ønsket å kunne bestemme piggdekkgebyrets størrelse selv. Det er fullt mulig å gjøre endringer i forskriften som ivaretar Stortingets ønske, og vi støtter altså ikke konklusjonen fra regjeringen. Hvorfor kan ikke kommunene få lov til å bestemme en sånn avgift selv?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-12-18:
Senterpartiet føreslår i dag å be regjeringa følgja opp ekspertutvalet og gjera ei ny vurdering av organisering av sjukehusa, der ein greier ut ein fylkeskommunal modell. Hagen-utvalet har vurdert kva geografisk nivå som er best eigna til å vareta spesialisthelsetenestene. Dei har vurdert om spesialisthelsetenesta bør tilpassast regionale forhold, og om ho i større grad bør verta underlagt dei regionalpolitiske prioriteringane. Svaret på dette er ja. Dei skriv at overføring av eigarskap til fylkeskommunen vil kunne gi auka innslag av regionalpolitisk skjønn, særleg i lokaliseringsspørsmål. Dette vil ha to effektar, ifølgje utvalet: For det fyrste vil lokaliseringsvedtak reflektera regionale areal- og transportplanar, og for det andre vil avgjerdene verta fatta av eit organ som debatterer alternativa i opne fora, og av politikarar som kan stillast til ansvar for val som vert gjorde. Utvalet meiner at begge desse endringane er ønskelege. Hagen-utvalet anbefaler at organisering av sjukehus vert vurdert på nytt. Ein fylkeskommunal modell bør inngå i desse vurderingane, og inntil da bør ein ha greidd ut finansieringsordningar som gir stabilitet i finansiering av universitetssjukehusa. Men regjeringa avviser å følgja opp Hagen-utvalet på dette punktet. Regjeringspartia, Arbeidarpartiet og Kristeleg Folkeparti viser i innstillinga til at Stortinget sluttar seg til å vidareføra dagens styringsmodell i forbindelse med statsbudsjettet for 2018 på bakgrunn av Kvinnsland-utvalet sin rapport. Men Kvinnsland-utvalet greidde ikkje ut ein regional modell. Dei fekk ikkje i oppgåve av regjeringa å vurdera alternativ til føretaksmodellen. Dei fekk i oppdrag å koma med forslag til endringar i føretaksmodellen, men der det framleis skulle vera føretak og føretaksstyre. Mandatet til Kvinnsland-utvalet var sterkt kritisert, også av medlemar i utvalet. Kvinnsland-utvalet er altså ikkje eit argument for å avfeia Hagen-utvalet si anbefaling for sjukehus. La det vera heilt klart: Senterpartiet har programfesta at vi vil avvikla helseføretaksmodellen og ta sjukehusa tilbake til folkevald styring og offentleg forvalting. Vi vil vidareføra statleg eigarskap, men overføra dagens regionale ansvar til folkevalde sjukehusstyre valde av og blant fylkestinget sine medlemar som skal styra innanfor rammene nedfelte av Stortinget i ein styrande nasjonal helse- og sjukehusplan. Det står i innstillinga at oppgåver som er regionale i sin karakter, skal løysast på regionalt nivå, og det er uforståeleg at dette ikkje skal gjelda for helsetenestene våre.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-12-18:
Eg har ein kommentar til innvendingane mot forslaget vårt om å desentralisera sjukehusstyringa. Fleirtalet skriv i innstillinga at dei «merker seg at regjeringen viser til at Stortinget sluttet seg til å videreføre dagens styringsmodell i forbindelse med behandlingen av statsbudsjettet for 2018, og at man på denne bakgrunn ikke anser det som aktuelt å følge opp forslaget om å vurdere omorganiseringen av sykehusene på nytt.» Det som stod i statsbudsjettet, var ei tilvising til Kvinnsland-utvalet sin rapport, og eg gjorde i mitt førre innlegg greie for at Kvinnsland-utvalet ikkje hadde som mandat å greia ut alternativ til føretaksmodellen. Difor er det uforståeleg at ein brukar dette som argument for ikkje å gå inn på forslaget vårt. Forslaget vårt lyder: «Stortinget ber regjeringen følge opp ekspertutvalgets anbefalinger og vurdere organisering av sykehus på nytt med mål om å overføre ansvar for sykehus og DPS til de nye fylkene.» Så har det vorte hevda no i debatten – det står det ikkje så veldig mykje om i innstillinga – at det framleis er for stor variasjon i storleik på fylka til at dei kan få sjukehusansvar. Eg har gjort greie for Senterpartiet si løysing på akkurat dette, for vi vil vidareføra statleg eigarskap nettopp med tanke på at det framleis er forskjellig struktur. Men vi vil overføra dagens regionale ansvar til folkevalde sjukehusstyre, valde av og blant medlemar i fylkestinget, og at desse skal styra innanfor rammene nedfelte av Stortinget i ein styrande nasjonal helse- og sjukehusplan. Forslaget vårt går på ei utgreiing av dette. Eg synest framleis det er veldig spesielt at ikkje fleire er med på det, i alle fall når det står nesten som første merknad i innstillinga: «Oppgaver som er regionale i sin karakter, bør løses på regionalt nivå.» Er det ei teneste som er regional i sin karakter, så er det sjukehus; det er ein veldig høg prosent som vert løyst og gitt innanfor det regionale nivået. At Stortinget er så avvisande til at akkurat desse helsetenestene skal verta drivne regionalt, synest eg ikkje fleirtalet har gitt ei god forklaring på.
Geir Inge Lien (Senterpartiet), 2018-12-18:
Eg tenkte eg skulle dra ei likning her no. Når ein skal vaske ei trapp, startar ein oftast øvst oppe – i alle fall gjer eg det – og vaskar seg nedover. Det er viktig om ein skal få til eit godt resultat. Regjeringa, med støtte frå Kristeleg Folkeparti, har etter mitt syn starta om ikkje nedst, så ikkje langt unna. Det gjeld både kommunereforma og regionreforma, der ein har fått forskjellig størrelse på kommunar når det gjeld både innbyggjartal og størrelse på areal. Dette er uforståeleg for folk flest, eller folk ute i både bygd og by. Eg er utruleg glad for at eg kjem frå Møre og Romsdal, og at vi får lov til å vere eige fylke. Det skal eg kome tilbake til litt seinare. Det som er viktig for at vi skal kunne greie å oppretthalde gode kommunar og gode fylke, trur eg ikkje nødvendigvis er størrelsen, men rammer. Det må kome overføringar som gjer at kommunane og fylkeskommunane kan utføre dei oppdraga som dei vert pålagde frå stat og regjering. Viss ein får rikeleg med pengar, eller i alle fall nok til å utføre gode tenester, greier kommunane dette på ein utmerkt måte. Då leverer både fylkeskommunane og kommunane. Eg har lyst til kome med eit eksempel, for det var snakk om frå ein representant i stad at det stod så dårleg til med skulen: Aldri før har fleire gjennomført og bestått vidaregåande opplæring sidan Kunnskapsløftet vart innført i 2006. Dei nasjonale tala har auka med omtrent 5 prosentpoeng. Møre og Romsdal kan vise til eit resultat på 76 pst. som har gjennomført og bestått i løpet av fem år. Der har dei fått både vitnemål og fagbrev. Målsetjinga vår er 79 pst. Vi er eit lite fylke, ein liten region, men vi er tett på og driv gode tenester for innbyggjarane, og vi leverer – berre vi får overført gode rammer. Så har det vore snakk om nærleik til lokaldemokratiet. Eg har store problem med å forstå at når ein aukar avstanden frå der avgjerdene skal takast, så er det med på å styrkje lokaldemokratiet. Eg kan ikkje fatte og begripe det. Det som skjer, er at det vert meir byråkrati og færre politikarar som er ute og skal ta avgjerder for folk nært. Det er i alle fall ikkje med på å styrkje demokratiet, etter mitt syn, at ein no lagar store regionar som er langt unna folk flest.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-12-18:
Eg er einig i intensjonen om at vi må ha lette, enkle og effektive metodar for å kontrollere at kabotasjeregelverket vert overhalde. Det kan vere elektroniske fraktbrev, det kan vere det som Road Alliance no i stor grad også har klart å påverke EU-kommisjonen til, å sjå på det å starte tidlegare med fartsskrivarar i bilane – det kan vere mange faktiske svar på det. Eg er strengt teke ikkje så oppteken av kva slags tekniske løysingar vi vel, men av kva slags funksjon det utløyser. Det gjer at vi no ser på det handlingsrommet som både nasjonal og internasjonal lovgjeving gjev oss på dette området. Kabotasje er lov. Det betyr at vi ikkje kan leggje unødige reguleringar på det åleine, isolert sett. Det er difor det er grensekryssande. Det må vi ta omsyn til. Men eg trur vi er grunnleggjande einige om at dei reglane vi held oss med, skal vi klare å kontrollere så effektivt som mogleg.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-12-18:
Det er morosamt å høyre SV bruke eit par hundre millionar meir – nesten som eit skot frå hofta. Det brukar ikkje eg å gjere. Ein av grunnane til det er at også den godsoverføringsstøtta som vi no har greidd ut, antakeleg har eit toppnivå som også vil handle om EØS-regelverk. Det greier vi ut no. Vi vil kome tilbake igjen til Stortinget når vi har svaret på det. Om kompensasjon for baneavgifta: Som eg sa sist eg var her – og som eg presiserte for meg sjølv, slik at eg var sikker på at eg gjentok det – kan den baneavgifta som vi no har på gods, i liten grad ha bidrege til å flytte volum, for det som er betalt inn på Ofotbanen frå andre enn i realiteten LKAB, er i stor grad betalt den motsette vegen, frå Bane NOR, for oppetid. Det gjev ein mekansime mellom dei som leverer tenester, og dei som tek imot dei. Det trur eg er grunnleggjande sunt. Så ser eg ikkje bort frå andre forslag i det vidare, men vi har ikkje dei no.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-12-18:
Det er tøffe prioriteringar, å sjå på moglegheitene til å gjennomføre ein del av dei tiltaka som ligg i Nasjonal transportplan på godspakken, å sjå på fleire tiltak for korleis vi effektivt kan bidra til at tidspunkt for ruteavgangar vert gjorde tilgjengelege, slik at det styrkjer konkurransekrafta, og ikkje minst vidare utgreiing av det som vi no har sagt at vi sit og gjer konkrete vurderingar av, nemleg om det er mogleg å gjennomføre ei tilsvarande ordning for godsoverføring på bane som vi har hatt, og gjennomført, på sjø. Det som er grunnen til at eg sa at opposisjonen slo inn opne dører, og at vekslande regjeringar har slite med dette, handlar om den grunnleggjande analysen vi trass alt må gjere. Det er fint å vise politisk handlekraft, men det må fungere. Og det som dessverre altfor ofte har vist seg med desse tiltaka, er at vi gjer ting som ikkje verkar. Det tener ikkje godsnæringa på no.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-12-18:
Ja. Så registrerer eg at eg må ha tråkka på nokre ømme tær i Arbeidarpartiet når eg sa at dei slår inn opne dører. Det gjer dei jo i realiteten. Grunnen til det er at den utgreiinga som eg no seier at departementet har gjort, og som vil vurdere bl.a. om det er innanfor det som er lovleg statsstøttenivå, grunnleggjande sett handlar om at dette har vi høyrt frå næringslivet, frå samlastarane, lenge før dette forslaget kom. Det er difor vi har gjort den utgreiinga, og det er difor eg også har tillate meg å seie at ein del av desse forslaga slår inn opne dører. Det er ikkje eit forsøk på å lage nokon veldig polemikk mot opposisjonen på det – det vil vere ei relativt nøktern beskriving av realitetane ved det forslaget.