Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-06-20:
Maken til krisemaksimering og pessimisme fra venstresiden i norsk politikk har jeg ikke opplevd. Jeg er helt sikker på at den krisemaksimeringen og pessimismen som spres fra disse partiene nå, i hvert fall ikke er til det beste for kommunal sektor og slettes ikke for innbyggerne i kommunene i Norges land. Det påstås fra en rekke områder at kommunal sektor og kommunal økonomi er kjørt i grøfta, og det gås i tog opp gjennom Karl Johan med 90–100 ordførere. Representanten Kleppa hadde fått brev. Jeg vet ikke hvor mange brev eller mailer jeg har fått i løpet av de siste tre månedene fra opprørte ordførere fra Senterpartiet og fra Arbeiderpartiet som har sittet og styrt sin egen kommune i 4, 8, 12, 16 og 20 år, og som er ansvarlige for den enkelte kommunes økonomi. Så bruker SVs representanter og Senterpartiets representant mye av tiden sin på å kritisere Fremskrittspartiet, så tvil om Fremskrittspartiets mål og agenda i kommuneøkonomi og i politikk. Det har vi alltid møtt – en kritikk. Nå er vi gått inn i et forlik, fremforhandlet med regjeringspartiene, der vi faktisk subsidiært gir 2–2,5 milliarder kr mer til kommunene, mer enn vi noen gang har gjort tidligere. Det er ikke Fremskrittspartiets politikk, for vi mener at rammene til kommunene er store nok. Men her gir vi altså tilslutning til å øke rammene til kommunene med opp til 2,5 milliarder kr. I tillegg får vi i dette samarbeidet til forpliktelser på at alle økte skatteinntekter fra dags dato skal tilføres kommunene ut 2003. Hvis arbeidsmarkedet blir stabilt, hvis næringslivet får stabilitet, kan det tilføre kommunene nesten 4 milliarder kr, ut fra de tall som vi bruker fra tidligere. Da er vi faktisk i nærheten av SVs lovnader. Men det SV ikke sier noe om når de lover 80,5 milliarder kr mer, er hvor de skal dra inn de 80,5 milliardene. Det skal de gjøre gjennom å øke eiendomsskatten, VAR-avgiftene i kommunene, økte bensinavgifter, strømpriser osv., som alle de svake gruppene, som SV er så opptatt av, må være med og betale. Å tenke helhetlig er de inne på alle sammen. Da er det også viktig å se på de utgiftene som venstresiden i norsk politikk påfører kommunene gjennom skatte- og avgiftspolitikken, sammen med det de prøver å tilføre. Derfor er det interessant å lese rapporten fra Det tekniske beregningsutvalg for kommunal og fylkeskommunal økonomi, mars 2002. Er det så galt med kommunesektoren da? De aller, aller fleste kommunene går i balanse eller har overskudd. Et mindretall av kommunene går med underskudd, stort sett styrt av Senterpartiet og Arbeiderpartiet. Kommune-Norge har 250 milliarder kr i formue. De har 80 milliarder kr i gjeld. Samlet sett sier det meg at kommunesektoren generelt har gode rammevilkår. Problemet er at de ordførerne som nå truer med å gå av fordi de ikke får mer penger å spre rundt omkring til sekundære områder i sin enkelte kommune, ikke tidligere har prioritert primæroppgavene. Hvis det er slik, som er et annet signal fra disse ordførerne, at staten har påført dem for store oppgaver, hvorfor kan de ikke da la staten ta over noen tunge oppgaver, la staten finansiere eldreomsorgen, la staten finansiere skole? Da får vi i hvert fall nok penger til disse områdene, som det virker som om flere i denne salen er opptatt av, men at systemet er viktigere enn at en skaffer til veie nok ressurser til de oppgavene. Det er det som på en måte er mest viktig. Dette har ingenting å gjøre med å redusere selvråderetten i lokalsamfunnene. Selv om en får en statlig finansiering, kan kommunene selvfølgelig drive omsorgsboliger, sykehjem og skoler. Poenget er å skaffe til veie nok midler, og da må flertallet i denne salen snart se i retning av Fremskrittspartiet med hensyn til finansieringsordning.