trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-02-09:
Det var absolutt ikke min mening å beskylde representanten Myraune for snakke ned sjøtransporten. Det vil være aldeles feil, for jeg vet at representanten Myraune – som jeg – er veldig opptatt av dette feltet. Men jeg har rett og slett bare behov for faktisk å få fram at den allerede er en viktig del av transportproduksjonen i dag. Så vil jeg gripe fatt i det representanten viser til, at rederiene sier at losavgiften er tyngende. Det har regjeringen fått med seg. Derfor er vi nå i ferd med å sette i gang et arbeid for å gjennomgå hele lossystemet. Jeg vil benytte anledningen til å få avklart Høyres syn nettopp på losavgiftene og deres betydning. Som jeg sa i mitt innlegg, er jeg opptatt av å snakke med mange. Jeg snakker med og har møter på mitt kontor bl.a. også med Høyre-ordførere. I den anledning ble det fra en Høyre-ordfører tatt til orde for at vi bør innføre total og absolutt losplikt, særlig i Oslofjorden, med bakgrunn i de ulykkene som har vært. Det har vært vist til at det faktisk skjer at båtførere har sovnet på brua. Argumentet var at ved å ha en los kunne man vekke vedkommende. Argumentet var videre at det ikke ville koste noe, for det var næringen som allikevel betalte kostnadene. Jeg imøteser gjerne et svar på om dette er et syn som er representativt for Høyre. Poenget her er koordinering. På dette området er det en ganske mangslungen organisering. Mitt poeng har vært at alle må ta ansvar, for jeg tror at det uansett ikke vil være sånn at om vi samler alt, kan det sitte én statsråd og vedta at gods skal føres over på sjø. Det er ikke vedtakene som mangler; det er gjennomføringen, og det er handlingen. Jeg er redd for – uansett farge på regjering og uansett en regjerings dyktighet – at det ikke går an å vedta at man skal løse dette. Man er helt avhengig av å ha med alle aktørene, ikke minst lokalpolitikerne, som har en viktig rolle å spille med hensyn til havn, havneutvikling og logistikknutepunkt. Så registrer jeg også at det er forskjellige syn i saken. Jeg hadde håpet at lokal- og regionalpolitikere skulle se på dette som en fantastisk mulighet. Jeg har vært i havner utenfor Norge og sett på hva aktivitet i et område innebærer av inntekter til kommunen. Mitt mål er at alle skal se på dette som en mulighet og ikke som en utfordring.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-02-09:
Først av alt vil jeg takke for at interpellanten har tatt opp en viktig sak, og jeg takker for gode innspill. Jeg opplever at det er stort engasjement både for den neste transportplanen og for næringstransporter som går sjøveien, og jeg er veldig glad for at sjø har kommet høyere opp på agendaen i samferdselsdebatten. Som jeg sa i mitt innlegg, er det et område som regjeringen vil prioritere i arbeidet med Nasjonal transportplan 2014–2023. Så til hvem som snakker opp, og hvem som snakker ned. Som jeg sa i mitt første korte innlegg etter hovedinnlegget: Interpellanten skal i hvert fall ikke beskyldes for å snakke sjøtransporten ned. Det skal heller ikke representanten Bakke-Jensen. Jeg har bare et inderlig behov for å vise at det er mye som går bra. Så er jeg veldig klar over at opposisjonens lodd i livet er til enhver tid å kritisere den sittende regjeringen. Det er på en måte arbeidsformen i denne salen. Derfor må jeg innrømme at jeg setter ekstra stor pris på at næringene selv – Rederiforbundet, aktørene selv – er veldig positive til det vi gjør. Det er viktig for meg i det videre arbeidet, og vi får gode råd på veien videre. Til organiseringen av disse departementene: Både representanten Godskesen og representanten Dale var innom at ett departement ville ha løst dette. Jeg er klar over at Fremskrittspartiet ikke har deltatt i budsjettforhandlinger i regjering – det er det vel bare Høyre som kan bidra til at de noen gang får gjort – men det dette synet i hvert fall helt klart uttrykker, er at Fremskrittspartiets representanter ikke vet hvordan samhandlingen i regjeringen foregår. For å si det sånn: Det er overhodet ingen ulempe at det i hvert fall er to statsråder som argumenterer for samme sak. Jeg og samferdselsministeren, i dette tilfellet skipsfartsministeren, har det samme målet knyttet til det feltet vi diskuterer i dag, og det er alltid godt å være flere på laget når en skal argumentere imot finansministeren. Så kan jo andre drive den diskusjonen videre. Til representanten Godskesen og det at Fremskrittspartiet har kuttet losavgiften med 163 mill. kr: Det dette vil bidra til, er redusert sikkerhet langs kysten – og selvfølgelig blir det også noen kroner rimeligere for brukerne. Jeg mener at hvis en virkelig mener noe, bør en øke bevilgningene, sånn at staten i tilfelle betaler kostnadene for los. Den rød-grønne regjeringen er i hvert fall ikke med på at vi skal redusere sikkerheten langs kysten. Vi skal greie begge deler.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2012-02-09:
Det er et viktig tema interpellanten tar opp. Jeg tenker som så at dette temaet nok har vært en gjenganger, i hvert fall siden vikingtiden. Du verden, vi har kommet mye lenger med havnestrukturen siden da. Vi har en internasjonal handel som hele tiden utfordrer oss på mange måter. Så dette er spennende å diskutere. Det er ikke en enkel løsning, som statsråden sier, men dette er sammensatt, og det er mange områder der vi må se på utviklingspotensialet. Interpellanten er opptatt av å styrke konkurransekraften i sjøtransporten. Da tenker jeg at det er viktig det som regjeringen har gjort med å sette inn tiltak i forbindelse med maritim infrastruktur. Der har regjeringen doblet satsingen siden 2005, som er veldig positivt. Men de har selvfølgelig sikkert enda mer å dra til med. Når det gjelder avgifter, som er temaet, er det klart at det er viktig å se på hvordan man vektlegger avgifter på sjøen i forhold til på landeveien – hvordan den konkurransen slår ut. Men jeg synes det er viktig å påpeke at statsråden faktisk sier at man har kuttet avgiftene med 90 mill. kr. Det er viktig, og det er bra. Jeg var inne på at dette er et sammensatt område å ta tak i. Hvert enkelt tiltak er selvfølgelig med på å gi positive ringvirkninger. Jeg tror at vi også må se denne saken i sammenheng med resten av verden, og selvfølgelig med internasjonale krav og rammevilkår. Da er det helt klart viktig å se på IMO og hvorledes vi kan være med på å bidra til det regelverket vi har, ikke minst når det gjelder krav til klima. Der er det ennå mye å hente. Jeg tror at norske næringsaktører har mye å vinne på den norske modellen og måten man jobber på her med å utvikle teknologi, med vår kompetanse – ikke minst må vi ha innovative løsninger, men også bygge mange av de båtene som skal ferdes på sjøen, for vi har dessverre mange gamle båter. Så litt i forhold til det som går på lastekapasitet: Hvis vi blir bedre på logistikk, og hvis vi ser mer på det som kan være mulig å hente der, kan man få mer om bord i de båtene som faktisk går. Vi må få næringen med på å se på hvordan vi kan bidra til det. Jeg tror at logistikkompetansen til enhver tid må være framme i pannebrasken på ledelsen som vil sende godset sitt av gårde. Jeg tenker også når det gjelder Nasjonal transportplan, at det nå er mange muligheter til å ha dialog med næringen. Statsråden har vært opptatt av å legge fart på den dialogen både når det gjelder los, nærskipsstrategi osv. Hun er offensiv, og det er så bra. Det blir satt pris på, og det blir lagt merke til langs hele kysten. Så jeg har lyst til å takke for det initiativet og for at hun har det trykket hun har på disse utfordringene. Jeg er helt sikker på at også flere grep blir tatt framover – ikke bare det positive som er gjort, men at det blir tatt tak i mer her. Fortsett den kursen!
Ingebjørg Amanda Godskesen (Fremskrittspartiet), 2012-02-09:
Jeg er veldig glad for at Høyre tar opp denne saken. I slutten av 2010 fremmet Fremskrittspartiet et representantforslag om nettopp dette, og Høyre støttet det. Vi gjorde det samme i begynnelsen av 2009. Norske myndigheters politikk knyttet til sjøtransport har åpenbart et stort forbedringspotensial, og det er synd at regjeringspartiene ikke har villet støtte forslagene våre. Selv skjønner jeg ikke helt hvilke motforestillinger Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet kan ha mot å legge fram en melding med tiltak for å styrke sjøtransportens konkurranseevne innenfor nasjonal transport av personer og gods. Vi vet at energiforbruket per tonnkilometer ligger på det halve for sjøtransport sammenliknet med veitransport, og dette er noe som burde appellere til venstresiden. Problemet med sjøtransporten i Norge er at det ikke mangler festtaler, men det mangler tydelige mål, strategier og tiltak. En viktig barriere for økt transport på sjøen er at det i mange tilfeller er for lav konsentrasjon av gods i knutepunktene til at sjøtransportens volumfordeler kan utnyttes, selv om det totalt sett er nok gods. Effektiv sjøtransport forutsetter oftest at skipene er store nok. Derfor fraktes i dag mye gods fra de store havnene i Nederland, Belgia og Tyskland videre til Norge med trailer og tog. Fremskrittspartiet er realistisk, og vi vil satse på et mindre antall nasjonale havner med riksveitilknytning, for det er viktig at pengene ikke blir strødd for tynt utover. Det bør legges til rette for markedsorienterte investeringer og samarbeid mellom offentlige og private aktører innenfor offentlig havnevirksomhet. Sjøtransportens infrastruktur er i stor grad brukerfinansiert, i motsetning til f.eks. jernbanen. Offentlige avgifter blir dermed en konkurranseulempe for skipsfarten. Dette tok Fremskrittspartiet tak i da vi fremmet vårt eget forslag til alternativt statsbudsjett for 2012. Der gikk vi f.eks. inn for å kutte losavgiften med 163 mill. kr. Tenk hva dette kunne ha betydd for skipsfarten, og særlig nærskipstrafikken, dersom vi hadde fått flertall! Stortinget bør med jevne mellomrom få behandle en sak om infrastruktur knyttet til sjøbasert transport, for økt politisk bevissthet betyr økt statlig tilrettelegging. Staten bør i større grad betale for infrastrukturen i Norge. Dette gjelder både landtransport, lufttransport og sjøtransport. Her er Fremskrittspartiet 100 pst. på lag med næringslivet. Ansvaret for sjøtransporten er i dag for fragmentert mellom departementene. Fremskrittspartiet vil ha et eget transportdepartement med ansvar for alt, inkludert sjøtransport. Det betyr at ansvaret for Kystverket flyttes fra Fiskeri- og kystdepartementet til dette transportdepartementet. For å oppsummere: Fremskrittspartiet er opptatt av sjøtransport, og jeg er derfor veldig glad for denne interpellasjonen, og jeg håper på en god debatt.
Trond Helleland (Høyre), 2012-02-09:
Jeg vil takke statsråden for svaret, spesielt fordi han i slutten av sitt innlegg understreket at dette var et tema som ville bli løftet opp i integreringsmeldingen. Litt av hensikten fra vår side har nettopp vært å fokusere på den veldig store gruppen som arbeidsinnvandrerne etter hvert har blitt, og som vi på mange måter ikke har noen egen politikk for. Det er jo ikke noe mål i seg selv å ha politikk for alt mulig hvis det fungerer, men det er en del utfordringer, særlig knyttet til hvilken kompetanse de har, og hvordan man kan utnytte den til det beste for det norske samfunnet. Der registrerte jeg også at statsråden nå lanserte en registreringsordning – han kan ha lansert den før uten at jeg har fått den med meg – der de som ønsker det, kan legge inn sin kompetanse og bakgrunn. Det som også er veldig viktig, og som statsråden berørte, er dette med å få godkjent utdanning fra andre land. Der er det flere enn statsråden som har et ansvar. Dette er noe som vi stadig møter på. Folk som har en god utdannelse fra et annet land, sliter ofte tungt med å få den godkjent i Norge. Da er spørsmålet: Hvordan kan man gjøre det? Dette er det kanskje utdanningsministeren som må ta tak i, men det er ingen tvil om at det ligger mye kompetanse der. Jeg nevnte i stad at jeg hadde vært på Frøya. Der hadde de registrert at det var mange filetarbeidere med mastergrader i diverse fag, som med litt ekstra norskopplæring og litt tilpassing av sin kompetanse kunne skli greit inn i gode kommunale stillinger eller i andre stillinger der behovet for akademisk utdanning var til stede. Jeg ser fram til at vi får den debatten om integreringsmeldingen. Jeg tror det er veldig viktig at vi der, som Lysbakken også poengterer, setter et ekstra fokus på arbeidsinnvandringen. At nettoinnvandringen til Norge nå er ti ganger så stor som man spådde for 30 år siden, sier litt om de utfordringene vi har, men det sier også litt om den attraktiviteten Norge har som et land der det er all right å jobbe. Da tror jeg det er viktig ikke bare å problematisere det som går på velferdsordninger og misbruk av dem, men heller aksentuere og få fram at det er mulig å få jobb i Norge. Det er mulig for gode krefter å komme hit og bidra til å bygge det norske samfunnet videre.
Trond Helleland (Høyre), 2012-02-09:
Jeg vil takke for de innleggene som har vært holdt. De har stort sett, med noen retoriske unntak, vært støtte til den – jeg holdt på å si – visjonen om å gjøre dette området til et viktig område i integreringsdebatten framover, og det var hensikten med interpellasjonen. Så kan vi diskutere sosial dumping. Vi kan diskutere arbeidsmarkedspolitikk. Erna Solberg uttalte i Aftenposten den 12. januar at anklagene om at Høyre nærmest var for sosial dumping, falt på sin egen urimelighet. Vi har stemt for 19 av 24 tiltak som regjeringen har fremmet mot sosial dumping. Så er det andre syn på hvordan vi skal regulere arbeidsmarkedet som jeg ikke ønsker å dra inn i denne debatten, men som åpenbart Arbeiderpartiet og SV har behov for å trekke fram. Det dette også kanskje bærer litt preg av, er at mange har en tendens til å se på arbeidsinnvandrere som noen stakkarer som kommer hit nærmest med lua i hånden, mens realiteten, og ønsket mitt i hvert fall, er at vi skal utnytte de positive ressursene arbeidsinnvandrerne har. Jeg husker fra før EØS-tiden. Da var det mange jordbærplukkere i Lier som var – jeg holdt på å si – både leger og rakettforskere. De var her for å tjene til livets opphold og kunne skaffe seg en god årslønn på noen uker på jordbæråkeren. Nå er det litt andre tider, for vi har et åpnere Europa. Det er større konkurranse om arbeidskraften. Det er ikke en del av Europa som er stengt, og som bare slipper ut folk noen uker om sommeren. Derfor må vi gjøre som Lysbakken åpenbart har tenkt å gjøre, nemlig å se på de ressursene disse innvandrerne besitter, og hvordan vi kan få dem integrert i det norske samfunnet. Da vil jeg til slutt inn på norskopplæring. Jeg tar gjerne debatten om i hvor stor utstrekning det offentlige skal tilby arbeidsinnvandrere som har eller får en jobb i Norge, og familiene deres, norskopplæring. Det har skjedd mye siden 2005. Samtidig må jeg si at jeg er litt overrasket over at regjeringspartiene stadig unngår å svare på spørsmålet: Hva med de arbeidsinnvandrerne som er blitt arbeidsledige? Hvorfor kan ikke de få et tilbud om norskopplæring? Lysbakken nevnte i sitt innlegg det ene eksempelet som også Bjurstrøm nevnte for ett år siden, da vi hadde denne saken oppe i Stortinget, nemlig at Nav i Oslo og Akershus tilbyr norskopplæring som en del av arbeidsmarkedstiltakene. Det burde vært slik også i Møre og Romsdal, som er det store arbeidsinnvandrerfylket. Det burde vært slik i Buskerud, det burde vært slik over hele landet. Der mener jeg at regjeringen må få på plass en politikk, for det er ikke snakk om utdanning i stedet for trygd. Her er det snakk om å heve kompetansen til beste for samfunnet.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2012-02-09:
Det er ikke mye å sette fingeren på i det som representanten Helleland sa. Her deler vi mange perspektiver, selv om det selvfølgelig vil være slik når vi kommer til debatten om virkemidler, at vi ser ulikt på en del ting, ikke minst knyttet til arbeidslivsspørsmål. Men jeg tror jeg vil legge vekt på det vi er enige om, som er av veldig stor betydning, og det er at vi trenger en debatt knyttet til innvandring i Norge som i større grad reflekterer den endrede sammensetningen innvandringen har fått. Det er for ofte slik at vi diskuterer på premisser som i stor grad er formet av hvordan innvandringen så ut for ti år siden eller enda lenger tilbake. Det er også viktig å ta inn over seg at det vi for en del år tilbake trodde ville være en midlertidig eller kortvarig innvandring, i stedet viser seg å bli etablering av nye permanente minoriteter i det norske samfunnet. Vi vil f.eks. få en permanent polsk-norsk minoritet, og det er selvfølgelig like viktig å diskutere den gruppens forutsetninger og muligheter for å bli aktive deltakere og fullverdige samfunnsborgere i Norge som det er for andre grupper som vi ofte diskuterer i integreringsdebatten. Jeg har forhåpninger knyttet til registreringsordningen, som jeg nevnte. Jeg er også veldig enig med interpellanten i at det er en stor utfordring å sørge for at mennesker med bakgrunn fra andre land faktisk får uttelling for de kvalifikasjonene de har i Norge. Det er jo ikke bare et spørsmål som angår hver enkelt, men et spørsmål som er av stor samfunnsmessig betydning. Vi sløser jo med ressurser i Norge i dag når vi ikke klarer det. Det finnes mange årsaker til overkvalifisering, og én av dem er den interpellanten pekte på knyttet til godkjenning av utdanning. Det er et prioritert område for regjeringen å komme videre med det. Det er, som det ble påpekt, Kunnskapsdepartementet som har hovedansvaret for det, men jeg har også god dialog med Kunnskapsdepartementet om det, fordi det er et spørsmål som i aller høyeste grad er relevant for hvorvidt vi lykkes i integrerings- og inkluderingspolitikken. Jeg har avslutningsvis lyst til å nevne en utfordring vi ikke har vært inne på til nå, men som jo også er reell, og det er diskrimineringsutfordringen. Vi fikk nylig dokumentert til fulle gjennom et forskningsarbeid bestilt av departementet, at det i Norge er en ulempe å ha et utenlandskklingende navn når du søker jobb. Det er også en del av forklaringen på at en del mennesker ikke får uttelling for sine kvalifikasjoner. Det er det vanskeligere å finne enkle politiske løsninger på. Vi skal diskutere også det i meldingen, men det aller viktigste svaret er en holdningsmobilisering overfor folk og arbeidsgivere i Norge for å endre på det.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2012-02-09:
Jeg vil også takke for en god debatt og takke representanten Helleland for en konstruktiv tone og gode innspill. Vi skal komme grundig tilbake til diskusjonen om norskopplæring. Der finnes det argumenter som kan trekke i ulike retninger, men det som helt åpenbart er av stor betydning, er at vi legger en strategi for hvordan flere arbeidsinnvandrere kan lære seg bedre norsk. Det er nødvendig når vi ser hvor mange som blir her permanent. I tillegg til spørsmålene om gratis eller ikke, rett eller ikke, spørsmål knyttet til arbeidsløshet, som er absolutt relevant, og som ble tatt opp nå sist, gjelder det også noe jeg er opptatt av, nemlig å bedre mulighetene til å få norskopplæring på arbeidsplassen, for det å kunne kombinere yrkespraksis med å lære språket er ofte den mest effektive måten å lære norsk på. Videre er jeg enig i representanten Bakke-Jensens betraktninger rundt betydningen av russiske arbeidsinnvandreres rolle i Finnmark. Da jeg tok over som inkluderingsminister, var noe av det første jeg gjorde å holde en serie folkemøter rundt om i landet for å møte innvandrerbefolkningen og få innspill knyttet til integreringspolitikken. Da hadde vi møte ikke bare i Groruddalen, men også i Kirkenes. Det var veldig nyttig og viktig og en god påminnelse om at integreringspolitikk og integreringsprosesser er ganske så forskjellig i ulike deler av landet. Representanten Tetzschner mente at vi ikke skulle være så opptatt av hvilke rigide regler som finnes. Jeg er opptatt av regelverket i arbeidslivet, fordi vi vet at mange av dem som kommer til Norge, risikerer å stå med luen i hånden, ha svake rettigheter og større mulighet for å bli utnyttet og få dårligere betingelser enn andre hvis vi ikke har et sterkt regelverk. Jeg synes ikke det er «rigiditet». Jeg synes det er fornuftig, det er bra for den enkelte, det er bra for samfunnet og også bra for de seriøse delene av norsk arbeidsliv. Derfor er det leit at Høyre i sitt alternative budsjett bl.a. har foreslått å kutte i støtte til treparts bransjeprogrammer i kampen mot sosial dumping, og at de også insisterer på at Arbeidstilsynet skal drive sin kamp mot sosial dumping alene, og at de ikke vil støtte tiltak i samarbeid med berørte fagforeninger. Det er en fagforeningsskepsis som jeg synes det er vanskelig å forstå. Tetzschner hadde noen betraktninger rundt hvilke departementer som burde styres av hvem. Jeg har naturligvis et annet syn på det. Jeg er glad for alle departementer Høyre ikke styrer – og det er heldigvis samtlige for tiden!
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2012-02-09:
For mye foreldrevern og for lite barnevern, sier representanten Hofstad Helleland. Akkurat den formuleringen har jeg hørt mange ganger fra ansatte i barnevernet og fra tidligere og nåværende barnevernsbarn. Det har interpellanten helt sikkert også. Det er nettopp fordi jeg ble slått av hvor ofte det ble gjentatt da jeg begynte å reise rundt i norsk barnevern, at jeg tok initiativ til å få satt i gang den prosessen som munnet ut i Raundalen-utvalgets utredning. Det er veldig interessant, mener jeg, at vi kan ha et sånt utgangspunkt for denne debatten på tvers av politiske skillelinjer i dag. Det viser at det har skjedd ganske store verdimessige endringer i det norske samfunnet. Det er ikke lenger sånn at vi anser det som skjer innenfor familiens privatsfære, som noe samfunnet rundt overhodet ikke har noe med. Det viser nettopp at vi som samfunn har kommet et ganske godt stykke på vei mot å skjønne at prinsippet om barnets beste må trumfe andre hensyn. Det er ikke mer enn 10–15 år siden vi så at det meste av den politiske debatten om barnevern i Norge handlet om at barnevernet grep inn for mye – at det svært ofte sto på dagsordenen. I dag handler det nesten utelukkende om eksempler på at barnevernet griper inn for lite. Det gir Stortinget og regjeringen et rom til å se hva slags politiske endringer vi bør gjennomføre som gjør barnevernet i stand til å handle i tråd med de verdimessige endringene vi ser rundt oss. Jeg og SV og regjeringen er helt enig i at det biologiske prinsipp skal bestå, men det som er spørsmålet, er hvordan ulike prinsipper skal vektes mot hverandre. Der er mitt utgangspunkt omtrent det samme som interpellantens: Vi må stille spørsmål ved om barnets beste virkelig er noe som alltid trumfer andre hensyn når barnets beste står på spill. Jeg er redd for at det er ikke sånn i virkeligheten at det alltid gjør det. Derfor har vi fått Raundalen-utvalget. Derfor skal vi få en videre debatt og forhåpentligvis også konkrete endringer under overskriften «Ny prioritering» i forbindelse med barnevernsløftet og Stortingets behandling av framtidig organisering. Det er mitt håp at endringer i den retning, både når det gjelder gjennomgang av barnevernets prinsipper, når det gjelder endringer i måten å organisere dette på, og når det gjelder styrking av ressurser ute i førstelinjen, skal sørge for at færre barn kommer inn under barnevernets omsorg på den minst heldige måten – nemlig ved at de plasseres akutt.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2012-02-09:
Jeg kan forsikre interpellanten om at vi kommer til å være svært åpne for innspill som handler om å forandre norsk barnevern. Jeg er ingen konservativ mann, og jeg har kontinuerlig utfordret norsk barnevern og tatt til orde for endring i den tiden jeg har hatt ansvaret. Den debatten som vi skal ta knyttet til biologiens plass i barnevernet, knyttet til om vi er flinke nok til alltid å legge barnets beste til grunn, kan gå på tvers av en del av de vanlige politiske skillelinjene, og jeg er enig i at det reiser en rekke spørsmål som jeg tror er vanskelige for alle partier og for oss alle sammen. Det å gå inn og ta over omsorgen for barn er det mest alvorlige samfunnet kan gjøre overfor enkeltmennesket, og det er det mest inngripende vi kan gjøre overfor familier og overfor foreldre. Det er ikke mulig ikke å gå til debatten om betingelsene for det uten med et svært stort alvor. Samtidig ville det være å forsømme seg ikke å gjøre det, nettopp fordi samfunnet, barnevernet og våre verdier har forandret seg så mye, som vi har snakket om i denne debatten. Jeg registrerer at både det utvalget Magne Raundalen har ledet, og Barnevernpanelet har vært veldig opptatt av ikke bare dette med terskelen for barnevernets engasjement, men også hva slags tilbud biologiske foreldre får når barnevernet har tatt over omsorgen. Fra begge hold kommer det, mener jeg, konstruktive forslag til hvordan vi i større grad kan bygge støtte rundt disse foreldrene, som selvfølgelig er i en forferdelig vanskelig situasjon. Selv om det kanskje ofte ikke er dem som synes mest i barnevernsdebatten, tror jeg alle vi som jobber med barn, ofte opplever at vi får henvendelser fra foreldre i en slik situasjon. Det er selvfølgelig også fortvilende – og viktig for oss å legge vekt på. Det som er målet med barnevernet, er at vi skal sikre stabilitet, trygghet og god omsorg for barnet. Det betyr selvfølgelig at enten det er akuttplasseringer, hjelpetiltak eller omsorgsovertakelse som ikke foregår gjennom akuttplassering, er det helt innlysende at både resultatet og legitimiteten til barnevernet er avhengig av at vi også har et godt nok tilbud til de barna som skal plasseres utenfor hjemmet. Det betyr at det ikke er mulig å ta denne diskusjonen uten også å fortsette vårt arbeid for flere og bedre fosterhjem og for bedre institusjoner.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2012-02-09:
Jeg takker for svaret fra statsråden, som jeg på mange måter synes var veldig betryggende. Det var mange gode svar. Jeg vil også stille meg bak mye av det som statsråden hører fra ungdommene selv, nemlig at når ungdommene selv ser tilbake på et langt liv i barnevernet, så sier de aller fleste: Jeg fikk hjelp altfor sent. Altfor lenge bodde jeg hjemme hos mor eller far. Altfor lenge ruset mor seg. Eller: Altfor lenge var det far som slo uten at noen fikk meg bort derifra. Selv om det også er foreldre som sier at barnet ble tatt fra dem uten at barnevernet hadde noen grunn til det, og selv om ansatte i barnevernet sier at terskelen ofte oppleves altfor høy for å gripe inn og flytte et barn, er det lett å få et inntrykk av at vi i dag har for mye foreldrevern og for lite barnevern. Det må på mange måter være et bakteppe vi har med oss inn i det store og viktige arbeidet som vi skal inn i når statsråden legger frem sin sak til neste år. Det er på tide at det skjer, for altfor mange år har nå gått uten at vi har fått foretatt noen av de nødvendige endringene som må gjøres. Det er viktig at de endringene gjøres basert på fakta, basert på nødvendig informasjon og, ikke minst, også på en oppdatering av hvordan stoda er, sånn at vi gjør de riktige vedtakene, og sånn at vi gjør de viktige endringene til beste for barna og til beste for de unge. Høyre er også helt enig i at det biologiske prinsipp skal stå sterkt. Det vil alltid være sånn at akuttplasseringer må foretas, men det som også vil være viktig i den videre debatten som vi skal inn i, er at det ikke bare må være en festtale når man sier at barnets beste skal være det avgjørende. De aller fleste snakker om barnets beste hele veien, men vi må mene noe med at det er barnets beste som skal være avgjørende for alle de vedtakene og prioriteringene som barnevernet gjør.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2012-02-09:
Jeg vil takke for en veldig god og interessant debatt. Dette spørsmålet er jo bare én av de veldig, veldig store utfordringene vi står overfor i arbeidet for å få et bedre barnevern. Det er jo sånn at økningen i antall barn som har fått hjelp av barnevernet, har vært på over 50 pst. de ti siste årene – det er mye. Rundt 3 pst. av alle barn i landet mottar i dag hjelp fra barnevernet. Med en økning i behovet for barnevernet på nivå med det vi har hatt de to siste årene, vil vi om bare åtte år ha doblet antallet barn som har behov for barnevernet. Det sier oss litt om de enorme utfordringene vi står overfor på dette feltet. Samtidig med denne økningen ser vi at allerede i dag er det altfor mange barn som lider under omsorgssvikt. Det er altfor mange barn som opplever at sakene blir henlagt, at de ikke blir hjulpet. Vi ser at det dessverre er sånn at barns menneskerettigheter i barnevernet brytes hver eneste dag, fordi barns stemme er så fraværende, og fordi barns rettigheter og innflytelse over egen hverdag ofte er helt fraværende. Da må det være lov for opposisjonen i Stortinget å påpeke at det er behov for endringer, og at man må handle, for det er tross alt den samme regjeringen som har styrt barnevernet i snart åtte år, uten at det er gjort mye for å endre forholdene. Høyre lover at vi skal være veldig konstruktive, men vi lover også at vi kommer til å være utålmodige etter å hjelpe alle de ungene som ikke har det bra. Så håper jeg at regjeringspartiene tåler å bli stilt krav til, at de tåler at det blir stilt spørsmål ved en del av dagens praksis, og at vi kan ha en god debatt i Stortinget uten at regjeringspartiene går i forsvar. Jeg håper at man kan møtes i en god debatt, der vi respekterer at alle vi som er opptatt av barnevern, har ett mål for øye, og det er å gi ungene en bedre hverdag. Jeg håper at det som kommer ut av dette, er til hjelp for alle de ungene som i dag trenger det beste av det som norsk barnevern kan gi dem.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2012-11-30:
Grunnlovsjubileet i 2014 er viktig for hele Norge. Det er et nasjonsbyggingsjubileum, og jeg er skråsikker på at hele landet vil delta i det. Men det er ikke bare Fremskrittspartiet som reagerer på at det kan virke som man ikke har ytringsfrihet eller frihet innenfor kulturen, og at man føler det som en tvangstrøye. Det gjør også kulturen, ut fra de tilbakemeldinger vi har fått. Det er jo merkelig at de også ber om at kulturloven må styrkes akkurat på dette punktet, at man må tenke på frihet og ytringsfrihet. Jeg skulle ønske at statsråden hadde sett litt på hvordan kommunene og fylkeskommunene tolket denne loven, og hvordan den slår ut i kommunene. Jeg har et spørsmål til statsråden: Hva sier statsråden til kulturinstitusjoner og de som er aktive i kulturen rundt omkring i hele landet, når de føler seg overstyrt og overkjørt av denne loven?
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2012-11-30:
Kunst og kultur har en egenverdi. Den offentlige kulturinnsatsen skal bidra til et mangfoldig og kvalitativt godt tilbud som styrker både det profesjonelle og det frivillige kulturlivet. Kulturpolitikken skal ikke være et virkemiddel for å oppnå politiske mål på ulike samfunnsfelt. Dette er et grunnleggende og bærende prinsipp i Kristelig Folkepartis kulturpolitikk. Derfor er vi enig i forslagsstillernes intensjoner slik det uttrykkes i forslag nr. 2. Kristelig Folkeparti deler bekymringen for hvilken effekt den rød-grønne politikken har på institusjonenes og kunstnernes frihet. Da kulturloven ble vedtatt i 2007, var den ment å være en generell lov som skal understreke det ansvaret offentlige myndigheter har for å legge til rette for kulturvirksomhet. Det er lagt til grunn at loven skal være enkel uten detaljerte føringer for bevilgningsnivå, prioriteringer eller organisering av kulturområdet i staten, i fylkeskommunene og kommunene. Kristelig Folkeparti foreslår at forslaget vedlegges protokollen. Vi mener det er andre virkemidler enn kulturloven som bør tas i bruk for å sikre den kunstneriske friheten. Først og fremst handler det om at myndigheter har en grunnleggende forståelse for hvilke skillelinjer som skal være mellom politikk, stat, kunst og kultur. Den forståelsen kan ikke vedtas, den må erkjennes. Når det gjelder det første forslaget, forslaget om supplerende lovformuleringer og konkretisering av de statlige kulturforpliktelsene, er Kristelig Folkeparti bekymret for at et slikt tiltak kan virke mot sin hensikt. En konkretisering av de statlige forpliktelsene kan fort ende opp med at vi i enda større grad får et detaljregulerende lovverk, selv om jeg ikke tror at det er dette som er intensjonen til forslagsstillerne. Jeg kan heller ikke se at det er noe stort problem at lovreguleringer som angår kulturlivet, finnes innenfor ulike sektorområder i lovgivningen. Det vil være svært krevende å definere hvilke områder innenfor lovverket som har relevans for kulturpolitikk, og som dermed skal forenkles og samles gjennom en tydeliggjøring. Kulturlivet er sektorovergripende og dynamisk. En samling av lovverket på dette området er ikke nødvendigvis entydig positivt og heller ikke enkelt med tanke på avgrensninger. Men forslagsstillernes anliggende er viktig å ta med seg. Diskusjonen som trekkes opp, er viktig, spesielt hva angår forslag nr. 1 om kunstnerisk frihet, og den debatten må hele tiden holdes levende uansett hvem som til enhver tid sitter i regjering. Jeg tar opp forslaget fra Kristelig Folkeparti.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-11-30:
Jeg kunne ha sagt noe om at når man fremmer forslag her i salen, er det ikke nødvendigvis fordi man kritiserer regjeringa, men fordi man faktisk har en intensjon om å endre noe. Så jeg syns kanskje statsråden kunne forholdt seg litt mer til forslaget og ikke nødvendigvis til Fremskrittspartiets merknader om det. Jeg har lyst til å spørre om faget til statsråden, for jeg fikk opplyst av en partifelle på vei ned at statsråden er ferdig med jusstudiene, og da slik sett også skulle ha noen tanker rundt det juridiske. I går var jeg på en stor juskongress i Oslo der kulturloven ble nevnt som et av de verste eksemplene på at staten, denne salen, bruker lov når vi egentlig burde ha brukt helt andre virkemidler, og at vi lager en lov som aldri hadde stått seg i en rettssal. Jeg lurer på om statsråden har noen tanker om det. Lager vi her lover som egentlig bare er symboler, og som aldri står seg i en juridisk sammenheng?
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-11-30:
Det er ikke det som er intensjonen med dette forslaget. Nivået på bevilgningene mener jeg vi vedtar når vi vedtar budsjett. Vi vedtar ikke et nivå på bevilgningene når vi vedtar lover. Lover bruker vi til helt andre ting. Det vi mener, er at en burde tatt definisjonene fra bibliotekloven, en burde tatt definisjoner når det gjelder arkiv og når det gjelder museum inn i en lov, og så burde vi latt bevilgningsnivå være en del av budsjettbehandling. Men vi syns også det hadde vært på sin plass å sikre den kunstneriske friheten ved lov. Så her baserer det seg på en fullstendig misforståelse. Jeg tror ikke vi vedtar bevilgningsnivå ved lover. Jeg lurer på om det er noen som kan saksøke noen på bakgrunn av den kulturloven vi har? Har juristen inni kulturministeren noen mening om hvordan en sånn rettssak skulle skje?
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-11-30:
Da prøver jeg for tredje gang, og nå skal jeg være klar: Er det mulig for noen å bruke den kulturloven vi har, i en rettssak i Norge, hvis noen ikke holder den?
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2012-11-30:
Eg meiner at diskusjonen om kunstnarisk fridom er veldig viktig. Han er endå meir viktig når ein konkretiserer det og knyter det anten til tilskotsbrev eller formuleringar som ein er kritisk til. Eg ønskjer den diskusjonen velkomen, anten det er Framstegspartiet som er med på å reisa han, Venstre eller kulturinstitusjonane sjølve. Det er mi klare meining at vår regjering driv ein aktiv kulturpolitikk, men det inneber ikkje at ein set grenser for den kunstnariske fridomen. Det me gjer, er å leggje overordna føringar, vere med på å definere det samfunnsoppdraget som institusjonane har, men institusjonane sjølve er i aller høgaste grad frie til å definere korleis dei ønskjer å løyse sitt samfunnsoppdrag.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2012-11-30:
Takk for ein viktig prinsipiell diskusjon. Eg meiner at denne loven markerer kulturfeltet som eit politikkområde der offentlege styresmakter har eit lovpålagt ansvar. Det betyr at kulturlivet vert definert som eit politikkfelt på lik linje med andre politikkområde. Loven etablerer òg grunnlaget for tilsyn, som fylkesmennene skal ha saman med kommunene. Men eg opplever at i forslaget frå forslagsstillarane ønskjer ein at kulturloven i endå større grad skal ha detaljerte formuleringar om løyvingsnivå, prioriteringar og organisering. Dei to førstnemnde meiner eg vil vere på eit detaljnivå som i altfor stor grad rettsleggjer kulturlivet og kulturfeltet som politikkområde. Eg meiner det er riktig at prioriteringar og løyvingsnivå først og fremst er gjenstand for politisk diskusjon. Når det gjeld organiseringsbiten, kan ein alltid diskutere kor mykje som bør vere i lovs eller i forskrifts form og kor mykje som bør vere gjenstand for politisk diskusjon.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2012-11-30:
Ønsket om å presisere løyvingar er vitterleg omtalt i premissane for forslaget. Det er òg grunnen til at eg er kritisk til det detaljnivået eg opplever at forslagsstillaren legg forslaget på. Når det gjeld den andre delen av resonnementet til representanten Skei Grande, som knyter seg til om ein bør organisere lovane på kulturområdet saman, sånn at det er i ein lov, er det mi oppfatning at dei lovområda som er skisserte i premissane for forslaget, er så ulike at dei ikkje vil gjere seg i ein og same lov. Eg opplever òg at representanten Skei Grande dels er einig i det, for det framgår av premissane i forslaget at ein ser at desse lovane som er ramsa opp, er svært ulike – dekkjer svært ulike område – og ikkje vil gjere seg i ein og same lov.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2012-11-30:
Dersom føresetnaden for alle lovane me vedtek i denne salen, skal vere at ein skal kunne ta dei til retten og ha ein rettssak på basis av lovane, trur eg nok at det er veldig mange lovar som er vedtekne her i denne salen – òg med representanten Skei Grandes stemme – som ikkje vil kunne verte brukte på den måten. Funksjonen til nokre lovar er jo, som eg har sagt, å signalisere at ein har eit lovpålagt ansvar – at kommunane og fylkeskommunane har det lovpålagte ansvaret – for å vareta kulturlivet, og for at kulturlivet vert løfta fram som eit politikkområde på lik linje med andre politikkområde. Loven legg grunnlaget for tilsyn, som vil vere viktig for kulturlivet.
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2012-11-30:
Først vil jeg takke for svaret, som jeg oppfatter som ganske positivt. Det synes jeg var veldig bra, og jeg oppfatter også at vi er enige om de store utfordringene som offentlig og privat sektor har på grunn av at det er for få ingeniører. Jeg setter også veldig pris på og skjønner at vi også har samme forståelsen når det gjelder Y-vei-utdannede voksne ingeniører, at de faktisk har den høyeste statusen fordi de har så god faglig bakgrunn som de har, på grunn av at de har fagbrev i det faget som de tar utdanning som ingeniør i. Det at statsråden nå viser vilje til å se på saken og vurdere å få flere inn Y-veien, er veldig bra for Norge som nasjon. Jeg vet også at samfunnet framover har behov for høyere utdanningsnivå blant folk. Selv om andelen med høyere utdanning har økt i befolkningen, vil fortsatt økt spesialisering av oppgaver i virksomheter, både offentlige og private, opprettholde behovet for høyere utdanning. Allerede innen ingeniørstudiene i dag utdannes det faktisk færre enn det som er nødvendig for å opprettholde bestanden, dette i følge SSBs økonomiske analyser 3/2012. I tillegg blir det stadig flere kompetansekrevende yrker framover. Det er vanskelig å anslå behovet for ingeniører, selv om tallet har variert en del den senere tid, fra 8 000 og opp til 15 000–17 000. Uansett er det vanskelig å anslå, men det er i alle fall ikke tvil om at det er behov for den kompetansen framover. Med bakgrunn i dette tror jeg ikke jeg foreløpig har noe mer å tilføre.
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2012-11-30:
Først vil jeg takke for en konstruktiv og god debatt. Statsråden viser også at hun har vilje til å ta grep, og det synes jeg er positivt. Men det er faktisk fremdeles slik at vi ikke kan avblåse ingeniørmangelen. Den er fremdeles til stede, selv om vi har ytret det vi har ytret her i dag. Fremdeles ønsker mange av dem som har fagbrev, å ta utdanning Y-veien, og institusjonene ønsker å ta dem inn, men det er ikke til å stikke under stol at manglende studieplasser og infrastruktur innen teknologibygg er et stort hinder for at institusjonene kan ta inn flere studenter. Jeg har ikke sett at det er noen økning på statsbudsjettet når det gjelder nye studieplasser. Det er ikke et godt signal. Bevilgningene for 2012 blir bare prolongert. Nå må vi også vokte oss vel for at vi ikke kjører fra grøft til grøft, i stedet for å holde oss noenlunde midt på veien. Nå må vi passe på at de ordinære ingeniørstudiene ikke blir nulla ut til fordel for Y-veien. Det er best å ha stabile rammer, og da er det beste – etter Fremskrittspartiets syn – rett og slett å opprette Y-veien som et ordinært, søkbart studium, og at det blir bevilget egne midler til det, så det ikke går på bekostning av ungdommer som fortrinnsvis bruker de ordinære studiene. Ellers vil jeg igjen takke for debatten.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-11-30:
Jeg har lyst til å understreke at vi trenger både ungdom og voksne med fagbrev og flere i profesjonsutdanningene, ingeniørutdanningene og annet. Men det er når vi klarer å finne den gode balansen at vi også legger grunnlaget for en god utvikling av næringslivet. Det er fordi Y-veien har en litt spesiell historie at den har vokst fram på denne måten. Det var institusjonene selv som i sin tid manglet søkere til ingeniørutdanningen, og som sånn sett hadde ledig kapasitet som tilrettela for at man kunne starte rett på en ingeniørutdanning med fagbrev innenfor visse fag for å utnytte sin egen kapasitet, men selvfølgelig også for å utdanne flere ingeniører. Dermed er situasjonen litt annerledes nå som søkningen til ingeniørutdanningene har endret seg, og de fleste institusjonene har nok søkere med ordinær studiekompetanse som de kan ta opp ved de ordinære ingeniørstudiene. Da er ikke initiativet i utgangspunktet nødvendigvis slik at institusjonene av seg selv starter nye Y-vei-studier, og de kan være i den situasjon at de har både søkere til Y-vei og søkere med generell studiekompetanse. Siden vi ikke gjennom Samordna opptak i utgangspunktet ser hvor mange som har søkt via Y-veien, er det en utfordring, og det er den jeg må kvittere ut, for det er det som vil løse problemene – eller utfordringene – vi har hatt på dette området. For framtiden kommer vi til å sørge for at vi også har oversikt over hvor mange som har søkt Y-vei-studiet på institusjonene når vi skal fordele studieplasser, for da klarer vi å ta hensyn til dette. Da er disse studieplassene finansiert på lik linje med alle andre studieplasser. Dette er vel egentlig et tegn på at verden forandrer seg, og utfordringene blir litt annerledes. Det er veldig gledelig at så mange flere nå velger ingeniørutdanningene. Det har, som jeg vært inne på, vært en kraftig økning – 55 pst. økning fra 2005 når det gjelder ingeniør- og sivilingeniørutdanningene, er jo fantastisk. Anslagene til Statistisk sentralbyrå om hvor mange ingeniører vi kommer til å mangle for framtiden er også kraftig nedjustert, bl.a. på bakgrunn av den positive søkerutviklingen. Vi trenger ungdom som tar fagbrev, og vi trenger at de som har relevante fagbrev for å gå videre en Y-vei for å få ingeniørutdanning, har tilbud om det, og at vi klarer å dimensjonere det på en sånn måte at vi treffer det som er samfunnets behov.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-11-30:
Jeg er vokst opp med ingeniører og lærere på alle kanter, og jeg tror at i hvert fall ingeniørdelen av mine voksenpersoner i oppveksten ville blitt blanke i øynene av denne hyllesten som har kommet til ingeniøryrkene. Jeg istemmer den, og jeg er veldig opptatt av at vi klarer å sikre god kompetanse når det gjelder disse fagene framover. Vi har noen utfordringer med tanke på at det innen ingeniørstudiene kanskje er litt motepreget hvilke områder som har størst tiltrekningskraft, men det får være neste utfordring. Jeg er også helt enig i at vi ikke skal late som om vi er i mål når det gjelder rekruttering til realfagene og ingeniøryrkene, men det er veldig viktig at vi viser at vi er på rett vei, for det i seg selv er med på å skape en positiv holdning og rekruttere til spennende framtidsyrker. Når vi har så fantastiske tall som 55 pst. økning i søkere med ingeniør- og sivilingeniørstudier på førstevalg fra 2005, er det en veldig spore, for vi ser at andre ungdommer også legger merke til dette, og så tiltrekker vi oss flere dyktige studenter. Jeg synes jeg var i nærheten av å få skryt fra opposisjonen, og det er så sjeldent at det tror jeg jeg tar veldig godt vare på – det skal jeg kose meg med i hele helgen. Det er en stor styrke at vi har et enstemmig storting bak denne strategien. Jeg synes også det er veldig gledelig at det er så mange som er opptatt av Y-veien, og at vi skal få til det. Dette blir en veldig viktig debatt i forbindelse med stortingsmeldingen som komiteen skal starte behandlingen av i vår. Hvordan sikrer vi oss at vi har muligheter til å gå videre fra fagbrev til høyere utdanning på en slik måte at også innholdet i studiene blir bra og av høy kvalitet? Der har Y-veien innen ingeniørutdanningene vært en foregangsutdanning, men initiativet til dette har nå kommet fra lokalt hold. Vi skal starte med forsøk på det samme når det gjelder sykepleierutdanningene, men her er det flere viktige og prinsipielle debatter: Dels kan vi fortsette slik som nå, dels kan vi ta opp til Y-veien gjennom Samordna opptak – det er en diskusjon – eller, som representanten Truls Wickholm er inne på, gi generell studiekompetanse til alle som har gjennomført videregående opplæring. Det er det mest ytterliggående forslaget, men et forslag det er viktig å diskutere. Vi kom med 1 000 nye studieplasser i revidert nasjonalbudsjett – veldig mange av dem innenfor ingeniør. Det er mitt inntrykk at institusjonene nå har vært enige i at det da var viktig å få det til å sette seg litt før man gikk videre med tanke på nye studieplasser, men dette har vi en beredskap på hele veien.
Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2012-11-30:
I 1970-, 1980- og 1990-årene ble mange vassdrag vernet. Så vannkraftanlegg kunne ikke bygges der. Nå går stadig flere fagfolk innenfor vannkraft inn for at disse vassdragene må vurderes på nytt, med hensyn til fallkraften. Det forklares med at dagens teknikk vil være til liten sjenanse. For 30–40 år siden hadde man ikke den teknikken man har i dag. Det vil neppe ha noen betydning – verken miljømessig eller for det biologiske mangfoldet – om større delstrømmer blir tatt ut. Dette er en ressurs. Så mitt spørsmål til statsråden blir: Kan statsråden forklare hvorfor det i regjeringen er så mye motstand mot på nytt å vurdere vernede vassdrag, som vil produsere CO2-fri kraft, mens vindmølleparker kan bygges selv om det blir store naturinngrep av disse?
Siri A. Meling (Høyre), 2012-11-30:
Representanten Sande refererte til statsrådens holdning til det å se på muligheten for større utbygginger i vernede vassdrag. Han sa at statsrådens mening var at en må høste noe mer erfaring fra disse prosjektene, før en eventuelt går inn og ser på – og åpner for – noe større utbygginger, kanskje til 3 MW. Men for å kunne høste erfaring er det en fordel at vi får noen prosjekter i vernede vassdrag. Kan statsråden si noe om dette, om vi kan ha håp om at vi kan få noen prosjekter, eksempler, i vernede vassdrag, som vi da kan høste erfaring fra – og slik komme litt videre i dette spørsmålet?