Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2017-03-14:
På vegne av representanten Ulf Leirstein og undertegnede har jeg den glede å presentere forslaget, som er viktig prinsipielt. Jeg gleder meg også til videre debatt senere. Tiden er moden for at folket får større makt, større medbestemmelse og innflytelse over demokratiet i Norge. Derfor fremmer Fremskrittspartiet et grunnlovsforslag som gjør at viktige saker vil kunne avgjøres gjennom folkeavstemning. Det er viktig og riktig at politikerne lytter til folket i større grad enn i dag. Dersom folket ikke føler at politikk er noe som angår dem direkte, vil dette ha store konsekvenser for demokratiet som sådan. Vi har allerede sett folkeoppgjør som skyldes at politikerne har beveget seg for langt fra folket – både i brexit og i det amerikanske presidentvalget. Fremskrittspartiet mener det er på høy tid at folket får større innflytelse over norsk politikk. Behovet for folkeavstemninger er særlig stort hvis det dukker opp nye problemstillinger midt i en valgperiode. Det kan være problemstillinger som ingen partier har omtalt i sine partiprogrammer, og som velgerne derfor ikke har hatt anledning til å påvirke overhodet – det er rett og slett ingen partier å stemme på som har tatt stilling til denne nye problemstillingen. I en slik situasjon har ikke folkets representanter fått det nødvendige mandat fra velgerne til å gjennomføre en endring. Da er det spesielt viktig at folket får anledning til å delta i demokratiet gjennom en direkte og bindende folkeavstemning. Det er sant at Stortinget allerede kan bestemme at det skal avholdes rådgivende folkeavstemning om ethvert spørsmål. Disse folkeavstemningene er likevel ikke bindende, noe Fremskrittspartiet mener er prinsipielt galt. Har folket fattet en beslutning gjennom en folkeavstemning, ville det være direkte udemokratisk om politikerne likevel ignorerer resultatet av folkeavstemningen. Et annet problem er at folkeavstemning etter dagens regler krever at et flertall av stortingsrepresentantene støtter at saken skal avgjøres i en folkeavstemning. Det innebærer at folkeavstemningsalternativet praktisk talt er blokkert, med EU-saken som det eneste unntaket. Skal folkeavstemningen få noen praktisk betydning som korrektiv til det representative demokrati, må et mindretall derfor kunne kreve folkeavstemning. På denne måten blir folkeavstemningsinstituttet en reell demokratisering, samtidig som initiativet i prosessen forblir hos folkets representanter. Grunnlovsforslaget går ut på at en tredjedel av Stortingets representanter innen en viss frist skal kunne kreve at visse vedtak i Stortinget blir lagt ut til en folkeavstemning. Dersom det er flertall mot vedtaket, forkastes forslaget. Resultatet av folkeavstemningen vil være bindende. Det dreier seg med andre ord ikke om å gi folket en rett til å kreve at visse saker skal tas opp til folkeavstemning, såkalt folkeinitiativ, men om en rett for et mindretall i Stortinget til å spørre folket til råds om forslag som allerede er vedtatt, og da i håp om at vedtaket skal bli omgjort. Forslaget inneholder selvsagt en rekke avgrensninger, bl.a. knyttet til statsbudsjettvedtak. Forslaget er likevel ikke ment å stenge for at Stortinget gjennom alminnelig vedtak kan gjennomføre folkeavstemninger også på de områdene der Stortinget anser dette som hensiktsmessig, med et flertall av Stortinget. Norge har et indirekte demokrati ved at folket velger representanter til å fatte avgjørelser i folkevalgte organer. Dette gjelder i både kommunestyrer, fylkesting og Stortinget. Direkte demokrati er en demokratisk styreform der folket direkte har rett til å være med på å fatte beslutninger uten å arbeide innenfor rammene av et representativt styresett. Et indirekte demokrati, slik vi har i Norge, er en god ordning, men demokratiet vil imidlertid bli styrket gjennom flere innslag av direkte demokrati gjennom folkeavstemninger i større saker. Dette vil skape et stort engasjement i befolkningen og gi alle stemmeberettigede mulighet til å beholde eller forkaste et stortingsvedtak. Sveits har en form for direkte demokrati med hyppige folkeavstemninger. Man kan ha forskjellig oppfatning av hvordan det i utgangspunktet fungerer, og en utfordring med modellen i Sveits kan man si er at parlamentet og regjeringen dermed har mindre makt. Fordelen er at innbyggerne til gjengjeld får mer makt. Forslaget vi fremmer her i dag, bygger på den danske modellen, som er en mildere form, men som også kan sies å ha vært fornuftig og god. Det har vært avholdt seks rådgivende landsomfattende folkeavstemninger i Norge. De to første i 1905 om styreform og unionsoppløsningen, deretter i 1919, hvor det gjennom folkeavstemningen ble innført brennevinsforbud, og i 1926, da det samme forbudet ble opphevet. Og så har vi de to siste om EF og EU i 1972 og 1994. Det at folket får si sin mening direkte i større saker gjennom en folkeavstemning fremfor kun gjennom indirekte valgte representanter, handler om å styrke demokratiet, og vi legitimerer vår styreform ytterligere. Vi politikere skal ikke glemme at vi sitter som folkets representanter, og vi som politikere bør derfor ikke være redde for å lytte til folkets mening og rette oss etter folkemeningen.