Ivar Kristiansen (Høyre), 2007-10-23:
Komiteinnstillingen og rapporten viser tydelig at vi har et omfattende og fremgangsrikt nordisk samarbeid. Jeg synes også debatten har vist at dette samarbeidet kanskje mest av alt viser at Norge er det land som har mest å tjene på at vi får oppmerksomhet rundt de hovedspørsmål som flere har trukket inn i denne debatten. En ting er å rette oppmerksomheten mot de forhold som berører mangelen på samarbeid over landegrensene, og at vi får bort grensehindrene, men mest av alt er det viktig å få en større fokusering på den situasjonen som vi opplever når vi trekker frem de områdene som vi har i vår egen bakgård, ikke minst sett i forhold til at Norge står utenfor det direkte europeiske samarbeidet. Det er klart at vi har et sterkt behov for å få drahjelp til å få økt oppmerksomhet rundt miljøutfordringene, klimautfordringene, i vårt eget område. Derfor viser også denne komiteinnstillingen og denne rapporten at vi har lyktes med å få en større fokusering på de arktiske områdene og også, vil jeg si, en større fokusering på et økt østersjøsamarbeid. Bare noen få merknader til behovet for å delta i østersjøsamarbeidet i enda større grad. Jeg har hatt gleden av å følge et utvalg som har jobbet med Østersjøen som sådan som et område som dessverre fremstår som det mest forurensede havområde i hele verden – som vi har i vårt grensefarvann, og som er blitt verdens mest forurensede havområde på grunn av at man ikke har koordinering, at man ikke har politiske tiltak som gjør at de land som grenser til Østersjøen, er i stand til å samhandle i tilstrekkelig grad, noe som har medført at Østersjøen på mange måter er blitt en felles utslagsvask for ulike aktiviteter, som har gjort at de som bor i de nære områdene til Østersjøen, er de som lider ved dette. Når jeg trekker dette frem, er det på grunn av det arbeidet, utmeislet i en rapport, som har vært ledet av Asmund Kristoffersen på en utmerket måte, som jeg anmoder statsråden gjennom Ministerrådet å sørge for blir fulgt opp i det videre arbeid. Så er det flere som har dratt frem begrepet «Norden som vinnerregion». Det er bra, og det er i høyeste grad rettferdig. Men jeg sitter også som medlem i Nordisk Råds handikappolitiske utvalg. Der skurrer faktisk vinnerregionbegrepet – det skurrer ganske kraftig. Vi ser at vi bare i Norge har 450 000 mennesker i arbeidsfør alder som har et handikap eller et utgangspunkt som gjør at de ikke kan delta i hverdagen som de såkalte friske menneskene gjør. Det forhold at vi i Norden har mellom tre og fire millioner mennesker i arbeidsfør alder som på mange måter helt eller delvis er satt utenfor, er en situasjon som gjør at vi ikke kan si at den velferdsmodellen som vi ynder å presentere utenfor Norden, er spesielt gjeldende for denne gruppen. I Norden måler vi ofte suksessfaktoren etter hvor stor andel sysselsetting vi klarer å oppnå til enhver tid. Det er helt åpenbart at på dette området er Norden best i verden. Vi ser at i Norge, som i de fleste nordiske land, er sysselsettingsfaktoren økende, mens det for handikappede er en fallende tendens. Vi har en sysselsettingsgrad i Norge på mer enn 70 pst., og den er økende. Blant funksjonshemmede er den nede på 45 pst., og den er fallende. Når representanten Inge Lønning var inne på at vi på enkelte områder har for lite uenighet, føler jeg faktisk at han treffer blinken ganske godt når det gjelder dette utenforskapet som funksjonshemmede er en del av i Norden. Vi har en øredøvende enighet i den politiske oppfølgingen når det gjelder funksjonshemmede i Norge. Men likevel opplever vi altså stagnasjon. Mitt bidrag her er å be statsråden om at også på dette området må Nordisk Ministerråd i større grad være i stand til å sette disse meget viktige spørsmålene på dagsordenen. Helt til slutt: Det har vært mye snakk om Bergen og Brann i denne debatten. Jeg tror jeg er nødt til å oppklare en meget åpenbar misforståelse. Brann er ikke blitt norgesmester, som det synes å herske en oppfatning om. De ble i går i beste fall seriemestere i Norge.