Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2004-10-04:
Me har venta lenge på at den russiske regjeringa skulle fatta ei avgjerd om ratifikasjon av Kyotoprotokollen. Det var derfor svært gledelege nyheiter som kom frå Moskva i førre veke. Etter at den russiske regjeringa no har teke si avgjerd, står behandling og godkjenning i Dumaen att. Det er ei god moglegheit for at Kyotoprotokollen kan ta til å gjelda i første halvår 2005. Dette vil fjerna ei uvisse som har dominert det internasjonale klimasamarbeidet i lang tid. Det er historisk at industriland for første gong har bunde seg til konkrete forpliktingar om å avgrensa og redusera sine klimagassutslepp. Iverksetjing av Kyotoprotokollen vil ha mykje å seia, ikkje minst for det vidare internasjonale klimasamarbeidet. Me veit at protokollen berre er eit første, lite steg i retning av å gjera noko med dei menneskeskapte klimaendringane. Eg håpar likevel at iverksetjinga vil setja fart i diskusjonane om meir globale og ambisiøse klimaavtalar òg etter 2012. Eg kan lova at Noreg skal vera ein pådrivar i dette arbeidet. Ein offensiv klimapolitikk er eit viktig bidrag til redusert forureining, og dermed til berekraftig verdiskaping og velferd. Regjeringa arbeider no med å få på plass vårt eige kvotesystem og med å kopla dette opp mot andre kvotesystem, i første omgang med EU. Med dette kvotesystemet på plass blir Noreg eit av få land med verkemiddel som på det nærmaste dekkjer alle typar utslepp av klimagassar. Dei globale miljøskadane rammar dei fattigaste først og hardast. Nyheitsbileta er prega av at storm og flaum raserer landsbyar i Mellom-Amerika og Asia. Samtidig blir det meldt om tørkefare og svolt i delar av Afrika. Me ser stadig oppslag om gamle lager av miljøgifter i Aust-Europa og Afrika, og me høyrer om skogar som blir hogde ut, og urfolk som blir fordrivne. Fattige land vil ha størst vanskar med å tilpassa seg endra klimaforhold og tap av biologisk mangfald. Industrisamfunna har ansvar for miljøbelastingane i dei fattige landa. Me har derfor eit moralsk ansvar for å endra forbruket og finna teknologiske løysingar på desse utfordringane. God ressursforvalting er ein føresetnad for å redusera fattigdommen. Regjeringa legg stor vekt på å følgja opp forpliktingane frå verdstoppmøtet i Johannesburg, bl.a. når det gjeld tilgang på reint vatn og sanitære forhold. Regjeringa ser det som ei svært viktig oppgåve å styrkja satsinga på miljø i utviklingssamarbeidet, og vil leggja særleg vekt på å hjelpa dei fattigaste landa. Vidareutvikling av velferda i rike land må dreia seg om å utvikla dei ikkje-materielle og mellommenneskelege verdiane og kvalitetane i samfunnet vårt. Slik kan me møta utfordringane knytte til naturen sine tolegrenser og fordeling av ressursar. Kvar generasjon har eit ansvar for å ta vare på og forvalta naturmiljø og kulturminne og sørgja for at alle, også menneske med nedsett funksjonsevne, har tilgang til miljø- og kulturressursane våre. Samarbeidsregjeringa vil føra ein offensiv miljø- og ressurspolitikk basert på målet om berekraftig utvikling. Berekraftig utvikling krev innsats på mange plan og at globalt ansvar blir omsett i lokal handling. Arbeidet med helse- og miljøfarlege kjemikaliar er eit satsingsområde for Regjeringa. Fordi problema i stor grad kryssar landegrensene, vil me påverka utvikinga av EUs kjemikalieregelverk. Me vil òg vera pådrivarar for å styrkja internasjonale avtalar. Nasjonalt satsar me sterkt på opprydding i forureina grunn og sediment og kartlegging av miljøgifter i naturen og i produkt. Dette er eit felt der me som borgarar og forbrukarar har rett til å vita kva me blir utsette for, så me kan ta eigne, opplyste val. Vårt nasjonale bidrag til bevaring av det biologiske mangfaldet består bl.a. av ein særleg innsats for dei ville laksestammane og fjellreven, og eit vern av naturområde som sikrar leveområda for utsette artar. Regjeringa vil halda fram med å prioritera nasjonalparkane og skogvernet. Denne innsatsen kjem friluftslivet og folkehelsa til gode. Han gagnar òg Noreg som reiselivsland, og dermed den lokale verdiskapinga. Friluftsliv og allmentas bruk av friluftsområde er eit velferdsgode og ein viktig del av Samarbeidsregjeringas miljøpolitikk. Lat meg i denne samanhengen minna om at 2005 er Friluftslivets år, og at dette er Miljøverndepartementets hovudbidrag til hundreårsmarkeringa.