Sylvi Graham (Høyre), 2010-06-14:
Saken vi behandler i dag, handler om arbeidsmiljøloven. Dessverre er det ikke en sak som vil bidra til å øke sysselsettingen av mennesker som er utenfor arbeidslivet, men snarere befester muren som eksisterer i den norske modellen mellom dem som har jobb og dem som ikke har. Høyre støtter ikke forslagene, ettersom vi vil ha et annet arbeidsliv enn regjeringen – nemlig et arbeidsliv hvor flere av de 800 000 menneskene som i dag er utenfor arbeidslivet, får en ny sjanse til arbeid. Jeg vil likevel innledningsvis slå fast at for Høyres del skal det fremdeles være sånn at det er fast arbeid som skal være den alminnelige ansettelsesformen i Norge. Jeg sier dette, for jeg vet at noen vil benytte anledningen denne debatten gir, til å spre tvil om nettopp dette. Men det er ingen motsetning mellom det å ha som grunnprinsipp at fast ansettelse skal være den alminnelige tilsettingsform, og det å ha en mer liberal holdning til midlertidige ansettelser enn det regjeringen og flertallet i denne sal har. Hovedutfordringene i det norske arbeidslivet i dag er ikke at det er for lite innflytelse for fagbevegelsen – tvert imot. Gjennom de siste fem årene har vi sett en rekke forslag bli vedtatt for å møte fagbevegelsens interesser. Høyre er generelt positive til at ansatte skal ha god innflytelse og påvirkning i arbeidshverdagen. Men vi deler ikke holdningen at fagbevegelsen skal ha direkte medbestemmelse i viktige bedriftsforhold, som f.eks. ansettelser. Dette er, og må være, et anliggende for arbeidsgiversiden. Når det videre gjelder midlertidige ansettelser, vet vi at det er mange av dem som i dag står uten jobb, som med en mer liberal lovgivning på dette felt ville fått en ny sjanse i arbeidslivet. Målsettingen burde derfor være å åpne opp, ikke lukke igjen. Målsettingen burde være forenkling, ikke byråkratisering. På begge disse områdene mener Høyre regjeringen og flertallet går i gal retning. I 2005 fikk de endringer som Bondevik II-regjeringen og det daværende stortingsflertallet fikk vedtatt, stor oppmerksomhet. Forslagene gikk ut på å gi en generell adgang til midlertidige ansettelser i privat sektor, samtidig som det ble en strammere tidsbegrensning før forholdet utløste en rett til fast stilling. På samme måte var Høyre den gang opptatt av å ha de samme reglene for midlertidige ansettelser i offentlig sektor som i privat sektor, hvilket betydde innstramming av mulighetene til midlertidige ansettelser i offentlig sektor, sammenlignet med praksis. For de av oss som husker debatten den gang, kunne det virke som om de daværende regjeringspartiene ønsket å gå bort fra grunnprinsippet om at fast ansettelse skulle være hovedregelen. Det virket nesten som om vi hadde som målsetting å gjøre hverdagen utrygg for skikkelige arbeidsfolk. Dette var med respekt å melde sprøyt! En mer liberal arbeidsmiljølov på dette feltet ville derimot gitt f.eks. unge og nyutdannede en enklere vei til fast jobb. For det er alltid lettere å få seg fast jobb om cv-en viser til erfaring enn om den viser til forutgående arbeidsledighet. Har regjeringens håndtering av denne typen spørsmål siden den vant makten i 2005, bidratt til mindre «utenforskap»? Nei, den har ikke det. Dessverre har utviklingen gått i gal retning. Stadig flere faller utenfor arbeidslivet – og forblir utenfor arbeidslivet. Mange av dem som kan og vil inn, møter stengsler. Siden regjeringen begynte med det som den i solidarisk ånd kalte vern om arbeidstagernes rettigheter, har flere funksjonshemmede blitt stående i kø for å komme i arbeid eller få arbeidskvalifisering. Siden regjeringen begynte å jobbe med IA-spørsmålene, som den jo skulle verne og videreforedle, er sykefraværet skutt i været. Og antallet uføre, ikke minst unge uføre, øker dag for dag. Høyre deler regjeringens ambisjon om større inkludering av dem som i dag er utenfor arbeidslivet, men vi har problemer med å forstå logikken i hvordan regjeringen ønsker at så skal skje. For det blir ikke flere arbeidsplasser av et strammere arbeidsreglement. Det blir ikke mer inkludering av å bygge muren mellom dem med og dem uten jobb, enda høyere. Det blir ikke mer penger til kvalifiserende tiltak for dem som har behov for det, når man bruker dem opp på meningsløst byråkrati i Arbeidstilsynet – som også er en følge av de endringene som i dag blir vedtatt i arbeidsmiljøloven.