Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-18:
Det er helt utrolig at Høyre, som altså har kritisert Regjeringen for Regjeringens egen politikk hver eneste gang renten har gått opp siden vi overtok, plutselig ikke har en formening om hvor det er renten bør være, om det er bra eller ikke at den går ned. Og når man i forbindelse med rentemøtet i går anklaget Regjeringen for å være tafatt, og sa at sentralbanksjefen handler når Regjeringen ikke gjør det, men så kommer i stortingssalen dagen etter og ikke er villig til å forsvare et slikt standpunkt i det hele tatt – det gjelder Svein Flåtten – da blir jeg litt overrasket. For vi har vært veldig klare fra vår side i forbindelse med budsjettdiskusjonene og budsjettdebattene etter hvert som finanskrisen og konsekvensene av den viste seg. Først viste konsekvensene seg for norsk bankvesen, som vi håndterte gjennom den bankpakken som vi kom opp med, og senere gjennom pakker knyttet opp mot forskjellige bankinstitusjoner og andre garantifond, senest i den saken som vi behandlet tidligere dag. Vi gjorde først det, og deretter la vi fram et ekspansivt budsjett. Det gjorde vi to dager før Høyre først var ute og ønsket seg et nøytralt budsjett, som ville ført til en enorm innstramming i forhold til det budsjettet vi la fram. Deretter var man usikker, og nå senere kommer partiet med forslag som er mer ekspansive. Høyre har med andre ord hatt en glideflukt i politikken sin i løpet av hele den perioden som man har anklaget oss. Men vi har hele tiden sagt at vi først ville legge fram det ekspansive budsjettet, deretter ville vi at renten skulle gå ned, for det var det næringslivet og partene i arbeidslivet var veldig klare på i forkant av dette, at renten måtte ned, og så har vi varslet at vi ønsker å få til en pakke over jul som nettopp analyserer situasjonen, viser helheten og gir oss overblikket når det gjelder arbeidsmarkedet. Da vil vi sette i verk de tiltakene som både er best egnet til å løse finansproblemene og, sett fra vår side, også er egnet til å løse klimakrisen og klimaproblemene. Vi er nemlig i en situasjon der vi har flere kriser, noen av kortsiktig karakter og noen av mer langsiktig karakter, som krever mer langsiktige grep. Men det er sysselsettingen som står i sentrum for oss, og det er det som kommer til å være det aller viktigste når det gjelder pakken. Men først ville vi ha renten ned. Det var det som var det viktige for oss. Salderingen av budsjettet er for alle andre partier enn Fremskrittspartiet først og fremst et sted der vi omprioriterer. Vi tar konsekvensen av de endringene som vi har sett har vært nødvendige å gjøre i løpet av året, og foretar de endringene. Vi er veldig fornøyde spesielt med at vi gjorde endringer og kom med ekstrabevilgninger innenfor universitets- og høyskolesektoren – jeg tror det var helt nødvendig at det kom på plass i salderingen – men vi er også fornøyde med de andre. Og der er de fleste partiene enige. Høyre har fremmet noen helt konkrete forslag her som man mener at det er veldig viktig å få i gang akkurat nå, ikke fordi man tror at folk kommer til å bruke opp de pengene mellom i dag, som er 18. desember, og 31. desember, som er årets siste dag, men fordi man ønsker å la dette ha virkning for neste år. Det er greit nok. Vi har sagt at de forslagene som Høyre har spilt inn i denne sammenhengen, er forslag som vi tidligere har gitt beskjed om at vi kommer til å vurdere fram mot januar/februar, og jeg tror ikke at tidspunktet når det gjelder dette, kommer til å være avgjørende. Det oppfatter jeg heller ikke at Høyre synes, men de ønsker å få dette på plass nå. Det er i og for seg greit nok, men vi ønsker å ta dette som en del av en helhetlig pakke. Så har det kommet kritikk fra opposisjonen – og den er ny – om at vi er ukoordinerte. Det er jeg litt overrasket over. For jeg mener at vi har vært veldig klare fra regjeringspartienes side, både når det gjelder rekkefølgen på disse tingene, og når det gjelder de tiltakspakkene som vi har kommet med. Først skulle vi komme med noe som hadde med bankvesenet å gjøre, deretter skulle vi se på situasjoner når de oppstod, så skulle vi få renten ned, og så skulle vi skaffe oss overblikket over arbeidsmarkedet og komme med tiltak på dette området i januar/februar. Og så langt kan jeg ikke si noe annet enn at vi følger det mønsteret. De tiltakene som vi har kommet med, følger det mønsteret vi har lagt opp, de følger den planen vi har lagt opp. Hvorfor man da kommer med kritikk om at dette er ukoordinert, synes jeg er veldig rart. Men det er mulig at andre opposisjonspartier kan bruke mer tid enn de tidligere på å forklare hvordan de mener at vi er ukoordinerte. Tvert imot er vi så samkjørte at når vi kommer med disse forslagene til Stortinget, går de stort sett enstemmig gjennom i Stortinget også. Så har jeg lyst til å bruke litt tid på Fremskrittspartiet, for jeg synes det er et tema som man er nødt til å ta opp på en litt ordentlig måte. Det går en annonsekampanje nå i avisene, med Fagforbundet og de fattiges organisasjoner, som peker på hvordan situasjonen er nå for en god del folk som har dårlig råd, som lever med lite penger, og som har finanskrise hver dag, som de sier. Det er jeg helt enig i. Derfor har vi i de budsjettene vi har lagt fram, særlig tatt grep i forbindelse med trygdeoppgjøret. Vi har løftet de laveste trygdene, vi har løftet sosialhjelpen en del – og det er ingen tvil om at vi har et ønske om å komme enda høyere på det området fra SVs side – og vi har i tillegg sørget for å utvide bostøtteordningen slik at det kommer inn 50 000 nye mennesker under den, fordi vi mener det er målrettede og gode grep for å løfte folk som har dårligst råd. Men i tillegg er det ingen tvil om at når vi kommer til den krisepakken, må den tiltakspakken være innrettet slik at det nettopp er de folkene som er mest utsatt når det gjelder arbeidslivet, de folkene som har dårligst råd, som står i fokus. Men til Fremskrittspartiet: Jeg husker at da jeg var liten, advarte min mor og min far meg mot lokkemenn. De sa at de tilbød gjerne snop, og så ville det skje grusomme ting med meg hvis jeg fulgte etter dem. Når vi ser på budsjettarbeidet til Fremskrittspartiet og budsjettforslaget til Fremskrittspartiet, er det Fremskrittspartiet som er vår tids lokkemenn. Når de i budsjettet foreslår 20 mill. kr til fattiges organisasjoner og 2 000 kr til jul for sosialhjelpsmottakere og minstepensjonister, er det isolert sett sympatiske forslag. Men det står ikke i sammenheng med alt det andre som Fremskrittspartiet gjør i sine vanlige budsjetter. Hvis vi går gjennom budsjettet og ser på hva deres politikk ville føre til, vil i se at de kutter slik at det ville vært 16 000 færre mennesker som ville fått uføretrygd. De kutter ut hele kvalifiseringsprogrammet, som er vår regjerings viktigste grep for å løfte folk som er langtids sosialhjelpsmottakere, ut av den dårlige økonomiske situasjonen og inn i arbeidslivet i stedet. Det kutter bare Fremskrittspartiet ut. I den ordningen som sikrer at folk som har bodd kort tid her i landet, ikke skal være nødt til å gå på sosialkontoret hver eneste måned og belaste Nav – som allerede i utgangspunktet har en utfordring – kutter Fremskrittspartiet flere titalls millioner og i noen tilfeller hundre millioner kroner på saksbehandlersiden, slik at de ville ha færre mennesker til å ta imot flere mennesker som kommer til sosialkontoret. Det har ført til mer usikkerhet for de menneskene som har bodd kort tid i Norge, og som dermed ville bli nødt til å bli sosialhjelpsmottakere. Fremskrittspartiet kutter og kutter. Og hva skriver de i sitt eget budsjett, i arbeids- og sosialbudsjettet: De mener at Regjeringens arbeid mot sosial dumping har ført til at lønnskampen i Norge er blitt hemmet. Hva betyr det? De mener at de lavtlønnede menneskene som jobber her i Norge, skal ha lave lønninger. Det er det som er hele problemet. Problemet her er at de har for høye lønninger. Arbeidet mot sosial dumping har sikret gode lønninger til folk, og det er Fremskrittspartiet imot. Fremskrittspartiet bruker altså budsjett etter budsjett på å kutte for folk som har det dårlig, de kutter for folk som er uføretrygdede, de kutter for langtids sosialhjelpsmottakere, og de vil ha en deregulert markedsøkonomi, som etter vår oppfatning helt klart ville ført til at finanskrisen hadde rammet mye hardere i Norge – som den har gjort andre steder. Så kommer Christian Tybring-Gjedde. Jeg må innrømme at vi var mange mennesker kl. 22.46.37 den 27. november som hadde lyst til å ta ordet etter at Christian Tybring-Gjedde hadde holdt sitt innlegg om hvor fantastisk han mente USA var og hvor fantastiske alle systemene i USA var, når vi nettopp kritiserte hvordan mangelen på reguleringer i USA hadde skapt den finanskrisen som nå rammer oss alle på en knalltøff måte. Han sier: Hva er det med denne velferdsstaten som er så bra? Hva er det som gjør at vi har så mye å skryte av her i Norge? spør han. Har vi så mye å skryte av når det gjelder helse, utdanning og kunnskapsnivået, og når det gjelder integrering? Har vi så mye å skryte av i forhold til amerikanerne? Jeg tror faktisk ikke det. Hva med vår justispolitikk, eller vår forsvarsevne? Nå kommer jeg akkurat fra USA. Da jeg snakket med folk der, opplevde jeg f.eks. at drosjesjåføren som kjørte der, på grunn av nedgangstidene hadde mindre i innkjøring og måtte kutte ut helseforsikringen sin. Jeg opplevde at folk jeg kjente der borte, hadde mistet jobben, og de kom til å miste helseforsikringen ved juletider. Der har de et system – et system som åpenbart flere framtredende representanter i Fremskrittspartiet ønsker seg i retning av – som for et titalls millioner mennesker, i dag er det allerede 55 millioner, betyr mindre trygghet, mindre velferd, mindre solidaritet, og der mer er overlatt til markedsøkonomien. Jeg var i en radiodebatt med Christian Tybring-Gjedde om boligmarkedet. Han var veldig klar. Han mente at hvis folk som bodde i byen, nå opplevde at de ble rammet av den enorme husleieøkningen, burde folk heller flytte ut av byen. Ja vel, flytte ut av byen. Det er Fremskrittspartiets politikk for trygghet. Det er ikke noen trygghet for folk som har dårlig råd. Det er supert for dem som har god råd. Fremskrittspartiet er vår tids lokkemenn. Jeg synes at det er det nødvendig å gripe fatt i og ta opp når det altså fremmes et forslag der Fremskrittspartiet later som om de står på deres side som har dårlig råd, i motsetning til det de ellers står for dag ut og dag inn i den virkelige politikken.