Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2012-11-20:
Jeg vil også takke interpellanten for at hun tar opp et viktig tema. Et av de viktigste arbeidene vi har gjort på skoleområdet de siste årene, er å enes om en ny formålsparagraf. Det stykke arbeid som ble gjort den gang – hvor alle partier, fra Kristelig Folkeparti til SV, klarte å enes om en retning på skolens verdigrunnlag – står det respekt av. Ved å enes om en tekst skapte vi ro rundt noe som hadde vært et betent tema i skolen. Kristelig Folkeparti ønsker ikke at Norge skal være nøytralt når det gjelder sentrale elementer i vår kulturarv. En av skolens oppgaver er å forvalte en nasjonal kulturell arv som alle barn og unge skal få del i. Det dreier seg om å bygge opp og videreutvikle en felles kulturell identitet, samtidig som en viser åpenhet og toleranse overfor ulike kulturelle og religiøse grupper og individer. Skal skolen kunne forvalte den nasjonale kulturarven, er det viktig med en tydelig formålsparagraf. Utfordringen vi diskuterer i dag, er ikke å enes om et ja eller nei til en kristen formålsparagraf. Utfordringen i dag er hvordan skolene i sterkere grad skal kunne bruke det verktøyet som formålsparagrafen er. Og her har jeg savnet et større engasjement fra regjeringen om hvordan skolen virkelig skal ta i bruk denne formålsparagrafen. Kristelig Folkeparti er opptatt av at formålsparagrafen, Kunnskapsløftets generelle del og Læringsplakatens elleve punkter ikke skal bli en slags glemt hustavle. Slik læreplanens fem grunnleggende ferdigheter skal inngå i alle fag og forplikte alle lærere, må vi i praksis – og på bredt plan – jobbe kontinuerlig med å aktualisere den kristne arv og tradisjon og formålsparagrafens fellesverdier i hverdagen. Vi må gjøre dem til den lokale skoles store og forpliktende fellesprosjekt – «respekt for menneskeverdet og naturen», «åndsfridom», «nestekjærleik», «tilgjeving», «likeverd og solidaritet». Vi mener derfor at Kunnskapsløftet nå må støttes opp av et verdiløft – derfor vil jeg utfordre kunnskapsministeren til i langt sterkere grad å løfte opp viktigheten av skolens formålsparagraf. Som flere har vært inne på i dag: Det er etter hvert blitt en liten årlig foreteelse i disse tider at det sås tvil om hvordan skolen skal kunne markere den forestående julehøytiden. Formålet og effekten med dette kan være å skape en utrygghet, og her har man dessverre lyktes i enkelte tilfeller. Det finnes eksempler på skoler som har nektet at det synges julesanger med kristent innhold. Andre har sterke debatter om det er greit å delta i julespill. Skrekkeksemplet er vel skolen som av frykt for å støte noen, skiftet navn på juleballet – til skoleballet. De som i størst grad lider under dette, er elevene med minoritetsbakgrunn. De skyves ofte fram som årsaken til at en må være forsiktig med å markere kristne høytider i skolen, men sannheten er at det i liten grad er dem som ser på dette som et problem. Kulturminister Hadia Tajik sa det slik i Vårt Land: «Å holde barn unna norske kirker før jul kan føre til religiøs analfabetisme.» Noen har hevdet at det ikke kan arrangeres skolegudstjenester på grunn av den nye formålsparagrafen. Jeg er glad for at statsråden og denne salen slår fast at det selvfølgelig ikke er noe hinder. Som en av deltakerne i forhandlingene den gang vi forhandlet fram denne formålsparagrafen, kan jeg slå fast at det er ingenting i den nye formålsparagrafen som gjør at det skulle være forbudt å arrangere skolegudstjenester. Tvert om – den endringen Stortinget gjorde, gir en god forankring for å fortsette med denne tradisjonen. Selv de ulike kunnskapsministrene fra SV har vært forbilledlig klare i dette spørsmålet. Solhjell uttalte bl.a.: «Det er ingen ting i ny formålsparagraf som er til hinder for å fortsette med skolegudstjenester.» Samtidig er det viktig at alle foreldre kjenner trygghet overfor skolen. Derfor var det viktig å få inn i formålet at skolen skal ha respekt for den enkeltes overbevisning – derfor er fritaksbestemmelsen i opplæringsloven klar. Ingen skal tvinges til å gå på gudstjeneste, og det skal lages gode alternativer for dem som ikke vil delta. Skolene kan være trygge på at tradisjonen ikke trenger å brytes, og foreldrene kan være trygge på å sende sine barn på skolen til noe de vet hva er. Dette er nok et eksempel på at vi i våre offentlige debatter demonstrerer stor grad av usikkerhet i håndteringen av spørsmål om religionens plass i samfunnet. Jeg synes statsråden skal ha honnør for å klargjøre at det er lov – og til og med nesten litt hyggelig – å ha skolegudstjenester i forbindelse med julehøytiden, men at man også har en stor og god erklæring om at dette skal skilles ut fra RLE-faget, og at man har respekt for foreldres forskjellighet i denne saken.