Tom Thoresen (Arbeiderpartiet), 2000-11-14:
I det internasjonale menneskerettighetsarbeidet er det avgjørende viktig at det fins felles konvensjoner for menneskerettigheter, og at det fins felles håndhevingsmekanismer. I over 50 år har Europarådet vært den ledende aktør på dette feltet i vår verdensdel, først og fremst gjennom Den europeiske menneskerettighetskonvensjon og Den europeiske menneskerettighetsdomstol. Blant mye annet har vi sett den store verdien av dette i det som har skjedd i Europa etter at jernteppet falt. Det er nemlig slik at de fleste stater i Sentral- og Øst-Europa som har kvittet seg med totalitære regimer, har brukt Europarådet som innfallsport mot demokrati, mot menneskerettigheter og mot innlemmelse i de viktige standardene som nå preger mesteparten av vår verdensdel. Naturligvis har det også i Europarådet vært en diskusjon om hvor langt man er kommet, og hvilke krav man skal stille, men man har valgt en mellomvei mellom oppmuntring og støtte til hjelp i dette viktige arbeidet og opprettholdelse av nødvendige standarder. Dette tror jeg har vært entydig positivt for utviklingen i disse land, og kanskje viktigere enda: Det har gitt medborgerne i disse land en individuell klagerett til Den europeiske menneskerettighetsdomstol og dermed styrket deres individuelle rettigheter i forhold til menneskerettighetsarbeidet. I denne sammenheng vil jeg gjerne minne om at her er arbeidsmengden og saksmengden stor, og jeg er derfor glad for at det også er Regjeringens oppfatning at dette arbeidet, og ikke minst disse institusjonene, må styrkes ytterligere, fordi det ellers kan oppstå vakanser og en sendrektighet som nettopp i denne overgangsperioden er ytterst farlig for mange land. Men på grunn av det viktige arbeid som har vært gjort i Menneskerettighetsdomstolen og i Den europeiske menneskerettighetskonvensjon, har det vært en viss uro for at det skulle opprettes en parallell standard, og eventuelt også en parallell håndhevelsesmyndighet innen EU. Det er udelt positivt at EU nå legger større vekt på menneskerettighetene og at det utarbeides et eget charter på dette felt. Det vil antakelig også være av stor betydning i forbindelse med utvidelsesprosessen til EU at man overfor søkerlandene legger sterkere vekt på menneskerettigheter. På spørsmål fra komiteen har utenriksministeren gitt komiteen et svar, datert 31. oktober. Der understrekes det at EU-charteret sannsynligvis vil bli vedtatt som en ikke-rettslig bindende politisk erklæring. Det betyr at menneskerettighetene i EU vil styrkes, men det vil ikke oppstå en kompetansestrid eller ulike standarder mellom den bredere Menneskerettighetskonvensjonen og EUs charter. Det vil heller dermed ikke oppstå en kompetansestrid mellom rettshåndhevelsen i EU selv og den rettshåndhevelse som skal skje i Den europeiske menneskerettighetsdomstol. I tillegg til dette understrekes det at EUs charter ikke skal virke innskrenkende, men vil følge opp og eventuelt utvide de forpliktelsene medlemslandene har i henhold til Den europeiske menneskerettighetskonvensjon. Dette oppfatter jeg helt entydig som en styrking av det felles menneskerettighetsarbeidet i Europa, og det betyr også at det for nye medlemsland i Europarådet og nye søkerland til EU ikke vil bli en annen forståelse av menneskerettighetsforpliktelsene enn det som gjelder i de etablerte medlemslandene i Europarådet og i EU. Dermed har vi unngått noe som kunne ha blitt en kompetansestrid, og vi har oppnådd å få en styrking av menneskerettighetsarbeidet over hele Europa.