trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2018-05-03:
Ola Elvestuen sier at dette er en styrking av tidligere forpliktelser. Det er det med respekt å melde ikke, det er en svekkelse av våre forpliktelser – det er til og med slik at vi nå ikke har en klar og tydelig forpliktelse, og det skjer altså under Ola Elvestuen som klimaminister. Det må smerte Elvestuen å se en samlet miljøbevegelse rase mot hva Venstre har fått til, og det er tydelig at Venstre har meldt seg av en konkurranse om å være et miljøparti i Norge. Den konkurransen var de med i før valget, for da sa Ola Elvestuen: «Det er viktig at alle som skal ta en del av det grønne skiftet, vet hvilket mål de skal forholde seg til, og hvor mye de skal kutte i tiden som kommer. At regjeringen ikke har vært tydelig på dette, er en betydelig svakhet ved meldingen. Dette må Venstre sørge for å rette opp.» Nå er Ola Elvestuen selv statsråd. Mener han at Venstre har klart å rette opp alle de «betydelige svakhetene» han påpekte før valget?
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2018-05-03:
Det er nytale vi hører fra Venstre. Oppsummeringen av svaret er at nei, meldingen har ikke blitt vesentlig bedre enn det den var da regjeringen la den fram. Nå sier Ola Elvestuen at vi skal ta så mye som mulig hjemme. Men «så mye som mulig» er ikke en vitenskapelig målsetting. Nå er det opp til Siv Jensen å bestemme hva regjeringen kan få til. Det hadde vært enklere hvis Venstre sa det som det var; at de sier noe annet nå enn før valget. Så kan Ola Elvestuen erkjenne at det han sa før valget, er noe annet enn det han nå står og sier i Stortinget, og at det skyldes at han har tapt interne forhandlinger.
Terje Halleland (Fremskrittspartiet), 2018-05-03:
Regjeringen legger opp til å oppfylle 2030-målene med hovedvekt på innenlandske utslippsreduksjoner med nødvendig bruk av fleksibilitet og muligheten for direkteavtaler mellom land i EU-rammeverket, for å oppfylle våre forpliktelser i ikke-kvotepliktig sektor. Internasjonal handel med klimakvoter var i utgangspunktet et norsk initiativ og lansert av Arbeiderpartiet. Problemstillingen var selvfølgelig at Norge, i motsetning til mange andre land, hadde et annet utgangspunkt ved at vi ikke hadde kuttmuligheter i kraftsektoren på grunn av vår utnyttelse av fossekraften. Dermed har Norge vært en internasjonal pådriver for det som ble omtalt som kostnadseffektive avtaler. Mest mulig miljø for pengene, var parolen. Dette ønsker ikke lenger Arbeiderpartiet å være med på og ber regjeringen om ikke å benytte seg av fleksibilitetsmekanismer mellom land og heller ikke mellom kvotepliktig og ikke-kvotepliktig sektor. Hva er det som har endret seg?
Terje Halleland (Fremskrittspartiet), 2018-05-03:
Miljøpartiet De Grønne tar på seg jobben med å rydde opp i norsk klimapolitikk, og vil, slik jeg forstår det, legge ned både bilen og kyrne. Men det viktigste bidraget utslippsmessig er – igjen – norsk olje og gass. Næringen blir ofte hengt ut for å være problemet, og Miljøpartiet De Grønne har jo tatt til orde for å legge ned næringen i løpet av få år. Én arbeidsplass i denne næringen måtte ha blitt erstattet med 13 arbeidsplasser innen f.eks. reiseliv hvis man skulle beholde de samme inntektene til samfunnet. Miljøpartiet De Grønne velger alle sine kutt på øverste hylle – ikke når det gjelder resultater, men veldig høyt oppe når det gjelder kostnader. Hvordan vil Miljøpartiet De Grønne finansiere dette, og kan representanten fortelle oss hva slags velferdsstat vi skal leve i i framtiden?
Terje Halleland (Fremskrittspartiet), 2018-05-03:
Tidligere i debatten har jeg vært usikker, men nå må jeg innrømme at jeg er enda mer i tvil. Vi er altså ni partier til stede i denne debatten, som alle ønsker å kutte utslipp, men vi ønsker ikke å gjøre det sammen. Det er veldig uheldig. Arbeiderpartiet, ved Espen Barth Eide, sier nettopp fra talerstolen at dette er det viktigste temaet. Allikevel velger de å gå vekk fra sin etablerte politikk og komme med alternativer, og jeg sitter med et inntrykk av at det er viktigere å være uenig med regjeringen enn det er å være med og få til reduserte klimautslipp. Mange snakker om et smartere samfunn og smartere løsninger. Ja, innenfor klima er det ikke noe annerledes: Det er veldig viktig, både for kostnader og ikke minst for resultater. Da er det særdeles uheldig at vi har et stort mindretall som ønsker å gå vekk fra de smarte løsningene, som gir både rimeligere og bedre løsninger for klimaet. Jeg er glad for at flertallet bygger sin politikk rundt markedsbaserte løsninger. Klimautfordringene er globale, og da trenger vi internasjonale avtaler. Norge skal ta sine utslipp, men vi vet at det blir dyre utslipp. Samfunnet har tatt ansvar på et tidlig tidspunkt, og vi må ikke ende opp med å straffe det for det. Samfunnet vårt er så rent at uansett hvor vi kutter, vil det bli dyrt. Derfor vil det få store konsekvenser hvis vi ikke velger de smarte løsningene, de kostnadseffektive løsningene. CCS er et prosjekt som kan få store positive konsekvenser om en lykkes. Hva er utfordringen med det prosjektet? Jo, det er knyttet kostnader til det. Da er det særdeles uheldig å prioritere dyre kutt innenlands som er med på å hindre gode løsninger. Ved å nekte å ta i bruk de smarte løsningene straffer vi altså eget næringsliv, og vi frigjør ikke kapital til å kunne ta de nødvendige investeringene for å fortsette arbeidet med CCS eller annen forskning og teknologiutvikling. Fremskrittspartiet er glad for mange av de tiltakene som er tatt med i meldingen, og som bidrar akkurat til teknologiutvikling. Den maritime pakken er et eksempel på det, der vi prioriterer lav- og nullutslippsfartøy, der vi lager en standard rundt landstrøm, og der vi ber om utredninger for utslipp fra oppdrettsnæringen. Da prioriterer vi områder der vårt næringsliv allerede ligger langt framme, hvor det kan få muligheten til å utvikle seg, og igjen skape arbeidsplasser i Norge – ikke sånn som nå, at de store utslippskuttene som vi oppnår innenlands, innebærer en teknologiutvikling i utlandet. En sånn plan som foreligger nå, er smart og vil gi resultater.
Terje Halleland (Fremskrittspartiet), 2018-05-03:
Vi opplever nå kanskje den største miljøutfordringen som verden står overfor, med all plasten som er i havet. For Norge som en kyst- og havnasjon og maritim stormakt er havet en stor og avgjørende ressurs. Det har stor betydning for Norge når det gjelder både arbeidsplasser, energi, transport og ikke minst fiske og mat. Den marine forsøplingen vi nå ser, truer ikke bare Norge, men samtlige nasjoner som grenser til havet. Dette gir negative utslag for både fiskeri og næringsliv og bidrar til forurensingen av verdens matfat. Det er et stort behov for å forsterke tiltakene som kan bidra til å redusere den plastforsøplingen som vi ser i dag. Hvor kommer alt dette fra? I henhold til beregninger fra World Economic Forum tilføres verdenshavene 15 tonn plast i minuttet, døgnet rundt, hele året. Vi må gjerne rydde langs våre egne strender – det gjøres en fantastisk innsats for det i dag – men det blir en håpløs kamp om vi ikke klarer å stoppe utslippene. Marin forsøpling er et globalt problem, og av den plasten som kommer til havet fra land via elvene, kommer 90 pst. fra ti elver. Vi vet mye om hvor den kommer fra, og det kan være et godt utgangspunkt. Den største innsatsen som Norge kan gjøre i kampen mot marin forsøpling, er tiltak utenfor egne landegrenser. Vi må løfte blikket og se hvordan vi på en resultatorientert og kostnadseffektiv måte kan løfte tiltak også andre plasser i verden. Vi har et bistandsbudsjett på godt over 35 mrd. kr, og Fremskrittspartiet mener at det helt klart bør være mulig å finne store midler der til dette formålet. Regjeringen har allerede satt av 150 mill. kr av bistandsbudsjettet for 2018 til å bekjempe forsøpling og plast i havet i utviklingsland, men jeg mener vi bør øke denne summen. For Fremskrittspartiet er bekjempelse av marin forsøpling en sak som står høyt på dagsordenen. Vi må styrke og profesjonalisere innsatsen for å fjerne plast, både på strender og under havoverflaten. Men det viktigste av alt er å finne gode tiltak for å redusere tilførselen av plast i verdenshavene. Mange av landene som mottar bistand fra Norge, har en manglende infrastruktur når det gjelder avfallshåndtering, og elvene blir brukt som deponi. Et av hovedformålene med regjeringens bistandsprogram mot marin forsøpling er nettopp å bidra til mer effektiv avfallshåndtering. Mer øremerking av bistandsmidlene til avfallshåndteringsprosjekter vil ikke bare bidra til lokal verdiskaping, men vil også gi et globalt miljøbidrag, som også er et viktig bidrag i fattigdomsbekjempelsen på verdensbasis. Sluttresultatet blir både god økonomi og et gigantisk miljøbidrag. Det må vi kunne si er god politikk. Norge bidrar internasjonalt på mange områder. Statsministeren har tatt et eget initiativ til å danne et internasjonalt havpanel med et eget program mot marin forsøpling. Her kan sjøfartsnasjonen Norge gjøre en forskjell.
Gisle Meininger Saudland (Fremskrittspartiet), 2018-05-03:
Takk for spørsmålet. Nå er det viktig å skille mellom miljø og klima. Når landsmøtet sier at vi skal bli det beste miljøpartiet, er det nettopp for å vise fram den gode miljøpolitikken vi har – for å rydde plast i havet, osv. Men når vi snakker om klimapolitikk, er det noe som jeg adresserte her i dag – jeg hadde mange gode eksempler på talerstolen. Det er bare å trekke fram de gode eksemplene innen transportsektoren, elbilsatsing osv. Det gleder et Fremskrittsparti-hjerte at vi har en elbilsatsing som fører til at det er enda færre biler som betaler bompenger, og som er uten avgifter i dette landet. Det er et eksempel på god klimapolitikk som Fremskrittspartiet er med på.
Gisle Meininger Saudland (Fremskrittspartiet), 2018-05-03:
Takk for et godt spørsmål. Jeg forstår at det er Fremskrittspartiets landsmøte som er det mest interessante i denne sal. Det gleder meg. For å gjøre det klinkende klart: Når det gjelder klima, er det ikke tvil i mitt sinn om at det er menneskeskapte klimaendringer, og at CO 2 bidrar til det. Så håper jeg vi kan få mange spennende debatter om Fremskrittspartiets klimapolitikk og om hva vi vedtar på landsmøtet i framtiden. Det gleder meg.
Gisle Meininger Saudland (Fremskrittspartiet), 2018-05-03:
Jeg er glad for at jeg ikke fikk enda et spørsmål om hva Fremskrittspartiet vedtok på landsmøtet. Der kan jeg opplyse om at vi vedtok en uttalelse som støtter norsk olje- og gassnæring. Det er helt sant at Norges viktigste bidrag til et bedre klima er å eksportere gass. Det er også klart at olje har en mye bedre klimaeffekt enn kull. Det er derfor Fremskrittspartiet er opptatt av at vi kan erstatte kullproduksjonen i Europa med løsninger i Norge som har mindre utslipp. Jeg hadde ønsket at representanten fra SV kunne vært med på en sånn politikk. Jeg minner om at da han og jeg var i Tyskland i fjor, var det bl.a. miljøpartiet i Tyskland som skrek etter norsk gass, og det gleder i hvert fall et Fremskrittsparti-hjerte.
Gisle Meininger Saudland (Fremskrittspartiet), 2018-05-03:
Vi vet at SV vil kutte mest mulig innenlands, med store kostnader og mager effekt. Det er for så vidt en ærlig sak, jeg har egentlig mer sans for det enn for Arbeiderpartiets tilnærming, som på en måte er at man vil ha i pose og sekk. Samtidig vil SV kutte i olje- og gassproduksjonen, noe som kan sende en regning på opptil 50 000 kr til hver og en av innbyggerne i dette landet. Med SVs opplegg har vi altså en regning uten vert. Hvem i landet er det SV har lyst til å sende klimaregningen sin til?
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2018-05-03:
For få dager siden hørte vi at Fremskrittspartiet vil bli det nye miljøpartiet. Landsmøtet til Fremskrittspartiet nevner ikke klima med ett ord. Hvordan skal folk i bygd og by oppleve at Fremskrittspartiet kommer med nye tiltak, når landsmøtet ikke nevner klima med ett ord? Eller sagt på en annen måte: På hvilken måte skal Fremskrittspartiet bli det nye miljøpartiet?
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2018-05-03:
Som jeg sa i min innledning, er Senterpartiet for internasjonalt samarbeid for å løse klimasamarbeidet, også med EU. Men det betyr ikke at det ikke handler om en dialog. Det handler om gjensidighet, og vi ser fram til å få et ferdigforhandlet resultat med EU opp for Stortinget, og så vil vi ta stilling til de ulike tiltakene der. En felles målsetting om å nå klimamålene må vi ha sammen med EU, og det må vi ha sammen med resten av det globale samfunnet, hvis ikke når vi ikke klimamålene. Alle land må både gjennomføre tiltak og ha ambisiøse mål.
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2018-05-03:
Senterpartiet er opptatt av å samarbeide med alle partier som er opptatt av å nå klimamålene. I denne saken ser vi at vi har funnet sammen med regjeringspartiene når det gjelder skog og mat. Men som representanten Aukrust sa i stad, Arbeiderpartiet støtter også opp om en del av denne skogpolitikken. Nå skal man altså inn i forhandlinger, og så får vi se hva resultatet blir der. Vi er nødt til å utnytte handlingsrommet så godt vi kan, og Senterpartiet er opptatt av fleksibilitet i den forbindelse.
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2018-05-03:
Det har kommet mange store ord i salen i dag, og det er mange som vil ta på seg æren. Selvskryt skal en jo lytte til, det kommer som regel fra hjertet, og det tyder på at det er et engasjement i saken i alle fall. Når det gjelder strategi, har statsråd Ola Elvestuen tidligere pekt på behovet for karbonfangst og -lagring som en del av de norske forpliktelsene. Regjeringen som Elvestuen er en del av, har kuttet i de tre prosjektene for CO2-fangst og -lagring vi har i Norge. Spørsmålet er: Hvorfor er ikke CO2-fangst og -lagring nevnt i klimameldingen som en del av strategien, og kan statsråden nå si noe om hvorvidt regjeringen har tenkt å videreføre finansieringen av de CCS-prosjektene som foreligger?
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2018-05-03:
Når jeg nå tar ordet for andre gang, er det fordi jeg vil understreke skogens viktighet som en del av klimaløsningen. Det kan ikke sies sterkt nok og ofte nok. Gjennom et aktivt skogbruk vil opptaket av karbon økes og biomassen som utvinnes bli til fornybare materialer, energi og en rekke andre klimanøytrale produkter – som sagt: sirkulærøkonomi i praksis som sikrer både miljø og verdiskaping. Parisavtalen fastslår at det i andre halvdel av århundret skal være balanse mellom menneskeskapte utslipp og opptak av klimagasser. Som et stort skogland har vi et særlig ansvar for å sikre opptak av karbon på egne arealer. Vi bør gjøre det gjennom industrielle prosjekter på karbonfangst og -lagring, men vi må også utnytte de naturgitte og arealmessige forholdene til det samme. FNs klimapanel slår også fast at økt bruk av biomasse er nødvendig for å løse klimautfordringene. Alle scenarioer som FNs klimapanel baserer seg på, forutsetter økt hogst og bruk av biomasse globalt. Avvirkningen skal i de mulighetsstudiene som er gjort, øke med mellom 51 og 200 pst. Dette er scenarioer som er i tråd med 2-gradersmålet, og som innebærer en seksdobling i bruken av bioenergi. Skogens betydning og muligheter er tydeliggjort både i FNs klimapanels femte hovedrapport og i Miljødirektoratets rapport Kunnskapsgrunnlag for lavutslippsutvikling. På tross av dette er det imidlertid stor fare for at EUs regneregelverk for opptak av klimagasser i skog vil innebære en sterk begrensing av landenes muligheter for å øke hogsten innenfor bærekraftige rammer. Dette er spesielt krevende for land som har uutnyttede skogressurser, som Norge. Vi kan ikke sitte i denne sal og se på at skogens muligheter for å kunne bidra til det grønne skiftet svekkes. Vi står overfor en situasjon der norsk skog ved å følge EUs klimaregelverk blir bokført med et netto utslipp, når den faktiske situasjonen er at skogen i Norge har et stort netto opptak. Jeg registrerte at statsråden i sted henviste til dem som la fram meldingen. Men det er statsråden som skal forhandle, og jeg benytter anledningen til å be statsråden sørge for at vi i forhandlingene utnytter handlingsrommet i referansebanene, sørger for fleksibilitet og ikke minst sørger for kompensasjon. Senterpartiet har også fremmet forslag om det og håper på tilslutning til de forslagene.
Liv Kari Eskeland (Høyre), 2018-05-03:
Me merkar oss at Senterpartiet følgjer fleirtalet i komiteen med tanke på å redusera utsleppa med minst 40 pst. innan 2030, eit tiltak som me gjennomfører saman med EU. Dette er fornuftig, det er bra, og det er ei klok tilnærming. Samtidig opplever me at Senterpartiet fleire gonger uttrykkjer skepsis overfor EU. Det naturlege spørsmålet vert då: Ser Senterpartiet at EU har ei rolle som kan vera bra for klimasamarbeidet? Og som ei oppfølging – me opplever at Arbeidarpartiet, gjennom merknadane sine, ikkje skal ta i bruk fleksibilitetsmekanismane, noko som Senterpartiet viseleg ønskjer. Ser Senterpartiet seg framleis tent med eit regjeringssamarbeid med Arbeiderpartiet, noko som i tilfelle ville endra skogpolitikken vår vesentleg?
Liv Kari Eskeland (Høyre), 2018-05-03:
Det me legg på bordet i dag, er ei klimamelding og komiteen si handsaming av denne, som trass i harde ord og slakt frå enkelte representantar i salen, er offensiv. Her vil eg spesielt trekkja Stortingets merksemd mot den retninga me gjennom dette arbeidet no dreg den maritime næringa i. Me ser eit ambisjonsnivå for næringa som strekkjer seg til nye høgder. Det vågar me å gjera fordi me gjennom dei siste åra har sett at næringa har levert på våre visjonar om utsleppsfrie ferjer og snøggbåtar, men òg fordi me ser det som vesentleg at den maritime næringa tek sin del av reduksjonane i utsleppa. Men eg vil åtvara Stortinget mot å tru at krava til framlegg om utsleppsfrie fjordar er ei enkel sak å løysa. Med respekt for dei lange tidshorisontane som f.eks. cruiseskip har, med planlegging, finansiering, bestilling og drift, er det eit 40–50-årsperspektiv. Det me gjer, er å setja krav til næringa om å snu seg svært mykje fortare enn slike horisontar tilseier. Og tek me slike grep, er det viktig at me i fellesskap dreg opp desse linjene, og at me ikkje i neste stortingsperiode finn det føremålstenleg å setja andre mål. Me må belita oss, som me seier der vest. No opplever eg at det er brei einigheit om det ambisjonsnivået som ligg på bordet for den maritime sektoren. Det er nødvendig, det er bra, og det er avgjerande for at me skal lukkast. Havstrategien frå regjeringa drog opp ambisjonen om å vera blant verdas fremste havnasjonar, og det inneber òg at me må ta klima og miljøansvaret på alvor – at me skal vera fremst med tanke på miljøteknologiske løysingar, og at me skal vera blant dei nasjonane som vågar å setja krav om at vår unike natur framleis skal stå rein og urørt. Dei vedtaka me er inviterte til å gjera i dag, vil utfordra den maritime næringa vår. Men det kan òg danna grunnlag for ny teknologi som me i neste omgang kan industrialisera. Det kan danna grunnlag for nye energiberarar som hydrogen i den maritime flåten. Det viser at me er teknologioptimistar og at me har stor tru på den innovasjonsevna og kreativiteten som ligg hjå den maritime industrien vår. Nei, me kan på ingen måte seia at me ikkje har ambisjonar, slik eg opplever at eksempelvis SV tek til orde for. Det me legg fram i dag, viser det motsette.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2018-05-03:
Jeg har lyst til å starte med å rose Senterpartiet. Jeg opplever dem som konstruktive, særlig når det gjelder ambisjonene knyttet til å bruke biomasse for å redusere klimautslippene. Det har mye for seg, og vi har store muligheter. Så er det greit at Senterpartiet er mer utålmodige, og også at man er internasjonalt orientert. Det er bra. Det opplever vi at Senterpartiet egentlig har vært i klimapolitikken hele veien. Sentrumspartiene Venstre, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet har jo vært med på alle klimaforlikene så langt, støttet opp om klimalov og vil bruke mulighetene, også kostnadseffektive tiltak. Men nå har det oppstått en ny situasjon på rød-grønn side, da Arbeiderpartiet gjør en salto og ikke vil delta i det internasjonale forpliktende samarbeidet, særlig i Europa. Spørsmålet er om Senterpartiet egentlig ser seg mest tjent med å samarbeide med de blå-grønne partiene for å sikre også matproduksjonen og det representanten er opptatt av knyttet til å ta i bruk skogens muligheter.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2018-05-03:
Representanten Haltbrekken snakker om utallige blå-grønne løfter, men ingen mål. Hva som er riktig, er ikke så lett å forklare. Jeg er opptatt av det praktiske i politikken. Da SV satt i regjering, ble en norsk biodrivstoffabrikk tatt ut av produksjon – egentlig på oppløpssiden, på målstreken – ved at en endret på veibruksavgiften, sånn at det ikke ble lønnsomhet i den produksjonen. Med det har vi utsatt en stor omstilling, som bl.a. Haltbrekken etterlyser, innenfor kollektivtrafikken. Så vil jeg til et innenlands, enkelt eksempel: I Oppland produseres det nok biogass til å fylle på alle busser i rutedrift. SV har sittet i posisjon i Oppland og i Hedmark i 15 år uten å ha greid å få biogass på en eneste buss. Kan Haltbrekken forklare hva som skal til for at en lokalt kan få til det en ønsker seg?
Ketil Kjenseth (Venstre), 2018-05-03:
Venstre har i hvert fall ikke gjort en salto. Vi har etablert et gulv for å kutte. Det er ingen motsetning mellom det og å gjøre mer, og det har vi absolutt muligheter til å gjøre. Det er overraskende at Arbeiderpartiet, som er for EU – vi hadde en debatt før påske om å bidra til fornybar energi i Europa – ikke vil være med på forpliktelsene overfor EU nå. Det er vanskelig å forstå hvorfor Arbeiderpartiet gjør denne saltoen når det gjelder disse målsettingene, og hvilke forpliktelser en da legger på en industri – men også på innbyggerne – som skal være med på en omstilling. Vi ser i elbilpolitikken: Det har tatt 15 år å komme dit at vi har et nybilsalg der det snart er flere elektriske biler som selges. Det tar tid, men det gjør også omlegging av avgifter. Og det er her det store spørsmålet til Arbeiderpartiets politikk er: Når en legger så store forpliktelser innenlands, hvilke avgifter er det som skal skrus opp, og hvilken teknologi er det en skal utløse, som skal ta de store sprangene?
Ketil Kjenseth (Venstre), 2018-05-03:
Det har Venstre absolutt ikke gjort. Denne meldingen er i hovedsak om ikke-kvotepliktig sektor. CCS-teknologien er ikke så aktuell for transportsektoren, f.eks. – heller ikke for byggsektoren. Derimot er den veldig aktuell for avfallssektoren. Det er veldig mange piper fra forbrenningsanlegg rundt om i Europa som har behov for CCS-teknologi, altså for karbonfangst og -lagring. Det kommer andre meldinger framover og andre vendinger, der vi får anledning til å diskutere hvor mye penger vi skal putte på, til hvilke formål, for å realisere en norsk, stor industriell mulighet for karbonfangst og -lagring. Revidert nasjonalbudsjett blir den første muligheten til å ta tak i det. Vi skal også forhandle om statsbudsjettet for 2019 og se på mulighetene framover for å putte på, så vi har ikke gitt opp våre ambisjoner knyttet til dette.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2018-05-03:
Når det gjelder samarbeidet med SV, mener jeg at vi bør fortsette det – og ha store ambisjoner. Det gir også store muligheter. Jeg opplever at SV nå er på tur etter Venstre i å snakke om grønn omstilling og om å ta videre en teknologi som gir muligheter for en grønn industri i Norge. Derfor er jeg overrasket over at SV ikke vil være med på internasjonale forpliktelser og et internasjonalt samarbeid, særlig knyttet til EU. Når det gjelder de konkrete utfordringene fra SV, mener jeg at det ligger et ambisiøst mål her om å kutte 50 pst. i transportsektoren innen 2030. Det er enormt offensivt. Vi ser at det innenfor elbilpolitikken har tatt 15 år når det gjelder personbiler. Nå skal vi fase inn de tunge kjøretøyene. Vi skal etter hvert få alle bussene over på nullutslippsdrivstoff. Det er offensivt. Jeg oppfordrer representanten Haltbrekken gjensidig om å banke på døra.(Presidenten klubber.) Det var ingen som hindret SV i(presidenten klubber igjen) å bli med på noe forlik her. (Presidenten klubber.) (presidenten klubber igjen)
Ketil Kjenseth (Venstre), 2018-05-03:
Jeg tror jeg må starte hos representanten Per Espen Stoknes. Representanten glemte nok å ta helium før han gikk på talerstolen, for det var vel bare det som manglet i et fjasete innlegg om symbolpolitikk. Dette handler om en virkelighet der vi skal kutte, og både den forrige regjeringen og dagens regjering har lagt på bordet mange tiltak som kommer til å virke framover. Omsetningskravet for biodrivstoff, 20 pst. innblanding i 2020, var veldig omstridt da det ble vedtatt – flere aviser skrev på forsiden at dette var umulig å få til. I 2018 skal vi blande inn 10 pst. Vi er på god vei til å klare det kravet. Elbilpolitikken ligger fast fram til 2021, og det sier noe om langsiktigheten. Den ble etablert i 2003, og når vi kommer til 2021, er vi forhåpentligvis i nærheten av at halvparten av bilene er utslippsfrie. Det sier noe om den langsiktigheten vi må ha, for de som skal betale disse avgiftene, er folk flest. Vi etablerer nå et CO 2 -fond, Enova er styrket, det er etablert en Prosess21-strategi, Fornybar AS er etablert i år – en forvaltningskapital på 400 mill. kr. Forbudet mot bruk av fossil olje til oppvarming i bygninger fra 2020 gjør noe med omstillingen. I meldingen her ligger det også at Avinor skal tilrettelegge for elfly på kortbanenettet. Og vi snakker ikke om lange horisonter, men om innen 2025. Dette er krevende omstillinger vi står foran i samfunnet. Det stilles store krav både til næringslivet og til innbyggerne våre, både til å endre holdninger og vaner og til å bidra i spleiselaget, for Enova finansieres i hovedsak av elavgiften som norske husholdninger betaler, mens næringslivet altså ikke har elavgift. Så dette er et spleiselag og en dugnad, og vi går hånd i hånd. Til representanten Kaski, knyttet til EUs kvotemarked: EU skal nå systematisk slette kvoter de neste årene – ambisiøst – og de skal også endre faktoren for kvoter fra 1,74 pst. til 2,23 pst. Det blir også en stor utfordring for Norge og norsk næringsliv å henge med på dette, og så kan Norge velge i den andelen vi får i avtalen med EU, å kutte de innenlandske kvotene og ytterligere heve kravet til EUs bidrag. Så til Haltbrekkens ønske om en ny klimamelding. Ja, det må vi gjerne legge fram, men først når vi har en avtale med EU om norske forpliktelser, og når vi har referansebanen for skog på plass.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2018-05-03:
Det jeg vil legge vekt på, er systematikken som vi legger til grunn – at vi skal få en avtale med EU. Det som nettopp klimaloven og avtalen med EU vil gi oss, er årlige klimabudsjetter – fra 2019, ifølge klimaloven, men også fra 2021, ifølge EU – den årlige rapporteringsplikten og også sanksjonene. Det vil sette norsk klimapolitikk i et helt annet system, med større forpliktelser. Og det er da vi kan snakke om de ambisjonene som mange etterlyser her. Av de over 70 forslagene er mange innen 2020, og det er jo helt urealistisk å skulle nå dem. Når det gjelder det forslaget som SV har gått høyt på banen med, om utslippsfrie verdensarvfjorder innen 2023, lander i dag et enstemmig storting på innen 2026, og når det er teknisk mulig å få det til. Det viser at det er viktig å ha de forhandlingene vi har i Stortinget, og det er også et resultat av at noen der ute har meldt at dette er for ambisiøst(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Ketil Kjenseth (Venstre), 2018-05-03:
Jeg vil slutte meg til rosen til saksordføreren, representanten Storehaug fra Kristelig Folkeparti. Dette er den første saken han er saksordfører for. Det er et stort engasjement i komiteen, og som komitéleder er jeg veldig glad for både engasjementet og å se at nye krefter kommer til. Den saken vi behandler her i dag, er en sak der Venstre og SV har stått sammen om et forbud mot sjødeponi. Vi fremmet i 2015 forslag om at sakene om Repparfjorden og Førdefjorden skulle til stortingsbehandling før utslippstillatelse kunne gis. Tidligere i dag har vi brukt flere timer på å diskutere klimakutt og veien fram mot 2030. Den saken vi diskuterer her, handler mer om klassisk naturvern, og det er viktig at Stortinget bruker tid på det, fordi tap av natur og tap av naturmangfold er også en av de utfordringene vi står overfor. Så er det slik at forslaget fra SV i dag reelt sett er en omkamp der en tester ut om Venstre – i regjering – har en mulighet til å stoppe et stort flertall i Stortinget og ta en omkamp innenfra i regjeringen. Venstre har gått i regjering for å ta kampen om framtida, og i mindre grad om fortida. På Jeløya forhandlet vi om nettopp dette, og vi aksepterer – som egentlig blir bekreftet av et stort flertall her i salen i dag – at forvaltningsvedtaket her er gjort, at det er bekreftet, og at disse to fjordene må forholde seg til det vedtaket. Men i plattformen står det at det ikke skal gis noen nye utslippstillatelser, og at vi skal få mer kunnskap om hva gruveavfall gjør med fjordene våre. Så dette er kortversjonen av vår stillingtagen her. Vi skal skaffe oss mer kunnskap om hva avfall under havoverflaten har å si for naturmangfoldet i havet. De dugnadene som skjer i dag knyttet til å plukke opp plast fra havet, hadde ikke skjedd uten at mange av oss hadde gått mange turer på strendene langs kysten – eller der jeg har gått, langs Mjøsa – i mange år og plukket plast og avfall. Jeg er veldig glad for at så mange tusen i dag er ute og ser utfordringene som vi skaper med forurensningen i havområdene.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2018-05-03:
Jeg synes ikke dette er en anledning for å kritisere Statoil. Den store historien, som representanten Espen Barth Eide trakk opp, er i all hovedsak riktig: et vellykket statlig eid selskap som har forvaltet ressurser ut fra den kunnskapen en til enhver tid har hatt, til fellesskapets beste. Derimot finner jeg vel at dette er en anledning til å kritisere representantene for forslaget. For vi har hatt en høring i komiteen, og det var absolutt ingen som kom på høring, og det vitner ikke om noe stort rop i befolkningen om at dette er et navneskifte som folket stritter imot. Jeg vil nok driste meg til å si at det minner litt om det gamle, gretne ekteparet som blir litt snurte når eldstebarnet, eller kanskje enebarnet, vil flytte ut av barndomshjemmet. I lys av den debatten vi har hatt tidligere her i dag, om at vi skal fornye og skape en likevekt, satse på grønne løsninger og grønn omstilling – vi forventer rett og slett mindre oljeinntekter til å løse det grønne skiftet – så er dette kanskje egentlig dagen for å rope et lite hurra for Statoil, som på egen hånd har tatt dette valget: at en vil kaste oljen ut av navnet og erstatte det med likevekt og balanse – og sågar også tilføye «nor», som setter et tydeligere preg på den norske identiteten. Så jeg synes vi skal trøste oss med at logoen blir rød, mens skiftet blir grønt.
Tina Bru (Høyre), 2018-05-03:
Representanten Haltbrekken er glad i å bruke store ord, som her i dag «unisont slakt» og «havari». Han har også tidligere brukt store ord, som f.eks. «tidenes mageplask» og at «klimameldingen totalt mangler klare forpliktelser til å gjennomføre nødvendige klimatiltak». Når er de to siste sitatene fra? Jo, det var i 2007, da hans eget parti var med på å legge frem en klimamelding. Det samme gjentok representanten i 2012, da som leder av Naturvernforbundet, i forbindelse med den andre klimameldingen fra de rød-grønne. Dette er altså ganske vanlig å høre fra Lars Haltbrekken. Men hva har skjedd siden den gang? Jo, vi har fått et mål om halvering av utslipp fra transport. Vi har en elbil-andel på 30 pst. Vi bruker nå 18 mrd. kr mer, ut over ambisjonen i klimaforliket, til Enova. Vi bruker 3 mrd. kr årlig på klima- og skogsatsingen. Har representanten det i seg i det hele tatt til å si at ting nå i hvert fall er bedre enn da hans eget parti satt i regjering?
Tina Bru (Høyre), 2018-05-03:
I denne saken har Arbeiderpartiet og Senterpartiet fremmet forslag om at Stortinget skal be regjeringen om å stemme imot forslaget om at Statoil skal endre navn til Equinor på Statoils generalforsamling den 15. mai. Et flertall i komiteen mener at dette er en dårlig idé, da det bryter med viktige prinsipper for statlig eierskap. Suksessen med statlig eierskap i Norge er ikke basert på at Stortinget skal detaljstyre det enkelte selskap og overprøve det enkelte selskaps strategiske beslutninger. Statoil er et viktig selskap for Norge. Norge er et av ytterst få land i verden som har klart å forvalte oljeressursene sine på en måte som har vært til det beste for fellesskapet og vært et viktig bidrag til en av verdens beste velferdsstater. Et viktig premiss for denne suksessen er at staten har sørget for gode og forutsigbare rammebetingelser for Statoil, og at staten er en forutsigbar og god eier som kjenner sin besøkelsestid. Staten verken kan eller skal gå inn og detaljstyre Statoil etter enkelte politikeres innfall. Det er bred politisk enighet om viktige prinsipper for hvordan staten skal opptre som eier. Viktige elementer i denne sammenheng er bl.a. at styret er ansvarlig for å utarbeide klare mål og strategier for selskapet innenfor rammen av vedtektene, og at staten stiller forventninger til selskapets resultater, og f.eks. at styret har det overordnede ansvaret for forvaltningen av selskapet og skal herunder ivareta en uavhengig kontrollfunksjon overfor selskapets ledelse på vegne av eierne. De nevnte prinsipper baserer seg på at staten primært utøver sin innflytelse i generalforsamlingen og overlater til styret og ledelsen å ta de strategiske beslutningene i selskapet. Disse prinsippene skal bidra til en god eierforvaltning som sikrer statens verdier og bidrar til verdiskaping i selskapene der staten er eier. Selskapets ønske om navneendring er ikke en beslutning som behøves forelagt for Stortinget. I henhold til Grunnloven er forvaltningen av eierskapet delegert til det departement selskapet hører inn under. Det er i saker om endringer av statens eierandel og vedtak om kapitaltilførsel at det må hentes samtykke fra Stortinget. En beslutning om navneendring for selskapet er ikke en endring som krever samtykke fra Stortinget. Stortinget skal ikke gripe inn i forretningsmessige beslutninger av en slik karakter som det foreliggende ønsket om navneendring er. Den ønskede navneendringen er begrunnet i forretningsmessige og strategiske hensyn, og slik staten utøver sitt eierskap, skal denne type beslutninger fattes i styret og ikke i Stortinget. Vi mener det kan skape en uheldig presedens om det blir opp til Stortinget å overprøve Statoils styres strategiske og forretningsmessige beslutninger. Jeg er derfor glad for at forslaget fra Arbeiderpartiet og Senterpartiet ikke får flertall her i dag. Avslutningsvis: Dette handler ikke om hvorvidt man liker navnet Equinor eller ikke. Dette handler om hvordan staten skal opptre som eier.
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2018-05-03:
Det er to ting ved denne debatten som eg synest er ganske urovekkjande. For det fyrste er dette ein debatt som minner litt om eventyret om mannen som satt og ikkje høyrde kva mannen som kom på besøk sa, og ropte «økseskaft» fordi han var sikker på at det var det spørsmålet som kom til å bli stilt. Litt sånn er det no, at alle saman sit og kjem med sine lause forslag, og kastar dei ut, for dei enkelttiltaka som dei meiner er dei viktigaste. Og då blir det ein slags konkurranse i at talet på forslag, som ikkje er utgreidd, er det same som ambisjonar. Det trur ikkje eg er god klimapolitikk. Nokon meiner at dette skal vere ei stor vårreingjering av ein dugnad, men den dugnaden er vi nøydde til å ta i kvar einaste sak, i kvar einaste komité, og ikkje berre vi som sit i energi- og miljøkomiteen. Denne stortingsmeldinga som vi diskuterer no, handlar om korleis vi, i lag med EU, skal nå våre klimaforpliktingar. Det er det vi skal svare på, og det er det eg har vore med på å gjere i behandlinga av denne meldinga, og det ønskjer eg å følgje opp gjennom mange tiltak – ikkje berre gjennom eitt viktig tiltak.
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2018-05-03:
Om eg har forstått rett korleis Stortinget fungerer, så er det slik at det som er gjeldande vedtak i Stortinget, det er  gjeldande i Stortinget, uansett om ein vel ikkje å springe inn opne dører med rambukk i alle stortingsmeldingar som kjem etter det. Eg opplever at målet om at global klimapolitikk ikkje skal gå ut over primærnæringane og matproduksjonen, er noko som står fast i norsk politikk, det er noko som Kristeleg Folkeparti står fast på, det er noko som til og med står fast i Paris-erklæringa, og som òg ligg som eit grunnlag for den tilknytinga vi ønskjer å ha til EU. Det er ein av grunnane til at vi har fleksibilitetsmekanismar. Det er òg grunnen til at eg meiner at denne meldinga er god, og at den jobben som Kristeleg Folkeparti har gjort med å forsterke ho, bl.a. når det gjeld skog, for å sikre at folk skal kunne jobbe og bu i heile landet vårt, er viktig.
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2018-05-03:
Eg trur eg og representanten Haltbrekken har hatt ei ganske forskjellig innstilling til kva denne meldinga skulle vere. Han har lagt inn ein premiss om at dette skulle vere den store vårreingjeringa der ein skulle stemme for flest mogleg nye tiltak, der det var om å gjere å konkurrere om spesifikke tiltak, mens eg har meint at dette heller handlar om å slå fast kva som er golvet i norsk klimapolitikk, der vi kan sikre den omstillinga som vi gjer. Det viktigaste då er å sikre at det er ei skikkeleg prising av karbon, så det kostar å forureine og lønnar seg å velje miljøvenleg, og at ein bidrar til den gode omstillinga som skjer – bl.a. når ein jobbar bra med Enova og sikrar gode løyvingar, sånn at ein får ei reell omstilling og ei teknologiutvikling. Dette er ting som Kristeleg Folkeparti har følgt opp i kvart einaste statsbudsjett der vi har vore med og hatt ei hand på rattet. Det har bidrege til at det har vore eit taktskifte i norsk klimapolitikk etter at sentrum igjen fekk innflytelse på han. Det er eg stolt av, fordi det har vore eit taktskifte frå dei tinga som skjedde då SV sat i regjeringskontora, og ting skjedde for seint – og for lite.
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2018-05-03:
Eg vil takke føregåande talar for eit godt innlegg om skogen og om viktigheita av at Noreg følgjer dette opp i forhandlingane når vi skal kople oss på LULUCF opp mot Europa. Det har vore fleire debattinnlegg no som slår fast f.eks. at Kristeleg Folkeparti kunne stemt for fleire forslag, her blir det ikkje vedteke nokon ny politikk, det er mangel på tiltak. Men eg synest eigentleg det innlegget var eit godt symbol på det same, for her seier jo fleirtalet av alle partia at ein skal bruke det handlingsrommet ein har opp mot EU. Ein slår fast at ein skal ha på plass kompensasjon. I lag har vi fått til dei viktige tinga som ein no skal klare å få til. Og likevel er det nokre som meiner at her må vi fremje endå eit laust forslag, fordi dei 70 forslaga som ligg der no, ikkje er nok, tydelegvis. Det blir litt av det same: Det er nokre som seier at Kristeleg Folkeparti no burde teke ein omkamp om ein tredje rullebane på Gardermoen, endå vi har slått fast kva vi meiner om den i Nasjonal transportplan. Ja vel, kva er det ved denne stortingsmeldinga som gjer at ein skulle ha endra syn ut frå dei prosessane vi står i? Vi veit at vi må kutte i klimagassutsleppa, vi veit at vi har mål fram mot 2030. Stortinget har til og med vedteke eit forsterka mål der ein ønskjer å vere klimanøytral fram mot det og fått på plass ei klimalov som skal lage eit rammeverk som sørgjer for at det blir ein kontinuitet, og at dette ikkje blir ein bonanza av lause forslag som ikkje har ein samanheng, og kor mange av dei ikkje er utgreidde og slår inn opne dører, eller er ting som eigentleg ligg i budsjettet, og som bør liggje i budsjettforhandlingane. Det er litt sånn at stortingsdebattane nokre gonger kan bli ein konkurranse i å misforstå med vilje, og det håpar eg vi klarer å slutte med når det gjeld det som kanskje er det viktigaste området å klare å jobbe i lag med, nemleg klimaarbeidet vårt. Vi får på plass eit viktig rammeverk no når det skal vere ei klimalov som skal slå fast sektorvise ambisjonar, og at desse tinga skal kome i statsbudsjettet. Det blir ein spennande prøvestein i dei statsbudsjetta som kjem, at vi klarer å få på plass det riktige rammeverket for å jobbe med dette. Men då handlar det om å klare å stå i ein systematikk og ikkje tru at det er lause forslag utan ein samanheng som tek oss fram. Eg har lyst til å minne om eit sitat som eg blei fortald av ein litt eldre mann i går, eit finsk ordtak som heiter at dess færre tenner ein har i munnen, dess lausare sit tunga. Er det noko vi treng i klimapolitikken, er det tenner som kan bite, og ikkje ei tunge som berre sit laust.
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2018-05-03:
Representanten Gjelsvik har anten høyrt feil eller så har eg uttalt meg uklart. Kristeleg Folkeparti har sagt at vi ønskjer å kome tilbake til Stortinget med spørsmålet om ein tredje rullebane, og det er noko ein må gjere om det skal byggjast ein tredje rullebane. Det eg synest er litt symptomatisk for korleis denne debatten no har blitt, er at ein jobbar for tiltak som gjev dobbel verkemiddelbruk, enkelttiltak i sektorar som er utgreidde, ein peikar på enkeltteknologiar. Ein ønskjer å flytte det klimaomstillingsarbeidet som skjer i norsk næringsliv, ute i distrikta, ute hos dei som skapar jobbane, og ute hos dei som lever liva sine i landet vårt – det verkemiddelapparatet – inn til Stortinget i form av dei ideane og tiltaka som ein kan kome fram til, og så er ein imponert over kor mange slike tiltak ein har klart å finne på. Det er ikkje ein god måte å drive politikk på, og det er ikkje ein god måte å drive klimapolitikk på. Vi treng dei mange klimatiltaka, ikkje dei få. Då treng vi at det er næringslivet og Noreg som heilskap som omstiller seg, ikkje berre Stortinget i enkeltvedtak.
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2018-05-03:
I førre debatt var det mange som snakka om å ta ting heim. For meg blir det litt bokstaveleg i denne saka, all den tid eg er son av ein fiskar frå Førdefjorden. Dette er den fyrste saka som blir lagd fram her i Stortinget med meg som saksordførar. Eg må begynne med å takke resten av komiteen for eit godt samarbeid. Det er jo ikkje fyrste gong, og det blir heller ikkje siste gong, vi diskuterer denne saka her i denne salen. Kristeleg Folkeparti har valt å støtte Dokument 8-forslaget frå SV delvis. Dette framlegget peikar på at det er teke prøvar i gruveprosjektet i Førdefjorden, i Engebøfjellet, som har vist at det er ganske store endringar i dette prosjektet. Mellom anna er no rutil eitt av dei to produkta ein skal ta ut – det er berre eitt av to – og dette har gått frå å vere eit rutilprosjekt til no å vere eit rutil- og granittprosjekt. Talet på arbeidsplassar som blir skapte, er ganske kraftig nedjustert. Driftstida er nedjustert, og lengda på dagbrot, altså den perioden som vil skape mest støy og forureining for folk i nærleiken, er oppjustert. Dette er kritisk av éin grunn, og det er historikken som ligg bak det løyvet som er gjeve til fjorddumping i dette området. Miljødirektoratet gav fyrst dei som kom med miljøåtvaringane mot prosjektet og åtvara mot den planlagde fjorddumpinga, rett. Fyrst etter eit pålegg om å sjå den samfunnsøkonomiske nytten i prosjektet ville dei tilrå det. Når desse samfunnsøkonomiske effektane no er ganske vesentleg endra og ein til og med har endra kva mineral ein er på jakt etter her, til rutil, som det er nasjonalt eigarskap til, og granitt, som det er lokalt eigarskap til, er det ganske vesentlege endringar i eit prosjekt der det i utgangspunktet var ganske mange miljøfaglege grunnar som tala imot, bl.a. mengda avfall som skulle i fjorden, og at det er fleire raudlista artar som har gyte- og oppvekstområde i området. Dette er blant dei tinga Havforskingsinstituttet tidlegare har åtvara mot. Det er generelt høg terskel for å gjere om på forvaltingsvedtak. Eg vil minne om at ein i merknadene førre gong denne saka var oppe i Stortinget, påpeika at prosjektet skulle følgjast nært, og når dei sentrale føresetnadene no endrar seg, er det ein test på om Stortinget gjer det. Når det gjeld saka i Kvalsund, har Kristeleg Folkeparti vurdert det sånn at det ikkje har kome fram ny informasjon som har endra tilstrekkeleg på føresetnadene til at vi vil be om ei ny vurdering i den saka.
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2018-05-03:
Det er riktig – eg ynskjer å ta opp forslag nr. 1.
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2018-05-03:
Mange ting skjer i denne saka og som også skjer lokalt no. Eit anna selskap, som heiter Arctic Mineral Resources, har sagt at dei er interesserte i eit alternativt prosjekt ved Engebøfjellet som skal utvinne granat, og som ikkje skal dumpe i fjorden. Kva tenkjer ministeren om det?
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2018-05-03:
Eg takkar saksordføraren for ei god utgreiing om ei sak som vi har brukt god tid på i komiteen. Vi har til og med hatt ei høyring, og eg må òg seie at eg synest statsråden i den høyringa svarte ganske godt på korleis han har stilt seg til den namneendringa som Statoil ønskjer å få gjort. Det kom jo ingen andre på den høyringa, så då hadde eg ein og ein halv time ekstra, og eg fann ut at eg kunne «google» litt i andre prosjekt som Statoil har involvert seg i der det har vore snakk om statleg styring. Så eg såg litt på tala for oljesandprosjektet, som den raud-grøne regjeringa ikkje ville bruke statleg eigarskap for å bryte mot. No kritiserer dei og stiller spørsmål ved ei investering i 100-millionarkronersklassen. Den gongen brukte Statoil 10 mrd. kr, og det var snakk om ei investering på opp mot 100 mrd. kr – ikkje i retning av å bli eit breiare energiselskap eller å bli eit selskap som kan bidra til den omstillinga som vi har diskutert opp og i mente i salen før i dag, men til å gå den heilt andre vegen. No ønskjer dei same partia – unntatt SV – at Stortinget gjennom representantforslag skal gå inn og drive aktivt eigarskap over dei statlege selskapa som er børsnoterte, og der det er leiinga som sit med dei strategiske omsyna. Det synest eg er litt spesielt. Eg vil berre seie at eg synest dette er ei sak som ligg til selskapet, og styret i selskapet, å stå i. Det blir spennande å følgje dette selskapet framover. Vi er stolte av Statoils historie, og vi er glade for det potensialet dette selskapet har for å bidra til ei grøn omstilling. Men då må ein òg tenkje meir som eit energiselskap, og det trur eg er klokt. Det er mange ting ein kan gjere i stortingssalen, men eg trur at når det gjeld å styre namnevalet til statlege selskap, er det kanskje ikkje den beste plassen å begynne.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2018-05-03:
Representanten endte vel opp i diskusjon med seg selv oppe på talerstolen, med at man fortsatt var et opposisjonsparti, men man har jo også sagt at man er et klimaparti, og ikke minst et bistandsparti. Kristelig Folkeparti har jo nå vært med og støttet en tredjedel av kuttene i klimabistanden, så det virker kanskje ikke veldig troverdig, men de har også vært med og stemt sammen med regjeringen for mindre ambisiøse tiltak enn resten av opposisjonen. Så jeg har egentlig tenkt å ha et veldig enkelt spørsmål: Hva er Kristelig Folkepartis viktigste klimasak denne våren? Vi har nå behandlet avfallsmelding, vi har behandlet klimastrategi, og vi venter på revidert, som kommer 15. mai. Hva er det viktigste norsk politikk kommer til å se av klimasatsingen for Kristelig Folkeparti denne våren?