Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2000-03-07:
Uavhengig av statsråd Sponheims forklaringsbehov er det niende gang at Stortinget har etablering av et internasjonalt kunnskaps- og IT-senter på Fornebu til behandling, et senter som skal makte å bringe sammen nasjonale og internasjonale forskere og investorer og slik sikre økt verdiskaping fra og i Norge. Selvsagt kan man, som regjeringssjefen og statsråder gjør det, snu saken på hodet og argumentere for at Regjeringen blir instruert, i stedet for å peke på det faktum at det hadde nok vært færre behandlingsrunder her i denne salen om det utøvende organ som Regjeringen jo er, hadde fulgt opp Stortingets vilje. Stortingets holdning har vært klar hele tiden. Der Regjeringen har gjort saken om Fornebu til et spørsmål om eiendomsspekulasjon, har Stortingets flertall hele tiden vektlagt den næringspolitiske siden, der kunnskap, utvikling og forskning står sentralt. Men dette må skje sammen med investorer som vil satse på ideene, vel vitende om at arbeidet med å kommersialisere forskningsresultater tar tid. Og vi vet også at med de næringspolitiske virkemidlene vi i dag har, er det nettopp kapital som mangler når en skal over den første kneiken når det gjelder nyskaping. Dette viser bl.a. undersøkelser fra SINTEF, som jo også er med i flertallsinnstillingen. I land som vi ellers liker å sammenlikne oss med, er generøsiteten overfor kunnskapsintensive næringer og bedrifter påtakelig. Andelen av verdiskaping som kommer fra kunnskapsintensive næringer, er i ifølge OECD i Norge bare 35 pst., mens OECD-snittet er 50 pst. Norge er et av de få land hvor tradisjonell industri har vært toneangivende i den økonomiske veksten. Også når vi ser på industriproduktenes pris og kvalitet, scorer Norge lavt. Det betyr i klartekst at vi i den tradisjonelle industri ikke greier å utvikle og bruke kunnskap, vi blir volumprodusenter, ikke kvalitetsprodusenter. Men samtidig er vi i tiden som kommer, helt avhengig av at bedriftene våre utvikler kunnskap i ulike former, som igjen gjør at vi styrker kvalitet og verdiskaping. Derfor er en av de fremste oppgavene vi som politikere kan gjøre i næringspolitikken, å stimulere til nyskaping og kunnskapsutvikling. Og la meg slå fast: IT-næringen selv, som en av de mest internasjonalt orienterte næringer vi har, er et godt eksempel på at eksport og internasjonalisering gir muligheter for sysselsetting i Norge. Norske IT-bedrifter hevder seg godt innenfor områder som maritim overvåking og kommunikasjon, miljøovervåking og telekommunikasjon, og ikke overraskende er den maritime næringsklyngen i front. Men bak denne utviklingen ligger mange års målrettet arbeid og kompetanseutvikling, både i bedrifter og i forskningsinstitusjoner. Det konseptet og den aktør som Stortingets flertall har valgt, har alle muligheter til å lykkes. De er internasjonalt orientert, de har folk med ideer som har lang erfaring i å satse nytt, og som faktisk har lyktes, og de har i tillegg nå knyttet til seg regioner og distrikt i et samspill. I midten av det hele ligger vårt eminente teleselskap, Telenor, og SINTEF, som har lang erfaring i å prøve ut forskningsideer i praktisk virke og også har gode resultater, og forskningsparkene som har nærhet til våre universitetsmiljøer. At enkelte bedrifter og utdanningsinstitusjoner har ulike oppfatninger om dette både når det gjelder konsept og aktør, er helt naturlig. Ingen liker konkurranse, men det løpet er for lengst kjørt. Ingen aktører, enten det er bedrifter eller utdanningsinstitusjoner, kan lenger leve i fullstendig isolasjon. Saken i dag har hatt en vanskelig start. Vi har mistet tid, men forhåpentligvis blir utgangen i dag at startsignalet kan gis. Vi må møte næringspolitikkens sceneskifte åpent og søkende. Stortinget har nettopp nå behandlet forskningsmeldingen og slått til lyd for en helt annen offensiv innsats på dette området, selv om ikke Regjeringen fulgte oss helt frem. Men så få som vi er her i landet, vil det være vår evne til sammen å se nye muligheter og vår evne til å opptre slagkraftig på tvers av tradisjonelle bransjeinndelinger og samfunnssektorer som vil være med og avgjøre om vi lykkes på fremtidens globale markedsplass. Det er det Stortingets flertall har ønsket med en næringspolitisk offensiv, som forhåpentligvis nå kan komme ut av dødvanne og få full bør.