trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 1999-06-16:
Det er trist hvis representanten Andersen blir deprimert av å lese innstillinga, men av og til kan sannheten være litt deprimerende. Og det er på ingen måte slik at Arbeiderpartiet overdriver, det kan vi bare se på de nakne talls tale, som bl.a. sier at det f.eks. når det gjelder barnehageutbygginga, faktisk var slik at vi i 1997 bygde 16 400 barnehager. I 1998 var tallet nede på 3 500 nye barnehager, og for dette året er det vedtatt et måltall for barnehageutbygginga på 2 500 barnehageplasser. At Fremskrittspartiet ikke er bekymret over det, overrasker ingen, men Arbeiderpartiet er bekymret over det på vegne av de ungene som nå ikke får den hardt tiltrengte barnehageplassen som de skulle hatt, men som foreldrene ikke har råd til å betale for, fordi prisene er gått til værs. Vi ser også den samme utviklinga innenfor skolefritidsordninga: Prisene settes opp fordi kommunene ikke har nok penger, noe som fører til at unger blir tatt ut. Slik kunne vi ha tatt for oss område etter område når det gjelder barn og unge, og det er faktisk en utvikling som bekymrer Arbeiderpartiet. Det er derfor vi sier at vi er nødt til å ha noe mer penger til kommunene, men vi er også nødt til å omfordele de pengene kommunene har, på en bedre måte enn det som er situasjonen i dag. Fremskrittspartiet vil ikke være med på noe av det, så Fremskrittspartiet må da være såre vel fornøyd med den situasjonen som er i kommunene. Fremskrittspartiets svar er: Vi må sette mer ut på anbud, og vi må ha flere markedsløsninger. Men har ikke Fremskrittspartiet oppfattet at norske kommuner er meget forskjellige? Så vidt meg bekjent er det en forutsetning dersom en skal ha ting ut på anbud og en forutsetter markedsløsninger, at det faktisk er et marked. I mange av landets kommuner i Distrikts-Norge er det ikke slik at det er noen stor konkurranse om å drive viktige offentlige tjenester, og det er ikke slik at alle bor i sentrale strøk av landet der det er noen som vil konkurrere om ting. Vi i Arbeiderpartiet er opptatt av å sikre alle landets innbyggere mest mulig likeverdige tjenestetilbud. Men da kan en altså ikke(presidenten klubber) satse på fri konkurranse, slik Fremskrittspartiet vil(presidenten klubber igjen) (presidenten klubber) (presidenten klubber igjen)
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 1999-06-16:
Jeg vil på det sterkeste avvise at Arbeiderpartiet opererer med «harrypenger», heller ikke i forhold til overføringene til kommunene. Som representanten Østberg er vel kjent med, foreslo Arbeiderpartiet for inneværende år ca. 1 milliard kr mer til kommunene, og ca. 1 milliard kr i omfordeling. Dette fikk verken Kristelig Folkepartis, Senterpartiets eller resten av regjeringspartienes støtte, og heller ikke Høyres og Fremskrittspartiets. Kristelig Folkeparti og regjeringspartiene tok et valg da de valgte å samarbeide med andre partier med hensyn til overføringene til kommunene, og det medførte faktisk mindre penger til kommunene. Det er litt underlig at partiet vårt, som faktisk hadde ordentlige penger og ordentlig inndekning og ville gi mer til kommunene, blir angrepet for at vi faktisk ville gi mer for resten av dette året i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Vi har også sagt at vi kommer til å gjøre det for neste år, og vi kommer selvfølgelig til å gjøre det på en skikkelig måte. Vi sier ikke ja takk til begge deler. Jeg er ikke enig med representanten Østberg i at det er 6-årsreformen som er hovedårsaken til at barnehageutbygginga nå har stagnert. Nei, hovedårsaken til det er at kontantstøtta som nå er innført, har medført at mange kommuner sitter på gjerdet og venter, bl.a. på en barnehagemelding som nå har vært lovet i flere måneder, og som igjen er utsatt til høsten fordi man ikke vet hvordan situasjonen vil se ut i forhold til barnehager, og fordi Regjeringa med støtte av Høyre og Fremskrittspartiet har redusert de statlige tilskuddene til drift og investeringer i barnehagesektoren. Det er derfor det blir færre barnehager. Og fordi kommuneøkonomien er så stram, er det også mange kommuner som må sette opp prisene på barnehager. Vi har sagt nei til kontantstøtte, slik den foreligger i dag. Men vi har sagt ja til et bedre tjenestetilbud for barn og unge. Det har aldri vært noen hemmelighet fra vår side at vi er opptatt av å prioritere ikke minst barnehagesektoren, men også skolesituasjonen. Vi opererer på en skikkelig måte. Det har vi tenkt å gjøre også for neste år, og i innstillinga har vi også antydet hvilken størrelsesorden vi snakker om.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 1999-06-16:
Jeg må si jeg er noe overrasket over den noe offensive tonen fra representanten Ryssdal, særlig etter de mange runder vi har hatt i komiteen i forhold til hva Arbeiderpartiets milliard var eller ikke var, hvor Høyre påstår at summen er 200 mill. kr, og hvor vi påstår at den ligger på om lag 1 milliard kr. Dette har vi beregnet ut fra beregninger vi har fått fra Finansdepartementet. Vi har fått utskrift fra budsjettsekretariatet her i huset om at de tallene er riktig. Vi fikk senest i går et brev fra kommunal- og regionalministeren som bekrefter at våre tall er riktige, og jeg vil gjerne sitere fra det: «Det er derfor riktig som det går fram av oppstillingen i kapittel 2.2.1 i komiteinnstillingen til kommuneøkonomiproposisjonen, at Arbeiderpartiets forslag innebærer reduserte skatteinntekter på 906 mill kr for kommunesektoren i forhold til vedtatt budsjett, mot en tilsvarende økning i rammetilskuddet.» Så jeg vil atter en gang si, og jeg har med meg Regjeringa på det, at våre tall er riktige. For øvrig finner jeg grunn til å understreke – til det som representanten Ryssdal tok opp – at Høyre i flere runder har hatt mange måter å beregne ting på. Blant annet har de utelatt i noen av de beregninger som de tidligere har gjort, hva som faktisk ligger inne av økninger til øremerkede tilskudd. Det er viktig her at vi har en samlet oversikt. Jeg mener at våre beregninger er riktige. Det ville ha medført mer penger til både barnehager og skoler, og det ville ha medført mer penger til frie inntekter. Det har vi også fått bekreftet fra Kommunal- og regionaldepartementet.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 1999-06-16:
Representanten Kvalbukt sa tidligere i debatten at Senterpartiet var fordomsfritt, at det ikke var så nøye hvem Senterpartiet samarbeidet med – det var politikken som var avgjørende. Da må jeg spørre statsråden: Betyr det at Regjeringa er fornøyd med situasjonen i dagens Kommune-Norge, og at en mener at Høyre og Fremskrittspartiet fører en bra politikk for kommunene? Mener statsråden at om lag 1 milliard kr mer for i år, slik Arbeiderpartiet foreslo, var unødvendig for kommunene? Vi vet at situasjonen for mange kommuner i dag er veldig anstrengt. Barnehageutbygginga er den laveste på over 20 år, prisene går til værs, det samme gjør skolefritidsordninga, private skoler godkjennes over en lav sko, mens mange av de offentlige skolene forringes. Er statsråden fornøyd med denne utviklinga? Mener virkelig statsråden, slik han gir uttrykk for i et avisinnlegg som det er referert til, i Nationen i dag, at Arbeiderpartiet er uansvarlig når vi signaliserer at vi vil gi mer penger til kommunene også for neste år? Burde ikke heller senterpartilederen være opptatt av å sikre kommunene best mulige rammevilkår for å sikre tjenestetilbudet, spesielt for barn og unge, som nå blir rammet, og også se på hvilke partier han kunne få til det sammen med? Mitt spørsmål blir: Vil statsråden fortsatt legge opp til et samarbeid med Høyre og Fremskrittspartiet, et samarbeid som ikke vil bety en bedre situasjon for kommunene, og som på ingen måte vil bety et bedre tjenestetilbud, spesielt for barn og unge?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 1999-06-16:
Jeg vil ta avstand fra den beskrivelse som Per Sandberg gav i forhold til Arbeiderpartiets virkelighetsbeskrivelse for barnehagesektoren. Fakta er følgende: I 1997 ble det bygd 16 400 barnehager i Norge, i 1998, med en borgerlig regjering med støtte av Høyre og Fremskrittspartiet, var vi nede i 3 500 barnehager, for i år er måltallet 2 500 nye barnehager. Bare her i Oslo står det 4 200 unger i kø for å få en plass. Samtidig er det et faktum at prisene øker betydelig i mange kommuner, noe som medfører at mange foreldre har vært nødt til å ta ungene sine ut av barnehagen. Hvem er det så som taper mest på dette? Jo, det er ikke minst de svakeste blant de svake ungene. Det er barnevernsbarn, innvandrerbarn og andre unger som absolutt har et stort behov for å være i barnehage. Jeg vet at Fremskrittspartiet ikke har noe engasjement overfor disse gruppene, men når de prøver å framstille det som om det ikke skulle være sammenheng mellom de penger vi bevilger til kommunene, og hva vi får ut i den andre enden også når det gjelder barnehager – må de i beste fall ha meget god fantasi. Så god fantasi er det ikke mulig å ha, for det er faktisk ikke riktig.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 1999-06-16:
Først vil eg seie at eg er litt skuffa over at representanten Eriksen etter over eitt år i komiteen ikkje har lært namnet mitt. Men vi får jo ta det som det kjem. Her snakkar representanten Eriksen om at han er redd for at det skal bli større forskjell i Kommune-Noreg. Ja, no har jo Arbeidarpartiet og regjeringspartia, dei gamle partia, regjert dette landet frå både storting, fylkesting og kommunestyre – og no har vi forskjell. No er det forskjell på tenestetilbodet det offentlege skal gi innafor basistenestene helse, omsorg og utdanning. Og det er jo det vi seier at vi vil gjere noko med. Desse basistenestene – helse, omsorg og skule – meiner Framstegspartiet skal vere like overalt, og det kan vi best få til ved at staten tek det økonomiske ansvaret og bruker folketrygda og stykkprisfinansiering. Då vil det ikkje vere kommunal prioritering og kommunal økonomi som er årsaka til at det ikkje blir gjeve eit tilbod. Då vil ein få rettferd, då vil alle menneske som bur i dette landet, kunne få det same tilbodet, anten dei bur i Oslo eller på «den ytterste nøgne ø». Det er eit rettferdig system. Men når Arbeidarpartiet sin representant Eriksen her kritiserer at vi no har forskjellar, må han hugse at når ein peikar på andre, peikar alltid tre fingrar tilbake på ein sjølv!
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 1999-06-16:
I motsetnad til Høgre er vi eit parti som vil lytte til grunnplanet. Vi har attpåtil programfesta det, og vil ha endå fleire folkerøystingar enn vi har i dag. At Høgre ikkje synest noko om det, har vi nettopp fått avklart i denne salen når det galdt ei viss kommuneregulering på Mørekysten, på Søre Luten. At det kanskje er vanskeleg å tolke signal og samanfatte folkemeininga i velforeiningar, i folkemøte eller i spørjeskjema, ja, den utfordringa ser eg jo. Men vi må ikkje på grunn av at det kan oppstå visse problem eller utfordringar, seie nei takk, vi vil ikkje ha noko med folk å gjere. Lat dei berre velje oss inn for fire år, og så tek vi styringa, nærmast etter ordtaket: «Den Gud gir et embete, gir han også forstand.» Vi i Framstegspartiet erkjenner at vi som politikarar er tilsette for å tene folket. Det er folket som har valt oss inn i ymse råd og utval, kommunestyre og fylkesting. Og då har vi sagt oss villige til å lytte til dei signala som kjem frå grunnplanet. Vi ønskjer at flest mogleg av dei vedtaka som blir gjorde i samfunnet vårt, skal fattast nærmast mogleg enkeltmennesket – og helst av enkeltmennesket sjølv, så langt det lar seg gjere. Og klarer vi å samanfatte enkeltmenneskets ønske for sitt nærmiljø og sitt lokalområde, er det ei utfordring for oss politikarar å syte for at det dei ønskjer, skjer.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 1999-06-16:
Ja, verda går framover. No har også Senterpartiet begynt å snakke positivt om Framstegspartiet. Det er gledeleg, og det kan kanskje sjåast på som positivt når det gjeld budsjetthandsaminga til hausten. Så hevda representanten Kvalbukt at Framstegspartiet vil snu opp ned på kvardagen til dei fleste. I tilfelle vi skulle gjere det, ville det vere til det betre, for vi vil nemleg sikre alle menneske, også dei som bur i Nord-Noreg, basistenester som helse, omsorg og skule, gjennom at staten tar over det økonomiske ansvaret for dette. Det er eitt tilbod i staden for Nord-Noreg-tilskotet. Det andre er Framstegspartiet sin totale økonomiske politikk, som inneber at verdiane skal få bli der dei er skapte. Det at verksemdene og folket kan få behalde mest mogleg av eiga verdiskaping, vil gjere ein del av desse tilskota unødvendige og overflødige. Og når dei får behalde eigne skapte verdiar, vil dei også vere mykje meir påpasselege med å forvalte dei verdiane på ein slik måte at det kjem flest mogleg til gode, og det blir ei rettare fordeling. Det at Nord-Noreg-tilskotet er på 1,6 milliardar kr, er for meg ukjent. Eg trudde det var på 200-300 mill. kr, men det er mogleg at eg tar feil. At det kanskje har blitt ei sovepute for enkelte, ser eg ikkje vekk frå. Det må kunne vere mogleg å føre ein annan politikk som sikrar basistenestene for alle som bur i Noreg, utan omsyn til kvar dei bur.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 1999-06-16:
Vi er kjende med at statsråden i eit oppslag i Kommunal Rapport signaliserer at han har tenkt å endre inntektssystemet, og at ein har tenkt å annullere Rattsø I og Rattsø II. Eg vil berre få signalisere at det vil Framstegspartiet gå imot. Det kunne vere interessant å få vite om statsråden også aktar å endre selskapsskatten. Det er kjent at Senterpartiet i fjor, då vi behandla den i samband med kommuneøkonomiproposisjonen, hadde store problem her i salen med å følgje Regjeringa og Arbeidarpartiet i at selskapsskatten skulle fråtakast kommunane og bli ein statleg skatt. Dette har ført til at mange kommunar har kome dårleg ut, og incitamentet til å ta tak i problemstillingar sjølve har falle bort. Det er ein del distriktskommunar som kanskje har fått føle dette mest, og ikkje minst også at tapskompensasjonen ikkje dekker opp det som er tapt. Det kunne også vere interessant å få vite korleis Senterpartiet ser på å konkurranseutsette endå fleire kommunale tenester enn det som er gjort i dag, spesielt kanskje innanfor dei tunge sektorane. Så snakka statsråden i innlegget sitt om «forutsigbarhet». Då vil eg gjerne stille følgjande spørsmål til statsråden: Kva er det som er så «forutsigbart» med at Stortinget og Regjeringa i dag ikkje fastlegg skattøyren for 2000?
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 1999-06-16:
Det som fekk meg til å gripe ordet, var representanten Ballo, som på godt SV-vis fortel berre halve sanninga når han skal karakterisere ein politisk motstandar. Eg vil ikkje avvise tala som Ballo presenterte, men han fortel jo ikkje vidare om korleis vi ønskjer å finansiere kommuneøkonomien. Når vi har sagt at vi skal ha eit statleg økonomisk ansvar for helse, omsorg og utdanning gjennom folketrygda, via stykkprisfinansiering, vil vi ha dekning for det ved å redusere dei vanlege inntektsoverføringane som andre parti gir kommunane gjennom alle moglege tilskot, nettopp for å dekke utgiftene til f.eks. helse, omsorg og skule. SV og andre politiske parti vil bruke rammeoverføringane, tilskotsordningane, for å få dekt dei utgiftene. Vi i Framstegspartiet ønskjer at det skal vere statens ansvar å finansiere dette økonomisk gjennom ei stykkprisordning. Det kunne ha vore interessant om kanskje Ballo ved eit anna høve også las og følgde med i det som er den totale og heile sanninga. Det var ikkje noko meir eg ønskte å ta opp førebels.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 1999-06-16:
Eg har sete som etatssjef for skule og barnehagar og administrert regjeringa Jagland – med finansminister Jens Stoltenberg – si satsing på skule og barnehagar i 1996-97. Det var ei underleg og trist oppleving. Det var ikkje mykje satsing. Og på grunn av mindre satsing på eldreomsorg blei det endå større nedskjeringar for barnehagar og skular. Arbeidarpartiet si satsing har no ført til at partiet innser at deira eiga satsing ikkje har lukkast. Slik blir det når ein vaknar noko seint or Draumkvedet.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 1999-06-16:
Nå er det vel ikke ventet den skarpeste replikkvekslinga mellom Høyre og Fremskrittspartiet i denne debatten, all den stund vi står sammen om en del merknader, og faktisk også forslag. Likevel er det et element i Fremskrittspartiets særmerknad som Høyre kunne tenke seg å få belyst ytterligere gjennom replikkordskiftet, og det dreier seg om kontakten med grunnplanet. Fremskrittspartiet lister opp betydelige måter å få kontakt med grunnplanet på, gjennom folkeavstemninger, spørreskjemaer, innbyggerforeninger og folkemøter. Noen av oss har i frisk erindring at dette med folkeavstemninger ikke alltid er så enkelt, det skal iallfall gjøres grundig. Det samme problemet kan selvfølgelig melde seg når det gjelder folkemøter, dvs. hvor «lett» det er å trekke entydige konklusjoner av folkemøter. Og dette med spørreskjema: Skjemaer er jo naturligvis et element i seg selv som påkaller visse motforestillinger. Så mitt spørsmål til Lodve Solholm er: Hvordan skal man operere dette systemet, hvis det får et volum? Klarer man å styre dette som en del av demokratiet, uten at det genererer byråkrati? Det står videre i merknadene at det skal være etatsvis frihet i disse kommunene. Hvordan kan man tenke seg å styre disse velmenende og kanskje sprikende signal fra befolkninga fram til en etatsmessig frihet i kommunene?
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 1999-06-16:
Ikke uventet blir denne meningsbrytningen mellom Arbeiderpartiet og Høyre også en del av replikkordskiftet her. Det ligger betydelig dokumentasjon fra Arbeiderpartiets side – iallfall i volum – i innstillinga og en motmerknad fra Høyre. Dette har også vært berørt i et tidligere replikkordskifte, der vår representant sa at i beste fall var det snakk om 840 mill. kr, og vi vet, som alle, at det er nesten umulig å få fatt i den virkelige sannheten når man skal sammenlikne såpass ulike forslag. Jeg kan erindre at ikke engang i den angjeldende debatt om budsjettet ble det i denne salen enighet om denne milliarden til Arbeiderpartiet. Men jeg tror ikke vi kan gjenskape budsjettdebatten fra i fjor. Vi kan være enige om at Arbeiderpartiet nå også i innstillinga signaliserer en synlig påplussing til kommunesektoren, og vi får se når vi kommer til budsjettet, hvor avstanden blir til neste år. Ikke desto mindre har representanten Gaundal vist til politiske forslag fra Høyre som absolutt har stor betydning for kommuneøkonomien, nemlig at man tar ut det betydelige potensialet som ligger i konkurranseutsetting, for det er tross alt ikke bare overføring av rene norske kroner som betyr noe for kommunene. At man gir et incitament til å organisere tjenester på en annen måte, kan også gi milliardbeløp, slik som fjorårets debatt klart dokumenterte, og som for så vidt også er gjentatt i våre merknader her. Jeg ser ikke bort fra at temaet med spriken i fjorårets budsjettforslag kan bli ytterligere utdypet i et innlegg nr. 2 fra Høyre i denne debatten.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 1999-06-16:
Høyre har avklart sitt syn på fylkeskommunene – det er i realiteten det som representanten fra Kristelig Folkeparti nå tar opp. Om vi skulle ha sett vesentlige bivirkninger ved det: Det kan jeg innledningsvis bekrefte at vi ikke har. Vi har sett at fylkeskommunene vil måtte kunne avvikles når vi får fordelt oppgavene annerledes. Dette med lokaldemokratisk tørke på fylkesnivå tror vi ikke kan bli et så stort problem. Vi tror faktisk at det vil styrke kommunesektoren; to forvaltningsnivåer i dette landet vil gi både innsparinger og mer effektiv oppgaveløsning, uten at demokratiet lider under det. Vi ser også at småkommunene sliter med kompetanse og rekruttering. Jeg vil ikke benekte at i kjølvannet av fjerning av fylkeskommunen vil det måtte komme en omstrukturering på kommunenivå, uten at vi har fremmet konkret forslag om det. Det vil vi se som en naturlig utvikling og som en styrke, iallfall noe som vi ikke kjemper imot på noen måte, slik som mange av våre politiske konkurrenter. Så det er nok rikelig med lokalpolitikere i aksjon i Norge i dag hvis vi legger sammen kommunenivå og fylkeskommunalt nivå. Det er ikke sikkert at utbyttet står i forhold til innsatsen sånn sett.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 1999-06-16:
Det er langt fra sikkert at forskjellen på skoleprioritering i Høyre og i SV er så stor som disse 9 milliarder kr som man eventuelt kan lese ut av SVs særmerknad. Det betyr at min første imøtegåelse av replikken naturligvis er at SV har vært en ivrig bekjemper av de forslag som vi har hatt for hvordan man kunne husholdere bedre i offentlig økonomi. Så det er ikke vanskelig å slutte seg til SVs vilje til å prioritere når det gjelder skole. Det har våre ledere sagt gjentatte ganger – både i fraksjonen for undervisning og i partiledersammenheng. Så her tror jeg vi deler bekymring og prioritering selv om innretningene våre kanskje vil være forskjellige, iallfall i utgangspunktet. Privatskole er naturligvis ikke noe skjellsord i våre øyne, det er derimot et viktig supplement, og vi står inne for de merknadene som vi oppriktig mener vi skal være med på. Det bør ikke være noen motsetning mellom privat skole og offentlig skole. Jeg tror vi skal erkjenne at det med dårlig lokalpolitisk styring er en viss fare for at de øremerkede midlene som vi for øvrig har gitt på andre sektorer enn skolen, indirekte kan ha stresset skolesektoren mer enn sunt er. Det må vi ta på alvor på alle de politiske nivå vi opererer på. Så en viss årvåkenhet på skolesektoren tror jeg vi skal få lov å dele med SV, men vi kommer nok aldri til å være enige om alle grepene. Så er det nå en gang slik at staten også burde kjenne sparekniven i betydelig grad. En samlet pengebruk i offentlig sektor kan iallfall fort bli en trussel for stabilitet og makroøkonomisk styring.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 1999-06-16:
En av dagens politiske nyheter er at statsråden tilkjennegir iallfall et personlig synspunkt på tapskompensasjon. Det betyr at ikke alle forventninger gjenstår til neste proposisjon, og bra er for så vidt det. Det er imidlertid fremdeles nysgjerrighet igjen i salen på hva dette skal føre til. At tapskompensasjonen ikke kan kuttes tvert, har vi fått klar beskjed om. Det som imidlertid er et faktum, er at det har bygd seg opp et par milliarder kr som en sannsynlig stående skjønnspott, hvis ikke andre signaler blir gitt. Mitt spørsmål til statsråden er, i kjølvannet av det som allerede er sagt: Skal det innføres mer objektivitet i dette systemet, andre og endrede objektive kriterier, slik at skjønnspotten kan gå ned? Det er en forventning iallfall hos et stort mindretall at skjønnspotten skal kunne krympe. Dette presiserer vi fordi det er så vanskelig å finne igjen ansporelser til innsats lokalt. Egeninnsatsen er ikke premiert. Så lenge det går rimelig bra med landet, skal kommunene få det de har bruk for, uansett hvordan de steller seg. Det kan iallfall være én fortolkning av det budskapet som blir gitt. Det bekymrer oss, naturligvis. Vi tror det motsatte: Har man en skattøre å forholde seg til, og man kan glede seg over egne grep og egen oppgang, kan man også være med lokalt og forbedre tilbudet der det trengs. Skjønnspottens størrelse og inspirasjon til verdiskaping lokalt er min hovedetterspørsel i denne replikken.
Inga Kvalbukt (Senterpartiet), 1999-06-16:
Jeg føler at Fremskrittspartiet har mer retorikk enn politikk. De har mange fine formuleringer – svært fine – som jeg gjerne skulle ha skrevet under på. Jeg siterer fra noen av merknadene til Fremskrittspartiet i dagens innstilling: «Desse medlemene vil peike på at tryggleik og livsglede er ein føresetnad for at den enkelte kan føle at ein har innverknad over sitt eige liv.»Videre står det: «Kommunane skal vere levande lokalsamfunn der menneske kjenner seg heime og kan påverke sin kvardag.» Det er jeg helt enig i, men skal kommunene være levende lokalsamfunn, trenger de også god økonomi. Det ser det ut som om Fremskrittspartiet også erkjenner det, for de konstaterer at god økonomi er viktig, og sier videre: «Desse medlemmene vil hevde at tryggleik er avhengig av at ein kan påverke sin eigen situasjon, og at ein ikkje risikerer at tilværet brått blir snudd på hovudet på grunn av offentlege vedtak.» Likevel ønsker Fremskrittspartiet å snu tilværelsen på hodet for mange enkeltmennesker og mange kommuner, med sine stadige forslag om å fjerne tilskuddet til kommunene. Et tilskudd som er viktig for at Nord-Norge skal sikres økonomi og likeverdig tilbud, som det her blir sagt at Fremskrittspartiet også ønsker, det er det spesielle Nord-Norge-tilskuddet. Dette vil Fremskrittspartiet fjerne. Det betyr ikke så rent lite. For Nord-Norge betyr det ca. 1,6 milliarder kr, for min kommune betyr det i år 5 mill. kr, og for de to nærmeste nabokommunene mine, Vefsn og Rana, henholdsvis 15 og 28 mill. kr. Hvorfor kan ikke Fremskrittspartiet se at dette tilskuddet er med og sikrer den enkelte «fridom og tryggleik uavhengig av kvar i landet ein bur», som de så fint sier? Og hva vil Fremskrittspartiet sette inn isteden?
Inga Kvalbukt (Senterpartiet), 1999-06-16:
Her ble det også litt historie, om ikke helt tilbake til 1600-tallet. For å ta det siste først, de private barnehagene: Jeg synes det er merkelig at Arbeiderpartiet vil bruke tid på å bygge nye barnehager, når man i mellomtiden risikerer at de eksisterende smuldrer bort, og at barna blir stående uten tilbud. Det må være likere å omdisponere et ubrukt driftstilskudd til eksisterende barnehager enn å legge det til barnehager som ennå ikke eksisterer. Og når det gjelder historien, er det helt riktig at Senterpartiet under hele forrige stortingsperiode da vi var i opposisjon, kjempet for å bedre kommuneøkonomien. Vi presset Arbeiderpartiet, og i lag med de andre sentrumspartiene greide vi for budsjettåret 1997 å heve nivået i kommunene til 5 milliarder kr. Det ble en varig heving, som vi fremdeles bygger ut fra. Men det er sant at kommunene har det altfor dårlig. Og hvorfor? Som jeg viste til i mitt innlegg, har vi også vedtatt mange nye reformer innen skole-, helse- og eldrepolitikk, som båndlegger midler. Og nettopp denne styrkingen på disse sektorene gjør at vi ikke har greid å gi f.eks nok frie midler. Men vi har startet opptrappingen for Kommune-Norge. Det gjorde vi i opposisjon. Heldigvis kom de partiene som greide å heve nivået i 1997, i regjering. Vi får håpe at de greier å sitte videre, og at Arbeiderpartiet vil være med på å styrke kommunene. Jeg er glad for at de er villige til å gi mer penger. Men Arbeiderpartiets troverdighet blir ikke helt god når de gjør som den gammeldagse husmoren og snur den samme krona mange ganger, for det er jo kontantstøtten de vil bruke – om igjen og om igjen. Ved behandlingen av revidert i fjor ville de gi kommunene mer penger, bl.a. ved å pålegge næringslivet mer skatt, med tilbakevirkende kraft, altså bruke skattepenger som ikke finnes, og dra inn 2,8 milliarder kr fra kontantstøtten.
Inga Kvalbukt (Senterpartiet), 1999-06-16:
I mange forhold i samfunnet kan vi stå overfor motsetninger mellom å ha mest mulig frihet eller å sikre et godt kvalitetstilbud. Og da den nye plan- og bygningsloven ble vedtatt av Stortinget i 1995, var det for å sikre god kvalitet på produktene og godt utført bygningsteknisk arbeid. Men jeg skal være enig med representanten Andersen i at i mange sammenhenger kan det se ut som om denne loven er blitt veldig tungvinn. Jeg har møtt folk som gruer seg for å søke om å få sette opp et lite hus, om det så bare er en hytte eller et lite uthus. Jeg vet det, vet at de finnes! Mange føler det urettferdig at de som er så flinke snekkere, ikke kan få lov til å stå som byggherrer – så jeg tror det er veldig mye å gjøre med denne loven. Det er jeg helt enig i, og det har Regjeringen for lengst innsett. I en merknad i innstillingen, der Fremskrittspartiet ikke er med, sier komiteens flertall at de har «merket seg at økt saksbehandlingstid i kommunene ifølge undersøkelsene antageligvis er et overgangsproblem». Men som sagt, vi kan ikke bare gjette, vi må vite litt mer. Derfor skal departementet arbeide videre med tiltak for å få forenklet forskrifter og få til en enklere skjemabruk og andre hjelpemidler. En ting jeg også er litt opptatt av, er at vi kan ikke ha en paragraf å henge hvert enkelttilfelle rundt om i landet på. Derfor er det viktig at vi har gode saksbehandlere, folk som forstår hva de skal gjøre. Når vi får en ny lov, vil også saksbehandlerne være litt usikre. Og får vi klarhet i dette, håper jeg at vi skal få det mye enklere, for det er for tungvint i dag!
Inga Kvalbukt (Senterpartiet), 1999-06-16:
Det var en voldsomt dyster virkelighetsbeskrivelse fra SVs representant. Ja, Senterpartiet gjorde et godt arbeid i forrige periode. Vi var med og fikk, som sagt, hevet nivået i kommunesektoren, og vi har fortsatt å gjøre et enda bedre arbeid etter at vi kom i regjering. Når det gjelder hvem vi får støtte fra: Nei, Senterpartiet er ganske fordomsfrie slik. Det er ikke så nøye hvem vi samarbeider med, men hva vi samarbeider om. Og vi tar imot støtte fra hvem som helst når det gjelder gode forslag for å få til flertallsløsninger. At forskjellene øker, ja, det er et problem. Det har faktisk Regjeringen innsett og prøvd å motvirke med tiltak. Regjeringen har sittet bare i ett og et halvt år, men allerede har det kommet mange gode, konkrete tiltak for å utjevne forskjellene. Tall fra Statistisk sentralbyrå viser nå at minstepensjonistene har fått hevet sitt nivå – det er veldig viktig når en skal utjamne, at en begynner nederst, det synes i hvert fall vi i Senterpartiet. Og nå kommer sosialministeren med sin utjamningsmelding; den skal det bli spennende å diskutere. Der tror jeg vi skal ha mange forslag. Når det gjelder barnehagene, har vi fått en stor ny reform som viser litt nytenkning, og det er kontantstøtten som har bidratt til større valgfrihet. Den har vært med og gitt barnehageplass til familier som ikke tidligere har hatt muligheter til barnehageplass. Jeg vet at det er mange foreldre som ønsker å være litt hjemme med sine barn, og ved at de nå får delvis kontantstøtte, har de råd til å ha barna i barnehage to dager i uken, slik at de får et lite leketilbud. Det hadde de ikke hatt råd til uten denne støtten.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 1999-06-16:
Høyre har skriftlig i innstillinga og i replikkordskiftet med representanten Brustad framstilt Arbeiderpartiets alternative budsjett for 1999 med Høyres tolkning. En usannhet som gjentas, blir ikke rett selv om den gjentas flere ganger. Nå foreligger det, slik representanten Brustad også sa, et brev fra Kommunal- og regionaldepartementet som bekrefter det vi har sagt, at det har vært om lag 1 milliard mer til disposisjon for kommunene i inneværende år. Ser ikke Høyre, som et seriøst parti, at det er uheldig å skrive og også på talerstolen hevde en usannhet? Hvis situasjonen var at Arbeiderpartiet og Høyre var enige om å bevilge mer penger til kommunene og uenige om størrelsen, hadde det kanskje kunnet latt seg forklare. Men slik er jo ikke situasjonen. Høyre vil redusere overføringene til kommunene, ha mer konkurranseutsetting og gjerne privatisering. Da blir mitt spørsmål: Hvorfor kan ikke vi i Arbeiderpartiet få vise vår politikk med troverdighet, når vi aksepterer at Høyre vil en helt annen veg i sin politikk overfor kommunene?
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 1999-06-16:
Eg vil fyrst gje honnør til Høgre, som i lag med Framstegspartiet for inneverande års budsjett sikra gjennomføringa av kommuneøkonomiproposisjonsbehandlinga i fjor. Det er positivt. Kristeleg Folkeparti har eit sterkt engasjement for levande lokaldemokrati. For min del har det vore trist og ei tung oppleving å møta innbyggjarar som opplever å verta urett behandla av instansar som er fjerne frå demokratisk kontroll og kontakt. For ei tid sida var eg i Latvia. Dei heldt fram det norske lokaldemokratiet som ei stjerne som dei styrte etter. Kristeleg Folkeparti er i denne samanhengen bekymra for at bl.a. Høgre vil skapa uvisse om det regionale demokratiet. I staden for å diskutera ei tilpassing av det regionale demokratiet, f.eks. overføring av regional statsforvaltning til demokratisk kontroll, går Høgre til den andre ytterkanten og seier at me skal avskaffa det regionale demokratiet. Er ikkje Høgre bekymra for at det demokratiske underskotet som i så fall vil verta utvikla på regionalt nivå, og den styrkinga dette igjen vil føra til av embetsmannsveldet, som vil vera eit relativt tungt tilbakesteg for det lokaldemokratiet som er utvikla på det regionale nivået, skal få utvikla seg vidare? Er ikkje Høgre bekymra for at det folkelege engasjementet på fylkesnivå kan verta skadd med den reforma som Høgre nå dessverre arbeider for å få gjennomført? For Kristeleg Folkeparti er det svært viktig å få behalda og styrkja det demokratiske elementet i framtidas Noreg.
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 1999-06-16:
Eg vil fyrst gje honnør til SV, som òg i år stiller opp når det gjeld Regjeringas forslag frå i fjor om ei friare fastsetjing av skattøyren lokalt. Nå fekk ikkje det fleirtal, derfor er det ikkje gjentatt i år, men det gjev i alle fall bod om ein viss forlenga debatt som eg håpar vil kunna gje resultat på sikt når det gjeld å gje kommunane nokre verkemiddel til å styrkja det lokale sjølvstyret. Eg vil våga den påstanden at aldri har me hatt betre kommunar enn i dag. Derfor er det litt urovekkjande det som gjennomsyrer SV sine merknader. Eg har vel eit inntrykk av at det er for mykje syting trass i at ein i kommunesektoren reelt sett har fått ei heving med ca. 10 milliardar dei siste tre åra. Eg ser at SV i sine merknader på side 12 seier at Regjeringas opplegg « er et opplegg for dårligere skole, dyrere barnehager … og flere arbeidsledige uten tiltak». Så til dette med «skatt på sjukdom». Eg føler det er tendensiøst å bruka eit slikt omgrep, og at ein, når ein fyrst har ein negativ situasjon, skal forsterka det med eit nytt negativt element trass i at Noreg har eit av verdas beste helsesystem, både mest gratis og mest likskap. Omgrepet er negativt ladd, og eg føler det er ein urett måte å bruke ord på, og eg vil spørja om ikkje SV føler at dette blir for negativt, at det blir dobbelt negativt, det blir overdriving. Det er greitt med ein vaken opposisjon, det er nødvendig og kan vera konstruktivt. Men ser ikkje SV at det er positive lysglimt i alt dette?
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 1999-06-16:
Når det nærmar seg slutten på denne debatten om kommuneøkonomiproposisjonen for år 2000, kan ein slå fast at det opplegget som er presentert av Regjeringa, og som i store trekk nå får fleirtal og oppslutnad, er eit relativt godt opplegg og ei god oppfølging av Regjeringas målsetjing om å styrkja kommunane. Det er eit godt opplegg som er tilpassa dei grunnleggjande behova for økonomisk vekst i Noreg – kontroll og stabilitet og redusert rentenivå – og vil komma til nytte ikkje minst for kommunesektoren. Det er òg eit ganske lite opposisjonstillegg som er omtalt her i dag, sjølv om beløpa er noko variable. Me håpar at kommunane i framtida kan få større fridom, og me vil ta konkrete steg for å oppnå dette. Eg trur at tida for tunge reformer i kommunesektoren som er statleg initierte, bør ebba ut. Me bør få ei utflating av dei skippertaka og dei satsingane som har vore. Mange av desse er positive, men dei har ramma skeivt. For eksempel er det slik at dei kommunane som har vore pliktoppfyllande og bygd ut desse tilboda som staten køyrer fram, tapar på ein slik situasjon. Dette vil føra til ei ansvarleggjering av kommunane. Dette med friare rammer og friare forhold til lovpålegg er vesentleg for ei styrking av lokaldemokratiet. Ikkje minst er reforma som dei 20 kommunane skal få gjera nytte av nå med ei større fristilling til sentral øyremerking, positiv. Eg vil håpa at dette i si tid kan gje grunnlag for at alle kommunane kan komma inn under desse ordningane relativt raskt. Eg føler òg at KS bør vera ein samtalepartnar i framtida, og ser fram til dette med spenning. Kommunale grenser må vurderast. Framstegspartiets bekymring for at ingen kommune kunne overlevd dersom ein ikkje hadde skjerma dei mot konkurranseutsetjing, set eg eit stort spørsmålsteikn ved. Men det ser ut til at me på enkelte område må gå til dette skritt for å komma behovet for effektivisering i møte. Fråflyttinga er nå i ferd med å snu. Me hadde 8 000 i fjor som flytta. Det er ein reduksjon på 2 000 frå året før. Det er ei gledeleg utvikling, og alle bør kunna stilla seg bak og styrkja innsatsen av dei spesielle verkemidla. Og eg håpar at alle vil delta i å styrkja distriktsnæringa, slik at folk kan bli der. Endeleg vil eg gje uttrykk for glede over at statsråd Lilletun vil gjera noko for PP-situasjonen, som lenge har vore prekær, og som tidlegare ikkje har vorte følgd opp med ein tilsvarande innsats som statsråden nå har varsla.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-16:
Høyre sier at SV ikke er bekymret over at vi bruker mye penger i offentlig sektor. Nei, for det er ikke vekst i forhold til totaløkonomien i offentlig sektor – og slett ikke i kommunesektoren. Det er det private forbruket som øker. Det er i det private veksten er, så fordelingen blir skjevere og skjevere. For ett område, som jeg tror Høyre og SV er litt enige om, er dette veldig bekymringsfullt. Det er skolen, for skolen finansieres av rammefinansieringa til kommunene. Og har kommunene lite penger, blir skolen gammeldags og kjedelig og blir hengende etter resten av samfunnet. Interessant, lystbetont, mer frihet og større mangfold er ord som jeg tror Høyre liker, og jeg tror SV liker enda bedre. Vi har faktisk tenkt å gjøre det til en realitet også i den offentlige skolen. Men hvordan har Høyre – gjennom sin kommuneøkonomi, som betyr at kommunene skal få mindre penger til skolene – tenkt å få til en skole som skal kunne gi elevene et undervisningstilbud som er spennende og interessant og ikke gammeldags og umoderne, som gir dem mer enn 43 kr til å komme seg ut av skolestua på i løpet av et år, ut og se på det samfunnet som er moderne og oppdatert i en helt annen grad enn det mange av skolene er i ferd med å bli? Hvordan har Høyre tenkt å få dette til med mindre penger? Eller er det slik at det bare er noen skoler, og de private skolene, som skal ha et tilbud som gjør at elevene kan bli i stand til å mestre livet og framtidssamfunnet, som ikke går ut på å sitte og pugge og pugge på et smalere og smalere felt, men som går ut på å lære seg å mestre et mangfoldig og spennende og moderne samfunn der kunnskapen kan hentes fra svært mange andre steder enn fra skolestua?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-16:
Representanten Kvalbukt sa at Senterpartiet fikk til veldig mye da de var i opposisjon, og det skal jeg gi henne rett i. Det gjorde de – mye bra! Men etter at de kom i regjering, har det i hvert fall ikke skjedd spesielt mye positivt i forhold til kommuneøkonomien og fellestjenestene – tvert imot. Gjelden stiger, underskuddet stiger, barnehageprisene stiger og egenandelene øker, og det ser heller ikke ut til at det blir annerledes til neste år. Jeg har faktisk ikke oppdaget at Senterpartiet har vist en eneste muskel på vegne av fellesskapet siden de kom i regjering. Det er kanskje ikke så rart, fordi de har valgt seg budsjettkamerater som står for det stikk motsatte av hva Senterpartiet stod for da de var i opposisjon, nemlig at det var viktig å sikre fellesskapstjenestene og at forskjellene skulle bli mindre, de skulle bli mindre mellom folk, og de skulle bli mindre mellom kommunene, og jeg har lyst til å utfordre representanten Kvalbukt og Senterpartiet på det. De skrev det i Voksenåserklæringen – de skrev mye i Voksenåserklæringen – og det meste av det de gjorde der, har gått stikk motsatt vei. Når de velger budsjettkamerater som Høyre og Fremskrittspartiet, får de det motsatte av hva de bad om. Men har Senterpartiet tenkt å fortsette på denne vegen sammen med Fremskrittspartiet og Høyre, og er det da slik at partiet har tenkt å reforhandle Voksenåserklæringen og fjerne punkter om at det skal være mindre misforhold mellom de oppgavene kommunene er pålagt, og de økonomiske betingelsene, og at de går inn for at forskjellene mellom folk godt kan få lov til å øke, for det gjør de nå? Hvor mye skal egenandelene ved sjukdom eller barnehagesatsene øke til neste år, med dette budsjettopplegget og med de samme budsjettkameratene som jeg skjønner at Senterpartiet har tenkt å holde seg til også i neste års budsjett?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-16:
: SV ønsker å bedre kvaliteten og kvantiteten på tjenestene i offentlig sektor nettopp fordi folk vil ha bedre og flere tjenester. I noen kommuner og på noen steder er det bra, de skal ha støtte, men veldig mange steder er det for dårlig. Regjeringa sier sjøl i proposisjonen at det er inntektsforskjellene mellom kommunene som gjør at det er forskjell i tjenestetilbudet. Vi ønsker å rette opp det, og vi ønsker å gi offentlig sektor en mulighet til å gi gode tjenester, som har kvalitet. Det er forskjellen på oss og Fremskrittspartiet. Så spør Fremskrittspartiet om vi ikke er villig til å se på nye ting. Jo, vi skal se på nye ting. Man skal gjøre ting veldig annerledes i framtida, organisere det på veldig mange andre måter. Men SV skjønner ikke at det kan være noe lurt å bruke private firmaer til dette, som i tillegg til å finansiere tjenesten også skal måtte ha fortjeneste til eierne sine. Men vi ser at det er mye å lære av en del private firmaer – du verden, det er det – og det skal offentlig sektor ta innover seg og forsøke å ta det beste fra. En av de undersøkelsene som Regjeringa har gjort, fordi SV fremmet forslag om det i fjor, var å undersøke hvordan privatiseringen har fungert i Danmark og i Sverige. Og tjenestene ble litt billigere noen steder, men prisen var svært mye dårligere arbeidsforhold for de ansatte – da blir det mange vonde rygger, da blir det mye stress, lange sjukemeldinger og uføretrygding. Men det er en annen del av budsjettet. Det koster penger, og Fremskrittspartiet pleier å skjønne litt når noe koster penger. Det verste med det er at det blir ikke spesielt gode tjenester av dette på sikt, og det blir også veldig dårlig livskvalitet for dem som skal gjøre disse viktige jobbene, enten det nå er i skolen, i barnehagen, i eldreomsorgen eller på sjukehuset. Det blir ikke tid til å snakke om skatteøkningene. Men jeg har bare lyst til å minne Fremskrittspartiet om at de økte skatten på sjukdom i fjor med 700 mill. kr. Det er skatt på sjukdom og ikke på rikdom, og det er skatt til dem som kan tåle det mindre enn dem som har store inntekter.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-16:
Det viktigste med SVs beskrivelse er å vise at vi har mulighet til å gjøre ting svært mye bedre enn det vi gjør i dag. Vi har jo et fantastisk rikt land, vi er ikke fattigere i Norge, og det er ikke det at kommunene har svært mye mindre penger nå enn de har hatt før. Men det er, som sagt, et svært rikt land, og befolkningen ønsker seg god kvalitet på tjenestene, og de ønsker seg flere tjenester. Så da er spørsmålet: Hadde det vært lurt å gjøre det – eller er det lurt å la det private forbruket øke, la den private velstanden øke, la et lite mindretall sakke akterut – slik det skjer nå – la det sakte skje en forverring i kommunesektoren, la egenandelene på barnehagetjenestene sakte gå oppover – det gikk ikke sakte heller i år – la egenandelene på helse øke, slik det er gjort nå? Og egenandeler på helse er skatt på sjukdom, og egenbetaling i barnehager er skatt på behov. SV ønsker at vi skal betale skatt etter økonomisk evne, og ikke på behov eller sjukdom. Vi syns at det er feil. Jeg skjønner at representanten Gjedrem syns at dette er litt ubehagelig å høre, men det er faktisk en realitet: Er en sjuk, må en betale en skatt, og er en mye sjuk, må en betale mer i skatt. Det er noen tak på det, og det er jo bra, men i fjor økte det med 700 mill. kr. Så til spørsmålet om dette er syting. Nei, de meldingene jeg får fra skoler som ikke har råd til å skaffe seg det mest elementære, eller fra kommuner som har gamle på dobbeltrom, folk som ligger i korridoren på sjukehuset, oppfatter jeg ikke som syting. Jeg oppfatter at dette er reelle problemer, og jeg mener vi har råd til å gjøre noe med det. Vi er rike, vi kunne sørge for at det ikke var slik, og jeg er litt forundret over at Kristelig Folkeparti ikke er enig med SV i det.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-16:
Jeg skal begynne med det siste. Det er nok riktig at privat sektor på mange områder er flinkere til å ta vare på de ansatte enn det offentlige er. Men det gjelder i veldig liten grad dem vi snakker om nå, nemlig lærere, sjukepleiere, hjelpepleiere og renholdere. De har det ikke spesielt bedre om de er ansatt i privat sektor. Men det er riktig – og det er en av de tingene SV har skrevet mye om når det gjelder kommuneøkonomien – at det offentlige er nødt til å ta et helt annet arbeidsgiveransvar i forhold til arbeids- og lønnsforhold. Det kreves at det offentlige nå skal ansette flere tusen for å oppfylle reformene framover. De er kompetansekrevende, de er arbeidskrevende, de er slitsomme, og der er vi nødt til å komme inn med tiltak som sikrer både arbeidsforhold og lønn på en helt annen måte enn det vi gjør i dag. Men hva opplevde vi da kommunesektoren framforhandlet lønnsoppgjør som i fjor – som var nødvendig og ganske bra, men ikke så godt som det burde ha vært? Jo, at Regjeringa og Stortinget ikke kompenserer det engang. Hvis kommunene skal klare å oppføre seg som en framtidsrettet, fornuftig og moderne arbeidsgiver og gi sine ansatte skikkelig lønn, gode arbeidsforhold og etter- og videreutdanning som gjør at de skal klare jobben sin, så er de nødt til å kutte tjenestene. De er nødt til å slå sammen klasser og legge ned sjukehjem for å få dette til. Så her syns jeg nok at Høyre er nødt til å ta innover seg at man må ha et ansvar for rammene for å få dette til. Det lar seg ikke gjøre uten at man enten gir mer penger eller at man kutter tjenester. Så er det spørsmål om det bare er like mange kroner pr. elev som gir en god skole. Nei, selvfølgelig er det ikke det, men det må være penger der. Og jeg tror det må være penger der slik at skolen først og fremst kan finne en plass i samfunnet – kunne bevege seg ut av skolen, og ikke slik som nå at elevene blir sittende inne, konsentrert om å pugge kunnskaper på et smalere og smalere felt.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-16:
Jeg vil gjerne ta opp de forslagene som er fremmet i innstillinga.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-16:
I og med at Venstre ikke sitter i komiteen, har jeg behov for å stille Venstres representant et spørsmål om to av forslagene som SV har fremmet i dag. Det ene forslaget går ut på å få en opptrappingsplan for offentlig tilskudd til kollektivtrafikken, slik at det er mulig å øke den på sikt. Nå er det sånn at disse tilskuddene ligger inne i ramma, slik at de er der, og det er faktisk kommunalkomiteen gjennom sine tilrettelegginger nå som sier noe om hvor mye vi skal satse på kollektivtrafikk i fylkene. Og vi har oppfattet at man har lovt mye her, men gjort lite. Hvert år har man kuttet ramma med sjablonmessige 54 mill. kr. I år slipper vi det, men vi vet at prisene øker, at tilbudene blir dårligere, og at man slett ikke får noen opptrappingsplan. Kunne representanten fra Venstre tenke seg å se litt positivt på et slikt forslag, og ser han i så fall nytten av det, slik at når vi snakker om ramma, så snakker vi også om kollektivtrafikk, for det er en del av ramma? Nå er det totalt fraværende. Det andre spørsmålet gjelder forslaget om en finansieringsordning for særlig ressurskrevende brukere av kommunale tjenester, som det heter. Det er multihandikappede mennesker som må ha tjenestetilbud døgnkontinuerlig, og som er svært dyrt. SV har fremmet et forslag om at kommunene må betale en såkalt egenandel, og at staten skal toppfinansiere resten. Her er SV opptatt av at pengene må følge pasienten. Dette blir en slags stykkprisfinansiering, for vi mener at disse menneskene må ha et tjenestetilbud som er likt år etter år, og som ikke svinger med om det er mange som er funksjonshemmede i den kommunen, om det er mange andre ting som skal inn i skjønnsramma eller om flertallet plutselig et år sier at skjønnsramma skal være liten. Da vil sånne mennesker miste tilbudet sitt. Hadde det ikke vært bedre om vi hadde gått inn for den løsningen SV foreslår, slik at disse menneskene hadde fått et stabilt, trygt og kvalitetsmessig godt tilbud år for år, uansett hvilken kommune de bor i?