Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2007-03-27:
Regjeringen har lagt fram en proposisjon med forslag om å gi hjemmel i utlendingsloven for praksisen med bruk av DNA-tester og aldersundersøkelse. DNA-testing blir brukt i saker som gjelder familiegjenforening mellom barn og foreldre der forholdet ikke kan dokumenteres på annen måte. Enten kan nødvendige dokumenter mangle, eller det kan være tvil om dokumentene er ekte. Dette gjelder ofte personer fra land som Somalia, Irak og Afghanistan. Dette er land som har ligget høyt på statistikken over familiegjenforening de siste årene. Ordningen har til nå vært basert på frivillig samtykke fra de personene som skal avlegge DNA-testene, søker og referanseperson. Det var fra høsten 1999 Justisdepartementet satte i gang et prøveprosjekt i forhold til somaliske borgere som søkte familiegjenforening. Tall fra disse sakene viste at det i flere tilfeller var oppgitt uriktige opplysninger om biologiske relasjoner. I tillegg var det over halvparten av dem som fikk tilbud om DNA-testing, som ikke møtte opp for å ta testen. Erfaringen fra dette prosjektet gjorde at en permanent ordning ble innført. I 2004 fikk ca. 10 pst. av 1507 tester negativt resultat. På denne bakgrunn støtter Kristelig Folkeparti forslaget i proposisjonen. Vi støtter departementet i synet på at det ikke er tilfredsstillende å basere seg på samtykke som rettslig grunnlag så lenge det er slik at det å la være å teste seg, vil kunne få innvirkning på vedtaket i saken. Kristelig Folkeparti mener også at det ikke bør være en automatikk i at en søknad blir avslått dersom partene nekter å la seg teste. Det er tilfredsstillende med formuleringen som departementet foreslår, om at det «kan få betydning for vurderingen av saken» dersom søkeren motsetter seg DNA-testing. Jeg vil understreke hvor viktig det er å sikre seg en forsvarlig gjennomføring av testene, med klare retningslinjer og sletting av DNA-testene når de har vært brukt til det tiltenkte formålet. Aldersundersøkelser brukes i saker der det er avgjørende for utfallet om utlendingen er over eller under 18 år. De medisinske metodene som har vært brukt, er undersøkelse av tenner og håndrot. Det har vært reist kritikk spesielt mot kvaliteten på undersøkelsesmetodene til fagmiljø, både nasjonalt og internasjonalt. Ullevål universitetssykehus og Rikshospitalet har gått bort fra å gjennomføre håndrotsundersøkelser. Det er viktig at en hele tiden er opptatt av å finne nye sikre metoder for å anslå korrekt alder på mindreårige asylsøkere. NOAS framhever som høringsinstans i saken at en feil ved vurderingene vil kunne føre til at en mindreårig blir behandlet som voksen, og at dette lett kan føre til «meget alvorlige krenkelser i barnets rettigheter, i verste fall at man returnerer et barn alene til hjemlandet». Jeg deler NOAS sin bekymring på dette området, og det er derfor kjempeviktig at praksisen med aldersundersøkelse og de ulike metodene som fins, evalueres nøye. Det kan skje feil ved slike undersøkelser, og det hefter usikkerhetsmomenter ved kvaliteten. At det benyttes forsvarlige feilmarginer og at tvil om asylsøkers alder skal komme søkeren til gode, er derfor spesielt viktig, nettopp fordi det kan handle om et barns rettigheter. Jeg har selv fått henvendelse fra en enkeltperson som fikk avslag på sin søknad om opphold. Ut fra røntgenbildene av tennene ble han vurdert til å være over 18 år. Senere viste det seg at disse røntgenbildene ikke var fra hans munn, men at det hadde skjedd en forveksling. Dette er en alvorlig svikt i systemet som er ekstra katastrofal når det er et barn som rammes. Samtidig ser jeg nødvendigheten av denne typen undersøkelser for å hindre at personer over 18 år misbruker regelverket. Statistikken de siste årene taler sitt tydelige språk. Undersøkelsen må likevel kun være ett av flere momenter i en helhetsvurdering. Dersom søkeren er imøtekommende til anmodningen om aldersundersøkelse, må eventuell tvil om alderen komme søkeren, eller barnet, til gode.