Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 2008-12-11:
Næringslivet har tiltru til at Regjeringa leverer dei tiltaka som trengst, og sørgjer for å dempe utslaga som vi ser både her heime og i andre land. Tiltakspakker, auka statlege lånerammer og rentereduksjoner er alt gode tiltak som hjelper i motbakke. Det merkelege er at krefter som vanlegvis snakkar om for mykje statleg innblanding, no meir eller mindre roper etter meir statleg styring. Det verker som verda er snudd på hovudet. Eg vil likevel konsentrere meg om landbruket i mitt innlegg. Vi kan alle lese hyggelege oppslag i avisene no om dagen. Vi ser ein snuoperasjon i inntektsutviklinga innanfor denne næringa. Regjeringa har levert, og vil levere! Dei siste driftsgranskingane som Norsk institutt for landbruksøkonomisk forsking, NILF, har lagt fram, viser at bondens gjennomsnittsinntekt i fjor auka med tal som saknar sidestykke i moderne tid her i landet. Det er forskjellige grunnar til det. Vi er spente på korleis årets resultat blir. Men det er ingen tvil om at vi har snudd ein negativ trend. Landbruket er ei næring som har mange tilleggsoppgåver samstundes som hovudfokuset er å produsere rein og trygg mat. Vi kan òg på dette området utkvittere måla som vi har skrive inn i Soria Moria-erklæringa. Så skal det seiast at det var heilt nødvendig. I eit land som Noreg bør alle som står på, seint og tidleg, ha ei inntekt i høve til arbeidsinnsatsen sin. Nedlegging av gardsbruka har flata ut, bønder er meir optimistiske og ser at storsamfunnet verdset jobben dei gjer, og produkta dei leverer. Storsamfunnet stiller opp med mykje pengar. Organisasjonane og staten forhandlar om kva slags retning som ein skal prioritere. Grovfôrproduksjon, produksjon tufta på det Noreg har flust av, er viktig. Det same er utmarksbeiting, der vi elles snart ville måtte tilsetje ryddemannskap om vi ikkje ser at fleire ting heng saman og set det krav at beitande dyr skal ut, òg av dyrevelferdsgrunnar. Høgresida vil fjerne jordbruksavtala. Ja, nokon vil til og med ta bort konsesjonsgrenser for produksjon. Korleis ville Noreg sett ut etter avregulering av det meste? Det bør mange tenkje på. Langt fleire enn dei som driv i næringa, ville merke gjengroing og flytting av produksjonar til dei beste jordbruksområda i landet. Arbeidarpartiet hegnar om forhandlingsinstituttet. Føreseielegheit er alfa og omega for alle som må forsvare store investeringar. Det går godt i landbruksnæringa. Produksjonen er rekordstor, men vi forbruker òg stadig meir. Sjølvforsyningsgraden er no på om lag 50 pst. Samspelet mellom landbruk og reiseliv har stor betydning. Dei turistane som besøkjer oss, kjem ikkje hit fordi det er spesielt rimeleg her. Dei er fasinerte av naturopplevingane som landet vårt har å by på. Dei blir òg fasinerte av det landbruket som matprodusentane gir oss alle som tilleggsoppleving, nemleg kulturlandskapet. Det er viktig å hugse på at utmarksslått og beitebruk gir den beste skjøtsel òg av mangfaldet i naturen. Reiselivsnæringa er ei vekstnæring, både på fastlandet og på Svalbard. Det er forskjellige utfordringar. Men dersom vi legg til rette for utvikling basert på naturen si toleevne, kan vi lykkast med det. Reiselivet byr på gode distriktsarbeidsplassar, der ein tek heile landet i bruk – attåtnæring der det trengst, i samspel med primærprodusentar og kommersielle hotell og reiselivsbedrifter. Landbruket har så absolutt framtida for seg. I ei verd der vi må ta klimautfordringane på alvor, bør vår nasjonale matproduksjon vere størst mogleg. Når vi tek med den betydninga som skogen som fornybar ressurs har, og utnyttar dei eigenskapane han gir oss moglegheit for, står vi godt rusta til å nå våre klimamål. Det skal bli interessant å følgje utfordringane og moglegheitene landbruket har, i åra som kjem. I likskap med bøndene sjølve har eg framtidstru når det gjeld denne viktige næringa.