Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2015-03-12:
Jeg vil takke utenriksministeren for en god og bred redegjørelse, som etter min mening understreker den brede enigheten det er i utenrikspolitikken i Norge. Jeg tilhører en generasjon som så stor framgang internasjonalt da Berlinmuren falt, Nelson Mandela slapp ut av fengsel og skapte et nytt Sør-Afrika, diktaturene falt i Latin-Amerika og vi øynet håp om at Oslo-prosessen skulle bringe fred mellom palestinere og israelere. Vi i min generasjon har kanskje vært for optimistiske i vår tolkning av endringene i Russland de siste ti årene. Samtidig blir vi minnet på følgende: Når det blir legitimt å angripe homofile som et symbol på noe som truer det nasjonale mannsideal, og når homofiles organisasjoner stemples som agenter, blir det etter min mening et symptom på mangel på pluralisme generelt i et samfunn. Det er nettopp dette vi ser i Russland i dag, og nå opplever Nordisk ministerråds kontor i St. Petersburg det samme, under paragrafene om utenlandske agenter. Vi ser ledere som ikke føler seg trygge nok til å ha en kritisk presse, men som vil vise styrke ved å bruke militærmakt. Istedenfor økonomisk framgang, innovasjon og modernisering får folk servert nasjonalisme og militær aggresjon. Vi står sammen med EU-landene i fordømmelsen av anneksjonen av Krim og i EUs sanksjoner – ikke kun fordi vi er lojale mot våre allierte, men fordi vi mener at det er viktig å reagere på folkerettsbrudd. I nord har vi fortsatt et godt samarbeid med det russiske folk. Vi har et langt tettere samarbeid i dag enn under den kalde krigen når det gjelder miljøovervåkning, fiskeriforvaltning, søk og redning, forskning, folk-til-folk-samarbeid og handel. Det må videreutvikles og intensiveres. Fra Kirkenes hører vi ønske om en ny grensestasjon for å gjøre grensepasseringene enklere. Kultursamarbeidet med Russland burde styrkes i dagens situasjon. I dag ivaretar våre folk i nord våre utenrikspolitiske interesser ved å samarbeide med russerne i nord. Det er handel og økonomisk samarbeid som på lang sikt kan bringe framgang for det russiske folk. Russland må slutte å bruke militærmakt og respektere folkeretten, og det bør etableres et handelspolitisk samarbeid mellom Europa og Russland. Det vil bidra til et sterkere Europa. Nedbygging av handelshindringer brakte fred og framgang til Europa. Derfor vil vi bidra til ytterligere nedbygging av handelshindringer når det gjelder varer og tjenester globalt, parallelt med oppbygging av globale miljø- og arbeidstakerstandarder. Norge er en liten aktør internasjonalt. Derfor har vi stor interesse av å sikre felles spilleregler og forutsigbarhet på handelsområdet. Derfor har vi også sterke interesser i at de pågående TISA-forhandlingene, som handler om felles regler for handel med tjenester, lykkes. Sammenlignet med andre land har vi en relativt åpen økonomi. Det er imidlertid en forutsetning at en TISA-avtale ikke svekker det politiske handlingsrommet knyttet til kontroll og styring med offentlige tjenester og velferdstilbud. Det må ikke legges hindringer for å regulere forhold som forbrukerbeskyttelse, helse, sikkerhet, miljø og arbeidstakerstandarder. Det er en forutsetning for oss at TISA ikke pålegger privatisering, deregulering eller konkurranseutsetting av noen offentlige tjenester på nasjonalt eller lokalt nivå. Det gjelder også muligheten for – gjennom politiske vedtak – å gjeninnføre offentlig eierskap og styring i sektorer som tidligere har vært privatisert. Samtidig som handel gjør oss stadig mer avhengig av hverandre, ser vi at nasjonalistiske krefter vinner økt oppslutning i flere europeiske land. Bekjempelse av arbeidsledighet og arbeid for økonomisk framgang skaper mindre grobunn for slike holdninger. Det krever økt samarbeid mellom Norge og EU. Vi vil samarbeide med EU i bekjempelsen av terror. Når ungdom fra flere land i Europa rekrutteres til terrororganisasjoner, krever det et tettere europeisk samarbeid. Kultursamarbeidet med europeiske land er med på å styrke Norges synlighet i Europa. Dette arbeidet burde styrkes og ikke svekkes, slik regjeringas politikk dessverre bidrar til. Siden 1990 har andelen mennesker som lever i ekstrem fattigdom – og det er millioner – blitt halvert, og langt flere land deltar i den internasjonale verdenshandelen. Mange land som før ba om mer bistand, er i dag først og fremst opptatt av utenlandske investeringer. Stabilt styresett og sikkerhet for befolkningen er grunnlaget for at land skal komme ut av fattigdom. Pluralisme og meningsmangfold er forutsetninger for å komme videre. Vi ser at de fleste fattige i verden i dag bor i mellominntektsland og ikke i fattige land. Det stiller krav til bedre fordeling mellom fattig og rik internt i mellominntektslandene. Fordelingspolitikk, et godt skattesystem og utdanning til alle er viktig for at den økonomiske veksten skal komme alle til gode. Kvinners deltagelse på arbeidsmarkedet er årsaken til at veksten er stor i mange land. Kvinneundertrykkelse er brudd på grunnleggende menneskerettigheter, men er også årsak til stagnasjon og mangel på økonomisk framgang. Økonomisk selvstendighet, rett til abort og prevensjon og fravær av vold må stå øverst på vår utviklingspolitiske dagsorden. Utdanning av kvinner vil bidra til dette. På samme måte som synet på homofili vitner om mangel på pluralisme i vårt naboland, blir mangel på kvinnefrigjøring et symptom på mangel på modernitet og tilbakeskritt noen steder i Vest-Afrika og Midtøsten. Sikkerhetssituasjonen til kvinner og barn er ekstra utsatt når ekstreme grupper vinner fram. Arbeiderpartiet støtter det norske bidraget til Irak, hvor vi setter irakiske og kurdiske soldater i stand til å ivareta egen sikkerhet. Veien til en politisk løsning på den største humanitære katastrofen siden annen verdenskrig som vi ser i Syria, er vanskelig. Men første skritt er å stoppe ISIL og bidra med enda mer humanitært for å gi de barna som vokser opp i denne situasjonen, en bedre hverdag. Men ser vi på konflikten mellom palestinere og israelere, finnes det en politisk løsning. Det trengs bare politisk vilje til å sette planen ut i livet. Volden må stoppes på begge sider, og vi må se reell vilje til forhandlinger hos begge parter. Ulovlige bosettinger hindrer en fredelig løsning, og derfor vil vi at Norge skal fraråde kjøp av varer produsert på okkupert land. Vi vil anerkjenne Palestina sammen med andre land dersom vi ikke ser noen framgang i fredsforhandlingene. Moderate krefter på palestinsk side må oppleve framgang, hvis ikke frykter jeg at ekstreme krefter vinner økt oppslutning. Det som gjør situasjonen i Midtøsten ekstra farlig, er atomvåpen. Det er ikke mulig å se disse våpnenes strategiske betydning i en eventuell krig. Hvis de blir brukt, vil det uansett bidra til en humanitær katastrofe. Vi må arbeide videre i atomforhandlingene med Iran og støtte arbeidet med et internasjonalt forbud mot atomvåpen. Arbeiderpartiet ønsker at Norge skal ta en ledende rolle i dette arbeidet, og etterlyser en tydeligere linje fra regjeringa når det gjelder humanitær nedrustning. Vi var pådrivere for den første Oslo-konferansen for humanitær nedrustning, og vi må ta lederskap i dette arbeidet også i den videre prosessen. Erfaringene fra Irak tilsier at det er risiko forbundet med å gå for tidlig ut av Afghanistan. Vi vil fortsette vårt engasjement der og må sørge for at bistanden holdes på et høyt nivå. Vi var med på å stoppe Afghanistan som oppmarsjområde for internasjonal terrorisme. Vi kan ikke trekke oss ut før afghanerne er trygge på at de kan ivareta sitt eget sikkerhetsbehov. Fjoråret var fylt av flere kriser enn på lenge. Heldigvis finnes det mange land i verden som tar imot flyktninger, Jordan og Libanon gjør det fra Syria, og Etiopia gjør det fra Sør-Sudan og Eritrea. Vi må også ta vårt ansvar for flyktninger og støtte de landene som bidrar. Mens regjeringspartiene i opposisjon ville kutte bistanden til Etiopia, ønsker de nå å styrke samarbeidet med et land som tar et betydelig ansvar for å sikre mer stabilitet i regionen. Det er bra. Vi får meldinger om grufulle folkemord og ledere som ikke tar ansvar i forhandlingene om Sør-Sudan. Disse hendelsene må granskes. Utenriksdepartementet tar et stort ansvar for fredsprosessen i Sør-Sudan og trenger alliansepartnere i regionen. Alle krisene som vi så i fjor, og som fortsetter i år, viser behovet for et sterkere FN. Sterkere finansiering av FN-organisasjonene og Verdens helseorganisasjon kunne stoppet ebolaviruset tidligere. FN klarte å forhindre en akutt matvarekrise blant syriske flyktninger rett før jul. Men finansieringa må være stabil og forutsigbar, slik at FN-organisasjonene slipper å gå på pengejakt hver gang det oppstår en krise. Nå forteller hjelpeorganisasjonene i Norge oss om et stort behov for mer penger til syriske flyktninger og til Syria. Vi må lytte til dem i vårt arbeid og sikre forutsigbarhet i den største humanitære katastrofen siden annen verdenskrig. 1 pst.-målet burde vi skapt tverrpolitisk enighet om, slik at vi kan få en bedre diskusjon om bistandens innhold. I Storbritannia vedtok parlamentet nylig en lov om et visst bistandsnivå. Hvorfor kan vi ikke fatte et slikt prinsippvedtak om bistandsnivået også i Norge? Det siste året har vi sett mange store katastrofer i verden. Det bidro til et rekordhøyt antall møter i den utvidete utenriks- og forsvarskomité. Jeg vil takke utenriksministeren for det gode samarbeidet vi har omkring vanskelige saker. Vi bidrar til en sterkere norsk stemme når vi står sammen i utenrikspolitikken.