Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 1999-03-23:
Kristelig Folkeparti konstaterer med tilfredshet at det er bred politisk enighet i Stortinget om å foreta de endringer Regjeringen har foreslått i lov om barnevernstjenester og lov om sosiale tjenester. Vi er kjent med at barnevernsloven for tiden er gjenstand for en omfattende evaluering. Komiteen vil dermed også kunne gå dypere inn i problematikken knyttet til barnevernsloven på et senere tidspunkt, etter at departementet har foretatt sin gjennomgang. Det er likevel positivt at departementet i denne omgang har grepet fatt i noen sentrale områder som det var viktig å få endret på. I arbeidet med denne saken har det blitt mest oppmerksomhet rundt forslaget om å kreve politiattest fra visse grupper ansatte og personer med oppdrag fra barnevernet. Dette forslaget føyer seg imidlertid naturlig inn i rekken av tiltak som har som målsetting å styrke arbeidet mot seksuelle overgrep mot barn, et arbeid som i mange år har vært forsømt fordi vi ikke har visst nok, eller kanskje ikke våget nok, til å gjøre noe med det. Barnehageloven fikk en bestemmelse i 1995 om at den som skal arbeide i barnehage, må legge fram tilfredsstillende politiattest. Personer som er dømt for seksuelle overgrep mot barn, er utelukket fra å arbeide i barnehage. Utelukkelsen gjelder på livstid. Under behandlingen av ny opplæringslov sist vår, ble Regjeringens forslag om at den som skal ansettes i grunnskolen, også må legge fram politiattest, vedtatt. Vi er kjent med at Regjeringen fremmet en tiltaksplan mot seksuell utnytting av barn. Samarbeid, forebygging, beskyttelse og hjelp er sentrale områder i tiltaksplanen. Ja, det ville nærmest være påfallende om barnevernets ansatte og oppdragstakere skulle være unntatt fra en bestemmelse om politiattest, når andre yrkesgrupper som har nær kontakt med barn, er underlagt en slik bestemmelse. Vi konstaterer også med tilfredshet at Regjeringen har en helhetlig og offensiv tilnærming til dette kompliserte problemområdet. Seksuelle overgrep mot barn er et alvorlig problem, som rammer dem som i minst grad kan beskytte seg selv mot urett. Vi må gjøre hva vi kan for at ikke flere barneliv blir ødelagt. Komiteen slutter seg også til en utvidet bruk av tiltaksplaner. I den nåværende lov er det som kjent slik at den krever at det utarbeides en tiltaksplan i arbeidet med hjelpetiltak i den enkelte familie. Det har vist seg at tiltaksplanen er et godt hjelpemiddel for å følge opp det enkelte barn og dets familie. Planen skal inneholde en beskrivelse og analyse av barnets og familiens aktuelle situasjon, og av en fremtidig ønsket situasjon. Hvilke tiltak som iverksettes for å oppnå målene, skal konkretiseres. Det er verdt å merke seg at tiltaksplanen like mye er en prosess som et produkt. Dette innebærer at barnet og foreldrene skal trekkes aktivt med i alle faser av arbeidet med tiltaksplaner. Disse gode tradisjonene med tiltaksplaner vil kunne brukes i arbeidet videre, når ungdom får institusjonsplassering etter § § 4-24 eller 4-26. Med tanke på den opphetede debatten vi har hatt, og fortsatt har, om strakstiltak innenfor barnevernet for å forhindre økt vold, er det verdt å merke seg at planlegging og gjennomføring av tiltak tar tid. Tiltakene må også virke over tid før det er aktuelt å vurdere effekter. Det er derfor viktig, når vi snakker om tiltak innenfor barnevernet, å ta tidsaspektet med i betraktning for å unngå forestillingen om at dess flere tiltak som iverksettes, dess bedre er det. Den danske forskeren Per Schultz Jørgensen pekte i 1996If. temahefte nr. 2 1997 fra NOVA på to ulike linjer i denne delen av barnevernsarbeidet. Den ene kaller han  «fritidspolitikk » og den andre  «kulturpolitikk ». Fritidspolitikken er toppstyrt, den ordner, organiserer og utvikler standardløsninger i form av tilbud. Den hviler på en høy grad av profesjonalisme og en hierarkisk organisasjon. Det iverksettes stadig nye tiltak, ofte løsrevet fra hverandre. Kulturpolitikken derimot tilstreber en  «bottom up-tilgang » som setter brukernes eget aktive forhold til virkeligheten i sentrum. Den grunnleggende tanken er at det enkelte mennesket selv skal gjennomføre prosessen og må stå inne for den, alt annet blir utvendig og i beste fall en form for atspredelse. Kristelig Folkeparti mener det ikke er noen tvil om at det må satses på det som for oss, litt underlig kanskje, betegnes som en kulturpolitikk på dette området. Framfor mange tiltak bør det velges noen få som vi tror kan ha en mer gjennomgripende virkning. Vi tror at den prosessorienterte måten å arbeide på som tiltaksplanene representerer, er en slik god kulturpolitikk som med fordel kan overføres til nye områder innenfor barnevernsfeltet. Endringsforslaget vi nå behandler, legger til rette for dette. Kristelig Folkeparti deler Regjeringens syn på at det ikke bør gjøres endringer i barnevernsloven med tanke på tiltak for barn og unge som gjør kriminelle handlinger. Forslaget om ny tvangshjemmel i barnevernsloven som skal gi adgang til tvangsinngrep overfor atferdsvanskelige barn for å verne samfunnet, er blitt fremmet gjentatte ganger. Til slutt vil jeg bare ta opp det forslaget som Kristelig Folkeparti har fremmet sammen med Senterpartiet i innstillingen.