trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2007-03-29:
Det er ikke noe nytt at denne statsråden angriper Fremskrittspartiet, men det er nytt at man faktisk også gjør det i svaret til representanter fra andre partier. For å følge opp Norden som hjemmemarked: Statsråden sier at Norden er hjemmemarked, men Norge er et særlig hjemmemarked. Er det slik at det økonomiske utbyttet av å operere utenfor Norges grenser er med på å styrke kjernevirksomheten til NSB i Norge? Spørsmål nr. 2: Hvordan mener statsråden det kan skaffes penger til bygging og drift av høyhastighetsjernbane når statsråden selv sier at det er finanspolitiske hensyn som gjør at staten ikke kan bygge nok veier uten å bruke bompenger?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2007-03-29:
Tre poeng på tre korte minutter. Norden som hjemmemarked: Det er en nokså forbeholden anbefaling departementet gir. Jeg siterer fra side 26: «Samferdselsdepartementet har tidligere lagt til grunn at NSBs utenlandsengasjement må skje ut fra en forsiktighetsstrategi. Departementet holder fast ved denne strategien og vil understreke at den bør gjelde for hele kjernevirksomheten.» Det er forsiktig sagt ganske begrensende. Det er en slags engstelighetsstrategi når man sier ja til Norden som hjemmemarked. Så til bybanen i Bergen, knyttet til aktivt eierskap og bruk av NSB: Min oppfordring til mange partier, men spesielt til samferdselsministeren, er at man bruker den redskapen man har når man skal utvikle kollektivtilbudet innen persontransporten i den store norske byen Bergen. Der er det også påbegynt et prosjekt hvor kommunen tutler av gårde – hvis det er et parlamentarisk uttrykk, president – tutler av gårde selv uten å ha noen spesiell kompetanse, mens NSB og Jernbaneverket, som har kompetansen, er holdt langt unna. Bruk styringsmakten og få dette på riktig spor! Det er min oppfordring til samferdselsministeren. Til slutt det tredje poenget, som jeg benytter anledningen til å ta opp også i denne debatten: Vi må få en bedre samferdselsstatistikk. Vi må få en samferdselsstatistikk som har mer entydige og avklarte begreper, og som gir muligheter for å få en god og riktig sammenlikning av hva som skjer når det gjelder energiforbruk og miljøutslipp i ulike transportsektorer og fra ulike transportmidler. Blant annet må vi ha en klar sortering på henholdsvis persontransport og godstransport. I dag har vi ikke det. I dag har vi statstikk hvor epler og pærer sammenliknes ganske fritt og ukritisk. Her bidrar NSB med noen miljøregnestykker for hvor miljøvennlig det er å reise med tog, som i alle fall i parlamentarisk ordlyd «lar seg diskutere». Grunnen til det er at vi ikke har noen klar og god samferdselsstatistikk for disse to viktige begrepene, energiforbruk og utslipp knyttet til produksjonen, henholdsvis tonnkilometer og personkilometer. Min oppfordring også her i dag til samferdselsministeren er å gå inn i denne problematikken og sørge for at vi får en avklart og entydig samferdselsstatistikk. Da kan vi også få riktigere og mer edruelige debatter.
Irene Johansen (Arbeiderpartiet), 2007-03-29:
På slutten av forrige periode etter flertallsvedtaket om påplussing med 22 milliarder kr i forhold til regjeringen Bondeviks budsjett harselerte representanten Sahl over flertallets angivelige «luftmilliarder» til samferdsel. Regjeringen innfrir nå flertallsvedtaket og har plusset på bevilgningen i tråd med vedtaket, mens Kristelig Folkeparti og de andre partiene i Bondevik-regjeringen nå har penger til både ny korridor og høyhastighetsring. Var beskyldningen om «luftmilliarder» basert på skremselspropaganda i en valgkamp, eller var det ren frustrasjon over regjeringspartnere som ikke ville prioritere satsing på jernbane?
Irene Johansen (Arbeiderpartiet), 2007-03-29:
Representanten Tenden trekker fram Gjøvikbanen spesielt i sitt innlegg og betegner denne banen som en suksess. Da blir mitt spørsmål: Hva er det som gjør at representanten Tenden kun fokuserer på denne strekningen og ikke på alle de andre banene som også går veldig bra, der kundene er fornøyde og der Regjeringen har satset på utvidet tilbud, og NSB sier de skal satse på ytterligere innkjøp av materiell for å bedre komfort osv.? Hva er det som gjør Gjøvikbanen så spesiell, bortsett fra at den er konkurranseutsatt?
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2007-03-29:
Sjølvsagt har vi det. Senterpartiet er eit parti som klarar å ha ikkje berre to tankar i hovudet samtidig, men fleire. Det er ikkje noka motsetning mellom det å satse på bane og det å satse på veg, og heller ikkje noka motsetning mellom det å satse på det eksisterande og det å kunne sjå framover og tenkje høgfartsbanar.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2007-03-29:
Lat meg først få seie at Senterpartiet ikkje er prinsipielt imot konkurranseutsetjing på alle felt. Vi meiner at det bør vere ein god balanse mellom offentleg og privat verksemd. Det at Gjøvikbanen har vore ein suksess, er kjempebra. Det betyr ikkje at det hadde kome til å vere ein suksess andre plassar. Det som eg synest det er verdt å merke seg, er at NSB har klart å gjennomføre gode omstillingar også på dei strekningane der det ikkje har vore konkurranseutsetjing. Eg har full tiltru til at i det samspelet som kjem til å vere framover mellom oppdragsgjevar og konsernet, kjem NSB til å halde fram med den gode utviklinga og bli meir effektiv.
Hanne Dyveke Søttar (Fremskrittspartiet), 2007-03-29:
Senterpartiet sier i sitt program at det er «Tid for tog». Det heter videre at Senterpartiet vil «gjennomføre et økonomisk krafttak overfor vedlikehold og nyinvestering av jernbanestrekninger». Spørsmålet er: Er det eksisterende jernbaner eller er det det nye konseptet høyhastighetsjernbane Senterpartiet vil prioritere? Eller mener Senterpartiet at det finnes ekstra midler til gode formål? Og da spør jeg: I så fall, hva med gode veiprosjekter, har Senterpartiet ekstrapenger til dem også?
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2007-03-29:
Det var voldsomt så flott med alle disse oppstartene under Bondevik II-regjeringen. Det er bare det at faktum er at det manglet 75 mill. kr da den rød-grønne regjeringen overtok, og hvis vi hadde kjørt budsjettet til Bondevik II, hadde det ikke blitt noen oppstart, da hadde det blitt stopp. Så er Venstre veldig ivrig på anbud og privatisering og snakker masse om dette. Særlig er Kongsvingerbanen blitt nevnt nå i flere sammenhenger. Hvorfor i all verden la Bondevik II ned hele banen? Det lurer jeg på, for den måtte nemlig den rød-grønne regjeringen med statsråd Navarsete starte opp igjen 7. januar. Er det noe som mangler med tankegangen og sammensetningen her?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2007-03-29:
Som eg sa i innlegget mitt, er det rett oppfatta at Norden er heimemarknaden til NSB. Det som er kjerneområdet, og som eg vil understreke overfor NSB, er at den norske marknaden skal forsynast av eit godt jernbanetilbod. Det vert sikra gjennom ein avtale mellom staten og NSB som varetek lønsemda i høve til den norske marknaden, som ikkje er lønsam i seg sjølv, noko som representanten Hoksrud kanskje burde ta inn over seg når dei syr saman eit budsjett og kuttar 400 mill. kr på kjøp av statlege tenester. Eg grunngav òg i innlegget mitt kvifor Regjeringa ikkje vil konkurranseutsetje togtenestene i Noreg, så eg behøver ikkje ta opp att det her.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2007-03-29:
Min utmerkte partifelle var vel ikkje inne på lykketilstanden til dei tilsette. Det gode svaret hennar speglar Senterpartiet sin pragmatiske politikk på det området. Men me står fullt og fast på det som denne statsråden gjorde i forhold til å stanse konkurranseutsetjinga på jernbaneområdet. Det har fleire årsaker. Det handlar om kapasitet i nettet. Det handlar òg om omsynet til dei tilsette, som ikkje er så lykkeleg konkurranseutsette som representanten Halleraker vil ha det til. Eg har nett fått ein rapport frå TØI som klart gir uttrykk for at dei tilsette opplever usikkerheit. Dei er utrygge, for dei veit at når neste konkurranse kjem, kan dei vere utan arbeid. Difor arbeider eg no med ein ny rapport som grunnlag for å stille dei same krava òg ved konkurranseutsetjing. Det tryggjar dei tilsette.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2007-03-29:
Etter å ha høyrt representanten Hoksrud sine innlegg og svar tidlegare i dag, bør representanten Sahl ta med i kveldsbøna si at Framstegspartiet ikkje må kome til makta i dette landet. Då vert det ikkje berre nattoget som får dårlegare kår. Då vil Nordlandsbanen truleg vere «en saga blott», for ein eller annan plass må Framstegspartiet ta alle dei kutta som dei har lagt fram i budsjetta sine. Det var tydeleg at Hoksrud vil ta dei i dei delane av landet der det ikkje bur så mange folk som i Oslo-regionen. Når det gjeld nattoget, har me hatt ein god dialog med representanten om det tidlegare. Det er ei budsjettsak, og det kan eg ikkje svare på i dag.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2007-03-29:
Eg skjønar godt Venstre sitt behov for å presisere at dei òg vil ta heile landet i bruk. Det er ikkje alltid det synest slik. Når det gjeld veksten i godstransporten, er det ei utfordring. Det er ein sterk vekst av gods på jernbane. Me la inn i årets budsjett ei godspakke på 450 mill. kr, som skal leggje til rette for ytterlegare vekst. Men av framskrivinga ser me at sjølv med ei slik intensivert satsing som Regjeringa no gjer, er den samla veksten så stor at sjølv om veksten av gods på jernbane er stor, veks altså òg lastebiltransporten. Det er berre ein veg vidare for det, og det er å intensivere satsinga ytterlegare på kryssingsspor, og me skal få ferdigstilt terminalane, som me er i gang med, og byggje terminalstrukturen ytterlegare ut. Slik kan me sikre jernbanen kapasitet til å ta den veksten som eg meiner bør kome – og som me kanskje bør få enda større enn det som ligg i framskrivinga – men det er ei stor utfordring.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2007-03-29:
Til det fyrste spørsmålet: NSB sine aktivitetar går inn i eit samla konsernrekneskap, og slik sett er det overskotet med på å styrkje andre delar av verksemda. Så det er vel rett oppfatta. Når det gjeld høgfartsbane, har spørsmålet om korleis den skal finansierast, absolutt ikkje vore vurdert så langt. Det me gjer no, er å få ei skikkeleg utgreiing av grunnlaget for høgfartsbane. Neste steg må sjølvsagt vere å sjå på korleis det skal finansierast. Enkelte hevdar at det kan gjerast utan statlege bidrag. Det får tida vise. Tida får òg vise – når ein skal ta ei slik avgjerd – korleis den finanspolitiske situasjonen er, om ein då kan auke løyvingane tilstrekkeleg, til store bidrag eller mindre bidrag. Dette er hypotetiske spørsmål så lenge me ikkje veit nok om grunnlaget.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2007-03-29:
Fem minutt går fort, og det er nokre poeng eg ikkje tok med i mitt førre innlegg, som eg gjerne vil ha inn i debatten. Eg ynskjer å halde meg til NSB. Det er NSB og eigarmeldinga frå NSB vi diskuterer i dag. Det økonomiske resultatet for 2006 gjev ei avkasting på eigarkapitalen som ligg over det kravet som eigaren har stilt. Lønsemda har auka innan alle område av verksemda. Det er eit resultat eg er svært nøgd med. Det er òg eit resultat av at NSB har hatt ein auke i transporttilbodet både i person- og godstrafikken. Omstillinga er gjennomført og har resultert i meir punktlege tog, betre regularitet og meir tilfredse kundar. Trafikktryggleiken i konsernet har òg utvikla seg positivt, og den gode utviklinga held fram i 2007. Det er avgjerande for den positive utviklinga i lønsemda at NSB i tida framover arbeider vidare med effektiviseringstiltak for ytterlegare å styrkje konkurranseevna, slik at konsernet kan auke sin marknadsposisjon. Kompensasjon for dei statlege kjøp av tenester har auka markert dei siste ti åra. Den nye rammeavtala mellom staten og selskapet legg derimot opp til ein auka produksjon på inntil 15 pst. innanfor dei same økonomiske rammene. Dette stiller framleis høge krav til effektivisering, produktutvikling og auka kundegrunnlag. Auka produksjon inneber òg at NSB må arbeide aktivt for at verksemda skal ha nok lokførarar. Det er ingen grunn til at ein ikkje skal drive like effektivt i heile verksemda som ein gjer i dotterselskapet som driv Gjøvikbana. For å sikre NSB stabile rammevilkår legg eg i meldinga opp til ei vidareføring av fastsett avkastningskrav og utbytepolitikk. I selskapsdaninga vart det lagt til grunn at eigarkapitaldelen skulle utgjere om lag 40 pst. Dette vart gjort for å sikre ei finansiell stilling som samsvarer med dei krav som vart stilte til utviklinga av konsernet. Eg er oppteken av at styret kan gjennomføre nødvendige investeringar som sikrar både langsiktig og god utvikling av konsernet. Landet har no ei regjering som satsar aktivt på samferdsel og toget. NSB er og skal vere eit selskap som yter gode, moderne togtenester til krevjande passasjerar og bidreg til vekst i miljøvenleg kollektivtransport. Apropos Gjøvikbana: Representanten Faldet tok mitt poeng der, men eg vil likevel gjenta det: Me har auka – ikkje berre auka, me har dobla – kapasiteten på Kongsvingerbana utan konkurranseutsetjing. Folk er kjempenøgde. Det er 20 pst. fleire enn prognosane tilsa, som tek toget. Stockholmstoget, som den førre regjeringa la ned, er gjenopna og er så langt ein suksess. «Nyss på fjorden rodd», men me har stor tru på ei god utvikling. Så me satsar på jernbana, og folk ser det og vel å reise med tog.
Trond Helleland (Høyre), 2007-03-29:
Det er alltid artig å delta i og høre på jernbanedebatter, spesielt når en får nye opplysninger, slik som fra Faldet nå, om at Kongsvingerbanen går til Stockholm. Det var nytt for meg. I Bondevik II-regjeringens styretid skjedde det svært mye positivt, mens det nå høres ut som om det nærmest var svartedauden for jernbanen. Det største fastlandsprosjektet i Norge inntil Snøhvit-utbyggingen kom i gang, var utbyggingen av Asker–Sandvika, og som togpendler fra Drammen i over ti år må jeg si at det har vært en glede å oppleve den utviklingen NSB har hatt de siste årene, etter at Bondevik II-regjeringen satset på den store utbyggingen, etter at Bondevik II-regjeringen sørget for at de mange tusen pendlerne på Vestfoldbanen fikk et nytt signalanlegg, fikk nye spor i Vestfold, og etter at toget begynte å gå i rute. Det er helt utrolig hvordan kvaliteten har bedret seg på det produktet etter at regjeringen Bondevik II satset så enormt som de gjorde. Så hører jeg representanten Myrli, som minnes gamle dager og jernbanedebattene da, fortelle om at alt var så vondt og vanskelig, og at det var så mye negativt. Ja, det var jo da Arbeiderpartiet styrte, at man hadde disse problemene. Det var dårlige tider da. Men nå har det vært en voldsom satsing på jernbane, som heldigvis den nye regjeringen viderefører. Det er positivt. Poenget mitt er at dette blir for svart-hvitt. Jeg bidrog nå litt til det selv også, men det blir litt for dumt når representanter for den sittende regjering nærmest står fram som profeter og sier at nå går alt så bra, se på 2007. Ok, vi er tre måneder inne i det nye året, vi vet ikke hvordan det går, men vi vet at NSB har fått nytt materiell. Det tok tre–fire år før lokaltogene som går mellom Kongsberg og Eidsvoll, kom i gang, for de kunne ikke kjøre gjennom Romeriksporten. Det var mange tabber som ble gjort. Det ble gjort store feil, men dette er blitt rettet opp. Jeg har selv sett det. Jeg ser ned på Sundland jernbaneverksted i Drammen fra huset mitt. Der har disse togene stått. De har stått der i to–tre år, men nå er de i gang, nå går de fint. Det tok sin tid. Signatur-togene var et stort løft, men de kunne jo ikke kjøre så fort som de skulle, fordi kurvaturen var for brå på Sørlandsbanen, hjulakslingen falt av, osv. Ikke kom og fortell meg at dette har vært et svart-hvitt-bilde, der statlig drift, statlig styring, har vært det eneste saliggjørende. Den forrige regjering moderniserte NSB og gav NSB en ny ledelse og en ny direktør, som er offensiv, som ønsker å se utover egne grenser, og som konkurrerer i Norden. La også NSB få konkurranse i Norge! Det viser seg at da blir det bedre.
Tor-Arne Strøm (Arbeiderpartiet), 2007-03-29:
Det er ganske enestående når representanten fra Høyre, Halleraker, reiser land og strand rundt og snakker om Høyres fortreffelighet når det gjelder jernbanesatsing. Det er også en fare for at hvis de borgerlige en gang får regjeringsmakt, kan fallhøyden bli ganske stor. Så innrømmer samtidig representanten Helleland at man ser verden litt forskjellig, og det synes jeg er positivt. Det var faktisk slik at jernbanen i Norge var i ferd med å forvitre, for under den forrige regjering var det nesten ikke satsing på jernbanen i det hele tatt. Vi har med rette sagt at dette er en historisk jernbanesatsing. 50 pst. økning i investeringer i jernbanelinjer i 2007-budsjettet må være historisk. Jeg ser at både Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre i innstillingen viser til en historisk satsing under Bondevik II-regjeringen. Den eneste satsingen som var historisk, var konkurranseutsetting av jernbaneruter og vedlikeholdsarbeidet til Jernbaneverket. Det siste medførte faktisk oppsigelser og tap av arbeidsfolk og kompetanse i Jernbaneverket som også var i ferd med å gå på sikkerheten løs. Det var etter min oppfatning bortimot skandaløst. Det kan man kalle satsing. Hadde ikke den nye regjeringen fått stoppet dette, kunne det gått ganske galt. Mange fagarbeidere ble sendt ut i det ytterste mørke. Statsråden skal ha ros for å ha vist handlekraft i denne saken. Jernbanesatsing i statsbudsjettet går bl.a. ut på godsterminaler, krysningsspor, dobbeltspor Sandnes – Stavanger, full fart i utbyggingen av nytt dobbeltspor i vestkorridoren, byggestart for Ski stasjon i år og god utvikling ikke minst på Nordlandsbanen, der godstrafikken går kjempebra. Fjernstyring videreføres og dobbeltspor ved Eiterstrøm sør for Mosjøen betyr effektivisering av denne banestrekningen, som har mye å si også for miljøprofilen. Et sterkt NSB er et statlig virkemiddel for å få flere til å reise kollektivt, noe som er viktig i forbindelse med den klimaendringen som vi står overfor. Helt til slutt: Jeg er enig med representanten Jan Sahl i at det nå er en fordel at man går over til et annet vognmateriell på dagtoget på Nordlandsbanen, at vi må bli kvitt det Agenda-toget. Men det er én ting representanten Jan Sahl ikke sa – og hvis jeg ikke husker feil, var det slik at når det gjaldt sovevogntilbudet fra Mosjøen, Mo i Rana og Kristiansand, lå det faktisk inne i Bondevik sitt budsjett for 2006. Vi innrømmer at vi ikke fikk rettet det opp. Det er en viktig sak, det tror jeg representanten Jan Sahl og jeg kan være enige om, men det var faktisk en snubletråd til den nye regjeringen.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2007-03-29:
Det er kanskje litt i overkant for en mann i min alder å plassere seg blant jernbanens mer potente elskere, men det er tross alt en benevnelse som gjerne brukes på oss som jevnlig bruker jernbanen, og som gjerne taler varmt for dette transportmiddelets fortreffelighet. Det er en gledelig økning i både person- og godstrafikken, som gir grunn til optimisme på jernbanens vegne. Jeg er ganske sikker på at nøkkelen til videre suksess er ytterligere satsing på infrastruktur og utbygging av dobbeltspor, slik som denne regjeringen nå legger opp til. Jeg må i den forbindelse legge til at den forrige regjeringen kom ut av siste fireårsperiode med et etterslep på 2,5 milliarder kr i jernbaneinvesteringene. Det er formodentlig dette som de borgerlige i innstillingen benevner som suksessen fra Bondevik-regjeringens periode. Jeg er ganske overbevist om at regulariteten, det forholdet at toget kommer og går når det skal, også er av avgjørende betydning for jernbanens videre suksess. Hver gang det oppstår en forsinkelse, bidrar det til å svekke omdømmet til NSB. Rutetidene er av vesentlig betydning, men jeg må advare mot at man legger opp til så stort slakk i ruteopplegget at det faktisk legges inn ventepauser i iveren etter å oppnå regularitetstall. Det må kunne være mulig å lage et strammere ruteopplegg, ikke minst på den banestrekningen som jeg oftest bruker, nemlig Vestfoldbanen. La meg også få lov til å komme med et aldri så lite hjertesukk. Noen bør etter hvert forbarme seg over en bestemt sporveksel på Skøyen stasjon! Så er jeg overbevist om at mindretallet i denne salen ikke har vært i England i løpet av de siste årene, for slik omtalen av konkurranseutsettingen er, kan de umulig ha høstet erfaringer fra det landet som har gått lengst(presidenten klubber) i å privatisere jernbanedriften i utlandet. (presidenten klubber)
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2007-03-29:
Jeg er veldig glad for justisministerens svar. Det er mange som tenker at hvis man overfører eller tar ut vigselsretten fra domstolen, så blir det mindre høytidelig. Men jeg tror ønsket blant dem som skal gifte seg, egentlig er det stikk motsatte. Fordi seremonier er viktige i våre liv, ønsker mange av dem som gifter seg borgerlig, i hvert fall de som gifter seg borgerlig for første gang, en mer høytidelig offentlig ramme rundt inngåelse av ekteskapsløftet. De ønsker å ha familien sin til stede, de ønsker å ha vennene sine til stede, og de ønsker å gjøre det til en stor og høytidelig seremoni. Derfor tror jeg at det å gifte seg på rådhuset, kanskje med ordføreren som vigselsmann, kanskje den gamle lensmannen, vil gi en mer høytidelig ramme. Dette spørsmålet er det veldig stor interesse for hos brudepar. Hvis man ikke ønsker en kirkelig vielse, så begynner en evig jakt på en eller annen person som kan foreta en vielse på en lørdag. Det er ikke hensiktsmessig, etter min vurdering, at det er kun jurister som er tillagt denne oppgaven. Det at man kjenner en jurist, skal ikke gjøre det lettere å få en verdig og høytidelig seremoni på lørdagen i forhold til om man ikke gjør det. Så min kritikk mot de borgerlige vielsene vil jeg si ikke skal ramme domstolen, for jeg forstår at domstolen har veldig mange viktige oppgaver. Jeg ønsker på ingen måte å kritisere domstolen som ikke vil prioritere store og omfattende seremonier på lørdager. Domstolen har nok av andre oppgaver. Men jeg tror mange av dem som har vært til stede ved en borgerlig vielse i Sverige, vil si at det er en mer høytidelig seremoni enn det vi får til med den norske ordningen.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2007-03-29:
I forbindelse med den pågående diskusjonen om forholdet mellom stat og kirke er det mange som sier at man i hverdagen ikke merker at man har en statskirke. Og det gjør man nok kanskje ikke. Men i de situasjonene i livet hvor det er viktige begivenheter som skal foregå, er det veldig mange som merker dette godt. Det ene er i forbindelse med vielser. Den kirkelige seremonien regnes for å være mer verdig, større og mer alvorlig enn den borgerlige seremonien. Men enda større skille har vi på seremoniene når vi ser hva vi tilbyr ved gravferd. Det er ikke tema i denne interpellasjonen, men la meg allikevel få lov til å peke på visse deler av dagens praksis. Hvis man i dag ikke er medlem av noe tros- og livssynssamfunn når man går bort, har familien ingen rettigheter knyttet til lokale eller til en person som kan gjennomføre en seremoni. Familien må da gå ut og leie rom, og de må også finne en person som kan gjennomføre en verdig seremoni. Det er ikke verdig. Det er ikke verdig at vi lever i et samfunn hvor det å få gode seremonier ved viktige begivenheter i livet er avhengig av at man er medlem av et tros- og livssynssamfunn. Også mange av dem som er medlem av et tros- og livssynssamfunn, ønsker borgerlige seremonier. Blant dem som i dag gifter seg borgerlig, er det mange som er medlem av statskirken. Domstolen vier i dag mange som tilhører ulike trossamfunn, så behovet for borgerlige seremonier vil etter min mening øke i framtiden, og da er det viktig at vi gir dem en verdig ramme. Jeg takker justisministeren for hans redegjørelse i denne saken, og håper vi kan få en bedre ordning for borgerlige vielser i framtiden.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-03-29:
Bare helt kort: Jeg mener også at når vi nå skal sette i gang en prosess for å finne alternativer, så skal vi ha det for øye at vi ønsker oss gode seremonier i livene våre. Det skal vi ta på alvor. Jeg vil nok si det at mange av de domstolene som i dag utfører gode vigselsseremonier, faktisk også har klart å kunne utvide noe av seremonien utover de tilmålte minutter. Det er ikke forbudt å lese opp dikt i domstolene når man vier, og slik gjøre noe mer ut av det. Men, som interpellanten sier, det ligger forholdsvis langt unna kjerneoppgavene til norske domstoler. Jeg mener absolutt ikke at vi er avhengige av at det er jurister som skal foreta vigsler. I denne sammenheng og også når det gjelder en del andre oppgaver jurister ofte blir satt til, syns jeg vi har en overdreven tro på hva de er bedre enn andre til å gjøre. Vi er ikke avhengige av domstolene for å utføre denne oppgaven – for vi har også alternative vigsler i dag – men vi kan ha noe å lære av hvordan man har praktisert det i domstolene. Vi skal ha med oss i det videre arbeidet som nå igangsettes, at man i domstolene har funnet løsninger på en god del praktiske problemer, som har skapt gode seremonier også. Det er mitt håp at vi skal kunne bidra til å løfte disse seremoniene, gjøre det bedre, gjøre det til en høytid. Så får vi overlate til den enkelte å finne ut hvem man skal gifte seg med.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2007-03-29:
Jeg takker ministeren for et svar som vitner om at hun vil ta kraftig tak i tingene. Jeg er særlig fornøyd med at det skal utarbeides lovendringer for at man skal unngå å slite altfor mye med prosedyrer i forbindelse med å få overført journaler. Jeg tror at det haster mye med å få gjort det – det er åpenbare behov – så jeg håper det blir en prosess som ikke tar for lang tid. Jeg håper også at man særlig konsentrerer seg om å få dette gjennomført i akuttkjeden, fordi det i akuttkjeden, som jeg beskrev i mitt forrige innlegg, fra legevakter til ulike deler av spesialisthelsetjenesten i alle deler av landet er et stort behov for at dette skal fungere på øyeblikket. Det er også positivt at ministeren sa at det skal gjøres et arbeid for å skape nasjonale standarder når det gjelder elektroniske journaler. Det er åpenbart at det trengs standarder for hva de skal inneholde, og jeg håper man kan se på om man skal ha en kjernejournal, med opplysninger som det er avgjørende at man får tak i samme hvor pasienten oppholder seg i landet, og som man har mulighet til å få tilgang til raskt og uten opphold. Ved den enkelte institusjon kan det selvsagt være mange, mer personlige detaljer i pasientopplysningene, som ikke trenger å ligge i den kjernejournalen alle straks kan få tak i. Jeg vil også bemerke at i forhold til det som både ministeren og jeg er ute etter her, så er det et gap mellom antallet sykehus, helseforetak som har innført elektroniske journaler, og antallet som ikke på noen måte får gjennomført bruken av dem fullt ut. For eksempel er det, ifølge en oversikt fra Helse- og sosialdirektoratet for 2006, bare 46 pst. av dem som har elektroniske journaler og fullt gjennomført IKT-system i sykehusene, som bruker dette i forhold til laboratoriesvar, undersøkelser og den type kommunikasjon. Det er bare 28 pst. som bruker det til epikriser, og det er nesten ingen som bruker det til henvisninger på kryss og tvers, osv. Så det er også et behov for å se på opplæringstiltak, se på styringstiltak og kreve gjennomføring av de redskapene man allerede har. Jeg tror også at det er nødvendig å utdype mer hva som ligger i problemet med å få gjennomført telemedisin. Alle har vært sterke tilhengere av det nå i mange år. Det er noe med finansieringsløsningene på tvers av forskjellige nivåer i forvaltningen vår som gjør at gevinsten ikke kommer direkte til dem som må bygge opp tjenestene. Jeg håper vi kan komme tilbake til det også.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2007-03-29:
Jeg vil gjerne takke alle som har holdt innlegg, for hyggelige kommentarer om viktigheten av temaet, og for at alle er med på å sette trykk på at her må vi få framdrift – få resultater. Det er mange som har vært inne på at alle systemene må kunne snakke sammen, at vi må få til et sømløst IKT-system, der man ikke har hvert sitt revir og utvikler hver sine elektroniske løsninger. Det blir å kaste penger ut i luften, til skade for en samordnet, god og effektiv pasientbehandling i hele landet. Det trengs sterke grep for å samordne. Det kan også være et spørsmål om det har vært mye ressurssløsing ved at man har utviklet systemer som ikke kan brukes videre, og at man dermed har gjort investeringer som er bortkastet. Det vil vise seg etter hvert. Heldigvis kjenner jeg til at f.eks. SINTEF-miljøet i Norge nå utvikler en metode for at systemer som ikke har kunnet snakke sammen, lærer seg å snakke sammen. Det er også en del av IKT-utviklingen at man blir bedre til å få systemer som har vært isolert, til å komme i samordning med hverandre. Så her har vi heldigvis en utvikling som gjør at vi kan få et felles system raskere enn vi kanskje hadde trodd. Det andre hovedspørsmålet som mange av talerne har tatt opp, gjelder kommunene og gjennomføringen av IKT-utviklingen i helse- og omsorgstjenestene der. Det har vært gjentatt av så å si alle at bare 12 pst. av kommunene nå er med. Jeg tror det er viktig å se på hvilke redskaper vi nå bruker for å få med kommunene. Det er klart at det er nødvendig for befolkningen å ha tilgang på helse- og omsorgstjenester, og det er nødvendig å få hevet kvaliteten og samordningen. Det er bra at KS er engasjert. Men jeg mener at man i lovarbeidet rundt spørsmålet om IKT-utviklingen i Helse-Norge også bør se på om det er behov for på et eller flere punkter å gå lovveien for å få kommunesektoren med. Telemedisin er det også satt trykk på i debatten. Det har vært nevnt at det aldri kan erstatte leger, at vi må legge vekt på kvalitet og ikke bare på effektivitet. Jeg tror at alt det vi har snakket om her i dag, har gått på bedre pasientbehandling – det er åpenbart at det blir høyere kvalitet når man har den informasjonen man trenger for å gi pasienten god behandling. Det vil gi høyere kvalitet om pasienten f.eks. slipper å reise fram og tilbake til sentrale sykehus for kontroller og annet som kan gjøres via telemedisin.(Presidenten klubber.) Her kan vi få store framskritt, og jeg viser til at direktoratet i en rapport for 2006 understreker at det er behov for sterke sentrale føringer. (Presidenten klubber.)
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-03-29:
Jeg opplever at representanten Bøhler og jeg er helt enige om målet og at en ikke skal bruke lengre tid enn nødvendig på dette området. Jeg skal i hvert fall forsikre om at jeg fra min post skal gjøre det jeg kan for å holde stort trykk i denne saken. Det er nok en utfordring, som sagt, at dette har kommet i veldig ulikt tempo både i sjukehusa og i kommunene. Det er også utfordringer knyttet til en del leverandører, som heller ikke er helt uproblematisk. Men vi kommer med forslag til lovendringer, og vi skal lage nasjonale standarder. Jeg er helt enig med representanten Bøhler i at det må være slik at en raskt skal kunne gå inn i journalen når en pasient trenger hjelp, uansett hvor man befinner seg i landet, og at en også kan kommunisere på tvers. Jeg er enig i at dette haster mye. Jeg er helt enig i at det er åpenbare behov, særlig knyttet til akuttjenesten, og kanskje også i forhold til pasienter som har særlig store behov, og som ofte blir sendt fram og tilbake mellom ulike nivåer. Jeg vil også si at når det gjelder området telemedisin deler jeg den oppfatningen at vi både kan og bør gjøre enda mer. Representanten Bøhler brukte dialysepasienter som eksempel. Det er helt åpenbart at for dialysepasienter som må dra mange mil for å få behandling kanskje fire timer tre dager i uka, har vi vunnet utrolig mye hvis de kan få behandling mye nærmere der de bor. Det er den type tiltak vi ønsker å stimulere. I den sammenheng er jeg også innstilt på at vi går igjennom det som dreier seg om finansieringsordninga, for å oppmuntre mer til telemedisin og den type løsninger. Det som representanten tar opp når det gjelder opplæringstiltak, tror jeg også er et viktig poeng, og jeg skal ta det med meg i det videre arbeidet med denne saken.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-03-29:
Jeg vil bare si meg enig i at dette har vært en god debatt. Jeg er glad for at det er bred enighet om dette spørsmålet – at vi er på vei, men at ganske mye gjenstår, virker det også som det er enighet om. Her er det f.eks. brukt eksempler på at flere sjukehus – jeg vil si heldigvis – nå går over til at legene snakker direkte inn på datamaskinen, for å si det enkelt, og at en del av skrivestuene blir overflødige. Dette er prosesser som ikke går uten sverdslag. Men det er helt riktig å gjøre det, for da kommer opplysningene raskere fram og pasienten får raskere og forhåpentligvis bedre behandling. Og de som fram til i dag har sittet på skrivestuer, kan gjøre veldig mye annet fornuftig arbeid som vi trenger mer av i sjukehusene. Men vi må også være klar over at en del av de prosessene som det nå virker som det er bred enighet om, slett ikke kommer til å gå uten sverdslag i tida framover heller. Så er jeg enig i det som også sies her om kommunene. Jeg merker meg det som ikke minst representanten Bøhler nå sa helt på tampen, at en mener at en må se om det finnes flere verktøy for å få koplet på flere kommuner raskere. Det tar jeg selvfølgelig med meg i den videre prosessen. Når det gjelder telemedisin, så har jeg kommentert det. Representanten Elisabeth Aspaker og flere har vært inne på det. Men jeg vil understreke at det er veldig viktig at vi greier å bygge ut hele det norske helsenettet, altså at alt dette henger i hop. Og når det gjelder telemedisin, er det jo slik at de som bruker telemedisin – og det er bra at folk gjør det – må følge de sikkerhetskrav som gjelder for all informasjonsutveksling som inneholder sensitive opplysninger. Dette er ivaretatt nettopp gjennom Norsk Helsenett. Men det betyr jo at det bare vil være brukere som er tilkoplet helsenettet, som kan dra nytte av de effektiviseringsgevinster som bruk av telemedisin gir. I dag er det bare om lag 35 kommuner som er koplet opp mot helsenettet, og det betyr at det er svært liten, eller i noen kommuner slett ingen, bruk av telemedisin. Det sier også noe om hvilke store utfordringer vi har også på det feltet. Så har jeg merket meg at flere representanter her understreker at det er behov for mer nasjonal styring. Det er jeg innstilt på å utøve. Som det ble sagt her, var det før 19 forskjellige systemer – om det ikke var riktig så mange, er det i hvert fall flere systemer. Det å få færre systemer og få til bedre samhandling er jeg innstilt på å prøve å bidra til gjennom lovendringer, gjennom nasjonale standarder, gjennom meget sterke kontakter også med kommunesektoren, og vi skal vurdere verktøy for å få det mer på plass. Så jeg opplever at her er det bred enighet. Jeg er også innstilt på at fagfolkene selv skal kunne være med å utvikle dette videre, og at dette i bunn og grunn handler om å gi bedre kvalitet til pasientene våre. Det er jo derfor vi kanskje har akkurat disse jobbene.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-03-29:
Jeg er enig med representanten i at det er viktig at praksis og gode eksempler distribueres, slik at flere kan lære av det – på dette området som på andre områder. Så regner jeg med at vi får rikelig anledning til å diskutere budsjett når tida er inne for det. Det er i hvert fall et faktum at denne regjeringa ikke har trappet ned innsatsen overfor denne gruppa. La meg bare nevne noen flere eksempler på det. Vi er nå i ferd med å åpne fem regionale sentra, som jeg nevnte i mitt hovedinnlegg. Vi kartlegger nå den psykiske helsa til nyankomne asylsøkere. Vi har nettopp ferdig en egen veileder og et eget rundskriv om helsetjenestetilbudet for etniske minoriteter. Vi har ferdig to veiledere om behandling og oppfølging av flyktninger med psykiske traumer. Vi har et prosjekt om utvidet frivillig helseundersøkelse for beboere med voldelig utagerende atferd. Det er viktig, fordi vi da både skal prøve å finne fram til systemer som gjør at vi ivaretar den enkelte, og også finne gode systemer for å håndtere vanskelige situasjoner. Her får ansatte, politi, helsepersonell, opplæring i hvordan en skal håndtere slike situasjoner. Regjeringa har stilt klare krav i oppdragsdokumentet for inneværende år om å styrke behandlingstilbudet til flyktninger og asylsøkere. Vi har et eget prosjekt når det gjelder rask helseutredning. Vi har gjort mye når det gjelder tolketjenesten osv. Regjeringa kommer snart tilbake med en egen ventetidsgaranti for barn og unge under 23 år. Jeg mener at det er mye bra på gang her. Jeg skulle ønske at en heller kunne enes om hva vi i fellesskap bør bidra med for å gjøre noe overfor denne utsatte gruppa, for de barna som har kommet hit fra andre land, noen av dem med en bagasje av vold, overgrep osv., og som det er viktig at blir tatt hånd om på en skikkelig måte. Vi må forebygge, hjelpe, behandle, og ikke minst må vi lykkes med integreringspolitikken. Da er det bl.a. viktig at de vi snakker om her, får mulighet til å lære seg språket på en skikkelig måte. Nettopp derfor er det så viktig det grepet som Regjeringa nå faktisk gjør – og som er en styrking av innsatsen på dette området – nemlig å gjeninnføre norskundervisning i asylmottak. Det kan også være med på å forebygge store psykiske lidelser som vi ser i en del av denne gruppa.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-03-29:
Representanten Teigen sa: «Mennesker formes av den bakgrunnen de har». Det syns jeg var godt sagt, og jeg tror det er helt riktig. Det gjelder selvfølgelig også i det viktige spørsmålet som har vært diskutert her i dag. Jeg er enig i at det er sagt veldig mye viktig og veldig mye bra – jeg ser nå litt vekk fra siste innlegget til representanten Holmberg, som igjen prøvde å dra opp en politisk debatt om det vi er uenige om – og jeg håper at vi kan samle oss om det vi faktisk er enige om. Så må vi registrere at på noen områder er vi uenige, men at det bør være sammenheng mellom prat og praksis. Skal vi greie å forebygge psykiske lidelser blant barn og unge, også for den gruppa her, er det viktig at vi gjør nok av det som dreier seg om forebyggende helsearbeid. Flere har nevnt barnehager, skoler, skolehelsetjeneste, fritidsaktiviteter ikke minst, arbeid, bolig, inntekt – alle de tingene vi vet er årsaker til levekårsforskjeller. Vi må få ned saksbehandlingstida, slik at en slipper å bo så lenge i asylmottak som dessverre er tilfellet. Særlig ille er det for unger, men også for voksne. Alt dette henger i hop, og det er det vi fra Regjeringens side forsøker å bidra til å gjøre noe med. Så er jeg helt enig med representanten Sjøli i at det tjenestetilbudet vi tilbyr, selvfølgelig må være tilpasset det behov som hver enkelt har. Det betyr at det kan være forskjellige ting som passer for forskjellige personer. Det gjelder for flyktinger og asylsøkere, som for andre. Jeg er enig i at tolketjenester også er viktig, og at språk er helt grunnleggende, at det er kjempeviktig. Representanten Thorkildsen var inne på Rådet for psykisk helse, som har fokusert mye på dette. Jeg er enig med representanten i at de gjør et bra arbeid, også overfor denne gruppa med psykiske lidelser. Jeg tror vi har mye å lære av dem og deres påpeking av at mye av dette dreier seg nettopp om sosiale ulikheter når det gjelder helse, og om hvordan vi skal angripe det i vid forstand. Så til representanten Dåvøy: Regjeringa er innstilt på å utvikle de tilbud vi har innenfor volds- og traumefeltet, nå bygd på de fem regionale sentrene som vi er i ferd med å åpne over hele landet, samle kompetanse, greie å utnytte det i alle deler av landet, i kommunene og i spesialisthelsetjenesten. Jeg tror det er et veldig viktig verktøy å bygge videre på. Så helt til sist til representanten Holmberg som på tampen tok opp spørsmålet om individuelle planer. Det er jeg helt enig i. Det er en generell utfordring. Det gjelder også her. Regjeringa har til hensikt å gjøre de individuelle planene enklere. Jeg tror de er for omfattende slik de er i dag. Vi skal gjøre dem enklere, og vi skal sørge for at de blir en realitet. Jeg er klar over at det for mange er snakk om et stykke papir, som ikke fungerer i virkeligheten. Vi må alle sammen prøve å bidra til at det fungerer, for på den måten kan det også være et bidrag i det store arbeidet for å gjøre tilbudet overfor denne gruppa bedre.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2007-03-29:
For at pasientene skal få en god og sikker behandling, er det viktig at de nødvendige pasientopplysninger er tilgjengelige. Som vi har hørt flere si, er det ofte vanskelig å få tilgang på nød-vendige pasientopplysninger, fordi pasientjournalen ligger et sted og må kanskje manuelt finnes fram. I tilfeller der pasientjournalen er elektronisk, hindres ofte utveksling av pasientopplysninger på grunn av lovverk eller mangel på lovverk, eller fordi de forskjellige elektroniske systemene ikke kommuniserer med hverandre. Det er imidlertid helt essensielt at personvernet blir ivaretatt på en trygg og god måte, slik at personopplysninger ikke kommer uvedkommende i hende. Det er positivt at statsråden varsler at hun vil utrede nødvendige lovendringer som skal sikre at helsepersonell får tilgang til nødvendig pasientinformasjon på tvers av helseforetak og tjenestenivåer, og at en slik lovendring skal ivareta personvernet på en trygg måte. Statsråden viste til at Sosial- og helsedirektoratet har fått i oppdrag å utrede lovendringer for spesialisthelsetjenesten. Det er viktig at også primærhelsetjenesten ses på i denne sammenheng. Samhandling på tvers av tjenestenivåene er svært viktig, og det er faktisk en forutsetning for at en skal kunne få en sømløs pasientflyt. Et annet problem er jo dette at helseforetakene bruker forskjellige standarder, dvs. systemer som ikke kommuniserer med hverandre. Det er ikke lenge siden jeg leste i en avis om et regionalt helseforetak som måtte skifte leverandør av pasientjournalsystem fordi en i samarbeid med dette firmaet etter flere år oppdaget at de ikke kunne levere et tilstrekkelig godt system. Jeg mener det er nødvendig med nasjonale standarder for å få til den nødvendige samhandlingen. Og det er bra, slik statsråden sa, at Kompetansesenter for IT i helse- og sosialsektoren, KITH, legger ned et stort arbeid i å få dette realisert. Jeg mener vi trenger en sterk styring av dette om vi skal lykkes. I dag er bruken av standarder både hos leverandørene og hos kjøperne av systemene basert på frivillighet. Jeg synes det er veldig bra at statsråden i foretaksmøtene har bedt om at helseforetakene stiller krav til leverandørene om at alle standarder for meldinger i helsesektoren skal være godkjent av sektorens kompetansesenter, KITH, og at utvekslingen av pasientinformasjon skal gå over norsk helsenett, som er den sikre kommunikasjonskanalen for helseopplysninger. For fem–seks–syv år siden var jeg på språkteknologisenteret på Voss, som utviklet det å kunne snakke inn et elektronisk brev. Derfor er det ganske interessant å høre at leger fra f.eks. fra Buskerud sentralsykehus nå går på talekurs for å kunne bruke denne teknologien, som faktisk er utviklet i Norge, til å lese inn en elektronisk journal og således kunne gå utenom skrivestuene, som ofte er en flaskehals på sykehusene, og dermed også kunne sende epikrise med pasienten når pasienten reiser fra sykehuset. Heldigvis skjer det noe, men det er viktig at statsråden og departementet holder trykket oppe, slik at man kan få systemer som kan snakke med hverandre, og få en god flyt i dette til beste for pasientbehandlingen.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2007-03-29:
Jeg ble ikke veldig forundret over at statsråden mener man ikke har trappet ned satsingen på psykisk helse i forhold til innvandrerbefolkningen. Jeg håper at jeg kan ta statsråden på ordet, og at hun vil sørge for at de følger Høyres alternative budsjett, for for 2007 la vi inn 110 mill. kr ekstra til arbeidsrettede tiltak på dette feltet til kjøp av behandlingsplasser og til økning av bevilgningene til det kliniske arbeidet. Så jeg imøteser neste budsjettbehandling med forventning. Opptrappingsplanen for psykisk helse ble også nevnt. Jeg har bare lyst til å si at det er ingen tvil om at det var Ansgar Gabrielsen som satte den på sporet igjen, fordi vi på det daværende tidspunkt lå langt unna det som var foreskrevet som en plan. Det tredje året lå vi på nivå med det første når det gjaldt oppfølging. Når det gjelder overføringen til barnevernet, er jeg direkte uenig med statsråden i at det er et godt tiltak. Vi har et barnevern i krise. Mer skal jeg ikke si om dette nå. Jeg har lyst til å sette søkelyset på en statusrapport som jeg nylig har fått, som er utgitt av Helsetilsynet i Telemark, og som går på levekår i mitt hjemfylke Telemark i 2006. Der gjør man viktige funn i kommunenes arbeid. Ved nærmere gjennomlesing av denne rapporten slo det meg at rapporten overhodet ikke gjenspeiler at Norge er et flerkulturelt samfunn, og det sies ikke noe om psykisk helse blant innvandrere. Det nærmeste den kommer dagens tema, er å peke på at det stigende antallet innvandrersaker betyr en økende utfordring for den kommunale barnevernstjenesten. Så er da spørsmålet: Er det tilfeldig, eller er det et tegn på at det flerkulturelle samfunnet ikke er helt innunder huden på oss? Jeg tror dessverre at Fylkesmannens rapport er ganske så representativ og illustrerer hvor kort vi er kommet i arbeidet med psykisk helse i vårt flerkulturelle samfunn. Vi har ikke riktig tatt inn over oss de store utfordringene som gjenspeiles i det daglige arbeidet, at tjenestene våre ute i kommunene må ha et minoritetsperspektiv. I statsbudsjettet ligger det hvert år bevilgninger til mange fine prosjekter på dette området innenfor forskjellige kapitler. Men jeg er redd for at mye av det vi gjør i statsbudsjettet, er for prosjektpreget og ikke i stor nok grad blir fulgt opp og nedfelt i det ordinære tjenestetilbudet. Og det er det jeg vil rette statsrådens oppmerksomhet mot. Jeg tror dessverre at både verdifull kunnskap og god praksis altfor ofte forblir hos noen få. Jeg vil gjerne ha noen kommentarer på det.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2007-03-29:
Psykisk helse og integreringsarbeid henger uløselig sammen, knyttet til hverandre som to sider av samme sak. Derfor skulle vi egentlig hatt to statsråder i salen i dag. Jeg synes at jeg har hørt flere vektige og interessante innlegg under debatten, men jeg har lyst til å kommentere litt innlegget fra statsråden og fra representanten Stokkan-Grande, som begge egentlig har gjort et stort nummer av at Bondevik II-regjeringen fjernet norskopplæringen på asylmottakene. Det hører også med til den historien at da Bondevik II-regjeringen tiltrådte, var asylinstituttet under et stort press, med inntil 18 000 asylsøkere i kø. Veldig mange av dem skulle ut igjen. Kommunalministeren, som da var Erna Solberg, satte i gang en helt nødvendig omorganisering og strukturering. Ett av tiltakene var å ta bort norskundervisningen, nettopp fordi så mange skulle ut av landet igjen. I dag har vi 4 000–5 000 asylsøkere og en helt annen situasjon. Derfor stemte Høyre også for å gjeninnføre norskundervisning i asylmottak, nettopp fordi vi faktisk er helt enig i at det er viktig og helt fundamentalt å lære norsk så tidlig som mulig og så raskt som mulig. Språkopplæring, hurtig bosetting, raskt ut i utdannelse og arbeid er de tre grunnleggende faktorene for å lykkes med god integrering og for å sikre god psykisk helse til beste for det enkelte mennesket. Jeg er også glad for at Kristelig Folkeparti fokuserte på viktigheten av at frivillige organisasjoner blir inkludert. Jeg skulle ønske at frivillige organisasjoner i Norge i langt større grad kunne få anledning til å ta del i integreringsarbeidet vårt. Der har vi alle, tror jeg, en jobb å gjøre. Så synes jeg det er bra at statsråden følger opp og evaluerer iverksatte tiltak. Jeg har avslutningsvis, på de få sekundene jeg har igjen, lyst til å trekke fram ett område for statsråden som jeg mener man kan følge opp uten å bruke mye penger, og det gjelder individuelle planer. Mange steder er individuelle planer heller unntaket enn regelen. Det framkom også av rapporten fra Telemark, som jeg refererte til i stad. Hvis mennesker som har psykiske problemer og har møtt mye avmakt og motstand fra før, blir kasteballer i vårt system, skaper det enda mer stress og press. Man kan spørre seg om ikke noen av de tikkende bombene vi har hatt rundt i landet, nettopp kan skyldes at vi ikke har tatt dette alvorlig nok. Jeg vet av egen arbeidserfaring hvor viktig det er, hvor godt tiltak det er, med individuelle planer for dem som trenger det. Da knytter man alle etatene og alle hjelpeinstansene rundt det enkelte mennesket og gir det viktig og nødvendig hjelp.