Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-06-08:
Først vil jeg takke komiteen for en smidig behandling av og samarbeid om denne saken. Dernest vil jeg gi honnør til Kristelig Folkepartis representanter som har tatt opp saken. Riktignok angår den forholdsvis få barn, men den er alvorlig for dem den angår, deres foresatte og søsken og for dem som utsettes for overgrep. En naturlig del av det å være barn innebærer å teste ut egne og andres grenser. Noen barns overskridelser trenger korrigering og eventuelt behandling. Det viktigste tiltaket er å forebygge – å utvikle og sette inn gode tiltak tidlig, og å bygge og spre kompetanse for å hindre at dette skjer. Psykologspesialistene Eva Mørch og Helle Kleive ved V27 på Betanien sykehus i Bergen har vist til at internasjonale tall over prognoser viser at så mange som 80–90 pst. av barn med slik atferd endrer atferden etter korrektiver fra tydelige, betydningsfulle og trygge voksne som setter grenser og forklarer. Rundt en tidel av barna vil fortsette med slik atferd. 20–30 pst. av alle overgrep mot barn og unge begås av andre mindreårige barn, og rundt halvparten av dem som begår overgrep i voksen alder, begikk sin første overgrepshandling i barndommen eller som tenåring. Vi vet også at en del av disse selv har vært utsatt for overgrep. Dette er ofte barn med mer kompleks bagasje. De kan være traumatiserte selv, ha andre og flere samtidige psykiske sykdommer eller ha en utviklingshemning. Men vi vet også at behandling hjelper. Internasjonal forskning viser at de som fikk hjelp, hadde ca. 10 prosentpoeng mindre tilbakefall enn en kontrollgruppe. Statsråd Horne viser i sitt svarbrev til komiteen at hun tar dette på alvor. Regjeringen har startet en gjennomgang av behandlingstiltakene som skal være ferdig i disse dager. Hele komiteen legger i komitémerknad til grunn at regjeringen følger opp og kommer tilbake til Stortinget på egnet måte med oppfølging av gjennomgangen. Det er også enighet om at regjeringen bør vurdere om avhørene skal foretas ved barnehusene. Jeg legger til grunn at dette blir en del av den oppfølgingen Stortinget har bedt om i komitémerknadene. Når det er såpass få – og de bor spredt rundt i landet, har stort sprik i og ofte et sammensatt sykdomsbilde, variasjon i alder og nettverk – så tar det tid å opparbeide og spre tilstrekkelig kunnskap. I Norge har Kompetansesenter for sikkerhets-, fengsels- og rettspsykiatri i Sør-Trøndelag, og tiltaket V27, jobbet med problematikken over lengre tid. Også enkelte barnehus har opparbeidet seg erfaring med avhør av barn som har begått overgrep. Arbeiderpartiet foreslår derfor at det utarbeides en egen strategi for oppbygging av kunnskap og behandlingstiltak med tilstrekkelig kompetanse. Vi mener at dette ligger under Helse- og omsorgsdepartementets ansvarsområde, og vi mener at eksisterende kompetansemiljøer og barnehusene må inkluderes i utarbeidelse av denne strategien. Vi er enig i at det skal være et klart mål ikke å ha disse barna i samme institusjon som barn som har vært utsatt for overgrep. Hensynet til behovet for fagkompetanse og behandling kan i noen tilfeller måtte veies opp mot plassering, f.eks. ved akutte innleggelser eller svært kortvarige opphold. Det å være innlagt på samme institusjon innebærer heller ikke nødvendigvis at de bor sammen, eller har daglig omgang. Institusjoner kan ha flere avdelinger, eller bygninger, slik at de ikke nødvendigvis vil ha kontakt med hverandre selv om de rent faktisk er innlagt på samme institusjon. Statsråden peker bl.a. på grenseoppgangen mellom barnevernets og helsetjenestens ansvar. Enkelte barn, men ikke alle, vil ha behov for begge hjelpetiltak. Derfor vil Arbeiderpartiet avvente med å konkludere på hvordan dette praktisk skal organiseres, til det kommer en sak som følger opp de vedtak som vi fatter her i dag. Jeg tar opp forslaget fra Arbeiderpartiet og Senterpartiet i saken.