Erlend Larsen (Høyre), 2018-05-08:
Jeg må føye til en kommentar til den siste taler Faret Sakariassens innlegg. Han sa at internasjonale konvensjoner sørger for at det ikke blir brukt biologiske eller kjemiske våpen. Syria – det blir brukt kjemiske våpen andre steder. Så disse internasjonale konvensjonene har begrenset verdi, men selvfølgelig er det viktig at vi har dem. Men de er absolutt ingen garanti mot at kjemiske våpen blir brukt, og de blir brukt mot de svakeste på en forferdelig måte. Det var ikke det mitt hovedinnlegg gjaldt. Mitt hovedinnlegg gjelder en merknad i innstillingen, som er skrevet av SV. Der står det: «Dette medlem viser til at Norge har hatt et tydelig standpunkt mot atomvåpen på norsk jord siden Einar Gerhardsen proklamerte sitt «ingen atomvåpen på norsk jord i fredstid» på NATO-toppmøtet i Paris i 1957. Denne politikken har ikke bare unison politisk støtte i Norge, men også tydelig aksept blant våre allierte.» Dette er en nokså upresis framstilling. SV forsøker å skape et bilde av en enighet som ikke fantes. Det er venstrefløyen rundt SV som har stått for den største uenigheten i norsk utenriks- og forsvarspolitikk. Landsmøtevedtaket fra 1957 gjaldt for fire år. Derfor fortsatte debatten fram til 1961. I 1958 ble det et påskeopprør mot allianse- og atomvåpenpolitikken i Arbeiderpartiet, som ett eksempel på presisjon, som ble nevnt. I St. meld. nr. 28 for 1960–61 står det: «Det er Regjeringens syn at fellesforsvaret i den nåværende situasjon ikke vil kunne opprettholde sin krigsforebyggende virkning uten at det rår over kjernefysiske våpen.» Dette var på en tid da vi hadde et ganske stort og sterkt forsvar. Sitatet bryter med den enigheten SV framstiller i merknaden. Så må jeg også komme med en kommentar til saksordføreren, som innledningsvis sa at det ble bestemt i 1957 at det ikke skulle bygges lager for atomvåpen eller stasjoneres mellomdistanseraketter i Norge. Det er nok heller ikke riktig, for i løpet av de fire årene fra 1957–1961 ble det gjennomført en rekke forberedelser for å lagre og bruke atomvåpen ut fra Norge. Det norske forsvaret tok i bruk fly og raketter som kunne bære atomvåpen, og de trente på å levere disse grusomme våpnene. Det var naturligvis på oppdrag fra politisk ledelse. Noen av våpensystemene ble utfaset da Arbeiderpartiet på nytt sa nei til atomvåpen i 1961. Flertallet på Arbeiderpartiets landsmøte sa likevel ja til at atomvåpen kunne lagres dersom Norge skulle stå overfor en krise eller en krigssituasjon. Konflikten førte til at en partifraksjon ble ekskludert fra Arbeiderpartiet. De dannet Sosialistisk Folkeparti, noe som viser at det ikke har vært en slik unison politisk støtte til denne politikken i Norge, slik SV skriver i sin merknad. Det er nettopp det som ble vedtatt på Arbeiderpartiets landsmøte, som er viktig her. I en fase i forkant av en konflikt vil neppe politisk ledelse i Norge gjennomføre den nødvendige mobiliseringen av frykt for at det skal eskalere konflikten videre. Det er ingen tvil om at atomvåpen er grusomt, og vi skulle ønske at de aldri ble funnet opp. Samtidig bør det heller ikke være noen tvil om at balansen mellom Sovjetunionen og NATO førte til at ingen av partene våget å gå til direkte krig mot hverandre i de konfliktfylte årene under den kalde krigen. Vi kan ikke forvente å få støtte fra våre allierte i NATO dersom Stortinget vedtar SVs grunnlovsforslag. Jeg oppfatter at forslaget fra SV kun har til hensikt å svekke vårt medlemskap i NATO, på samme måte som SV har drevet på siden de ble etablert for rundt 55–58 år siden. Vi må arbeide for å redusere mengden av atomvåpen på denne jorda, men det må skje gjennom en balansert nedrustning preget av tillit. En ubalanse mellom de store statene vil kunne føre til at overmakten blir utnyttet, slik svenskene gjorde mot Norge i perioden 1814–1905. Da hadde de en stor militær overmakt som førte til at de tvang det norske storting til å endre sine vedtak tre ganger. Det var riktignok ikke med atomvåpen, men eksempelet er der. Vi skal ikke sette oss i den posisjon at andre makter overstyrer norske demokratiske beslutninger, slik vi risikerer med forslaget fra SV.