Sylvi Graham (Høyre), 2012-11-22:
Går vi tilbake i historien noen få år, ser vi at det eneste som vel var avklart før regjeringsskiftet i 2005, var at man skulle beholde NATO-medlemskapet og frede EØS-avtalen. Jeg siterer gjerne tidligere partileder Åslaug Haga fra et intervju om hennes bok: «Vi hadde avklart veldig lite på forhånd, vi var i bunn og grunn bare enig om at vi skulle regjere på basis av EØS-avtalen og NATO-medlemskap.(…) Det er nesten komisk når du ser tilbake.» (…) Vel, jeg har en avklaring til utenriksministeren og resten av regjeringen: Spørsmålene om NATO-medlemskapet og EØS-avtalen er allerede avklart på ikke-sosialistisk side, og vi sier «ja takk, begge deler». Grunnpilarene i norsk sikkerhetspolitikk og norsk økonomi rokkes ikke ved en borgerlig regjering. Det er derimot stadig uklart å se om avklaringene fra 2005 fortsatt vil gjelde på den rød-grønne siden av politikken. Arbeiderpartiet har på eget initiativ knapt nevnt EU eller EØS-avtalen med et ord i den offentlige debatten de senere årene. Banen har blitt overlatt mer og mer til nei-kreftene i alle de tre regjeringspartiene, og resultatene ser vi nå – som interpellanten har referert til: de anfektelsene som regjeringsdeltakende partier og LO har til EØS-avtalen. Dette er bare én side av saken. Vi har også sett at regjeringspartiene har gått inn for veto i saken om postdirektivet. Nå trenger vi langt fra ukritisk å svelge alt som kommer fra Brussel, men det finnes ulike måter å håndtere uenighet på. Det er noen slag som er langt viktigere å utkjempe enn andre. Som interpellanten også har vært inne på, er det et betydelig handlingsrom i EØS-avtalen, som vi kunne ha utnyttet langt bedre og smartere enn det er blitt gjort under denne regjeringen. Høyre er ikke like glad i alle direktivene som kommer fra Brussel, men skal man velge ett å ta en fight på, så er vel postdirektivet langt fra det første valget vårt. Dette er skremmende, for en svært stor andel av verdiskapningen i Fastlands-Norge er helt avhengig av et stabilt og avklart forhold til EU. Når man i næringslivet vurderer om man skal investere eller ikke, har man horisonter som går over år, og til og med over tiår, og da nytter det ikke å skape tvil om EØS-tilknytningen på den måten som regjeringen har gjort. Det er også spesielt, fordi norske arbeidere ikke på noen måte har tapt på tilknytning til EU gjennom EØS. Vi har hatt en fantastisk økonomisk utvikling de siste 20 årene, og en like fantastisk lønnsutvikling som har kommet de aller fleste i samfunnet til gode. Samtidig er rammene for norsk arbeidsliv de samme: Et stort sett velfungerende trepartssamarbeid basert på store, brede og ansvarlige organisasjoner på begge sider, og en nasjonal arbeidsmiljølov legger noen grunnleggende premisser for arbeidslivet. Vi har ikke blitt hindret i å innføre tiltak mot sosial dumping, som f.eks. allmenngjøring av bransjer. Det synes Høyre er bra. Vi vil ha et anstendig arbeidsliv med gode rammer. Det er ikke riktig som representanten Trettebergstuen sier, at vi alltid stemmer mot slike tiltak – langt derifra. Den innflytelsen EU har hatt, har ofte vært til arbeidstakernes fordel. Vi så f.eks. i forbindelse med innføringen av vikarbyrådirektivet at EU presset på for at vikarer skulle få like gode lønns- og arbeidsvilkår som fast ansatte. Selv om man kan si mye om prosessen, var direktivet i seg selv bra. Alt i alt er Norge og norsk økonomi helt avhengig av å videreføre EØS-avtalen så lenge vi velger å stå utenfor EU. Det er trist og skadelig for norsk økonomi hvis regjeringen bidrar til å fortsette å skape usikkerhet om denne avtalen. Det gleder meg derfor at utenriksministeren i dag så tydelig sier at det er uaktuelt å velge en svakere tilknytningsform til EU enn EØS, enn si å ta ut arbeidslivspolitikken av avtalen.