Trine Skei Grande (Venstre), 2010-06-16:
For noen dager siden diskuterte vi her i denne sal erstatningsordninger for folk som hadde opplevd overgrep innen barnevernet. Vi har fått mange grove avsløringer, og når du hører noen av de historiene, føler du at de er tatt ut av en annen tid. Dette må være i svart-hvitt, oppfatter vi det som. Men det er klart at mye har skjedd i ganske nyere tid, og mye skjedde med barn som var på samme alder som jeg var, da jeg var barn. Det man tenker på når man hører om disse avsløringene, er: Hvordan i all verden kunne dette skje? Hvorfor var det ingen som merket noe? Hvorfor var det ingen som så? Og hvorfor var det ingen som hørte? Jeg har mange ganger tenkt på hva det er som skjer i samfunnet i dag som vi ikke ser, og som vi ikke hører. For det kan godt hende at det skjer slike ting i vårt samfunn akkurat i dag, men som vi ikke vet om. Noe av det som bekymrer meg mest på akkurat dette området, er nettopp det Høyre har skrevet om i dette Dokument nr. 8-forslaget, at vi ikke er gode nok til å føre tilsyn innenfor barnevernet, og spesielt nå, som vi har gått mer og mer over til fosterfamilier. Det betyr at vi har desentralisert tilsynet. De gamle strukturene som etablerte seg rundt institusjonene, hadde en del andre typer overvåking av seg sjøl, mens denne desentraliseringen av omsorgen gjennom fosterhjem gjør at det kreves enda mer av tilsynsordningene. Så mitt beste råd til statsråden er at dette settes øverst på dagsordenen. Vi i Venstre har lagt fram mange forslag om hvordan en skal omorganisere barnevernet. Men dette mener jeg er det mest akutte. Det kan man gjøre noe med, uansett hvordan man velger å omorganisere barnevernet, og hvordan man fordeler alt i firkantete bokser. Dette er det som er akutt i barnevernet i dag, fordi vi ikke er sikre – vi er ikke sikre på at ting ikke skjer. Så er det noe med tilsynet og forholdet til barn. Mange har brakt inn ordet «tillit». Tillit bygger du opp. Et barn som ikke har blitt overtatt av barnevernet, som lever i en normal familiesituasjon og opplever noe som er forferdelig, har et nettverk rundt seg. Det kan være den knallsupre tanta eller det er pappaen til venninnen, han som det går an å snakke med ting om. Alle har en slik type nettverk. Alle barn har det. Men barn som er overtatt av barnevernet, opplever veldig ofte at det nettverket forsvinner. Barna har ingen slike tillitspersoner naturlig i vennekretsen, naturlig i familiekretsen. De har mistet dem. Derfor er det ekstra viktig at disse får et tilsynssystem, når du i tillegg vet hvor viktig det er å bygge opp tilliten hos barnet før barnet forteller. All vår kunnskap om alle overgrepssaker som har vært, og som har blitt avslørt, går jo på at mange voksne egentlig burde ha sett, mange voksne burde ha visst. Men barn forteller ikke gjerne om slikt. Selvfølgelig gjør de ikke det. Derfor er det ekstremt viktig at en bruker tid til å bygge opp tillit hos barna, slik at de også forteller det de egentlig ikke har mest lyst til å fortelle om til noen som svinger innom for å få en kaffekopp i ny og ne. Så den tilliten må bygges opp over tid. Det er en spesiell rolle å være tilsynsfører i en slik sammenheng. Vi kommer til å stemme for forslaget. Min intense oppfordring til statsråden er at han setter dette øverst på dagsordenen, for det er dette som er det mest akutte. Dette kan være den feilen vi gjør i dag som noen lurer på hvorfor vi ikke så når man om 20 år får erstatningskravene. Dette er det vi virkelig må ta tak i, for det er dette som handler om tilliten hos de barna som er utsatt fordi vi har tatt fra dem nettverket.