trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kristin Clemet (Høyre), 2003-01-22:
Den generelle delen av læreplanen omhandler prinsipper og retningslinjer for grunnskolen og videregående opplæring. Her står det at «oppfostringen skal motvirke fordommer og diskriminering og fremme gjensidig respekt og toleranse». Temaer som en skal arbeide med på tvers av fag, og som skal gå som en rød tråd gjennom skoleårene, er bl.a. familiekunnskap, samlivslære og homofili. Arbeid med spørsmål knyttet til puberteten starter i 5. klasse, når eleven er ti år. På dette alderstrinnet skal de drøfte spørsmål knyttet til både forplantning og seksuell kjønnsidentitet, heterofili og homofili. Ellers er temaet homofili tatt opp i ulike fagplaner i både grunnskolen og videregående opplæring. Læreplanen stiller store krav til at temaer som kjærlighet og seksualitet generelt, og seksuell orientering og identitet spesielt, tas opp og blir belyst fra ulike synsvinkler. Temaer om homofili er både for grunnskolens vedkommende og for videregående opplæring nedfelt i læreplanverket, som er bindende for skolen. Det er viktig at barn og ungdom får informasjon om homofili. FNs barnekonvensjon slår fast barns rett til ytringsfrihet og til å motta og utbre informasjon. Konvensjonen angir hvilke mellommenneskelige verdier undervisningen skal fremme, herunder forståelse, fred, toleranse og vennskap mellom folk, bl.a. med ulik livssynstilhørighet. Gjennom formålsbestemmelsen i opplæringsloven og læreplanverket oppfyller vi de krav som konvensjonen stiller på området. For å hjelpe skolene i arbeidet med å oppfylle læreplanens intensjoner på området samliv og seksualitet og bidra til at samlivsundervisningen styrkes, er det utarbeidet en bok for lærere om samliv og seksualitet. Boken ble i 2001 sendt til alle lærere på ungdomstrinnet, til videregående skoler og landets helsestasjoner. Boken har et eget kapittel om homofili. Som en oppfølging har Helsedepartementet og Utdannings- og forskningsdepartementet fått utarbeidet to informasjonshefter om samliv og seksualitet, ett hefte til elever i 10. klasse og ett til deres foreldre. Homofili er tatt opp som tema i begge heftene. Foreldreheftet er også oversatt til mange minoritetsspråk. Heftene ble sendt alle ungdomsskoler før jul 2002. Arbeidet med ressursboken og informasjonsheftene er iverksatt nettopp for å sikre lik tilgang på informasjon, som representanten Hall Arnøy etterlyser. Det er viktig at lærerne har tilgang til egnede læremidler og informasjonsmateriell, slik også månedsavisen Blikk kan være. Det er imidlertid opp til den enkelte skoleeier, skole og lærer å velge hvilke læremidler og materiell de vil bruke i undervisningen. Jeg kan også nevne at departementet i brev av 20. september 2002 til universiteter og høyskoler har henstilt til disse utdanningsinstitusjonene å bidra til økt kunnskap og forståelse om livssituasjonen for homofile og lesbiske, bl.a. gjennom fokus på temaet i aktuelle utdanninger som lærerutdanning og helse- og sosialfaglig utdanning, samt medisin- og psykologutdanning.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-01-22:
Jeg tror ikke det er gjort nok for å fjerne alle fordommer eller feilaktige forestillinger om homofili, og om homofile og lesbiske. Men sentrale myndigheter styrer ikke det konkrete innhold som skolebibliotekene skal ha. Det er heller ikke slik at vi har en ordning med sentral godkjenning av læremidler. Og da synes jeg det ville være veldig merkelig dersom sentrale myndigheter skulle gå inn og styre på ett punkt, nemlig når det gjelder ett magasin – som kan være helt OK. Det ville altså være veldig merkelig om man på dette ene punktet skulle styre i hvilken grad skolene tar til seg læremidler og informasjonsmateriell. Så jeg tror ikke at det alltid behøver å skyldes fordommer at ikke alle tar dette inn, men det kan selvfølgelig skyldes det, og på dette punktet har vi vel alle en jobb å gjøre fortsatt.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-01-22:
Jeg er enig i at hvis den typen begrunnelser er gitt, finner også jeg det litt merkelig. Jeg kan godt love representanten Hall Arnøy at jeg igjen, ved en naturlig anledning, skal minne skolene om at det er viktig at de har den type informasjonsmateriell og læremidler, både som støtte for lærere, foreldre og elever, med sikte på å gi den informasjon, den kunnskap og den opplæring som er nødvendig. Det skal jeg med glede gjøre igjen, når jeg finner en naturlig anledning til det.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-01-22:
Jeg tror man delvis må se på dette som atskilte saker. Jeg berørte faktisk studiefinansieringen for utenlandsstudenter i mitt innlegg. Jeg sa at slik vi signaliserte i St.prp. nr. 1 for 2002-2003, vil vi se på hvordan finansieringen av utenlandsstudier best mulig kan ivareta både studentenes og det norske samfunns interesser. Det har allerede vært avholdt et større seminar når det gjelder studiefinansiering for utenlandsstudenter, som nærmest et startpunkt på en utredning som vi skal foreta, og som vi med tid og stunder selvfølgelig vil komme tilbake til Stortinget med. Men nettopp fordi vi i og for seg har mange studenter som ønsker å studere ute, og fordi det norske samfunn bruker store midler på dette, er vi selvfølgelig som samfunn, men også selvfølgelig disse studentene selv, interessert i at den utdanningen de søker, holder mål kvalitativt sett. Det jeg ser på som det viktigste i forhold til forhandlingene i WTO, er for det første at man får rettferdige kjøreregler for den handelen som allerede finner sted, for det andre at kvalitetsaspektet ved utdanning blir tillagt vekt, og for det tredje at vi ikke bidrar til et regime som gjør at rike land kan dumpe dårlig utdanning på fattigere land.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-01-22:
Nå kan man jo si at det er studentene som kjøper disse plassene, mer enn i og for seg den norske stat, og i fremtiden regner jeg med at vi får se som ledd i kvalitetsreformen at det i større grad er institusjonene som inngår avtaler med andre institusjoner om studentutveksling. Men i forbindelse med WTO-forhandlingene har Norge – som i og for seg allerede i Uruguay-runden har stilt sin sektor åpen eller tilgjengelig for utenlandske studenter, lærere, institusjoner og andre utdanningstjenester – stilt noen krav. Et av de kravene er at studieavgifter og andre studentrelaterte forhold skal være ikke-diskriminerende.
Raymond Robertsen (Høyre), 2003-01-22:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til utdannings- og forskningsministeren: «Det fremgår i brev av 28. november 2002 fra ANSA at norske studenter ikke får studentrabatt på f.eks. kommunikasjoner i Danmark. Selv om man er student i Norge og mottar støtte fra Statens lånekasse for utdanning, gir danske myndigheter ikke norske studenter samme rettigheter som de danske. Sett i lys av de avtaler de nordiske landene har gjort seg imellom, mener statsråden at det er akseptabelt at norske studenter blir forskjellsbehandlet, og hva vil statsråden gjøre med dette?»
Raymond Robertsen (Høyre), 2003-01-22:
Jeg takker for svaret. Det er helt riktig som statsråden bemerker, at det er forskjellige ordninger i de nordiske landene, og ordningene praktiseres på veldig forskjellig måte, men med det resultat at de fleste nordiske studenter som studerer på tvers av landegrensene, får studentrabatt. Det er nesten 2 000 norske studenter i Danmark, og det er ingen tvil om at Danmark er det eneste nordiske landet der de norske studentene ikke får studentrabatt. Jeg vil gjerne spørre statsråden, ut fra at det er bare med Danmark man har opplevd dette problemet, om man vurderer å ta opp spørsmålet med hensyn til de norske studentene bilateralt med Danmark.
Raymond Robertsen (Høyre), 2003-01-22:
Når det gjelder studentrabatt, er det klart at studentene er en gruppe som har rimelig svak økonomi, og dette spørsmålet betyr veldig mye for de 2 000 norske studentene i Danmark. Jeg vil bare spørre statsråden om statsråden føler seg komfortabel med at norske studenter får en slik forskjellsbehandling i Danmark, og at Danmark er det eneste nordiske landet hvor man opplever en slik forskjellsbehandling.
Siri Hall Arnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2003-01-22:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til utdannings- og forskningsministeren: «Viser til oppslag i månedsavisa Blikk, hvor det fremkommer at enkelte skoler returnerer samme avis og derved hindrer elever i å motta informasjon. På bakgrunn av NOVAs rapport, som viser en overhyppighet av selvmord blant unge lesbiske og homofile, synes en slik tendens til sensur som en logisk brist etter Regjeringens forsikring om at den ønsker å jobbe for å forbedre oppvekstvilkårene. Hva vil statsråden gjøre for å sikre alle elever lik tilgang på informasjon?»
Siri Hall Arnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2003-01-22:
Jeg takker statsråden for svaret, som inneholder mange gode eksempler på tiltak, men kanskje særlig på læremiddelsiden. Jeg vil vise til Innst. S. nr. 254 for 2000-2001, der en samlet familie-, kultur- og administrasjonskomite gir sin tilslutning til Regjeringens foreslåtte tiltak på informasjonssiden i forhold til homofile og lesbiske. Der er et av punktene som eksplisitt nevnes, at bibliotekene skal utstyres i pakt med læreplanene som elevene arbeider etter, og det er «derfor ein føresetnad at skolebiblioteka kjøper inn litteratur der homofili på ulikt vis blir teke opp». Samtidig ser vi altså at skolebibliotekarer, i henhold til det oppslaget jeg viste til her, avviser å ta inn månedsavisen Blikk som et gratis tilbud med begrunnelsen: Så vidt jeg vet, har vi ikke homofile på skolen vår. Når vi ser disse to sitatene i sammenheng, føler stasråden at det er gjort nok for å få denne typen informasjon ut på skolebibliotekene, som et enstemmig storting har ønsket?
Siri Hall Arnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2003-01-22:
Jeg er selvfølgelig helt enig i at det ville være merkelig om en statsråd skulle gå inn og etterlyse at ett konkret blad, som er en kommersiell aktør, tas inn på skolebibliotekene. Men statsråden har virkemidler som er mildere enn det å pålegge skolene å gjøre noe, statsråden kan f.eks. i brevs form gjøre skolene oppmerksom på at Stortinget har sagt at denne type litteratur bør være på skolebibliotekene. Det finnes altså muligheter for statsråden til å ta tak i denne saken. For etter mitt syn framstår det litt merkelig når, som sagt, skolebibliotekarer avviser å ta inn denne typen blader med begrunnelsen at «vi har ikke homofile på vår skole». Da er det helt tydelig at det er en informasjonsjobb å gjøre. Og i den sammenhengen mener jeg at statsråden bør ha et ansvar, ikke for å framheve én bestemt aktør, men for å framheve skolenes og også skolebibliotekenes ansvar for at denne informasjonen faktisk er tilgjengelig for ungdom.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2003-01-22:
Jeg har følgende spørsmål til statsråden: «Forhandlingene i GATS ble startet opp i 2000 og pågår ennå. Regjeringen har i den anledning ansvaret for bl.a. å jobbe frem avtaler som har til hensikt å ivareta utdanningssystemet etter intensjonene i avtalen. Hva legger Regjeringen vekt på å komme til enighet om på dette området, og har Regjeringen en aktiv strategi for å utvikle avtaler med de land som er mest attraktive for norske utenlandsstudenter?»
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2003-01-22:
Jeg takker statsråden for svaret. Hun valgte imidlertid i dette viktige spørsmålet ikke i det hele tatt å berøre økonomien som ligger i de skolepengene den enkelte student må betale, enten de studerer i Australia, Amerika, Europa eller hvor det måtte være de ønsker å studere. Det er et faktum at den norske stat bare i gebyrstipend bruker en drøy halv milliard kr i året. Dette er et betydelig beløp. Når vi vet at EU-landene ikke ønsker å diskutere utdanning som handelsvare innenfor GATS, har Norge et problem, da det ser ut som om Storbritannia, som er et ønskverdig studieland, ikke har de samme reglene for EØS-borgere som de har for EU-borgere, med tanke på skolepenger. Jeg vil da spørre statsråden om de trekker tankene i GATS-forhandlingene over til de EØS-forhandlingene som vi nå går inn i.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2003-01-22:
Det er vel og bra det statsråden sier, men det er et faktum at når vi kjøper utdanningsplasser ved anerkjente universiteter, både i Amerika og i England f.eks., betaler norske studiesøkende opp til 100 000 kr årlig i snitt for sin studieplass. Vår finansieringsordning er en refusjon på drøye 50 000 kr pr. år i gebyrstipend, og dette betyr at de studentene som velger å ta hele utdanningen og ikke bare delutdanningen i Norge, har et inntektstap på grunn av manglende forhandlinger og manglende avtaler om likeverdig behandling, på 50 000 kr pr. år. Vil statsråden gå inn i det problemfeltet i forbindelse med disse avtalene?
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2003-01-22:
Eg skal få stilla følgjande spørsmål til fiskeriministeren: «Ifølgje media er det ein sterk vekst i talet på oppdrettsfisk som rømmer. Dette fører til større økonomiske tap, men kan òg ha store miljømessige konsekvensar, m.a. for villaksen. Kva vert gjort for å hindra rømming og bøta på problema med rømd fisk?»
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2003-01-22:
Eg er glad for at statsråden så sterkt strekar under at dette er uakseptabelt. Det er vi einige om. Eg trur også vi er einige om at her må det gjerast noko fort, og eg er glad for dei tiltaka som statsråden viser til. Men dette med betring av regelverket og tekniske standardar, som er ute på høyring – som statsråden er inne på – betyr det minstekrav til merdane, altså at dei må vera av ein viss kvalitet? Betyr det at ein ser til at dei båtane som køyrer inn til merdane, skal ha orden i forhold til propell, slik at dei ikkje riv opp merdane? Kan statsråden seia noko meir om dei konkreta tinga, for her er det utruleg viktig at ein er på offensiven både i forhold til økonomien, sjølvsagt, og ikkje minst i forhold til miljøet?
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2003-01-22:
Eg takkar for svaret. Det er klart at når ein ser at tala, som først vart reduserte, og ein kanskje trudde at ein no hadde oversikt og kontroll med det, stig igjen, må ein vera veldig merksam på både kva som skjer, og kva ein kan setja inn av avbøtande tiltak. Dette med opplæring, som statsråden peikte på her i første svaret, trur eg er utruleg viktig i denne samanhengen. Men om eg ikkje føler meg roa, for det er for mange fisk som sym fritt og rømmer til det, så føler eg iallfall at det her frå myndigheitene si side er eit ønske om å ta grep som kan gjera at ein kan få kontroll med og bukt med dette på ein heilt annan måte. Og så må ein vera merksam, for ting kan endra seg. Det er det som har skjedd dei siste åra. Det er ikkje slik at ein ein gong for alltid klarer å ordna opp i det utan at ein gjer noko med regelverket. Det konkrete regelverket kjem vi nok tilbake til.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-01-22:
Rømning av villaks er en av de store utfordringene innen norsk havbruk. Fisk som rømmer, utgjør en risikofaktor i forhold til ville bestander, både ved potensiell sykdomsspredning og ved genpåvirkning, og det medfører i tillegg både et økonomisk tap for næringen og tap av omdømme. De rapporterte rømningstallene gikk fra 1997 ned fra 650 000 rømte fisk til under 350 000 i 2000, men steg så igjen i 2002 til om lag 630 000 fisk. Dette er uakseptabelt høye tall. Jeg har derfor satt i verk både prosesser og tiltak for å få tallene ned. Både myndighetene og næringen arbeider på mange felt for å få rømningstallene ned. Jeg kan nevne at det innbefatter både årsakskartlegging, kontroll, regelverksforbedringer, driftskrav og forskning og utvikling. Alle aspektene ved denne problemstillingen blir grundig gjennomgått i forbindelse med det pågående arbeidet med en treårig gjennomføringsplan mot rømninger, som det er redegjort for i St.meld. nr. 12 for 2001-2002 Rent og rikt hav. Fiskeridepartementet tar sikte på å vedta en ordning med krav til teknisk standard for anlegg som nyttes i oppdrettsvirksomhet i løpet av sommeren 2003. Utkast til standard er under utarbeidelse, og forskriften vil bli sendt ut til høring i løpet av våren. Regelverket vil bli gjort gjeldende for nye anlegg fra 1. januar 2004. Regelverket på driftssiden er også under evaluering og vil bli endret og forbedret med hensyn til rutiner og krav. I tillegg arbeides det med forebyggende tiltak og innføring av internkontroll for akvakulturanlegg. Videre har Fiskeridirektoratet under etablering en undersøkelseskommisjon for alvorlig rømning og anleggshavari, og det arbeides for å sikre mer pålitelige rømningstall, for mørketallene kan være stygge. Fiskerimyndighetene utfører årlig fysisk anleggstekniske kontroller av om lag 30 pst. av anleggene. Disse kontrollene bidrar vesentlig til å bedre tekniske forhold på anleggene og innbefatter også kontroll og tilsyn av helse, miljø og driftsmessige forhold. Dette vil bli ytterligere styrket når vi får tekniske standarder på plass på nye anlegg fra 1. januar 2004. Informasjon om regelverket og tiltak for oppfølging av regelverket skal styrkes. Det skal innføres strengere reaksjoner ved regelbrudd, herunder tilbaketrekking av konsesjoner ved alvorlige eller gjentatte overtredelser. Forskningsmiljøene har rømning som egne satsingsområder og vil prioritere kunnskapsoppbygging på dette feltet høyt framover. Næringen har dernest i møte med meg senest før jul gjort det helt klart at de nå vil styrke sitt arbeid på driftsrutiner, operasjonelle tiltak og forskning for å forebygge rømning, finansiert først og fremst gjennom Fiskeri- og havbruksnæringens forskningsfond. Sist, men ikke minst vil myndighetene i samarbeid med næringen også se på en bedre opplæring av dem som arbeider på anleggene, for her er det utvilsomt forbedringspotensial.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-01-22:
For det første er det helt klart at norsk oppdrettsteknologi er noe av det beste som finnes i verden. Produsentene har på 1990-tallet vært særdeles opptatt av å få til tekniske standarder. Dessverre har det vært et felt som ikke har vært prioritert høyt nok. Men da jeg tiltrådte som statsråd, tok vi fatt i det med én gang, og det har både oppdretterne og produsentene av utstyr vært tilfreds med. Det det innebærer, er at vi skal få minstestandarder som iverksettes, som jeg sa, fra 1. januar 2004 for nye anlegg, og så skal det da gis en rimelig tid for tidligere anlegg til å tilpasse seg den standarden. Det vil være for å sikre en standard som hindrer rømning enten på grunn av uvær eller på grunn av kollisjoner osv. Men til syvende og sist handler det mye om holdningen til dem som eier og de som arbeider på anleggene, til å se til at det i den daglige drift gjøres de nødvendige tiltak for å hindre rømning, for de rømningstallene som er i dag, er helt uakseptable. Det har vi også gjort helt klart i forbindelse med stortingsproposisjonen om norske laksefjorder som ligger i Stortinget, hvor vi har gjort det helt klart at det omfanget som er i dag, kan ha meget uheldige virkninger for villaksen. Så igjen, dette er høyt prioritert av Regjeringen.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-01-22:
Jeg registrerer at vi deler bekymringen, og er tilfreds med at det gis uttrykk for at man føler at vi fra departementets side tar tak i dette. Men jeg deler representantens bekymring over at vi har fått en så sterk vekst – først en tilbakegang, og så en sterk vekst. Det kan selvfølgelig også ha sammenheng med tilfeldigheter. Men vi kan ikke slå oss til ro med det. Jeg er ikke i tvil om at det både på opplæringssiden, som representanten understreket så sterkt, og på teknisk standard-siden er forbedringspotensial. Og det skal vi få til, ellers vil også næringens omdømme som en miljønæring skades, og det kan ikke næringen leve med.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2003-01-22:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Etter at lokomotiv og vogner ble erstattet med motorvogn av typen BM 93, også kalt Agenda, i dagtoget på Nordlandsbanen, har reisende på denne banestrekningen fått et sterkt forringet tilbud. Togtypen mangler både barneavdeling, bistrovogn og hvilestolavdeling, noe det tidligere dagtoget hadde. I tillegg tåler ikke togtypen nordnorsk vinter. Hva vil statsråden gjøre for å sikre et tjenlig persontogtilbud på Nordlandsbanen?»
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2003-01-22:
Det er selvsagt mulig å være godt fornøyd med at det er blitt flere avganger og kortere reisetid, uten dermed å være fornøyd med togtilbudet som det framstår i sin helhet. Så det er ingen motsetning mellom det Senterpartiet sa i budsjettsammenheng, og det at vi også ønsker bedre komfort og ikke minst betjening i forhold til dem som bruker toget. Jeg går ut fra at statsråden og jeg er enige om at det er et mål at flest mulig skal reise med toget mellom Trondheim og Bodø, og at toget skal være et reelt alternativ til fly. Derfor er jeg noe usikker på hva statsråden egentlig nå svarte. Det er greit at NSB fortløpende vurderer hva som er mest tjenlig, men vi vet at dette også avhenger av hva slags rammebetingelser NSB får fra politiske myndigheter. Mitt spørsmål til statsråden er da: Hva akter statsråden å gjøre for å forbedre togtilbudet på Nordlandsbanen utover de tiltak som allerede er igangsatt – for jeg registrerer at det fortsatt kommer inn massevis av klager på togtilbudet?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2003-01-22:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er hjertens enig med statsråden i målsettingen, men la meg bare helt kort avslutningsvis spørre statsråden: Innebærer det statsråden nå svarer, at hun vil følge utviklingen i forhold til Agenda-toget på Nordlandsbanen tett og er innstilt på å sette inn ytterligere tiltak hvis det fortsatt skulle vise seg at tilbudet blir oppfattet som for dårlig?
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-01-22:
I rammeavtalen mellom Samferdselsdepartementet og NSB om statlig kjøp av persontransporttjenester for perioden 2003–2006 og i kjøpsavtalen for 2003, som ble behandlet av Stortinget i forbindelse med statsbudsjettet for 2003, er det lagt til grunn at Nordlandsbanen trafikkeres med nye motorvogner, Agenda-tog, på alle dagtogavganger både på delstrekninger og ved gjennomgående tog mellom Trondheim og Bodø. Videre er det lagt til grunn at nattog på strekningen fortsatt kjøres med lokomotiv og vogner. De nye Agenda-togene på Nordlandsbanen korter ned reisetiden mellom Bodø og Trondheim med én time. Dette har gjort det mulig å få flere avganger på delstrekningene, samtidig som det ekstra Agenda-settet kan benyttes på pendlerstrekninger hvor det gamle dagtoget ikke lot seg utnytte. Dette gir seg utslag i de nye rutene fra 15. desember, hvor det er flere avganger enn før mellom Salten og Helgeland og mellom Mo i Rana og Mosjøen. Også Salten-pendelen mellom Rognan/Fauske og Bodø øker fra seks til åtte daglige avganger. Ved behandlingen av statsbudsjettet for 2003 uttalte derfor en samlet samferdselskomite, inkludert Senterpartiets representant, følgende: «Komiteen vil vise til at innføringen av Agenda-togene innebærer at reisetiden på Nordlandsbanen har gått ned, avgangene har blitt flere og bedre tilpasset lokaltrafikk.» Jeg stiller meg derfor noe undrende til at representanten Enoksen tilsynelatende mener at det å bytte ut gamle tog med nye tog, korte ned reisetiden og øke antallet avganger, er å forringe tilbudet sterkt. Jeg er kjent med at det har vært en del tekniske problemer i forbindelse med innfasingen av de nye togene. NSB og leverandøren arbeider med å fjerne det som forhåpentligvis er barnesykdommer, fortløpende. NSB har allerede iverksatt komfortfremmende tiltak. En avdeling i togsettene er bygd om for å gi bedre avstand mellom stolene og mer bagasjeplass. I ett togsett prøvemonteres stoler av samme type som i Signatur-togene, som er langdistansetogene til NSB. Dette togsettet ble satt i trafikk på Nordlandsbanen i november. Kundenes tilbakemelding vil avgjøre om dette skal gjøres i flere tog. Matserveringstilbudet er også videreutviklet. Jeg ser det som selvsagt at NSB tilpasser materiellet til det markedet togene skal betjene, og at NSB nå fortløpende henter inn kunnskap og tilpasser innfasingen av togtypen med hensyn til effekt i nye og gamle markeder og komfort for dem som reiser langt. Målet må være både flere passasjerer, fornøyde passasjerer og et togtilbud som gjør toget konkurransedyktig på både korte og lange strekninger.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-01-22:
Som jeg viste til i svaret mitt, gjøres det for øyeblikket atskillige tiltak for å bedre situasjonen ved NSBs tilbud på Nordlandsbanen. Når disse tiltakene gjennomføres, vil jeg tro at det gjøres fordi de skal ha en effekt, og fordi vi har et felles mål, både jeg som statsråd, NSB som selskap og representanten Enoksen, om at togtilbudet skal være et godt tilbud. Det skal være et attraktivt tilbud, slik at folk finner det mest gunstig faktisk å velge toget langs Nordlandsbanen. Derfor opplever vi med stor glede at vi nå har et bedre tilbud enn vi har hatt, og flere avganger også på lokale strekninger, ikke bare på strekningen Trondheim–Bodø. For meg er det viktig at vi legger mest mulig til rette, og det opplever jeg at NSB gjør, og derfor bruker vi samlet sett 1,3 milliarder kr på kjøp av persontransporttjenester fra NSB i år.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-01-22:
Jeg kan forsikre at jeg følger utviklingen tett, fordi vi har fått inn reaksjoner som tyder på at enkelte ikke opplever at de har et godt nok tilbud. Det er viktig for meg at togtilbudet på Nordlandsbanen skal være godt, og det vet jeg at også NSB er opptatt av. Derfor har vi alle et felles mål om å få gjort noe med dette.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-01-22:
Undersøkelser av nordmenns reisevaner viser at halvparten av alle bilreiser er kortere enn fem kilometer. Selv ved de aller korteste reisene, på under én kilometer, foregår halvparten med bil. Dette viser etter mitt syn klart at vi har et stort potensial i å øke sykkelbruken. Det vil være godt for folkehelsa og miljøet, og det kan redusere behovet for kostbar, arealkrevende vegutbygging gjennom bolig- og friluftsområder. For meg er derfor viktig med en bedre sykkelpolitikk, og det vil være en del av en god samferdselspolitikk. Samferdselsdepartementet har bedt Vegdirektoratet starte arbeidet med en nasjonal sykkelstrategi. I dette arbeidet er bl.a. Syklistenes Landsforening en viktig deltaker. Jeg legger opp til at denne strategien skal inngå i arbeidet med Nasjonal transportplan for 2006–2015. Et forslag til sykkelstrategi vil bli lagt fram i løpet av våren. Viktige ledd i en nasjonal sykkelstrategi må være å sette større tempo i arbeidet med å skilte sykkeltraseer og sette av mer plass for syklisten i gatene, bl.a. gjennom å åpne for sykling i begge kjøreretninger også i envegskjørte gater, og med å bygge ut og vedlikeholde sammenhengende gang- og sykkelvegnett. Jeg oppfatter spørsmålet slik at representanten Morten Lund mener det bør øremerkes midler til bygging av gang- og sykkelveger innenfor budsjettet til riksveginvesteringer. Innenfor de fylkesfordelte riksvegrammene brukes betydelige midler på gang- og sykkelveger. Det framgår i de årlige budsjettene hvor mye som er planlagt brukt, ut fra handlingsprogrammene som er utarbeidet på grunnlag av Stortingets behandling av Nasjonal transportplan. I 2003 vil det bli brukt om lag 360 mill. kr til bygging av gang- og sykkelveger, og i den inneværende NTP-perioden 2002–2011 er det lagt opp til å bygge 600 km gang- og sykkelveger. Jeg vil i denne sammenheng understreke at fylkeskommunen har avgjørende innflytelse på prioriteringene av fylkesfordelt ramme. I behandlingen av St.meld. nr. 31 for 2000-2001, om oppgavefordeling mellom stat, fylkeskommune og kommune, sluttet Stortinget, inkludert Senterpartiet, seg til dette. Det er også slik at bygging av gang- og sykkelveger heller ikke er de eneste tiltakene som gir samfunnsøkonomiske gevinster. Mange trafikksikkerhetstiltak er beregnet å ha svært god samfunnsøkonomisk effekt. Ikke minst vil framkommelighetstiltak og miljø- og kollektivtiltak være viktige bidrag til bedring av folks helse og trivsel. Jeg mener prioriteringen av disse formål må sees i sammenheng med dem som vet best hvor skoen trykker. Det mener jeg gjøres i dagens styringssystem, hvor lokale myndigheter har stor innflytelse.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-01-22:
For meg er det å forebygge for god helse også å legge til rette for et sikrere trafikkbilde enn det vi har i dag. Det betyr at trafikksikkerhet er fryktelig viktig for denne regjeringen. En systematisk og god gjennomgang av syklistenes kår er viktig også som et ledd i det å fremme bedre folkehelse. Vi må se helheten i det. Samtidig vil jeg minne om at det til syvende og sist er snakk om prioriteringer som gjøres delvis på kommunalt og fylkeskommunalt nivå. Senterpartiets ordførere og fylkesordførere vedtok for øvrig i fjor en felles uttalelse hvor de uttrykte sterk bekymring over rikspolitikernes iver etter å detaljstyre kommunesektoren. Så vidt jeg husker, gikk senterpartiordførerne inn for mindre statlig detaljstyring, og de mente at det er lokal tilpassing og avveining som gir den mest effektive utnyttelsen av midlene. Dette er jeg helt enig i.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-01-22:
Jeg må si jeg er litt forundret over det som her blir sagt, for fortjenesten kommer jo folk til gode. Det er ikke spørsmål om staten eller kommunene, det kommer folk til gode. Det er slik at vi har også lokale myndigheter som har en medinnflytelse her, og det er viktig å utnytte det. Som jeg sier, er det viktig å få folk til å gå, det er viktig å få folk til å sykle, og det er viktig å få folk til å reise kollektivt og bidra til et samlet bedre miljø som igjen er et viktig bidrag for bedre helse. Vi må legge til rette for alle transportformene. Vi skal legge til rette for syklister. En lang rekke tiltak kan gjennomføres nå. Vi har, som jeg nevnte i svaret mitt, en betydelig innsats på å investere i gang- og sykkelveger. Det gjenstår også faktisk å få folk til å bruke disse fornuftig. Det er ikke bare å bygge sykkelvegene, vi må også få folk til å bruke dem. Vi har eksempler på investeringer som ikke har medført økt sykkelaktivitet. Så her er det snakk om å skape holdninger både i skole, i hjem og i samfunnet for øvrig. Her er det snakk om at alle må bidra, ikke bare staten.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2003-01-22:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til statsråden: «Fylkesmannen i Østfold har nektet utbygging av flere forretninger på et næringsområde i Dikeveien i Fredrikstad med utgangspunkt i kjøpesenterstoppen, selv om forretningene er under 2 500 m2. Dette forbudet bryter med areal- og transportplanen for Nedre Glomma-regionen, som sier at trafikkgenererende næringsvirksomhet skal bygges i dette området. Vil statsråden sørge for at fylkesmannen legger areal- og transportplanen til grunn for behandlingen av slike saker i dette området?»
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2003-01-22:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er glad for at departementet har omgjort det vedtaket fylkesmannen gjorde, og forutsetter at fylkesmannen ved det merker seg signalet og legger dette til grunn for framtidige saker av lignende karakter. Svaret er likevel noe snevrere enn den problemstillingen som reises i spørsmålet, fordi areal- og transportplanen forutsetter at den trafikkgenererende virksomhet fortrinnsvis skal etableres i området mellom byene Sarpsborg og Fredrikstad, hvor dette området ligger. Det betyr at det kan komme framtidige saker, både reguleringssaker og enkelte byggesaker, som etter mitt skjønn må vurderes annerledes enn om det hadde vært et vanlig kjøpesenter som skulle etableres utenfor bysonen. Hvis kommunen ikke kan bruke denne type arealer, betyr det at en må finne andre arealer, altså spre næringsvirksomhet i stedet for å samle den, og oppnå det motsatte av hva som er hensikten med areal- og transportplanen.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2003-01-22:
Da vil jeg også takke for tilleggssvaret, og tolker det positivt. Jeg håper at også fylkesmannen merker seg dette, slik at man kan unngå nye runder med tidkrevende og kostbar ankebehandling.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-01-22:
I Nedre Glomma-regionen har det vært et samarbeid mellom kommunene, regionale statsorganer og fylkeskommunen om å utarbeide retningslinjer for utbyggingsmønsteret i regionen. Gjeldende plan ble godkjent av departementet i 1996. Jeg er kjent med at planen nå er under revisjon. Generelt vil jeg si at slike planer for byregioner kan være et godt hjelpemiddel for at planleggingen i de berørte kommunene blir samordnet. Når det gjelder Dikeveien i Fredrikstad, som representanten Hansen viser til, har Miljøverndepartementet nylig avgjort en klage på fylkesmannens vedtak om å nekte byggetillatelse i Dikeveien 41 – til klagerens fordel. Departementet legger til grunn at de rikspolitiske bestemmelsene om midlertidig etableringsstopp for kjøpesentre ikke kommer til anvendelse i saken, fordi den aktuelle reguleringsplanen er vedtatt, gyldig og rettskraftig.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-01-22:
Jeg oppfatter vel at representanten Hansen på en måte spør om fylkesmannen skal legge areal- og transportplanen til grunn for slike saker i dette området. Jeg har lyst å si at når besvarelsen er gitt her, er det ut fra denne enkeltsaken. Men generelt er det jo slik at regionale planer i form av fylkesdelplaner er retningsgivende og skal legges til grunn for den kommunale planlegging. I denne konkrete saken i Dikeveien er det blitt vedtatt en reguleringsplan som er rettskraftig, og som denne konkrete byggesaken må behandles ut fra. Det er dette som ligger til grunn for departementets vurdering også i denne saken. Når det gjelder oppfølging av kjøpesenterstoppen, forutsettes det at fylkeskommunene utarbeider nye regionale planer for senterstruktur. Dette arbeidet er i gang i Østfold, og planen forventes oversendt Miljøverndepartementet for godkjenning mot slutten av året.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-01-22:
Ikke annet enn at den regionale stat pleier å være lydhør for kommunikasjon med departementet.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2003-06-10:
Jeg foreslår Kjell Engebretsen.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2003-06-10:
I forbindelse med forslagets punkt 10 i Dokument nr. 8-forslaget som gjelder en gjennomgang av straffeloven § 216, har justisministeren nettopp vært inne på det. Til det ønsker jeg å bemerke noe av det som komiteen sier. Man sier bl.a. at man vil bemerke at «Straffelovkommisjonen synes å foreslå at strafferammen for slike saker bør ligge i nedre sjikt, ... Dette er etter komiteens oppfatning ikke i samsvar med slike sakers alvor. Barnebortføring, ... krever et strengt straffenivå slik at en først og fremst oppnår den nødvendige allmennprevensjon». Da blir mitt spørsmål etter å ha hørt justisministeren nylig redegjøre for at man skal ha en gjennomgang av § 216: Er justisministeren nå beredt til å ta innover seg det klare og samstemte signalet fra justiskomiteen og komme tilbake hit med en skjerping av straffenivået når det gjelder barnebortføringssaker?
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-10:
Siden SV har vært rimelig fornøyd med de svarene som justisministeren har gitt oss i forbindelse med denne saken, og siden SV faktisk i alle forslagene støtter regjeringspartiene, vil jeg – med fare for å forskuttere behandlingen av inkorporeringen av Barnekonvensjonen – stille et litt annet spørsmål. Det gjelder rett og slett de mødrene, som statsråden også har vært opptatt av, som har tatt med seg sine barn ut av landet og i praksis bortført dem for å slippe unna f.eks. overgriper, fordi det norske rettsvesenet ikke har vært i stand til å håndtere seksuelle overgrepssaker og andre overgrepssaker på en skikkelig måte. Mitt spørsmål er derfor: Hva akter justisministeren å gjøre med akkurat disse tilfellene, som bl.a. SV har hatt møte med Redd Barna om, og som jeg vet at mange bekymrer seg sterkt for? Jeg lurer bl.a. på om justisministeren vil være villig til å se på muligheten til å la barn bli hørt i langt større grad enn hva som er tilfellet i dag.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-10:
Med så stor entusiasme på vegne av de bostedsløse kan det umulig ta særlig lang tid før vi har fått avskaffet bostedsløsheten. Jeg vil starte med å sitere representanten Heieren Hundhammer, som sier: «Forslaget om at kommunene skal ha plikt til å skaffe den enkelte et varig botilbud, vil endre hele den offentlige boligpolitikken.» Ja, det er nettopp det som er poenget. Jeg tror ikke det er særlig mange i Norge som vil karakterisere en boligpolitikk som har resultert i 6 000 bostedsløse mennesker, som særlig vellykket. Hensikten med dette forslaget er nemlig å endre hele den offentlige bostedspolitikken. Så sies det at SV ikke har tillit til kommunene. Det er ikke det dette handler om. Dette handler ikke om tillit, det handler om å ta innover seg at vi har 6 000 bostedsløse mennesker i dette landet, som altså ikke har et ankerfeste i sitt liv, slik at de kan leve livene sine i frihet, noe Høyre-representanter kanskje burde være opptatt av. Jeg syns ærlig talt at Høyre kunne være ærlige nok til å si at dette egentlig dreier seg om at bostedsløse er ganske langt nede på den økonomiske prioriteringslista til partiet Høyre, istedenfor å si at dette dreier seg om tillit. Bolig er en menneskerett, og det er altså ikke uten grunn. Sjøl sitter jeg i justiskomiteen, og ser ganske ofte hva det er som skjer når mennesker ikke har et sted å bo, og spesielt når det gjelder rusmisbrukere, spesielt når de kommer ut av fengsel. Vi har kanskje investert masse penger i disse menneskene, prøvd å få dem rusfrie, jobbet med å få til en endring i atferd, slik at de ikke kommer ut som kriminelle. Og så svikter ettervernet, gang på gang på gang. Noe av det mest meningsløse jeg kan tenke meg, er at vi bruker masse penger på mennesker for å prøve å få dem på rett kjøl, for så bare å slippe dem totalt etter at de har kommet ut fra f.eks. en institusjon. Det er en meningsløs bruk av offentlige midler. Samtidig mener jeg at det er en investering i kriminalitet og elendighet. Og det straffer seg, det ser vi hele tida. Det har vært en del som har påpekt viktigheten av det frivillige initiativ, og det synet deler jeg. Men det jeg syns blir så galt, er at man på en måte skal overlate dette til frivillige, f.eks. Kirkens Bymisjon. Jeg har sjøl sett en fyr, en rusmisbruker uten bein, bli båret opp i andre etasje hos Kirkens Bymisjon. Han får ikke en bolig hos kommunen, fordi han er rusmiddelmisbruker. Det er så uverdig! Hvorfor skal ikke han ha det samme tilbudet som vi har? Hvorfor skal ikke han ha den samme friheten som vi andre har? Dreier dette seg egentlig om manglende identifisering med dem som er lavest på rangstigen? Men med et så sterkt engasjement som vi har sett fra alle partier her, kan det ikke ta lang tid før det blir gjort noe på dette feltet.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-10:
Jeg fikk nettopp tilgang til kvartalsrapporten fra Husbanken for første kvartal 2003, og tenkte det kunne være interessant lesning for flere enn undertegnede. Det blir jo skrytt svært mye av Husbanken, og den skal få så veldig mye større rammer og større muligheter. Nå sies det riktignok fra Beate Heieren Hundhammers side at Høyre ønsker å målrette tiltakene. Hele veien skal vi være sikre på at det bare er de som akkurat trenger det, som skal få hjelp. Noen ganger kan man få inntrykk av at det er bedre at noen som trenger det, ikke får det, enn at noen som ikke trenger det, faktisk får det. Noe av det som kommer fram i denne kvartalsrapporten fra Husbanken, er at det er igangsatt 5 914 boliger, og det er samme nivå som i fjor. Husbankens andel av dette er 45 pst. Det er 15 pst. reduksjon. Av dette er det 212 boliger til studenter og 11 boliger til bostedsløse. Det er så å si full stopp i byggingen av omsorgsboliger til psykiatriske pasienter. Kommunene kvier seg, fordi det følger driftsutgifter til bemanning med. Det er bare 237 boliger som er godkjent for boligtilskudd til etablering, og av utleieboliger som har fått tilskudd, har det vært en dramatisk nedgang – dette er Husbankens egen ordbruk. Kun 182 boliger har fått et slikt tilskudd, og det er ned 72 pst. Av disse er 16 utleieboliger for bostedsløse. Poenget er at jeg tror at engasjementet fra denne salen må resultere i helt konkrete tiltak og penger på bordet. For hvis ikke det skjer, vil man fremdeles fra denne sal uttrykke sterk bekymring i debatt etter debatt uten at noe skjer. Vi skal kanskje til og med være glade for at det ikke sitter bostedsløse på alle radene oppå galleriet her, som ser ned på oss og tenker: Hva slags gjeng er dette? De bryr seg egentlig ikke om oss, men de liker å slå seg på brystet i forhold til vår situasjon. Bostedsløshet er så utrolig alvorlig, for det handler om at du ikke har det spøtt frihet i ditt eget liv. Det handler om at du ikke har en sjanse til å komme deg ut av en kriminell løpebane f.eks., at du ikke klarer deg på egen hånd. Da kan vi ikke overlate til frivillige organisasjoner å ordne opp i det som egentlig bør være et offentlig ansvar, nemlig å innfri FNs menneskerett at folk skal ha et sted å bo.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-06-10:
Arbeidarpartiet har med Dokument nr. 8:96 teke eit svært viktig initiativ. Det er nødvendig å få belyst dei ulike problemstillingane som barnebortføring representerer, ikkje minst i ei tid då vi ser at det er eit aukande tal som opplever dette, både barn, foreldre og pårørande. Det er viktig å ta på alvor dei problemstillingane som både er av privatrettsleg og familierettsleg karakter, så vel som dei av strafferettsleg art. Senterpartiet støttar det komiteen seier i høve til statsborgarskap, altså at den enkelte i utgangspunktet bør ha eitt statsborgarskap, men samtidig meiner vi at når praksisen her er ulik i ein del land, må ikkje ei ny statsborgarskapslov i Noreg bli brukt for å forhindra nokre ungar i å få norsk statsborgarskap. Så er vi einige i at det er viktig både å arbeida for å forhindra barnebortføring og at vi intensiverer innsatsen på det området. Vi er òg svært einige i det komiteen seier om behovet for å gi hjelp til det barnet og til den forelderen som opplever den hjelpeløysa det er når ei bortføring skjer. Så er det slik at det er særleg i forhold til land som ikkje har inngått eller som ikkje overheld internasjonale forpliktingar, det er viktig å setja søkjelyset på og intensivera innsatsen. Det som kompliserer dette, er at ein møter ein annan familiekultur og andre rettstradisjonar. I Noreg må vi gjera det vi kan for å få fleire til å slutta seg til Haag-konvensjonen. Vi stiller spørsmålet: Kva skjer no i etterkant av denne innstillinga? Det er i seg sjølv fint å få belyst det vi no har fått gjennom dei ulike forslaga som her er fremja. Så er det òg slik at i høve til nokre tema er det vist til ei arbeidsgruppe for nærmare vurdering. Men er det då slik at foreldre, pårørande og familienettverk som no er i ein fortvila situasjon, kan forventa ei styrking av innsatsen og hjelp frå norske myndigheiter? Eg merka at telefonrådgivingstenesta er blant dei forslaga som skal vurderast nærmare. Kanskje kunne det å ha ein enkel brosjyre, eit A4-ark, som fortel korleis ein går fram, vera det som trongst i ein gitt situasjon. Eg har møtt nokre som har opplevd barnebortføring. Det har vore stor fortviling og spørsmål om kva kan ein gjera, kvar kan ein venda seg. Det er ikkje tvil om at det er mangelfull kunnskap både hjå offentlege myndigheiter og hjå advokatstanden om akkurat dette. Det er viktig at dette dokumentet i seg sjølv bidreg til å intensivera den hjelpa som det allereie er råd å få. Senterpartiet støttar sjølvsagt tilrådinga frå komiteen, men vi vil òg gjerne støtta punkt 1 og 2 i mindretalsforslaget frå Arbeidarpartiet og Framstegspartiet.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-06-10:
Det kan sikkert framføres forskjellige argumenter i forbindelse med muligheten til å utvide pågripelsesadgangen. Mine hovedargumenter er anført i skriftlig svar til komiteen. Jeg skal gjerne sitere det som der står: «Når det gjelder forslagene om å utvide pågripelsesadgang overfor bortfører og gjennomgå straffeloven § 216, nevner jeg at erfaringen er at den gjenværende forelder sjelden ønsker å anmelde bortføreren. Bakgrunnen er nok at en anmeldelse vil tilspisse konflikten mellom foreldrene ytterligere – noe som ikke gavner barnet. Dette gjenspeiles i Haag-konvensjonen, som legger opp til en sivilrettslig løsning av sakene. Et slikt tiltak vil uansett ikke være noen oppfordring til bortføreren om å returnere med barnet.» Hovedpoenget mitt er at vi er nødt til å finne løsninger som gjør at det gagner barnet, og det har jeg faktisk oppfattet var forslagsstillernes hensikt. På dette punktet mener jeg at hensikten ikke fremmes ved forslaget som foreligger, selv om jeg ikke har noe imot hovedintensjonene, som jeg kommenterte i mitt hovedinnlegg.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-06-10:
Som kjent når det gjelder Straffelovkommisjonen, har jeg tidligere gitt uttrykk for at arbeidsplanen er slik at hovedprinsippene i den skal foreligge i Stortinget i løpet av 2004. Jeg vil selvfølgelig ta med alle signaler som er gitt av Stortinget på veien, også de signalene som er gitt av komiteen i forbindelse med punkt 10. Det inngår selvfølgelig som et viktig premiss i arbeidet både med de alminnelige premissene og med enkelte paragrafer. Når jeg ikke tok det opp spesielt i innlegget mitt, var det fordi jeg har for vane selvfølgelig å ta med meg de argumenter og de standpunkter som framføres av Stortinget, og de er klart uttrykt på dette punkt.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-06-10:
Det er slik at det er sider ved barns forhold som ikke er mitt lovområde, men det er riktig at vi senere ved behandlingen av Barnekonvensjonen vil komme tilbake til spørsmålet. Så jeg vil heller komme tilbake til det da. Jeg har nok det standpunkt at man skal være veldig lyttende til muligheten for at barn ikke tas nok med. Det er mitt generelle utgangspunkt. Men det får konkret komme til uttrykk i de enkeltsaker jeg har ansvar for, og i de enkeltsaker som også kolleger av meg fremmer i Regjeringen. Den problemstillingen som representanten Thorkildsen tar opp, er sammensatt og vanskelig, men det er selvfølgelig ingen grunn til ikke å prøve å komme nærmere inn i det for å se på hvordan man kan finne løsninger. Selv føler jeg at Stortinget ved behandlingen av temaet i dag, med den tonen som bl.a. er anslått av tidligere talere, har sagt seg villig til å ta opp eksistensielle og emosjonelt intense temaer på en slik måte at man er villig til å utprøve løsninger, selv om det kan være vanskelig. Det er en grunnholdning også jeg deler.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-06-10:
Jeg skal nøye meg med noen meget korte kommentarer. Som det er gjort rede for nå, er klageadgangen til Stortinget avskaffet, og alle klager etter gammel ordning er ferdigbehandlet. Tidligere orienterte Regjeringen Stortinget om billighetserstatningsordningen gjennom særskilte klageproposisjoner. I tråd med Stortingets vedtak 26. oktober 1999 utarbeides det nå i stedet årlige meldinger om ordningen. Meldingen, som vanligvis er svært kort, viderefører således den form og det innhold som dette emnet har hatt i tidligere klageproposisjoner. Det ble i forbindelse med utformingen av denne melding vurdert om man skulle gi en mer omfattende, detaljert orientering om billighetserstatningsordningen. Det ble imidlertid konkludert med at man først legger fram en melding på en slik kortfattet måte som den som nå er til behandling, og så overlater til Stortinget å ta initiativ dersom de for framtiden ønsker en fyldigere melding.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2003-06-10:
Jeg er glad for justisministerens åpenhet og for så vidt hans mottakelse av forslaget, og tror at vi kan komme et stykke på vei. Jeg må få lov til å replisere i tilknytning til det regjeringspartiene nå har gitt uttrykk for når det gjelder spørsmålet om pågripelse, særlig Kristelig Folkepartis justispolitiske talsmann, som hevder at pågripelse bare skal skje i tilknytning til straffesaker, og at alt annet er i strid med EMK. Er dette justisministerens oppfatning, og vil han i så fall gjøre noe med fengslingen tilknyttet f.eks. utlendingslovgivningen, som ikke har noe med straffesaken å gjøre? Er dette også i strid med EMK, og vil man i så fall gjøre noe med det? Jeg mener det snarere tvert imot er viktig at vi får mer press inn i disse sakene, og at man også, for barnebortfører, kan bruke pågripelsesadgang for å komme i kontakt med vedkommende, ikke nødvendigvis i tilknytning til en konkret straffesak. Mitt spørsmål er: Deler justisministeren bl.a. Kristelig Folkepartis oppfatning om dette?