Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2010-06-17:
I stad diskuterte vi forvaltningen av et fond som er i overkant av 2 800 mrd. kr. Nå diskuterer vi hvordan Norge har kommet gjennom en finanskrise på en god måte. Hvis denne debatten hadde blitt sendt ut i den store verden, hadde på mange måter folk der ute kanskje lurt på hvordan vi har klart det som mange andre ikke har klart. Det er en viktig grunn til det, og det er at det er bred enighet i Stortinget om hvor viktig det er å holde grunnleggende orden i økonomien. Men den debatten skal vi komme tilbake til i morgen. Det som vi nå ser utvikle seg, er at vi er i ferd med å gå fra finanskrise til en statsfinansiell krise, som i neste omgang kan føre til at vi får betydelig sosial uro og utvikling av langvarige og økte sosiale skiller i mange land ute i Europa. Det er noen av de viktigste utfordringene som vi må ta tak i i kjølvannet og i etterkant av finanskrisen. Så diskuteres det årsaker til krisen, og det diskuteres hva slags lærdom en skal ta av den. I tillegg er det også interessant å stille seg spørsmålet: Hva er det som vil skje f.eks. med endringer i den økonomiske maktbalansen i verden – se på de land som har klart seg best? Samtidig er det også et tankekors at mange stater nå har brukt sitt statsfinansielle handlingsrom til å løse en krise som er skapt av ganske få i den internasjonale finansverdenen, og på den måten nå har uttømt sine ressurser med tanke på det å bekjempe klimaendringer og ikke minst det som går på en bedre fordeling av ressurser på jorda. En diskuterer hvordan en skal tøyle – som noen sier – den uhemmede kapitalismen. En diskuterer reguleringer, tilsyn og hvem som skal betale. Norge var godt forberedt på det som kom i 2008. Vi hadde en krise tidlig på 1980-tallet som gjorde at vi hadde ordnet opp i tilsyn, reguleringer, kapitaldekningskrav – og på mange måter var forberedt på den siden. Det er interessant å legge merke til at den lærdommen som Norge dro fra krisen tidlig på 1990-tallet, er etterspurt kunnskap ute i Europa. Jeg har hatt gleden av å delta på internasjonale møter der det er stor interesse rundt hvordan Norge har gjort dette, hvordan man har ordnet tilsynet, og det at man har samme risiko og samme regulering – det at man har ett tilsyn. Det er viktig for Norge å prøve å kunne bidra i internasjonale fora med erfaringer fra den bankkrisen vi hadde tidlig på 1990-tallet. Så et par andre punkt som jeg synes er viktig. Det ene kan summeres opp i begrepet «forbrukertrygghet». Det er slik at finansinstitusjoner forvalter folks sparepenger. Folk skal ha trygghet for at innskuddene er trygge og blir forvaltet på en god måte. Derfor kom det i 2008 skjerpede regler for såkalte sammensatte produkter. Derfor har vi satt søkelyset på investeringsrådgivere/finansiell rådgivning. Derfor har vi satt søkelyset på avlønning og bonusordninger i finansnæringen. Dette er viktig, for innskyternes – og på en måte forbrukernes – trygghet er helt grunnleggende. Vi skal forsvare innskytergarantiordningen som vi har i Norge. Jeg har sendt et brev til kommissær Barnier den 11. juni i år, der jeg har gått enda dypere inn på argumentasjonen om hvorfor det er så viktig for Norge å beholde innskuddsgarantiordningen. Vi mener at dersom EU-direktivet skal innføres, betyr det en betydelig svekkelse av den nye ordningen. Jeg har i brevet gått gjennom en bred argumentasjon som jeg mener er viktig i så måte. Det ene er tryggheten for innskyter, og at det er en god finansieringskilde for bankene. Det andre er at vi er ett av fire OECD-land – og det eneste i EØS – som verken utstedte statsgaranti eller økte dekningsgarantien. Det er noe som har fungert godt, og vi har lite belegg for å si at den norske innskytergarantien så langt har virket konkurransehemmende i forhold til banker i andre land. Så dette er en høyt prioritert sak fra regjeringen, og det er bra og godt å høre at vi har full støtte i Stortinget for å jobbe for at vi kan få beholde den norske innskytergarantiordningen.