Inge Lønning (Høyre), 2009-03-16:
Det foreligger ingen flertallstilråding i denne saken fra komiteen. Saksordføreren har redegjort greit for bakgrunnen for det. La meg starte der hvor saksordføreren også startet sin redegjørelse, nemlig ved å vise til at flertallet har sluttet seg til forslagsstillernes beskrivelse av problemene, utfordringene, med dagens praktisering av avtaleordningen. Det står i første spalte øverst på side 2 i innstillingen at flertallet «er kjent med de utfordringer som fremkommer i representantforslaget, når det gjelder at avtalehjemlene for fysioterapeuter kan ha skapt konkurransevridning og vansker for nye fysioterapeuter med å etablere seg». Deretter fortsetter de tre regjeringspartiene med å vise til avtalen som ble inngått mellom KS, staten og Norsk Fysioterapeutforbund 1. juli 2008, og sier at etter det disse medlemmer kjenner til, vil denne avtalen forhindre dette. Man må vel oppfatte det slik at man da mener å si at i og med denne avtalen er disse problemene borte. Om det var noe som fremkom gjennom høringen i komiteen, var det at ingen av de som var inne til høring, deler den virkelighetsoppfatningen. Det var betydelige forskjeller mellom NFF og PFF, men på det punkt oppfattet jeg budskapet helt entydig: Ingen av dem som jobber i felten, tror at denne avtalen kommer til å fjerne de grunnleggende problemene. Og hva er de grunnleggende problemene? Jo, det er at vi utdanner svært mange dyktige fagfolk på dette området – det er et av de mest attraktive studier som finnes i det norske høyskolesystemet – men en stor andel av dem som har gjennomgått utdanningen, får ikke sjansen til å praktisere den etter at de er ferdigutdannet. Samtidig er det på pasientsiden helt åpenbart et underskudd på tilgang på rask og effektiv fysioterapibehandling. Det må bety at systemet ikke klarer å matche de forskjellige hensyn som gjør seg gjeldende, verken fra fagutøvernes side eller fra pasientenes side. En undersøkelse utført av NFF blant 500 fysioterapeuter viser at 83,5 pst. har ventelister for behandling. Halvparten av fysioterapeutene sier at de har en ventetid på mellom en og tre måneder, og 20 pst. sier at de har lengre ventetid enn dette. Det er ganske talende tall. Det som forbauser meg, er at regjeringspartiene konkluderer med å foreslå at representantforslaget ikke skal bifalles. Jeg ville ha forventet at man hadde strukket seg så langt at man hadde foreslått at det skulle vedlegges protokollen, for når man er enig i at dagens situasjon er så utilfredsstillende som den er, er det for meg vanskelig å forstå at man ønsker å avvise forslaget betingelsesløst. Fremskrittspartiets forslag, slik det fremkommer i innstillingen, går enda noe lenger enn det opprinnelige representantforslaget ved at man utvider henvisningsretten, og ved at man også presiserer at det ikke skal aksepteres økt egenbetaling fra pasientene. Grunnen til at vi ikke kan støtte det, er at dette er et forslag som roper på en konsekvensutredning – først og fremst en konsekvensutredning av de sannsynlige effektene når det gjelder fordelingen mellom tilgang på fysioterapitjenester i tettbygde strøk og i mindre tettbygde strøk. Det er bakgrunnen for at Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre fremmer forslag nr. 1 – som jeg med dette tar opp – som vi mener er det forslaget som best møter den virkelighetsbeskrivelsen vi fikk gjennom høringsrunden i komiteen, og der en ber om en konsekvensutredning og gir den føring at ordningen skal sikre raskere tilgang til nødvendige fysioterapitjenester samt god prioritering og ressursbruk.