Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2018-04-12:
Arbeiderpartiet og regjeringen har en felles ambisjon om å øke verdiskapingen innen sjømatnæringen. Det er også bred enighet om at næringen skal gi flere lønnsomme arbeidsplasser langs kysten og øke den innenlandske verdiskapingen. En nøkkel til økt verdiskaping er mer bearbeiding i Norge. Sjømat Norge har nylig lagt fram et visjonsdokument – Sjømat 2030, og viser bl.a. til at det i dag er anslagsvis 20 000 arbeidsplasser i EU basert på foredling av norsk fisk. Økt bearbeiding i Norge vil være bra for sysselsettingen og gi gode ringvirkninger. I tillegg vil økt bearbeiding gi bedre utnyttelse av fiskeressursene og redusere transportbehovet ut i markedene. Norge trenger 300 000 nye arbeidsplasser fram mot 2030, og økt satsing på sjømatnæringen kan skape mange nye arbeidsplasser. Direktøren for Sjømat Norge uttaler at fram mot våren 2019 ønsker de å finne løsninger som gjør at fiskere og industri i samarbeid kan skape mer av de rike ressursene som landet rår over. «Vi kan ikke styre mot en fremtid der sjømatnasjonen Norge bare driver med eksport av ubearbeidet fisk», sier han. Arbeiderpartiet deler dette synet. Vi er opptatt av at både villfisken og oppdrettsfisken skal gi flere lønnsomme arbeidsplasser også på land. Da Stortinget for to år siden behandlet stortingsmeldingen om en konkurransekraftig sjømatindustri, var det en samlet komité som slo fast at det må være «et mål for politikken å legge til rette for at de marine ressursene utnyttes bærekraftig og samfunnsmessig optimalt og på en måte som gir høyest mulig verdiskaping og lønnsomhet». Videre het det at «norsk sjømatindustri møter sterk konkurranse om råstoffet fra andre land, ofte land med betydelig lavere lønninger enn det vi har, og skal ha, i Norge». Stortinget mente at vi må svare på denne utfordringen gjennom stadig produkt- og markedsutvikling, høy kvalitet og automatisering i industrien. Sosial dumping både i flåten og på land må bekjempes. Innovasjon og teknologiutvikling har gitt stadig nye løsninger for næringen, også innen foredling. Flere leverer topp kvalitetsprodukter, også til de mest krevende markedene i verden. Vi har sett at slaktebåter noen steder tar over for brønnbåter – fisken slaktes ved merdkanten før den fraktes til land, noe som kan bidra til lavere dødelighet og dermed bedre fiskehelse, redusert smitte og en mer effektiv logistikk. Flere norske rederier har kontrahert slike spesialskip, og nå kommer også slaktebåter som tar fisken direkte ut til det europeiske markedet. Sekkingstad-familien og Haugland Gruppens slaktebåt bygges nå i Spania for rederiet Hav Line AS, og skipet skal hente fisk fra norske oppdrettsmerder, slakte den om bord og frakte fisken direkte til Hirtshals i Danmark for videreforedling og salg. Kombinasjonen slakt og frakt skal gi mer effektiv produksjon og raskere tilgang til markedene, men det fører også til at vi eksporterer arbeidsplasser. Slaktebåter til kontinentet kan ha sine fordeler, som at vi får mer transport over på kjøl, slik at sjøtransport erstatter trailere. Miljøbelastningen for transport av laks blir dermed mindre. Det kan gi raskere tilgang til markedet og være bra for fiskehelsen. Men slike slaktebåter kan også gi ulemper som tap av arbeidsplasser innen foredling, negative ringvirkninger til andre næringer, spesielt langs kysten, og mindre nasjonal verdiskaping. Det kan også gi usikkerhet knyttet til nasjonalitet – både når det gjelder eiersiden og ansatte på skipene – og så spørs det om kommunene fortsatt vil legge til rette for areal dersom de ikke får flere arbeidsplasser lokalt. Ifølge Dagens Næringsliv svarte fiskeriministeren under et besøk i Hirtshals da han ble konfrontert med tapet av norske arbeidsplasser: «Jeg skulle jo selvfølgelig helst sett at disse arbeidsplassene kom i Norge(…) (…) Arbeiderpartiet mener ministeren bør ha større ambisjoner enn dette. Planen er at et betydelig volum skal leveres til Danmark. Terminalen som er under bygging i Hirtshals, skal dimensjoneres slik at den kan øke kapasiteten i tråd med at flere slaktebåter kommer med fisk. Arbeiderpartiet frykter at en rekke arbeidsplasser langs kysten blir flyttet til utlandet, og at nye arbeidsplasser opprettes og verdiskaping skjer i utlandet framfor langs vår kyst. Norsk oppdrettslaks er allerede en viktig bidragsyter til arbeidsplasser i utlandet. Vi ønsker at laksen som produseres, i større grad skal gi arbeidsplasser i norske kommuner. Slakteskipet som nå ferdigstilles for Hav Line Gruppen, er eid femti-femti av Sekkingstad-familien og Haugland Gruppen i Bergen. Slakteskipet skal erstatte tradisjonelle brønnbåter så vel som dagens landbaserte slakteri. De skal ha et mannskap på om lag 40 personer, hvorav 30 skal slakte. Skipet får en kapasitet på 1 000 tonn sløyd fisk per tur, noe som ifølge styreleder Haugland i Hav Line vil være verdens største kapasitet. «Hadde han slakta for full maskin heile døgnet, kunne båten teke seg av all slakt av fisk i Norge sør for Stad», sa Haugland til nettavisen Tunnelsyn den 15. august i fjor, der det også framgår at skipet fikk støtte fra Enova. Det er positivt at det fra Hav Line er gitt signaler om at mannskapet skal være norsk, men hvordan skal vi sikre det for framtiden? Arbeiderpartiet er bekymret for at konsekvensene kan bli mer enn bare å «dryppe litt» til Danmark, slik fiskeriministeren tidligere har uttalt. Vi må ikke komme i den situasjonen at disse båtene opereres med utenlandsk mannskap, leverer direkte på kontinentet og på sikt muligens har utenlandsk eierskap. Det er planlagt én til to slaktebåter. Derfor er det viktig at vi her i dag og i Stortinget ser konsekvensene av hvilket system vi nå får på plass, og evaluerer det før det gis nye tillatelser, slik at vi sikrer større verdiskaping og norske arbeidsplasser. Så avslutningsvis: Vil statsråden være med på at vi må se nærmere på konsekvensene før det åpnes opp for flere slike fartøy, og hva vil han foreta seg i den sammenheng?