Jørund Rytman (Fremskrittspartiet), 2013-06-13:
Først av alt vil jeg takke saksordføreren for en god redegjørelse og et godt arbeid. Det er heldigvis mye mer hyggelig å lese, vurdere og jobbe med en slik sak når man ser at 2012 totalt sett var et godt år for fondet. Like hyggelig var det ikke da vi eksempelvis hadde lagt bak oss kriseåret 2008, da fondet hadde tapt ca. 633 mrd. kr. Men i all hovedsak er det – som det er blitt sagt – tverrpolitisk enighet om at forvaltningen er god. Imidlertid er det noe som kan bli bedre. Men vi i finanskomiteen, som bare er folkevalgte representanter, er avhengig av nøytrale faglige vurderinger, eksterne rapporter og eksterne innspill – som vi også i ny og ne får – for at vi kan gi et best mulig mandat. Når det kommer til de åpne høringene vi har hatt i finanskomiteen i forbindelse med de årlige stortingsmeldingene om forvaltningen av Statens pensjonsfond, har vi i Fremskrittspartiet registrert at samtlige av de høringsinstansene som var på den åpne høringen, utelukkende har hatt synspunkter om de etiske retningslinjene og om åpenhet, og meninger og innspill om hvordan de etiske retningslinjene kan bli bedre. Ingen av høringsinstansene har hatt noe å si på f.eks.: hvordan investeringene kan bli bedre, hvordan tjene på risikopremier over tid, hvordan få høyere avkastning, hvordan få tryggere avkastning, hvordan utnytte fondets lange tidshorisont enda bedre, hvordan bli bedre på kostnadseffektivitet, hvordan få bedre styringsstruktur, eller hvordan bygge opp et norsk forvaltningsmiljø. Noe av grunnen er nok at Stortingets finanskomité ikke åpner opp for at enkeltpersoner eller selskaper kan komme med synspunkter på finanskomiteens åpne høringer. Derfor håper jeg at Stortinget og finanskomiteen i neste stortingsperiode kan revurdere reglene og praksis på dette området. Av den grunn tok Fremskrittspartiet selv initiativ til å arrangere et seminar om forvaltningen av Statens pensjonsfond der vi inviterte enkeltpersoner fra norsk finansmiljø og finansinstitusjoner. Det ble en meget interessant dag. De inviterte foredragsholderne kom med interessante innspill og hadde til dels sterke meninger om hvordan det kan gjøres bedre, om hvordan mandatene kan bli bedre, og ikke minst noe som det var enstemmighet for: hvordan man i større grad kan bygge opp forvaltningen man har her i Norge, på samme måte som Norge bygget opp kompetansen sin på olje og gass. Da var man i begynnelsen avhengig av amerikanere som kom hit til Norge. På samme måte bør man tenke hvordan man kan bygge opp et norsk finansmiljø. Jeg vil i den anledning takk og rose Arbeiderpartiets medlem i finanskomiteen, Gunvor Eldegard, som også faktisk kom på seminaret og stilte gode spørsmål – bare synd at det kun var Fremskrittspartiets representanter og én fra Arbeiderpartiet som kom på dette seminaret. Vi inviterte også Norges Bank til å holde innlegg og orientere om status. Jeg må derfor uttrykke skuffelse over at Norges Bank ikke ville komme til dette seminaret på Stortinget. Norges Bank ble ikke bare invitert til å orientere om forvaltningen, men også til å svare på spørsmål – spørsmål som sannsynligvis kun Norges Bank kunne gi gode svar på. Når det gjelder de ulike forslagene som Fremskrittspartiet fremmer alene eller sammen med andre, vil jeg si noen ord om noen av disse: Fellesforslaget, forslag nr. 2, går på å investere mer i fattige land og framvoksende markeder. Framvoksende markeder ble inkludert i Statens pensjonsfond utlands referanseindeks for aksjer for første gang i år 2000, og man har de senere år investert mye mer i framvoksende markeder. Investeringer i disse markedene bidrar til å spre risikoen mellom ulike land. Man har i flere år vurdert å opprette et fond eller investeringsprogram for investeringer i framvoksende og mindre utviklede markeder, noe som er i tråd med anbefalinger fra bl.a. Utviklingsutvalget og Norfund. Her ønsker vi en fortgang i prosessen. For noen år siden trakk departementet opp perspektiver for videreutvikling av strategien for SPU. Det ble bl.a. pekt på at SPU har en vesentlig lavere andel investert i unoterte aksjer og infrastruktur enn andre store fond internasjonalt. Videre ble det vist til at fondets størrelse og lange tidshorisont gjør det naturlig å vurdere slike investeringer. Man la da bl.a. vekt på å bygge erfaring fra det største og mest utviklede unoterte markedet, markedet for fast eiendom, først. Det ble samtidig pekt på at SPUs særtrekk gjør det naturlig å komme tilbake til spørsmålet om unoterte aksjer og infrastruktur senere. Som kjent: I årets melding legges det ikke opp til større endringer i fondets investeringsstrategi, men Fremskrittspartiet mener man bør se nærmere på det ved neste stortingsmelding. Det har i den senere tid vært kritisert at Statens pensjonsfond utland låner penger til land der risikoen er høy og avkastningen lav. Jeg viser bl.a. til et oppslag på DN.no den 16. mai i år der det opplyses at japansk statsgjeld er fondets nest største enkeltinvestering. Investeringen gir høy risiko, men japansk statsgjeld med både fem og ti års løpetid har i dag en rente på mindre enn 1 pst. I årets første kvartal ga de japanske obligasjonslånene som fondet har investert i, en negativ avkastning på 4,1 pst. Fremskrittspartiet mener at man at burde endre investeringsuniverset slik at man i større grad unngår ukloke investeringer. Slik den internasjonale økonomiske situasjonen er nå, og sannsynligvis vil være i mange år framover, med mange land på konkursens rand og land som aktivt løser sine økonomiske problemer ved å bruke seddelpressen, er det fortsatt store muligheter for at både statsobligasjoner og aksjer kan stupe i verdi. Da vil det være fornuftig med nye analyser om hvorvidt fondets aktiva kan spres noe mer enn i dag – i andre eiendomsformer og med nye strategier, deriblant unoterte aksjer og infrastruktur, som tidligere nevnt – uten at vi i Fremskrittspartiet har konkludert på det. Men man gjør seg noen refleksjoner. Noe av grunnen til at man ikke har foreslått dette kan være rent politisk, at det politiske flertall mener at det er vanskelig å forsvare at man skal investere flere hundre milliarder kroner i infrastruktur i utlandet – mens man samtidig ser at infrastrukturen i Norge forfaller, og at Norge internasjonalt blir kåret til det landet i den vestlige verden med dårligst infrastruktur når det gjelder veier. Vi burde se på andre investeringsformer og andre eiendomsformer for å spre risikoen. Jeg synes eksempelvis at det er interessant å se at flere stater i verden investerer i gull. Man gjør seg noen refleksjoner. Var det en tabbe av Stortinget å selge Norges gullbeholdning? I 2004 solgte som kjent Norges Bank, med Stortingets velsignelse, over 33 tonn gullbarrer på det internasjonale gullmarkedet i London. I etterkant kan vi i hvert fall være enige om at det ikke var perfekt timing. Siden den gang har gullprisen visstnok steget med godt over 400 pst. Da er det interessant å registrere at vårt naboland Russland, etter at president Vladimir Putin kom til makten, i november 2005, altså året etter at Norge solgte sin gullbeholdning, begynte å investere mer i gull. Russlands sentralbank hadde i 2005 387 tonn gull. De har etter det hamstret enda mer. Nå nærmer de seg 1 000 tonn gull. Hvordan er det i andre land? I land som USA, Tyskland og Frankrike utgjør gullreservene mer enn 70 pst. av de totale reservene. USA har de største gullreservene med over 8 000 tonn gull, fulgt av Tyskland med ca. 3 400 tonn. Det internasjonale pengefondet, IMF, har ca. 2 800 tonn. På de neste plassene finner vi Italia med ca. 2 500 tonn, Frankrike med ca. 2 400 tonn, Kina med litt over 1 000 tonn og Sveits med litt over 1 000 tonn gull. Når jeg først er i gang, kan jeg også nevne at den greske sentralbanken sitter med ca. 112 tonn gull til en verdi av 33 mrd. kr. Ellers er det andre innspill som kunne vært interessante. Som noen kanskje har fått med seg nå som hele Norge feirer 150-årsjubileet for Edvard Munch, en av de viktigste skikkelsene i moderne kunst, har tidligere partileder og mangeårig stortingsrepresentant Carl I. Hagen og nåværende nærings- og handelsminister, tidligere kulturminister, Trond Giske, foreslått at man kanskje bør vurdere å investere i kunst. Det kan det være mange gode grunner for. Men jeg skal la det ligge. Jeg vil bare avslutningsvis ta opp forslagene som vi har alene og sammen med andre. Når jeg ser på forslag nr. 4, fra Kristelig Folkeparti, er jo dette opprinnelig et gammelt fremskrittspartiforslag, som Fremskrittspartiet har foreslått flere ganger. Vi tenkte ikke å ta en omkamp på det, men når Kristelig Folkeparti faktisk tar det opp, vil vi selvfølgelig støtte det. Det vil jeg anbefale Fremskrittspartiets representanter å gjøre.