Mímir Kristjánsson (Rødt), 2021-12-21:
De siste dagene og ukene har det gått ut tusenvis på tusenvis av permitteringsvarsler i uteliv, reiseliv og kulturliv. En del av disse er riktig nok blitt trukket tilbake gjennom den forbedrede lønnsstøtteordningen som kom på plass i går, men fremdeles er det mange lavtlønnede innenfor servering og andre næringer som kan se fram til en arbeidsløs jul. Bare så vi har tallene klart for oss: Gjennomsnittslønnen for en servitør i Norge som er fulltidsansatt, ligger på 358 200 kr. Hvis vedkommende går over på dagpenger, vil han med dagens ordning sitte igjen med 23 000 kr i måneden. Med den dagpengeordningen vi har til vanlig, med 62 pst. dekning, snakker vi om en årslønn på 222 000 kr hvis man blir permittert. Det betyr at det går nærmere fem arbeidsløse servitører på en stortingslønn, og det er før man begynner å regne med pendlerbolig, diett, doble feriepenger, etterlønn og alt det andre. Derfor har Rødt i sitt alternative budsjett lagt opp til permanent å forbedre dagpengeordningen. De forbedringene som har kommet på plass i dagpengeordningen under koronapandemien, har vært riktige og nødvendige, og de er blitt støttet av et bredt flertall i denne salen. Men det gir ikke mening at det skal være noe lettere å være arbeidsløs til vanlig enn det er under pandemien. Hvis det er vanskelig å leve på dagpenger på 62 pst. under pandemien, er det vel like vanskelig å leve på den dagpengesatsen hvis man blir arbeidsløs i ordinære tider? En av de store sakene denne høsten for oss alle har vært fribeløpet for uføre, og jeg er nok ikke den eneste som har fått hundrevis – om ikke tusenvis – av tilbakemeldinger om det. Jeg er glad for at det i dette budsjettet for første gang på åtte år har kommet på plass forbedringer i stønader og trygder for syke, arbeidsløse og skadde mennesker i Norge. Det er en viktig snuoperasjon. Samtidig skal vi ikke undervurdere hvor enorm den er, den snuoperasjonen vi har foran oss når vi skal prøve å gjeninnføre tilliten og verdigheten i det norske trygdesystemet. Denne høsten har også vært dominert av en rekke skandaler knyttet til politikeres reiseregninger, etterlønn, pendlerboliger osv., og da er det mange politikere som har innvendt at det av og til kan være vanskelig å forstå hvilke regler som gjelder. Det er jeg hjertens enig i, men hvis man ser på måten folk som misforstår reglene eller gjør feil i Nav-systemet, blir behandlet, åpner det seg en avgrunn mellom den behandlingen vi gir til dem på toppen som gjør feil, og den behandlingen vi gir til dem på bunnen som gjør feil. Jeg har lyst til – for jeg tar mål av meg til å prøve å være en stemme for noen av de trygdede i Norge på denne talerstolen – å lese opp noen av de tilbakemeldingene jeg har fått i forbindelse med akkurat dette med hvor harde Nav kan være når man gjør noe feil. Her er det en som skriver: Jeg søkte arbeidsavklaringspenger for seint. Jeg sto med min toåring i armene ved sengen til min mann på dødsleiet. Jeg hadde ikke penger på konto, hadde brukt opp tusenvis på parkering på SUS, Stavanger Universitetssykehus, der jeg lange dager var med ham og pleiet ham. Nav svarte: Synd for deg, sånn er reglene. Her er det en annen som skriver: Min svigerinne ble hasteinnlagt med potensielt livstruende bivirkninger etter en ganske stor operasjon. Hun fikk da ikke sendt inn meldekort til Nav. Hun ringte da til dem og forklarte situasjonen. Dette er svaret hun fikk fra Nav: Hvis du ikke ligger i koma, er det ingen grunn som er akseptabel for Nav til ikke å levere inn meldekort. Og så tok de pengene fra henne i et par måneder. Eller en tredje: Jeg hadde vært under heftig cellegiftbehandling og slet med hukommelsen og konsentrasjonen, så meldekortet som måtte sendes, ble liggende i bilen – ute av øye, ute av sinn. Jeg glemte å sende det, rett og slett. Nav tok meg da ut av systemet, og jeg oppdaget ikke den skjebnesvangre feilen før pengene uteble. Det var rett før jul, og som alenemor ble det rett og slett helt krise. Jeg ringte Nav i håp om å få forklart, få tilgivelse og penger til jul. Det fikk jeg ikke. Disse historiene er ikke unike. Disse historiene finnes det tusenvis på tusenvis av i det norske trygdesystemet. Det er historier som forteller om en velferdsstat som er på alvorlig ville veier, og som ikke hjelper dem som trenger det aller mest, men tvert imot bidrar til å forverre deres lidelser og problemer ved å opptre stivbeint og med mistillit. Og hvis det er én oppgave vi skal ta mål av oss til å gjøre de neste fire årene i denne komiteen og i denne salen, må det nettopp være å få snudd opp ned på dette, slik at vi viser folk tillit og verdighet igjen i det norske trygdesystemet. Jeg tar opp forslagene fra Rødt.