Nikolai Astrup (Høyre), 2015-02-03:
Miljøgifter brukes i stadig flere produkter vi bruker og omgir oss med hver eneste dag. Det er krevende for forbrukerne å forholde seg til, ikke minst fordi vi sjelden vet hva produktene vi kjøper, inneholder. Selv hadde jeg besøk av Norsk institutt for luftforskning i min egen datters soverom. I ett døgn ble luften testet. Resultatet var nedslående. Over 300 ulike kjemiske forbindelser ble oppdaget, hvorav mange var kreftfremkallende, hormonforstyrrende og fertilitetsdempende. Hvordan alle disse stoffene virker sammen, vet vi for lite om. Mange snakker om en cocktaileffekt av de ulike miljøgiftene vi omgir oss med. Hjemme hos meg var det trolig plastleker, veggmaling og elektronikk som slo ut, men sikker kan man ikke være. Vi vet også at klær og emballasje kan inneholde store mengder miljøgifter. Det er et tankekors at vi oppfordres til å vaske nye klær to ganger før vi tar dem i bruk. Selv om miljøgifteksponeringen mot kroppen reduseres av dette, havner likevel miljøgiftene i naturen til slutt. Når de først er introdusert i et produkt, er det nærmest umulig å unngå at mennesker og natur eksponeres på en eller annen måte. Også luften hos stortingsrepresentant Helga Pedersen og i en barnehage på Tøyen ble testet av Norsk institutt for luftforskning. Selv om det var variasjoner i hvilke stoffer som ble funnet, var omfanget det samme som i mitt hjem. Noe må gjøres, og jeg er svært tilfreds med at regjeringen har varslet at den vil utarbeide en handlingsplan for en giftfri hverdag, og at Stortinget i dag er enig om nettopp en slik oppfordring til regjeringen gjennom stortingsvedtak. Handlingsplanen må være konkret og forpliktende og bidra til bedre forbrukerinformasjon, mer kunnskap og sterkere tilsyn og kontroll enn i dag. Frivillige merkeordninger er et viktig virkemiddel, som bidrar til at vi som forbrukere kan fatte gode valg i hverdagen. Svanemerket er f.eks. godt innarbeidet. Jeg mener regjeringen i sin nye strategi må vurdere hvordan merkeordningene kan brukes for å stimulere flere – både bedrifter, offentlig sektor og forbrukere – til å velge bort produkter som inneholder miljøgifter. Først og fremst må vi imidlertid jobbe internasjonalt. De færreste produktene vi kjøper i Norge, er produsert i Norge. Skal vi lykkes med å redusere antallet miljøgifter i produkter, må vi derfor jobbe internasjonalt, og spesielt opp mot EU. Norge er en integrert del av EUs indre marked. Det er derfor begrenset hvilken mulighet vi har til å vedta nasjonale forbud mot miljøgifter. ESA har f.eks. varslet at de vurderer å reise sak mot Norge i EFTA-domstolen, som følge av at det i 2013 ble innført et nasjonalt forbud mot innhold av perfluoroktansyre, PFOA. Den samme problemstillingen vil vi møte dersom vi prøver å innføre særnorske regler for innholdsdeklarasjon. Det er derfor avgjørende at regjeringen prioriterer det internasjonale arbeidet svært høyt i strategien som er varslet. Vi ser heldigvis at EU jobber mye med denne problemstillingen. Miljødirektoratet utarbeidet i 2007 en liste over skadelige miljøgifter. De fleste av disse stoffene er i dag enten regulert i EU/EØS, eller det foreligger forslag om slik regulering. I dag er det bare to–tre av de totalt 21 stoffene som Miljødirektoratet identifiserte i 2007, som ikke er regulert, foreslått regulert eller vurdert som ikke å utgjøre noe vesentlig problem. Dette skyldes i hovedsak at EUs kjemikaliedirektiv REACH ble innført i Norge i 2008, og viser verdien av å ha et felles regelverk på dette området. Når EU først har bestemt seg, vil et marked med 500 millioner innbyggere ha stor innflytelse, ikke bare på produksjonen internt i EU, men på produksjonen i land som ønsker å selge sine varer til EU. Samtidig som vi må arbeide for internasjonale reguleringer og forbud for å begrense antall nye miljøgifter i produkter vi omgir oss med, må vi bidra til å rydde opp i gamle synder. Mange fjorder og havner i Norge er sterkt forurenset av tidligere industrivirksomhet. Et eksempel på et havneområde som er ryddet, er Oslo Havn. Resultatene er gode. Fjorden er renere enn på flere tiår, og byens innbyggere kan igjen bade og fiske i fjorden uten å bekymre seg for helsen. Det er flere slike prosjekter på gang, bl.a. i Bodø, men fremdeles er det mange som ikke har utarbeidet gode planer og fått på plass samarbeid mellom eierne av havnene, kommuner og staten, om opprydding. Regjeringen har økt bevilgningen – til 72 mill. kr – til arbeidet med å rydde opp i fjorder og havner i 2015, som gir et utgangspunkt for å få satt i gang prosjekter flere steder i landet.