trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2016-03-29:
Det er ein viktig debatt interpellanten reiser. Dette handlar om eit problem som vi må kjempe mot viss vi skal oppretthalde den norske samfunnsmodellen og unngå at tilliten folk har til systemet, blir svekt. Norge skal ikkje vere ein marknad for organiserte kriminelle nettverk. Vi skal jobbe systematisk og bryte opp nettverka før dei slår rot. Dette må vere rettesnora for det arbeidet som politiet gjer. Den organiserte kriminaliteten er ikkje synleg for dei fleste av oss, men opererer ofte i det skjulte. Det kan dreie seg om økonomisk kriminalitet, narkotikakriminalitet og menneskehandel, for å nemne nokre former. Det er ingen tvil om at manglande grensekontroll og fri flyt av varer og tenester på ein del område har gjort moglegheita for å drive organisert kriminalitet i Noreg enklare og politiets moglegheit til å kjempe mot denne kriminaliteten vanskelegare. Kampen mot den organiserte kriminaliteten er hard. Nye metodar, både for kriminelle og for politiet, blir stadig utvikla. Den organiserte kriminaliteten har blomstra opp innanfor nye område dei siste åra, og no dreier han seg ikkje berre om gjenstandar, men involverer ofte folk som gjenstand for den straffbare handlinga. Dessverre er det berre toppen av isfjellet som når medias søkjelys. Vi ser at politiet i dei største byane dei siste åra har sett i verk ulike prosjekt mot bestemte typar kriminalitet, og dette har gjeve gode resultat. Som eksempel kan nemnast prosjektet «Operasjon Svartmaling» i Oslo politidistrikt. Formålet er å avdekkje kriminalitet i handverksbransjen. Resultata har vore svært gode – og dommane lange. Det har vorte avdekt organisert kriminalitet, og merksemda har vorte retta mot denne typen bransjar. Det at slike saker blir avdekte, kan heldigvis også ha ein preventiv effekt. Fleire andre prosjekt kunne ha vore nemnt, men det som er viktig, er å sørgje for at denne typen arbeid ikkje berre er midlertidig, gjennom tidsavgrensa prosjekt, men at arbeidet blir gjort varig. Berre på den måten kan det byggjast opp kompetanse i politiet til å avdekkje stadig nye saker framover. Ressursar er viktig når det gjeld å setje politiet i stand til å avdekkje denne typen kriminalitet. Det er viktig at politiet også blir sett i stand til å kunne jobbe med saker over tid, sjølv om resultata ikkje kjem med ein gong. Vi må prioritere arbeidet mot dette fenomenet hardt. Viss ikkje vil det i for stor grad prege samfunnsutviklinga i åra som kjem.
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2016-03-29:
Dette er to saker som jeg er glad for at vi kan behandle sammen. Det dreier seg om noen justeringer og rettelser, men de er ikke mindre viktige av den grunn. EOS-utvalget ba i sin årsrapport Stortinget om å endre lov av 3. februar 1995 nr. 7 og kontrollinstruksen. Disse endringene er rent tekniske, og derfor er det en samlet komité som stiller seg bak at lov av 3. februar 1995 nr. 7 nå skal lyde «om kontroll med etterretnings-, overvåkings- og sikkerhetstjeneste(EOS-kontrolloven) (EOS-kontrolloven) I den andre innstillingen, Innst. 184 S for 2015–2016 til Dokument 8:41 LS for 2015–2016, foreslås det å endre loven slik at den speiler at Forsvarets sikkerhetsavdeling, tidligere Forsvarets sikkerhetstjeneste, nå faktisk heter Forsvarets sikkerhetsavdeling. For at Stortinget skal følge med i tiden og rette opp dette, er vi nødt til å gjøre noen endringer i lovteksten, og det har nå blitt gjort i dette representantforslaget gjennomgående. Det vil da stemme overens med virkeligheten, og det er jo alltid noe Stortinget bør tilstrebe. Så må jeg bare si til slutt at i henhold til Stortingets forretningsorden skal alle Dokument 8-forslag vedlegges protokollen. Dette har ved en inkurie falt ut av innstillingen, men jeg ber om at det likevel blir tatt med i voteringen.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2016-04-12:
På vegne av representantene Rigmor Andersen Eide, Hans Fredrik Grøvan, Anders Tyvand, Astrid Aarhus Byrknes og undertegnede fremmer jeg et forslag om opprettelse av en KompetanseFUNN-ordning.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2016-04-12:
Jeg har gleden av på vegne av representantene Olaug V. Bollestad, Rigmor Andersen Eide, Anders Tyvand og meg selv å fremme et representantforslag om familiepolitikk.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2016-04-12:
På vegne av representanten Line Henriette Hjemdal og undertegnede fremmer jeg et representantforslag om en gjennomgang av regelverk og statlig finansielt eierskap i lys av behovet for åpenhet og bekjempelse av bruk av skatteparadiser.
Olemic Thommessen (Høyre), 2016-04-12:
Da vil jeg bare meddele at Høyres gruppe stemmer mot forslagene nr. 1 og 3, og vi stemmer for forslag nr. 4. Til forslag nr. 4 kan da sies at vi finner det naturlig at når denne bestemmelsen tas opp, er det naturlig å se på en bredde av hva økonomiske engasjement dreier seg om – også utover rene selskapsinteresser.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-04-12:
Jeg synes nok ikke at det er grunnlag for å gjøre denne saken noe vanskeligere enn det den er. Representanten Gundersen mente at vi hadde forsvarsverk i dagens regelverk og i media. Skal vi virkelig abdisere og si at media er vårt forsvarsverk? Kan ikke Stortinget bare være åpne sjøl? Kan ikke Stortinget bare vedta at alle økonomiske interesser og verv er registreringspliktige, og gjøre det enkelt og greit? Som jeg understreket i mitt innlegg, ligger det overhodet ingen mistenkeliggjøring i dette. Det er, som jeg også sa i mitt innlegg, lov å eie aksjer, det er lov å ha økonomiske interesser. Men det er klokt å være åpen om den saken, og det er klokt å gjøre det systemet så enkelt at det er greit for alle å følge det. Derfor synes jeg det blir en litt rar problematikk, og også en rar problematikk at en her trekker inn medlemskap. Det at mange av representantene er medlem av lag og foreninger, kan jo ikke være et argument imot å være åpen om å oppgi sine økonomiske interesser. Men det er klart at hvis Gundersen mener at det er nødvendig å foreta en avgrensning mellom det å ha et verv og det å ha et medlemskap et sted, kan kanskje det være en interessant problemstilling, men den problemstillingen har meg bekjent ingen tatt opp, og jeg synes det er et naturlig skille mellom det å være medlem og det å ha et aktivt verv i et foretak eller et selskap. Til representanten Tetzschner: Vi kan sjølsagt diskutere historikk fram og tilbake, og vi kan hente opp hva tidligere regjeringer har gjort, ikke bare den rød-grønne, men Bondevik II-regjeringen og Gro Harlem Brundtland-regjeringen. Det er sjølsagt en avledningsmanøver, for dette handler ikke om fortida, det handler om hvilken mal Stortinget skal legge seg på i framtida. Og Senterpartiets holdning er at det er klokt å legge seg på mest mulig åpenhet og en enkel ordning som det er mulig å administrere og forstå og forholde seg til for den enkelte representant. Derimot mener Senterpartiet at SVs opprinnelige forslag går for langt og blir upraktisk og uhensiktsmessig. Så vil jeg også nevne, helt til slutt: Jeg skjønner at det har vært et arbeid knyttet til GRECO i presidentskapet, og at Arbeiderpartiets representant her nevner at de andre partigruppene kanskje ikke har viet det stor nok oppmerksomhet. Det kan vi ta litt sjølkritikk på. Men jeg tror nok kanskje denne saken også viser at det er rom for et visst forbedringspotensial i dialogen mellom de partiene som sitter i presidentskapet, og de som ikke gjør det.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2016-04-12:
Innlegga til Tetzschner og Gundersen var ei katta ut av sekken-oppleving for meg. For kva er det dei eigentleg seier? Dei seier at openheit skaper mistanke, at det er gjennom openheit det blir sådd ein mistanke. Og for å seie det sånn: Om ein følgjer det resonnementet eit lite hakk vidare, ser ein kor farleg det er. For det betyr at ein skal halde ting skjult for å hindre mistanke. Den forma for tenking er veldig framand i det norske politiske systemet. Ein må faktisk til land vi ikkje liker å samanlikne oss med for å finne den forma for tenking: at openheit skaper mistanke, at forslaget vårt byggjer på ei mistenkeleggjering av økonomiske interesser. For det er jo omvendt, det er heilt motsett: Mistenkeleggjering blir skapt av hemmeleghald. Heldigvis er det, så vidt eg kan forstå, eit fleirtal i Stortinget som meiner dette openberre, rasjonelle faktum. Mitt inntrykk av stortingspresidenten er også at han støttar den måten å tenkje på. La meg berre stusse over eit lite poeng til slutt. Det er altså eit obligatorisk system vi her har å gjere med. Det er like obligatorisk som resten av det som står i forretningsordenen. Kvar er Gundersen og Tetzschner og deira harme når folk ikkje registrerer opplysningane sine? Deira harme beveger seg vel i andre delar av forretningsordenen, dei delane av forretningsordenen dei synest er viktigare, mens dette ikkje er viktig. Og la meg berre ha sagt det: Eg har starta bedrifter, eg er glad i eigarskap, eg er glad i at folk investerer i sin kvardag, enten det er på bedriftsnivå eller det er i organisasjonslivet, men når vi er her, i denne salen, er det avgjerande at ein er open om det. Det er det einaste vesle kravet som blir stilt: full openheit for å fjerne kvart fnugg av tvil om at det ikkje er skjulte motiv som ligg bak ei politisk behandling. Så enkelt er det. Og det er det vi behandlar i dag. Vi får sjå når avstemminga kjem, kven som har forstått det poenget, og kven som ikkje har gjort det.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2016-04-12:
Det er berre til voteringa: Vi i SV trekkjer vårt forslag om 1 G til fordel for forslaget til Senterpartiet, forslag nr. 4. Og så støttar vi også det andre forslaget til Senterpartiet, forslag nr. 3, som handlar om at vi treng den same typen openheit rundt departementsråda.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2016-04-12:
Det er ikke bare i DNB at ting går under radaren. Det skjer her i huset også. Det er vel halvannet år siden vi fikk en rapport fra GRECO, som hadde gått gjennom Stortingets arbeid for åpenhet og mot korrupsjon, altså registeret vårt. De kom med en del anbefalinger. Presidentskapet satte ned en arbeidsgruppe med representanter fra de aller fleste partiene, og vi gikk gjennom GRECOs anmerkninger og vurderte dem. Blant forslagene var det som representanten Knag Fylkesnes nå tok opp, spørsmålet om kontroll av at opplysningene som er lagt inn, er riktige, og straffereaksjoner hvis det viser seg at det ikke er gjort. Det har vært vurdert av arbeidsgruppen, men vi har ikke funnet grunnlag for å foreslå det. Det reiser en del spørsmål, for vi har en helt spesiell rolle, og det er egentlig bare velgerne som til syvende og sist kan «straffe oss». Dette er grunnlaget for at man har utarbeidet noen forslag til endringer. Denne grensen på 1 G, eller 1 pst. av verdien i selskapet, var ikke blant påpekningene fra GRECO. Presidentskapet har sendt på høring til gruppene de konklusjonene som vi har kommet fram til, og meg bekjent er det ikke kommet noen reaksjoner fra gruppene. Hvor grundig dette er behandlet i den enkelte gruppe, vet jeg ikke, men det har i hvert fall vært mulig å komme med disse forslagene inn i det systematiske arbeidet som har vært gjort. Det har ikke skjedd. Vi har ikke sluttført dette arbeidet i presidentskapet, så det er fortsatt muligheter for å ta en ny vurdering. Siden dette åpenbart har gått under radaren, er det heller ikke helt slik som representanten Trine Skei Grande sa, at det er når det ikke blåser, man skal gjøre det, for det er det man har hatt muligheter til i det året som ligger bak oss: å kunne gjøre dette når det ikke har vært noen virvelvind som den vi nå opplever. Men det betyr ikke at det ikke er mulig å ta en ny vurdering av det. Og hvis jeg skal tolke stemningen i salen blant de få som er til stede, er det kanskje nå en litt annen holdning til det enn det har vært tidligere. Jeg vil derfor anbefale at Arbeiderpartiets stortingsgruppe støtter forslagene fra Senterpartiet. Det ligger en åpning for mer vurdering der – ikke nødvendigvis av grensen, men det kan hende man skal ha noen avgrensninger av hva som ligger i begrepet aksjer. Det finnes noen aksjer man kjøper for å hjelpe idrettslaget til å bygge ny idrettsbane, som altså ikke er av økonomisk karakter. Det er ett banalt eksempel. Man må vurdere: Skal man oppgi antall aksjer, eller skal man bare oppgi at man har aksjer i selskap A, B og C? Det er ting som bør inn i en vurdering, og som det ligger muligheter til at presidentskapet kan gjøre, i forslag nr. 4. Så min anbefaling til Arbeiderpartiets gruppe er å støtte Senterpartiets forslag nr. 3 og 4.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2016-04-12:
Det er nærmest for ordens skyld og for referatets skyld: Marit Arnstad refererte til det jeg sa om at det har gått noe under radaren, og at man kanskje kunne vært mer årvåken, men at det også illustrerer at kontakten mellom de partiene som ikke er i presidentskapet, og presidentskapet, kunne bli bedre. Det kan den sikkert, men her inviterte vi altså alle gruppene til å oppnevne en representant til å være med i en arbeidsgruppe som jobber med dette. Alle partiene takket ja til det, unntatt Senterpartiet. Så det er ikke sånn at presidentskapet har sittet og gjort disse vurderingene alene, vi har gjort det sammen med representanter fra alle partiene, selv om både oppmøtet og engasjementet kanskje kunne ha vært større.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2016-04-12:
Jeg mener vi har et godt regelverk i dag, men det var representanten Knag Fylkesnes – i og for seg også representanten Hansen – som fikk meg til å ville ta ordet. Vi er alle opptatt av åpenhet og tillit, og det med krav om å få vite om økonomiske interesser vet vi også at det er stor oppmerksomhet rundt. Men det første forsvarsverket er hver enkelts vurdering av sin egen plass i debatten. Det er det første, og jeg mener at det er ganske stor oppmerksomhet rundt det, og som stortingspresidenten sa, er det ikke hyggelig når man trår over det regelverket vi har i dag. Det andre forsvarsverket er media, som fokuserer på oss hele tida, og som kommer til å følge opp dette ganske så nøye. Det norske samfunnet preges av tillit og åpenhet, og det er viktige fundamenter for samfunnet. Men for en som egentlig mener at Stortingets utfordring er at det er for få med økonomiske interesser som sitter på Stortinget, og at det kan komme til å bli en utfordring nå når vi skal inn i en omstillingsperiode, synes jeg selve mistenkeliggjøringen av dem som har noen økonomiske interesser, er ganske betenkelig, slik det kommer fram av SVs forslag. Når man drar det ned på det nivået som SV gjør, kan vi begynne å snakke om hva som er økonomiske interesser. Dette er også litt til Arbeiderpartiet, siden de er på glid. Hva med jobbtilhørighet og det å ha rett til å komme tilbake til den jobben man har hatt, særlig i det offentlige? Er det også interesser som skal oppgis? Det kan være adskillig mye sterkere drivkrefter i en interessedebatt enn å sitte med noen aksjer i et eller annet selskap. Medlemskap og interesser i organisasjoner kan også skape ganske sterk tilhørighet. Skal det også oppgis? Da må man inn i en ganske grunnleggende debatt, og jeg mener vi ikke er tjent med den. Jeg mener vi er tjent med å ha stortingsrepresentanter som er engasjerte i det norske samfunnet, og som ikke føler seg belemret fordi man er med i det som er fundamentet for samfunnet, og det er faktisk næringsvirksomhet. Så jeg er for åpenhet og tillit, men jeg er også for at man ikke drar det ned på et nesten litt latterlig nivå, som SV her gjør, og mistenkeliggjør ethvert engasjement i noe som jeg tror at Stortinget egentlig burde preges mer av, nemlig at man er med i næringslivet og skjønner hva som foregår.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2016-04-12:
Det er av samme grunn som foregående taler at jeg tar ordet – for referatet. Jeg er veldig sterkt for åpenhet, og det mente jeg også å få fram, men det er den overdrevne formalismen og – som også Karin Andersen sa – vår rolle og vår rolleforståelse som er poenget. Jeg mener det er koblet helt klart til at hver enkelt har en plikt til å vurdere dette i hvert enkelt tilfelle. Og jeg mener ikke at man skal svekke den. Jeg mener at regelverket, slik som det er i dag, er en fornuftig avveining av muligheten til å følge opp og også fra vår side å kunne følge opp dette hele tiden. Det er full åpenhet på Stortinget om dette, og det skal det være. Men jeg stilte spørsmål om når vi kommer ned på et slikt nivå som SV vil – hva er da økonomiske interesser? Det mener jeg er ganske legitimt, at da får man også diskutere en rekke andre interesser. Det observerer jeg at man ikke har lyst til å svare på, og det behøver vi ikke forfølge noe mer nå. Men bare så det er sagt: Det skal være full åpenhet rundt alle interesser. Det er bare et spørsmål om hvor nivået går for at man skal drive kontroll. Og jeg har stor tillit til at hver enkelt av mine medrepresentanter vurderer dette ganske godt, selv når vi kommer under det nivået som faktisk kreves fra Stortingets side.
Michael Tetzschner (Høyre), 2016-04-12:
Når man fra representanten Knag Fylkesnes’ side argumenterer med åpenhet, kan jeg bare minne om at den åpenheten man trenger for å kontrollere representantene, den er etablert gjennom offentlige registre og de søkemulighetene som er der. Det er vel også det som formodentlig ligger bak oppslagene i Dagbladet. Jeg må si at i den medieomtalen knytter det seg jo ikke et fnugg av antydning om at man har vært med i en beslutning man ikke skal være med i. Det man kritiseres for, er å ikke være à jour med den formelle registreringen. Det illustrerer etter mitt skjønn at man ikke er ute etter å skape klarhet. Man bruker jo disse formelle reglene til å kaste mistankens skjær over politiske konkurrenter. Derfor vil jeg meget sterkt advare mot en videreutvikling av reglene slik at man også går bort fra begrensningen om å registrere bare det som var over 1 G, fordi da vil man måtte fange opp de rene bagateller og sørge for en helt annen ajouritet. Jeg vil også si, som et kuriosum siden denne grensen nå har vært fremme: Grunnen til at grensen er 1 G, er at når man skriver det inn som en regel, vil regelen bli justert med utviklingen i økonomien, slik at Stortinget ikke hele tiden behøver å forholde seg til beløpsgrenser. Så det er en ganske elegant måte. Hvis man først skal ha en husregel her, er det måten å gjøre det på. Jeg må også si at når man hører SV forelese om åpenhet, må jeg minne forsamlingen om at SV i regjering sto bak en av de største fortielsesoperasjoner i norsk forvaltning. Og regjeringen er et forvaltningsorgan, i motsetning til Stortinget. Det jeg tenker på, var at de reelt sett tok beslutningen om å skrinlegge Mongstad i mars i valgåret 2013, og så holdt de det hemmelig til de traff den formelle beslutningen etter valget. Selvfølgelig var det et stort politisk og teknologisk nederlag, for man hadde brukt 5 mrd. kr av skattebetalernes og fellesskapets midler på ikke å klare å rense et eneste gassmolekyl. Det er klart at man kan tenke seg at det såkalte miljøpartiet SV ville fått problemer om det var blitt kjent på forhånd. Jeg ser også at det er et tidligere medlem av denne regjeringen her i salen i dag, som kan gå opp og dementere hvis det er slik at Dagens Næringslivs meddelelse om dette er uriktig. Det ville i så fall vært første gang, og det hadde jeg sett frem til – litt åpenhet om noe som hadde vært meget viktig.
Michael Tetzschner (Høyre), 2016-04-12:
Det blir nødvendig å gripe ordet en gang til fordi den konsentrerte gjengivelsen av mitt første innlegg – fra representanten Knag Fylkesnes – var så misvisende at den ikke kan bli stående. Det jeg ikke sa, var at når vi etablerer åpenhet, så blir det etablert mistenksomhet. Det jeg prøvde å uttrykke i mitt første innlegg var: Åpenheten er etablert gjennom de alminnelige søkemulighetene, som er mange, og slik skal det være. Det jeg sa kunne skape mistenksomhet, er hvis vi har så rigide registreringspålegg at det faller under en enhver rimelig bagatellgrense, og det kan gå ut over ajouriteten. Og når man tar for seg det forholdet at Stortinget ikke treffer enkeltvedtak – vi er ikke et forvaltningsorgan – må jeg minne om at den delen av resonnementet fra representanten Fylkesnes som går ut på at komiteene skulle registrere interesser på forbehandlingsstadiet, også er en nokså underlig oppfatning av hva komiteene driver med. Komiteene forbereder saker for Stortinget, for behandling i plenum, og treffer altså ingen enkeltbeslutninger. Så, igjen: Mitt poeng er at overdreven formalisme betyr at man skaper mistenksomhet fordi man eventuelt har overtrådt en ordensforskrift, mens jeg mener at vi skal gå etter det som har realitet i seg. Og det er derfor jeg tillot meg å bringe inn at SV har sin andel i en av de største fortielsessakene overfor norske velgere ved å holde tilbake en reell beslutning i regjeringen, som først ble kjent etter valget. Jeg har også merket meg at vi – etter at jeg sa dette tidligere i debatten – til og med har hatt, her i salen, et tidligere regjeringsmedlem, som gikk av i september 2013, og som ikke har tatt opp den tråden. Så vi regner med at Dagens Næringslivs versjon av dette står inntil den blir dementert. Dette har med realia å gjøre, og dette synes jeg kanskje Stortinget skulle bruke mer tid på – og ikke sette hverandre fast for ikke å ha rapportert alle bagateller. Det vil jo selvfølgelig, som jeg sa i sted, kreve mer i det daglige ved et ajourhold av registrene. Jeg vil bare avslutte med å si: Når jeg hører SV forelese i åpenhet her, får jeg jeg den samme følelsen som å høre en pyroman undervise i brannsikring.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2016-04-12:
Saken handler om vår rolle og vår rolleforståelse. Det er helt legitimt og bra å eie. Næringsliv er bra. Spørsmålet er bare om vi som folkevalgte representanter skal være helt åpne om hvilke personlige interesser vi kan ha, som kunne tenkes å påvirke det vi mener, og da er heller ikke det illegitimt. Det eneste som ikke er legitimt, er at det ikke er åpenhet om det. Jeg prøver å følge litt med på hva som også skjer rundt oss i verden, og det er politisk krise mange steder mellom ledelse og folk. En del av den krisen består i at man ikke har en åpenhetskultur, men at man har en lukkethetskultur, der ting presses fram litt etter litt, og der folk mister trua på politikk. Så dette forslaget som SV har, handler om å ivareta vår rolle som folkevalgte i full åpenhet i framtida, slik at Norge ikke ender i en slik situasjon. Sakene som kommer opp, kan som sådan være små, men de gjør veldig skade. Det er et faktum at dette gjør veldig skade. Og hva i all verden skulle være problemet med å oppgi at man har en aksjepost, slik som jeg har i et aksjefond, på 15 000 kr? Hva skulle være problemet med å oppgi det? Ingenting. Og det å ha en grense som sier at man skal oppgi alt, gjør at man ikke utsettes for det som Lillebjørn Nilsen skriver om i sin sang: Det er fort gjort å glemme, hvis man er litt distré. – Da blir det vonde saker av det, som kan ramme hardt. Men det verste er kanskje ikke å oppdage at man eier 300 000 kr. Dette handler om å ha en enkelt regel som er lett å praktisere, og der alle folk vet hvilke interesser en representant kan ha. Det skaper ikke inhabilitet. Men hvis man har sterke interesser, er det kanskje et klokt råd å ligge litt lavt i en del saker som involverer ens eierinteresser, men da vil det være åpenhet om dette, og problemet vil ikke eksistere. Så jeg er veldig enig i det representanten Knag Fylkesnes sa, at man snur saken på hodet og mener at det er åpenheten som er problemet, og så er det nettopp det at man er åpen, som skaper problemer. Det er ikke sånn at det å be om åpenhet er å mistenke dem som eventuelt har et eierskap.
Eva Kristin Hansen (Arbeiderpartiet), 2016-04-12:
Jeg hørte av slutten på innlegget til statsråden at han prøvde å ramse opp alt det regjeringen har gjort. Jeg må bare si at jeg er ikke så mektig imponert. Men jeg har lyst til å spenne forventningene litt til den redegjørelsen som kommer etterpå, for jeg antar at han holder igjen litt i denne debatten fordi han skal presentere mye i neste sak, i redegjørelsen sin, og at han der kommer til å legge fram en rekke nye tiltak og grep som regjeringen har tenkt å ta i forbindelse med oppfølgingen av Paris-avtalen. Som han sier selv: Det haster med å få ting gjort. Så det jeg egentlig lurer på, er om statsråden kan gi oss en aldri så liten teaser, en liten oppvarming på hva vi kan forvente i redegjørelsen. Kunne han i hvert fall f.eks. gi oss de fem viktigste grepene regjeringen skal gjøre nå for oppfølging av Paris-avtalen? Og hvis han ikke klarer å komme med fem, kan han i hvert fall gi oss tre konkrete ting han har tenkt å gjøre?
Eva Kristin Hansen (Arbeiderpartiet), 2016-04-12:
Ikke at jeg bruker å bli fornærmet, men nå har jeg sittet på Stortinget i ti år, så jeg vet jo hvordan prosessene foregår mellom storting og regjering, og jeg registrerer at statsråden mener at det kun er gjennom budsjettene man fremmer politikk på klimaområdene. Da må jeg si at jeg blir bekymret. Jeg mener at man kan forvente både gjennom redegjørelser og gjennom stortingsmeldinger at man faktisk fremmer politikk for en ambisiøs klimapolitikk. Sånn som jeg ser det, har ikke denne regjeringen kommet med et eneste nytt grep for en god klimapolitikk. Det er lite som har kommet fra denne regjeringen, så jeg har lyst til å spørre statsråden igjen: Kan vi komme med noen forventninger til energimeldingen da? Hvilke nye grep kan vi forvente der?
Torhild Aarbergsbotten (Høyre), 2016-04-12:
Denne debatten har fortalt meg at i denne saken er kanskje det aller viktigste å kunne ha mange tanker i hodet samtidig. Det har jeg etterlyst fra mange av representantene som etterlyser tiltak. Den kanskje største utfordringen vi har i dag, er hvilke tiltak som det må satses på, for vi har hatt et for dårlig kunnskapsgrunnlag med hensyn til hvilke tiltak som gir de beste resultatene. I klima- og miljøsammenheng er kost–nytteeffekten av det vi setter inn, absolutt en ting som vi må ta med oss. Jeg er veldig enig i at vi skal elektrifisere mest mulig av jernbanen, men samtidig er det minst like viktig å ruste opp jernbanenettet, slik at man får en forutsigbarhet som gjør at jernbanesporene blir brukt, noe vi sliter med i dag fordi godstransporten bl.a. gir altfor liten forutsigbarhet. Skal vi lykkes med disse tiltakene, er det også veldig viktig at man har et godt samarbeid med eksempelvis næringslivet. Derfor er jeg veldig glad for at de spesielt innen olje- og gassnæringen har store, ambisiøse mål, og det satses stort på bedriftsintern forskning og utvikling for å finne de beste løsningene. Og hva har ikke regjeringen gjort innen disse områdene – eksempelvis de store tiltakene som Enova nå har gjort med å gi tilskudd til både Elkem på Herøya og Hydros anlegg på Karmøy – nettopp for at vi fortsatt skal være verdensledende når det gjelder miljøvennlig, kraftkrevende industri. På den måten eksporterer vi både ren strøm og ikke minst teknologi i fast form når vi eksporterer silisium og aluminium. Det var noen som mente at vi bare satte oss ned og ventet på å bli servert. I en dugnad tenker jeg at vi må jobbe sammen, og denne regjeringen kunne ikke sette seg til bordet, vi måtte gå på kjøkkenet og fortsette å røre i grytene. Det var faktisk helt nødvendig for å kunne komme oss framover. Fasiten etter åtte år med rød-grønn regjering var at det var et gap opp til klimamålene på 8 millioner tonn. Vårt viktigste verktøy er kunnskapen vår, og nettopp derfor har vi hatt en storstilt satsing på forskning. Når vi er verdensledende f.eks. i CO2-forskningen, ser vi at vi bidrar i forhold til de nasjonale utslippene, men i denne politikken må vi tenke globalt, og vårt bidrag til de globale målene opplever jeg har vært veldig lite framme i denne debatten i dag fra en god del av de andre partiene.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2016-04-12:
La meg først si at jeg synes det er trist at mitt innlegg ble sammenliknet med Iraks Komiske Ali av representanten Heikki Eidsvoll Holmås. Jeg synes vi burde kunne ha en debatt i denne salen uten å ramle ned på det lave nivået med en eneste gang, og for så vidt ikke etter hvert heller. Så har det vært en diskusjon om Arbeiderpartiets flukt fra tidligere standpunkt. Det er aldri pent å se noen flykte, men av og til skjer det, men da bør man i alle fall kunne stå inne for det man gjør. Jeg har lest innstillingen til klimameldingen, Meld. St. 13 for 2014–2015, og jeg har også tatt utskrift, som jeg har foran meg, av det Terje Aasland sa under behandlingen av den meldingen. La meg bare sitere Terje Aasland, som sier følgende: «La meg starte med å takke saksordføreren for vel gjennomført sakshandsaming overfor komiteen, gjennom komitébehandlingen. Det har kanskje ikke vært den mest kompliserte saken å behandle heller, fordi det var ganske god tilslutning til løsningen. Det at Stortinget slutter seg til en del av EUs rammer for klimapolitikken under forutsetning av at vi får en avtale med EU, er jo på mange måter en god løsning.» Det mente altså Arbeiderpartiet for ett år siden. Det er man nå i ferd med å gå bort fra. Det ser ikke helt bra ut, særlig når man ikke vil vedstå seg at man velger en ny linje i politikken. Det samme kan man for så vidt også lese i innstillingen til Meld. St. 13, der flertallet, som altså Arbeiderpartiet er en del av, mener at «regjeringens foreslåtte avtale med EU vil gi et forutsigbart og forpliktende rammeverk for å videreutvikle norsk klimapolitikk». Man sto altså inne den gangen, men nå er man i ferd med å gå bort fra de standpunktene. Videre står det – fremdeles fra komiteens flertall, med Arbeiderpartiet – at de ber «regjeringen komme til Stortinget med en sak etter at innsatsfordelingen er klar, som beskriver hvordan regjeringen vil arbeide for å nå disse målene». Dette har man forlatt politisk. Da er det bekymringsfullt når man ikke vil vedstå seg det. Så sier man at regjeringen har levert bare én sak til Stortinget. Det er så uriktig som det går an å få det. Regjeringen leverer i hver eneste sak beslutninger som påvirker klimapolitikken, og vi har godt samarbeid med samarbeidspartiene på dette området også når det gjelder budsjettet. Så jeg tolker det vel egentlig slik at Arbeiderpartiet verken kan lese eller regne i så måte.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2016-04-12:
Representanten Aasland viser til et forslag i Meld. St. nr. 13 for 2014–2015. Dette var et mindretallsforslag som ble nedstemt, og jeg går ut ifra at Stortinget ikke skal styre etter forslag som er blitt nedstemt. Jeg leser hele innstillingen, og der sier Arbeiderpartiet i alle fall litt forskjellige ting. Det ene er at man på en måte skal tilslutte seg EU når EU er klart, og man skal sette i gang tiltak utover det – og det gjør regjeringen. Det er ikke målene som er det avgjørende her, men det er de faktiske tiltakene regjeringen har kommet med, og det kommer regjeringen med i sak etter sak. Hver eneste sak som blir lagt fram i Stortinget, har en blå klimatråd i seg. Det tror jeg de andre partiene må ta inn over seg. Men det Arbeiderpartiet vil, er å sette norske arbeidsplasser på spill og i fare. Det tror jeg at jeg vil advare ganske sterkt mot.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2016-04-12:
Vi skal senere i dag få en viktig redegjørelse fra klima- og miljøministeren om oppfølginga av Paris-avtalen. Vi har denne våren på vårt bord en rekke representantforslag som omhandler det samme – noen er mer helhetlige enn andre – altså ulike deler av klimapolitikken. I det foreliggende forslaget fra representanten Hansson blir det bedt om at regjeringa skal følge opp ambisjonen om maks 1,5 graders global oppvarming, og at det fremmes en sak om dette. Jeg deler representanten Hanssons utålmodighet, men jeg synes likevel det er positivt at vi nå omsider har en handlingsvilje fra et på det nærmeste samlet storting. Det forventes av folket rundt oss, og det forventes av dem som ikke lar sin stemme høres så ofte, men som likevel er blant dem som rammes hardest av klimaendringene, nemlig verdens fattigste – som er avhengig av avlinger som slår feil på grunn av tørke eller endringer i regntider – at vi bruker energien på å stå sammen om handling. Vi må legge bort det politiske spillet og konsentrere oss om handling. Regjeringa og samarbeidspartiene fører en offensiv klimapolitikk, og Norges innmeldte mål til forhandlingene i Paris var blant de mest offensive og ambisiøse. Men ingen kan hvile på midlertidige laurbær – vi kan anerkjenne at vi har begynt på en viktig jobb sammen, men være ærlige på at vi ikke har mer enn så vidt begynt, og vi kom i gang altfor sent. Ambisjonsnivået er nødt til å øke, og det legges også opp til det i Paris-avtalen. Det er denne dynamikken i avtaleteksten som gir grunn til mest håp. Dyptgripende endringer som vi til dels er enige om, men til dels ikke har sett rekkevidden av, må gjøres. Vi må være utålmodige, men vi må likevel ta oss tid til å følge den framdriften vi har bestemt oss for sammen med EU. Det er bakgrunnen for at vi i dag stemmer for at dette forslaget vedlegges protokollen, og jeg imøteser med forventning den redegjørelsen vi skal få senere i dag.
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-04-12:
Statsråden nevnte mange tiltak som nå gjennomføres, og felles for, om ikke alle, men nesten alle, er vel at de er kommet i stand via budsjettforlik og ikke ved framleggelse av budsjett. Og det er jo Venstre som har stått bak så godt som alle, vil jeg tro. Men Paris-avtalens viktigste poeng er jo at man må sette i gang med handling nå. Og som det er referert til tidligere, må vi ha handling og også forsterke den klimapolitikken vi har, fram mot 2020. Vi har, som statsråden nevnte, forsterket klimaforliket når det gjelder å komme med flere tiltak, men det viktigste med klimaforliket er jo en målsetting om at vi skal ned på 47 mill. tonn i 2020. Da blir mitt spørsmål til statsråden: Er statsråden enig i at målet og det vi skal få til, er at vi skal ned på 47 mill. tonn, og ikke bare forlenge tiltaksrekken?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-04-12:
Regjeringen må tåle å bli målt på resultatene av politikken sin, ikke hvor mange planer og strategier de evner å produsere. Akkurat per dags dato er det ugjenkallelig sånn at regjeringen ikke ligger an til å nå 2020-målene innen 2030 engang. Jeg vil også gå i rette med det som statsråden sier om at det gjensto et gap – ja, selvfølgelig gjenstår det et gap når man kommer midt i klimadugnaden. Den regjeringen som jeg var en del av, hadde redusert gapet med omtrent 6 millioner tonn fra 2007 og fram til høyreregjeringen overtok. Da gjensto det 8 millioner tonn. Men det gapet lar seg gjøre å tette, men så langt har vi ikke sett noe av det fra regjeringens side. Men jeg vil stille et spørsmål om nullutslipp. Det er bra at regjeringen sier at man skal ha miljøkrav, men vil staten stille krav om at alle offentlige innkjøp av transporttjenester skal være nullutslipp?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-04-12:
Det var iallfall delvis et oppløftende svar på spørsmålet mitt. Slik som lov om offentlige anskaffelser foreligger i dag, synes jeg det er bra at alle etater skal stille miljøkrav. Men litt av problemet her er jo at man kan slippe unna med ganske softe miljøkrav. Hvis vi ser på hva Posten og ASKO er i stand til å levere, sier de veldig tydelig at innen 2020 skal de være i stand til å ha nullutslippskjøretøyer, nullutslippsteknologi eller nullutslippsdrivstoff. Spørsmålet er: Hvis private aktører klarer å levere når det gjelder nullutslippsdrivstoff og nullutslippsteknologi, hvorfor skal staten da komme som en sinke etterpå, istedenfor å gå foran som et godt eksempel? Når vi gjennomfører lov om offentlige anskaffelser og de endringene som foreligger der, bør ikke det offentlige da stille tydelige krav om at hvis nullutslipp er mulig, er det nullutslipp det blir?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-04-12:
Siden jeg har blitt angrepet to ganger i innlegg fra representanter for regjeringspartiene, tenkte jeg at jeg skulle svare dem. Jeg vil først bare slutte meg til det som Terje Aasland sier, for han sier veldig klart at det som var en oppfatning fra partiene her – nemlig at man har sluttet seg til og laget en avtale med EU – ikke betyr det at man kan utsette hele diskusjonen om hvordan vi skal nå våre egne klimamål til etter at EU har landet sine standpunkter. Jeg vil oppfordre Øyvind Korsberg til å lese og lete etter det, men det står ingen steder i innstillingen som ble laget da stortingsflertallet satte de nye klimamålene, at når det f.eks. gjelder målsettinger for Nasjonal transportplan, skal man ikke ha noen klimamål før etter at EU har lagt planer for oss. Bevares, det er jo sånn at når regjeringen skal legge fram Nasjonal transportplan for Norge – Stortinget får den til behandling i løpet av denne perioden, en eller annen gang til høsten eller til våren, før valget – må jo den inneholde noen klimamål. Vi kan ikke planlegge en infrastruktur og samferdselspolitikk her hvis vi ikke samtidig har målsettinger om å klare å redusere klimautslippene. Jeg oppfordrer igjen: Les og let gjennom denne innstillingen og se om det står noe som helst sted at vi ikke skal sette noen nasjonale mål for klimapolitikken og for transportpolitikken før EUs mål kommer. Dette tror jeg ikke at representanten vil finne. Høyre og Fremskrittspartiet stemmer imot slike klimamål – det har de gjort i Stortinget. Jeg håper de ombestemmer seg, men dette har de gjort i Stortinget. Jeg vil oppfordre dem til å gjøre det motsatte, men de har altså ikke dekning fra stortingsflertallet for å si at vi utsetter alle mål til etter at EU har bestemt seg. Det er fascinerende at de som er mest tilhengere av at Norge skal inn for å påvirke EU, samtidig er de som mener at vi bør vente på EU med å fatte beslutning i Norge – slik som det er i klimapolitikken. Jeg vil påpeke to ting. Jeg vil fortsette å mene at man bør unngå å høres ut som Komiske Ali. Alle som fortsetter å si at vi skal forsterke klimaforliket i Stortinget, men ikke samtidig oppfylle de målsettingene som Stortinget har satt, nemlig å kutte utslippene til 47 mill. tonn, høres for meg ut som Komiske Ali. Så vil jeg påpeke en siste ting til Torhild Aabergsbotten, når hun sier at vi ikke har kunnskap nok til å vite hvilke tiltak vi skal kutte. Da snakker representanten for seg selv. Stortinget har fått seg forelagt fra Miljødirektoratet massevis av kunnskap om hva som skal til.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2016-04-12:
Det eneste som til sjuende og sist spiller en rolle for klimautviklingen, er hvor mange CO2-ekvivalenter vi slipper ut i atmosfæren. Derfor er det viktig å vite hva som er det konkrete resultatet av den politikken som statsråden ramser opp, i form av norske CO2-utslipp. Statsråden ramser opp en rekke tiltak, som statsråder før ham har gjort, men han forteller oss ikke hva som er den konkrete utslippseffekten av disse tiltakene. Han ramser heller ikke opp de tiltakene som virker motsatt vei – fergefri E39, stor utvidelse av E18, sterkt økende flytrafikk osv. – og hva utslippskonsekvensene er av det. Spørsmålet er: Når får vi vite hva som skal slippe ut fra samferdselssektoren, hvor mye som skal slippe ut fra oljesektoren, hvor mye som skal slippe ut fra landbruk og byer, i 2020, 2025 og 2030?
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2016-04-12:
Representanten Aarbergsbotten og flere andre har flere ganger henvist til Norges bidrag til globale mål og Norges ledende posisjon som pådriver i global klimapolitikk. Vel – hva er realiteten om Norges rolle i den internasjonale klimautviklingen? Jo, det er at dette landet i løpet av de siste 50 årene har sluppet ut 14 milliarder tonn CO2-ekvivalenter i atmosfæren og er en stor bidragsyter per hode til den klimautviklingen vi ser nå. Vi er også et land som øker klimagassutslippene våre i en del av verden der alle andre land kutter dem dramatisk. Vi er et land som nettopp har vedtatt å åpne Sverdrup-feltet, som vil tilføre atmosfæren ytterligere 900 millioner tonn CO2, og enda mer kommer med 23. konsesjonsrunde. Dette er Norges internasjonale klimarolle. Det er fint at representanten Henriksen viser til at regjeringen mener de gir god støtte til Oslo og andre storbyer for gjennomføring av klimaplaner. Det kan være litt uenighet om akkurat hvor god støtten er, men intensjonen er bra, og det er et eksempel på at det finnes muligheter til å gjøre konkrete ting. Det jeg da vil spørre om, er: Når representanter fra regjeringen nevner at det kommer en energimelding, det kommer en industrimelding, og her vil tiltakene komme, er problemet nettopp det jeg har vært inne på i spørsmålsrunden med statsråden: Hva konkret når det gjelder antall tonn og tidspunkter, er det disse tiltakene og disse meldingene vil fortelle oss? Det som ikke har vært nevnt av statsråden eller andre foreløpig, er det viktigste tiltaket vi kan iverksette for å omgjøre norsk klimapolitikk fra å være en sverm av løfter som ikke blir holdt, og en sverm av tiltak som vi ikke får vite den tenkte effekten av før vi ser det lenge etterpå, til noe som forplikter og setter ting i system – nemlig en klimalov. Den klimaloven arbeider altså regjeringen med, men de nevner den ikke når de skal snakke om sine viktigste klimatiltak. I Sverige er de nå kommet veldig langt i å klargjøre en klimalov som det ene landet etter det andre skjønner betydningen av. Dette stortinget skjønner jo veldig godt betydningen av lovgivning og systematisering i diverse andre sammenhenger, så nå håper jeg virkelig at statsråden i neste sak vil redegjøre skikkelig for hvordan, og når, vi kan få på plass en klimalov som setter norsk klimapolitikk i et forpliktende system som gjør at vi blir ferdig med denne uverdige runddansen rundt luftige klimapåstander og mål som dette stortinget antakelig er verdensmester i ikke å holde.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-04-12:
Jeg antar at representanten Hansen er klar over prinsippene for kommunikasjon mellom storting og regjering, og når man gjør bruk av redegjørelser, er det ikke der en regjering kommer med ny politikk. Det skjer i budsjetter, det skjer ved andre initiativer. Men når representanten ba om fem tiltak, så har vi faktisk fem satsingsområder som lå i stortingsmeldingen fra i fjor, der vi styrker klimainnsatsen. Det er ikke nødvendig å legge til nye satsingsområder. Vi har satsingsområder, det er de satsingsområdene vi skjerper innsatsen på, og det er altså veldig viktig å sikre forutsigbarhet i signaler. Derfor er jeg overrasket over at Arbeiderpartiet nå ser ut til å nøle litt, eller fravike litt – jeg skal ikke bruke vingle-ordet – når det gjelder hvordan man skal håndtere den viktige prosessen vår med EU.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-04-12:
Jeg skal verken foregripe energimeldingen tidsmessig eller begi meg inn på ansvarsområdet til min kollega olje- og energiministeren. Men la meg bare nevne ett eksempel, som vi har på et meget viktig klimatiltak, som vi har lansert i år. Vi har lagt fram et nytt forslag til lov om offentlige anskaffelser. Der sier vi at offentlige etater, som kjøper for 462 mrd. kr i året, skal innrette sin innkjøpspraksis slik at den fremmer klima- og miljøvennlige løsninger. Og vi gjør ikke bare det, vi gjeninnfører noe som den rød-grønne regjeringen tok ut, vi gjeninnfører retten til å klage til klageorganet for offentlige anskaffelser – vi gjeninnfører muligheten til å prøve dette rettslig, som de rød-grønne tok ut. Det er meget viktig, det etterlyses fra næringslivet, og det etterlyses fra alle dem som er opptatt av å stimulere den klima- og miljøteknologien som er helt avgjørende i det grønne skiftet.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-04-12:
La meg først understreke at jeg er opptatt av å si – og jeg sa – at det er regjeringen og samarbeidspartiene som står samlet om hovedtrekkene i klimapolitikken. Og når jeg snakker om «vi», er det selvsagt det store «vi» som jeg snakker om. Vi er opptatt av at vi må ha en mer ambisiøs innsats for å forsøke å nå 2020-målene, men det er også slik at vi overtok et gap som vi fikk kartlagt gjennom vår bestilling til Miljødirektoratet, som gjør at det er veldig krevende. Men det gir altså ingen grunn til å sitte stille. Det er derfor vi gjennomfører store satsinger, det er derfor vi har bestilt en klimastrategi for nasjonal transportplan, det er derfor vi har gjort store grep innenfor grønn skipsfart for å få lavutslippsteknologi raskere inn der, og en rekke andre tiltak. Vi venter ikke, vi venter verken på EU eller andre ting når det gjelder å gjennomføre og forsterke klimaforliket i godt samarbeid med samarbeidspartiene.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-04-12:
Per i dag er vi ikke der at det er praktikabelt å stille krav om at alle offentlige innkjøp av transporttjenester skal være nullutslipp, men lavutslipp er en viktig vei til nullutslipp. Vi er helt avhengige av at teknologiutviklingen muliggjør gode og praktiske løsninger, og vi ser en rivende teknologiutvikling som jeg har stor tiltro til. Det er nettopp derfor satsing på og styrking av klimateknologiforskning – enten det er gjennom Enova eller gjennom Innovasjon Norge eller gjennom generell forskningsinnsats som regjeringen har styrket kraftig, og som møtes med sterk forskningsinnsatsøkning fra private bedrifter – er helt avgjørende å få til, slik at vi kan nå målene om lavutslipp, og etter hvert nullutslipp, fra transportsektoren.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-04-12:
Jeg tror at en av grunnene til at det offentlige av og til henger etter, er at kravene til offentlige innkjøp har vært for slappe, og bl.a. at den rød-grønne regjeringen fjernet adgangen for konkurrenter til å klage slappe miljøkrav inn for KOFA og forfølge det rettslig. Jeg tror det er viktig at vi er veldig tydelige. Det er ganske klart i diskusjonen som har vært om offentlige anskaffelser, at det ikke minst er fra næringslivet og fra privat sektor at kravene om at det offentlige skal gjøre bruk av denne muligheten, kommer. Det er derfor vi nå sier til offentlige etater at de må gjøre bruk av den. Og vi nøyer oss ikke med en lovformulering, vi ser at her kreves det kompetanseheving. Det er mange offentlige innkjøpere, enten de sitter på statlig, fylkeskommunalt eller kommunalt nivå, som ikke vet nok om hvordan man gjør dette. Der kan vi faktisk lære av privat sektor. Denne regjeringen er veldig overbevist om at samspill med privat sektor og å trekke lærdom fra privat sektor er en god ting i klimapolitikken.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-04-12:
Målene for både EUs kvotesystem, som vi er en del av, og den ikke-kvotepliktige sektoren, som vi skal bli en del av, er i ferd med å bli utmeislet, men den diskusjonen er ikke ferdig. Men la meg svare på et litt mer fundamentalt nivå, siden representanten Hansson ikke ønsket oppramsing av enkelttiltak. Hva er det som må være tilslaget vårt i klimapolitikken? Ja, det er viktigst hvor mye CO2-utslipp vi til syvende og sist kutter, men hva som er den mest effektive politikken for å klare det, er jo veldig viktig. Det er verken vekstkritikk eller planøkonomiske tilslag som kommer til å ta oss dit. Det er å satse på en offensiv økonomisk politikk, en omstillingsvennlig økonomisk politikk, satse på teknologiutvikling, ha tro på at klarer vi å kombinere vekst med grønn omstilling, ja så har vi også økonomisk kraft til å klare å nå lavutslippssamfunnet.