Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2011-11-29:
Presidenten har redegjort for hva dette representantforslaget går ut på. Forslagsstillerne peker på den utviklingen som har vært i Norge de siste 30–35 årene, fra at Norge var et forholdsvis homogent samfunn, til det nå har blitt et etnisk heterogent samfunn. Forslagsstillerne peker videre på at denne utviklingen har ført til store samfunnsforandringer, både på godt og vondt. Videre peker forslagsstillerne på at det er viktig at personer med ulik etnisk bakgrunn må samle seg om et sett av felles verdier og felles spilleregler for at ingen skal falle utenfor. Samtidig mener forslagsstillerne at det kan virke som om man i Norge i de seneste 30–35 årene ikke har villet snakke om det som forener, og hvilke spilleregler som skal gjelde for det norske samfunn. Spørsmålet som forslagsstillerne mener framtvinger seg etter fire tiår med innvandring, er: Har Norge lyktes med integreringen? Det pekes på radikalisering av unge mennesker med minoritetsbakgrunn. Det pekes på lav arbeidsdeltakelse blant enkelte grupper, og en framhever her bl.a. kvinners lave deltakelse i arbeidslivet samt dårlige norskkunnskaper, slik forslagsstillerne ser det. På bakgrunn av dette mener altså forslagsstillerne at det er behov for et bredt sammensatt integreringsutvalg, og i dokumentet framkommer det også et mer detaljert forslag både til mandat, arbeidsmåte og sammensetning. Komiteen merker seg forslagsstillernes kritikk av at integreringspolitikken i for stor grad har fokusert på rettigheter framfor plikter. Komiteen mener at det å møte innvandrere med forventning om at de skal lære norsk, delta i yrkeslivet og bidra til fellesskapet må anses som en positiv ambisjon om at alle kan lykkes i Norge dersom det legges til rette for det. Sammenhengen mellom plikter og rettigheter synliggjør at integrering er en toveisprosess – og det er noe komiteen legger vekt på – mellom individ og samfunn og minoritet og majoritet. I likhet med forslagsstillerne understreker komiteen også viktigheten av å tydeliggjøre våre fellesverdier, slik de bl.a. kommer til uttrykk gjennom tilslutningen til universelle menneskerettigheter, rettsstatens og demokratiets spilleregler samt retten og muligheten til å delta i sivilsamfunnet. Dette er fellesverdier som må ligge til grunn for all videre samfunnsutvikling, herunder også på det integreringspolitiske området. Komiteens flertall mener at det er galt å konkludere ensidig med at integreringspolitikken er feilslått. Flere utredningsutvalg peker på at integreringsarbeidet i Norge – og integreringspolitikken – faktisk går ganske godt. Sammenliknet med andre OECD-land er innvandrere relativt godt integrert i arbeidsmarkedet, og en relativt høy andel norskfødte tar høyere utdanning. Det pekes på at utviklingen går i riktig retning. Samtidig er det klart at vi har utfordringer. Men ensidig å fokusere på at integreringsarbeidet har vært totalt mislykket, er altså flertallet i komiteen uenig i. Flertallet i komiteen mener at det er blitt gjort mye utredningsarbeid på dette feltet. Senest i våres ble både Brochmann-utvalgets rapport og ikke minst Kaldheim-utvalgets rapport om bedre integrering lagt fram, og statsråden har sagt at dette skal lede fram til en stortingsmelding. Vi ser fram til å debattere dette viktige området når den meldingen kommer. Med andre ord, det er ikke behov for å nedsette en ny bredt sammensatt integreringskomité når vi allerede har disse rapportene samt flere rapporter, og vi også skal få denne meldingen og debattere den. Vi mener heller ikke at det er hensiktsmessig at kommisjonen oppnevnes av Stortinget som et alternativ til regjeringsoppnevnte utredningsutvalg. Flertallet viser til Stortingets forretningsordens § 14 a, som åpner for at Stortinget kan nedsette egne granskingskommisjoner til å klarlegge eller vurdere et tidligere faktisk begivenhetsforløp. Flertallet påpeker derfor at det ikke gis åpning for å sette ned komiteer som skal utforme ny politikk fra Stortinget. Til slutt vil jeg bare anbefale komiteens innstilling.