Odd Einar Dørum (Venstre), 2008-06-06:
Det blir unektelig en viss flukt over debatten når en representant for Senterpartiet, som nettopp har proklamert i sitt programarbeid at man skal forenkle, går opp på talerstolen og snakker som en gjennomsnittlig byråkrat. Det er ikke bra når man skal gjøre noe. Det er enda et tankekors at en regjering som har vært bekymret for at man ikke får nok forskningsutvikling i grensesnittet mot næringslivet, når man så kan gjøre noe, gjør det man gjør i denne saken - da mot en samlet opposisjon - og så vet vi at Regjeringen ennå ikke har tatt inn over seg at f.eks. SkatteFUNN-ordningen er best som skatteincentivordning og ikke som en annen, forvaltet ordning. Vi vet at det som gjør at man kan få en dynamikk hvor grupper stadig kan gå inn i forskningen, er utfordringen. Dette er den regjeringen som det første året man skulle lage et budsjett, fikk penger til gaveforsterkningsordningen fra Trond Mohn i Bergen. På det tidspunktet måtte statsråd Djupedal flytte midler fra en annen del av forskningsbudsjettet for å kunne kvittere ut gaven. Senere har Regjeringen rettet det opp. Det er en svær debatt i Norge; vi er bekymret for at vi ikke får nok ut av det vi kan forske på i frie institutter, og ikke får nok ut av det vi kan gjøre knyttet til næringslivet. Etter at den bekymringen er målbåret av alle, også regjeringspartiene, velger man først å rote seg bort på gaveforsterkning, men retter seg inn. Så har man så langt ikke landet galt, og har iallfall muligheten til å lande riktig når det gjelder SkatteFUNN. Og så kommer denne saken om SINTEF, som bryter, som det så rett står i innstillingen, en 50 år gammel tradisjon. Så tar man sjansen på, i en setning som etter min mening er løsrevet fra et EU/EØS-dokument, at man likevel skal bli sett i nåde til når man går ut i verden og skal samarbeide. Dette er å nærme seg forskningspolitikken og den frie innsats i forskningspolitikken på en måte som ikke gir noen form for ryddig utvikling eller mulighet. Dette er jo den tenkningen som gjør at det ikke blir plass for gründere, enten de er gründere som møter forskning, eller det er forskere som møter gründere. Det gjør man som kjent enten direkte i næringslivet vårt eller gjennom den svære norske instituttsektoren. Og den norske instituttsektorens mor - alle institutters mor på et eller annet tidspunkt - er SINTEF. Det er klart at i den situasjonen blir det underlig at regjeringspartiene nærmest forsvarer seg ved å snakke som om det ikke er så farlig, det ordner seg nok på veien. Men det er ikke de signalene man kan sende ut i det landskapet vi står oppe i. Man må jo vise at man vil noe. I Venstre har vi den holdningen at vi trøster oss med at det kanskje går med denne saken som det til slutt gikk med beskatningen av kraftverk, og som det til slutt gikk med hvileskjæret i basisfinansieringen til universitetene og høyskolene våre: Når Regjeringen har hatt en liten kollokviegruppe og fått tenkt seg noe om, kommer den rett ut til slutt. Men det er så dumt at man skal ta den runden først. Statsråden som sitter her, vet veldig godt hva det kostet både Regjeringen og hennes parti at man manøvrerte med hvileskjæret så lenge som man gjorde, inntil det nå kom grep i revidert nasjonalbudsjett. Da hadde man blødd for det i et og et halvt år. Det er nesten ufattelig at man skal opptre og snakke på den måten når man er bekymret for norsk forskningsinnsats. Men min forundring får bare være uttrykt i klar tale fra Stortingets talerstol, og så får jeg slutte med det som jeg tidligere har vært innom i dette innlegget, at det er alltid greit å vende om i tide, som det heter i fjellvettreglene. Det skjedde med kraftverksbeskatningen, og det skjedde med hvileskjæret for universiteter og høyskoler. Og slike kollokviegrupper er jeg tilhenger av. Men på veien fram vil iallfall Venstre med stor glede markere at det initiativet vi var med på, stemmer vi sammen med den øvrige opposisjon for i salen her i dag. Det er nødvendig å være pådriver i politikk, for å si fra når vi synes noe er galt. Skillelinjene er klare i komiteinnstillingen og i debatten.