trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2002-05-30:
Det er med glede jeg merker meg at omstillingen og nedbemanningen i Forsvaret ikke har medført et økt antall klagesaker, og at det er i gruppen sosiale saker for soldatene det fortsatt er et lite antall klager, og at det er færre refselser. Jeg er imidlertid helt enig både med komiteen og med saksordføreren i at det også er forhold i Forsvaret som gir grunn til bekymring. Tiltakende bruk av narkotika i samfunnet gir også økt utslag i bruk blant vernepliktige mannskaper. Jeg kan forsikre komiteen om at vi tar problemet på største alvor, og at vi vil bekjempe det med målrettet innsats over et bredt spekter. Jeg er også glad for at forsvarssjefen praktiserer nulltoleranse i dette spørsmålet. Når det gjelder øvelsen «Joint Winter» og de forhold som saksordføreren berørte, vil jeg vise til mitt brev til komiteen av 13. mai og legge til at vi selvfølgelig er helt enig i at det er et overordnet operativt ansvar for slike forhold, og at dette bør håndteres tilfredsstillende i fremtiden. Jeg har også merket meg komiteens synspunkter på ulike områder, herunder underbemanning blant soldatene i sommermånedene og manglende oppfølging ved avdelingene når det gjelder bruk av minimumssatser for tildeling av velferdsmidler. Jeg vil selvsagt følge opp de anmodninger som er gitt i innstillingen, og slutter meg til komiteens anbefalinger.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2002-05-30:
Bare en kort tilleggsmerknad fra min side. Jeg deler selvfølgelig representanten Bredvolds bekymring når det gjelder narkotikabruk i Forsvaret, hvilket jeg også sa i mitt innlegg. Når det gjelder tiltak mot narkotika, er det en egen tiltaksplan som er iverksatt, og som vil bli videreført. Forsvaret har også akkurat arrangert en stor konferanse om narkotikamisbruk blant soldater for å komme med ytterligere tiltak for fremtiden. Jeg er helt enig med representanten Bredvold i at det å være rusmiddelmisbruker ikke er forenlig med å bruke våpen. Det understreker jeg også ved å si at jeg støtter forsvarssjefens nulltoleranse. Jeg fikk et helt konkret spørsmål knyttet til dette med brukere på skjulte lister. Det er en sak som har vært kjent gjennom media. Der vil selvfølgelig Forsvaret rette seg etter de regler for registrering som gjelder. Vi vil ta tilstrekkelig hensyn til personvern, slik at den registreringen som har funnet sted, er blitt lagt om, og det er også gjort kjent fra Forsvarets side. Her retter vi oss etter Datatilsynets regelverk, på lik linje med alle andre. Det skulle bare mangle.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2002-05-30:
Dokument nr. 5 for 2001-2002 sier oss mye om Forsvarets aktiviteter på godt og vondt. Hovedbudskapet er at Forsvaret fungerer rimelig bra, men at alt kan bli bedre. Jeg vil ta for meg to små saker – kanskje ikke små, men i hvert fall to saker. Den ene gjelder bekjempelse av narkotikaproblemer ved militære avdelinger. Vi ser at antall justissaker, politianmeldte sådanne, har gått ned, og at beslag også har gått ned. Det er selvfølgelig gledelig. Men man ser samtidig at hundekontroller og inspeksjoner har gått ned, altså at Forsvaret har hatt færre kontroller. Det bekymrer meg. Jeg mener at dette er såpass viktig at Forsvaret må intensivere og kanskje ha enda flere kontroller enn det de har hatt. For hvis, og jeg understreker hvis, noen som behandler våpen, ammunisjon, lette og tunge kjøretøyer etc. i Forsvaret, er påvirket av et eller annet, må disse selvfølgelig lukes ut. Vi kunne også lese i Forsvarets Forum nr. 8 om soldater på skjulte narkolister. Det kunne ha vært spennende å høre hva statsråden mener om dette. Den andre saken jeg ønsker å bruke litt tid på, er voksenopplæring. Det er selvfølgelig en viktig del av soldatenes velferdstjeneste. Men slik det fungerer i dag, har ikke alle like muligheter til å være med på dette. Det kan skyldes belastningen av vakttjeneste, det kan være ujevnt med øvelser – noen har mange og andre færre øvelser – eller annen tjeneste som gjør at det er vanskelig å være med på dette. Muligheten til å være med på dette må bedres.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2002-05-30:
Jeg beklager, president! Jeg tar opp de to forslagene fra Fremskrittspartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet som står i innstillingen.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2002-05-30:
Først en kommentar til det jeg sa om St.prp. nr. 1 for 2001-2002. At den opprinnelig ble lagt fram av Stoltenberg-regjeringen, er riktig. Men så kom det en supplerende og korrigerende versjon fra Bondevik II-regjeringen. Der stod det intet om at man ikke hadde tenkt å legge fram en odelstingsproposisjon om dette senere på høsten, slik at det som ikke var korrigert, måtte Stortinget regne med skulle følges opp av den regjering som la fram bare en supplerende proposisjon til det som en allerede da tok utgangspunkt i. Så har jeg lyst til å spørre statsråden om to ting. Jeg viste til at ektefelletillegget avkortes for den uføre når ektefelles eller samboers omsorgslønn utgjør mer enn 1 G. Komiteen ber samlet om at Regjeringen kommer tilbake til dette på egnet måte, slik at en kan få justert dette forholdet. Så til slutt: Et flertall i komiteen – Arbeiderpartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti – sier at «en statlig refusjonsordning kan føre til uheldige vridningseffekter av hvilke typer tiltak kommunene velger å benytte seg av». Jeg vil gjerne høre hva slags typer tiltak sosialministeren mener er uheldige her i forhold til vridning – prioritert bruk eller feilprioritering av tiltaksordninger. Dette er da sagt i forbindelse med at man ikke går inn på normert sats for omsorgslønn nå.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2002-05-30:
I ganske rask fart, og litt heseblesende, prøvde jeg å være saksordfører for saken. Jeg har også lyst til å være litt senterpartirepresentant når det gjelder disse spørsmålene om omsorgslønn, og vil, i likhet med det jeg sa innledningsvis, si at dette med omsorgslønn er en viktig sak. Det er en sak som Senterpartiet har flagget ganske høyt – første gang for mange år siden, og vi fikk ganske mye pepper for synet vårt da. Det er derfor gledelig i dag å se at det faktisk begynner å gå i riktig retning ved at et flertall her nærmer seg konstruktive ordninger for muligens noe mer statlig engasjement i omsorgslønnssammenheng, slik som bl.a. representantene Nesvik og Molvik var inne på. Jeg har noen kommentarer til innstillingen og det som sies der fra flertallets side, bl.a. når det gjelder dette med vridningseffekt – jeg stilte statsråden et spørsmål på det samme området, men jeg syns ikke jeg fikk noe særlig godt svar på det. Jeg syns det blir for enkelt å si at vi ikke kan gjøre statlige grep og bruke statlige refusjonsordninger, fordi det kan føre til uheldige vridninger. Representanten Hildeng var inne på det. Jeg skjønner noe av argumentasjonen til Hildeng, men det er klart at vi alle mener at det skal være et sett av tiltak her. Her har vi personlige assistenter finansiert av staten, vi har hjemmehjelpsordningen og hjemmesykepleien, og vi har statlig toppfinansiering som vi får håpe kommer etter hvert for de tyngste brukerne. Det er Hjelpemiddelsentralen som kommer inn med løsninger – også statlig finansiert. Det skal altså være et sett av løsninger, ikke minst avløsningsordninger og korttidsopphold på institusjon, slik at det kan være variasjon i hverdagen både for den som mottar omsorgshjelp, og for den som utfører omsorgsarbeidet. Så jeg syns det som sies, blir litt for lettvint. Så har jeg lyst til å kommentere en merknad fra Høyre og Kristelig Folkeparti, hvor de peker på at «det vil være mye arbeid knyttet til å administrere en statlig refusjonsordning». Ja, noe arbeid vil det i hvert fall være, men det er klart at vi får minst arbeid hvis vi ikke gjøre noen ting. Så jeg syns det må være viktig å påpeke her at hvis vi ønsker å ha en god omsorgslønnsordning, og hvis vi ønsker å bistå kommunene økonomisk for at dette skal komme på plass, må vi ta det administrative arbeidet. Og jeg kan ikke skjønne at vi etablerer noen veldig stor byråkratisk ordning om staten går inn med minst 50 pst. medfinansiering på omsorgslønnsbiten. Det er en del av disse tingene som jeg ønsker skal komme på plass. Dessuten syns jeg det er gledelig i dag at vi i hvert fall har oppnådd noe større rettferdighet for disse omsorgslønnsmottakerne – de som kanskje har utført ulønnet omsorgsarbeid lenge, som nå har fått godtgjort noe av dette arbeidet, og som ser at det blir problemer hvis dette kombineres med uførepensjon. Der har vi kommet en bra bit videre i dag.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2002-05-30:
Jeg skal prøve å holde meg veldig saklig til det som vi driver med nå. Jeg er enig i at det kan lages ordninger som kan gi vridningseffekter, men jeg har lyst til å høre hvilke uheldige vridninger som kan komme her, og det syns jeg ikke jeg har fått høre fra noen. Jeg er enig med representanten Hildeng i at det skal være et sett av virkemidler, og det sa jeg også i mitt forrige innlegg. Men jeg kan ikke med min beste vilje skjønne at gode ordninger som samtidig sparer samfunnet – i dette tilfellet kommunen – for ressurser, skal være uheldig. Det må jo være et godt argument for å innføre disse ordningene at det kan være innsparing på andre områder. Jeg mener ikke dermed at kommunene ikke skal ha bl.a. institusjonskapasitet – det skal de absolutt ha – med bl.a. avlastningsplasser og langtidsplasser når folk ikke lenger kan være hjemme, selv med hjemmebasert omsorg fra familie eller fra det offentlige. Det må jo være slik at vi kan ha to tanker i hodet samtidig, og at gode ordninger for den enkelte bruker samtidig kan være gode ordninger for det offentlige og være besparende i tillegg. Det er veldig viktig, syns jeg. Og så litt til denne toppfinansieringsordningen. Den kunne regjeringen Stoltenberg og Arbeiderpartiet ha kommet med da de satt ved roret. Den kunne også andre ha kommet med på en bedre måte, bl.a. vi da vi satt ved roret, det skal jeg innrømme. Vi fikk til en ordning da, men den har aldri vært velfungerende. Før vi viser til at statlig toppfinansieringsmodell er det som skal løse alt, må vi i hvert fall ha den der. Jeg tror samtidig at statlig toppfinansieringsmodell også har sine svakheter i forhold til å inkludere alle typer tiltak. Statlig toppfinansiering vil bare være for dem som er i en veldig tung pleiesituasjon, og dermed må vi ha noe også for de som bl.a. kan være hjemme lenger med en statlig medfinansiering på omsorgslønnsbiten. Det er ikke alltid tunge brukere, men det er brukere som i stor grad kan klare seg selv, hvis de får noe hjelp fra både familie og offentlig sektor.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2002-05-30:
Noen ganger er det litt befriende og ganske tilfredsstillende å kunne gå på talerstolen her uten manuskript og si at det føles både viktig og riktig å høre til et bredt flertall i denne salen. I disse sakene her synes jeg det er ganske tilfredsstillende. Jeg tror at kampen mot rusmiddelmisbruk er en så viktig sak for oss og for samfunnet at det er bra at vi står samlet – på bred basis – i Det norske storting omkring dette. Så får vi oppleve noen populistiske utspill en gang iblant om dette med økt tilgjengelighet osv. Jeg synes i hvert fall at det er et dårlig argument for disse to forslagene som vi behandler i dag, at kontrollen med omsetning av alkohol har spilt fallitt, og derfor må vi begynne å omsette øl og vin i butikk. Det er å utvide tilgjengeligheten til alkohol, både i tid og rom, på en slik måte at vi i hvert fall får store problemer med en skjerpet kontroll av omsetningen. Derfor syns jeg det er bra at vi har et bredt flertall her. Jeg syns også det er bra at vi har naboland som vi kan sammenligne oss med, og jeg håper at ordningene i disse nabolandene blir opprettholdt lenge, selv om disse to landene er medlemmer av EU.
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2002-05-30:
Representanten Gløtvold stilte seg noe spørrende til hvorvidt statlige finansieringsordninger ville kunne ha uheldige vridningseffekter. Vi har en lang historie på det kommunale velferdsområdet og når det gjelder tjenestetilbudet, som nettopp tilsier at ulike finansieringsformer kan føre til at vi får utviklet tjenestetilbud som ikke nødvendigvis er de beste. Vi hadde det i sin tid innenfor barnevernet, vi har det innenfor rusomsorgen – vi har det innenfor en rekke områder. Og her har ogsåSenterpartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti en mindretallsmerknad som nettopp tilkjennegir at man kan komme til å få den type vridningseffekter. Disse partiene mener at «omsorgslønn i større grad enn i dag bør være aktuelt for pleie og hjelp til personer som er avhengige av dette i sin hverdag og hjemmesituasjon.» Og så kommer det som nettopp hviler på en slik erkjennelse, at det kan få vridningseffekter: «Dette vil også kunne avhjelpe kommunen når det gjelder eldreboliger og sjukehjemsplasser, og dermed spare kommunen for utgifter.» Dette kan ikke være den målsettingen en legger til grunn for omsorgslønn. En må legge til grunn at omsorgslønn er det beste for den enkelte omsorgsperson, og derfor må den personen være i sentrum. Derfor har Arbeiderpartiet sagt at vi trenger en toppfinansiering for sterkt ressurskrevende brukere. Da kan vi lage et omsorgstilbud for den enkelte og sette den enkelte i fokus, og ikke kommuneøkonomien.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2002-05-30:
Først må jeg få lov til å si at selv etter at saksordfører Gløtvold langspurtet inn i salen – det var sikkert fordi det gikk litt raskere enn beregnet her i dag – holdt han et helt utmerket innlegg, som Fremskrittspartiet i denne saken absolutt kan slutte seg til. Det er tydelig at også flertallet her nå har innsett at en del av det som gjelder omsorgslønn i Norge, har vært feilslått, eller i hvert fall at man må se på en del av ordningene på nytt igjen. Hele komiteen ønsker jo en endring i systemet, det må man si er helt åpenbart, for selv om vi i dag ikke får flertall for de normerte satsene og den statlige merfinansieringen på 50 pst., sier flertallet, bestående av Høyre, Kristelig Folkeparti og Arbeiderpartiet, i hvert fall at man ønsker en gjennomgang av systemet med omsorgslønn for å se hvordan det fungerer. Men man er altså kritisk til den statlige medfinansieringen, som representanten Hildeng var inne på i sitt innlegg. Det er i hvert fall en gledens dag når vi har fått fjernet en av urimelighetene når det gjelder omsorgslønn. Det gjelder 1-årsregelen, som går ut på at hvis man har omsorgsoppgaver og blir ufør, får man ett års ventetid før man slipper avkortingen i uførhetsgraden. Det er i hvert fall veldig bra at den blir fjernet. Jeg må også knytte en liten kommentar til representanten Hildeng, som ut fra Arbeiderpartiets ståsted – jeg må bare minne om at den regjeringen som sitter nå, faktisk bare har sittet i under et år – har hatt anledning til å fremme disse forslagene tidligere, men har latt være å gjøre det. Jeg må også si til Regjeringens forsvar, selv om det ikke er min jobb å forsvare den, at selv om Stortinget nå pålegger den en del ting, er det vurderinger som Regjeringen skal foreta. Jeg håper da at statsråden – hun skal kanskje ha et innlegg her etterpå – vil sørge for at det blir fortgang i dette arbeidet, slik at man kan få en bred gjennomgang av omsorgslønnsystemet med tanke på en endring for å få en bedre situasjon for dem som har behov for det. Fremskrittspartiet har gjennom disse to forslagene forsøkt å få til en del endringer, til beste for dem som trenger omsorg. Men det gir også dem som yter omsorgen, en mulighet til å få et visst økonomisk bidrag for å yte den omsorgen som egentlig faktisk blir et kommunalt ansvar dersom det ikke er noen som kan yte omsorgen i hjemmet. Det er i den forbindelse at disse tingene er veldig viktige. Det er også viktig, som representanten Gløtvold var inne på i sitt innlegg, at det avlønningsmessig er behovet til den enkelte som skal være avgjørende når det gjelder kvalifikasjonene til vedkommende som yter omsorgen. Det er derfor viktig at vi får disse tingene på plass. Det er i hvert fall en gledens dag når vi får til noe her i dag, og jeg håper at Stortinget ved en senere anledning, etter at vurderinger er foretatt av Regjeringen, også kan ta til fornuft når det gjelder den andre biten.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2002-05-30:
Det var gledelig å høre at statsråden i det arbeidet som skal foretas ved en gjennomgang av ordningen med omsorgslønn, også vil ta hensyn til de merknadene som mindretallet står bak i den saken. Det synes jeg er et veldig positivt signal fra statsråden. Men etter å ha vært med på behandlingen av St. meld. nr. 4 for 2001-2002 i denne sal for en liten stund tilbake, finner jeg grunn til å spørre statsråden om fremdriften i det arbeidet som hun har tenkt å foreta i forbindelse med gjennomgangen av ordningen med omsorgslønn. Da er spørsmålet mitt: Vil dette bli en prioritert oppgave for statsråden, slik at man kan få en sak rimelig raskt til Stortinget, slik som Stortinget ønsker for å kunne fatte de nødvendige vedtak? Jeg håper at statsråden kan si noe mer om fremdriften og hvordan hun ønsker å legge vekt på dette, slik at det ikke går vinter og vår og kanskje en ny stortingsperiode før vi får en ny sak.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2002-05-30:
Det er ikke det at man ikke ser sammenhengen mellom økt tilgjengelighet og en viss grad av økt forbruk, men det har litt med måten man henviser til dette på. Og da vil jeg stille representanten Molvik et spørsmål tilbake. Øl med et alkoholinnhold på inntil 4,75 volumprosent kan selges i butikk. Men hvis man får en øltype, altså en såkalt sterkøltype, som har et alkoholinnhold på 5,5–6 volumprosent, skal denne selges i Vinmonopolets utsalg. Og slik jeg har forstått begrunnelsen, mener man altså at dersom sterkøl omsettes i dagligvarehandelen, medfører det økt tilgjengelighet, økt forbruk og økte skader. Da er spørsmålet mitt: Mener virkelig representanten Molvik at problemstillingen i forhold til hvor man får selge sterkøl, er relevant, og at det nødvendigvis medfører økt forbruk og økte skader? Det selges jo vanlig øl i butikken. Jeg tror representanten fra Kristelig Folkeparti var inne på at dette er en sak som går på omman skal gjøre alkoholsalg lovlig i dagligvarehandelen. Det er ikke om man skal gjøre det, det er snakk om, men hvilke typer alkohol som skal kunne selges lovlig i dagligvarehandelen. Øl selges jo der allerede. Og man skal jo nå begynne å selge vin i butikkene, så lenge alkoholprosenten er på under 4,75. Det er altså måten debatten vinkles på fra Molviks side, denne gangen som forrige gang, som jeg reagerer på. Og når det gjelder forebyggende arbeid er vi alle sammen enige om viktigheten av det. Det var vi inne på forrige gang Stortinget behandlet dette. Der påpekte nettopp alle partier at forebygging var viktig, og at det måtte settes inn en betydelig innsats på det området.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2002-05-30:
Fremskrittspartiet ser det for det første som en smart og fornuftig ting å gjøre å vri alkoholforbruket over fra sterkere til svakere typer drikke. Dette er et forslag som kan medvirke til det, for etter dette forslaget vil tilgjengeligheten til de svakere alkoholholdige drikkene øke, mens de sterkere alkoholholdige drikkene som brennevin fortsatt omsettes gjennom det samme systemet. Den andre varianten, som også Kristelig Folkeparti har vært med på, er å senke avgiftene nettopp for å kunne redusere en del av den illegale virksomheten som skjer. Vi ser salg av disse varene i butikk i sammenheng med det som har med illegal virksomhet å gjøre, og vi ønsker å gjøre det samtidig som vi vil senke avgiftene på denne typen alkohol for også på det området å få en positiv effekt ut av dette. Denne saken dreier seg altså ikke om hvorvidt alkoholholdige drikker skal selges i butikk. Saken dreier seg om hva slags alkoholholdige drikker som skal selges i butikk. Her er det snakk om vin. Øl selges der allerede.
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-05-30:
Til innlegget fra Harald Nesvik, som harselerte over at SV har vært med på forslag som vil øke tilgjengeligheten til alkohol: Det kan ikke komme som en overraskelse at det er slik. For det er jo slik at alkohol er en lovlig vare i Norge. Den er lov å kjøpe, og den er lov å selge. Vi erkjenner at det er et spenningsfelt mellom det å ha en rimelig god tilgjengelighet og det å ha en omsetning i best mulig kontrollerte former. Vi mener at vinmonopolordninga er best for å ivareta disse to hensynene, men vi erkjenner at lettere tilgjengelighet kan medføre en økt risiko for misbruk. Det som virkelig er oppsiktsvekkende, er jo at Fremskrittspartiet ikke ser denne sammenhengen. De kan altså ikke være med på en merknad der flertallet sier at man ser at økt tilgjengelighet kan medføre en økt risiko for misbruk. Det er det som er oppsiktsvekkende.
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-05-30:
Omsetning av alkohol er, som jeg sier, et ikke enkelt håndterbart politisk område, fordi vi erkjenner – som flertallet sier, og som Fremskrittspartiet er uenig i – at det er en sammenheng mellom økt tilgjengelighet og faren for misbruk. Man kan altså få økt bruk, og dermed også økt misbruk. Og det er i dette spenningsfeltet vi da mener at salg av svakere øltyper kan skje i butikken. Men vi var f.eks. ikke med på det forslaget som Fremskrittspartiet hadde her i Stortinget tidligere, om at man skulle utvide åpningstidene i butikkene for salg av øl. Vi mener at Vinmonopolets ordninger er de som på best måte ivaretar muligheten for folk til å skaffe seg lovlige alkoholvarer, samtidig som denne ordningen ikke i for stor grad fører til de problemene som vi vet alkoholen medfører. Og når det gjelder forebyggende arbeid i forhold til rusmisbruk, så er vi selvfølgelig opptatt av det, men vi kan ikke gjøre det på en sånn måte at vi i det ene øyeblikk sier at vi er for forebyggende arbeid, og i det neste setter i verk tiltak som gjør at tilgjengeligheten økes, ikke bare marginalt, men veldig kraftig. Det kan ikke vi være med på, slik Fremskrittspartiet er.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2002-05-30:
Begge Dokument nr. 8-forslagene som vi behandler i dag, er fremmet av Fremskrittspartiet. Det har jeg lyst til å gi dem honnør for. Omsorgslønn har vært en viktig sak for Kristelig Folkeparti i lang tid. Samfunnet er helt avhengig av den innsats slektninger gjør for pleietrengende familiemedlemmer. Kommunene har i dag en lovfestet plikt til å ha lønn og avlastningstiltak for personer som har et særlig tyngende omsorgsarbeid. Lønn til pårørende som påtar seg slikt viktig, nyttig og nødvendig arbeid, er helt riktig. Kristelig Folkeparti mener at omsorgslønn bør være mest mulig lik, uavhengig av hvor en bor i landet. Kriteriene og begrunnelsene for å få tildelt omsorgslønn bør heller ikke variere så mye kommunene imellom. Det er viktig at omsorgsytere med tilnærmet likt omsorgsarbeid behandles likt. Det er bra at departementet har gitt tydelig signal om at nivået på timelønnen skal være på linje med det som er vanlig for hjemmehjelpere. Det er viktig at en følger opp denne uttalelsen, slik at den i praksis fungerer som veiledende retningslinjer for kommunene. Det er positivt at Sosialdepartementet har gående et forsøksprosjekt i Stavanger, Bodø og Notodden for å se nærmere på omsorgslønn i familier med funksjonshemmede barn. Kristelig Folkeparti ser frem til resultatet fra forsøkene, som skal være ferdig i 2003. Vi ønsker at Regjeringen skal foreta en gjennomgang av ordningen med omsorgslønn for å se hvordan denne fungerer i dag, og på hvilke områder den bør forbedres. Dette tar nødvendigvis noe tid, og vi stemmer derfor i dag imot konkrete forslag som vi i utgangspunktet er positive til, og ber om at Dokument nr. 8:61 vedlegges protokollen. Kristelig Folkeparti støtter intensjonene i Dokument nr. 8:95 for 2001-2002, slik at også personer som mottar omsorgslønn, unntas fra folketrygdloven § 12-12 annet ledd. Det er urimelig at uførepensjonister som påtar seg omsorgsoppgaver og mottar omsorgslønn, får ulik utbetaling avhengig av om omsorgslønnen er tilstått før eller etter en ble ufør. Vi støtter forslaget om at det settes en grense på 1 G for inntekt utenom trygdeytelsene som vedkommende mottar. Rikstrygdeverket opplyser at det er om lag 1 200 personer som mottar uførepensjon og omsorgslønn i dag. Jeg synes det er flott at så mange uføre bruker sine ekstra krefter til å hjelpe sine nærmeste.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-05-30:
Omsorgslønn er, som komiteen peker på, en viktig ordning for å støtte opp om det omsorgsarbeidet som utføres av personer som står den omsorgstrengende nær. Omsorgslønn er i dag en ytelse kommunene etter en skjønnsmessig vurdering kan gi, og det er riktig som komiteen peker på, at det er ulik praksis i kommunene når det gjelder omsorgslønn. Jeg har merket meg komiteens synspunkt at omsorgslønn bør ytes mest mulig likt, uavhengig av hvor i landet man bor, og også synspunktene når det gjelder lønnsplassering. Flertallet ber Regjeringen foreta en gjennomgang av ordningen med omsorgslønn for å se på hvordan den fungerer, og på hvilke områder den bør forbedres. Jeg vil følge opp dette. I denne gjennomgangen vil jeg også vurdere nærmere de synspunkter som tas opp av mindretallet i innstillingen. Når det gjelder Dokument nr. 8:95, er det en enstemmig komite som står bak forslaget om å endre forskriften slik at også personer som mottar omsorgslønn, unntas fra bestemmelsene i folketrygdloven § 12-12 annet ledd og anses på samme måte som ved godtgjørelse for politiske verv eller tillitsverv i organisasjoner når det gjelder unntak fra ventetidsreglene for revurdering av uførepensjon, og at det således ikke skal tas hensyn til omsorgslønn under folketrygdens grunnbeløp ved innvilgelse av uførepensjon. Jeg slutter meg til de vurderinger komiteen legger til grunn for dette forslaget, og vil følge opp med de nødvendige forskriftsendringer. Så til saksordfører Gløtvolds innlegg. Jeg vil bare bemerke at det var Stoltenberg-regjeringen som i St. prp. nr. 1 lovet å fremme forslag om tidsbegrenset uføretrygd, slik Sandman-utvalget foreslo høsten 2001. Denne regjeringen har tatt fatt i dette og vil om kort tid fremme et slikt forslag. Vi vil også her ta opp spørsmålet om bortfall av 1-årsregelen for alle grupper.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-05-30:
Til spørsmålet om dette er en prioritert oppgave, er svaret ja. Før vinter og vår kommer sommer og høst. Vi er i gang med arbeidet allerede, og jeg lover en rask fremdrift i forhold til denne viktige saken.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-05-30:
Når det gjelder det som går på ektefelletillegget, kommer jeg til å følge opp det som er komiteens innstilling. Jeg har også merket meg de synspunktene som mindretallet har, og kommer til å gjøre en vurdering som har et helhetlig preg. Vi vil altså vurdere alle forhold. Når det gjelder det som går på uheldige vridninger – jeg tror det var det ordet representanten brukte – er det mange argumenter som taler både for og mot, men utgangspunktet er at jeg kommer til å følge opp komiteens innstilling. Jeg kommer til å ta hensyn til mindretallets vurderinger i den totale vurderingen som departementet vil gjøre.
Bent Høie (Høyre), 2002-05-30:
Konklusjonen i de to Dokument nr. 8-forslagene er i samsvar med Høyres program. Når Høyre i dag allikevel vil stemme imot forslagene, er dette knyttet til at dette er et standpunkt som ikke er i samsvar med Sem-erklæringen og ikke i samsvar med Regjeringens politikk. Dette er derfor et eksempel på en av de sakene hvor Høyre har oppgitt sitt særstandpunkt for å etablere et samarbeid der vi mener vi får betydelig gjennomslag for de viktigste delene av vår politikk. Og det er en vurdering som det ikke virker som om Høyres landsmøte var noe særlig uenig i. Jeg vil derfor ikke argumentere imot selve konklusjonen i forslagene, men vil peke på en del av begrunnelsen som jeg syns er spesiell. Det vises bl.a. til grensehandel, og at en i hovedsak har grensehandel mot landene Sverige og Danmark. Men som de fleste kjenner til, har Sverige tilsvarende regelverk i sitt land, og dermed kan ikke det være en grunn til at nordmenn reiser til Sverige for å handle. Jeg tror heller neppe at noen tar fergen til Danmark for å ha gleden av å kjøpe vin og sterkøl i butikk. Når det gjelder argumentasjonen i tilknytning til EU, er det også vist til at det er EU-land som har tilsvarende lovverk. En er også bekymret i forhold til sterkølets posisjon. Det er åpenbart at det å lansere vin i butikk ville ført til at den norske tradisjonen i forhold til øl sannsynligvis hadde blitt svekket.
Magne Aarøen (Kristelig Folkeparti), 2002-05-30:
Fyrst vil eg gje honnør til saksordføraren for med eit godt arbeid å ha samla eit breitt tverrpolitisk fleirtal bak denne viktige innstillinga. Den handlar i hovudsak om to ting: Den handlar om Vinmonopolet si stilling, og den handlar om om ein skal gjere alkoholhaldig drikk tilgjengeleg for vanleg butikksal. Vinmonopolet si oppgåve er å avgrense og kontrollere, og då er det gledeleg at ein har denne breie politiske semja, der partia står i lag, med unntak av Framstegspartiet, som har sin eigen agenda her. Vi har eit aukande rusproblem i samfunnet, og Kristeleg Folkeparti har gong på gong peika på at det er to ting som i hovudsak tel. Det er pris og tilgjenge. Såleis kan det ikkje sjokkere representanten Nesvik særleg om vi er så ærlege at vi innrømmer at prisen også har noko med grensehandelen å gjere. Det kan ikkje vere store sensasjonen, utan at vi dermed seier at vi vil redusere prisen fordi vi har overdriven tru på at det åleine hindrar det. Fleirtalet går ikkje inn på prisproblematikken i denne samanheng, så eg skal i så måte la resten av det liggje. Men eg vil sitere eit viktig avsnitt frå fleirtalsmerknadene i innstillinga: «Flertallet mener at å tillate vin og sterkøl solgt i dagligvareforretninger og i spesialforretninger vil bety en radikal utviding av tilgjengeligheten til sterkere alkoholholdige drikkevarer – både når det gjelder antallet utsalgssteder, og når det gjelder åpningstid. Flertallet ønsker ikke dette.» Kristeleg Folkeparti vil for sin del bidra aktivt framover med å setje rusproblema i fokus, slik vi har gjort i alle tider, og vi ynskjer tiltak for å redusere problema i samfunnet samstundes som vi fokuserer mykje på å hjelpe dei som er komne ut i problem. Det er to sider av same sak, og Kristeleg Folkeparti har hjarte for begge, på same måten som den regjeringa vi støttar. Som ein kommentar til representanten Nesvik si høgtlesing av Høgre sitt program – Høgre kan naturlegvis forsvare seg sjølv – må eg jo seie at ein kunne oppfatte Nesvik slik at dersom dei har eit samarbeid med nokon, og vert samde om noko, vil deira enkelte programpostar ha forkøyrsrett framfor det dei er samde i. Eit samarbeid er slik at ein gjev og tek – vinn somme tider, tapar somme tider – og det er det som er konsekvensen av samarbeidet mellom Høgre og Kristeleg Folkeparti. Det er openbert for alle at vi er samde i nokre saker og usamde i andre, og denne saka har vi arbeidt oss fram til semje i. Det står det respekt av i norsk politikk – vi burde kanskje i endå større grad kunne samarbeide på tvers av fleire parti for å oppnå gode resultat.
Magne Aarøen (Kristelig Folkeparti), 2002-05-30:
Har eg uttalt at dette gjeld sal av alkoholhaldig drikk og ikkje type alkoholhaldig drikk, er eg lei for det, og korrigerer det med dette. Men eg vil gjerne stille eit spørsmål til representanten Nesvik. Eg høyrer ofte at han viser til forsking. På dette området har vi ei eintydig, sterk og klar forsking over år som viser at dei to hovudtinga som verkar på forbruk og deretter skadar, er pris og tilgjengelegheit. Mitt enkle, einfaldige spørsmål er: Trur ikkje Framstegspartiet på dette, eller vil dei ikkje ta det innover seg fordi det er i strid med deira politikk? Kva er det som er grunnen til dette, for dette er jo eit parti som på andre sosiale område har eit sterkt og godt engasjement, som eg kan gje mykje ros til? Men på dette området synest det som om ein knip igjen øyre og auge. Dersom eg kunne få ei forklaring på det som gjorde at eg skjønte det, hadde det vore bra.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2002-05-30:
Eg stemte feil.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2002-10-17:
På vegne av stortingsrepresentant Jens Stoltenberg og meg selv fremsetter jeg et forslag om lov om endringer i lov av 22. mai 1998 nr. 30 om offentliggjøring av politiske partiers inntekter. Forslaget omfatter også støtte til politiske partiers fylkes- og kommuneorganisasjon.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-24:
På vegne av Øystein Djupedal og meg selv vil jeg framsette et forslag om at det nedsettes en offentlig kommisjon som skal utrede de framtidige relasjonene mellom stat og kirke, og at Stortinget deltar i oppnevningen av medlemmer av og i fastsettingen av mandatet for denne kommisjonen.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2002-10-24:
Vi debatterer nå sak nr. 1, og det er om Nordisk Råd i framtiden. Det nordiske samarbeidet er i dag sterkt preget av at de nordiske landene har en utenomparlamentarisk og en parlamentarisk tilknytning til EU. I stadig større grad utvikler EU en felles politikk på ulike områder. Det betyr at EU mer og mer vil prege politikken i de nordiske EU-landene, Danmark, Sverige og Finland. Muligheten for å gjennomføre en felles nordisk politikk som er i samsvar med EUs politikk, reduseres tilsvarende. Hvilke konsekvenser har denne utviklingen for de nordiske landene som ikke er medlem av EU, nemlig Færøyene, Grønland, Island og Norge? I dag har Færøyene og Grønland hjemmestyreordning med Danmark. Stadig nye politikkområder blir overført fra de danske myndigheter til færøysk og grønlandsk hjemmestyre. Det er sannsynlig at denne utviklingen vil skyte fart ytterligere. Hvis Danmark svekker sin utenrikspolitikk i EU, oppstår det fare for at EU får økt makt på Færøyene og på Grønland. Begge disse landene har sagt nei til EU-medlemskap, bl.a. fordi de ikke vil overlate forvaltningen av enorme naturressurser til EU. Island og Norge er knyttet til EU gjennom EØS-avtalen, som vil få virkning på stadig flere samfunnsområder. Men avtalen omfatter ikke den strategisk viktige fiskeriforvaltningen der Island og Norge ønsker nasjonal råderett. Til tross for ulike regionale samarbeidsordninger i de vestnordiske områdene er dette samarbeidet stadig mer marginalisert rent politisk. Kystpartiet mener derfor at det er på tide med et mer formalisert samarbeid mellom Færøyene, Grønland, Island og Norge både på parlamentarisk nivå og på regjeringsnivå. Disse kyststatene har sterke fellesinteresser på mange områder, spesielt når det gjelder å sikre seg mulig kontroll over de enorme naturressursene i norske havområder. Kystpartiet har fremmet forslag om at Stortinget skulle søke om medlemskap i Vestnordisk Råd. Nasjonalforsamlingen på Færøyene, på Grønland og på Island er med. Resultatet av stortingsbehandlingen var at norske parlamentarikere gjennom uformelle kontakter i Nordisk Råd skulle prøve å påvirke en invitasjon fra Vestnordisk Råd til å bli medlem i organisasjonen. Så langt er det lite som tyder på at noe effektivt er gjort i denne saken. Kystpartiet vil etter beste evne følge opp saken. I tillegg vil Kystpartiet foreslå at den norske regjering tar initiativet til et formelt samarbeid mellom Grønland, Færøyene, Island og Norge på regjeringsnivå. Kanskje vi kunne opprette et vestnordisk ministerråd. Det er på tide at vi også i nordisk sammenheng tar konsekvensen av den situasjonen som har oppstått med en felles utenrikspolitikk i EU. For øvrig mener jeg at Norge snarest mulig bør slutte seg til Vestnordisk Råd.
Anne Berit Andersen (Høyre), 2002-10-24:
Jeg vil også slutte meg til de representanter som har snakket positivt om samarbeidet i Nordisk Råd gjennom 50 år. Vi har ennå mange utfordringer å ta fatt på. Vi skal jobbe for enkeltmennesket, vi skal gjøre livet tryggere og enklere for innbyggerne i Norden. Det er mange ting å ta fatt i, og jeg har lyst til å sette et par av de områdene som jeg jobber med i det utvalget jeg sitter i i Nordisk Råd, i fokus. Det gjelder bl.a. noen av de svakeste blant oss. I de siste årene har vi sett en gradvis økning av antall prostituerte fra Øst-Europa som kommer til Norden og Norge. Virksomheten er i større grad enn tidligere organisert, med norske og utenlandske bakmenn som utnytter kvinnene på det groveste. Vi har også med stor uro sett at jentene som kommer, stadig blir yngre. Samme nettverk og bakmenn som driver denne handelen med kvinner, er også ofte involvert i annen organisert kriminell virksomhet, som f.eks. sprit- og narkotikasmugling. Totalt sett er dette en virksomhet som gir stor profitt til de involverte bakmenn. Det er viktig at vi som politikere gjør vårt for å stoppe denne kriminelle virksomheten og disse systematiske krenkelsene av menneskerettighetene og menneskeverdet. I Nordisk Råd foreligger det nå to forslag som tar sikte på å bedre denne situasjonen. Det ene dreier seg om å bedre samarbeidet mellom de nordiske politimyndigheter. Skal vi klare å bekjempe kriminaliteten, kreves det et internasjonalt samarbeid, og det er et godt samarbeid på det europeiske plan. Men jeg ser det som veldig viktig å ha et godt samarbeid politiet imellom i Norden. Det blir bl.a. foreslått å opprette en felles spesialutdannelse for politiet. På denne måten vil vi i fellesskap kunne øke kompetansen og samarbeidet for å bekjempe nye former for kriminalitet og den organiserte grenseoverskridende kriminaliteten. Dette er lettere å få til i de nordiske land, hvor man har tilsvarende verdigrunnlag og basis for utøvelse av politimyndighet. Det andre forslaget retter seg mot kvinnene som blir utsatt for trafficking og prostitusjon. Fattigdommen driver mange av disse jentene ut i prostitusjon. Derfor er det viktig at vi prøver å legge forholdene til rette for at jentene skal kunne klare seg selv der de bor. Jeg er veldig stolt over at vårt utvalg foreslår å opprette en ordning med låneordninger og opplæringsprogram spesielt rettet mot kvinner i Baltikum og Norvest-Russland. Formålet med denne ordningen er å hjelpe kvinnene med å skape egne alternative arbeidsplasser for seg og andre kvinner. På denne måten kan kvinnene selv skape en trygg fremtid for seg og sin familie. En del av dette forslaget retter seg mot de nordiske myndigheter, og det pekes på det beskyttelsesbehovet kvinner som har vært utsatt for trafficking, kan ha. Kvinner som har vært solgt som sexslaver, kan være i livsfare dersom de prøver å bryte ut av miljøet. Vi må være parate til å hjelpe disse kvinnene med å komme ut av dette miljøet og inn i et trygt miljø, der de også kan ha fremtidsmuligheter. Dette er viktig for oss som jobber med det nordiske. Vi må ta fatt på disse sakene, og vi må trygge hverdagen for disse kvinnene.
Trine Skei Grande (Venstre), 2002-10-24:
Venstre er ikke representert i utenrikskomiteen. Det har vært bred enighet om saken. Likevel syns jeg det er riktig å nevne en ting som man ikke har satt spesielt mye søkelys på verken i debatten eller i innstillinga, med unntak av statsråden. Regjeringa valgte i sin formannskapstid å fokusere på barn og unge som en av sine hovedsatsinger. Nordisk samarbeid foregår på mange plan, og man må ikke glemme det nordiske ungdomssamarbeidet i dette forholdet. Man skal ikke ha for mye fokus på det å snakke om ungdom, man skal også snakke med ungdom. Skal det nordiske samarbeidet overleve, må man huske den spesielle posisjonen Norden har i forhold til frivillighet og i forhold til ungdomsdeltakelse. Det er viktig at deltakelsen i nordisk samarbeid ikke symboliserer alderen på organet. Ungdom må engasjere seg, ungdom må syns at nordiske spørsmål er spennende, og her er f.eks. Ungdommens Nordiske Råd et viktig forum. Ungdommens Nordiske Råd er det forum som sikrer framtidig engasjement når det gjelder nordiske spørsmål. Jeg tror ikke det er noe organ som har skapt så mange nordister som det organet. Kontakten med søsterpartier har ført til at man har hatt en nordisk tilnærming i politiske spørsmål som har vært veldig viktig for utviklingen av det nordiske samarbeidet. Det gjelder forståelsen av de nordiske forskjellene, det gjelder sjarmen ved de nordiske forskjellighetene og politisk engasjement for å se nordiske løsninger. Min bemerkning her i dag er at jeg nok har savnet det livsviktige fokuset på at ungdom også skal engasjere seg i nordisk arbeid, og at det faktisk er ungdommen som er med og sikrer framtida til det nordiske samarbeidet.
Trine Skei Grande (Venstre), 2002-10-24:
Jeg er enig med alle de talerne som har sagt at dette er et viktig tema. Problemet, slik jeg ser det, kan illustreres ved følgende historie som en Venstre-dame opplevde nyss: Hun satt på sitt kontor da hun fikk en hysterisk telefon fra barnebarnets barnehage, som ikke hadde fått tak i mor, og som måtte fortelle mormor at barnet satt i et tre og ikke ville komme ned. Dette vakte så stor bekymring i barnehagen at de straks prøvde å få tak i foresatte for å fortelle at barnet satt i et tre og ikke ville ned. Da kom mormor med den eneste sunne reaksjonen: La henne sitte i treet! Skal barns fysiske aktivitet øke, må ungene få lov til å leke, de må få lov til å være ute, de må få lov til å være oppe i fjellet, og de må få lov til å være ute i skogen. Jeg er kritisk til at idretten har den eneste gode løsningen. Hvis idretten sliter med å få ungene med seg, må de finne nye midler, slik at ungene syns det er artig å være med. Jeg tror heller ikke at gym er den eneste arbeidsformen for å få ungene i fysisk aktivitet. Jeg tror nok at det fins mange gymopplevelser som har ført til at ungene har fått et negativt syn på fysisk aktivitet, eller føler seg som tapere, og føler seg som den som ikke klarer det. Derfor syns jeg det er viktig at gymlærere ikke har monopol på hvordan man utvikler ungenes fysiske aktivitet, men at hele samfunnet faktisk har det ansvaret. Da må vi ta tak i alt. Da må foreldrene slutte å kjøre ungene. Da må foreldrene slutte å ha advokaten klar hvis barnet faller ned i ikke EU-godkjent sand. Vi må ha en skole som ikke alltid oppfatter de urolige som noen som skal medisineres. Jeg syns ikke vi skal skylde på ungenes dataspill. Sjøl har jeg holdt på med mye frivillig barne- og ungdomsarbeid, og jeg har sett hvor lykkelige og hvor kloke man kan få ungene ved å holde på i skogen. Jeg har som 4H-er sett hvor lykkelig og hvor begeistret en åtteåring kan bli over å være med og plukke blåbær. Så jeg tror ikke et dataspill er noen trussel, for jeg tror ungene kan finne mye spenning på helt andre områder, hvis vi voksne tør å organisere samfunnet vårt annerledes.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2002-10-24:
Forslagsstillarane peiker på ei viktig problemstilling, altså auken i livsstilssjukdomar i befolkninga og behovet for samarbeid mellom skule og idrettslag for å gje alle elevar i grunnskulen moglegheit til å drive fysisk aktivitet. Det er i barndomen og oppveksten at grunnlaget for ei god helse blir lagt, og her står sjølvsagt skulen i ei sentral stilling. Me har den siste tida fått eit bilete av dette gjennom fleire medieoppslag. I tillegg har Noregs Idrettsforbund uttalt at den oppveksande slekt kan bli ein generasjon i fysisk forfall. Bakgrunnen for denne påstanden er ei undersøking som Noregs Idrettsforbund og Noregs Olympiske Komite har utført. Barn og unge rømmer frå idretten, og fleire foreldre enn nokon gong stiller seg likegyldige til barnas fysiske fostring. Dette er sterke ord, men likevel viktig å vere merksam på. I tillegg hevdar Noregs Idrettsforbund at barna blir late av å gå på skulefritidsordning. Dei meiner at dette kjem av manglande kompetanse hos dei tilsette, og at få av dei tilsette innanfor SFO veit kva som skal til for å stimulere barna til fysisk aktivitet. Dette er òg sterke ord. Samanliknar vi dette med Regjeringas kutt i tilskot til SFO for 2003, blir det endå meir dramatisk. Men det skal me sjølvsagt ikkje snakke om i dag! Eg deler derfor forslagsstillaranes bekymring, og spørsmålet er kva me kan gjere med dette. Arbeidarpartiet meiner at dette er eit breitt og samansett problem som får følgjer for mange instansar. Me støttar som nemnt intensjonen i forslaget, men meiner at forslaget bør utgreiast vidare av Regjeringa, slik at me får utvikla ein modell som er så god som mogleg, for å betre den fysiske aktiviteten i befolkninga med skulen som verkemiddel. Me vil derfor avvente at Regjeringa kjem tilbake med m.a. meldinga om fysisk helse og vidare Kvalitetsutvalets innstilling. Forslagsstillarane viser til Buskerud og til Bunkeflomodellen. Samarbeid mellom skule og idrett er ikkje ukjent i Noreg. Fleire kommunar driv slike samarbeidsprosjekt etter den svenske modellen. Og resultata i Sverige kan verke oppmuntrande. Skal dette setjast i verk sentralt i eit stort omfang, er det viktig at me får dokumentert denne effekten. Det er òg viktig å hugse på når vi snakkar om samarbeid mellom idrettsbevegelsen og skulen, at idretten er basert på frivillig innsats. Det betyr at i tillegg til at slikt arbeid må skje på skulens premissar, må det òg skje på idrettens premissar. Dei må sjølve bestemme om dei ønskjer å vere med i denne typen arbeid. Forslaget som ligg til behandling i dag, kan innebere ein stor grad av m.a. frikjøp av idrettsleiarar og -trenarar, som i stor grad utfører sine leiar- og trenaroppgåver på ettermiddagen og på kveldstid. I ein slik samanheng er det òg viktig at departementet i det vidare arbeidet sørgjer for at idretten blir ein av premissleverandørane for utviklinga av modellen og korleis den skal gjennomførast.
Harald Espelund (Fremskrittspartiet), 2002-10-24:
Saken skal vedlegges protokollen. Det har jeg opplevd tidligere, som politiker i lokalmiljøet, og jeg synes jeg ser smilet til ordføreren når han får sendt Fremskrittspartiets forslag over med protokollen. Vi vet egentlig hva dette innebærer: Saken blir lagt til side og er egentlig ute av verden. Min oppfatning er at dette temaet fortjener en mye bedre skjebne enn at det blir lagt til side og glemt. Jeg skal være forsiktig med å foreslå andre former for debatt, men kanskje dette hadde vært et tema som hadde egnet seg som en interpellasjon. Og jeg hadde håpet at media hadde brydd seg så mye at presselosjen faktisk hadde vært full av personer som noterte flittig når dette temaet ble debattert. Jeg støtter fullt ut saksordførers fremstilling. Han redegjorde for dette på en balansert måte. Vi i Fremskrittspartiet ser betydningen av å drive med fysisk fostring. Vi er bekymret for de barn og unge som blir sittende hjemme, som kanskje gjemmer seg unna både i skoletiden og etter skoletid med en datamaskin – kanskje i et mørkt rom. Jeg ser faktisk flere barn og unge nå som er bleke selv etter en varm sommer som i år, fordi de har dratt for gardinene for å kjøre disse dataspillene sine mest mulig. Dette er noe jeg er glad for at politikerne er opptatt av, og vi må fokusere på problemene, slik det er gjort her. Det som også er viktig, er at vi er klar over at det er foreldrene som må følge opp sine barn. De har fortsatt ansvaret for dette. Kommunene har ansvaret for det som skjer i skolen, og jeg synes det er litt betenkelig når Stortinget – uten å antyde noen økonomiske konsekvenser – prøver å diktere kommunene hvordan de skal gjøre dette arbeidet. Samspillet mellom skole og idrettsorganisasjoner er viktig. Jeg vil ta dette med meg i mitt arbeid i lokalsamfunnet. Og jeg håper også at media, lokalpolitikere, skolefolk og kommuner kan gå sammen i en felles innsats for nettopp å motarbeide det forslagsstillerne her har tatt opp og fokusert på.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2002-06-11:
Ja, vil jeg svare ganske klart på det første spørsmålet til Hallgeir Langeland. Jeg tror faktisk at de private eiendomsinteressers skjøtsel av bl.a. skogområdene i Norge har bidratt til at vi ikke har så veldig mye å skamme oss over i dette landet. Vi har en ambisjon om å få vernet mer, og da tror jeg at Statskogs skoger er et viktig bidrag. Komiteen var på reise bl.a. til Sverige under behandlingen av denne saken, og der fikk vi høre at barskogvern faktisk ikke var konfliktsak i det hele tatt, fordi man i stor grad hadde benyttet statens skoger. Jeg tror det er mulig å anvende mer av statens skoger i arbeidet med å oppnå disse målsettingene, og særlig innenfor makeskifteløsninger. Så er det jo bare halve historien når Hallgeir Langeland sier at vi reduserer med 15 mill. kr. Det er 35 mill. kr igjen, som er en styrking i forhold til budsjettet fra i fjor høst. Når det gjelder de frivillige organisasjonene, tror jeg det bare er nyanser i synspunkter mellom Hallgeir Langeland og meg. Han er mer pågående og ønsker å få lagt inn penger allerede i behandlingen av en stortingsmelding. Slik jeg ser det, er det en sak for Regjeringen i de løpende budsjetter å komme med forslag til dette. Jeg tror Hallgeir Langeland vil oppleve at dette kommer til å bli ivaretatt i framtiden.