Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2011-02-03:
La meg bare først si at det formelle ansvaret for utdanningsspørsmål, skoler osv. ligger i et annet departement og under en annen statsråd, slik at i den grad man ønsker å gå detaljert inn i det, må man rette interpellasjonen dit. I og med at den er rettet til meg, antar jeg at man ser på dette mer i sammenheng med den generelle skipsfartspolitikken og regjeringens maritime strategi. Spørsmålet som interpellanten stiller, er hva regjeringen vil gjøre for å styrke maritim utdanning. Ut fra et skipsfartsministerståsted og i samband med regjeringens maritime strategi er kompetanse en nøkkelfaktor for videreutviklingen av de norske maritime næringers konkurransekraft og verdiskapingsevne. I regjeringens strategi for miljøvennlig vekst i de maritime næringene fra 2007, Stø kurs, legger vi fram en plan for å støtte opp under videre vekst og utvikling av de norske maritime næringene. Vår visjon er at Norge skal være en verdensledende maritim nasjon, og at vi skal levere de mest innovative og miljøvennlige løsningene for framtiden. Ambisjonsnivået stiller krav til utdanning, rekruttering og utvikling av kompetanse. Det er derfor helt avgjørende at vi etterstreber og opprettholder et høyt nivå på de maritime utdanningene. Ett av fem hovedområder i strategien inneholder følgelig tiltak og mål innenfor maritim kompetanse. Samtidig som Stø kurs ble lagt fram, engasjerte Regjeringen NIFU STEP for å analysere maritim utdanning. Rapporten pekte på en rekke utfordringer på alle nivåer i maritim utdanning, fra videregående skole og fagskole til høyere utdanning på høyskole og universitet. Vi har bl.a. en del å gå på med hensyn til tid til faglig fordypning for elevene, tid til praksis i maskinverksted, på skip og i simulator, oppdaterte lærebøker og teknologisk utstyr, samarbeid mellom maritim næring og utdanningene og mellom de ulike utdanningsinstitusjonene, og ikke minst når det gjelder rekruttering av og kompetanseutvikling for maritime faglærere. Gjennom oppfølging av «Stø kurs» har vi tatt tak i mange av de utfordringene som gjelder for maritim utdanning. Med «Stø kurs» fulgte det håndfaste midler øremerket kompetansefremmende tiltak: Regjeringen har fra 2008 bevilget 25 mill. kr ekstra til nytt utstyr og oppgradering av infrastruktur ved maritime utdanningsinstitusjoner. Et eksempel er Bergen maritime fagskole, en av landets største, som i 2009 ble tildelt 600 000 kr i tilskudd til utvidelse og oppgradering av skolens simulatoranlegg med dynamisk posisjonering og dieselelektriske systemer. Dette gagnet særlig trening av besetningen til moderne cruiseskip, ferger og spesialiserte offshorefartøyer. I alt 72,5 mill. kr, inkludert inneværende år, har gått til kompetansehevingstiltak for lærere og stipend for rekruttering av utenlandske studenter til norsk maritim utdanning. Et eksempel her er Universitetet i Tromsø, som i 2009 fikk i underkant av 1 mill. kr til to post.doc.-stillinger innenfor maritim sikkerhet og subsea-drift og -vedlikehold. Nettolønnsordningen fra 2003 har som målsetting å sikre norsk maritim kompetanse og rekruttering av norske sjøfolk. Vinteren 2010 fikk Nærings- og handelsdepartementet overlevert en evalueringsrapport som konstaterte at målene om økt rekruttering og styrket kompetanse i de maritime næringene nås gjennom denne ordningen. Stiftelsen Norsk Maritim Kompetanse krever inn og forvalter innbetalinger fra rederier som omfattes av nettolønnsordningen. Dette kompetansefondet bidrar også med betydelige overføringer til kompetansehevings- og rekrutteringstiltak. Siden de første tildelingene i 2004 har stiftelsen bevilget i overkant av 390 mill. kr til ulike formål og tiltak for styrking av norsk maritim kompetanse. Mesteparten av bevilgningene er tilskudd til rederier som har opplæringsstillinger om bord. Også skoleskipene, som tilbyr verdifull praktisk utdanning og erfaring til elevene, har fått betydelige tilskudd. Stiftelsen overfører i tillegg midler til rekrutteringskampanjer som nettstedet ikkeforalle.no, opplærings- og kompetanseutviklingsprosjekter og HMS-tiltak. Dette er i samsvar med de problemstillingene NIFU-rapporten pekte på, og de føringene som ble lagt i Stø kurs. Strategisk råd for MARUT består av toppledere med tilknytning til ulike deler av maritim sektor samt representanter for maritim utdanning, forskningsmiljøene og arbeidstakersiden. Rådet har som oppgave å drøfte overordnede næringspolitiske problemstillinger knyttet til de maritime næringene og virker som et rådgivende organ for Nærings- og handelsdepartementets arbeid med maritim politikk. I 2009 ba jeg Strategisk råd om en vurdering av hva som må til for å sikre en maritim kvalitetsutdanning. En arbeidsgruppe ble nedsatt av Strategisk råd med mandat til å komme med anbefalinger om hvilke nasjonale grep og prioriteringer som må til for å møte utfordringene og innfri kravene til framtidsrettede maritime profesjonsutdanninger. Arbeidsgruppen skisserte ingen detaljert ny nasjonal struktur for maritim profesjonsutdanning, men påviste enkelte strukturelle utfordringer som man mente ikke kunne løses av den enkelte institusjon. Arbeidsgruppens vurderinger, som fikk tilslutning fra medlemmene i Strategisk råd, anser jeg som et godt innspill til videre arbeid med problemstillinger knyttet til maritim utdanning. Med utgangspunkt i denne rapporten har de fire høyere utdanningsinstitusjonene som tilbyr maritim utdanning, i Haugesund, Ålesund, Vestfold og Tromsø innledet et samarbeid basert på prinsippet om samarbeid, arbeidsdeling og konsentrasjon i universitets- og høyskolesektoren – SAK. De overordnede målene med prosjektet er å løfte utdanningen til et høyere og mer spesialisert nivå og levere utdanning i verdensklasse. Like før jul i fjor sendte institusjonene inn en søknad til Kunnskapsdepartementet om midler til et utviklingsprosjekt for maritim kompetanse sett i et 2020-perspektiv. For å sikre likebehandling må nå søknaden ses i sammenheng med andre søknader om SAK-midler. Som nærings- og handelsminister har jeg ansvaret for den internasjonale kvalifikasjonssertifiseringen gitt av Sjøfartsdirektoratet. Maritime sertifikater utstedes av direktoratet etter internasjonale regler som ser til at omfang og innhold i undervisningen i fagskole og høyere utdanning følger det internasjonale regimet. Regelverket finnes i STCW-konvensjonen, som inneholder normer for opplæring, sertifikater og vakthold for sjøfolk. Konvensjonsendringene, som trer i kraft 1. januar 2012 med overgangsregler fram til 2017, medfører strengere kvalifikasjonskrav som fremmer en kvalitetsbasert utdanning, og som gir kompetente sjøfolk uansett nasjonalitet. Regjeringen har arbeidet aktivt for revidering av konvensjonen. Når det gjelder fagskolene, vil jeg minne om at det er fylkeskommunene som har drifts- og finansieringsansvaret. Dette er et resultat av forvaltningsreformen fra 1. januar 2010. Fylkeskommunene har et lovpålagt ansvar for å sørge for at det finnes godkjente fagskoletilbud i fylkene som tar hensyn til lokalt, regionalt og nasjonalt kompetansebehov innenfor prioriterte samfunnsområder. De er således en viktig brikke i utdanningssystemet. At drift og finansiering av fagskolene nå er underlagt politisk kontroll på regionalt nivå, bidrar til å øke legitimiteten til og sikre lokal forankring av fagtilbudet i de respektive fylkene. Universiteter og høyskoler har ansvaret for faglig profil og kvalitet i egne studietilbud. Akademisk frihet er viktig, og de kan derfor ikke pålegges et bestemt innhold i utdanning eller forskning. I utdanninger som er rettet mot en bestemt næring, er det imidlertid naturlig at næringen konsulteres nært for å sikre relevans i utdanningene. Etter- og videreutdanning for ansatte i maritim sektor er også en veldig aktuell samarbeidsarena der det allerede skjer mye spennende og godt arbeid. Også for fagskoleutdanningene gjelder det at tilbyder har ansvaret for å utvikle faglig innretning på tilbudene, mens NOKUT har godkjenningsmyndigheten. For mer detaljert utdanningspolitisk debatt vil jeg henvise til min kollega – eller mine kolleger, burde jeg kanskje si – i Kunnskapsdepartementet. Regjeringen legger til grunn at statlige myndigheters rolle er å tilrettelegge, stimulere og bidra til at de frivillige prosessene for samarbeid og arbeidsdeling på universiteter, høyskoler og forskningsinstitutter kommer i mål. Vi ønsker ikke å påtvinge utdanningssystemet løsninger fra sentralt hold. Det har også vist seg, som bl.a. NIFU STEP-rapporten konstaterer, at innføring av lokale læreplaner og prosjektarbeid i videregående skoler og fagskoler har ført til en positiv utvikling: bedre resultater og mindre stryk, styrket sammenheng mellom fagene og bedre muligheter for samarbeid med lokal maritim næring i undervisningen. Det er i dette samspillet mellom utdanningsinstitusjonene og en næring i kontinuerlig endring vi kan opprettholde Norge som en sterk maritim nasjon bygd på kunnskap og kompetanse overført til nye generasjoner.