Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2008-10-24:
Jeg vil først takke utenriksministeren for en grundig og informativ redegjørelse. Det gir mulighet for dialog med Regjeringen og innspill fra Stortinget i det offentlige rom for å ivareta norske interesser i forholdet til EU, men også bidra med synspunkter i saker av felles europeisk interesse. Oppfølgingen av europameldingen og innstillingen her i Stortinget er kommet godt i gang, med hovedintensjonen mer åpen, koordinert og aktiv påvirkning på EU/EØS-saker i tidlig fase. Det krever oppfølging av både Regjeringen, Stortinget og partigruppene. Jeg kan formidle at vi for Arbeiderpartiets del har utvidet vesentlig kontakten med partigruppene i Europaparlamentet, både på gruppenivå og på fagkomiténivå. Dette ser vi som viktig på grunn av Europaparlamentets økende betydning i EUs beslutningsprosess. Hva gjelder Stortinget, har det skjedd positive endringer med styrking av kompetanse og informasjon til representantene, bl.a. forut for Europa-utvalgsmøtene. Jeg synes allikevel at vi i for liten grad foreløpig har greid å involvere fagkomiteene i den løpende dialogen med Regjeringen, bl.a. i Europautvalget, om aktuelle saker under arbeid. Men jeg vil for Arbeiderpartiets del legge til at det ikke gjelder de halvårlige debattene om redegjørelsene fra utenriksministeren. Her registrerer jeg stor interesse fra fagkomiteene. Jeg henviser da også til våre representanter i ulike fagkomiteer, f.eks. når det gjelder kommentarer til klima, energi, Schengen og innenrikspolitikk. Vårt arbeid overfor EU må skje ved bilateral kontakt med det enkelte medlemsland for informasjonsutveksling ut fra behov og sammenfallende interesser. I denne sammenheng vil jeg nevne den aktive virksomheten til den etablerte tysk-norske parlamentariske vennskapsgruppen, med stor interesse fra både tysk og norsk side. Uavhengig av problemene EU står overfor ved Irlands nei til Lisboa-traktaten, er jeg overbevist om at de vil finne løsninger, og at de institusjonelle reformene vil videreføres. En spesiell utfordring for Norge når det gjelder innflytelse og påvirkning, er viljen i EU til en politikk med mer helhetlig perspektiv, en politikk som er sektorovergripende, med bortfall av søylestrukturen. Vi ser dette gjennom EUs lansering av overgripende strategier og lovgivningspakker, som utenriksministeren nevnte. Finanskrisen har dominert dagsordenen globalt, europeisk og nasjonalt denne høsten. Jeg mener det er positivt at lederne i EU-landene kom fram til en koordinert redningspakke for økonomien og har tatt tverrpolitisk initiativ for økt internasjonalt forpliktende samarbeid for styring og kontroll av finanssektoren. Det er gledelig at sterke konservative ledere på kontinentet innser markedsliberalismens begrensninger. Lederen av sosialistgruppen i Europaparlamentet, Martin Schultz, berømmet både Sarkozy og Barroso for å snakke som gode sosialdemokrater under tirsdagens debatt i Strasbourg. Jeg har også registrert her hjemme at Fremskrittspartiet har snudd i takt med krisens omfang – fra å være markedsliberalister i programmet til å støtte statlig intervenering i nasjonal og internasjonal bank- og finansvirksomhet. Når Fremskrittspartiet kaller Bush for sosialist, lurer jeg på hva de vil kalle liberale og konservative på kontinentet som tar til orde for global finansstyring og et oppgjør med kapitalismen. Men dette var et sidesprang. Finanskrisen har truffet islandsk bankvesen og økonomi med full styrke. Jeg er glad for at Regjeringen vurderer alle muligheter, som utenriksministeren uttalte, «for å vise samhold og solidaritet med vårt broderfolk». Vi må bistå Island, gjerne i en nordisk eller europeisk ramme, men selvsagt basert på islandske ønsker og behov. Finanskrisens betydning for den islandske diskusjonen om EU/EØS-tilknytning vil følges med interesse. Utenriksministeren nevnte også en annen sak som har vært sentral på dagsordenen, nemlig krigen i Georgia, hvor Frankrike og EU var de sentrale aktører som bidro til fredsavtalen. Jeg er fornøyd med at Norge, uavhengig av krigens årsaksforhold, så klart tok avstand fra Russlands militære maktbruk og anerkjennelse av Sør-Ossetia og Abkhasia. Georgia er ikke ansvarsfri for konflikten, men det er nødvendig at Norge og det internasjonale samfunn bidrar til gjenoppbygging og utvikling i landet. Samtidig er jeg helt enig med utenriksministeren i at kanalene til Russland må holdes åpne. Det er dialog som er grunnlaget for politiske og diplomatiske løsninger. Det er mitt håp at oppfølging av fredsavtalen i Georgia-konflikten kan bidra til videreføring av forhandlingene om ny partnerskapsavtale mellom EU og Russland. Bygging av gjensidig avhengighet gir større muligheter for forebygging av konflikter. Det betyr ikke at en skal akseptere brudd på internasjonal rett, men kreve at land etterlever sine internasjonale forpliktelser. Utenriksministeren beskrev det bilaterale forholdet til Russland som godt. Det er positivt. Forholdet til Russland er viktig for Norge som naboland – ikke minst i nordområdene. Stikkord er ressursforvaltning, energi, miljø og grensesamarbeid i det sivile samfunn. Jeg var selv for noen uker siden på besøk hos Kystvakta på Sortland og fikk understreket betydningen av samarbeidet med russiske myndigheter i nord. Jeg finner det positivt at en rekke andre land nå retter oppmerksomheten mot nord, og at den nordlige dimensjon i EU ikke lenger stopper ved Østersjøen. Utenriksministeren omtalte kort forhandlingene med EU om nye bidrag til EØS-finansieringsordningene. Det er også i vår interesse å sikre utjevning og stabilitet i de nye EU-landene, knytte bånd, samarbeide og delta i et utvidet EØS, som er noe mer enn bare handel. Jeg vil her bare gjenta fra forrige debatt at en bør sikre et større innslag av norsk forvaltning og samarbeidsprosjekter med norske aktører, videre at en i forhandlingene må følge opp henstillinger fra arbeidslivets parter om å inkludere den sosiale dimensjon som en målsetting og arbeidslivets parter som målgruppe for utvikling av samarbeidsrelasjoner til alle de nye EU-landene. Det er lansert forslag om egne fond for sosialpartene, tilsvarende som for NGO-er. Representative organisasjoner og samarbeid mellom partene på arbeidsmarkedet vil bidra til landenes økonomiske og sosiale utvikling. Den nordiske modellen er en viktig eksportvare. Til tross for at det er etablert mange gode samarbeidsprosjekter, er det også kommet kritikk for ineffektivitet og omfattende – for omfattende – byråkratiske og ressurskrevende søknadsrunder. Dette må en ta med seg i forbindelse med forbedringer av finansieringsordningene overfor de nye EU-landene. Høringen om tjenestedirektivet ble avsluttet 20. oktober, etter en lang og grundig prosess. Jeg mener det har vært riktig for å gi klare svar på de problemstillinger som er reist. Nå avventer vi Regjeringens beslutning. Jeg vil her bare understreke to forhold: for det første tjenestesektorens betydning for sysselsetting og behovet for at Norge deltar på like vilkår med alle andre europeiske land innenfor tjenesteområdet i det indre marked omfattet av EØS-avtalen, for det andre at rettighetene til arbeidstakere og arbeidslivets parter er sikret, og at arbeidet mot sosial dumping ikke svekkes. Det kunne ha vært fristende å gi noen personlige vurderinger av disse hensyn ut fra foreliggende tjenestedirektiv og utredninger som er foretatt, men jeg skal la det ligge i denne omgang. Jeg ønsker heller Regjeringen lykke til i sluttbehandlingen av direktivet.