Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2004-02-26:
Stortingsmeldingen om etablering av digitalt bakkenett for fjernsyn varsler en ny epoke i norsk kringkastingshistorie. Dersom alt går etter planen, vil Norge fra 1. januar 2008 være samlet til ett «fjernsynsrike». Fra denne dato skal hele befolkningen i landet ha et tilbud om å motta digitale fjernsynssignaler. Formidling av digitalt fjernsyn er i seg selv ikke noe nytt. Dette foregår allerede over hele landet via satellitt og kabel. Det nye består i at digitale sendinger fra da av også skal være tilgjengelige i det tradisjonelle sendenettet, kalt bakkenettet. Overgangen til formidling gjennom digitale signaler innebærer samtidig et farvel til den gamle, analoge fjernsynsteknologien. Det Stortinget i dag først og fremst gjør, er å godkjenne at de analoge fjernsynssignalene i bakkenettet kan slukkes innen utgangen av 2007. Bakgrunnen for dette er at den eneste søker på konsesjonen for utbygging av det digitale bakkenettet, Norges Televisjon – forkortet NTV – har satt som en viktig forutsetning at de analoge sendingene skal avvikles. Dette innebærer at det ikke vil være aktuelt med dobbel distribusjon, dvs. formidling av både analoge og digitale signaler samtidig i bakkenettet, fra nevnte dato. Dette kravet er høyst forståelig og skyldes framfor alt at dobbel distribusjon ville falle svært kostbart og etter alt å dømme medføre at det digitale bakkenettet ikke kunne realiseres av økonomiske grunner. Men behandlingen av denne stortingsmeldingen betyr ikke bare ja til slukking av de analoge fjernsynssignalene. Den betyr samtidig at Stortinget gir sin vurdering av hvilke kriterier som bør være oppfylt før de analoge sendingene avvikles. Disse kriteriene vil jeg komme nærmere tilbake til. Men først til begrunnelsen for å gjennomføre dette viktige teknologiskiftet. Overgangen til ny teknologi henger sammen med flere forhold. For det første den viktigste kulturpolitiske begrunnelsen: Dersom vi fortsatt ønsker å satse på det vi betegner som allmennkringkasting i Norge, og ønsker at dette skal være et allsidig og framfor alt riksdekkende, norskspråklig fjernsynstilbud, har vi knapt noe valg. Utbygging av digitalt jordbundet fjernsyn viser seg å være det eneste alternativ som kan sikre dette til en akseptabel pris. Alternativet ville være utbygging av bredbåndstilknytning til alle husstander i landet, men til en langt høyere og nærmest uoverkommelig kostnad. Et alternativ kunne være å forlenge levetiden for dagens teknologi ved å fortsette å sende i det analoge nettet. Dette har vært vurdert, og konklusjonen er at det i tilfelle ville kreve omfattende rehabilitering av betydelige deler av NRKs sendenett, som i dag er overmodent for fornyelse. Faren er stor for at denne rehabiliteringen ville koste like mye som utbyggingen av et nytt digitalt sendenett. I tillegg kommer at et digitalt bakkenett regnes for å være billigere å drifte enn et tilsvarende analogt nett, slik at totalregningen over tid ville ha blitt høyere ved å holde seg til den gamle plattformen. I tillegg til disse grunnene som taler for en overgang til en digital bakkebasert plattform, kommer at de fleste land rundt oss for tiden også er i ferd med å forberede en overgang til digitalt bakkenett. Tatt i betraktning at fjernsynsfrekvenser er en begrenset ressurs, hvor signalene ikke lar seg stanse av landegrenser, er det også nødvendig at vi samordner vår utbyggingsstrategi med landene omkring oss. Av de nevnte grunner framstår den analoge fjernsynsteknologien i dag som en «solnedgangsteknologi». Som saksordfører er jeg overbevist om at Stortingets flertall i dag treffer en klok beslutning når det gir sin støtte til den prosess Regjeringen har satt i gang. Jeg er svært tilfreds med at et bredt flertall slutter opp om de aller fleste føringene i innstillingen. Særlig vil jeg framheve Arbeiderpartiet og representanten Trond Giske, som på tross av et noe annet prinsipielt utgangspunkt har opptrådt som en ryddig og ansvarlig motpart. Dette gjorde det mulig å komme i mål med en flertallsinnstilling som jeg tror også vil være et svært godt utgangspunkt for Regjeringens videre forhandlinger om konsesjonen. Det vil være riktig å ta med at Stortinget også tidligere har gitt sin til slutning til en etablering av et digitalt bakkenett. Den gang, høsten 1999, sluttet Stortinget seg også til en viktig premiss for utbyggingen av det nye nettet, nemlig at det skulle skje gjennom en finansiering i markedet. Staten skulle med andre ord ikke delta i finansieringen. Denne premiss skal fortsatt legges til grunn for utbyggingen av det digitale bakkenettet. Stortingsvedtaket om markedsbasert finansiering har vært en nødvendig premiss for komiteen under behandlingen også denne gang. Dette har ikke minst gjort det nødvendig å utvise ansvarlig nøkternhet med hensyn til hvilke krav som kan og bør stilles til det selskapet som tildeles konsesjonen. Det er lett å se for seg at dersom det fra myndighetenes side blir pålagt for mange bindinger, vil det kunne undergrave selskapets bærekraft, noe som igjen vil umuliggjøre en utbygging av plattformen overhodet. Samtidig er dette en balansegang også i forhold til seermarkedet, for dersom kostnadene for den enkelte husstand blir for høye, vil interessen for å investere i dette tilbudet fort kunne bli svekket. Det er derfor understreket at den engangskostnaden alle må ut med fra starten, for bl.a. å dekke utgiften i forbindelse med kjøp av en mottakerboks, i hovedsak ikke må overstige 1 500 kr. Jeg sa noe om at Stortinget var invitert til å vurdere hvilke kriterier som bør være oppfylt før de analoge signalene avvikles. Regjeringen har i utgangspunktet satt opp seks punkter i meldingen som den mener må være oppfylt. Disse går bl.a. ut på at hele befolkningen skal ha tilbud om digitale sendinger, at overgangen må representere en merverdi for seerne, at anskaffelseskostnadene for mottakerutstyr skal være begrensede, at behovene for lokalfjernsynet må være ivaretatt, og at det legges til rette for en «åpen kanal». Under komitebehandlingen har så flertallet, bestående av regjeringspartiene og Arbeiderpartiet, blitt enige om utdypende merknader knyttet til disse kriteriene samt også enkelte tilleggskriterier. Disse partiene har understreket at alle må få tilbud om digital-TV, og at minst 95 pst. av befolkningen skal kunne ta inn signalene gjennom det digitale bakkenettet. På bakgrunn av beregninger som er foretatt når det gjelder mulig dekningsgrad, bør en slik målsetting være oppnåelig. Den resterende del av befolkningen som ikke vil kunne ta inn sendinger via det digitale bakkenettet, forutsettes i hovedsak å bli dekket via satellittmottaker. Andre kriterier som også ble føyd til under samtalene mellom regjeringspartiene og Arbeiderpartiet, er krav om dekning utenom fast bosetting, som i større hytteområder, langs kysten og for mobilt mottak langs hovedferdselsårene. Forutsetninger om tilrettelegging for lokal-TV og muligheter for at frivillige organisasjoner, livssynskanaler og andre ikke-kommersielle virksomheter reelt sett skal slippe til i bakkenettet, ble også understreket av flertallet. Plass i det digitale bakkenettet bør det også finnes til kunnskapsformidling fra f.eks. universiteter og høyskoler. I en tid hvor kommersielle krefter dominerer mediebildet, vil det for disse partiene være av stor betydning å sikre at det finnes kanaler som representerer en motvekt. Ikke-kommersielle organisasjoner og selskaper vil imidlertid etter alt å dømme få problemer med å konkurrere på like vilkår med kommersielle kanaler. Det er derfor viktig at dette blir med i vurderingen når konsesjonen skal tildeles. Det bør derfor legges til rette slik at det ikke-kommersielle programtilbudet kan distribueres til en for aktørene overkommelig kostnad. Som sagt er jeg glad for Arbeiderpartiets støtte til gjennomføringen av det digitale bakkenettet på de premisser som er nevnt. Jeg er glad også for at Senterpartiet har sluttet seg til våre merknader, samt at Sosialistisk Venstreparti også har gått inn i deler av dem, selv om partiet også fremmer avvikende forslag på enkelte punkter. På et par punkter har jeg merket meg at SV har gjort om enkelte av våre flertallsmerknader og satt dem fram i forslags form. Fremskrittspartiet er på sin side det eneste parti som går imot utbygging av et digitalt bakkenett. Det skal imidlertid innrømmes at det har vært litt vanskelig å få øye på hva som er Fremskrittspartiets alternativ, utover at de går imot hele utbyggingen av et digitalt bakkenett, men samtidig går sterkt inn for lokale fjernsynsstasjoner og livssynsstasjoner. Det er vanskelig å se hvordan dette kan henge sammen. Som nevnt er det betydelige mangler ved dagens fjernsynsdekning i Norge. Den er framfor alt skjevt fordelt. En betydelig del av befolkningen kan ikke ta inn programmene fra NRK2, og mange tar heller ikke inn TV 2. Med overgangen til den nye digitale tidsalder også via bakkenettplattformen, vil alle husstander kunne ta inn samtlige norske allmenn-TV-kanaler og sannsynligvis enda mye mer. Overgang til digital teknologi representerer således en betydelig reform som berører de aller fleste mennesker i dette land. Det har derfor vært maktpåliggende å understreke at dette må bli en løsning som viser seg å være til hele fellesskapets beste. Hele allmennkringkastingstanken er tuftet på dette prinsipp, og det er sterkt ønskelig at dette følger med over i den nye digitale fjernsynsvirkelighet. Dette bør være mulig.