Erna Solberg (Høyre), 2003-06-04:
Jeg er glad for at et bredt flertall i denne sal, det ser ut til å være nesten enstemmig, er enig i at vi trenger en bedre introduksjonsordning. Vi trenger et bedre system for å trekke nyankomne innvandrere raskere inn til selvhjulpenhet, til mulighet til å forsørge seg selv og sine, til å gi dem en anstendighet og en verdighet ved ankomsten – ikke tilvenne dem de sosiale hjelpeordningene, men derimot la dem få oppleve at de får en myk inngang, en inngang som er basert på de kompetansebehovene de har. Det er et viktig vedtak vi gjør i dag i forhold til loven, men det må altså ses i sammenheng med flere andre ting som gjøres for å etablere bedre integrering for nyankomne innvandrere. Stortinget fattet tidligere i år vedtak om rettigheter til realkompetansevurdering, som er et avgjørende virkemiddel og en rettighet, slik at de individuelle planene som skal fastsettes innenfor introduksjonsordningen, faktisk kan gjennomføres. Vi må innrømme at vårt samfunn er komplisert. Det er ikke lett å komme hit og bare få en jobb. Veldig mange av dem som kommer, og som har et reelt beskyttelsesbehov, kommer fra land som har så stor avstand til det norske samfunnet at det kan ta tid å komme inn og være yrkesaktiv – ikke minst er det viktig for at de skal få mulighet til å få vurdert sin realkompetanse og lage en plan for utviklingen videre, slik at de kan bruke ressursene sine og komme seg raskt ut i arbeid. I tillegg til introduksjonsordningen er det et tredje element som er viktig fremover, nemlig det arbeidet Regjeringen nå har gjort for å gjennomføre rett og plikt til norskopplæring. Det vil være et tilbud som skal gjelde alle utlendinger som kommer hit, også de som er familiegjenforente, noe som vil innebære at man både har rett og plikt til å delta i norskopplæring – i det vil det også være et samfunnselement. Men det vil ikke være det samme som ligger her, for det som ligger i denne loven, er at vi innfrir noe overfor en gruppe som vi har et større økonomisk ansvar for, enn den gruppen som måtte komme til vårt samfunn fordi de blir familiegjenforent. Dette er en gruppe som vi allerede i utgangspunktet bidrar med større overføringer til kommunene for, slik at de skal sikres en god integrering. Men man må altså forutsette større aktivitet. Jeg vil faktisk motsette meg tanken på at vi for familiegjenforente i fremtiden skal bruke f.eks. introduksjonsstønad som et virkemiddel. Men metodikken som ligger i loven, måten å samordne praksisarbeid og norskopplæring på, er selvfølgelig fullt brukbar. Det er fullt brukbart å lære – ikke bare for nyankomne utlendinger, men også for en del som allerede er i Norge – at å se disse tingene i sammenheng og å gi et heltidsopplegg, vil være bra. Jeg skal ikke gå detaljert igjennom alle merknadene. Jeg bare konstaterer at vi stort sett får flertall for det meste – med ett vesentlig unntak. Det unntaket er på et område hvor jeg skjønner at man kan ha andre synspunkter. Jeg har lyst til å illustrere med et eksempel hvorfor vi fra Regjeringens side har falt ned på det vi har gjort, som er et hverdags- og praksiseksempel. Det er mange av dem. Det er en del av dem som i dag egenbosetter seg, som faktisk gjør det fordi de skaffer seg en jobb i tiden mens de er på et asylmottak. De skaffer seg en bolig via arbeidsgiver – de flytter inn i en kommune. Det er ikke sikkert at kommunen der har vedtatt å ta imot noen, men de får lov til å bli der. Veldig ofte har de en familie som kommer for familiegjenforening. Eller kanskje de har en ektefelle allerede. Den ektefellen blir med flertallets forslag her ekskludert fra å delta i introduksjonsprogrammet. Det synes jeg står i skarp kontrast til det samme flertallets ønske om at andre som kommer for familiegjenforening, skal inn i introduksjonsprogrammet over tid. Det man gjør, er å ekskludere der hvor den ene er ressurssterk og klarer seg selv. Det har vi en del tilfeller av. Vi har ingen tro på at den åpningen som lå i loven, ville føre til at bosettingsordningene brøt sammen, for man må klare å skaffe seg sin egen bolig. Man må komme i havn. Man må ha et grunnlag for å klare seg på forhånd. Jeg håper også at stortingsflertallet ser at det er en viss motstrid mellom hvordan utfallet kan bli av det man nå nekter å gjøre, altså det man ikke vil ha med i loven, og de intensjoner man har om å trekke inn større grupper, og de som vil bli familiegjenforent. For hovedtyngden av dem som egenbosetter seg i dag, gjør det ofte på denne måten. Det er de mest ressurssterke som klarer å få seg en jobb – men de har altså ytterligere familie. Når det gjelder økonomien, har jeg lyst til å understreke at Regjeringen er uenig med KS i beregningene, men vi er enige om at vi skal diskutere beregningene videre. Vi har sagt at det blir mer utgifter i begynnelsen, det skal vi ta hensyn til, og så skal vi gå igjennom beregningene, slik at vi får et bedre beslutningsgrunnlag. Utgangspunktet er fullfinansiering også fra oss.