trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
André Oktay Dahl (Høyre), 2007-12-13:
Representanten Chaudhry har tidligere vært opptatt av norsk innvandrings- og asylpolitikk. I familiegjenforeningssaker har UDI for sine DNA-analyser brukt det britiske laboratorium – dvs. ett av de nærmere ti ulike offentlige og private laboratorier som brukes i Storbritannia også i straffesaker. I flertallsmerknaden skapes det et inntrykk av at private laboratoriers analyse av DNA på oppdrag fra det offentlige innebærer en privatisering av straffesakskjeden. Kan representanten Chaudhry klargjøre den prinsipielle forskjellen mellom en DNA-analyse i straffesaker på den ene siden og en DNA-analyse i forbindelse med familiegjenforeningssaker på den andre, og eventuelt opplyse meg om f.eks. Storbritannia, med sin Labour-regjering, har privatisert straffesakskjeden?
André Oktay Dahl (Høyre), 2007-12-13:
Jeg føler behov for å stille et oppfølgingsspørsmål til det spørsmålet jeg stilte, hvor jeg bad om en klarlegging av hva som er den prinsipielle forskjellen. Jeg er ikke i tvil om at det er en inngripen i menneskers liv ikke å gi dem lov til å møte sin familie. Og da må jeg spørre: Har ikke det en stor effekt for dem? Hva er grunnen til at Sosialistisk Venstreparti til det å sende DNA til utlandet i forbindelse med familiegjenforeningssaker og i forbindelse med straffesaker har to helt ulike tilnærminger? Hva er den konkrete, prinsipielle forskjellen? Hva består den i? Det fikk jeg ikke helt med meg.
André Oktay Dahl (Høyre), 2007-12-13:
Nå er alle positive til miljøet i Tromsø. Hvordan vil Regjeringen engasjere seg når det gjelder etableringen av det miljøet? Vil man ta initiativ i forkant av revidert – og budsjettet – for å sørge for at det kommer på plass i løpet av 2008? Et spørsmål også i tilknytning til RMI. Selvskryt skal man lytte til, for det kommer fra hjertet. Det er ikke overraskende at RMI i høring sier at de har full kapasitet, i motsetning til det de hadde da man overleverte rapporten til politidirektøren. Hvis kapasiteten ved RMI ikke er tilstrekkelig, kan da statsråden garantere at man ved første mulige anledning sender analyser til utlandet, slik at det ikke oppstår køer, som vi har sett tidligere ved RMI?
André Oktay Dahl (Høyre), 2007-12-13:
Til det siste kan det sies at GENA møter i retten i dag og har fungert som sakkyndig under Nokas-saken, så noe må de jo kunne, for å si det forsiktig. Men spørsmålet mitt gjelder RMIs egne opplysninger: Vil Regjeringen gjennomføre en kvalitetssikring av RMIs kapasitet, kostnadseffektivitet osv.? Det er faktisk ganske grunnleggende at Stortinget får seg forelagt en totalgjennomgang med hensyn til hvorledes det står til på RMI. Vi kan jo ikke bygge på det at RMI selv i en høring med Stortingets justiskomite sier at alt er i den skjønneste orden. Vil Regjeringen legge frem en slik vurdering? Og når vil den komme til Stortinget?
André Oktay Dahl (Høyre), 2007-12-13:
Det er vel på tide å lande denne debatten her. Men jeg bidrar til å forlenge den litt, for etter komitelederens innlegg og representanten Ballos innlegg om Høyres syn på kunnskap er det tydeligvis grunn til å stille noen av spørsmålene enda litt klarere. Hvordan kan det ha seg at man vurderer kompetansen på ett sted som bedre, når det i motsetning til det andre ikke er akkreditert, ikke har utviklet utdanningstilbud, og har ansatte med mindre formell utdanning i rettsgenetikk, og når det andre miljøet som har bedre kompetanse, faktisk brukes i retten som sakkyndige fordi de ønskes der på grunn av sin kompetanse og for å bidra til økt rettssikkerhet? Til overmål fungerer altså det andre, som man helst ikke vil snakke om og ikke bruke, som veileder, og man bedriver forskning. Og bare for å korrigere representanten Breen litt, så er det også ved Universitetet i Stavanger planer om opprettelse av et studium innen rettsgenetikk. Det som er felles, er at man mangler finansiering både i Tromsø og i Stavanger. Jeg har litt følelsen av at vi nesten diskuterer OL i Tromsø her. Alle er vel for at vi skal få OL i Tromsø etter hvert. Alle her er for at vi skal få et miljø i Tromsø. Men poenget er at vi må utvikle flere miljøer, og da er spørsmålet: Hvem er det vi tror raskest kan begynne å analysere DNA? Er det GENA, som allerede er akkreditert og har kompetent personale som kan ta prøver og analysere dem i løpet av et par døgn, eller er det Tromsø? Jeg heier på Tromsø, ikke i fotball, men i akkurat dette spørsmålet. Men det må være lov å ha to eller tre tanker i hodet samtidig, og det er altså representanten Aspaker og jeg som har tatt opp spørsmålet om Tromsø. Det er også derfor vi er glad for å ha fått det inn på flertallets side i merknadene. Jeg stilte et spørsmål til statsråden i sted som jeg ikke fikk svar på, og det er i forhold til RMI: Når vil Stortinget få seg forelagt en sak hvor RMI som sådan gjennomgås i forhold til kapasitet, kostnadseffektivitet og håndtering av DNA. Det må nødvendigvis komme i løpet av 2008 en eller annen gang, hvis vi skal ha håp om å få realisert de DNA-analysene som vi alle ønsker. Men helt til slutt – slik at vi lander, og jeg lander – er det grunn til å gjenta hovedpoenget fra i sted, nemlig at dette er en utrolig viktig sak. Men jeg håper at vi i hvert fall senest i revidert får svar på en del av de spørsmålene som både Fremskrittspartiet og Høyre har her i forhold til realismen i at analysekapasiteten i regi av RMI er nok til å dekke det behovet som vil komme ved selve utvidelsen, uavhengig av om vi ønsker GENA eller ikke.
André Oktay Dahl (Høyre), 2007-12-13:
Jeg tror ikke representanten Ballo skal begi seg inn på å tolke inn eventuell ulik tilnærming til spørsmålet om Tromsø hos representanten Aspaker og undertegnede. Vi forutsetter at Regjeringen følger opp. Riktignok har vi litt ulik dialekt, men ikke ulikt innhold og tilnærming i spørsmålet om Tromsø, så vi vil ha oss frabedt at man tolker inn den type uenighet. Hvis man er redd for at det er privat, så kjøp det opp da, eller pålegg RMI å samarbeide nærmere i en overgangsperiode. Det burde være mulig for en regjering, et rød-grønt flertall, som ønsker en aktiv politisk styring. Bygg videre på den kompetansen som er i GENA, så får dere gjort to ting på en gang. Det burde faktisk være ganske fornuftig. Det handler ikke engang om prinsipper, det handler bare om sunn fornuft. Ellers må jeg bare til slutt si at fra Høyres side er ikke dette noen kamp mot RMI, men en kamp for raskere analyse fra dag én.
André Oktay Dahl (Høyre), 2007-12-13:
Jeg har ikke tenkt å ta ordet mot loven, det er en enstemmig komiteinnstilling. Vi var litt for glade da vi skrev merknadene. Vi kom litt i førjulsstemning. I sitt innlegg i stortingsdebatten tok Dørum opp noe veldig grunnleggende, nemlig om varslervernet er godt nok. I innstillingen sier vi at vi er veldig glad for at et vern er på plass. Ja, vi er glad for at det har kommet en lovregulering, men Høyre er også i tvil om dette er godt nok, og har gjentatte ganger i andre komiteer i dette hus understreket behovet for å ha om mulig enda strengere og klarere varslingsregler. Så i tilknytning til statsrådens svar vil jeg anmode om at man også sørger for å evaluere effekten av dette så raskt som mulig, og kommer tilbake til Stortinget med eventuelle lovendringer som gjør at varslervernet ikke bare blir en papirbestemmelse, men en effektiv lovformulering. Når det gjelder selve loven, er vi glad for at den er på plass, da vi vet at bare én av ti nordmenn tror at myndighetene greier å håndtere korrupsjon. Det betyr at ni av ti ikke har særlig stor tillit til oss. Det bør være et tankekors, og derfor er denne loven en viktig brikke i det arbeidet som vi alle må gjøre for å gjenoppbygge den tilliten som folk har mistet gjennom f.eks. de siste dagers hendelser.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2007-12-13:
Ein av hovudgrunnane til at ikkje vi går for å oppbevara dei biologiske prøvane, er at vi er redde for at dei skal verta bruka på forsking i framtida. Når vi har ein stor database over dømde kriminelle, kan nokon verta freista til å forska for å finna om ein finn felles ting som kjenneteiknar ein kriminell, f.eks. ein mordar. Kva er Framstegspartiet sitt syn på slik forsking i dag? Dersom dei er imot, kvifor skal vi tru på at dei ikkje snur i denne saka, slik som dei som regel gjer etter ei lita stund i andre saker?
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2007-12-13:
Eg la merke til at representanten Dahl prøvde seg på ei lita bortforklaring med omsyn til kva som er sagt eller ikkje sagt. Difor vil eg koma med eit sitat frå merknadene til Høgre: «Høyre viser avslutningsvis til sine merknader knyttet til regjeringspartienes stempling av allerede eksisterende fagmiljøer, som f.eks. GENA i Stavanger.» Dette har også vore brukt i media. Arbeidarpartiet og regjeringspartia har ikkje noko imot GENA, men vi held på prinsippet om at heile strafferettskjeda skal vera offentleg, noko saksordføraren har gjort greie for på ein god måte. Spørsmålet mitt er veldig enkelt og greitt: Kvar i merknadane har vi omtala og stempla GENA – kvar?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2007-12-13:
Jeg forstod på representanten André Oktay Dahl at Høyre hadde gått inn for at det skulle etableres et rettsgenetisk laboratorium i Tromsø, og at man også kunne tidfeste datoen da man fikk ideen, nemlig den 14. april i 2007, hvorpå så Dahl har redegjort for at man tror de verken har kapasitet til det eller vil kunne komme i gang i 2008, og at dette er funksjoner som andre helst bør overta. Kunne man fått et mer presist svar fra Høyre? For hvis det er slik at man den 14. april gikk inn for at det skulle etableres, så kunne man kanskje med noe større entusiasme også nå argumentere for at det faktisk bør gjøres. Er det slik at Høyre går inn for det, eller er det sånn at Høyre faktisk er litt lunken?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2007-12-13:
Når vi senere skal votere i denne saken, kommer man altså til å ha et voteringstema over tre paragrafer til endring i straffeprosessloven, og de kommer til å bli vedtatt enstemmig. Alt som foreslås fra Regjeringen, kommer til å bli vedtatt enstemmig. Det er jo tre tilhørere i denne salen nå, og jeg tror ikke mange av dem vil ha forståelsen av at det er enstemmighet i denne salen knyttet til lovvedtaket. Men det er det altså. Slik har det dessverre en tendens til å bli i forhold til opposisjonen når det gjelder diskusjoner omkring viktige juridiske spørsmål. Fordi man har så lite å angripe Regjeringen for, må man helt ut på flankene, helt ut til perifere problemstillinger og blåse dem opp til dimensjoner som ikke er til å kjenne igjen, for på den måten å søke å skape et inntrykk av stor uenighet. Heldigvis har jo Venstre gjennom sine forslag her klart å trekke fram en del prinsipielle sider ved denne saken som faktisk er viktige. Datatilsynet ved Georg Apenes har understreket betydningen av at det registeret man en gang kommer inn i, må det finnes noen muligheter for å komme ut av. Det er litt som i «Hotel California» av Eagles, der man sier noe sånt som at «you may check in any way you want, but you can never leave». Slik må det ikke være med denne typen register, og spesielt må det gjelde for unge lovbrytere. Det må finnes muligheter for å rehabilitere seg og komme seg ut av registeret. Jeg må si at jeg på vegne av SV er velig glad for de signaler statsråden har gitt, om at innholdet i forslaget tas på alvor, men at det på grunn av ordlyden er hensiktsmessig å få det omgjort til et anmodningsforslag, og at det vil bli tatt hånd om. Det regner jeg med at Venstre vil ta hensyn til. Jeg oppfatter Høyre som et parti som er opptatt av utdanning, som er opptatt av at universitetsmiljøer skal styrkes, og at de skal gis et innhold. Og hva er det vi snakker om når det gjelder analyser av DNA-materiale i offentlig regi? Det er jo ikke bare at man registrerer i et register, det er også at det er opphav til forskning. Det er opphav til at man i ettertid kan skrive artikler fra akademiske miljøer, der man sammenligner fingeravtrykk og DNA for på den måten å analysere hva som er konsekvensene. Slike utenlandske artikler har vi sett. Så kjører den ene etter den andre her på at man nærmest prinsipielt skal insistere på at ting skal sendes til utlandet og til private laboratorier, for på den måten å svekke disse miljøene. Det er grunnen til min replikk til André Oktay Dahl. Jeg tror ikke Tromsø-miljøet kan føle seg særlig betrygget med de rundene vi har sett her i dag, hvis det er på den måten Høyre har tenkt å styrke Tromsø-miljøet med hensyn til at universitetsmiljøet der skal få mulighet til å foreta den typen analyser. Derimot er jeg rimelig trygg på at vi i Regjeringens regi skal kunne få det til.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2007-12-13:
Jeg oppfatter at det som representanten André Oktay Dahl sier, og det som Elisabeth Aspaker sier, er noe forskjellig. Man framstiller det som at et universitetsmiljø nærmest skulle være uforberedt på å ta i bruk denne typen metode, mens et privat laboratorium står klar. Noe av det samme har vi hørt fra Fremskrittspartiet. Jeg synes det er en forunderlig måte å resonnere på hvis vi erkjenner at kapasiteten i Norge på dette området har vært for dårlig, slik at vi har måttet sende en del analyser til utlandet. Skal man gjøre det at det har vært sendt analyser til utlandet, til et prinsipp som man skal videreføre, eller skal man være opptatt av å sikre kvaliteten, utvide kapasiteten og få til flere analyser i faglig sterke miljøer? Det er jo det det handler om. Man vil aldri, med mindre man knytter det til universitetsmiljøer eller store sykehusmiljøer, kunne sikre at det er rettsmedisinere, genetikere og patologer til stede. Det er jo det det handler om. Det vil et privat laboratorium vanskelig kunne tilby. At man skulle mistenkeliggjøre dem, er det ikke snakk om. Men vi har i det siste, bl.a. fra universitetsmiljøet i Oslo, fått presentert artikler fra utlandet der man sammenlikner resultatene av fingeravtrykksanalyse med DNA-analyse, og hvor man i ettertid kan påvise at fingeravtrykk på langt nær har vært så sikkert som man først trodde. I forbindelse med høring i justiskomiteen har vi fått presentert at den kodifiseringen som skjer av DNA, om noen år sannsynligvis vil kunne utvides. Det er pr. dato i all hovedsak utenlandske miljøer som gjør den erfaringen at man med DNA kan gå lenger. Men det ønsker vi at også norske miljøer om noen år skal kunne gjøre. Vi ønsker at man skal styrke disse fagmiljøene, kjøre flere av analysene i Norge, og på den måten være med i den utviklingen. Det handler selvfølgelig om kvalitetssikring opp mot rettsvesenet, men det handler også om å styrke de akademiske miljøene. Derfor synes jeg at spesielt Fremskrittspartiet fullstendig er på blindspor i måten å argumentere på. Man argumenterer altså rent prinsipielt for at noe må skje der det skjedde før, fordi man pr. dato ikke har de miljøene på plass i Norge. Hvis det var slik, var Christian Barnard den eneste i verden som kunne gjennomføre hjertetransplantasjoner, fordi han gjennomførte den første i Cape Town i 1967. La oss for all del være opptatt av at det er de norske fagmiljøene som skal styrkes. Flere enn Elisabeth Aspaker har vært opptatt av det veldig lenge, selv om ikke alle har løpt til Nordlys dagen etter at man ble opptatt av det.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2007-12-13:
For det første står vi i det norske parlamentet og ikke i det britiske. Britene får ordne opp i sin lovgivning på sin måte. For det andre ser vi en klar forskjell mellom det å analysere bevis i straffesaker og det å analysere bevis i andre typer saker, f.eks. familiegjenforeningssaker. Det er umulig for den sittende regjering å privatisere bevismateriale. Det som er underlig for meg, er at et parti som Høyre, som er genuint opptatt av personvernet og av at mennesker ikke skal kunne dømmes på feil grunnlag, ikke ser noen betenkeligheter ved det at bevismateriale som kan avgjøre menneskers skjebner, skal kunne bli utsatt for veldig mange menneskers analyse og bli misbrukt.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2007-12-13:
Jeg prøver å si at SV og Høyre burde være enige om at det er en enorm forskjell mellom det å være tiltalt i en sak og det å søke om familiegjenforening. Det er for meg meget underlig at representanten André Oktay Dahl klarer å sette disse to sakene i samme bås, og ikke ser noen prinsipiell forskjell mellom dem.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2007-12-13:
Når et menneske blir utsatt for vold, kan samfunnet dessverre ikke fjerne den smerten og de lidelsene som offeret utsettes for. Samfunnet kan heller ikke erstatte tapet av en omsorgsperson. Samfunnet kan imidlertid stille opp for ofrene og de etterlatte slik at de slipper å få økonomiske problemer i tillegg til volden og savnet. SV er meget glad for at Regjeringen har lagt fram proposisjonen om utvidet voldsoffererstatning. Barn som er vitne til vold, etterlatte og søsken til drapsofre, og mennesker som får personskader på grunn av alvorlige trusler, skal gis rett til voldsoffererstatning. Dette vil gi voldsofrene nødvendig bistand og beskyttelse, samtidig som de sikres rett til erstatning. Også barn som er vitne til vold, skal få erstatning. Jeg mener, og jeg er glad for at hele komiteen er enig, at det er liten eller ingen forskjell mellom fysisk vold og trusler om fysisk vold. For eksempel for et barn er en trussel om vold minst like reell som selve anvendelsen av vold. Trussel om vold kan etterlate alvorlige skader på barnets psykiske helse og mentale utvikling. Vi er derfor meget tilfreds med at Stortinget i dag vil vedta å utvide grunnlaget for voldsoffererstatning fra å omfatte straffbare handlinger til trusler om straffbare handlinger. SV er svært fornøyd med at endringene legger opp til en liberalisering av anmeldelseskravet. Det er ikke slik at det første den som har vært utsatt for vold eller trusler om vold, tenker på, er å oppsøke nærmeste politistasjon for anmeldelse av saken. Regjeringen foreslår at for å få erstatning etter voldsoffererstatningsloven trenger ikke anmeldelsen til politiet lenger å skje med en gang. Dette vil bety at flere vil kunne ha krav på erstatning. Jeg er fornøyd med at komiteen ønsker denne realiseringen velkommen. SV har forståelse for at et voldsoffer i noen tilfeller vil kvie seg for å begjære straff, siden voldsutøveren i mange tilfeller vil være i nær slekt med offeret. Det oppstår derfor en sterk lojalitetskonflikt dersom offeret må begjære straff for å få erstatning. Regjeringen foreslår å sløyfe dette kravet. Vi ønsker også dette forslaget velkommen. Jeg er meget fornøyd med at det her innføres en særskilt foreldelsesregel for barn og unge. Mange barn og unge vil kvie seg for å anmelde voldsutøvelsen, eller kan være hindret fra å gjøre det på grunn av sin unge alder. Det samme gjelder søknad om voldsoffererstatning. Det er derfor svært hyggelig at Regjeringen foreslår at det er tilstrekkelig at søknaden om erstatning framsettes før skadelidte fyller 21 år, og ikke minst hyggelig er det at Stortinget kommer til å slutte seg til dette forslaget. I dag er øvre grense for voldsoffererstatning 20 G. I de tilfeller der det er flere ofre for samme hendelse, er det i dag slik at de skadelidte må dele erstatningen seg imellom. Denne bestemmelsen kan virke urimelig i enkelte tilfeller, f.eks. når det er flere søsken som er etterlatt. Det er gledelig at Høyre har vært en samarbeidspartner når vi ber departementet om å komme tilbake med en nærmere gjennomgang av ordningen i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett for 2008.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2007-12-13:
Reformer i politiet har vært kommentert. Enhver reform i politiet er viktig. Representanten Bjørnflaten spør hvorfor det ikke har skjedd før, så la oss ta det i et litt halsbrekkende tempo. Hva har skjedd? Politidirektoratet – 1999, nye politimetoder – 1999, politireform – 2000, 2001, 2002, osv., terrorlovgivning – 2002, straffeloven § 242 a, som behandles senere i dag – 2002, tiltak mot organisert kriminalitet – 2003, handlingsplaner mot trafficking og vold i nære relasjoner – i løpet av samme periode, utvidede politimetoder – 2005, Catch og Kripos – samme periode. Jeg vil tro at deler av politiet fortsatt har behov for å avspasere deler av denne innsatsen. Men verden roper stadig på nye reformer, derfor kom det nå i dag. Dette får bli min inngang til å kommentere de to forslagene jeg har lagt fram. Når det gjelder det ene forslaget mitt, om at det må være en utgang når det er en inngang – det er vel også i henhold til Skriften – er jeg glad for statsrådens åpne holdning til det. Jeg oppfatter at han vil sørge for at dette temaet blir skikkelig belyst i forbindelse med politiregisterloven. Jeg føler at når det kommer tilbake som en skikkelig sak til Stortinget, har jeg oppnådd det jeg ønsket å oppnå med dette forslaget. På det grunnlag gjør jeg forslag nr. 1 om til et anmodningsforslag, som jeg selvfølgelig er innforstått med går videre til Stortinget. Når det gjelder forslag nr. 2, vil jeg si følgende: Vi har tidligere i arbeidet med ulike deler av kriminalpolitikken vært opptatt av å bruke harpun og ikke snurpenot. Det er min ærlige overbevisning at i stedet for å gi fullmakt til å gå inn og registrere selv dem med lavest straff, for deretter via forskrift å lage unntak for dem man i hvert fall ikke vil ha med, som representanter i denne salen har gjort, er det bedre å sette grensen slik at man får med omtrent dem man vil nå. Jeg er ganske urolig for at man skaper forventninger til oppgaver som politiet ikke uten videre kan løse. Det har fram til i dag vært slik at politiet også har kunnet bruke fingeravtrykk. Men politiet har ikke ressurser til å springe rundt og ta fingeravtrykk i alle de sammenhenger hvor de kunne ha gjort det. Hadde de gjort det, kunne de løst veldig mye. Samtidig vet vi f.eks. at politiet har fått ned overraskende mange – et svært antall innbrudd i bil, f.eks. i borettslag i Oslo-området, ved å ha et tett og godt samarbeid med lokale grupper i borettslag og andre. Man har fått oppklaringsprosenten bra i været i viktige områder i Groruddalen. Så det er ikke bare én metode for å bekjempe ulike former for kriminalitet, det er summen av metodene. Venstre ser også på DNA-registeret som en viktig metode, men vi har valgt en annen inngangsverdi. Det må man oppfatte som et innlegg i den kriminalpolitiske debatten. Vi har valgt å fokusere på dette og i denne omgang ikke på hvem som skal utføre hvilke laboratorieprøver. Derimot er vi svært enig i at det alltid skal være en «second opinion», og vi er veldig glad for at det er understreket så kraftig som det er gjort fra de ulike representantene i komiteen, ikke minst fra sakens ordfører.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2007-12-13:
Jeg tar ordet utelukkende for å si at Venstre slutter seg til komiteens flertall, og argumentasjonen er framført på en ryddig og skikkelig måte av sakens ordfører. Vi er altså med i den store og brede allianse mellom regjeringspartiene og Høyre, så her blir det en samling av borgerligheten og de rød-grønne. Så får vi konstatere at Fremskrittspartiet ikke er en del av det.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2007-12-13:
Venstre er glad for den utvikling som har skjedd med voldoffererstatningsloven siden man for første gang, for noen år tilbake, begynte å endre den, fordi vi ble klar over hvilke voldsofre vi hadde i landet, og hva de var utsatt for. Det som nå skjer, er at vi tar inn over oss den erkjennelse som ordningen med voldsoffererstatning har gitt oss. På en rekke områder utvides ordningen. Man har sett på hvem som kommer inn under den, og hvordan man kan sørge for at ordningen blir mindre stivbent og greiere å håndtere, slik at folk som har vært utsatt for traumer eller vold, får en sjanse til å komme inn under systemet. Dette er kortutgaven av det som er framlagt. Så synes jeg også det er bra at det som var en åpning i forbindelse med debatten om Justisdepartementets budsjett den 3. desember, nå er fanget opp, ved at komiteens flertall, regjeringspartiene og Høyre, vil komme tilbake til den situasjonen hvor det er mer enn ett offer, og vil gjøre det på en skikkelig måte. Venstre støtter hele denne tilnærmingen. Jeg skal ikke utdype dette på noen annen måte enn å understreke, på samme måte som andre representanter har gjort tidligere, at voldsoffererstatningsordningen er én pilar for å gi ofre for vold oppreisning. En annen pilar er de ulike handlingsplaner som har vært lagt fram gjennom årene, og senest fra den sittende regjering nå i dag, så vidt jeg skjønner, og som går på å bekjempe vold i nære relasjoner. En del av det har jo vært å styrke politiets kompetanse, som har vært utviklet gjennom flere år, og i den sammenheng også utvikle kompetansen i andre viktige deler av samfunnet, bl.a. i helseapparatet. Jeg vil også understreke det som representanten Aspaker var inne på, nemlig det forsøket som har pågått i Trondheim, i et tett samarbeid mellom påtalemyndighet, Trondheim kommune og politiet, hvor det har vært et støttekontor for voldsofre som nok har favnet bredere enn det vi ellers har hatt på rådgivningskontorene for kriminalitetsofre, og som etter Venstres mening sikkert vil gi oss veldig god innsikt i hvordan vi kan gå videre. Så – sent på kvelden: Det handler om at vi i dette landet, bit for bit, tar det som har vært holdt skjult, holdt inne i det private rom, ut i det offentlige, gir rettsbeskyttelse og sørger for at rettsstaten kommer noen skritt nærmere mennesker som har blitt usynliggjort. Og det at man for det første understreker muligheten for å slippe foreldelsesfrister for noen av situasjonene, og at man styrker situasjonen for barn, er i denne sammenhengen svært positivt. Venstre gir sin helhjertede støtte til innstillingen. Fremskrittspartiet får ha sine forslag. Vi synes vel at de også kunne sett med sinnsro fram til det som kommer senere, men det er ulik sinnsro hos partiene, og det får vi ta til etterretning.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-12-13:
Vi er opptatt av at RMI skal kunne ta disse prøvene og drive det analysearbeidet som skal gjøres. Jeg har lagt merke til i debatten i dag at det en rekke ganger har vært hevdet at det nå skal være store kapasitetsproblemer ved RMI. Jeg viser til hva RMI sjøl sa under høringen i Stortingets justiskomite, som jeg har fått en kopi av, hvor de nettopp peker på at personprøvene nå ekspederes rimelig raskt. Når det gjelder sporprøvene, ble det opplyst fra RMI at ca. 80 pst. av disse sakene besvares skriftlig innen åtte uker. Jeg oppfatter det slik at man faktisk nå har kapasitet til å gå inn i denne utvidelsen, særlig når vi ønsker å styrke RMI på denne måten. Da mener jeg det heller ikke vil bli behov for å innhente hjelp fra utlandet.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-12-13:
Vi kan ikke garantere at vi kommer til å sende prøver til utlandet hvis det blir kapasitetsproblemer. Det kan hende man må finne andre løsninger på det. Men det vi kan garantere, er at vi skal koble opp en endring i loven med en betydelig satsing i budsjettet, slik vi gjør nå. Det er jo derfor vi har bevilget såpass mye penger som vi har gjort. Det er klart at det nå er et trykk på alle aktører som skal ha denne reformen på plass fra siste halvår av 2008, nettopp for å få dette til å gå. Vi jobber nå under høytrykk for å få denne reformen i gang. Da er det sentralt at kapasiteten skal dekkes opp.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-12-13:
Jeg mener at hovedspørsmålet i denne debatten gjelder kvaliteten, som RMI faktisk borger for. Når vi nå også får på plass akkreditering for RMI, mener jeg at det er avgjørende for framtidas reform. Vi ønsker oss ikke et sterkt innslag av private aktører når det gjelder å innhente svar på prøver. Vi er helt åpne og ærlige på det. Vi mener at den kompetansen først og fremst ligger hos RMI. Det ligger også noe mer der enn bare det å innhente prøver og analysere prøver. Det innebærer også at man skal møte i retten og forklare ganske vanskelige sammenhenger, slik at dette krever sin mann. Jeg er ikke sikker på om Fremskrittspartiet og Høyre har gått grundig inn i de private aktørers kompetanse, særlig med hensyn til det å ta sporprøver. Personprøver kan være enklere, dem kan man kanskje håndtere greiere i utlandet. Men når det gjelder sporprøver, må jeg si at jeg syns vi skal være veldig varsomme med å utvide mulighetene for at andre enn RMI skal gjøre det.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-12-13:
Ja, vi vil kvalitetssikre de opplysninger vi får inn i en slik prosess – helt åpenbart. Vi har mer kontakt med aktører i forbindelse med denne store reformen enn de notatene man legger igjen i Stortingets justiskomite. Det skulle bare mangle! Det er en veldig viktig utfordring for oss, særlig når man nå innfører sentral finansiering av prøvene og satser store midler på dette, at vi sier det samme her som vi har sagt med hensyn til hvordan vi drifter politi, hvordan vi drifter kriminalomsorg – at vi til enhver tid kvalitetssikrer, slik at det ikke blir overprising, og slik at vi får gode, rimelige, effektive løsninger. Men her gjelder det, som ellers i strafferettspleien, at man må hensynta krav i forhold til både rettssikkerhet og personvern som gjør sitt til at man ikke bestandig må velge kroner og øre – altså pris – men at man må sikre at hele prosessen rundt analysene er god.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-12-13:
Det jeg svarer, er at jeg ikke kan garantere at prøver ikke blir sendt verken det ene eller det andre sted en gang i framtida. Regjeringa jobber ut fra at det er RMI som skal analysere disse prøvene. Vi har valgt det, fordi vi mener at det gir best garanti med tanke på analyseresultatets kvalitet opp mot personvern og rettssikkerhet. Jeg ser at Høyre og Fremskrittspartiet umiddelbart velger å trekke inn andre aktører og nærmest også går god for dem. Det velger ikke vi å gjøre. Vi mener at det er viktig, når vi har en så stor reform, at vi bygger opp skikkelig kompetanse på RMI. Vi mener at de er best i stand til å håndtere disse prøvene, og at det også vil avstedkomme en praksis som er best med hensyn til pris og resultat, som igjen kan gi politiet best hjelp for å oppklare mer kriminalitet.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-12-13:
Vi står altså nå foran et av de store, viktige lovvedtakene i Odelstinget i denne perioden, et av de viktigste grepene for å oppklare mer kriminalitet – en av de viktigste metodene for politiet – noe som kan bidra til at oppklaringsprosenten stiger betydelig. Da er det flertallets oppfatning at befatningen, ansvaret og kompetansen i Norge når det gjelder denne nye, viktige utvidelsen i metodebruken, skal ligge på det offentlige. Det er bakgrunnen for at vi har valgt å peke på RMI. Vi mener det er – og vil bli – et veldig godt fagmiljø, nettopp gjennom framtidig akkreditering, gjennom den satsingen vi har, og gjennom den innfasingen vi skal ha av denne reformen. Vi skal gjennom nærmere regelverk definere hvor grensene skal gå, og hvor mange prøver som skal tas. Samtidig skal vi også ved siden av rettssikkerhet og personvern ivareta muligheten for at dette faktisk også skal håndteres på norske hender i et kompetansemiljø som vi bygger opp, og som jeg tror – jeg synes representanten Ballo satte veldig godt ord på det – blir et veldig sentralt kompetansemiljø for dette. Vi har også pekt på, som flertallet i komiteen gjør, at det er nyttig å ha en «second opinion» med hensyn til de vurderinger som gjøres, og her er det naturlig nok pekt på Tromsø. Det er flere som har gjort det. Sånn sett mener jeg dette er en god løsning og god strategi. Så får Fremskrittspartiet ri sine prinsipper med hensyn til om man skal sende det til utlandet eller gjøre det privat. Det jeg reagerer på i dette, er at man nærmest har akkreditert noen aktører, uten, etter mitt skjønn, å gå nærmere inn i hvor god man er, bl.a. til å ta sporprøver. Det synes jeg er merkelig. Jeg synes faktisk at den akkrediteringen er noe som man skal frita oss politikere for å bedrive. Det at Regjeringa har valgt å satse på Rettsmedisinsk institutt, er nettopp på bakgrunn av at vi mener at vi der også får best mulig garanti for framtida for at vi får gode resultatanalyser, samtidig som vi har mulighet for å fase inn en for oss veldig stor reform, på en måte som gjør at vi får det ut av ressursene som vi faktisk ønsker oss.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-12-13:
Jeg vil bruke anledningen nå i denne debatten, hvor vi vedtar en av de viktige pilarene – som representanten Dørum sa – i kampen mot vold, til også å si at Regjeringa har i dag framlagt sin handlingsplan mot vold i nære relasjoner, kalt «Vendepunkt». Det er to aspekter i det. Det er 50 tiltak. Det er seks statsråder som er ansvarlige, og som står bak – Regjeringa som helhet står jo bak, men det er seks utpekte statsråder. Vi håper det blir en plan som kan bidra til to ting – for det første å løfte fram vold som skjer hjemme hos folk, og som rammer barn og kvinner særlig hardt mange ganger. Det er tillitsbrudd, og man har ikke noen annen trygg havn å søke. Det andre er at vi håper at tiltakene, og også det Odelstinget i dag skal vedta, vil bidra til at vi i noen av tilfellene hvor politiets og domstolenes innsats ikke bestandig fører fram i den forstand at man får tilstrekkelig bevis for straffeskyld, i større grad kan utvikle sivile spor som gir aksept og forståelse for dem som rammes, sjøl om man ikke nødvendigvis har tilstrekkelig bevis, eller man ikke ønsker straffesak. Voldsoffererstatningen er en slik pilar, hvor folk føler at man i stor grad blir trodd i forhold til sin beskrivelse av det hele. Jeg har ingen tro på at penger alene kan løse særlig mange problemer for noen av dem som utsettes for alvorlige overgrep, vold eller trusler, men jeg har tro på at et vedtak og en bekjentgjøring fra det offentlige, bl.a. gjennom voldsoffererstatningsordningen, kan bidra til at de som er ofre, føler at man i større grad blir hørt og trodd i forhold til den opplevelse de har av situasjonen. Derfor er det gledelig at vi samler et så bredt flertall for det å utvide denne ordningen, særlig henimot barna. At man nå bringer inn som element i voldsoffererstatningsordningen den vold som rammer barn i nære relasjoner også som vitner, er jo et kraftig signal til de voksne i forhold til hvordan man håndterer barn i en slik situasjon – at det nærmest er et overgrep å måtte gå inn i slike situasjoner og gjentatte ganger ofte se at andre som er nærstående, rammes av vold. Så jeg er veldig glad for at vi får full tilslutning til det, og det er et viktig signal vi sender ut med det. Jeg tror det også kan bidra til å løfte blikket og fokuset i forhold til denne type alvorlige kriminelle handlinger. Det er også positivt at vi nå får ryddet av veien de foreldelsesregler som har bremset mye av mulighetene, særlig for barn, til å få erstatning, barn som ikke naturlig tenker på det å kreve erstatning kanskje i 14–16-årsalder, men som vil ha muligheter til å få det. Dessuten vil jeg understreke også fra denne talerstol at når forarbeider skal tolkes, uttalelser i Odelstinget skal tolkes og brukes i rettspraksis i utformingen av disse reglene, er et av motivene for å endre bestemmelsene i denne runden at vi ser på vold som skjer i nære relasjoner, som en helt særegen alvorlig handling, og som vi mener helt klart berettiger til det å kunne innrømmes voldsoffererstatning. Så får det være et av de 50 tiltakene som kan bidra til en større mobilisering enn det vi har sett tidligere, og som kanskje kan vekke bjørnen som sover.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-12-13:
Jeg mener at det ikke er noen forskjellsbehandling som skjer i dag. Det som er problematisk for mange, er at taket etter deres mening er for lavt, slik at der hvor det bl.a. er flere søsken, vil hver søsken få mindre erstatning enn om man var en eller f.eks. to søsken. Dette er jo ingen enkel problemstilling bare å ta sånn over bordet, slik det har blitt framstilt fra Fremskrittspartiet. For det første må vi stille spørsmål om hvor taket i så fall skal gå, hvis man ønsker å sette et tak. Er det slik at det er selve beløpets størrelse som er avgjørende for reparasjonen for de fornærmede? Det er det ene. Det andre spørsmålet er om det er riktig at man skal dele på hver søsken f.eks. helt like deler og behandle enebarn helt likt som et barn som kommer fra en søskenflokk hvor det er flere søsken. Mange vil hevde at det å være i en søskenflokk, faktisk også bidrar til at skadene blir mindre. Så jeg syns det er god grunn til å se nærmere på dette, om vi skal gå for en utvidelse av taket.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2007-12-13:
Hvis det var slik at vi politisk kunne vedta at RMI for evig tid ville ha kapasitet til å løse alle utfordringer, ville ikke dette vært noen problemstilling. Men jeg forstod statsrådens svar i stad slik at det faktisk har vært sendt prøver til utlandet for analyse. Da unnlot statsråden å svare på det som var representanten Hornes spørsmål, nemlig: Hva er den prinsipielle forskjellen mellom å sende slike prøver til analyse, f.eks. til Sverige eller til England, og å sende dem til Stavanger?
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2007-12-13:
I replikkordskiftet litt tidligere i sted var statsråden veldig opptatt av kvalitet. Jeg mener bestemt at statsråden forsøkte å gi inntrykk av at opposisjonen, nærmere bestemt Høyre og Fremskrittspartiet, ikke var så opptatt av kvalitet, fordi man var opptatt av at andre enn RMI skulle kunne drive med DNA-analyse. Jeg synes det er underlig at statsråden forsøker å gi inntrykk av at alt som skjer på RMI, er kvalitativt overlegent alt som ellers skjer. Det er grunn til å minne om at RMI fortsatt ikke er akkreditert. Det er heller ikke slik som statsråden forsøkte å fremstille det, at Fremskrittspartiet og Høyre trekker inn mange andre private aktører og nærmest går god for dem. Det det var snakk om i replikkordvekslingen, var prøver som RMI hadde sendt til akkrediterte laboratorier i utlandet for analyse. Da er det en dobbeltkvalitet: Det er akkrediterte laboratorier som behandler prøvene, og det er RMI som har sendt prøvene dit – og der skal jo, slik jeg oppfattet statsråden, nær sagt all hjernekapasitet ligge, både i verden og i alle fall for Norges vedkommende. Jeg kunne tenke meg å utfordre statsråden litt mer konkret på akkurat dette, for jeg synes ikke han svarte veldig godt. Situasjonen er at man står i fare for at analysekapasiteten ved RMI, til tross for økningene og styrkingen som alle er enige om, ikke er tilstrekkelig. Hva skal RMI da gjøre i mellomtiden? Man må ikke spille for mye tid av hensyn til den videre etterforskningen. RMI har sendt analyser til utlandet når ventetiden har blitt for lang. Skal statsråden nå forby det? Skal han legge hindringer i veien for at RMI kan bruke andre hvis det er behov for det, og sakene hoper seg opp? Jeg vil gjerne at statsråden er tydelig på dette, for jeg føler at han i dag driver en form for dobbeltkommunikasjon fra talerstolen. På den ene siden sier han at dette skal drives av det offentlige – punktum. Men på den andre siden har han ikke tatt avstand fra den praksis som han åpenbart har skissert har vært tilfellet tidligere, at man har brukt utenlandske laboratorier. Det er merkelig, for vi har et laboratorium i Norge som er akkreditert, og som kan brukes hvis det blir kødannelse eller lang ventetid. Jeg synes det er underlig at statsråden på en måte har en prinsipiell aversjon mot alt fordi det er privat, og antyder at kvaliteten på det som utføres hos de private, ikke er god nok i forhold til de kravene man setter til RMI. Det henger rett og slett ikke sammen.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2007-12-13:
Jeg skal være kort, men jeg synes det er unødvendig av representanten Ballo å ta på seg den belærende hatten og snu problemstillingen på hodet og late som om Fremskrittspartiet vil innføre et prinsipp om at man skal sende DNA-analyser til utlandet. Det viser jo at representanten Ballo i hvert fall ikke har lyttet til noe av det representanten Horne og jeg har sagt fra denne talerstolen i dag. Det synes jeg er bekymringsfullt. Det vi sier, er at vi ikke vil gjøre det motsatte. Vi vil ikke gjøre det til et prinsipp at man ikke skal kunne bruke andre analyselaboratorier. Det er det som er utfordringen ved at Regjeringen nå sier at den ønsker at alt dette skal gjøres av det offentlige. Fremskrittspartiet vil ha en praktisk tilnærming til denne problemstillingen, slik at man har muligheten til å løse eventuelle kapasitetsproblemer som man har sett i historien, og som man helt sikkert – uansett hva Regjeringen håper og tror – vil se i fremtiden. Det er det som er utgangspunktet. Jeg opplever at både statsråden og representanten Ballo nå forsøker å stikke kjepper i hjulene for praktiske og gode løsninger. Jeg er enig med statsråden. Det er andre som skal akkreditere disse laboratoriene, og det er andre som har akkreditert disse laboratoriene det her er snakk om. De har ikke akkreditert RMI.
Anne Marit Bjørnflaten (Arbeiderpartiet), 2007-12-13:
Dette er en merkedag for norsk politi, og ikke minst er dagen i dag en merkedag for alle dem som er rammet av den vanligste formen for kriminalitet som finnes i Norge, nemlig vinningskriminaliteten. Jeg håper og tror at den reformen som vi vedtar i dag, vil føre til en kraftig økning i oppklaring av saker, og at det i sin tur igjen vil føre til at folk opplever at nettopp det de har blitt utsatt for, tyveri fra hytte eller bil, blir tatt på alvor, fulgt opp og oppklart på en helt annet måte enn i dag. Det er tidligere i denne debatten vist til Storbritannia, hvor f.eks. oppklaringen av innbrudd fra bil økte fra 8 pst. til 63 pst. etter at man tok i bruk DNA-teknologien. Jeg må si litt i forhold til den debatten som har foregått i dag, men også i forhold til debatten om politiet. Jeg synes opposisjonen veldig ensidig fokuserer på ressurser og veldig lite på metoder. Hvorfor har ikke denne reformen blitt gjennomført tidligere? Vi har hatt teknologien, andre land har gjennomført denne reformen for mange, mange år siden, men det er altså den rød-grønne regjeringen og det rød-grønne flertallet som gjør dette. DNA-reformen er også et kompetanseløft, som mange har vært inne på her. Det er helt klart et behov for å øke kapasiteten når det gjelder å utføre DNA-analyser. I tillegg mener jeg at det vil bli veldig viktig å styrke den rettsgenetiske forskningsaktiviteten. Derfor er vi avhengig av at det skjer en rask oppbygging. Det er klart at når vi har fått bygd opp den kompetansen og den kapasiteten vi har behov for, vil det ikke lenger være nødvendig å sende prøver til utlandet. Det er derfor komiteen har pekt på behovene for å øke kompetansen og øke kapasiteten. Det vil også bli større behov for referanselaboratorier som kan utføre «second opinion»-analyser. Jeg er veldig glad for at komiteen har pekt på miljøet ved Universitetet i Tromsø og ved Universitetssykehuset Nord-Norge, UNN, både i forhold til å anlegge et utdanningsløp og et rettsgenetisk laboratorium. Jeg synes det er ganske uinteressant hvem som foreslo dette først. Det jeg synes er viktig, er at vi nå får bygd opp kapasiteten, slik at folk opplever at den kriminaliteten som rammer dem, blir oppklart. Det gjør vi med denne reformen. Jeg må si at Høyres holdninger i saken i dag virkelig har undret meg. Jeg er enig med representanten Ballo i at Høyre virker ganske lunken til å skulle bygge opp et miljø i Tromsø. Det virker som de ivrer mye mer for å bygge opp løp i privat regi.
Anne Marit Bjørnflaten (Arbeiderpartiet), 2007-12-13:
Hver dag blir det altfor mange nye tall i statistikken over ofre for familievold. Hver dag er det altfor mange barn som lever med frykt og usikkerhet på grunn av den volden de ofte – altfor ofte – opplever, og hver dag blir kvinner utsatt for alvorlig og ofte – altfor ofte – en type vold som krever liv. Derfor er dette en veldig viktig sak, fordi vi med dette ikke bare sørger for at flere ofre gis en oppreisning, men fordi dette også er et tydelig signal om at Stortinget ikke aksepterer noen former for vold i nære relasjoner. Men årsaken til at jeg tok ordet i denne saken, var representanten Hornes innlegg, hvor hun hevdet at jeg bare skjøv ansvaret framfor meg og ikke var villig til å se på en del forhold som er avdekket etter at lovforslaget var på høring. Jeg mener at det etter at lovforslaget var på høring, har vært en del saker som viser at det er en skjevhet i forhold til hvordan voldsoffererstatningsordningen slår ut. Derfor er jeg veldig glad for både det flertallet i komiteen har sagt, og for statsrådens sterke understreking av at dette er forhold som han skal se nærmere på og komme tilbake til Stortinget med i løpet av våren. Jeg er sikker på at vi kommer til å få en god behandling av denne problematikken da. Men jeg må si at innstillingen til Fremskrittspartiet, merknaden til Fremskrittspartiet i denne saken og Fremskrittspartiets forslag er utrolig betegnende for Fremskrittspartiets politikk når det gjelder vold i nære relasjoner. Jeg har tidligere vist til en kronikk som Jan Arild Ellingsen og Siv Jensen hadde i VG som omhandlet vold i nære relasjoner. Det ble ikke nevnt noen tiltak i den kronikken, bortsett fra det å høyne straffenivået. Ellers ble det ikke nevnt noen tiltak mot vold i nære relasjoner. Det står i ganske sterk kontrast til den handlingsplanen som ble lagt fram av Regjeringa i dag. På samme måte er det med dette forholdet. Fremskrittspartiet hadde ikke lagt inn én krone i sitt alternative budsjett, og en kan ikke heve erstatningsbeløpsgrensen for voldsofre uten at en også dekker det inn. Det hadde ikke Fremskrittspartiet gjort i sitt budsjett. Derfor er det bare tomme ord fra Fremskrittspartiet, og det er utrolig betegnende for Fremskrittspartiets politikk når det gjelder arbeidet mot vold i nære relasjoner.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2007-12-13:
Denne saken kan om vel en uke feire ettårsjubileum i Stortinget. Den kom faktisk hit rundt juletider i fjor. Jeg er veldig glad for at dette med rettssikkerhet og «second opinion» er blitt så sentralt i denne debatten. Det var i utgangspunktet ingen selvfølge da Regjeringen la fram et lovforslag hvor man satset på ett miljø – og bare ett miljø. Det er også interessant å merke seg at en størrelse som Torleif Rognum, som faktisk er professor på RMI, er en av dem som har vært tydelig på at det var en svakhet ved loven at man bare la til rette for ett miljø, og at man ikke hadde mulighet til å få en «second opinion» i Norge. Da var det snuoperasjonen i regjeringsfraksjonen kom. 29. mars la Høyre fram sitt representantforslag, hvor vi bl.a. pekte på Tromsø, men også på GENA, og hvor vi sterkt appellerte til at man måtte få på plass en «second opinion» i Norge. Så har altså månedene gått – fra mars og til vi nå behandler innstillingen i saken, som ble avgitt i Stortinget for vel én uke siden. Og da, i siste liten, kommer altså regjeringspartiene på banen og er plutselig veldig i favør av Tromsø. Saken om Tromsø har vært kjent fra Hareide-utvalget, som var forut for lovforslaget. Man hadde altså fra Regjeringens side hatt rikelig anledning til å fremme Tromsø som alternativ, hvis man hadde villet det. Jeg er veldig glad for at jeg har fått støtte. Jeg er helt overbevist om at Tromsø skal greie å levere innenfor den tidsfristen de selv har satt, under forutsetning av at regjeringspartiene og Regjeringen vil stille opp med den nødvendige finansiering.