Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2012-02-28:
La meg først få takke representanten Eriksen Søreide for igjen å ha tatt opp spørsmålet om Norges forbindelser med Etiopia. Jeg tok også selv opp dette i oktober i fjor. La meg få slå fast hva vi er enige om: Vi er enige om at Etiopia er et stort og viktig land. Det er det tredje mest folkerike landet i Afrika med 88 millioner innbyggere. Vi er enige om at det er en eventyrlig økonomisk vekst i Etiopia – nærmere 10 pst. årlig, at det er en nedgang i analfabetismen, og at det også er registrerbar forbedring når det gjelder fattigdom. Ikke desto mindre er Etiopia kanskje det landet hvor fattigdommen griner mest mot en når en utlending kommer og besøker land i Øst-Afrika. I andre land sør for Sahara er det en gryende interesse for menneskerettigheter og demokrati. Det er det ikke i Etiopia. I Etiopia har vi å gjøre med et regime som bærer alle diktaturets kjennetegn: Det dreier seg om fengsling av journalister og opposisjonelle og om totalt fravær av pressefrihet. Det er umulig å etablere en slagkraftig opposisjon når man ikke kan kommunisere gjennom media. Det er et av Afrikas aller mest korrupte land. Det er systematiske brudd på menneskerettighetene med en så avskyelig entusiasme at bare det alene burde påkalle en endring i den strategien som Norge hittil har fulgt overfor regimet i Etiopia. Norge fortsetter å forære regimet 200 mill. kr per år etter at de frivillige organisasjonene ble jaget ut for en tid tilbake. Og president Zenawi i Etiopia sa i fjor høst: Det er veldig hyggelig at Norge bevilger oss disse 200 mill. kr, men vi finner oss ikke i at Norge blander seg inn i Etiopias indre anliggender. Jeg mener vi ikke kan godta dette lenger. Jeg har en fornemmelse av at i regjeringskretser i Etiopia sitter de bak lukkede dører og ler rått av norsk naivitet når det gjelder pengegaver til et regime som ikke har noe ønske om å gjøre fremskritt når det gjelder menneskerettigheter, demokrati og utvikling. Som jeg også har tatt til orde for tidligere, mener jeg at i enkelte situasjoner må vi bruke de økonomiske virkemidlene vi har – det er ikke nok med snakk – og stoppe bistanden, eller i hvert fall redusere den merkbart i omfang for en periode, før vi eventuelt kommer tilbake igjen og kontrollerer og sjekker om regimet i mellomtiden har kommet videre i arbeidet for å utvikle demokrati og menneskerettigheter. Jeg er glad for at representanten Eriksen Søreide tar opp dette, for det er viktig at vi i Stortinget nå har en aktiv holdning til dette spørsmålet. Vi kan ikke lenger godta alt fra dette regimet. Selv om de er flinke med klimamålsettinger – det er jo den norske regjeringen også – og det går fremover med økonomien i landet, er det altså ikke bra nok. Jeg besøkte Etiopia høsten 2010. Jeg så at folk bodde i telt og til og med på gaten i Addis Abeba – i et land der en stor del av befolkningen lever i høylandsområder hvor det er et ganske tøft klima, hvor det er kaldt store deler av året. Lidelsene er enorme, og de er mer påtakelige enn de er i sammenlignbare land i Øst-Afrika. Jeg vil slutte meg til oppfordringene om at holdningen overfor Etiopia tas opp til vurdering, og at vi får en endring på dette.