Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-11-20:
Konvensjonen om diplomatisk samkvem av 18. april 1961, den såkalte Wien-konvensjonen, fastsetter at mottakerstaten har en spesiell plikt til å treffe alle passende tiltak for å beskytte fremmede staters representasjoner mot inntrengen eller skade, og hindre at disse forstyrres. Dette gjelder også diplomatiske representanters private bolig. Jeg ønsker med dette å understreke at norske myndigheter har en folkerettslig forpliktelse til å sørge for nødvendig sikkerhet for diplomatiske representasjoner. Sikkerheten for disse er en politioppgave som således ligger under mitt departements ansvarsområde. La dette være et bakteppe for den behandlingen som her finner sted av Regjeringens forslag om en tilleggsbevilgning på 85 mill. kr. Jeg skal ikke gå nærmere inn på detaljene som ligger til grunn for forslaget, men viser til omtalen i proposisjonen, hvor Regjeringen finner det påkrevd å foreslå en tilleggsbevilgning til politiet på bakgrunn av den økte belastningen som følge av den internasjonale sikkerhetspolitiske utvikling i 2003. La meg bare tilføye: Når man foreslår denne bevilgningen, er det nettopp for at man ikke skal risikere at vanlig kriminalpolitisk innsats, spesielt i Oslo-området, blir rammet av at man har denne ekstraordinære situasjonen. Men situasjonen er på mange måter også blitt en del av vår normalitet på godt og på vondt. Jeg er derfor selvsagt svært tilfreds med at en samlet komite i Innst. S. nr. 23 for 2003–2004 er enig i Regjeringens tilleggsbevilgningsforslag, som altså fordeler seg med 17 mill. kr ekstra på budsjettkapittel 440, hvorav Politiets sikkerhetstjeneste får 5 mill. kr, og 68 mill. kr ekstra på Oslo politidistrikts budsjettkapittel 441. Komiteen er meget klar i sin innstilling, hvor det heter: «Komiteen mener det er svært viktig at Norge i en slik situasjon har de nødvendige beredskaps- og sikkerhetstiltak overfor utenlandske ambassader og tilstrekkelig sikkerhet omkring offisielle besøk fra utlandet.» Jeg er glad for at komiteen så tydelig viser forståelse for de forpliktelser vi har overfor andre lands interesser og diplomatiske representasjoner, men at man også ved å slutte seg til forslaget aksepterer det som har vært et sterkt anliggende for Regjeringen, at denne innsatsen ikke skal ramme den vanlige kriminalpolitiske innsats som er viktig for hele landet, men som i dette tilfellet er spesielt viktig i Oslo, som får de ekstra utfordringene. Jeg har også merket meg at et komiteflertall har stilt spørsmål om ikke merutgiftene kunne vært forutsett tidligere, slik at de kunne vært tatt hensyn til allerede i forbindelse med revideringen av budsjettet for 2003. Saken var imidlertid ikke klar til å legges fram for Stortinget på en forsvarlig måte på dette tidspunktet. Dette skyldtes ikke minst at den skjerpede Al Qaida-trusselen, hvor Norge faktisk ble utpekt som et aktuelt terrormål, først kom sent i mai, samt at det har vært utenlandsk statsbesøk som ikke var bestemt i tide til å kunne tas med i tallgrunnlaget i revideringen av budsjettet. Dette var en realitet som tilsa at det burde fremmes en egen proposisjon så snart trusselbildet og tallgrunnlaget var vurdert og kvalitetssikret, og jeg viser til at proposisjonen ble godkjent i statsråd den 29. august. Jeg vil også tillate meg å vise til det forbeholdet som Regjeringen tok i stortingsproposisjonen for revideringen av budsjettet, om at Justisdepartementet ville følge utviklingen nøye, og om nødvendig komme tilbake til saken i høstsesjonen. Jeg vil derfor mene at Stortinget har vært informert om hvordan Regjeringen har forholdt seg til utviklingen på dette meget utfordrende området. Avslutningsvis vil jeg for ordens skyld også legge til at det framlagte statsbudsjettet for 2004 har tatt hensyn til en videreføring av et høyt sikkerhets- og beredskapsnivå, basert på gjeldende trusselvurderinger. Så helt til slutt litt om debatten om budsjettkapitlet for Oslo-politiet. Jeg er faktisk sterkt medansvarlig for at det eksisterer, i den forstand at Bondevik I sørget for at det ble flertall for det i Stortinget. Da man fikk et eget budsjettkapittel for politiet i Oslo til forskjell fra alle andre politidistrikt i Norge, var det av flere grunner. Noen av grunnene er på en utmerket måte framført av representanten Helleland, som viser til nasjonale oppgaver. Andre grunner er knyttet til den variasjon og alvorlighet i kriminalitetsbildet man har i landets hovedstad, og som gjør at man får andre utfordringer enn andre steder. Dette budsjettkapitlet er en helhet, og stortingskomiteen vil til enhver tid kunne få kunnskap om hva som er innenfor rammen av dette budsjettet. Flere, ja i hvert fall representanten Ellingsen, har spurt om dette og fått opplyst hvordan utviklingen f.eks. er på det konkrete området som i en samlet sum handler om ambassader, livvakttjenester osv. Komiteen vil således kunne vite hvordan utviklingen er, og på den måten ha en helt klar oppfatning av hvordan ressursene brukes. Hvis man ikke aksepterer at dette budsjettkapitlet ble opprettet på et ekstraordinært grunnlag i forhold til alle andre, vil jeg advare mot at man deler det opp på en slik måte at man nærmest undergraver berettigelsen og eksistensen av kapitlet. Kapitlet vil jeg forsvare fordi hovedstaden er hovedstad, og fordi politiet i Oslo også har kriminalpolitiske utfordringer som på mange måter er tøffere og råere enn andre steder. Men dessverre, må jeg konkludere: Utviklingen kommer også etter andre steder.