Signe Øye (Arbeiderpartiet), 1999-12-17:
For at det ikke skal være noe tvil, tror jeg at jeg må få lov til å presisere at det Arbeiderpartiet og sentrum er blitt enige om, betyr at arbeidsleie skal gjelde overalt – også i helsesektoren. Det skal tungtveiende grunner til for å kunne unnta noen av disse sektorene. I politikken lærer man fort at dersom et parti ikke har rent flertall og på den måten får gjennom sine saker, er forhandlinger med andre partier – å ta og gi – det som er alternativet, og det som også vil være den nest beste løsningen. Det er det siste som har vært tilfellet for Arbeiderpartiet i denne saken som vi nå behandler, Ot.prp. nr. 70 for 1998-1999 om arbeidsformidling og arbeidsleie. Arbeiderpartiet innså allerede da proposisjonen forelå fra Regjeringen, at her kunne vi ikke regne med å få full støtte fra Senterpartiet, som vi tidligere har fått støtte fra i saker som handler om arbeidstakernes rettigheter, og som sammen med Sosialistisk Venstreparti har gitt et flertall i Stortinget. Det var bare å konstatere at slik er det ikke lenger. Senterpartiet har skiftet side i saker som handler om arbeidstakernes rettigheter. Det lover ikke godt for tilsvarende saker framover. Eller er det slik at når partiet skifter ut et medlem i komiteen, endres politikken? Derfor kan ikke Arbeiderpartiet si seg helt fornøyd med den innstillingen som nå foreligger, men jeg er glad for at Arbeiderpartiet har fått til innstramminger på vesentlige punkter i forhold til Regjeringens forslag. Og det skal regjeringspartiene her i Stortinget ha ros for, for det betyr at vi nå vil få flertall for et vesentlig strammere opplegg enn det Regjeringen la opp til, og det er bra. Det er først og fremst bra for arbeidstakerne som skal håndtere og leve med denne lovendringen daglig. Det er også med tilfredshet at vi kan konstatere at Høyre og Fremskrittspartiet igjen er satt på sidelinjen og ikke kan være med på å legge føringer for en enda mer liberal lov enn det Regjeringen foreslo. For det ville være resultatet. Det kan vi lese ut av disse medlemmers forslag i innstillingen. For skulle de være med i et flertall, måtte også de få noe igjen for å gå inn i et forlik med sentrumspartiene. Heldigvis klarte Arbeiderpartiet å forhindre det. Det er ikke slik som representanten Karin Ander sen sier, at Arbeiderpartiet ikke har vist muskler. Dersom Arbeiderpartiet ikke hadde vært samarbeidspartner, hadde loven blitt vedtatt slik Regjeringen foreslo. I dag har vi en lov av eldre dato som vi nok må erkjenne ikke fungerer optimalt. Privat arbeidsformidling er forbudt, med visse unntak, som i dag kan virke noe tilfeldige. Det kan også stilles spørsmål ved om dagens måter å avgrense eller regulere utleie på er hensiktsmessig, og om resultatet av avgrensingen er tjenlig. Derfor tror Arbeiderpartiet at det er riktig å speilvende loven, slik at det i all hovedsak skal være tillatt med privat arbeidsformidling og tillatt med inn- og utleie mellom firmaer, men at dette lovreguleres med et regelverk som er enkelt og lett forståelig for partene som skal håndtere dette daglig, slik at de får det til å fungere. For Arbeiderpartiet er det viktig å rydde opp i en del forhold på inn- og utleiemarkedet, slik at den som er innleid, får de samme betingelsene og ordningene som andre ansatte i bedriften. Det må være målet. Derfor mener vi at det er bra at lovverket gir klare begrensninger om hvor stor del av arbeidskraften som til enhver tid kan være innleid. Regjeringens forslag om at det skulle være tillatt å leie inn 15 pst. av arbeidstakerne i to år, var å gå altfor langt. Derfor er vi glad for at vi nå kan vedta et lovverk som begrenser innleie til 10 pst. og ett år, men likevel ikke færre enn tre personer i små bedrifter, som nå er det maksimale som kan leies inn. Arbeiderpartiet mener at et arbeidsforhold skal ha trygghet både når det gjelder varighet og beskyttelse mot urett og vilkårlighet. Derfor skal hovedregelen i norsk arbeidsliv fortsatt være fast ansettelse. Det er også hele komiteen enig i. Arbeiderpartiet ser mange problemer med kortvarige arbeidsforhold, men jeg må legge til at dagens arbeidsliv har endret seg. Opparbeidede rettigheter med lengre permisjoner for å ta seg av barn, for å ta etter- og videreutdanning, for å nevne noe, krever at vikarer overtar jobbene til de faste i en kortere eller lengre periode. Alle disse tingene vil kreve at vi har behov for flere vikarer, over kortere eller lengre tid og i større utstrekning enn tidligere. Et viktig punkt for Arbeiderpartiet under forhandlingene med regjeringspartiene har vært at vi fortsatt skal ha en stor offentlig, landsomfattende og slagkraftig arbeidsmarkedsetat. A-etaten har og skal fortsatt ha et særlig ansvar for dem som har problemer på arbeidsmarkedet. Derfor mener Arbeiderpartiet at A-etaten skal ha de samme mulighetene som de private til å drive med utleie samt kunne ta betaling for tjenester de utfører overfor arbeidsgivere. Men det er viktig å understreke at tjenestene fortsatt skal være gratis for de arbeidssøkende. Bare Fremskrittspartiet vil at de arbeidssøkende som trenger hjelp til å komme i arbeid, skal betale for det. I det partiet skal jo alt kjøpes, så det er vel ikke så rart at dette også skal gjelde de arbeidssøkende. Arbeiderpartiet har fått flertall for at vi skal ha et offentlig vikarbyrå i A-etaten i konkurranse med de private. Regjeringen skal nå utrede og komme tilbake til Stortinget med forslag om hvordan et statlig selskap skal organiseres. Og ingen private vikarbyråer vil få lov til å ta i bruk det nye lovverket før det offentlige vikarbyrået også er på plass. Derfor skal loven ikke iverksettes før A-etatens eget utleieselskap er klart. Jeg tror nok ikke det kommer til å ta så lang tid, og det har også statsråden bekreftet. Her vil nok departementet få et visst press på seg fra mange parter for å få saken tilbake til Stortinget, slik at vedtak kan fattes og loven igangsettes. Det burde heller ikke være så vanskelig nå å få avklart de problemstillingene som ennå ikke er løst, slik at vi kan komme i gang. Arbeiderpartiet mener at arbeidsmarkedsetaten skal kunne drive eget vikarbyrå med formidling og utleie av vikarer for på denne måten å gjøre det offentlige til en enda sterkere aktør på arbeidsmarkedet. Vi mener at vikar byrået må organiseres som et selvstendig heleid aksjeselskap. Vi vet at svingningene i arbeidsmarkedet er store. Derfor skal vi ha en arbeidsmarkedsetat som fungerer ved mangel på arbeidskraft så vel som i et arbeidsmarked med høy ledighet. Vi mener også at dagens arbeidsmarked med stadig økende krav til kompetanse tilsier at A-etaten må gi kvalitetsmessig og langsiktig kvalifiseringsbistand til arbeidssøkere med manglende eller feil kompetanse, for å øke muligheten til mer langsiktig tilknytning til arbeidslivet for den enkelte ledige. Vi har ikke råd til å ha folk gående ledige på grunn av at de mangler kvalifikasjoner til de ledige jobbene. Ingen skal få meg til å tro at de private vikarbyråene vil være like opptatt av å få de svakeste på arbeidsmarkedet ut i jobb dersom det krever en større innsats i form av opplæring. Vi skal også ha med oss at mange midlertidige jobber har vært starten på et varig ordinært arbeidsforhold. Dette kommer først og fremst de svakeste på arbeidsmarkedet til gode. Derfor er det så viktig at A-etaten har de samme mulighetene til å leie ut vikarer i kortere eller leng re perioder, slik at alle får prøve seg på arbeidsmarkedet. At A-etaten er landsdekkende vil gi arbeidstakere og arbeidsgivere over hele landet de samme mulighetene til å benytte seg av de nye og utvidede tjenestene. Til slutt: Vi har over 60 000 ledige, og vi har et sterkt økende antall nye uføretrygdede – mange som ønsker og er kompetente til å gjøre en jobb, også en deltidsjobb. De lovendringene som det nå legges opp til, vil gjøre det mulig å gi et enda bedre tilbud for å hjelpe disse til å komme i et ønsket arbeidsforhold.