Jan Tore Sanner (Høyre), 2004-06-18:
Optimismen er tilbake i næringslivet. Den økonomiske veksten blir større enn forventet. Det skapes nye arbeidsplasser, og arbeidsledigheten går ned. Nedgangen i arbeidsledigheten har kommet raskere og vært større enn vi la til grunn da statsbudsjettet for 2004 ble vedtatt. I går kunne Statistisk sentralbyrå melde at "det ventes fortsatt lave renter, lav inflasjon og høyere vekst i norsk økonomi framover". Dette er positivt. Det betyr flere arbeidsplasser, større verdiskaping og mer velferd. Dette har ikke kommet av seg selv. Selvsagt hjelpes vi av positive internasjonale konjunkturer. Mer moderate lønnsoppgjør virker også positivt inn. Men det er heller ikke tvil om at Regjeringens politikk virker. En stram finanspolitikk har bidratt til lavere renter og en mer konkurransedyktig krone. Betydelige skattelettelser har bedret bedriftenes rammebetingelser. En sterkere satsing på forskning, utvikling og innovasjon legger et viktig grunnlag for fremtidens arbeidsplasser og velferd. Det blir ganske meningsløst når opposisjonen bruker mye av sin taletid på små justeringer i revidert, når fasiten etter tre år med vår regjering viser at har vært en betydelig økning i satsingen på forskning og utvikling. Offentlig sektor moderniseres for å sette oss bedre i stand til å møte fremtidens utfordringer. Det går bedre i Norge. Både bedriftenes og folks forventninger er positive. Dette står i klar kontrast til det bildet opposisjonen forsøker å tegne. Den 23. mai var Jens Stoltenberg høyt på banen og gav i VG statsminister Bondevik ansvaret for det Arbeiderpartiets leder kalte "streikevåren". Stoltenberg mente at Regjeringen "har forsuret klimaet i arbeidslivet". Nå kjenner vi fasiten: 2004 blir et av de roligste lønnsoppgjør på ti år. Og oppgjørene blir gjennomført innenfor de forventede rammer. Gjennomgangstonen i de tidligere budsjettdebattene i denne perioden har vært bekymring for en stigende arbeidsledighet og en lav økonomisk vekst. Nå er vi igjennom nedgangskonjunkturen, raskere og mindre smertefullt enn i tidligere nedgangsperioder. Det slo Statistisk sentralbyrå fast i sin analyse nr. 1 i 2004. Der skrev de: "Arbeidsledigheten økte mindre i denne nedgangskonjunkturen enn hva tilfellet har vært i andre nedgangskonjunkturer siden 1970-tallet. Med dette utgangspunktet kan en si at stabiliseringspolitikken har vært vellykket gjennom 2003." La meg minne om den forrige nedgangskonjunkturen. Da steg arbeidsledigheten sammenhengende fra 1986 og frem til 1993, i sju sammenhengende år. Nå har vi kommet igjennom nedgangskonjunkturen på en kortere og mindre smertefull måte. Det viser at det har vært riktig av Regjeringen å vise fasthet og ansvarlighet i den økonomiske politikken. Det har vært krevende i møte med et stortingsflertall som lett samler seg om utgiftsforslag, men som ikke på noe område er i nærheten av å kunne finne felles inndekningsforslag. Derfor har det vært viktig å få til helhetlige avtaler, også i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Jeg er glad for at vi unngikk såkalt slalåmkjøring for å få revidert nasjonalbudsjett i havn. Dersom vi hadde måttet belage oss på vekslende støtte, er jeg overbevist om at det ville blitt mye støy og en fare for vesentlig høyere bruk av oljeinntekter. Avtalen med Arbeiderpartiet bidrar derfor til å skape ro og forutsigbarhet om budsjettpolitikken i 2004. I og med at Arbeiderpartiet og regjeringspartiene ble enige om budsjettet, var det naturlig at vi også ble enige om revidert nasjonalbudsjett. Vi hadde imidlertid reelle forhandlinger også med Fremskrittspartiet. Jeg opplevde disse som seriøse, og at det var en vilje til å bli enige. Avstanden mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet var imidlertid større enn avstanden mellom regjeringspartiene og Arbeiderpartiet. Avtalen om revidert nasjonalbudsjett har en totalramme på 1,3 milliarder. 600 mill. kr dekkes inn. I tillegg må vi bruke 700 mill. kr mer av oljefondet. Dette er imidlertid en mindre sprekk enn i fjor, og etter vår oppfatning vesentlig mindre enn hva som kunne blitt resultatet uten en avtale i Stortinget. Utgiftene i folketrygden øker. Det er særlig utgiftene til sykelønn og uføretrygd som vokser. Regjeringen har satt i verk flere tiltak for å begrense veksten, men fortsatt stiger sykefraværet, og stadig flere blir uføretrygdet. Denne utviklingen må snus. Ved behandlingen av revidert nasjonalbudsjett har mange ropt høyt og lenge fordi Regjeringen har foreslått å dekke inn utgiftsøkningen i folketrygden ved å kutte i andre områder som også har hatt politisk prioritet. Behandlingen av revidert nasjonalbudsjett har vist at heller ikke opposisjonen har hatt noen gode alternative kutteforslag til dem Regjeringen har presentert. Skal vi skape rom for økt satsing på samferdsel, skole, lavere skatter og andre viktige områder, må kreftene settes inn på å få ned sykefraværet og å redusere antall uføretrygdede. Dette er ikke bare et budsjettspørsmål. Bak alle tallene står det et menneske, mennesker som ønsker å bidra, mennesker som ønsker å være i jobb. Vi har behov for alle. Vi trenger mer arbeidskraft. Derfor må det iverksettes flere og nye tiltak for å få flere tilbake i arbeidslivet. Både Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet setter på autopiloten når Regjeringen foreslår beskjedne justeringer av egenandelene, og roper at det er usosialt. Hva er det som er så usosialt med å øke egenandelen for legebesøk med 6 kr, eller å innføre en egenandel for fysioterapi på 25 kr? Særlig tatt i betraktning at det ordinære egenandelstaket holdes uendret, og at det settes ned for storforbrukere i tak 2-ordningen. Har Arbeiderpartiet glemt sin egen historie og gjentatte forslag om økte egenandeler? I 1995 begrunnet daværende sosialminister Hill-Marta Solberg forslaget om økte egenandeler med at antall personer med frikort hadde økt fra 138 000 i 1987 til 289 000. Den gangen var det et problem at hele 300 000 mennesker var omfattet av den såkalte frikortordningen. Nå er dette tallet tredoblet. I dag er det 900 000 mennesker som har frikort. En ordning som skulle skjerme de svakeste og storforbrukerne, er blitt en generell ordning som også skjermer folk med svært god råd. Debatten og retorikken har fått en dimensjon som ikke på noen måte står i forhold til våre forslag. Jeg er overrasket over at opposisjonen ikke er mer opptatt av at vi fortsatt har mennesker i vårt land som ikke får nødvendig hjelp og støtte. På meg virker det som om Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet er mer opptatt av å beskytte eksisterende velferdsordninger for dem med god råd enn å målrette velferdspolitikken slik at man kan hjelpe dem som trenger det mest. Og når vi først er inne på spørsmålet om hva som er usosialt: Arbeiderpartiet hisser seg opp over å øke egenandelen for legebesøk med 6 kr, men selv foreslår Arbeiderpartiet, og det er blitt bekreftet i denne debatten, å fjerne hele kontantstøtten over natten. Det betyr at en familie som har lagt opp sin økonomi og familiesituasjon - kanskje tatt permisjon fra sitt arbeid eller redusert sin innsats i arbeidslivet - i tillit til at ordningen skulle fortsette, over natten blir fratatt mer enn 3 000 kr. Det er etter min oppfatning usosialt. Ellers registrerer jeg at Arbeiderpartiet har fremmet et forslag om "Gudrun Gisladottir". La meg si at jeg er mildt overrasket over at Arbeiderpartiet fremsetter dette forslaget. Ikke på noe tidspunkt har Arbeiderpartiet diskutert dette med regjeringspartiene. Hadde Arbeiderpartiet vært opptatt av å få bevilget penger til å få hevet båten, kunne det vært tatt opp i forhandlinger, og så kunne vi ha løst det spørsmålet. Det ble sendt et brev fra fiskeriministeren til Stortinget 28. mai, hvor det ble opplyst at båten ikke ville bli hevet, bl.a. fordi Kystdirektoratet ikke kunne finne å anbefale at hevingen skulle fortsette. Med andre ord: Stortinget var vel kjent med disse opplysningene før vi inngikk avtalen om revidert nasjonalbudsjett. Arbeiderpartiet er vel kjent med at det ikke finnes penger til å heve båten i 2004. Så jeg legger til grunn at dette forslaget vil bli oversendt Regjeringen, slik at man kan få vurdert forslaget i en større sammenheng og ikke minst sørge for at det blir bevilget penger til heving, hvis det er det som er det mest forsvarlige. Regjeringen står sterkere og tryggere etter denne våren. Listen over saker som har gått gjennom Stortinget og samlet støtte, er lang. Ulike partier har bidratt til å skape flertall. I sum trekker alle sakene i samme retning. Vi vil skape nye muligheter og sette Norge bedre i stand til å utnytte mulighetene i en åpen verden. Derfor satses det på verdiskaping, en bedre skole, større valgfrihet og en moderne og effektiv offentlig sektor.