Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2012-03-01:
Representantforslaget fra Thomsen, Korsberg, Kjos og Eriksson, som inneholder krav om en tiltaksplan for bekjempelse av selvmord, setter fokus på et tema som det dessverre er tabubelagt å snakke om, men som rammer mange. Det at vi i Stortinget tar denne debatten, og samtidig varsler at det skal komme en handlingsplan, vil kanskje bidra til at noen av de tabuene som er, blir borte. Når vi vet at 573 mennesker valgte bort livet i 2009, og at dette er det høyeste tallet som er registrert på ti år, er det viktig å se på hva som kan forebygge dette. Tallet er heller ikke reelt. Det viser ikke alle de selvmordsforsøkene som er gjort, eller de som ikke blir registrert som selvmord, men som likevel er det. Mørketallene er store. Det er et stort antall etterlatte og venner som sitter igjen etterpå. Det betyr at dette også er en målgruppe som trenger hjelp videre i livet sitt. Komiteen er samstemt i saken og er enig om at det er positivt at det kommer en handlingsplan. Denne ble allerede varslet i Nasjonal helse- og omsorgsplan. Vi mener at planen bør være konkret, slik at en kan evaluere hva som virker og hva som ikke virker, og den bør også være et verktøy, slik at andre aktører kan bruke den til veiledning og råd. Komiteen mener også at det må være fokus på dette med selvskading. Selvskading er like tabu som selvmord. Selvskading betyr at en påfører seg selv skade på grunn av indre uro eller smerte. Også her er det store mørketall, og det er mye uvitenhet blant dem som kan hjelpe. I en rapport fra 2003 oppgis det at 6,6 pst. har påført seg selv skade. Det er liten grunn til å tro at det tallet er lavere nå. Her viser det seg at jentene er i majoritet. Det finnes mange nettsider som tilbyr hjelp, og de gjør en viktig informasjonsjobb. Det er flere som må være aktive aktører når det gjelder forebygging av selvmord og selvskading. Stat og kommune må gjøre det de kan. Kommunene står nær innbyggerne, og det kan settes inn målrettede tiltak dersom de får kunnskap og kompetanse om hvordan de best skal forebygge. Noen kommuner har f.eks. psykolog til stede på helsestasjonen for unge, og de kan fortelle at de har fanget opp flere ungdommer med selvmordstanker og loset dem videre til mer hjelp. Skolen er også et sted hvor man ser de unge selvskaderne, og her bør de ansatte være opplært til å vite hva de skal se etter, og hva slags tilbud de kan gi. Det er viktig for meg å rose de organisasjonene som driver selvmordsforebyggende arbeid og de som driver med oppfølging av etterlatte. De gjør en uvurderlig jobb, som ingen offentlig instans kan erstatte. Derfor er det viktig at de høres når handlingsplanen skal lages og senere evalueres. Det at en organisasjon som LEVE nevnes spesielt, betyr ikke at andre gjør en mindre viktig jobb. De utfyller hverandre, og de trengs alle sammen. Tilskuddsordningene fra det offentlige sørger for driften, og de kan også søke om prosjekter. På den måten har de mulighet til å kunne gjøre den jobben de er dyktige på. Selv om vi nå får en handlingsplan, er dette et felt der vi hele tiden må se på om det er nye gode løsninger. Vi må ha god kompetanse innenfor helse, i psykiatrien og blant fastlegene. Tallene viser at hyppigheten er størst blant unge menn, og særlig de under 30 er overrepresentert. Da er det skremmende at mellom 60 og 80 pst. av dem som tar livet sitt, har vært i kontakt med legen sin den siste måneden. Derfor er fastlegen en viktig aktør når det gjelder forebygging. Det bør være flere psykologer i kommunene, som kan brukes aktivt ute blant de unge, og tiltak på arbeidsplassen, der en tar tak når en ser noen som sliter med vanskelige dager, og vi må ha sikkerhetsnett for familie og venner der noen lykkes med å ta selvmord. Jeg synes det er et godt forslag som kom, selv om vi vet at planen allerede var under planlegging. For det er en viktig og nyttig debatt som vi løfter inn i salen her i dag. Det skal ikke være tabu å snakke om selvmord og selvskading. Jo mer vi politikere tør å sette søkelyset på den offentlige debatten, jo mer vil også samfunnet være med på å forebygge og ta tak. Vi ser fram til at handlingsplanen blir lagt fram.