Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2011-04-27:
Det mest interessante ved denne interpellasjonen er at den reises, og at den reises av en representant for et parti som gjennom hele sin historie har motarbeidet arbeidstakernes rettigheter, og som stadig gjør forsøk på å uthule dagens arbeidsmiljølov. Når Høyre nå tilsynelatende vil styrke Arbeidstilsynet, har det åpenbart en annen hensikt, nemlig å dekke over Høyres generelle motstand mot alle tiltak mot sosial dumping, og ganske spesielt ordningen med regionale verneombud. Da blir dette en ganske klam omfavnelse. En gang hadde Høyre mulighet til å styrke Arbeidstilsynet selv. Da var de ikke spesielt opptatt av det, selv om tilsynsvirksomhet generelt var en vekstnæring da Høyre satt i regjering. Men det omfattet altså ikke Arbeidstilsynet. Først etter regjeringsskiftet i 2005 er Arbeidstilsynet styrket fra år til år, som en direkte følge av en intensivert kamp mot sosial dumping. Høyre har jo aldri forstått eller erkjent sammenhengen mellom Arbeidstilsynets virksomhet og vernearbeidet på bedriftene. Uten gode verneombud som hver eneste dag året rundt sørger for at arbeidsmiljølovens bestemmelser etterleves i norsk arbeidsliv, uten aktive tillitsvalgte som erkjenner og ser sine rettigheter, og som sørger for at avtaleverket følges, ville Arbeidstilsynet stått overfor en uoverkommelig oppgave. Det er jo samvirket mellom tillitsmannsapparatet, verneombudene og Arbeidstilsynet som sørger for at vi tross alt har et godt og gjennomregulert arbeidsliv som beskytter arbeidstakernes liv og helse, og som er den viktigste redskapen vi har i kampen mot sosial dumping. Derfor må vi styrke verneombudsrollen. Derfor må vi utvide ordningen med regionale verneombud til flere områder og flere bransjer. Derfor må vi sørge for at tillitsvalgte ute på arbeidsplassene får innsikt i lønns- og arbeidsvilkår hos underentreprenører og innleide arbeidstakere. Høyres problem, som de deler med høyresiden i norsk politikk, er at de aldri har forstått at det nettopp er trepartssamarbeidet mellom arbeidsgivere, arbeidstakerorganisasjoner og myndigheter som har gitt oss et av verdens mest produktive arbeidsliv. Derfor blir angrepene på arbeidsmiljølovens arbeidstidsbestemmelser, forsøkene på å svekke stillingsvernet og forsøkene på å utvide adgangen til midlertidige stillinger i virkeligheten angrep på arbeidstakernes opparbeidede rettigheter. Så skal vi naturligvis merke oss at Høyre etter hvert innser at vi bør styrke Arbeidstilsynets kontrollvirksomhet. Det er bra. Etter hvert kan vi kanskje overbevise Røe Isaksen og andre representanter fra Høyre om at også andre deler av kampen for et anstendig arbeidsliv er verdt å kjempe. Internkontrollreformen fra første halvdel av 1990-tallet har utvilsomt bidratt til å systematisere HMS-arbeidet i bedriftene, men det har også endret Arbeidstilsynets virksomhet. Jeg er redd det er blitt mer papirkontroll enn utekontroll. Med det mener jeg at kontrollen av systemene vektlegges sterkere enn kontrollen ute på arbeidsplassene, der lovbruddene altså skjer. Jeg er glad for at Arbeidstilsynet nå styrker denne delen av sin kontrollvirksomhet, fordi kontroll hjelper, det vet vi, og jeg vil tilføye samordnet kontroll ved felles innsats fra arbeidstilsyn, skattemyndigheter og politi. Økt innsats krever også økte ressurser på disse områdene når vi skal bekjempe alle former for sosial dumping. Ett av problemene vi møter i denne forbindelse, er nettopp at politiet og rettsapparatet mangler kapasitet til å følge opp Arbeidstilsynets anmeldelser. Sakene blir rett og slett henlagt, hvilket vel også slår tilbake på Arbeidstilsynet, som følgelig lar være å anmelde selv om de burde. For statens del er dette imidlertid et spørsmål om utgift til inntekts ervervelse, der samfunnet får tifold igjen for økt kontrollinnsats.