Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2001-04-26:
La meg først få understreke at det er særdeles viktig at oljebransjen framfor noen annen bransje i Norge trenger langsiktige og forutsigbare rammebetingelser, og at det derfor er viktig at det vedtak som gjøres, har bred forankring i politiske miljøer. Jeg er imidlertid noe betenkt over innholdet i det kompromisset de fire partier er blitt enige om i innstillingen, om det er til det beste for oljebransjen eller eierne av Statoil og SDØE, nemlig det norske folk. Statoil ble i sin tid opprettet som et oljepolitisk instrument for den norske stat. Situasjonen i dag er en helt annen, og selskapet er nå et fullt ut integrert oljeselskap i konkurranse med andre. Tiden er derfor overmoden for at selskapet får arbeide under de samme rammebetingelser som andre oljeselskaper, med et mer kompetent og bedriftsøkonomisk eierskap, noe vi i Fremskrittspartiet har hevdet i en årrekke og flere ganger foreslått. I tillegg er det avgjørende at selskapet blir vurdert på samme måte som andre selskaper, og en børsnotering av selskapet vil være et viktig parameter for å oppnå dette. I dag eies Statoil 100 pst. av staten eller – rettere sagt – det norske folk. Hvorfor kan da ikke det norske folk selv få disponere noe av de verdiene som selskapet i dag har? Fremskrittspartiet foreslår at 15 pst. av selskapets aksjer deles ut gratis til alle norske statsborgere over 18 år. Dette vil i tillegg til å gi noe av verdiene til de reelle eierne, det norske folk, også være en gigantisk voksenopplæring med hensyn til hvordan man skal behandle aksjer. I kompromisset mellom de fire partier åpnes det for at Statoil kan delprivatiseres med inntil 1/3 nye eiere, og at en ved børsintroduksjon i første omgang selger 15–25 pst. av selskapet. Dette er selvfølgelig et skritt i riktig retning, men det gis ingen signaler om ytterligere nedsalg utover 1/3 av selskapet. Dette vil etter mitt skjønn bidra til at selskapets aksjer vil bli priset altfor lavt i markedet. Dersom aksjemarkedet vet at selskapet for evig og alltid skal eies med 2/3 av den norske stat, vil aksjenes attraktivitet være svekket, og dette kan i verste fall medføre at en gir aksjerabatter i milliardklassen. Fremskrittspartiet foreslår at en allerede ved børsintroduksjonen signaliserer at staten innen en tiårsperiode skal selge seg ned til 1/3. Dette vil bidra til at en får en bedre og riktigere pris for aksjene. Samtidig vil et statlig eierskap på 1/3 være en garanti for uheldige vedtektsendringer i selskapet. Så til SDØE. Statens direkte økonomiske engasjement ble opprettet med virkning fra 1. januar 1985 ved at Statoils utvinningstillatelser på norsk sokkel ble delt i en direkte økonomisk del til staten og en økonomisk/industriell del til Statoil. Statoil har på vegne av staten forvaltet SDØE-andelene, som i dag består av andeler i 150 tillatelser, som samlet har ca. 44 pst. av de gjenværende ressurser i felt som er i drift. En delprivatisering av Statoil aktualiserer nå en endring i SDØE-forvaltningen. Salg av SDØE-andeler til oljeselskapene kan være et viktig bidrag til å rette opp skjevheter i eierstrukturen mellom ulike felt innenfor samme utvinningsområde, og som i dagens situasjon kan virke hemmende på verdiskapingen. Et salg kan òg bidra positivt til å styrke norsk sokkels konkurransekraft. For å oppnå dette og for å oppnå best mulig pris på de enkelte andelene må en derfor i utgangspunktet behandle alle oljeselskapene likt. I kompromisset mellom de fire partier legges det opp til et rettet salg av 21,5 pst. av SDØE-andelene til Statoil, Hydro «og andre», som det heter i forslaget til vedtak. Og dersom en studerer partienes merknader i innstillingen, går det fram at det med dette menes 15 pst. til Statoil og de resterende 6,5 pst. til Hydro og andre. Det legges med andre ord opp til en gedigen forfordeling av Statoil og til dels også Hydro. Med et rettet salg til disse selskapene vil den norske stat ikke oppnå en reell markedspris for andelene. Også dette kan i verste fall gi rabatter i milliardklassen. SDØE-andeler kan òg ha variert attraktivitet blant selskapene, da f.eks. selskaper som fra før av er posisjonert i en lisens, kan ha større interesse og dermed være villig til å betale mer for en andel enn de som fra før ikke er representert i lisensen. Dette vil en ikke få avklart ved et rettet salg, som er foreslått av de fire partier i innstillingen. Det er òg viktig å minne om den negative signaleffekten vi gir til det internasjonale oljemiljøet dersom vi driver proteksjonisme og forfordeler norske selskaper, at dette i neste omgang kan virke negativt når norske selskaper skal satse internasjonalt. Stortingsflertallet ønsker i tillegg å opprette et nytt statsaksjeselskap for ivaretakelse av SDØE. Fremskrittspartiet vil isteden overføre forvaltningen av SDØE til Folketrygdfondet med klar instruks om å optimalisere verdiene i andelene. Vi åpner òg muligheten for å selge deler av andelene dersom dette er økonomisk fordelaktig for staten. Det må imidlertid være en forutsetning for et eventuelt salg at auksjonsprinsippet skal legges til grunn, slik at ingen blir forfordelt, og at en derigjennom får fram de reelle markedsverdiene på andelene. Vi vil i tillegg ta til orde for en ytterligere begrensning av SDØE-andeler i nye felt og utvinningstillatelser, og at en i fremtiden sikrer statens kontantstrøm fra sokkelen gjennom skattesystemet. Som jeg sa innledningsvis, er det viktig med en bred politisk forankring bak en fremtidig oljepolitikk. Det kompromisset som er fremforhandlet når det gjelder delprivatisering av Statoil og fremtidig forvaltning og restrukturering av SDØE, har denne forankring, men innholdet er etter mitt skjønn langt fra godt nok. Salg av Statoil-aksjer og SDØE-andeler med enorme rabatter kan umulig være det beste for staten eller det norske folk. Forfordeling av enkelte selskaper vil heller ikke styrke norsk sokkels konkurransekraft i nevneverdig grad. Jeg vil på bakgrunn av dette appellere til flertallet om at de nå tar til fornuft og ikke selger arvesølvet vårt på billigsalg. Jeg er noe mer fornøyd med forslaget til vedtak vedrørende transportselskap for naturgass, der òg Fremskrittspartiet inngår i flertallet. En liberalisering av gassmarkedet i Europa og derigjennom en annen organisering av gassalget, i tillegg til delprivatisering av Statoil, aktualiserer spørsmålet om å sikre nøytralitet i gasstransportsystemet. Statoil har gjennom omfattende operatørskap hatt muligheten til å bygge opp en unik kompetanse på området. Samtidig gir Statoils dominerende posisjon selskapet muligheter til å realisere konkurransefordeler. Forslaget til vedtak vil etter mitt skjønn ivareta kravet til nøytralitet, samtidig som arbeidsplassene i tilknytning til dagens driftsorganisasjon på Bygnes og Kårstø bevares. Flertallet understreker i merknadene at endringene i transportorganiseringen ikke skal ha unødige skadevirkninger for Statoil, og at det derfor legges opp til at alle tekniske driftsoppgaver fortsatt skal utføres av de organisasjoner som utfører dette i dag. I tillegg skal Statoil på vegne av eierne av Kårstø-anleggene ha ansvaret for eventuell fremtidig industriutbygging. Og sist, men ikke minst, er jeg tilfreds med at flertallet åpner for en eiersammensetning i operatørselskapet hvor produsentselskapene er representert, etter den såkalte GasLed-modellen, men slik at staten likevel beholder majoriteten i selskapet for å sikre nøytralitet. Jeg vil med dette ta opp forslagene nr. 1, 2 og 3, på vegne av Fremskrittspartiet, og samtidig signalisere støtte til punktene 3 og 6 i flertallsinnstillingen.