Ivar Kristiansen (Høyre), 2001-05-08:
Nå er det jo ingenting i denne debatten som egentlig skulle tilsi at juks innenfor fiskerinæringen er noe som er av nyere dato. Det som vel er et faktum, er at denne delen av virksomheten som er illegal, på mange måter nå også får stor oppmerksomhet innenfor en næring som også har karakter av former for uoverensstemmelser som vi finner innenfor enhver annen næring i dette landet. Det blir jo litt på siden når man skal bortforklare tingenes tilstand med å henvise til vårt EØS-engasjement osv. Jeg tror vi i denne debatten står oss best på å ikke frikjenne noen innad i næringen for å lete etter utenforliggende årsaker, når vi ser hvordan dette har tatt overhånd i form av et omfang som Fiskeridirektoratet nå har anslått til opp mot 20 pst. av bokført fangst. Da snakker vi om et nivå som etter hvert er blitt så stort at det er klart at da Høyre forlangte å få fiskeriministeren inn til Stortinget for å få en redegjørelse om saken, så fortjente dette spørsmålet den oppmerksomhet det har fått. Hvis vi nå skulle være på et nivå på opp til 20 pst. av bokført fangst som går utenom de sedler der dette skal nedskrives og bokføres, så snakker vi i forhold til førstehåndsverdi om beløp på opp mot 2 milliarder kr. Og vi vet at da kan vi gange det tallet med to eller tre før produktene når det internasjonale marked. En ting er at dette er økonomisk kriminalitet. Men det som er like ille, er at dette får en vignett når det gjelder den miljømessige og ressursmessige konsekvens av omfanget som er like alvorlig. Og det er et omfang som har vært økende – det illustreres helt tydelig i statsrådens redegjørelse – samtidig som vi ser at ressurskvoten er blitt mer og mer redusert. Det er en del av den situasjonen vi har med overkapasitet innenfor næringen, og hvor rett og slett sannsynligvis noen blir overfristet – der lønnsomheten med lovlige instrumenter i hånden er for liten – til å ta ulovligheter i bruk. Jeg synes den redegjørelsen vi fikk fra fiskeriministeren var meget oppløftende. Det var en meget konkret handlingsplan som kan være til mønster for alle andre departementer når vi snakker om å gjennomføre politikk på kort sikt. Det er helt klart at når utgangspunktet har vært at vi har et kontrollnivå nede på under 1 pst., altså på ½ pst. av samtlige landinger, da tilsier situasjonen at vi er nødt til å foreta noen raske grep rundt situasjonen. Og da er ett svar mer kontroll som må gå sammen med streng straff. Det betyr at kontrollen må være effektiv nok til å være preventiv. Og når vi vet at kontroll- og ressurstiltakene er ytterst kompliserte i en næringsgren som er meget sammensatt, betyr det selvfølgelig at det må være kontroll mange steder samtidig. Det er en lang, lang kjede av tiltak som må komme på plass, men jeg føler dog at departementet har tatt sikte på å få på plass alle ledd i kjeden. En ting er at dette berører utkasting av småfisk. Men det som må være hovedpoenget nå, er å få på plass noen trafikkregler innenfor denne sektoren i samråd med aktørene i næringen. For det er ikke tvil om at de som har påpekt at vi har et regelsystem i dag som unødvendig og utilsiktet skaper lovbrytere innenfor næringen, må være en del av det engasjementet vi skal ta fatt på videre, der vi må gjøre det vi kan for å forhindre at noen utilsiktet blir påført et regelbrudd, og at vi unødvendig skaper lovbrytere. Og jeg går ut fra at statsråden i sin videre oppfølging tar sikte på at vi får en forenkling av systemet, slik at ikke det som egentlig bare er en liten sidegren her, får den aller største oppmerksomheten. Samtidig har jeg bare lyst til å tilføye at det er sannsynligvis bare et lite mindretall av aktørene innenfor fiskerinæringen som står for det såkalte fiskejukset. Men også der må det være nødvendig med økt kontroll for ikke å komme i en situasjon hvor vi skal mistenkeliggjøre en hel stor og viktig næring. Aller viktigst er de tiltakene som man tar sikte på å gjennomføre av hensyn til Norges status i internasjonal sammenheng. Det må ikke hefte noe ved Norges status når vi skal ta andre nasjoner, andre sammenslutninger, i jakkeslaget for å gi dem inn og rettlede dem i vår retning, vår holdning og vår politikk når vi snakker om miljøpolitikk, ressurspolitikk eller bestandskontroll. Skal vi tillate oss å rette en pekefinger overfor andre, må vår egen sti være ren. Kanskje det er den viktigste delen av hele den oppfølgingen som vi skal ta fatt i, at vi må ha vår egen rygg fri når vi skal ta fatt i andre nasjoner, som sannsynligvis går mye lenger enn hva vi gjør her til lands i å true en ressursbestand som på flere viktige sektorer allerede er nede på et minimum. Avslutningsvis vil jeg gjenta at vi må ha en straff overfor lovbrytere på denne sektoren som skal være streng. Dette handler i ytterste konsekvens om miljøkriminalitet. Men det må ikke være slik at vi skal innføre andre rettsstatlige prinsipper innenfor fiskerinæringen enn dem vi har på andre områder. Jeg vil også advare mot at den delen av debatten får for stor oppmerksomhet og samtidig dreier siktemålet og spotlightet bort fra det som går på rent fiskejuks. Dette med straff er etter min oppfatning en annen debatt, som vi er nødt til å ta. Nå haster det med å få tiltakene på plass, og jeg føler at den redegjørelsen vi fikk av fiskeriministeren, har gitt et kraftig bidrag for å få satt på plass et regelsystem som egner seg vel for oppfølging.