Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1998-11-13:
I innstillingen fra kommunalkomiteen om endringer i lov om boligbyggelag, borettslag og eierseksjoner som i dag foreligger til behandling i Odelstinget, vil flertallet, alle med unntak av Fremskrittspartiet, gå inn for at kommuner, fylker og stat skal gis lovbestemt rett til å kunne kjøpe opp inntil 10 pst. av boligene i norske borettslag. Formålet med disse lovendringene skal være å skaffe flere utleieboliger i de eksisterende bomiljø til flyktninger, innvandrerfamilier, rusmisbrukere, kriminelle, sosialklienter og andre sosialt vanskeligstilte individer. Og selvsagt trenger også en del av disse individene som det siktes til i loven, et bosted. Men i økende grad å ville plassere til dels sterkt belastede mennesker bomessig meget tett sammen med eldre og enslige, sammen med barn og småbarnsfamilier er mildt sagt en skremmende tanke. For spørsmålet er: Passer en del av disse individene lovendringene tar sikte på, i det hele tatt inn i et bomiljø med barn, småbarnsfamilier og eldre? Mer frykt og utrygghet, mer bråk og langt flere spenningsfylte konflikter mellom beboerne i borettslagene kan bli det sørgelige resultatet av at disse lovendringene i dag vedtas. Retten til å kunne bo i et trivelig, godt og rolig bomiljø er en meget viktig forutsetning for folks livskvalitet, og denne retten vil etter mitt syn bli svekket for manges vedkommende gjennom disse lovendringer. Mange som bor i borettslag, er meget bekymret over det som kan skje, og sikkert med god grunn. Reaksjonene fra borettslagene mot de foreslåtte lovendringene som vi i dag behandler, har da også vært mange og kraftige. Men det har dessverre under behandlingen av denne saken vist seg at det kun er Fremskrittspartiet som har vært villig til å ta hensyn til de tydelige signalene som er kommet fra borettslag landet rundt. Fremskrittspartiet avviser da også hele lovendringsforslaget, bare med noen mindre unntak. Et samlet boligsamvirke har også gått imot hele eller deler av forslaget fra Regjeringen, men heller ikke dette har gjort særlig inntrykk verken på Arbeiderpartiet, på Regjeringen, på Høyre eller på SV i deres syn i denne saken. Det er i sannhet et urovekkende demokratisk paradoks at det ikke er blitt tatt sterkere hensyn til de klare synspunktene som er kommet fra de mange disse lovendringene først og fremst vil ramme. I Norge finnes det i dag rundt 250 000 leiligheter organisert i boligbyggelag og borettslag. Av disse eier kommunene i dag nær 2 pst., tilsvarende ca. 5 000 boliger. Rent matematisk kan dette tallet nå komme til å øke opptil det tre-fire-femdobbelte, til 15 000-20 000-25 000, ved å lovfeste å øke den kommunale eierandelen fra 2 pst. til 10 pst. i borettslag. Gjeldende borettslagslov sier at bare fysiske personer i utgangspunktet har adgang til å erverve seg andeler, dvs. leiligheter i et borettslag. Men den samme loven åpner allikevel for at borettslagene selv på frivillig basis kan nedfelle i sine vedtekter at ikke-fysiske personer, såkalte juridiske personer som kommune og stat, kan kjøpe helt opptil 30 pst. av andelene i borettslaget. Flere av landets rundt 4 000 borettslag har derfor på et slikt frivillig grunnlag allerede åpnet for et 10 pst. kommunalt eierskap eller mer i sine vedtekter. Men da styrer de dette selv. Jeg mener dette fortsatt må bygge på denne selvbestemmelsesretten og frivilligheten fra borettslagenes side. Og det ville være god grunn til å tro at så lenge kommunene fikk fortsette å erverve boliger i borettslagene på et frivillig grunnlag, ville dette bidra til å skape en bedre atmosfære for en konstruktiv dialog mellom kommune og borettslag for å skape en best mulig forvaltning av de boliger kommunen kunne fått tillatelse til å kjøpe i borettslaget på et frivillig grunnlag. Dette har til nå, som nevnt, vært en frivillig ordning der det enkelte borettslag selv har kunnet avgjøre om de ønsker at kommunen skal få kjøpe leiligheter for fremleie. Derimot å lovfeste en tvangsordning som fratar borettslagene en vesentlig del av selvbestemmelsesretten og styringsretten over hvem man ønsker å selge til, vil derfor kunne virke meget provoserende på styrene og beboerne i borettslagene. Å gå fra sivil frivillighet til offentlig tvang er slett ingen god strategi dersom formålet er å skape et best mulig samarbeidsklima mellom borettslagene og kommunene. Denne nye tvangsordningen kan vanskeliggjøre et godt samarbeid mellom kommuner og borettslag for å tilrettelegge for en mer vellykket integrering av de individer det primært er snakk om i denne sammenheng. Kommunene kan med disse upopulære lovendringene få borettslagene tvert imot seg, og dette er et meget dårlig utgangspunkt for et nødvendig samarbeid om sakens høyst brennbare realiteter. Et annet aspekt er at en leilighet i et borettslag med et dårlig bomiljø vil kunne bli vesentlig redusert i pris, og eieren må bære tapet ved eventuelt salg. Dette blir urettferdig. Man vet heller aldri hvem som blir den nye fremleier i de kommunale borettslagsboligene. Gjennomtrekken kan ventelig bli stor, og jeg vil si at med disse lovendringene vil i alle fall enda flere av fremleierne være fremmedkulturelle flyktninger og innvandrere, rusbelastede, kriminelle og asosiale bråkmakere som alle vil kunne bidra til å lage problemer og å komplisere det eksisterende bomiljøet og skape store utfordringer for beboerne i mange borettslag. Disse problemene er allerede i dag store nok som de er flere steder med en beskjeden kommunal eierandel på kanskje bare 2 pst. Spørsmålet er om problemene vil øke tilsvarende og i enda flere borettslag når kommunene kan øke sine eierandeler til hele 10 pst., ja endog, som jeg var inne på i en replikk, inntil 20 pst. i et borettslag der det er fem leiligheter. Kommunene har tidligere ikke vist særlig handlekraft og vilje til å ta ansvar i de tilfeller der kommunen har plassert problemskapende individer i kommunalt eide leiligheter i borettslag. Kommunene må nå ta sitt ansvar langt mer alvorlig enn tidligere når denne nye loven innføres, og det håper vi iallfall delvis å sikre gjennom å gi vår støtte til et forslag om å opprette et mer formalisert samarbeid mellom kommune og borettslag. Fremskrittspartiet vil derfor varsle at vi vil gi vår tilslutning til et nytt fjerde punktum i fjerde ledd i § 10 i lov om boligbyggelag for å forplikte kommunene til å ta mer ansvar. Men det er uansett med en dårlig og vond følelse jeg ser at de andre partiene trumfer gjennom disse lovendringene når man vet hvor stor motstand det er mot dette rundt i mange av landets 4 000 borettslag med kanskje en halv million beboere. Som lovgivende politikere burde det være vår første plikt å lytte ekstra godt til alle dem som uskyldig kan rammes på en uheldig måte av lover vi vedtar. Jeg kan ikke se at komiteflertallet har lyttet ekstra godt til de mest berørte parter i denne sak. Jeg kan ikke, selv med min beste velvilje, se at noen andre partier enn Fremskrittspartiet har vært villige til å ta reaksjonene fra dem disse lovendringene først og fremst vil ramme, på fullt alvor. Dette har Fremskrittspartiet gjort ved å gå klart imot det vesentligste i de fremlagte lovendringsforslagene. Det er derfor med en ren og god samvittighet Fremskrittspartiet i dag som det eneste partiet, iallfall det eneste store partiet, på Det norske storting vil stemme imot de fremlagte lovendringsforslagene som vi nå behandler.