trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-15:
Kristelig Folkeparti har gjennomgått et verdipolitisk hamskifte de siste fire årene. I Bondevik I-regjeringen sa de at utjamning var en kjerneverdi, og at det var et spørsmål om menneskeverd og samfunnssyn. Bondevik II-regjeringen, derimot, sier at utjamning hemmer økonomien, og at de som er arbeidsløse og har et helseproblem, trenger et såkalt incitament til å komme i jobb. Det betyr at de skal få kutt i ytelsene og en lang, hevet moralsk pekefinger, og man sier at de må ta seg sammen. Det blir best for alle hvis vi tar fra de fattige og gir til dem som er rike, sier denne regjeringen. Hvor i sitt verdigrunnlag finner Kristelig Folkeparti støtte for en så usosial og hjerterå fordelingspolitikk?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-15:
Fattigdom i et rikt land er en skam. Det har statsministeren sagt, og Kristelig Folkeparti har sagt at de mener det. Arbeidsministeren sitter med to av de viktigste virkemidlene for å hindre fattigdom. Det ene er arbeidsmarkedstiltak. Vi vet at det å komme i jobb hjelper folk. Da er sjansen for å være fattig mye mindre. Det andre er offentlige ytelser til dem som ikke har arbeid og kanskje i tillegg har et helseproblem. Regjeringen skryter hele tiden av denne fattigdomspakken sin. Før i dag har jeg gått igjennom og sett at satsingen i 2005, som skal være på 255 mill. kr, er spist opp. Hvis vi bare kikker på kuttene som er gjort i forhold til attføring og i forhold til redusert dagpengeperiode, er vi altså oppe i 36 mill. kr mer i kutt til den gruppen som er arbeidsledig. I tillegg har de fleste av dem et helseproblem. Jeg lurer på hvordan arbeidsministeren kan forklare at dette er god fordelingspolitikk, og om han tror at folk får jobb av å bli fattige.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-12-15:
Arbeidarpartiet og SV står saman om mange saker i denne innstillinga, både når det gjeld bustadpolitikken, arbeidsmarknadspolitikken og satsing på velferd i kommunesektoren. Derfor ser eg lyst på eit samarbeid med SV etter valet neste haust, dersom me klarer å gjere jobben slik at me får fleirtal og landet får eit nytt regjeringsalternativ. Men eg vil likevel utfordre SV på eitt område, og det er på området friare kommunal skattleggingsrett. SV meiner at det å opne for ein friare kommunal skattøyre er eit godt incitament for å styrkje lokaldemokratiet og auke det kommunale handlingsrommet. Ja, eg ser det, men fryktar ikkje SV at dette òg kan skape store forskjellar mellom kommunane, ved at kommunar med innbyggjarar i den såkalla høgtlønsklassa bidreg med meir enn kommunar der innbyggjarane i gjennomsnitt tener mindre, t.d. ute i distriktskommunane, og i kommunar der ein stor del av befolkninga lever på forskjellige trygdeordningar?
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-12-15:
I sin tale til landsstyret i Kristeleg Folkeparti den 5. november i haust siterte arbeidsminister og partileiar Dagfinn Høybråten Einar Gerhardsen. Da Einar Gerhardsen mot slutten av livet blei spurt om kva han var mest stolt av å ha fått til som politikar, svarte han: «At ingen behøver å stå med lua i hånda.» Det er eit gripande godt sitat, med eit gripande godt politisk innhald. Eg vil derfor spørje statsråden: Kvifor fører Regjeringa ein politikk som går i motsett retning, ved å forverre reglane for sjukeløn, forverre reglane for permittering, slik at fleire kan miste jobben, vidareføre kutt i dagpengeordninga, satse for lite på arbeidsmarknadstiltak for dei over 100 000 arbeidsledige i landet vårt og gjere for lite for at desse kan kome i arbeid og forsørgje seg sjølve og familien sin? Eg meiner at talen til leiaren i Kristeleg Folkeparti ikkje står i stil med statsrådens politikk.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-12-15:
Regjeringa og Framstegspartiet står saman i ønsket om ein mest mogleg fleksibel og sjølvregulerande arbeidsmarknad. Samtidig ser me at aukande konkurranse og marknadspress gjer at arbeidsmarknaden blir stadig tøffare. I dag er det for mange som har uføretrygd. I mange yrkesgrupper er no uføretrygding og førtidspensjonering den mest vanlege måten å gå ut av arbeidslivet på, og talet på yrkeshemma stig for kvar einaste dag som går. For Arbeidarpartiet synest det underleg at ein i ein slik situasjon meiner at det er så viktig med ein sjølvregulerande arbeidsmarknad, og eg vil spørje statsråden: Kva slags konsekvensar trur statsråden det vil få for sjukefråværet og uførepensjoneringa når arbeidsmarknaden i størst mogleg grad skal vere sjølvregulerande? Trur statsråden at arbeidsmarknaden blir meir eller mindre inkluderande i ein sjølvregulerande arbeidsmarknad?
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-12-15:
Me har dessverre over 100 000 arbeidsledige i landet vårt. Dette er menneske som er heilt ledige, og det er menneske som er på tiltak. Det er altfor høge tal. I 2003 sørgde regjeringspartia og Framstegspartiet for å kutte i dagpengane til dei arbeidsledige. Dette stemte både Arbeidarpartiet, Senterpartiet og SV imot. Arbeidarpartiet vil ikkje slå seg til ro med dette. Mange parti har eit imponerande alternativt budsjett, der det blir flytta på fleire milliardar kr. Eg håper at fleire parti vil kome Arbeidarpartiet og andre i møte ved neste korsveg for å rette opp att dei uverdige kutta i dagpengane. Eg er glad for at statsråd Høybråten i sitt replikksvar til meg bekrefta at han ikkje står for ein gjennomsyra sjølvregulerande arbeidsmarknad, og eg skal gje han ein sjanse til å bevise dette ved eit seinare høve. Ein kan bli forundra over Framstegspartiet. Det eg i dag høyrde frå representanten Torbjørn Andersen, kan ikkje stå uimotsagt. Det er ikkje alltid like lett å vite kva ein skal meine om Framstegspartiets politikk. Partiet skiftar meining og standpunkt stadig vekk: Før var Framstegspartiet kraftig mot statleg eigarskap. No er dei for. Før var partiet prinsipielt imot all offentleg støtte til barnehagar. No er partiet plutseleg for statsstøtte til alle barnehagar. Før var Framstegspartiet imot SFO, så var dei for ei stund, og no trur eg faktisk at Framstegspartiet er imot att. Men eg er ikkje heilt sikker. Før var Framstegspartiet for å kutte i overføringane til kommunane. No er dei for å auke dei, ja, dei til og med skryter av budsjettavtala som dei har fått til. Det er sjølvsagt Arbeidarpartiet glad for, sjølv om me meiner at det er for lite som ligg i overføringane til kommunesektoren i budsjettforliket. Det er no eitt år att til valet, og dersom ein i dag skulle gjere opp status for den politikken som partia har stått for dei siste tre åra, ville nok enkelte parti få problem med sine lovnader. Det er god grunn til å minne Kristeleg Folkeparti og representanten Apelthun Sæle om kva dei gjekk til val på i 2001. Kristeleg Folkeparti skulle da vere garantisten for at skattelette ikkje skulle gå ut over satsinga på skulen. Så skal ikkje eg no trekkje opp att debatten omkring kommuneøkonomien, den skulle vere vel kjend for alle no. Men det er nok å minne om den vanskelege økonomiske situasjonen i kommunesektoren og alle dei ordførarane og kommunestyra rundt omkring i landet som slit med å få budsjettet i balanse.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2004-12-15:
Midlertidige ansettelser vil spesielt ha betydning for mindre og mellomstore bedrifter hvor risikoen ved ansettelser ofte medfører at de ikke våger å ekspandere når muligheten byr seg. Midlertidige ansettelser gjør det også lettere for personer med svak tilknytning til arbeidsmarkedet å oppdatere seg på erfaring og på ferdigheter. Erfaringsmessig får derfor mange midlertidig ansatte tilbud om fast ansettelse enten i bedriften de ble midlertidig ansatt i, eller i andre bedrifter. SV, derimot, mener at midlertidige ansettelser påfører den enkelte store påkjenninger på grunn av den usikkerhet dette skal medføre. Det forbauset meg derfor at SV nå søker etter IT-medarbeider – midlertidig – i egen hovedorganisasjon. Er dette også et område hvor SVs praktiske politikk står i rak kontrast til SVs retorikk?
May Britt Vihovde (Venstre), 2004-12-15:
Hadde Venstre fått gjennomført sin politikk om auka arbeidsinnvandring, hadde vi kanskje ikkje hatt det store presset som vi i dag har på vårt asyl- og flyktninginstitutt. Då hadde vi kunna opna grensene for dei som ønskjer å komma til Noreg for å jobba her, og som klarer å forsørgja seg sjølve. I staden har vi altså fått ein situasjon der veldig mange som søkjer asyl, prøver å framstilla seg sjølve som flyktningar, og dette held faktisk på å undergrava heile dette instituttet vårt. Vi ønskjer ein flyktning- og asylpolitikk der dei som treng ei naudhamn, der dei som er reelle asylsøkjarar og flyktningar, skal få komma til Noreg, og vi skal hjelpa dei. Dei som ønskjer å komma til Noreg for å skaffa seg eit betre liv, og klarer å forsørgja seg sjølve, dei skal få moglegheit til det. Derfor var det heilt nødvendig å stramma inn på asyl- og flyktningpolitikken rett og slett fordi vi skal ha eit hjelpeapparat som stiller opp for dei som verkeleg treng det, medan dei som ikkje treng den hjelpa, og som klarer seg sjølve, dei skal få lov til å komma til Noreg.
May Britt Vihovde (Venstre), 2004-12-15:
Eg har aldri prøvd å framstilla det som at ikkje kommunesektoren i dag slit. Representanten Meltveit Kleppa peikte på ubalansen mellom oppgåver og midlar. Ja, den ubalansen har kanskje oppstått fordi vi i denne sal stadig pålegg kommunane nye oppgåver, og vi detaljstyrer kommunesektoren, slik at dei må utføra oppgåver som anten andre kunne ha gjort, eller som dei kunne ha gjort på den måten som dei sjølve meinte var mykje betre for innbyggjarane. Vi i Venstre ønskjer faktisk å la våre lokale folkevalde få den moglegheita. Så har eg lyst til å seia at aldri har noka regjering foreslått større løyvingar og overføringar til kommunal sektor enn det Samarbidsregjeringa har gjort. Men det har blitt ein skattesvikt. Den har ein klart å kompensera for med 2,2 milliardar kr i 2004. Men i dei åra kommunane hadde større skatteinngang, trekte vi aldri inn dei pengane. Dei pengane fekk kommunane behalda. Det ønskjer faktisk Venstre å vidareføra.
May Britt Vihovde (Venstre), 2004-12-15:
Med dette forslaget blir Stortinget invitert til å vera med på ei humanitær handsrekking til ei gruppe menneske som er i ein vanskeleg situasjon, etter ein av dei største tragediane som fann stad i det førre århundret. Det er også ein gest overfor ein norsk borgar, sjølv flyktning frå Vietnam, Kieu Tran, som har arbeidd lenge for desse menneska. Venstre har respekt for at statsråden ikkje deler vårt syn, og at ho meiner andre er meir reelle flyktningar i dag. Venstre synest likevel det er synd at det ikkje har blitt større oppslutning om denne humanitære handsrekkinga. Vi er særleg overraska over at Arbeidarpartiet har hoppa av eit forslag som dei sjølve var med på å fremja. Eg skal ikkje gjenta alle argumenta i denne saka, berre slå fast at for Venstre har dei vore overtydande. For Venstre står mennesket i sentrum. Vi kan gjera ein viktig forskjell for desse menneska, som blei tvinga til å flykta frå landet sitt. Då er eg glad for at eit fleirtal i dag vil gjera det mogleg å invitera dei til Noreg, der slekt og venner står klare til å ta imot dei. Nasjonen har også bruk for dei og ønskjer dei velkomne. I innstillinga blir det uttrykt ulike syn på norsk flyktningpolitikk. Venstre har sine synspunkt på det og vil framleis vera engasjert i ein liberal og anstendig, men slett ikkje naiv, politikk på dette området. I den samanhengen er det nok å slå fast at denne saka ikkje endrar prinsippa for norsk flyktning- og innvandringspolitikk. Som det er sagt tydeleg i innstillinga og av fleire i denne salen i dag, er dette ei spesiell sak, som blir behandla med ei særlov. Etter Venstre sitt syn er dette eit viktig bidrag til å avslutta eit stygt kapittel i vår historie. Det er i dag ti år og ei veke sidan Annette Thommessen gjekk bort. Eg er stolt over at Venstre var Annette sitt parti. Men eg er nærast overvelda, imponert – og ganske audmjuk – over den innsatsen ho gjorde for å hjelpa menneske på flukt. Ho starta og organiserte Lysekilaksjonen i 1979, som redda fleire hundre vietnamesarar på 1970-talet. Ho danna seinare organisasjonen Vietnamflyktningenes venner. Med det vedtaket vi gjer i dag, ved å la desse båtflyktningane komma til Noreg, kan det bli ei fin og verdig avslutning på det arbeidet som Annette Thommessen starta. Det er ikkje alltid slik at reglane passar til menneska, og då endrar Venstre reglane, ikkje menneska. Venstre deltek med glede i denne humanitære handsrekkinga og er svært glad for at det er eit fleirtal i denne salen som ønskjer desse menneska velkomne.
Erna Solberg (Høyre), 2004-12-15:
Selv om de personene som sitter i Distriktskommisjonen, representerer partier, forvalter de ikke alltid hva partiets sannheter er. Det har ikke vært noen tvil om at Høyre ønsker å ha en differensiert arbeidsgiveravgift, og at vi ønsker det også i fremtiden, hvis det er mulig å få det til. Så er det noe i den merknaden som er lagt inn, som på en måte heller ikke er helt riktig. Det står bl.a. «utnytte den mulighet som nå foreligger til forhandlinger med sikte på å oppnå Stortingets samstemmig uttalte ønske». Det er altså ingen forhandlinger. Vi er en vanlig høringspart som får lov til å gi noen uttalelser. Det forhandles ikke om dette. Det er kommisjonen som vedtar et regelverk som er rammen for den egne aktiviteten til de andre. Det er i ettertid at det rammeverket kommer på plass, og det er det rammeverket som blir avgjørende for om vi i det hele tatt på noen områder kommer til å få det som vi kaller mer fleksibilitet i regelverket. Så er det da mulig å kunne diskutere hvilket kart Norge kommer til å kunne ha, og hvilke kriterier som kommer til å bli lagt til grunn.
Erna Solberg (Høyre), 2004-12-15:
Nei.
Erna Solberg (Høyre), 2004-12-15:
Jeg vil først få lov til å si at nei, jeg er ikke noe glødende opptatt av fylkeskommunen. Vanligvis anklages jeg for å være det motsatte. Jeg synes at når vi har delegert ansvar, når vi har gjennomført en reform og vi har sagt at fylkeskommunen har en oppgave, så skal vi være lojale overfor det. Det betyr også at vi skal underbygge denne rollen, og ikke gjøre det Stortinget veldig ofte gjør når vi har desentralisert og delegert en oppgave, nemlig å si: Denne saken er så mediemessig viktig, så viktig for folk og for oppfatningen av meg som politiker, at jeg må ta den til Stortinget. Dermed undergraves faktisk den delegeringen vi har gjort. Det er én av grunnene til at jeg er opptatt av å si at når vi først har gjennomført en reform hvor vi i Kommunaldepartementet har fratatt oss selv virkemidler som vi tidligere hadde, så skal vi også være lojale og ikke begynne å snikinnføre disse virkemidlene på nytt fordi vi etter press fra enkelte ut fra episoder enkelte steder føler at det ville være politisk mer bekvemt. Det synes jeg er en ryddig desentralisering. Når det gjelder evalueringen og nytt forslag: Jeg tror ikke det er aktuelt at vi i 2007 kan nedlegge fylkeskommunen, men vi må rundt 2007 avklare hva fremtiden skal være for et regionalt nivå. Det kommer vi til å bidra til i neste stortingsperiode.
Erna Solberg (Høyre), 2004-12-15:
Det er mange av oss som sikkert kunne ha klart oss uten den skatteletten som kommer på boligskatten. Men for en del mennesker er det avgjørende for at de skal får en trygg og verdig alderdom at de får fortsette å bo i sitt nærmiljø, i et område de er kjent med og har bodd lenge i. Det finnes mange eldre mennesker som bor i det huset de har bodd i i mange år, der de har sitt nabolag, sine venner og sine kontakter, og som faktisk fordi de har lave pensjoner, blir belastet når de får høye eiendomsskatter, som SV er en tilhenger av. Den boligskatten som er, kan være marginen som gjør at de ikke kan bli boende der de bor. Når eldre mennesker må flytte fra det stedet de har bodd lenge, forverrer det situasjonen deres betydelig. Det er en ting man vet fra geriatrien. Det er ikke så bra å bli flyttet mye på når man er kommet høyt opp i årene. Særlig fordi man da mister nettverket sitt, kan det bli vanskeligere. Det er faktisk en gruppe jeg mener at man glemmer når man diskuterer boligskatten. Jeg skulle gjerne holdt et lengre foredrag om bostedsløse. Jeg synes Oslo kommune har gjort en kjempejobb med sin satsing på bostedsløse. Vi er nå nede i 1 300 færre enn det vi var på et tidligere tidspunkt, og det er først og fremst Oslo kommunes fortjeneste.
Erna Solberg (Høyre), 2004-12-15:
Ja, fra Regjeringens side er vi opptatt av å redusere gapet mellom utgifter og inntekter i kommunesektoren. Det har vi vært fra vi begynte som regjering, fordi ubalansen har oppstått for veldig lenge siden og har vært forsterket av at vi har hatt skattesvikt de to første årene, noe som har gjort at vi har hatt en negativ vekst i denne perioden. For å minne om noe jeg har minnet om flere ganger før: Noe av problemet var at alle reservene var blitt brukt opp på et tidspunkt hvor representanten Magnhild Meltveit Kleppa satt i en regjering som har rekord i færrest forslag til vekst i frie inntekter så lenge jeg kan huske, og jeg har sittet ganske lenge på Stortinget. Det var en av årsakene til at det bygde seg opp. I vår gav vi en beskjed i kommuneproposisjonen om at vi ønsker å trappe opp inntektene. Men da må vi ha mindre grad av øremerking og større grad av frihet, slik at kommunene vil klare å tilpasse sitt utgiftsnivå på flere områder, og slik at vi ikke samtidig driver på og gir særlige, nye lover som det koster mer penger for kommunesektoren å gjennomføre.
Erna Solberg (Høyre), 2004-12-15:
For en knapp uke siden var jeg på høyskoleutdannedes samling, hvor nestleder i Arbeiderpartiet, Hill-Marta Solberg, skrøt av at det var Arbeiderpartiets regjering som hadde fremforhandlet de høye lønnsavtalene. Man må ikke glemme at det var fremforhandling av en effektivitetsavtale, og etter den skulle alle lærere jobbe mer. Det var innbakt i denne en større leseplikt som skulle medføre at det i utgangspunktet var færre lærerårsverk til å gjøre samme jobben som tidligere. Når man gjennomfører og får resultatene fra den lønnsforhandlingsrunden, som altså Arbeiderpartiet satt i førersetet for, og vi støttet den, som betyr færre lærerstillinger totalt sett, og når man vet at lærerne underviser én time mer enn tidligere, er det meget spesielt at det blir brukt som eksempel på at det skal være kuttet i norsk skole. Det har vært vekst i utgiftene til norsk skole hvert eneste år i denne regjeringens periode.
Erna Solberg (Høyre), 2004-12-15:
Jeg vil gjerne bekrefte at de opplysningene vi har gitt, så langt som det er mulig for oss å bekrefte dem – vi har altså ikke reist til Filippinene og gjort undersøkelser – er basert på opplysningene fra Høykommissærens stedlige representant, og de er basert på opplysninger som vår ambassade har innhentet på alle områder. Vi har innhentet opplysninger fra alle de landene som gjenbosetter, og som har hatt forespørsel om gjenbosetting, om bakgrunnen for deres vurdering, og de landvurderingene som land med mye større ressurser og kapasitet har gjort. Det er interessant å se at de landene som gjenbosetter, bortsett fra Norge, er land som har en annen type innvandringspolitikk, og som altså er mer åpne for familiegjenforening for mye større grupper enn det vi er – ingen av dem på grunn av beskyttelsesbehov, men av humanitære grunner, bl.a. tilknytning til familie. Noen av dem driver en relativt sterk selektering. Det er faktisk slik at USA har forsinket en del av arbeidet sitt, bl.a. fordi opplysningene fra den gruppen som har stått som aksjonist i forhold til dette, har vist seg på enkelte nivåer ikke å stemme. Vi kommer altså til å måtte bruke mye tid på å sjekke ut det som er kommet av opplysninger til Norge.
Erna Solberg (Høyre), 2004-12-15:
Jeg er helt enig i at det er viktig bl.a. å sørge for at familier kan få komme til Norge innenfor flyktningkvoten hvis de har familie her, og at vi kan prioritere dem først for gjenbosetting hvis de har et beskyttelsesbehov, og det er beskyttelsesbehovet som er det avgjørende i denne sammenhengen. Derfor er det slik at vi, når vi først skal ta ut kvoten, ofte prioriterer personer som allerede har noen her. Vi gjorde også det da vi hentet flyktninger ut fra Kosovo under Bondevik I-regjeringen, vi prioriterte å ta dem som allerede hadde noen kontakter i Norge, fordi det ville gjøre det enklere for dem. Når vi de siste tre årene har lagt mer vekt på integreringshensyn, er det fordi vi må sørge for å ha balanserte minoritetsgrupper. Vi er fortsatt et av de landene som tar mest av de sårbare gruppene, men vi må balansere det med noen sterke ressurspersoner i samme minoritetsgruppe, slik at vi får grupper som etnisk klarer å støtte opp under hverandre. Når det gjelder opplysningene her, så er det opplysninger som vår ambassade har gitt, at motstanden mot lovforslaget har vært stor fra støttegruppens side. Det er av og til grunnlag for å undre seg hvorfor – kanskje fordi det da ikke ville ha vært en debatt om en slik sak i dag.
Erna Solberg (Høyre), 2004-12-15:
Den viktigste grunnen min og for Regjeringen for å si nei – dette er altså et spørsmål som Regjeringen har behandlet – er at vi mener at vi skal prioritere dem som Høykommissæren anbefaler, og som har et beskyttelsesbehov. Det er hovedprinsippet vårt. Selv om det hadde vært utenfor kvoten, ville jo alternativet alltid vært at man kunne ha utvidet kvoten. Regjeringen har som ambisjon å utvide kvoten fra 2006, slik vi også har gitt klar beskjed om. Forutsatt at vi fortsatt har lave asylankomster, og at ikke altfor mange av dem som er igjen, får opphold i Norge, vil det være lettere å kunne bosette flyktninger, fordi vi har større rom for bosetting i kommunene. Det er hovedprinsippet, men et vanlig prinsipp i vår utlendingspolitikk er også likebehandlingsprinsippet. Vi lager denne særloven, men det sitter personer mange steder i verden, særlig i Midtøsten og Afrika, som er statsløse, men ikke i en kritisk situasjon – bl.a. blant palestinerne er det ganske mange av dem – og det er mange her i Norge som skulle ønske å få sine slektninger hit. Generelt synes jeg det er vanskelig når vi ikke har et likebehandlingsprinsipp, men det er klargjørende at vi får en egen lov.
Erna Solberg (Høyre), 2004-12-15:
Fremskrittspartiet har det litt vanskelig i denne saken. Det hører jeg jo på argumentene, og da pleier det å være mest mulig skitt tilbake. Det er faktisk sånn at en grunnleggende del av vår utlendingsforvaltning er likhetsprinsippet. Vi bruker likhetsprinsippet i all behandling av utlendingssaker, at like saker primært skal behandles likest mulig. Det er ikke alltid at det blir slik, f.eks. på grunn av den UNE-ordningen vi har, men derfor kommer vi med et forslag, som jeg allerede har annonsert i en stortingsmelding tidligere, om å lage en stornemnd som skal sørge for at der hvor det kan være stort sprik, der hvor vurderingene kan være forskjellige, kan prinsipielle uttalelser legges til grunn. Det grunnleggende spørsmål i denne saken er ikke et spørsmål om vi skal hjelpe flyktninger eller ikke, men om vi skal hjelpe dem som er de mest nødstilte, eller dem som har kontakter i Norge. Det er ingen tvil om at mange av disse vietnameserne kommer til å gi et godt bidrag til det norske samfunnet, og de skal være hjertelig velkomne til Norge, men det er altså et brudd med hovedreglene, og det er et brudd med de anbefalinger som Høykommissæren gir, også i bruken av flyktningkvoten.
Erna Solberg (Høyre), 2004-12-15:
Representanten Heikki Holmås kan jo ikke unnslå det faktum at han i dag kommer til å stemme for et forslag som sannsynligvis innebærer at mellom 80 og 100 personer som ikke har behov for beskyttelse, og som ifølge Høykommissæren er «locally well integrated in the society», skal komme, istedenfor at vi f.eks. henter hundre flere av Burma-flyktningene eller av Burundi-flyktningene. Det er det valget Heikki Holmås faktisk tar med den måten han stemmer på nå. Han kan skjule det gjennom retorikk. Han kunne også ha foreslått at man heller skulle ta dem inn på arbeidsinnvandring. Det hadde betydd en senking av arbeidsinnvandringskravene for å åpne for ufaglært arbeidskraft for hoveddelen av denne gruppen. De hadde måttet ha en jobb på forhånd for å kunne få det. Det er jo ikke relevant for denne gruppen. Hvis man først skal hente denne gruppen, må man være klar over at de trenger både et integreringsopplegg når de kommer, og de trenger hjelp til å komme seg i jobb, og derfor ville ikke arbeidstillatelse ha vært så aktuelt. Norge er forskjellig fra et land som f.eks. USA, der man får hjelp i to måneder, og etter det må man klare seg selv. Norge har en annen filosofi i integreringspolitikken, men vi har altså en filosofi som går på beskyttelse av folk.
Erna Solberg (Høyre), 2004-12-15:
Med fare for at vi begynner med lovbehandling på vegne av Filippinene i dette parlamentet, vil jeg bare få lov til å understreke at det faktisk er slik at det lovforslaget kan reaktiveres og settes i gang igjen. Men det har vært motstand fra gruppen selv, fordi man har vært redd for det. I det brevet som har gått fra gruppen, sies det at de mener at de skal ha en slik lov for dem som ikke blir gjenbosatt. Alle de indikasjoner vi har på saksbehandlingen i Filippinene, er at gruppen selv aktivt har motarbeidet at det skulle gå fortgang i lovarbeidet, ut fra at det ville gi en naturalisering som gjorde at flere land da ikke ville ta flere tilbake. De opplysningene får vi. Vi har også opplysninger fra Høykommissæren, som mener at de opplysningene som er gitt bl.a. om gruppens situasjon, står i betydelig misforhold til den faktiske situasjonen. Dette er diskusjoner vi kan ha frem og tilbake. Uansett vet vi at til slutt vil det sitte en gruppe som ikke kommer noe sted. De kommer til å trenge et internasjonalt samfunn som sørger for at den lovbehandlingen gjøres, slik at de ikke blir statsløse lenger. Det er en ganske viktig del, for USA har sagt at de kommer ikke til å ta imot dem som de allerede har gitt avslag. De kommer ikke til å ta dem som har giftet seg med filippinere. Mange har gjort det. De lever integrert i samfunnet. Så det vil fortsatt være en utfordring for oss å sørge for at disse menneskene får statsborgerskap og muligheter, at de ikke sitter i en restgruppe som fordi de ikke har slektninger andre steder, faktisk er i en verre situasjon, fordi gruppen er blitt mindre, og oppmerksomheten er blitt mindre.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-12-15:
Jeg hadde satt pris på om representanten Oppebøen Hansen hadde tatt seg tid til å sitere litt mer av det jeg sa til Kristelig Folkepartis landsstyre i den talen. Einar Gerhardsens utsagn brukte jeg til å si at min erfaring fra helsetjenesten, fra kommunesektoren og fra trygdeetaten tilsier at det er mange mennesker i dette landet som opplever at de står med lua i handa når de møter offentlig forvaltning. Derfor ønsker vi å gjennomføre en gjennomgripende reform av den offentlige arbeids- og velferdsforvaltningen, slik at folk i mindre grad opplever seg som kasteballer, og i mindre grad opplever at de blir fastlåst i ytelser istedenfor å komme i arbeid. De tiltak Regjeringen har foreslått på dette området, har hatt ett siktemål, og det har vært å sørge for at arbeidslinjen som regjeringene fra Arbeiderpartiet introduserte tidlig på 1990-tallet, skal bli gjennomført i større grad, slik at vi unngår fastlåsing i sosiale ytelser og får folk raskere over i arbeid.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-12-15:
I likhet med representanten Andersen deler jeg bekymringen for den stadig lavere reelle pensjoneringsalder, som er på rundt 58 år i Norge, hvis vi ser tidligpensjonering og uførepensjonering under ett. Vi er nødt til å ta nye grep når det gjelder det å forebygge at mennesker blir utstøtt fra arbeidslivet. All erfaring tilsier at jo tidligere man kommer til med tiltak i et sykdomsforløp, jo større sjanse er det for å unngå en mer eller mindre varig utstøting. Derfor er de endringene som er gjort i sykmeldingsreglene, viktige for å forebygge uførhet. Derfor er det viktig at arbeidsgivere tar et større ansvar for å forebygge sykefravær, og derfor er det viktig at vi setter i verk tiltak for også å sikre at flere av dem som er blitt uførepensjonister, kan få prøve seg i jobb. Forsøket er foreslått i statsbudsjettet, og blir vedtatt gjennom Stortingets behandling denne uken.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-12-15:
Som jeg sa i et tidligere replikksvar her i debatten i dag, er de tiltak som denne regjeringen under skiftende statsråder har foreslått og fått vedtatt i Stortinget på arbeidsmarkedsområdet, innrettet mot ett hovedsiktemål, og det er å sørge for at folk kommer raskere tilbake i arbeid, for arbeidsmarkedspolitikken produserer faktisk retur til arbeidslivet og ikke en langvarig avhengighet av offentlige stønader. Derfor blir det fullstendig å snu saken på hodet å sette disse endringene opp mot den målrettede satsing som Regjeringen med tilslutning fra hele Stortinget har fått vedtatt når det gjelder fattigdomsplanen. Hvis det var slik at fattigdomsplanen var så dårlig, hvorfor er den da blitt enstemmig vedtatt av Stortinget?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-12-15:
Jeg fastholder at det har vært bred enighet om Regjeringens fattigdomsplan. At det har vært uenighet om andre politiske saker av velferdspolitisk karakter, er selvfølgelig ikke en hemmelighet for noen. Jeg mener at utviklingen når det gjelder å skape trygge arbeidsplasser i Norge, går i riktig retning, etter noen veldig krevende år med lav konjunktur internasjonalt og med behov for betydelig opprydding i norsk økonomi. Det er vårt største sosiale prosjekt. Så spør representanten Meltveit Kleppa om det er en positiv utvikling at vi etter EØS-utvidelsen har hatt en tilførsel av arbeidskraft fra nye medlemsland som er større enn den andre land har hatt. Ja, i utgangspunktet vil jeg si det er positivt. Vi følger de reglene som vi er forpliktet til, og vi har iverksatt overgangsregler som gjør at vi har rimelig god oversikt over hva som skjer, og kan gripe inn dersom det skjer noe som er i strid med de forutsetninger vi har lagt til grunn.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-12-15:
Denne arbeidsministeren har ikke uttrykt noen målsetting om at arbeidsmarkedet skal være «sjølvregulerande». Jeg mener bestemt at vårt arbeidsmarked skal rammes inn av de arbeidsrettslige rammer som lovgiver stiller opp, og de spilleregler som avtales mellom partene. Det er en viktig del av det velferdssamfunnet som vi skal ha i Norge. Det at man på noen områder justerer i retning av en større grad av fleksibilitet, skal ikke rokke ved denne grunnsannhet om hvordan det norske arbeidslivet skal fungere. Det kommer til å prege det forslaget til ny arbeidsmiljølov som Regjeringen legger fram til våren. Der blir det rikelig anledning for Stortinget til å være med og diskutere hvordan sammensetningen av politikken på dette området skal være framover.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2004-12-15:
I dag vil Stortingets flertall vedta et budsjett for kommunene som ytterligere vil redusere svært mange kommuners muligheter til å gi sine innbyggere de tilbud de har behov for. Jeg kom med i kommunepolitikken ved valget i 1971 og var med i 24 år. I den tiden var det heller ikke så flust med penger i kommunene, men økonomien var så pass at vi kunne bygge opp nye tjenester og velferdstilbud som våre innbyggere hadde behov for. I dag må kommunepolitikerne bygge ned igjen de velferdstilbud som vi den gangen bygde opp. Dette synes jeg er trist, og det er ingen tvil om at noen rammes svært uheldig av en slik politikk. Jeg tenker da særlig på gamle og syke som ikke får sykehjemsplass eller tilstrekkelig hjemmetjeneste, og på de elevene som rammes av kuttene i skolene. Mange kommuner må legge ned grendeskoler, og noen må kutte i barnehageplasser, aktivitetstilbud og samferdselstiltak. Er det rart at mange engasjerte mennesker etter hvert vegrer seg for å stille sin tid til disposisjon for å være kommunepolitiker eller fylkespolitiker, når forholdene er slik? Er det rart at konstruktive og positive kommunepolitikere nå begynner å si nei til å kutte mer i velferden til sine innbyggere ? Jeg forstår det slik at det er denne type kutt i kommunene som kommunalministeren betegner som nødvendig effektivisering og rasjonalisering. Det må være dette statsråden mener, for administrasjonene er jo allerede kuttet langt inn til beinet. I avisa Nordlys for 25. august i år kan vi lese at 117 av landets 434 kommuner er å finne på den såkalte ROBEK-lista, og at flere står i fare for å komme dit. Dette er altså kommuner som er satt under kontroll på grunn av dårlig økonomi. I mitt hjemfylke Troms er nesten halvparten av kommunene på denne lista. I en kommentar til dette sier kommunalministeren til avisen Nordlys samme dag, den 25. august i år, at denne situasjonen for Troms skyldes at fylkets kommuner tidligere har hatt så gunstige ordninger i inntektssystemet. Jeg spør da: Hvorfor er da 54 pst. av kommunene i Sogn og Fjordane på denne lista, 39 pst. av kommunene i Telemark, 30 pst. av kommunene i Hordaland og 23 pst. av kommunene i Akershus på samme lista? Dette er bare noen eksempler. Dette skyldes én ting – en totalt uakseptabel underfinansiering av kommunene. I Troms har vi en desentralisert bosetting og store avstander. Jeg forstår godt at folk reagerer når gatelys må slukkes og veier ikke blir brøytet, men dette er ikke lovpålagte oppgaver, og blir derfor kuttet først. Dette er kutt som går mest ut over distriktene, hvor det er lengst mellom gatelysene, og hvor veiene er smalest og lengst. Jeg tror ikke at distriktenes situasjon er det som opptar denne regjeringen mest. Andre saker denne høsten bekrefter dette. Jeg nevner bare i den forbindelse bortfallet av pendlerfradraget. Vi ser nå til fulle hva som skjer når fellesskapet svekkes og hovedmålet er enda mer skattelette til dem som har aller mest fra før, og enda mer privatisering. Privat rikdom og offentlig fattigdom er ikke det som skaper velferdstilbud til våre innbyggere.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2004-12-15:
Kristelig Folkeparti er opptatt av å forhindre kriminalitet blant asylsøkere, men vi kan ikke behandle alle asylsøkere som potensielle kriminelle. Det å iverksette straffetiltak som heller ikke benyttes når det gjelder kriminelle, er noe Kristelig Folkeparti ikke kan være bekjent av. Vi er derfor uenig i at lukkede mottaksleirer for alle asylsøkere, eller kontroll ved hjelp av elektroniske brikker, er svarene på å forhindre kriminell atferd. Vi holder fast ved prinsippet om at mottakssystemet skal være et åpent tilbud for asylsøkere. Å holde tilbake mennesker i lukkede mottak er et svært drastisk tiltak, som frarøver mennesker elementære rettigheter. En slik ordning vil ikke være forenlig med Menneskerettighetskonvensjonen, Barnekonvensjonen eller norsk lov. Kristelig Folkeparti kan ikke forsvare at denne muligheten skulle omfatte samtlige asylsøkere – på ubestemt tid.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2004-12-15:
Mange kommuner sliter med å opprettholde de nødvendige tjenestene for lokalbefolkningen. Kommunene er kommet inn i en ond sirkel. Bevilgningene fra staten er for små. Kommunene ser seg derfor tvunget til å selge naturressurser og nøkkelbedrifter. Mange private bedrifter selges ut. Dermed undergraver man selve grunnlaget for bosetting i mange distrikter. Det er vanskelig å bli boende i kommuner som mangler næringsgrunnlag. Når næringsgrunnlaget svikter i distriktene, vil boligbyggingen stoppe opp, og boligprisene vil stupe. Mange som blir tvunget til å flytte, får lite igjen for boligene sine. Med økende tilflytting til byene vil boligprisene stige også der. Da vil det være vanskelig for folk å etablere seg der. I går ble det vedtatt at Finnmark skulle få en del penger. Det er veldig bra. Det skulle bare ha gjeldt hele tiltakssonen, for det er mange bedrifter som sliter også der. Når denne regjeringen gir bort naturressurser, blir naturressursene solgt til dem som har råd til å betale. Når arbeidsplassene blir borte, er det ingen grunn til å bo der heller, for man har ikke noe å gjøre. I denne salen er det blitt bestemt at slik skal det være. Uten at vi har gode og velfungerende distrikter som høster av naturressursene, får vi ikke gode byer. Men naturressursene er jo gitt vekk. Og hvem er kjøpere av naturressursene? Jo, det er de som har mest penger. Det er helt utrolig å være vitne til at naturressursene blir på private hender. Så er det her i denne salen vedtatt at det skal være folkets eiendom. Hvordan kan det være folkets eiendom når det kan utstedes et skjøte på naturressursene – på fisken, på kraften, på skogen, på vannet? Ja, hvem eier havet? I denne salen er det sagt at det er folkets eiendom. Ja, men det er jo ikke folkets eiendom når det kan utstedes skjøte på det og en kan låne penger på dette. Er man klar over det? Ja, det må man jo være, for det har jeg sagt mange ganger. Fraflyttingen fra distriktene er enorm, for folk har ikke noe å gjøre. Det er høstingen av naturen som hele tiden har vært grunnlaget for at det har bodd folk der. Det er derfor velferden i kommunene kunne bestå. Her foregår en folkeforflytting når arbeidsplassene er borte, som er enorm – uten debatt, det debatteres ikke! Det er helt utrolig. Når næringsgrunnlaget svikter i distriktene, vil boligbyggingen stupe. Ja, jeg har sagt det før: Vi i Kystpartiet vil snu denne utviklingen ved å sørge for at naturressursene i distriktene i større grad kommer lokalbefolkningen til gode og gir grunnlag for sysselsetting. Da får vi gode byer. Vi må være villige til å kjøpe tilbake naturressursene som er gitt vekk. Bare på den måten kan denne alvorlige utviklingen reverseres. Til slutt må jeg si at Kystpartiet er imot at landet skal selges bit for bit.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2004-12-15:
Norge har store problemer med Schengen-reglene om fri bevegelse av personer over landegrensene. Asylsøkere kommer i stort antall til Norge, og mange av dem er ikke villige til å samarbeide med våre myndigheter om å dokumentere reiserute og identitet. Enkelte asylsøkere har også begått kriminelle handlinger. Det kan være med og skade asylsøkernes anseelse som gruppe. Dette må vi gjøre noe med. Kystpartiet vil oppfordre Regjeringen til å vurdere internering av asylsøkere som ødelegger sine identitetspapirer, og som ikke samarbeider med myndighetene. Det er viktig å sikre at det ikke går mange personer rundt i det norske samfunnet som man ikke kjenner identiteten til. En trussel om internering kan motivere asylsøkere til å spille med åpne kort overfor myndighetene, og det kan redusere antallet ubegrunnede asylsøknader, som i dag koster det norske samfunnet mye. Kystpartiet mener det også kan være aktuelt å internere asylsøkere som begår kriminelle handlinger. Det vil gi samfunnet beskyttelse mot videre kriminalitet, og det vil beskytte lovlydige asylsøkere mot den belastning det er at noen asylsøkere involveres i kriminalitet. Simonsens forslag om lukkede mottaksleirer for samtlige asylsøkere går for langt. Det er en lovlig sak å søke asyl. Derfor bør mottakene være åpne. Det er først når asylsøkerne setter seg utover norsk lov eller nekter å samarbeide, at internering bør være aktuelt. Kystpartiet sier nei til forslaget om å kontrollere asylsøkere som beveger seg utenfor mottak, med elektroniske brikker. En slik ordning er også en form for straff og vil føles nedverdigende for dem som er berørt. Simonsen er tydeligvis opptatt av å redusere skadevirkningene ved vårt medlemskap i Schengen og de åpne grensene. Han burde være mer opptatt av å forebygge problemene ved å gå imot Schengen og derved få opprettet grensekontroll mot EU. Til slutt vil jeg si at Kystpartiet er imot at Norge selges bit for bit.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2004-12-15:
Jeg skal ikke forlenge møtet så mye, men jeg skal ta opp de forslagene som Kystpartiet har fremmet. Det gjør jeg herved fra denne talerstol. For øvrig er Kystpartiet imot at landet skal selges bit for bit!
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2004-12-15:
Jeg tar bare ordet for å understreke viktigheten av at komiteens flertall ber om at det tas et økonomisk løft for Groruddalen når satsingen på Oslo indre øst fases ut. Dette handler om livskvalitet for alle dem som bor i det tettest befolkede dalføret i Norge, de som er blitt tapere i utbyggingen av statlig infrastruktur nordover fra hovedstaden, enten det er brølende trafikk på E6 eller økt gjennomkjøring og overflyging til og fra Gardermoen. Groruddalen blir et av de viktigste satsingsområdene for Oslo kommune i årene som kommer. Fra og med 2007 vil staten og Oslo kommune iverksette en storstilt satsing i dalen etter mønster fra det som i sin tid ble gjort med Oslo indre øst. Det betyr bl.a. at Oslo kommune allerede nå må sette i gang tett samarbeid med statlige myndigheter for å utarbeide mål, planer og arbeidsfordeling, slik at partene er forberedt og samkjørte når arbeidet starter i 2007. Staten fortusettes å bidra med 50 mill. kr i året – i tillegg til midler fra Oslo kommune. Groruddalen skal gjøres til en miljøsone, det skal tas tak i de miljøutfordringene som er knyttet til samferdsel, til utvikling av grøntarealer, til boligbygging og næringsutvikling. Og når det gjelder næringsutvikling og Oslo som innovasjonssenter, kan det f.eks. være hensiktsmessig å se på Groruddalen som et område for nyetablering av Høgskolesenteret i Oslo. Det er bred enighet om en slik utvikling av Groruddalen – ja, det er vel faktisk enstemmighet på tvers. Så det er litt underlig at det bare er et flertall i komiteen som har lagt inn en slik merknad, og at den ikke er enstemmig også i komiteen. Dette skal skje med statlig tilskudd. For det er de store statlige samferdselsetatenes synder vi rydder opp etter – i Norges tettest befolkede dalføre. Nå mener Arbeiderpartiet og SV at det i tillegg til den planen som er lagt fram, bør legges lokk over store deler av E6 mellom Alnabru og Karihaugen, noe som vil redusere både forurensning og støy for mange av Groruddalens beboere. Dette vil i tillegg representere en enorm mulighet for en videre utvikling av Groruddalen: Ny næringsvirksomhet, kulturinstitusjoner, bygging av idrettsarenaer og – ikke minst – en bedre tilgang til Alnaparken. Jeg regner for øvrig med – og det er også et hint til statsråden – at planene for satsing på Groruddalen vil ligge i den kommende stortingsmeldingen om hovedstadsregionen.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2004-12-15:
Vietnam er et diktatur, selv om veldig mye av den økonomiske utvikling vi har sett i det siste, har tydet på det motsatte. Det er et land med 80 millioner innbyggere, og det er 2 millioner medlemmer av kommunistpartiet. Kommunistpartiet styrer altså en ettpartistat, og det er et system med ganske utstrakt bruk av agenter. Det er en brutal politikk overfor annerledestenkende – de som tenker og tror annerledes enn regimet. Det er sterk sensur, og det er tortur og fengsling, som ofte er vilkårlig, uten at rettsstatens prinsipper gjelder. De som var imot kommunismen, er særlig utsatt. Så selv om noen kan ha økonomiske motiver for å ønske å flykte, må man også tenke på at det her dreier seg om å flykte fra et grusomt regime, et redselsregime. Jeg har selv opplevd å bli arrestert i Vietnam, og det var ikke noen særlig hyggelig opplevelse. Når det gjelder et sitat fra UNHCR om at mange allerede er de facto integrert, blir det fra departementets side omskrevet til at de i realiteten er godt integrert. Det tror jeg er riktig for mange, det er forskjellige grader av integrering. Men vi vet også at de flyktningene som befinner seg på Filippinene, ikke kan kjøpe eiendom, de kan ikke få arbeid, de kan ikke tegne forsikring, og de er ikke beskyttet av politiet hvis de utsettes for ran, vold eller andre former for kriminalitet. Mange blir arrestert også om de i dag forsøker seg som gateselgere. Men noen har sikkert også klart seg. Saken er at situasjonen ikke er nøyaktig lik for de 2 000, og derfor kan begge deler være sant. Det som er viktig her nå, er at Amnesty International har skrevet i et brev av 8. desember at «these people are accorded no rights, including the right to work, travel and the right to nationality». Dette er fundamentale menneskerettigheter, som disse flyktningene mangler. De er båtflyktninger. Mange av dem har også blitt plukket opp av norske skip, men har av en eller annen grunn havnet på Filippinene. Så har det flere ganger blitt referert til et lovforslag som skal sikre integrering på Filippinene. Dette lovforslaget har nå gått ut på dato, pr. mars 2004. Derfor må det fremmes på nytt, og pr. dags dato har ikke det skjedd. Dette har skjedd mot vietnamesernes vilje, og interessekontoret med frivillige advokater som har jobbet for disse flyktningenes rettigheter, har søkt å hjelpe og lobbet for dette forslaget, ikke imot.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2004-12-15:
Jeg skal være veldig kort, og bare tilrå innstillingen slik den foreligger.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-15:
Jeg skal være nesten like kort, men må bare si at de betraktninger som representanten Svein Roald Hansen kom med knyttet til Småbåtregisteret, er et studium i hvordan Høyre-politikk kommer helt på avveier der ideologien leder fram til at de nå privatiserer et register, noe som påfører folk større avgifter og fører til mindre sikkerhet. Det er i så måte et godt eksempel på hvor ille det kan gå når noen av ideologiske årsaker bare setter seg et mål om at dette skal være privat og ikke offentlig. Jeg forstår godt Svein Roald Hansens bekymringer i så måte. Jeg vil bare ta opp de to forslagene SV har i innstillingen, og det er forslag som det er viktig å ta hensyn til. Det ene er vårt forslag om å styrke tolletaten, og det andre går på å styrke skatteetaten, begge gjelder en omdisponering innenfor ramme 22. Utgangspunktet er selvfølgelig kampen mot kriminalitet og kampen mot skatteunndragelse, som vi mener må gis høyere prioritet, og dette har vi funnet rom for innenfor denne rammen.
Morten Lund (Senterpartiet), 2004-12-15:
Også i år har Senterpartiet prøvd å få vedtatt økt satsing for å bekjempe svart økonomi, med 30 mill. kr ekstra til skatteetaten og 20 mill. kr ekstra til tolletaten i vårt alternative budsjett. Svart økonomi er et kjempeproblem, og anslås å kunne utgjøre 5 pst. av BNP. Det betyr et kjempetap for samfunnet – sikkert mange milliarder kroner. Det betyr en råtten og umulig konkurranse for dem som prøver å drive lovlig i enkelte bransjer. Byggebransjen og serveringsbransjen har tidligere vært nevnt som de som er mest rammet. De siste ukene har også tannteknikerne og grønnsakhandlerne i Oslo blitt stemplet – det har blitt oppdaget at det er få av dem som betaler skatt. Dette er svært smittsomt, og det må gjøres mye mer for å bekjempe problemet. Da trengs det økte ressurser. Å sette inn økte ressurser på dette området er superlønnsomt. Det er snakk om at utgiftene til hver stilling får man tilbake 10–15 ganger på ganske kort sikt. Da hjelper det ikke med statsrådsbrev om å prioritere dette området også innenfor alle de andre områdene som skal prioriteres. En enstemmig komite har understreket at momsrefusjonsordningen for kommunesektoren skal gjennomføres slik at ingen kommune skal tape en eneste krone, noe som også Regjeringen nå har slått fast. Det er positivt. Så har Kommunenes Sentralforbund i flere brev til Stortinget, senest i brev datert 18. november, påpekt at kommunesektoren vil ha et betydelig beløp i størrelsesorden 600 mill. kr til 1 000 mill. kr til gode i refusjon for 2004 ved årsskiftet. Finanskomiteens flertall har i innstillingen om nysaldering av 2004-budsjettet bestemt at kommuner med tilgodehavende skal kunne balanseføre dette, og derved unngå eventuelle nedskjæringer i tjenestene i påvente av et endelig oppgjør. Det er viktig å gi beskjed om at denne enigheten som flertallet i finanskomiteen er kommet til, blir gjort kjent raskt. Senterpartiet foreslår å bevilge et lite beløp ekstra, 1,25 mill. kr, til Statistisk sentralbyrå, slik at statistikk om lokale folkeavstemninger blir gjort tilgjengelig på samme vis som ordinær valgstatistikk. Vi ønsker at lokale folkeavstemninger skal bli brukt mye mer. De årlige driftskostnadene ved en slik ekstra statistikk anslås til 200 000 kr. Vi håper på mer støtte til dette forslaget ved neste korsvei. Så vil jeg få ta opp de forslagene Senterpartiet står bak i innstillingen.