Jan Tore Sanner (Høyre), 2009-05-04:
Den politiske debatten knyttet til finanskrisen kan deles opp i tre hovedelementer. Det ene er hva som er årsaken til finanskrisen, og i forlengelsen av den en systemdebatt om markedsøkonomi, globalisering, behov for mer regulering. Det andre knytter seg til hvordan man kan få finansmarkedene til å fungere igjen og andre tiltak for å dempe veksten i arbeidsledigheten. Og det tredje er hvordan Norge kan komme styrket ut av krisen. Når man har en interpellasjon om finanskrisen og den økonomiske nedgangen, er det selvsagt fristende å ta en debatt om Regjeringen har gjort Norge tilstrekkelig robust i møtet med nedgangtider, og om pakkene kom tidsnok. Men jeg ønsker å la den debatten ligge. Jeg mener at det er viktigere at vi nå ser fremover enn at vi diskuterer tiden som har vært. Jeg mener at det er særlig viktig at vi diskuterer hvordan Norge kan komme styrket ut av krisen, men jeg mener også at den systemdebatten som mange nå er deltakere i, er sentral. Jeg mener at det er helt avgjørende at vi unngår proteksjonisme og varige tilbakeslag i globaliseringen. Det er viktig at vi har en diskusjon om hvordan vi i større grad kan sikre at politikken følger økonomien. Økonomien er globalisert, og det er sett fra mitt politiske ståsted viktig at politikken følger etter, og at vi bidrar til sterkere internasjonale institusjoner. Viktigheten av internasjonale institusjoner mener jeg vi nå ser innenfor EU. Noen hevder at EU er lite handlekraftig i den situasjonen vi nå er, men jeg tror at vi skal prise oss lykkelige for at EU eksisterer. Da finanskomiteen var i Spania, stilte jeg spørsmål til spanske myndigheter om hva de tror hadde skjedd hvis ikke Spania hadde vært medlem av EU og eurosamarbeidet. Svaret var helt tydelig: Jo, de mente at da ville man startet en konkurranse mellom landene med proteksjonistiske tiltak for å beskytte egne arbeidsplasser og egen industri, og en devaluering av de nasjonale valutaene. Jeg mener at det understreker viktigheten av institusjoner, og jeg mener at det er viktig at man diskuterer hvordan man kan styrke dem i tiden fremover. Fra enkelte miljøer hevdes det at årsaken til finanskrisen var politisk styring. Jeg mener at de tar like feil som de som hevder at finanskrisen er markedets fallitt. Det man ser, er at man kanskje finner en del av svaret i at man særlig i USA hadde en politisk styring som bidrog til å skape bobler i økonomien, bl.a. knyttet til manglende sikkerhet for boliglån. Samtidig vet vi også at det vokste opp et uregulert skyggebanksystem i USA som etter hvert ble større enn det regulerte. Det viser helt klart at også markedssvikten har vært tydelig til stede. Jeg er imidlertid veldig glad for at G20-landene har understreket at markedsøkonomien er viktig og må sikres fremover, og at man må unngå varige tilbakeslag i globaliseringen. Markedsøkonomien og globaliseringen har bidratt til en enorm økonomisk vekst i det som kalles den markedsøkonomiske æra, i perioden 1980–2007. Verdens samlede BNP har økt med 145 pst. Flere hundre millioner mennesker har klatret ut av fattigdom, og andelen ekstremt fattige har blitt redusert fra 34 pst. til 15 pst. Finanskrisen skyldes jo ikke det faktum at markeder eksisterer, men det skyldes at vi som politikere ikke har maktet å sette de riktige grensene og rammene for markedet som kan bidra til velfungerende markeder. Og det er heller ikke riktig, som enkelte prøver å skape inntrykk av, at finanskrisen skyldes at politikerne ikke har forstått seg på sosialdemokrati. Realiteten er vel kanskje at de ikke forstod seg på markedsøkonomi, for markedet kan ikke stå alene. Det å hevde at det uregulerte markedet på en måte er høyresidens utopi, mener jeg er stråmannsargumenter. Alle som kjenner Høyre, vet at vi alltid har vært tydelig på at markedet må reguleres for at konkurransen skal fungere, og for at forbrukerne skal beskyttes, og at vi er opptatt av åpenhet, ettersyn og riktig incentivstruktur. Når det svikter, svikter også markedet. Jeg mener det er viktig at Norge nå deltar i den internasjonale debatten, både om hvordan vi kan unngå proteksjonisme og varig tilbakeslag i verdensøkonomien, og om hvordan vi kan bidra til å skape sterkere institusjoner og sikre at politikken følger økonomien. Siden denne interpellasjonen ble lagt frem, og siden Stortinget behandlet den forrige krisepakken fra Regjeringen, har situasjonen for små og mellomstore bedrifter forverret seg. Alle rapporter som er lagt frem i Norge og internasjonalt, tegner et dystrere bilde nå enn bare for kort tid siden. Dun & Bradstreet, som driver med kredittvurdering, la frem en rapport før påske som viste at 50 000 norske små og mellomstore bedrifter har den dårligste kredittvurderingen, og dermed står i fare for å gå konkurs. Det mener jeg tilsier at det er behov for nye tiltak. Høyre har i dag foreslått en midlertidig reduksjon i arbeidsgiveravgiften på 2,5 pst., noe som vil være et viktig og godt håndslag til små og mellomstore bedrifter. Jeg har jo hørt at enkelte sier at Høyre smører med blått, uansett om det går oppover eller nedover. Jeg mener at det er et like dumt argument som å hevde at Arbeiderpartiet og SV alltid smører med rødt – alltid vil ha større offentlig eierskap, alltid vil ha mer offentlige utgifter og helst ønsker seg høyere skatter. Realiteten er at Høyre legger frem forslag som er tilpasset den økonomiske situasjonen vi er i. Vi strammet til i gode tider. Vi mener at det er viktig nå å bruke noe mer for å stimulere særlig de små og mellomstore bedriftene. Derfor mener vi at lavere arbeidsgiveravgift er et riktig og nødvendig tiltak. Og for å si det slik: Hvis lavere skatt er god høyrepolitikk, så føres det veldig mye god høyrepolitikk rundt omkring i verden nå. Veldig mange land som også kaller seg sosialdemokratiske, bruker lavere skatt fordi rentenivået og rentevåpenet, førstelinjeforsvaret, nå langt på vei er brukt opp. Det andre som jeg vil utfordre finansministeren på, er hvordan vi kan bruke krisen til noe positivt, hvordan vi kan sikre at krisen kan bli en form for vendepunkt hvor vi bidrar til å skape flere, sterkere og mer lønnsomme bedrifter når vi kommer ut av krisen. Jeg er overbevist om at de land som ikke ser mulighetene, de land som ikke satser langsiktig i den økonomiske krisen vi nå er inne i, kommer til å tape i konkurransen når veksten tar seg opp. Da er det viktig at vi skaper en bro over til kunnskapssamfunnet ved å satse mer på høyere utdanning når vi ser at flere ungdom ønsker å studere, at vi satser mer på forskning, at vi bidrar til at de ansatte i bedriftene får mer bedriftsintern opplæring, slik at man både styrker bedriften og også de ansattes muligheter. Det andre er at vi må bygge moderne infrastruktur så varene kommer raskere ut på markedet. Vi må også satse sterkere på miljøteknologi. Det er jo helt åpenbart at kravene til mer miljøvennlig adferd kommer til å øke i tiden som kommer. Da må vi sørge for at vi kan bruke vår miljøteknologi, vår kunnskap, vår kompetanse og våre krav på miljøområdet til et konkurransefortrinn for bedriftene. Alle miljøinvesteringer som nå foretas, vil bidra til at våre bedrifter vil være mer konkurransedyktige når konkurransen tiltar og veksten tar seg opp enn det man var før. Det fjerde er å gi bedriftene bedre rammebetingelser. Nå å satse på å gjøre det lettere å starte bedrifter, lettere å drive bedrifter, er fornuftig politikk. Og der mener jo jeg at det er behov for et politisk skifte. For det er ikke noe som handler mer om verdier enn næringspolitikk. Næringspolitikk handler om enkeltmennesker, enkeltmennesker som starter og driver bedrifter, og det å satse på bedre rammebetingelser, enklere lov- og regelverk for mennesker som starter og skaper bedrifter og kommer med nye ideer, er viktig for at vi skal komme styrket ut av krisen. Det siste og femte punktet er å modernisere offentlig sektor. Jeg mener at man også må bruke krisetiden til å modernisere offentlig sektor slik at man kan sikre at offentlig sektor i større grad blir en partner for privat sektor, og kan bli en fordel for våre bedrifter.