trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2016-03-01:
Det viktigaste grepet er framleis å sørgje for eit artsmangfald basert på at det er dyr på beite, som gjer at vi har eit artsmangfald i utmarka vår, og at vi på innmarka vår sørgjer for at vi har opne areal som gjev grunnlag også for desse insekta. Det er hovudsvaret. Når eg seier at eg er oppteken av i kva grad ein skal bruke tida på ein handlingplan framfor konkrete tiltak, seier eg ikkje at det er umogleg å gjere begge delar, men når ein skal lage stadig nye strategiar, stadig nye handlingsplanar, risikerer ein å bruke tid på det framfor å leite etter dei spesifikke tiltaka som faktisk fungerer best. Eg meiner at det grepet vi gjorde i t.d. lovverket for plantevernmiddel i fjor, er eit døme på at ein kan gjere mange ting utan at det nødvendigvis er nedfelt i ein eigen handlingsplan. Dette heng saman med jordbrukspolitikken elles, på dei områda eg rår over, og så må ein også jobbe på tvers.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2016-03-01:
Eg er usikker på om eg oppfatta spørsmålet, men svaret er iallfall at det einaste som er betre enn handlingsplanar, er faktisk handling. Dersom vi kan vere einige om det, er vi komne langt. Derfor er eg oppteken av kva grep ein kan gjere. Det vi har gjort innan plantevernmiddel, er eit slikt grep. Vi har laga ein handlingsplan for å fortsetje det arbeidet. Det må ein følgje opp, og spørsmålet er: Kor mange planar treng ein for å gjere ein jobb? Det viktigaste er at jobben vert gjort, og det trur eg eg skulle ha klart også utan ein slik handlingsplan. Men dersom Stortinget pålegg meg å lage det, skal eg naturlegvis sørgje for å få gjort det.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2016-03-01:
Eitt av dei beste svara på dette er den forskinga og utviklinga av produkt som skjer t.d. på Ås. Det handlar om i kva grad ein kan bruke mekaniske verktøy i staden for plantevernmiddel, t.d. I den grad vi lykkast med å kommersialisere det, få fleire til å bruke det framfor plantevernmiddel, bruke andre planter til å ta opp igjen jorda i staden for å bruke plantevernmiddel, sørgje for at ein greier å gjere om dei avfallsressursane som tidlegare kom frå veksthusnæringa, til nytt jordsmonn, som gjer at vi greier å ta opp igjen jorda i staden for å bruke plantevernmiddel, handlar det om dette. Dersom vi lykkast med å sørgje for at den tida vi brukar på å få ny teknologi tilgjengeleg i marknaden, vert kortare, er det eit av dei aller viktigaste grepa vi kan gjere. Så handlar det framleis om å ha storfe og småfe ute på norske beite, slik at vi held landskapet ope. Dette er det andre aller viktigaste grepet vi kan gjere.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2016-03-01:
Eg har ikkje valt nokon retorisk veg. Eg peika på eit tiltak som vart gjennomført 1. juni i fjor, som handlar om endra lovverk for plantevernmiddel. Eg peika på at vi har laga ein handlingsplan for vidareføring av det, som eg vil følgje opp med konkrete forslag. Eg peika på den forskingsinnsatsen som vert gjord, delvis basert på offentleg finansierte ressursar til t.d. NMBU, NIBIO og andre aktørar som forskar for å gjere denne teknologien raskt tilgjengeleg for produsentane der ute. Det er slike forslag eg snakka om. Dersom Stortinget vil ha dei samla i ein strategi for å få oversikt over dei, har eg respekt for det, og eg kjem til å utføre det oppdraget eg eventuelt får frå Stortinget, men eg meiner strengt teke at dette er eit området det er mogleg å ha oversikt over utan.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2016-03-01:
Når eg peika på dei handlingsplanane vi allereie har laga, og som det er mogleg å setje seg inn i, ser eg fleire tiltak som er føreslått der. Så har eg peika på eitt av dei som eg meiner er viktigast, gjort i lovverket i fjor. Det kjem vi til å sjå resultat av i åra framover dersom vi får bøndene til å vurdere korleis dei kan bruke annan teknologi i staden for plantevernmiddel. Eg besøkjer drivhusnæringar no som tek i bruk dei avfallsprodukta dei har av sin eigen produksjon, til å få opp igjen jordsmonnet, utan å trenge å bruke plantevernmiddel, dei brukar biokol, t.d., og det er ei kjempegod satsing. Dette er det mogleg å stimulere meir til, og det kjem eg til å forsøkje å bidra til. Eg meiner samtidig at når ein ber om ein ny strategi, er det heller ikkje frå Arbeidarpartiets side peika på veldig mange nye, konkrete tiltak i denne planen. Eg trur dette vil byggje på den forståinga at det er eit langsiktig arbeid som må gjerast systematisk, og som må implementerast som ein del av den heilskaplege politikken. Det er det eg tek til orde for å gjere. Det klarer eg med og utan strategi.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2016-03-01:
Regjeringas politiske plattform, Sundvolden-erklæringa, dannar ei viktig ramme for arbeidet med meldinga Garden som ressurs – marknaden som mål. Her blir det m.a. vist til at det bør satsast på alternativ næringsutvikling for å gi grunnlag for ein meir framtidsretta landbruksproduksjon over heile landet. Meldinga synleggjer på ein god måte korleis landbrukets ressursar i heile landet kan bidra til sysselsetjing og størst mogleg verdiskaping på både små og store bruk, som statsråden har vore inne på. Næringspolitikken rundt landbruksgründeren bør vere tilpassa dei med ambisjonar om vekst og dei som først og fremst ønskjer heiltids sysselsetjing, då med utgangspunkt i dei ressursane landbrukseigedomen har totalt. Ein samla komité er difor einig i regjeringas formulering i meldinga: «Menneskelege ressursar og skaparlyst er avgjerande. Ein liten eigedom kan vere utgangspunktet for ein like god forretningsidé som ein større eigedom. Politikken skal difor leggje til rette for vekst og utvikling uavhengig av storleiken på gardsbruket.» Landbruket sitt omdøme som ei attraktiv næring og yrkesveg er avgjerande for rekrutteringa til landbruket. Det er difor viktig at heile spekteret av landbruket sine ressursar og moglegheiter for å kunne skape seg ein attraktiv arbeidsplass blir synleggjort både av forvaltninga og næringa sjølv. Moglegheitene er betydelege. Det er eit stort vekstpotensial innanfor mat og drikke, og omgrepet «kortreist mat» er her sentralt, også innanfor landbruks- og utmarksbasert reiseliv i ei tid der ein ønskjer opplevingar framfor passivitet. Garden kan vere arena for velferdstenester og landbruket energileverandør innanfor bioprodukt, der verkemiddelapparat og forvaltning må spele på lag med dei initiativrike og dyktige gardbrukarane som ser moglegheiter innanfor sitt satsingsområde. Høgre–Framstegsparti-regjeringa har sett i gang fleire prosessar for å styrkje rammevilkåra generelt for norsk næringsliv, ref. regjeringas satsingsområde «konkurransekraft for norske arbeidsplasser» og «kunnskap gir muligheter til alle». Dette er prosessar som òg er relevante for landbruksområdet. Denne regjeringa har òg lagt til rette for ei god og lønsam drift samstundes som dei legg til rette for vidareutvikling for næringa gjennom mottoet «slepp bonden fri», framfor den raud-grøne løysinga med detaljregulering frå vogge til grav. Prioritering gjennom støtte til fulltidsbonden og deregulering av kvotar og marknadsstyring, oppheving av konsesjonslov og prisregulering på landbrukseigedomar bidreg til ein bonde som i større grad kan fokusere på gardens moglegheiter framfor ein studie i reguleringar, forbod, påbod og utallege støtteordningar som finst. Eg er heilt einig i Lundteigens innlegg der han er inne på at innanfor sitt handlingsrom gjer bonden det han kan. Men då er det viktig at handlingsrommet blir så stort at han får utnytte det på sin måte innanfor dei rammene som ligg i det gardsbruket han har.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2016-01-19:
Det er en glede å fremme et representantforslag fra representantene Heikki Eidsvoll Holmås, Karin Andersen og meg selv om nye tiltak for å sikre hjelp og støtte til flerlingfamilier.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2016-01-19:
Jeg vil få takke presidentskapet og kontroll- og konstitusjonskomiteen for å ha gjort en veldig god og viktig jobb med denne saken. Jeg har mye kontakt med støttegruppen for overlevende, etterlatte og pårørende og stiftelsen for ny etterforskning av Scandinavian Star-saken. Jeg vil understreke at dette gjelder veldig mange mennesker ‒ mange mennesker som har slitt med denne saken i 25 år og følt at de ikke er blitt tatt på alvor. Senest før helgen møtte jeg en i mitt nærmiljø som hadde mistet fire i sin familie, og som da jeg fortalte om hva Stortinget nå ville gjøre, uttrykte at det var svært viktig for dem. Det er en stor lettelse over at Stortinget nå griper tak i saken, går inn på en helt ny og grunnleggende måte, vil snu alle stener og ta saken på største alvor. Jeg må si at det skaper stor tillit blant de etterlatte, pårørende og overlevende at det er gjort en så grundig jobb med å tenke gjennom alle betingelser som må ligge til grunn for at kommisjonen skal gjøre en tillitvekkende gjennomgang av hele saken: At man legger fram en særlov, at det vil være møteplikt for vitner, at man da også skal vite at man vil kunne få en straffereaksjon hvis man avgir falsk forklaring, at alle offentlige myndigheter skal bidra med alt de har av opplysninger og dokumentasjon – forskjellige betingelser som trekkes opp – og alle skal legge fram sitt overfor kommisjonen. At Stortinget skal dekke de økonomiske utgifter, gir grunnlag for at man skal kunne arbeide best mulig. Det er veldig godt å lese og godt å se at et enstemmig Storting legger opp til det i dag. Jeg vil si at selv om det har gått 25 år, og det har vært mange forsøk på å gjenoppta saken og mange godt begrunnede forsøk fra støttegruppen av overlevende, etterlatte og pårørende og fra stiftelsen for å få gjennomslag for det gjennom alle disse årene, så gir det uansett nå en ny følelse av å bli tatt på alvor ‒ noe som også hjelper dem i det de har slitt med i 25 år og som de ikke blir kvitt ‒ det som Stortinget i dag gjør. Slik jeg ser det, er alt lagt til rette i innstillingen vi behandler i dag for at kommisjonen skal kunne gjøre et best mulig arbeid i løpet av dette halvannet året. Jeg ser veldig fram til det, og vil bare igjen takke for gode innstillinger og ønske kommisjonen lykke til.
Elin Rodum Agdestein (Høyre), 2016-01-19:
Jeg har bare lyst til å gjenta det utenriksministeren var inne på – at Norge er aktiv i WTO-sammenheng og nyter stor tillit. Det var mye som sto på spill i Nairobi. Det gjaldt tilliten til det multilaterale handelssystemet og framtiden til det systemet. Utenriksministeren skal faktisk ha mye av æren for at man klarte å komme i mål med en ministererklæring i Nairobi. Det hindret faktisk kollaps i WTO, og det forplikter medlemmene til å fortsette forhandlingene. Man har noen ting å jobbe videre med. Man kom fram til enighet om utfasing av eksportstøtten, inkludert nødvendig omstillingstid for landbruket, og bedre ivaretakelse av MUL-landenes interesser. I tillegg til den nylig inngåtte avtalen om handelsfasilitering ble det i Nairobi en avtale om IT-produkter som åpner store milliardmarkeder for norsk eksport av høyteknologi. Enkelte, særlig Senterpartiet, har i denne debatten vært opptatt av å kritisere den aktive linjen som regjeringen fører i handelspolitikken, at TTIP følges tett, TISA-engasjementet sammen med 50 andre land, at regjeringen er en pådriver i å forfølge alternative spor når det er manglende framdrift i WTO. Et viktig poeng er faktisk at plurilaterale forhandlinger som TISA er bygd på regelverket i WTO, sånn at flere medlemsland etter hvert kan slutte seg til, og at avtalen kan bli en del av WTO-systemet. Ikke å forfølge en slik strategi når premissene endrer seg og andre land posisjonerer seg, vil være en unnlatelsessynd. Det vil være ikke å ivareta nasjonens interesser på en god nok måte. Det minner meg mer om strategien med å stikke hodet i sanden og håpe at det går over. For det er ikke bare snakk om å komme inn på nye markeder, det er også snakk om å skape mer rettferdighet, mer forutsigbarhet og mer likeverdige konkurransevilkår. Etter å ha hørt innlegget fra representanten Sjelmo Nordås er det fristende å spørre Senterpartiet om partiet virkelig mener at vi skal være oss selv nok her på berget. Senterpartiet kan ikke for alvor mene at Norge ikke lenger skal følge tett med på hva TTIP kan innebære for oss, at vi skal la være å jobbe etter WTO-sporet, og at vi skal la være å jobbe for flere frihandelsavtaler. Mener Senterpartiet virkelig at vi ikke trenger eksportinntektene og skatteinntektene fra næringer i utlandet for å kunne finansiere velferden, for å kunne omstille Norge, for å kunne trygge arbeidsplassene hjemme – inkludert å ha rammer til å gi den støtten til landbruket som det er bred politisk enighet om her i denne sal?
Elin Rodum Agdestein (Høyre), 2016-01-19:
Jeg vil takke for en veldig god, engasjert og bred debatt, som har berørt viktige sider av norsk handelspolitikk. Dette er et tema som ofte får mindre oppmerksomhet enn den betydningen det har for norsk økonomi, bedrifter og arbeidsliv. Handelspolitikk er helt sentral utenrikspolitikk. Det handler om viktige verdier, det handler om utviklingsperspektiv, det handler om rettferdighet, bærekraftig utvikling, miljø osv., i tillegg til næringspolitikken. Ikke på mange år har utenrikspolitikken i så stor grad vært innenrikspolitikk og grepet så sterkt inn i andre politikkområder. Grensene viskes ut. Derfor er det viktig at det er så bred enighet om hovedlinjene i handelspolitikken som det vi ser gjennom debatten i dag. Vi har levd på og av havet i tusen år, har det blitt sagt. Det startet med fisk og fortsatte etter hvert med olje og gass. Handel – inkludert fisk, olje og gass – og nye næringer er i stor grad det vi lever av og skal leve av i framtiden. Vi skal bygge videre på våre ressurser, våre fortrinn og vår styrke til å kunne omstille oss i et globalisert marked i stor endring. Norge er inne i den mest utfordrende situasjonen vi har vært i på flere tiår. Oljeprisen har falt dramatisk, ledigheten øker, og det er en flyktning- og migrasjonskrise som krever mye av oss – også økonomisk. Den sikkerhetspolitiske situasjonen får også følger for konjunkturer og handelspolitikken. I en tid med tøffe omstillingskrav i norsk økonomi vil jeg derfor igjen understreke betydningen av at regjeringen jobber offensivt for å ivareta norske handelspolitiske interesser. Samtidig har jeg tiltro til at regjeringen klarer å balansere interessekonfliktene i handelspolitikken mellom såkalte offensive og defensive interesser. Vi kan imidlertid definitivt ikke stå på sidelinjen når handelspolitikken endres – tvert imot. Tilgangen til markeder ute i verden er en forutsetning for fortsatt vekstkraft i norsk økonomi og for velferden hjemme. Å sikre norsk næringsliv likeverdige konkurransevilkår for varer, tjenester og investeringer i et globalisert marked i stor endring er avgjørende, både for statens inntekter og for at vi skal lykkes med å sikre arbeidsplassene og ikke minst skape nye i framtiden.
Elin Rodum Agdestein (Høyre), 2016-01-19:
Takk for svaret fra Senterpartiet, men jeg ble ikke mer overbevist eller fikk det mer klargjort av den grunn. Det er ikke graden av stengsler i det internasjonale markedet som er det viktigste når det gjelder TISA-forhandlingene. Tvert om: Det er det å skape konkurransevilkår for norske bedrifter i utlandet, i de utenlandske markedene, som er likeverdige med det som utenlandske aktører har i Norge, som er hovedpoenget. Forutsigbarhet, trygghet og sikkerhet for investeringer er det som er det sentrale, og som vi ønsker å ivareta gjennom TISA-forhandlingene. Når det gjelder TISA, er det også sånn at vern av viktige norske hensyn, arbeidstakerrettigheter, forbrukerrettigheter, offentlige tjenester, er det gjort klart unntak for i forhandlingene, så la det ikke være noen tvil om det. Det er Senterpartiets politikk som er den store trusselen mot velferden og mot statens inntekter, for at vi kan ha et høyt nivå på velferden i Norge.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2016-01-19:
Jeg ga utenriksministeren to utfordringer i mitt innlegg, som han ikke responderte på i sitt innlegg. Han skal få en ny mulighet. Det ene gjaldt norsk sjømatnærings markedsadgang i Europa. Selv om det nå har vært rekordeksport og rekordpriser for norsk sjømatnæring, må ikke det bli en sovepute. Sjømatnæringen ber om at vi tenker nytt for å få bedre adgang til det markedet som er nærmest og mest betalingsdyktig, nemlig det europeiske markedet, hvor toll bl.a. er en hindring. Det ene spørsmålet er: Vil regjeringen ta et slikt initiativ og prøve å få til en like god beskyttelse for fisken som den vi har for varer og tjenester? Det andre gjelder TISA-forhandlingene: Vil regjeringen sørge for enda mer åpenhet? Vi er enig i at det er ikke så lukket som noen påstår, men vil regjeringen sørge for enda mer åpenhet ved å legge fram norske posisjoner offentlig så snart de er lagt fram i forhandlingene?
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2016-01-19:
Til det siste, om 2020 og 2019: Siden meldingen og behandlingen av den er dét skjedd at vi har hatt et WTO-møte i Nairobi, hvor man ble enige om «innen utgangen av 2020», mens man i meldingen snakket om 2019. Denne debatten har vist at det er bred enighet om de grunnleggende posisjonene i handelspolitikken – med ett unntak, som jeg skal komme tilbake til. Det er mulig at denne enigheten bidrar til at det er lite debatt om handelspolitikk i det politiske miljøet ute i samfunnet, mens det foregår en debatt blant enkelte i organisasjonslivet. Det er litt uheldig at det politiske miljøet ikke er «på» i den debatten. Her hviler det et særlig ansvar på regjeringen, selvsagt. Unntaket er Senterpartiet. Da jeg hørte innlegget fra representanten Janne Sjelmo Nordås, som kalte meldingen markedsliberalistisk, slo det meg at begrepene «frihandelsavtaler» og «frihandel» egentlig er helt feilaktige. De skriver seg fra den tid poenget var å redusere tollsatser. Det handler egentlig om regulering av handel, med felles kjøreregler, for – som representanten Solhjell sa – slik kan handel utfordre miljøet, det kan utfordre arbeidslivsstandarder osv. Derfor er det viktig å ha et regelverk å styre handelen etter. Og det som nå kommer mer og mer inn i bilaterale eller multilaterale handelsavtaler, er miljøklausuler, som er med på å sette miljøstandarder, det er arbeidslivsklausuler, som hviler på ILOs konvensjoner, eller -forbedringer, og det er regler mot dumpinganklager. Jeg tror at også Senterpartiet er glad for at vi i Norge hadde et WTO-system å gå til da EU anklaget fiskeeksportørene for dumping. I dag kom meldingen om at Kina har fått medhold i WTO etter at EU hadde anklaget dem for dumping av skruer og bolter. Det er altså reguleringer det er snakk om. Så var representanten Bård Vegar Solhjell innom at handelsavtalene og handelssystemet må være utviklingsorientert. Dette er viktig – det er viktig å bringe fattige land inn i det internasjonale handelssystemet, inn i verdikjeden, hvis de skal få økonomisk vekst. Den Bali-avtalen som ble inngått, og som vi ratifiserte her i Stortinget nylig, handler om å hjelpe fattigere land til handelsfasilitering. Det er et eksempel på hvordan man kan bidra til å bringe flere land inn i verdens handelssystem.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2016-01-19:
Jeg har gjentatte ganger nå opplevd å høre representanten og komitélederen Huitfeldts mangel på politikk, slik at hun må spørre ulike statsråder om hva de mener om Tybring-Gjedde. Det er sikkert interessant for Huitfeldt å høre hva de skulle mene om meg, men jeg vil bare understreke at det sikkert er mange statsråder som er uenig i min politikk. Det er slik at jeg fremfører politikk i stortingssalen og ikke på plenen utenfor Stortinget, og det er faktisk det stortingssalen er til, nemlig å kunne diskutere politikk og ulike ståsteder uten å bli anklaget for det ene eller det andre. Det er helt sikkert at Børge Brende og representanten Tybring-Gjedde har ulike synspunkter på en rekke områder. Det er også slik at representanten Tybring-Gjedde har akseptert det forliket som Høyre og Fremskrittspartiet har inngått med Kristelig Folkeparti og Venstre for å styre i regjering. Det er ikke dermed sagt at representanten Tybring-Gjedde er enig i alt som ble inngått, og i Stortinget representerer jeg Fremskrittspartiet, Fremskrittspartiets partiprogram og Fremskrittspartiets politikk – akkurat som representanten Huitfeldt representerer Arbeiderpartiets politikk og ikke SVs eller Senterpartiets, vil jeg anta. Representanten Huitfeldt sa fra talerstolen at handel og utvikling henger sammen. Ja nettopp – handel og utvikling henger sammen; det var hele mitt poeng. Men handel og bistand henger ikke nødvendigvis sammen, dvs. at bistand ikke fører til økt vekst. Det er heller ikke dokumentert. Selvfølgelig vil 35 mrd. kr over statsbudsjettet føre til en rekke vaksiner og en rekke skoleprogrammer. Men mitt poeng er at bistand ikke fører til vekst. Og hvis man ønsker at landene skal bli uavhengig av bistand, må man tenke annerledes – inkludere dem i handel, fjerne restriksjoner og importvern på de produktene som de kan produsere mer handlekraftig og mer konkurransedyktig enn det vi kan. I går kom rapporten fra OECD som viser at Norge har verdens største importvern og restriksjoner for landbruket – vi har verdens mest restriktive produksjon av landbruksvarer. Der ligger noe av «cluet» for hvordan vi kan hjelpe de fattige i verden som produserer langt mer konkurransedyktig enn det vi gjør. Det er derfor vi driver proteksjonistisk politikk i stedet for å drive inkluderende politikk og slik få flere land med i verdenshandelen. Ingen land har blitt uavhengig av bistand på grunn av vår bistand. Selvfølgelig har vi reddet mange menneskeliv, men vi har ikke fått landene uavhengige slik at de er en del av verdenshandelen, og det er det som må være målet. Videre kom OECD i går med følgende råd: sett ned skattene reformer offentlig sektor reduser offentlig byråkrati fjern importvern for landbruket Jeg tror faktisk at de som bor i Distrikts-Norge, er i stand til å kunne produsere andre ting. Selv om de i generasjoner har drevet landbruk, tror jeg de kan være effektive, jeg tror de kan være produktive på områder vi er konkurransedyktige på. Jeg tror ikke på at alle bønder i dette landet må produsere landbruksvarer til evig tid. Jeg tror på dem – jeg tror ikke de trenger beskyttelse til evig tid.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2016-01-19:
Det er tydelig at hver gang jeg tar ordet, provoserer jeg voldsomt. Det er greit nok for meg, men jeg mener at jeg reflekterer befolkningen og sier det som veldig store deler av Norges befolkning faktisk mener, i stedet for å sitte her i salen – hvor alle skal være helt enig med hverandre – og mene at bistand er til alles gagn, for jeg tror faktisk ikke det. Man sier at bistand virker – men hva virker det til, da? Man må jo vite hva det virker til! Virker det til økonomisk vekst? Bidrar det til mindre fattigdom? Bidrar det til mer uavhengighet? Bidrar det til optimisme? Bidrar det til verdighet? Bidrar det til selvstendighet? Så må man stille seg det aller viktigste spørsmålet: Hvilke land som over mange år har fått bistand, er i dag uavhengig av bistand? Handel virker. Se på Asia og Sør-Amerika: Der virker handel. De løfter seg ut av fattigdom gjennom handel. Det er det man må satse på fremover – ikke å øke bistanden fordi man prøver å være snill.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2016-01-19:
Jeg ønsker bare å vise at også Fremskrittspartiet setter pris på det arbeidet regjeringen har gjort i FN, nemlig fokuset på kvinners rettigheter, likestilling og det kanskje aller viktigste: ytringsfrihet, og å prøve å spre forståelsen av verdiene vårt samfunn er tuftet på, til resten av jordkloden, og i tillegg det representanten Nybakk refererte til når det gjaldt G77-gruppen og resolusjonsforslag hvor man har tatt ut en av tekstene når det gjelder disse tingene. Det mest alvorlige og viktigste som kan skje, er at man får til reell likestilling. Samfunn som bruker 50 pst. av befolkningen sin til å styre landet, fungerer ikke og vil aldri kunne komme på samme nivå som oss, verken økonomisk eller på andre vis. Midt oppi dette er det også bekymringsfullt at Menneskerettighetsrådet i FN styres av udemokratiske og totalitære regimer som Saudi-Arabia og andre land i Midtøsten, og at de istedenfor å se på egen praksis på disse områdene, stadig vekk vedtar resolusjoner som fordømmer Israel, uansett hva Israel skulle foreta seg. Blant annet har de altså fordømt Israels behandling av palestinske kvinner, samtidig som de ikke gir sine egne kvinner noen som helst slags rettigheter. Det er en underlig måte å drive på. Jeg håper at regjeringen fortsetter å legge press på Menneskerettighetsrådet og stemmer imot alle muligheter de har til å vedta slike resolusjoner, og markerer at vår støtte til Israel står fast også i FN-sammenheng, at vi tør å markere at Israel er vår venn og at vi er Israels venn.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2016-01-19:
Nordisk samarbeid er positivt og naturlig. Hovedutfordringen er imidlertid at alle nordiske land har valgt ulike tilnærminger til internasjonalt samarbeid siden annen verdenskrig. Derfor er det en utfordring å finne relevante områder hvor det er naturlig å samarbeide. Nå har saksordføreren nevnt noen av disse, ikke minst det som har kommet i den senere tid som gjelder innvandring og integrering, som er en felles utfordring som gjelder alle nordiske land. Men det finnes selvfølgelig en rekke andre områder hvor det er naturlig å samarbeide. Man må også være klar over at når man prioriterer noe opp, så prioriterer man samtidig noe ned. Man kan ikke prioritere alt opp, det er også noe man må være klar over. Jeg vil bare nevne et par områder hvor jeg er skeptisk – i likhet med representanten Tetzschner, som jeg vet er sitert her inne – og det gjelder det internasjonale samarbeidet, eller de diskusjonene som foregår om internasjonal politikk. Det finner jeg litt unaturlig at skal foregå i Norden. Det gjelder bl.a. diskusjonen knyttet til anerkjennelse, eller eventuell anerkjennelse, av Palestina som egen stat. Jeg kan ikke se at Norden skulle være et naturlig sted hvor dette foregår. Det foregår svært mange andre steder – og ikke minst i denne salen, når det gjelder Norges tilnærming til det. Et annet område som jeg vet at enkelte her brenner for, er nordisk forsvarssamarbeid. Det står litt i kontrast til det som utenriksministeren sa i den debatten som foregikk den 5. februar i fjor, om årsrapporten fra Stortingets delegasjon til Nordisk råd. Da sa utenriksministeren at det som er viktig å få til, er et tettere samarbeid mellom NATO og Sverige og Finland. Det er jeg helt enig i. Det mener jeg er en klok tilnærming til forsvarssamarbeid. Det er slik at skal man få til et forsvarssamarbeid, kreves det at man enten gjør det på materiellsiden eller at man gjør det gjennom utveksling av øvelser, trening osv. Det er så mye som foregår når det gjelder forsvarssamarbeid som er begrenset eller som man ikke kan gi informasjon om, det gjelder bevegelser, det gjelder øvelser, det gjelder trening og det gjelder nødvendig informasjon for å øve eller trene. Det er heller ikke naturlig at man driver med felles anskaffelser av avansert materiell og utstyr, da det igjen krever tilgang til sensitiv informasjon. Selv om det er våre naboland, har vi ulike allianser bygget opp, og da er det mer naturlig at de av Nordens land som ikke er medlem av Europas forsvarsallianse som virkelig har betydning, nemlig NATO, knytter et sterkere bånd til NATO enn at vi som NATO-medlemmer knytter et sterkere bånd til Sverige og Finland og andre. Jeg håper man tar rådene fra utenriksministeren og ikke følger det som eventuelt rapportør Thorvald Stoltenberg anbefalte i sin melding til Nordisk råd.
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2016-01-19:
Uruguay og Paraguay har valgt å trekke seg fra TISA-forhandlingene, og fra helsedepartementet i Uruguay advarer man mot at TISA-avtalen kommer til å gjøre det vanskelig å opprette nye offentlige helsetjenester i landet. Arbeidsdepartementet advarte mot at TISA-avtalen kunne presse landet til å bryte ILO-konvensjonen, og videre konkluderte industri-, energi og gruvedepartementet i Uruguay at TISA-avtalen kunne frata landet nasjonal kontroll over telenettverk, oljeraffineri, distribusjon av vann og også banksektoren i landet. Ser ikke utenriksministeren at det vil være nødvendig å ha åpenhet rundt forhandlingene når man får så urovekkende beskjeder fra land ellers, som også har valgt å trekke seg fra disse forhandlingene?
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2016-01-19:
Jeg vil gjenta mitt spørsmål: Ser ikke utenriksministeren at det er behov for større åpenhet i saken, slik at folk faktisk får klarhet i hva man forhandler om, og hvilke posisjoner Norge har, når man får så tydelige signaler om de urovekkende sakene som rører seg i andre lands vurderinger?
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2016-01-19:
I debatten kom representanten Rodum Agdestein med flere oppsiktsvekkende angrep på Senterpartiet. Hun har anklaget oss for å være oss selv nok, og for at vi ikke vil gi norske bedrifter markedsadgang gjennom de nye handelsavtalene TTIP og TISA. Gang på gang hører vi sånne merkelige angrep fra regjeringspartiene. Gang på gang hører vi f.eks. at TISA vil fjerne «stengsler» for norske bedrifter. Vel, når representanten Rodum Agdestein går så høyt på banen, vil jeg i det minste utfordre representanten til følgende: Kan representanten vise til ett konkret eksempel på én norsk bedrift som har møtt «stengsler» i utenlandske markeder som de nå vil slippe? Vi i Senterpartiet har bedt om dette gang på gang. Når det tegnes et sånt bilde av en TISA-avtale som vil åpne for en rekke muligheter, men uten en eneste bakside, må man i hvert fall kunne vise til én norsk bedrift som vil kunne eksportere et nytt produkt i et nytt marked som bedriften tidligere ikke kunne. Når det gjelder TTIP-avtalen, forsøker regjeringen – ikke overraskende – å tegne et voldsomt skremmebilde. Vel, hva sier så analysene som er gjort av dette? Jo, av en samlet norsk eksport i 2014 på over 900 mrd. kr vil Norge kunne tape mindre enn 1 promille i synkende eksport til USA og EU. Hva har vi å tape på å knytte oss til TTIP? Jo, vi vil med all sannsynlighet måtte svekke tollvernet vesentlig og angripe en stor del av de 90 000 arbeidsplassene i jordbruket og næringsmiddelindustrien i Norge, samt en verdikjede på 140 mrd. kr. Før EU-avstemningen ble Senterpartiet forsøkt latterliggjort gang på gang. Dommedagsprofetiene er gjort ettertrykkelig til skamme. Vil ja-siden og markedsliberalistene være mer ydmyk denne gangen?
Trine Skei Grande (Venstre), 2016-01-19:
En kort kommentar etter innlegget fra herr Halleraker, for han ba oss definere hva vi vil stemme for, og hva vi vil stemme imot, og hvordan vi definerer det løse forslaget. Det er litt forunderlig for meg at dette forslaget – nr. 1 av de løse forslagene – ikke er enstemmig. Jeg tror ikke det har noen stor praktisk betydning om det blir 31. desember eller 1. januar, men jeg tror det er viktig at vi forholder oss til de datoene som vi inngår avtale om i WTO. Derfor syns jeg det er logisk, når WTO har bestemt ny dato i desember, at det også følges gjennom de vedtakene som gjøres i Stortinget. Venstre har som mål at alle typer eksportsubsidier skal bort, men vi mener at dette skal gjøres på en måte som gjør at vi får til omstilling i de næringene som har levd av den typen subsidier. Nå har vi satt en dato som fører til store omstillinger i de næringene. Jeg tror det blir positivt og bra. Jeg har stor tro på de norske næringene – også landbruksnæringa. Jeg tror også at vi må se på om vi må gjøre noen avbøtende tiltak, men det gjør vi i budsjettene etter hvert som utfordringene møtes. Derfor synes jeg det er unaturlig å stemme for forslag nr. 2, fordi jeg mener det er kamper som Venstre utkjemper i forhandlingene om budsjettet hver eneste gang. Så vi kommer til å stemme for forslag nr. 1. Vi ser ikke på det som en dramatisk stor endring, med tanke på den tilpassinga som har blitt gjort i internasjonale fora. Vi tolker det sånn at målet er å fjerne alle eksportsubsidier, men det må gjøres på en måte som tilfredsstiller internasjonale avtaler, og slik at vi klarer å omstille norsk næringsliv.
Trine Skei Grande (Venstre), 2016-01-19:
Jeg skal ikke være i nærheten av så lang i mitt innlegg, jeg har bare en påpekning. Jeg vil også takke saksordføreren for en veldig grundig og god jobbing. Og nå skal jeg avsløre at kanskje vi andre ikke har vært like grundige i jobbinga med merknader, for på vegne av Kristelig Folkeparti og Venstre så har vi falt ut av en merknad. Det er den som begynner nederst på side 5 i innstillinga, og som da bare står som SVs merknad – og det er noen av de siste merknadene som også forrige taler hadde – og den gjelder krill og forskning i Antarktis. Dette er forslag som har ligget inne i Venstres alternative budsjetter ved alle korsveier. Det er nok sånn at det neste år ikke er «praktisk mulig», som det står i merknaden, å gjennomføre en sånn type tokt, men 2017/2018 kan være mulige tidspunkt å gjennomføre sånne tokt på. Da kommer nok Venstre til å prioritere dette i våre alternative budsjetter, også når vi skal forhandle med regjeringa, fordi vi mener at dette er viktige forskningstokt, og at krill er et noe vi trenger mer forskning på, for også å kunne forvalte de andre fiskeriressursene våre på en god måte. Så det er en forglemmelse at vi ikke er med på den merknaden, og vi vil gjerne også få lov til å være med på forslaget. Jeg tror ikke jeg kan si noe på vegne av Kristelig Folkeparti, men jeg har i hvert fall fått beskjed om å si det likevel.
Trine Skei Grande (Venstre), 2016-01-19:
Jeg synes det er bra at vi har et storting som kan kaste seg rundt og gjøre vedtak når vi får slike utfordringer på oss. Men jeg vil påpeke at da må man også være mer varsom, da må man også være mer lydhør, for det er en grunn til at vi over tid har utviklet de grundige, gode saksbehandlingsprosedyrene vi har i Norge. Derfor er det viktig at vi er lydhøre og lytter mer til organisasjonenes innvendinger når vi gjør hastevedtak enn etter grundige høringer og offentlig debatt. Venstre stemte under den saken imot å instruere UNE. Grunnen til det var at UNE er den rettsstatsinstans som skal sikre at vi ikke bryter med andre lovvedtak gjort i Stortinget, med Grunnloven og med de internasjonale konvensjonene vi er for. Derfor var vi veldig kritiske til at man gikk for et hastevedtak og også åpnet for å overprøve vår rettsstats sikringsinstans i samme vedtak. Jeg er redd for at vi nå har abdisert det forumet som skal sjekke at vi gjør ting skikkelig, samtidig som vi har laget en hurtigbehandlingsprosedyre, som vi ikke får sikret oss følger de internasjonale konvensjonene som vi faktisk skal følge. Det er et stort ansvar som ligger på statsråden, som må kunne forsikre oss om at vi verken sender folk tilbake til forfølgelse og krig eller bryter noen av de internasjonale konvensjonene. Hun må også kunne love oss at vi ikke kommer til å bli dømt for det i noe forum. Jeg er for å ha et storting som kan kaste seg rundt og gjøre grep når noe utfordrer oss, men når vi setter både høringer og vedtaksprosedyrer til side og de rettsinstansene vi har laget for å kontrollere dem, til side, da gambler vi med veldig mange viktige verdier i det norske samfunnet samtidig. Venstre støtter at de som har hatt opphold lenge i Russland, skal kunne sendes tilbake til Russland, men vi må også innrømme at Russland ikke er det landet som holder menneskerettigheter høyest. Venstre har et søsterparti i Russland, som opplever forfølgelse på mange nivå. Når vi ser hvordan de som er i politisk opposisjon i det landet, kjemper for sin rett til å kjempe politisk, står det i et grelt lys at vi nå skal sende tilbake uten den individuelle vurderinga som jeg mener alle har rett til utfra rettsstatsprinsippene vi står for.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2016-01-19:
I ein merknad i innstillinga tek Kristeleg Folkeparti, Senterpartiet, Venstre og SV opp spørsmålet om dei såkalla investeringsavtalane, som har vore på høyring no, og at det er ganske mange tilbakemeldingar som særleg problematiserer bruken av såkalla investor-stat-tvisteløysingsmekanismar. Så skriv vi vidare at vi ber regjeringa gjere ei grundig utgreiing av fordelar og ulemper og leggje den fram, presentere den for Stortinget. Og eg lurer på: Ingen av regjeringspartia, eller Arbeidarpartiet, er med på den merknaden, men kan utanriksministeren likevel tenkje seg å gjere ei utgreiing av ulemper og fordelar og presentere den for Stortinget i eigna form? Og viss ikkje: Kva er grunnen til at ein ikkje kan gjere det?
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2016-01-19:
Alt er tilgitt – til førre talar. Først vil eg takke saksordføraren for det eg vil kalle faktisk ei usedvanleg grundig og god gjennomgåing av meldingane her frå talarstolen, og for arbeidet som er gjort med dei. Kanskje vert viktigheita for regjeringa av Bouvetøya-politikken understreka av nærværet av heile tre statsråder i denne saka. Attpåtil har Stortinget sett fri taletid på saka, og diplomatlosjen er full av dyktige embetsfolk som jobbar med desse sakene. Eg skal berre kort gå gjennom to resonnement og grunngjevinga for vårt forslag og våre merknader. Det første er kor viktig ei heilskapleg og økosystembasert forvalting av dei viktige områda Antarktis og Arktis er for oss – og for verdas klima og natur. Dette er ekstremt viktige område for å regulere klimaet. Dette er område med eit spesielt og sårbart naturmangfald og med viktige ressursar, men òg viktige arenaer for forsking for å forstå verdas natur og miljø betre. Det er ganske skjøre globale fellesskap som skal forvalte desse områda, og ikkje minst i Arktis trur eg vi må rekne med at dette kan verte utfordra i tiåra som kjem. Då er det viktig at Noreg står for det og best mulig jobbar for internasjonalt å avtalefeste ei einigheit om å få det til. Ein annan grunn til at det er viktig å leggje fram desse meldingane og forankre dei i Stortinget, er at Noreg naturlegvis skal følgje våre legitime interesser, enten det er i Antarktis, Arktis eller på Bouvetøya, men med interesser følgjer òg ansvar, og Noreg er ein tung aktør med eit særleg ansvar for å føre ein ansvarleg politikk i områda. Då er vi ved det tredje punktet og vårt forslag. Den merknaden som vi har lagt inn her, byggjer eigentleg på noko som står i meldinga, nemleg at det er behov for vitskaplege undersøkingar om korleis det fysiske miljøet påverkar lokale fordelingar og tettleiksnivå av kril, og korleis det årlege fisket påverkar dette. Det er altså ei aukande interesse for krilfiske. Det er ein ganske viktig del av næringskjeda, og Noreg er ein veldig stor aktør. Som den største krilfiskenasjonen har vi, meiner vi, eit spesielt ansvar for å bringe fram ny kunnskap, som òg representanten Sivertsen var inne på. Derfor: Fordi den kunnskapen vi har, er for utdatert, og fordi vi trenger up-to-date-kunnskap for fullt ut å kunne ta vårt ansvar, foreslår vi at ein skal ta opp att planane som var der for nokre få år sidan, om eit nytt forskingstokt. Det står 2015/2016 i merknaden, men til representanten Skei Grandes kommentar kan eg seie at det ikkje står i forslaget. I forslaget står det berre at «Stortinget ber regjeringen gjenoppta planene om forskningstokt i Antarktis». Så dersom ein er einig i den intensjonen, i dei planane som har vore, og det behovet som vert peika på i meldinga, bør det vere mogleg å kunne vedta det i Stortinget.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2016-01-19:
Det 8 minutt lange Bouvetøya-innlegget frå justisministeren kan ein ikkje gjere anna enn å slutte seg heilhjarta til – meir heilhjarta enn det eg har gjort på lenge når det gjeld innlegg frå justisministeren i Stortinget. Eg tok ordet rett og slett fordi eg gløymde å ta opp SVs forslag i det første innlegget mitt. Det gjer eg no. Eg nyttar samtidig anledninga til heilhjarta å støtte det representanten Sivertsen peikte på, heimen til Roald Amundsen i ein lang periode, Uranienborg i Oppegård kommune i Akershus, som eg sjølv har besøkt. Det er beklageleg nedslite. Det er eit viktig kulturminne. Det er eit museum under Akershusmuseet som no har store moglegheiter, og som bør utviklast vidare. Det kan vere ei oppmoding til regjeringa å ta tak i ei stor moglegheit til å kombinere kultur og reiseliv i Noreg med å ta vare på den polare historia vår.
Børge Brende (Høyre), 2016-01-19:
Jeg ber om forståelse for at i løpet av fem minutter greier man ikke å dekke alle tema og spørsmål. Jeg forsøkte å gi en litt overordnet vurdering av hvor jeg mener vi står handelspolitisk, og også av noen av de viktigste handelspolitiske dilemmaene fremover. Til representantens spørsmål: Jeg er enig i at vi må sikre frihandel for sjømat til EU. Det er også omtalt i meldingen at vi vil prioritere dette i tiden fremover. Jeg vet at EØS- og EU-ministeren legger stor vekt på dette, og det er et område hun kjenner meget godt. Når det gjelder spørsmålet om TISA, er det slik som jeg også sa, at her har vi mange offensive interesser, vi viser stor grad av åpenhet, og de norske forhandlingsposisjonene er fremlagt.
Børge Brende (Høyre), 2016-01-19:
Først vil jeg, i likhet med representanten Huitfeldt, slå fast at det er viktig med bred enighet i Norge om at vi skal bruke WTO som det vesentlige virkemidlet for å oppnå gode og forutsigbare handelsavtaler for landet. At vi står sammen om disse prioriteringene, er viktig, og vi har jo en veldig åpen økonomi. Litt mer overrasket er jeg over at bistandspolitikk nå skal bli det sentrale spørsmålet i en replikkveksling om WTO og handelssystemet. Jeg vil bare si det slik at det finnes vellykket bistand, som vi ser gode eksempler på, ikke minst når det gjelder å stabilisere stater, slik at de ikke ender opp som mislykkede stater. Men det finnes også eksempler på bistand som ikke virker, og det er bistand man ikke må fortsette med.
Børge Brende (Høyre), 2016-01-19:
For det første vil jeg minne representanten om at det var den regjeringen som hun satt i, iallfall som Senterpartiet satt i, som initierte norsk deltakelse i disse TISA-forhandlingene. Og det var et veldig fornuftig initiativ som jeg støtter. Ikke minst vil jeg tro at det initiativet hadde sin bakgrunn i at åtte av ti arbeidstakere i Norge i dag jobber med tjenester, og Norge eksporterer tjenester for grovt regnet 400 mrd. kr i året. Når vi nå er inne i den omstillingsfasen, er det vesentlig at vi også får tilgang på viktige tjenesteområder hvor vi kan konkurrere i andre land; det kan sikre norske arbeidsplasser. Og vi regner det slik at vi har få defensive interesser, vi har allerede åpnet vårt marked. Og som meldingen gjør det klinkende klart: Det er ikke aktuelt å fremforhandle en privatisering av offentlig velferd, eller å gi slipp på retten til å regulere denne sektoren.
Børge Brende (Høyre), 2016-01-19:
Som jeg sa i svaret til representanten Hansen, så er de norske forhandlingsposisjonene lagt frem. Det er åpenhet rundt dette. Vi har få defensive interesser. Det er ett område hvor vi virkelig har veldig offensive interesser: Vi ønsker at norske bedrifter får adgang til viktige markeder hvor vi ser at det er vekst i tjenestesektoren. Det vil sikre norske arbeidsplasser, og det vil skape nye arbeidsplasser, og vi har åpenhet rundt det. Så har det vært bekymring rundt dette, som representanten også tar opp, fra ulike etater og fra ulike organisasjoner knyttet til om dette vil føre til en privatisering av norsk velferd, eller at vi ikke kan få mulighet til å regulere dette området fremover. Det blir ingen endringer på disse områdene. Jeg mener at dette er en viktig avtale. Den var initiert av denne forrige regjeringen, og vi begynte med dette. Vi håper å få den på plass.
Børge Brende (Høyre), 2016-01-19:
Først det formelle: Det er Næringsdepartementet som har ansvaret for disse bilaterale investeringsbeskyttelsesavtalene, og næringsministeren har sendt dette ut på en grundig høring, og vurderer dette nå. Men så vil jeg gjerne legge til at investeringsbeskyttelsesavtaler skal sørge for at det er forutsigbarhet for næringslivet som investerer. Norge investerer utrolig mye ute. Vi ser at vi har store lokomotiver, slik som Telenor, Statoil og andre viktige norske selskaper som Jotun, og vi ser det med DNV GL, og de vil ha forutsigbarhet når det gjelder investeringene sine. Men så må vi også gi den type forutsigbarhet hjemme, og det er avveininger rundt dette. For Norge vil det være en fordel å kunne sikre en slik, men det må gjøres på en ordentlig måte, og det er det Næringsdepartementet nå har lagt opp til.
Børge Brende (Høyre), 2016-01-19:
Først vil jeg understreke det som flere representanter har vært inne på: Det er bred enighet om norsk handelspolitikk. Det er bred enighet om at dette er viktig for eksisterende arbeidsplasser, men også for å skape nye arbeidsplasser i en situasjon hvor Norge må omstille seg. Denne handelspolitikken er basert på Verdens handelsorganisasjon – WTO – på EØS-avtalen vår og på komplementære frihandelsavtaler som vi utvikler gjennom EFTA. Vi følger veldig nøye det som nå skjer gjennom en mulig transatlantisk avtale, TTIP, og vi er offensive basert på det initiativet den forrige regjeringen tok, knyttet til f.eks. TISA, som kan åpne opp markeder som i dag er stengt, for norsk tjenestehandel og eksport. Denne enigheten, som representanten Svein Roald Hansen var inne på, kan kanskje føre til at det blir mindre debatt om handelspolitikk enn feltet strengt tatt fortjener, for det er en viktig del av en fremtidsrettet næringspolitikk og det å sikre norske arbeidsplasser. Nå på tampen av debatten opplever vi kanskje litt at vi har fått en bistandsdebatt, og jeg ble utfordret av komiteens leder til å ta ordet for å si noe om norsk bistandspolitikk. Jeg har tatt med meg den politiske plattformen, som er basis for regjeringens politikk, for å være litt formell. Der står det: «Regjeringen vil opprettholde et høyt nivå på norsk bistand.» I det vedtatte budsjettet for inneværende år bruker vi over 1 pst. av BNI til bistand. Men vi vet at det er stor forskjell på bistand. Det er bistand som fører til utvikling, og målet med bistand må jo være at et land blir uavhengig av bistand, og at det går fra å være et fattig land til å bli et mellominntektsland. Det finnes gode eksempler på dette. Vi vet at det forutsetter en klok politikk i landet, og at landet får slippe til med det det eksporterer. Så handelspolitikk og åpenhet i markedene er også en viktig del av utviklingspolitikken. Men det er også vesentlig å drive med nasjonal ressursmobilisering, som vi ble enige om på det såkalte Addis-møtet i fjor sommer, som handlet om finansiering for utvikling, og at man krever inn skatter og har et godt styringssystem. Kenya og Sør-Korea var på samme utviklingsnivå i 1960. I dag er BNI per innbygger 30 ganger høyere i Sør-Korea enn i Kenya. Det skyldes en kombinasjon av en god politikk, nasjonal ressursmobilisering og satsing på utdanning.
Børge Brende (Høyre), 2016-01-19:
Som jeg også understreket i mitt innlegg, er samarbeidet mellom NATO og Sverige og Finland tettere enn noen gang. Dette er viktig. Vi i Norge har vårt sikkerhetspolitiske ankerfeste i NATO. Det vil forbli der. Vi er i en asymmetrisk situasjon ikke minst i nord, som betinger et sterkt, effektivt og forutsigbart NATO. Men det samarbeidet som vi har også nordisk, ikke bare med basis i NATO, om utenriks- og sikkerhetspolitiske spørsmål med ikke-NATO-medlemmene Finland og Sverige, mener jeg er komplementært til det vi også kan foreta gjennom NATO med disse to landene, og jeg vet at dette blir verdsatt av disse to landene.
Børge Brende (Høyre), 2016-01-19:
Ikke minst det siste. Jeg tror en del av modus operandi bak Sverige og Finlands sterke interesse for å styrke dette samarbeidet – som vi gjengjelder – går på og har utgangspunkt i Danmarks, Islands og Norges NATO-tilknytning. De har jo valgt en annen alliansepolitikk enn oss, men gjennom det samarbeidet som vi har, mener jeg at både de tre som er tilknyttet NATO, og Sverige og Finland har noe å vinne på dette. Så dette er et vinn-vinn-samarbeid, og, som jeg sa, samarbeidet på det utenriks- og sikkerhetspolitiske området er i en positiv utvikling. Det er bred enighet om dette, og vi står ikke oppe i de samme problemstillingene som vi gjorde under den kalde krigen. Tvert imot er det også i vår interesse at Sverige og Finland trekkes nærmere inn mot det samarbeidet som de tre nordiske NATO-landene tradisjonelt har hatt.