Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-18:
Skolen er vanskeligere å reformere enn den katolske kirke. Det var en tysk katolsk prest som sa dette for en tid siden. Jeg går ut fra at utgangspunktet var erfaringer fra Tyskland. Og jeg skal ikke påstå at jeg har inngående kjennskap til den katolske kirke, men som den universelle og verdensomspennende kirken den er, ligger det i sakens natur at den er rimelig konservativ og sannsynligvis da også vanskelig å endre. Det jeg derimot vet en del om, er den norske skolen. I løpet av de siste ti årene har grunnskolen og den videregående skolen gjennomgått omfattende strukturelle og organisatoriske endringer. Dagens skole er til tross for dette et resultat av industrisamfunnet. Den hierarkiske måten å organisere den på er gjort med utgangspunkt i hvordan arbeidslivet var organisert i industrisamfunnet. Måten å organisere fagutdanningen på i den videregående skolen er et resultat av industrisamfunnets måte å definere ulike faggrupper på. Skolen utdannet – og den utdanner fortsatt – for et livslangt arbeidsforhold, der det var forutsatt at det skjedde forholdsvis små endringer i arbeidsmåter og i teknologi. Inndelingen i de teoretiske fagene hadde den akademiske universitetstradisjonen som utgangspunkt – med klare og opptrukne skiller mellom de ulike fagene. Og fortsatt er det slik at det aller meste av opplæringen blir organisert i arbeidsøkter på 45 minutter. I løpet av en arbeidsdag kan elevene arbeide med seks forskjellige fag. La meg likevel understreke at det skjer en utvikling og mye spennende innenfor skolen, både grunnskolen og videregående skole, men fortsatt er hovedbildet klart: Den tradisjonelle opplæringen blir fortsatt drevet. De unge som i dag får sin opplæring i skolen, skal ut i et arbeidsliv som er preget av: For det første: Den tradisjonelle hierarkiske strukturen vil ikke lenger være dominerende på arbeidsmarkedet. Arbeidet vil i større grad være prosjektbasert, der et hovedkrav til ansatte blir evne til fleksibilitet og at de er i stand til å arbeide på tvers av tradisjonelle fagskiller. Arbeidslivet vil bli demokratisert med større ansvar til den enkelte. For det andre: Fagene vil endre innhold i større tempo enn tidligere. Den teknologiske utviklingen vil snu opp ned på tidligere fag og arbeidsprosesser. For det tredje: En må skifte arbeid oftere enn tidligere, både fordi den enkelte selv ønsker det og også fordi arbeidsplasser vil komme og gå i et større tempo enn i det tradisjonelle industrisamfunnet. For det fjerde: Utdanning/opplæring må i større grad ses i et livslangt perspektiv. Voksne vil etterspørre kompetanse i hele yrkeskarrieren og sannsynligvis også som pensjonister. Dette er noen av utfordringene for skolen og utdanningssektoren, og en er nødt til å gi noen svar på dem. Dersom skolen skal møte behovet fra voksne, kan vi ikke ha en skole der alle starter på samme tid. Vi kan ikke forvente at alle voksne som har behov for opplæringstilbud, er klar til å starte på samme tid, dvs. den 20. august, for det var ikke den 20. august den voksne hadde behov for et kurs, for opplæring, men den 20. februar, fordi det var den datoen arbeidsplassen ble nedlagt. Det betyr at en må organisere opplæringen slik at en tar inn elever hele året. Og dette må få konsekvenser for både organiseringen av skoledagen og de ulike fagene. Arbeidet må på en helt annen måte inndeles i tema. Fagene må inndeles i moduler som ikke er avhengige av hverandre på sammen måten som i dag. I et av forslagene våre ønsker vi derfor en prøveordning med at barn starter på skolen den dagen de fyller seks år. Og hva er poenget med det? Jo, en av hensiktene med det er å bryte ned noen av strukturene og den tradisjonelle måten å tenke på. Gjør man det, må skolen omorganisere, den må legge om sin virksomhet, fordi man må ta hensyn til når de ulike elevene kommer inn i skolen. Dette ville være et første forsøk og en viktig erfaring som vi da håper skal få konsekvenser for hele skolen, også videregående skole, der en må legge om sine opplegg, sin måte å organisere undervisning på, sin måte å organisere fag på, sin måte å tilby opplæring på. Jeg fremmer våre fire forslag. Det første tar opp organisatoriske endringer. Vi ber også om en stortingsmelding der vi får samlet erfaringer, slik at vi kan få en grundig diskusjon om de forsøk som foregår i skolen, og de utviklingserfaringer som vi har fra skolen.