trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2005-11-30:
Eg har eit spørsmål til landbruks- og matministeren. I Soria Moria-erklæringa heiter det at målet er å oppretthalda levande landbruk over heile landet, og at utøvarane i landbruket skal sikrast inntektsutvikling på linje med andre grupper. Dette er gode målsetjingar, heilt på linje med det som Kristeleg Folkeparti står for. Men fine programformuleringar og luftige ønske er likevel ikkje nok. Myndigheitene sin påverknad skjer først og fremst gjennom budsjettvedtak og fastsetjing av andre rammevilkår. I ei pressemelding den 10. november seier Norges Bondelag at regjeringa Stoltenberg sitt budsjettforslag, trass i ein viss auke i jordbruksfrådraget, inneber ein betydeleg skatte- og avgiftsauke for landbruket. Bondelaget peikar på at formuesverdien av jordbrukseigedomar vert auka med 25 pst. Det vil påføra næringa mellom 50 og 100 mill. kr i auka utgifter. I tillegg kjem det faktumet at avskrivingssatsane på maskinar vert 20 pst. og ikkje 25 pst., som Samarbeidsregjeringa føreslo. Vidare aukar årsavgifta for traktorar med 30 mill. kr. Det budsjettet som no er vedteke, betyr altså i praksis ei ikkje ubetydeleg forverring av landbruket sine rammevilkår. Her er det vanskeleg å sjå samsvar mellom liv og lære. Spørsmålet mitt vert då: Er dette den nye kursen i landbrukspolitikken? Er det den me ser no?
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2005-11-30:
Eg takkar for svaret. Eg må kommentera eit par ting. For det første: skattereforma. Ja, Stortinget stilte seg bak ho, men det vart gjort ein del endringar i forhold til det som var føreslege frå Samarbeidsregjeringa, bl.a. på formuesskattsida, som heilt klårt slår tungt ut for jordbruket. Så nemnde òg statsråden WTO som ei viktig sak. Då kan det vera naturleg å nemna denne viktige delen av fastsetjinga av rammevilkåra, for Senterpartiet sin finanspolitiske talsmann, Per Olaf Lundteigen, var nyleg ute i media og kravde at inntektstapet som bøndene måtte få gjennom ei dårleg WTO-avtale, skal kompenserast krone for krone i statleg støtte til landbruksnæringa. Kan statsråden bekrefta at dette vil skje?
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2005-11-30:
Når det gjelder inntektsdannelsen og formuleringene i Soria Moria-erklæringen, vil jeg peke på fire enkeltelementer som i alle fall jeg synes det er viktig å jobbe med framover. Det ene er forhold knyttet til WTO. Det andre er forhold knyttet til et lovverk som gjør at vi har et familielandbruk i framtiden som sikrer en variert bruksstruktur i landet. Så mener jeg at satsing på nyskaping, innovasjon og utvikling er en forutsetning for økte inntekter i landbruket. I tillegg kommer den generelle inntekts- og skattepolitikken. Det siste er det som representanten Sørfonn er inne på. Jeg tror det her er behov for å nyansere bildet noe i forhold til det som ble sagt. Punkt én er at det er en skattereform som ligger til grunn for de endringene som nå gjøres, en skattereform som et nesten samlet storting stilte seg bak. Så har Regjeringen foretatt justeringer i skattepolitikken med ambisjon om å ha en mer rettferdig skattepolitikk, som fører til en bedre fordeling. Det fører til noen endringer for selvstendig næringsdrivende. For å kompensere for det har vi foretatt endringer i inntektsfradraget, som er et positivt bidrag for landbruksnæringen. I tillegg er det en del endringer i skjermingsrenten, hvor vi går bort fra en femårig renteberegning over til en treårig renteberegning. Over tid har det begrenset effekt i forhold til endringer av skattleggingen. På kort sikt kan effekten være slik som representanten Sørfonn nevnte. På lengre sikt vil det ha mindre betydning.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2005-11-30:
Det er åpenbart at hvis en WTO-avtale fører til betydelige endringer av norsk landbrukspolitikk, har vi en stor oppgave i forhold til å komme fram til kompenserende tiltak. Nå er situasjonen den i WTO-forhandlingene at ting er relativt uklare. Vi har akkurat fått en situasjon i ministermøtet i Hongkong som tyder på at det kan bli mindre omfattende løsninger der enn hva som var forutsatt tidligere. Jeg synes det er viktig nå å fokusere på innholdet i den avtalen som skal framforhandles, og så får vi rikelig anledning etterpå til å komme tilbake til hvilke kompenserende tiltak som skal benyttes.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2005-11-30:
Jeg mener at problemstillingen er feil. Jeg var selv på et seminar i regi av Norsk institutt for landbruksøkonomisk forskning for noen dager siden, og så tydelig det faktum at inntektene på det enkelte bruk i Norge er helt avhengig av den enkelte gårdbrukers dyktighet. Vi ser inntektsforskjeller her på mange titalls prosent, som følge av hvor dyktig den enkelte bonde er. Så det å framstille norsk landbrukspolitikk som et system som ikke legger til rette for eller oppmuntrer til det private initiativ, er feil.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2005-11-30:
Som ansvarlig statsråd for landbrukspolitikken har jeg en stor ambisjon i forhold til å omstille og utvikle landbruket. Den omstillingen skjer mens vi står her, og den skal fortsette. Så er det selvsagt spørsmål om innholdet i omstillingen. For meg er omstilling i norsk landbruk mer enn avvikling og sentralisering. Omstilling for meg er å utvikle landbruket og å bruke de ressursene som er der. Det er min ambisjon. I forhold til WTO er jeg litt forundret over at det som kommuniseres rundt skjermingsstøtten, kan misforstås. Faktum er at det ligger inne posisjoner knyttet til reduksjoner i skjermingsstøtten. Det kan føre til et behov for reduserte målpriser hvis en velger å ta det på den måten – som ikke er gitt. Det er ingen selvfølge at en gjør det på den måten, men hvis en gjør det, vil det gi luft i forhold til tollsatsene. Men det ligger ingen kobling som gjør at tollsatsene automatisk blir redusert som følge av en reduksjon i skjermingsstøtten. Så jeg er litt forundret over den koblingen.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2005-11-30:
Det jeg sa i stad, og som jeg mener oppriktig, er at de endringene som Regjeringen har foretatt i skattepolitikken etter at den tiltrådte, er vesentlige for å få til en mer fornuftig og en mer rettferdig skattepolitikk. Men det er åpenbart at når en går inn og gjør endringer for å få til en mer likestilt skattlegging av kapitalinntekt og arbeidsinntekt, får det også konsekvenser i forhold til selvstendig næringsdrivende som har deler av inntekten som kapitalinntekt. Det er åpenbart at i den situasjonen vi har i forhold til beskatning, har det ført til noen endringer som innebærer skatteskjerpelser for selvstendig næringsdrivende. Så har vi, som jeg sa i mitt første innlegg, gått inn med kompenserende tiltak, som med inntektsfradraget for landbruket. Og i tillegg, for også å gjenta meg selv, er det et faktum at de mye omtalte endringene knyttet til det å gå fra femårig renteberegning av skjermingsrenten til treårig på kort sikt slår negativt ut. Men i et lengre perspektiv vil ikke det ha noen negativ effekt for landbruket.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2005-11-30:
Jeg var så heldig i går at jeg faktisk fikk delt ut Bygdeutviklingsprisen til «Den Gyldne Omvei». Jeg var i Oslo Konserthus i går sammen med 1 200 andre og hadde en fantastisk kveld i forhold til å kunne fokusere på omstilling, utvikling og nyskaping i landbruket. Det er helt åpenbart at skal man lykkes i landbrukspolitikken, må man få det. For meg handler det delvis om å fokusere på familielandbruket, på det store segmentet som er i midten i norsk landbrukspolitikk, de som har sitt arbeid på den enkelte gård, og som bidrar på en så positiv måte til kulturlandskap, verdiskaping og sysselsetting. Der skal mitt fokus være. Samtidig skal vi klare å utvikle nye arbeidsplasser, delvis ved å utvikle det tradisjonelle landbruket, basert på det jeg sa nå, og delvis gjennom det jeg fokuserte på i går da jeg var i Oslo Konserthus, på dem som gjør noe helt annet. Det er kjempebra. Så har vi store tilleggsnæringer med potensialer som er uforløste. Det gjelder, for å ta ett konkret eksempel, bioenergi, som det er sagt mye bra om. Men det gjenstår ganske mye handling for å få ut det potensialet som ligger i å tenke distriktspolitikk, sysselsetting og miljø – sammen. Det skal vi klare gjennom en mye mer offensiv satsing på bioenergi og energiproduksjon opp mot landbruket enn det som har vært gjort fram til nå. Summen av dette er en offensiv landbrukspolitikk. Summen av dette er en landbrukspolitikk som tar utgangspunkt i både å tenke distriktspolitikk og sysselsetting, og å være forberedt på den omstilling som trengs for å være en attraktiv næring som ungdom søker til, og som klarer å levere i forhold til målsettingene om sysselsetting, beredskap, distriktspolitikk osv.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2005-11-30:
Det kunne vært interessant om representanten kunne finne ut om hun skulle være enig eller uenig i det som er denne regjeringens landbrukspolitikk. Jeg oppfatter at i det ene øyeblikket blir det sagt at vi gjør det samme, og i neste øyeblikk blir vi kritisert for det vi gjør. Jeg har skissert litt av hva jeg tenker rundt landbrukspolitikken framover. Jeg har store ambisjoner i forhold til å ha en offensiv landbruks- og distriktspolitikk i de fire årene som venter. Jeg synes det er kjempebra hvis det blant opposisjonspartiene i Stortinget er et ønske om å bidra til å bakke opp den politikken som Regjeringen har tenkt å følge.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2005-11-30:
Regjeringen har ikke fremmet noe forslag om det som går på makspris. Det å si at den investeringen som har vært i landbruket de siste årene, på en måte er beviset på at alt er vel, synes jeg er en noe enkel analyse. Vi skal også ha med oss det faktum at det – nær sagt – å investere seg ut av enhver utfordring også representerer en utfordring i den videre utformingen av landbrukspolitikken. Vi er nødt til å ha en mer langsiktig tilnærming i forhold til hvor vi ender i landbrukspolitikken, hvis eneste måten å skape inntekt i landbruket på er gjennom nyinvestering og volumvekst.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2005-11-30:
Jeg mener at denne regjeringen har vært ganske tydelig i forhold til at den ønsker å fokusere på inntektsmuligheter også i landbruket. Jeg har forsøkt å si en del om det her i dag i forhold til mine ambisjoner og hva jeg mener skal til for å skape en positiv inntektsutvikling i landbruket, med betydelige ringvirkninger ute i Bygde-Norge, også i andre næringer enn i landbruket. Når det gjelder elsertifikater og småkraftverk, er det et spørsmål som andre statsråder enn meg har ansvaret for. Så jeg skal ikke gå inn i noen detaljdebatt om konsekvenser av ulike regelverk i forhold til kraftsektoren.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2005-11-30:
Jeg har ingen ambisjon om å innføre kvoteleie innenfor melkesektoren.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2005-11-30:
I likhet med hva utenriksministeren har sagt ved gjentatte anledninger, mener jeg det er helt avgjørende at vi får en avtale som er god på bredden når det gjelder de forhandlingstemaene som er oppe i WTO. Landbruk er akkurat nå det temaet det er fokusert mest på i forhandlingene. Fisk er også veldig, veldig viktig for Norge. I forhold til utsettelsen av prosessen i WTO mener jeg at den er en naturlig konsekvens av den store avstanden som var på miniministermøtet i Genève for to–tre uker siden. Da så en at det var så store gjenstående forhandlingstemaer som ikke var løst, at det var naturlig å bruke mer tid. Det mener jeg fortsatt.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2005-11-30:
Svaret på det spørsmålet blir ganske likt det svaret jeg gav litt tidligere i dag. Skal vi lykkes med distriktspolitikken i Norge, må vi ha bredden i distriktspolitikken – det betyr fisk, og det betyr landbruk. Og det betyr at vi i de forhandlingene vi nå er inne i i WTO, må sørge for gode nok løsninger på begge områdene. Det er det Regjeringen har som ambisjon, og det er det som foreløpig ligger i de posisjonene som er spilt inn. Så jeg mener at både landbruks- og fiskerinæringen kan være komfortable med de posisjonene som er presentert, og vi har en helt klar målsetting om å få resultater som gjør at begge sektorene skal kunne utvikles også etter at denne WTO-runden er avsluttet.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2005-11-30:
Mitt spørsmål går også til landbruks- og matministeren. Debatten om bondens inntektsutvikling er svært viktig. Men i den norske landbruksdebatten har det klart vært en ensidig fokusering på statlige overføringer. Den norske bonden er næringsdrivende på lik linje med andre næringsdrivende i vårt samfunn, og da er det en faktor som er viktig for inntektsutviklingen; nemlig at man har kontrollen og muligheter til å påvirke egen inntekt og utnytte de muligheter som – i dette tilfellet – landbrukseiendommen har, og at egen dyktighet og pågangsmot skal være et viktig bidrag i inntektsutviklingen. Så ser vi samtidig at norsk landbruk er den mest gjennomregulerte næringen vi har i dette landet. Hva vil statsråden gjøre for at den norske bonden kan arbeide under mindre regulerte forhold?
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2005-11-30:
Mitt oppfølgingsspørsmål går til landbruks- og matministeren: Vern av norske interesser i forbindelse med WTO-forhandlingene går stort sett på landbruksinteressene. Det er det den offentlige debatten dreier seg om. Nå er det imidlertid slik at fiskerinæringen er i ferd med å bli den store næringen i Distrikts-Norge. Både Fiskeri- og Havbruksnæringens Landsforening og Norges Fiskarlag er svært kritiske til de posisjonene som den norske regjeringen har tatt i forbindelse med WTO-forhandlingene. De ser på WTO-forhandlingene som den store muligheten for norske distrikter. Da er mitt spørsmål til landbruks- og matministeren om han er av den oppfatning at det norske landbruket er viktigere for utviklingen av norske distrikter enn den store fiskerinæringen, som også er stor i distriktene?
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2005-11-30:
WTO-forhandlingene består av mer enn landbruk. Det er også industrivarer, og det er tjenester. Jeg har et oppfølgingsspørsmål til utenriksministeren. En av målsettingene ved forhandlingene er å integrere utviklingslandene bedre i verdenshandelen, bl.a. gjennom tjenesteforhandlingene. Tjenester spiller en avgjørende rolle for at industrien og resten av økonomien skal fungere godt. Kritikken mot GATS-forhandlingene bygger på mange misforståelser. Det dreier seg ikke om å selge ut offentlige tjenester eller om privatisering, heller ikke om retten til å regulere. Etter at Regjeringen har gjennomgått de kravene Norge har stilt hittil: Kan utenriksministeren bekrefte at Norge opprettholder de prioriteringer, krav og ønsker som Norge allerede har fremmet overfor 51 land i GATS?
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2005-11-30:
Mitt spørsmål går til utenriksministeren. Høyre er tilfreds med at utenriksministeren er i full gang med nordområdedialogen som ble lansert i en stortingsmelding sist vår. Høyre og Arbeiderpartiet har åpenbart ganske sammenfallende syn på både mulighetene og løsningene i nordområdene samt virkemidlene i utenrikspolitikken, og det er jo bra. Mitt spørsmål til utenriksministeren, etter hans erfaringer så langt, er: Er det en fordel for Norge å stå utenfor EU når vi tar opp nordområdene med store EU-land, eller er det en ulempe? Eller mener utenriksministeren at spørsmålet er irrelevant? Problemstillingen er relevant og kan belyses med et eksempel: Vi har de siste dagene sett presseoppslag om at verken danske eller svenske partifeller vil gi den norske statsministeren støtte i fiskeristriden med EU. I dag er det da åpenbart rask automatikk i at EU slutter opp om det medlemslandet som er i konflikt med et utenforland. Mener utenriksministeren at Norges posisjon hva angår fiskevernsonen ville stått sterkere overfor EU, og dermed overfor Spania, om Norge hadde vært medlem av EU?
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2005-11-30:
Jeg takker for svaret så langt. Jeg vil vise til at i utenriksministerens tale i Paris 25. november uttalte han at vi gjennom vår nordområdepolitikk håper å knytte Russland enda sterkere til europeiske samarbeidsstrukturer. Høyre støtter denne målsettingen, men mener at det å knytte Norge enda sterkere til europeiske samarbeidsstrukturer må være minst like viktig. Kan utenriksministeren bekrefte at også han har den målsettingen?
Trine Skei Grande (Venstre), 2005-11-30:
Jeg vil gjerne følge opp med et spørsmål til landbruksministeren. 2004 var et veldig godt år når det gjaldt inntektsutvikling og investeringer i landbruket, men det betyr ikke at landbruket ikke står foran veldig store utfordringer. En av utfordringene er endringer knyttet til WTO. Nå har Regjeringa bedt om økte fullmakter for nye reduksjoner i «gul boks», noe statsråden har benektet i avisen. Men han bekrefter i et brev til Venstres stortingsgruppe av 25. november at det også kan føre til ytterligere reduksjoner i tollsatsene i forhold til de første innrømmelsene. Dette vil få konsekvenser for norsk landbruk. Mitt spørsmål er da om ikke statsråden har hastverk med å få til den omstillingen av landbruket som trengs for å takle de store endringene som WTO-forhandlingene faktisk vil føre til.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2005-11-30:
Statsråden brukte en rettferdig skattepolitikk som argument for skatteskjerpelsen for landbruket. Landbruket har en relativt stor eiendomsmasse i forhold til inntjening. En økning i ligningsverdien for gardsbruk betyr en økning i skattebyrden som ikke har sammenheng med en økning i inntekten for landbruket. Dette henger ikke sammen med skattereformen. Hvordan kan statsråden bruke argumentet rettferdig skattepolitikk for denne skjerpelsen?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2005-11-30:
Jeg var på samme seminar som landbruksministeren var på for noen dager siden, med Norsk institutt for landbruksøkonomisk forskning. Der ble det poengtert at investeringene i norsk jordbruk hadde økt kraftig siden 2002 – produktivitetsveksten og årsinntekten i jordbruket det samme. Dette er bakgrunnsmusikken for regjeringen Stoltenbergs og Senterpartiets krav om en ny kurs. Mange bønder har fått tilbake framtidstroen og legger offensive strategier for framtiden. Det fokuseres på å utvikle verdiskapingspotensialet som finnes på eiendommen til den enkelte. Det har i mange år vært klare signaler fra Landbruksdepartementet om at landbruket må gå inn i slike prosesser. I dette lyset er det et paradoks at Senterpartiet sitter i en regjering der man nå signaliserer bruk av makspris på jakt og andre utmarksaktiviteter. Her har landbruket og Distrikts-Norge en mulighet til å skape økt lønnsom aktivitet inn mot et betalingsvillig og betalingsdyktig publikum. Er landbruksministeren enig i at bruk av makspris er aktuelt? Synes han at dette er en offensiv og stimulerende politikk for utvikling av et framtidsrettet og robust norsk landbruk?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2005-11-30:
Som påpekt av Venstres representant har denne regjeringen skapt stor usikkerhet for bønder og for mange småkraftprosjekter. Utbygging av småkraftverk er en viktig tilleggsinntekt for våre bønder og kan være med på å opprettholde levende bygder og bosetting i distriktene våre. Uklarheten som er skapt rundt elsertifikatsystemet, og også grensen på én kilowattime for småkraftverk, gjør at allerede igangsatte utbygginger står i fare. Bøndene opplever sviktende og usikre inntektsmuligheter. Ser statsråden at denne regjeringen har skapt ytterligere usikkerhet om inntektsgrunnlaget for bøndene våre?
André N. Skjelstad (Venstre), 2005-11-30:
Regjeringens posisjon i WTO-forhandlingene betyr at man må se på kostnadsreduksjoner i norsk landbruk. Det vil i stor grad kreve fleksible ordninger framover i tid. Mitt spørsmål er: Vil landbruksministeren gjøre det mulig med kvoteleie innenfor melkesektoren?
Torbjørn Hansen (Høyre), 2005-11-30:
Jeg har et oppfølgingsspørsmål til landbruks- og matministeren: 95 pst. av norsk sjømat eksporteres som kjent, og næringen er svært opptatt av å få en god markedsadgang gjennom WTO-avtalen. I Aftenposten 10. november mener landbruksministeren at det er helt greit at WTO-avtalen forsinkes. Han uttaler et sted i oppslaget: «Mye står på spill, resultatet kan avgjøre om vi fortsatt skal ha landbruk over hele landet og bevare kulturlandskapet» Videre sier han: «Vi sikrer ikke fiskerinæringen ved å inngå avtaler som svekker landbruket» Betyr det at landbruksministeren mener at det er landbrukets interesser som er styrende for de norske posisjoner i WTO-forhandlingene?
Lars Sponheim (Venstre), 2005-11-30:
Mitt oppfølgingsspørsmål går til utenriksministeren, som er den ansvarlige for WTO-spørsmålene. Jeg hadde i går gleden av å høre hans sveitsiske kollega, Joseph Deiss, si det samme som også vår norske utenriksminister sier, nemlig at det sannsynligvis ikke blir den store runden om reduksjoner nå i Hongkong, men at en håper å få det til utover våren, og mars-april ble antydet som et tidspunkt for når dette kan skje. Denne debatten så langt viser at det er så mye usikkerhet for mange næringer at det er avgjørende for Norge å få til en løsning, også for landbruket. Mitt spørsmål er: Deler utenriksministeren den prognose at vi får en hektisk vår som kan føre til de avgjørende sluttrunder i WTO, og vil Norge arbeide for det – og ikke minst sikre at Hongkong ikke blir et tilbakefall av posisjoner, men at Norge også holder på sine posisjoner når en passerer Hongkong-møtet?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2005-11-30:
Også jeg vil gi utenriksministeren honnør for den offensive måten han har håndtert nordområdepolitikken på. Det er en god oppfølging av den tidligere regjeringens politikk – og ikke minst av tidligere utenriksminister Jan Petersens håndtering og grunnlaget for den. Det ville overraske meg mye om ikke utenriksministeren var enig i at et medlemskap i EU ville ha vært en fordel med tanke på ryggdekning og gjennomslag i nordområdene. Men la det være. La oss se på det nest beste, nemlig å ha gode venner som følger lojalt opp, og som kan gi oss ryggdekning – både våre venner på den andre siden av Atlanteren og våre venner i Europa. Jeg registrerer at den nye regjeringen har vært mer opptatt av hva vi ikke skal være med på, i NATO og i forhold til USA, og av hva vi ikke skal være med på i forhold til EU, ved at man markerer mulig veto mot både kjemikaliedirektivet og tjenestedirektivet. Styrker eller svekker en slik holdning våre muligheter til å nå våre mål i nordområdene?
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-12:
På vegne av representanten Siri Hall Arnøy og meg selv vil jeg fremme forslag om endring i lov 4. juli 1991 nr. 47 om ekteskap(kjønnsnøytral ekteskapslov) mv. (kjønnsnøytral ekteskapslov)
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2005-05-12:
På vegne av stortingsrepresentant Per Sandberg og meg selv har jeg gleden av å sette fram forslag om endring i lov 6. april 1984 nr. 17 om vederlag ved oreigning av fast eigedom.
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2005-05-31:
Som statsråden sa, er det en stor organisasjonsendring vi står overfor – sammenslutning av to etater med ulik kompetanse, som begge skal videreføres, samtidig som det skal bygges en felleskultur. Det er ikke umiddelbart noen lett oppgave. Interimsorganisasjonen vil være avgjørende for og helt klart legge premisser for den kommende organisasjonen. Slik vi ser det, vil det derfor være helt avgjørende at de ansattes organisasjoner, både i trygdeetat og i Aetat, har en sentral plass i interimsorganisasjonen. Spørsmålet jeg gjerne vil stille statsråden, er: På hvilken måte vil statsråden sikre de ansattes organisasjoners deltakelse i interimsorganisasjonen og i den videre omstillingsprosessen?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2005-05-31:
Med utgangspunkt i slutten på helseministeren innlegg hvor kommunestrukturen kom opp, er mitt spørsmål til helseministeren: Hvordan skal man praktisk løse denne samordningen, samlokaliseringen, i kommuner der folketallet er svært lavt? Jeg har forstått det slik at her kan også interkommunalt samarbeid komme på tale. Vil det bety at man kan risikere at det også for de aller minste kommunene, som i dag har sosialkontor, kan bli samarbeid med en eller flere nabokommuner, eller vil man iallfall beholde sosialkontoret i den enkelte kommune?
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-31:
Først er det interessant å registrere at SV og Senterpartiet i dag fremmer forslag om å gjennomføre en viktig del i Sem-erklæringen som regjeringspartiene ønsker å stemme imot. Så til noe helt annet. En samlet komite understreker at førstelinjen i den nye arbeids- og velferdsforvaltningen må inneha en bred og sammensatt kompetanse i alle kommuner. Jeg har i det siste mottatt bekymrede meldinger fra flere som forteller at det i de to statlige etatene som nå skal slås sammen og desentraliseres, foregår en sentralisering av en del oppgaver nå like i forkant av reformen. Er statsråden kjent med dette? Og vil han sørge for at det ikke blir igangsatt eller videreført prosesser i trygdeetat eller Aetat som går på tvers av de målsettingene Stortinget i dag vedtar?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2005-05-31:
Jeg kan forsikre arbeids- og sosialministeren om at jeg ikke behøver å sjarmere Regjeringen ved å tolke Sem-erklæringen for å fremme forslag i Stortinget. Det forslaget som går på garantert minsteinntekt, er et forslag som vel i stor grad har sin bakgrunn i Bondevik I, da Senterpartiet hadde sosialministeren. Men det blir litt spesielt når ett av regjeringspartiene går på talerstolen og minner om at et forslag fremmet av SV og Senterpartiet er i tråd med Sem-erklæringen. Slik sett kan ikke jeg skjønne hvorfor ikke regjeringspartiene kan stemme for dette forslaget. Det bør jo være slik at en stemmer for det en er for, og imot det en er imot. Da er det ganske klart at vi fortsatt lar invitasjonen ligge åpen for at en kan gå for det forslaget. Så en litt annen sak. Det er knyttet stor usikkerhet til de økonomiske kostnadene ved omorganiseringen. I en merknad fra flertallet i komiteen, alle unntatt regjeringspartiene, ber vi om at det også tas hensyn til kommuneøkonomien. Vil arbeids- og sosialministeren påse at det skjer?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-05-31:
Som jeg sa i mitt innlegg, er de ansatte og deres kompetanse nøkkelen til å lykkes med denne reformen. Derfor er samarbeidet, samspillet og medvirkningen fra de ansatte og deres organisasjoner helt avgjørende for å få dette til. Det har vi lagt vekt på underveis i arbeidet med reformen, og vi vil gjøre det i det operative og praktiske gjennomføringsarbeidet vi nå står overfor. De ansatte har i dag sin medbestemmelseskanal inn i de to statsetatene på ordinært vis. Det vil selvfølgelig være en viktig kanal. Når interimsorganisasjonen formelt er etablert, vil det også bli gjennomført medvirkning på dette felles nivået. Det vil bli inngått en omstillingsavtale mellom Arbeids- og sosialdepartementet og de ansattes organisasjoner som vil danne plattformen for en trygg og solid medvirkning underveis i prosessen.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-05-31:
Jeg antar at representanten Alvheims spørsmål rettet seg til arbeids- og sosialministeren. Jeg svarer i hvert fall i den egenskap. Det som det legges opp til i proposisjonen, er at det skal være et arbeids- og velferdskontor i hver kommune, og at et slikt arbeids- og velferdskontor skal være en innfallsport til hele det spekter av tjenester som arbeids- og velferdsforvaltningen vil ha til rådighet. Så er det i proposisjonen lagt opp til at det skal åpnes for at stat og kommune i noen tilfeller kan utføre oppgaver for hverandre i begrenset grad. Det er lagt opp til at man der man lokalt finner det som den beste løsningen, også kan basere seg på et interkommunalt samarbeid. Men uansett vil det jo være oppgaver i den kommunale sosialtjeneste som ikke i utgangspunktet inngår i en arbeids- og velferdsforvaltning, som kommunene har ansvaret for etter lov om sosiale tjenester. Den tjenesten vil kommunen måtte ha, uavhengig av et interkommunalt samarbeid om arbeids- og velferdsforvaltningen.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-05-31:
Det er et sjarmerende trekk ved debatten at SV og Senterpartiet er blitt opptatt av å gjennomføre Sem-erklæringen. Jeg må for min del bemerke til det at Regjeringens forslag om bruk av individuell plan og å knytte individuell plan til konkrete vilkår i form av en brukerkontrakt etter vår oppfatning er en lojal oppfølging av Sem-erklæringen. Vi er vel som regjeringspartier nærmere til å tolke den enn det Senterpartiet og SV er. Til spørsmålet om sentralisering av oppgaver og om det foregår en organisasjonsendring i etatene i strid med intensjoner i reformen: Det er statsråden ikke kjent med. Tvert imot er det min oppfatning at etatene i denne situasjonen, før Stortingets beslutning foreligger, har opptrådt svært lojalt i forhold til at man er i en interimsperiode hvor man ikke kan gjennomføre det som Regjeringen har foreslått, og heller ikke gjennomføre andre ting, men sørge for at etatene drives på vanlig måte. Det er det mitt absolutte inntrykk at man gjør.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-05-31:
Jeg vet ikke om vi skal videreføre debatten om Sem-erklæringen og hva den innebærer. Men bare la meg slå fast at det som står der, er at man skal arbeide med en utredning av spørsmålet om garantert minsteinntekt. Vi har i denne proposisjonen foreslått en praktisk oppfølging av dette ved at man til systemet med en individuell plan knytter konkrete vilkår og eventuelt også ytelser i form av en borgerkontrakt. Det har flertallet sluttet seg til. Det er helt avgjørende for gjennomføringen av denne reformen at vi får til et godt samspill med kommunene. Jeg vil si at samarbeidet med Kommunenes Sentralforbund om gjennomføringen har vært eksemplarisk. KS har til tross for at de i utgangspunktet hadde et annet syn, medvirket aktivt til utformingen av de løsningene vi har foreslått, og det tilsier etter mitt syn at vi også skal få til det samspillet med kommunene framover.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-05-31:
La meg først si til det som ligger bak dette spørsmålet, og som også har vært nevnt tidligere i debatten, at antakelsen om at endringer i generelle velferdsordninger som er gjennomført i denne perioden, skulle ha ført til at flere måtte be om økonomisk sosialhjelp i tillegg til sin trygdeytelse, er det lite sannsynlig at det er noen dekning for. Foreløpige tall for utviklingen i økonomisk sosialhjelp viser at antall sosialhjelpsklienter har gått ned. Men i den grad det skulle foregå den type spill som representanten Bjarne Håkon Hanssen pekte på, mener jeg bestemt at en ordning som innebærer at brukeren kommer inn ett sted, møter ett samordnet apparat, møter et apparat som ikke bare har ansvaret for sine ordninger, men som har ansvar for å sørge for en helhet for den brukeren som kommer inn døren, vil være en ordning som er langt bedre egnet til både å avsløre og å motvirke denne type uheldige utslag, som vi begge er enige om bør unngås.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-05-31:
Regjeringen har gjort det Stortinget har bedt om, nemlig å utrede spørsmålet om ulike løsninger, bl.a. spørsmålet om én felles etat. Den offentlige utredningen er sendt Stortinget som vedlegg til den proposisjonen som Regjeringen har lagt fram, der Regjeringen har gitt sin vurdering av utredningen, og der Regjeringens forslag er fremmet. Jeg konstaterer at et bredt flertall, også etter at debatten er gjennomført, slutter seg til det forslaget som Regjeringen har fremmet. Så har det i debatten vært rettet en del fokus mot: Hva med forholdet til den kommunale sosialtjenesten? La meg da slå fast at det i forslaget fra Regjeringen ligger en lovfesting av et felles arbeids- og velferdskontor – én felles front ut mot brukeren. Det er ikke mulig for verken kommuner eller statsetat å komme unna. Det vi ikke har foreslått å lovfeste, er en detaljert utforming av en samarbeidsavtale, fordi det mener vi kan hjemles i en intensjonsavtale mellom Regjeringen og KS, og vi har fått tilslutning til det. Men jeg er overbevist om at vi gjennom kombinasjon av lovfesting og samarbeidsavtaler vil finne fram til en god praktisk løsning, der det i hver kommune blir en innfallsport til denne viktige etaten. Og så vil det, som flere representanter har vært inne på, selvfølgelig være nødvendig å vinne erfaringer og å evaluere, men jeg er helt enig med dem som har sagt at dette er en stor reform. Den er mer enn stor nok, og den har mer enn stort nok ambisjonsnivå i forhold til de målene vi skal nå, som jo er det aller viktigste, nemlig å sikre flere i arbeid, færre på stønad, og sikre en mer helhetlig og brukervennlig løsning for befolkningen.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2005-05-31:
Som flere har vært inne på i debatten så langt, er det mange som lever av trygd, som må få økonomisk sosialhjelp i tillegg. Jeg møter ofte enkeltmennesker som føler at de skyves i et uverdig spill mellom stat og kommune. Jeg har møtt mange som i forbindelse med den reformen vi skal vedta i dag, har sagt at dette spillet der enkeltmennesker som egentlig skulle leve på trygd, blir skjøvet over på økonomisk sosialhjelp for å kunne få et akseptabelt inntektsnivå, er et spill som den reformen vi i dag vedtar, ikke kommer til å kunne rette opp i. Det er en kritikk jeg ofte møter. Og mitt spørsmål til statsråden er rett og slett: Hva er statsrådens svar på en slik kritikk?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2005-05-31:
Det kunne vært veldig fristende å gå inn i den type debatt som våre gode venner i SV legger opp til her, men jeg skal unngå å gjøre det. En må jo bruke vettet, den som har det. Det som er poenget med det forslaget som er fremmet her, er at målet må være klart, nemlig at ventetiden innenfor barne- og ungdomspsykiatrien skal ned. Så sier vi at det er uklarhet om hva slags virkemidler som skal brukes for å nå det målet. Det kan være at en sterkere juridisk forpliktelse er veien fram. Hvis det er konklusjonen, er vi villige til å benytte det. Men det kan også være at veien fram til dette målet er å bruke andre virkemidler innen lovverket. Målet er det viktigste, ikke virkemiddelet. Derfor ber vi Regjeringen nå sørge for å få fram en sak der veien fram til målet klargjøres. Hvis vi mener at det nødvendige virkemiddelet er jussen, vil vi bruke det. Hvis det nødvendige virkemiddelet ikke er jussen, men andre virkemidler, må vi bruke dem. Jeg føler meg ganske trygg på at hvis vi via en slik sak får et godt grunnlag for en behandling, vil vi nå målet. Jeg er veldig klar over at det ofte ikke er det viktigste for SV, men det er det viktigste for Arbeiderpartiet.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2005-05-31:
Dette er ei enormt stor sak, som gjeld om lag 16 000 tilsette og 2 millionar brukarar, og som har ei økonomisk ramme på i overkant av 250 milliardar kr. Med den tilrådinga som ligg føre, og som Arbeidarpartiet har slutta seg til, er det ei viktig utfordring no å få etablert ein ny etat som har ei klar innretning mot og fokus på arbeidsmarknaden. Arbeidslinja må vere fokus nr. ein, for arbeid er sjølve fundamentet for eit kvalitativt godt liv for den enkelte. Når det gjeld økonomien, trur eg nok ein må erkjenne at det kan vere mange usikre økonomiske anslag i proposisjonen. Berre IKT-området blir svært sårbart i ei slik reform. Me har visse erfaringar for det frå tidlegare tider. No er det berre to år sidan Aetat etablerte eit nytt datasystem som hadde ei kostnadsramme på ca. 700 mill. kr. Ein får berre håpe og tru at dette ikkje var bortkasta, og at ein med enkle grep kan implementere dette systemet i den nye, store etaten. Den nye etaten vil altså bli tre gonger større enn dagens Aetat. Oppgåvene vil bli mange og omfanget enormt, og det kan bli ei stor utfordring å få til raske omstillingar. For er det noko som er heilt nødvendig i dagens arbeidsliv, er det å få til raske og smidige omstillingar. Eg fryktar at Stortinget i langt mindre grad enn i dag vil ha moglegheita til å kunne styre arbeidsmarknadspolitikken gjennom den økonomiske politikken etter at me får på plass ei ny, stor velferdsreform. Heretter vil løyvingane, slik eg ser det, gå til ei samla, stor velferdsforvalting. Eg håper at eg tek feil i mine vurderingar på dette området. Arbeidarpartiet støttar altså heilhjarta opp omkring reforma, men jobben er ikkje gjort ved å gjere vedtak i dag. Ei oppfordring til alle må vere at ein no må fokusere på å setje reforma ut i livet på ein fornuftig og god måte – der ulike kulturar skal smelte saman i eit godt arbeidsmiljø og samarbeide godt i framtida. I dette arbeidet er det viktig å jobbe nært saman med dei tilsette sine organisasjonar.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-31:
Organiseringen av det offentlige hjelpeapparatet er viktig som ledd i å bidra til at mennesker som er avhengige av hjelpetiltak for å komme ut i arbeid eller for å klare seg selv økonomisk, får den hjelpen som de er avhengige av. SV har i mange år tatt til orde for at man burde se på sosialetat, arbeidsmarkedsetat og trygdeetat som en felles offentlig etat, og har arbeidet med det som mål. Derfor er vi glade for at man tar det ene skrittet på den riktige veien ved at man i dag gjør vedtak som medfører at man slår sammen trygdeetaten og arbeidsmarkedsetaten til en felles offentlig etat. Jeg registrerte betraktningene i Bjarne Håkon Hanssens innlegg, som jeg er veldig enig i. Hvis man hadde gått videre i dag med også å gjøre sosialetaten statlig, tror også jeg det kunne ha blitt så store endringer på én gang at man kunne ha fått betydelige problemer. Samtidig er det viktig å se de velferdsytelsene som utbetales, under ett. Og det er betydelige midler vi snakker om. Sykepengeutbetalingene utgjør nå 27 milliarder kr, dagpengene ca. 10 milliarder kr og sosialhjelpen ca. 5 milliarder kr – 42 milliarder kr til sammen, sånn omtrent. Uførestønad alene utgjør omtrent det samme beløpet. Tar man da med rehabiliteringspenger og attføringspenger, snakker vi altså om offentlige ytelser i en størrelsesorden av nærmere 100 milliarder kr. Det må være tankevekkende for ethvert parti at mange av disse ytelsene er ytelser som bidrar til å holde folk ute av et arbeidsmarked, bidrar til at folk får en opplevelse av ikke å være deltakende i et samfunn der man skal skape verdier. Det er også tankevekkende i hvor liten grad vi har klart å lage systemer som bidrar til å gjøre den enkelte uavhengig av hjelp. For eksempel er det betenkelig at man i så stor grad behandler syke og de som er avhengige av sosialstønad, så forskjellig. På mange måter kan man snakke om at en del personer er havnet i en situasjon der de er sosialt uføre, men der man helt mangler hjelpeapparatet for å bringe dem ut av denne situasjonen. Jeg tenker da på attføringsapparatet. Det gjør at man paradoksalt nok ser at mange mottar ytelser som sosialhjelpsmottakere lenger enn man gjør når man er i en situasjon der man på mange måter skulle være ufør. Og det ene skulle være en korttidsytelse og det andre en langtidsytelse. Derfor er det viktig ikke bare å se på organiseringen av etatene som sådan, men også knytte det opp mot de ytelsene man i dag utbetaler, for å se hvordan man kan dreie det fra passivt mottak til aktivt tiltak. Dette kan være ett viktig skritt på veien. Men det handler både om vilje og evne til å gjøre noe med det reelle innholdet for den enkelte for at situasjonen skal bli bedre, ikke bare om hva som står på den døren man da skal gå inn gjennom for å få hjelp.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2005-05-31:
Den saken som vi nå holder på å behandle, er uhyre viktig, særlig fordi det danner grunnlaget for det samfunnet som vi nå skal sørge for blir videreutviklet, og som skal sørge for at man hjelper personer i større grad enn det som har vært tilfellet i dag, slik at man skal kunne se hele virkemiddelapparatet i sammenheng. Jeg må si at det er litt underlig å høre på denne debatten, sett i lys av det som ble sagt siste gang vi hadde en liknende sak, den såkalte SATS-meldingen, til behandling i denne sal, og hvor flertallet i Innst. S. nr. 189 for 2002-2003 hadde følgende merknad: «Flertallet viser til at det ønsker en utredning om hvordan vi kan etablere én felles etat, et velferdskontor, der hele virkemiddelapparatet til arbeidsmarkedsetaten, trygdeetaten og sosialkontoret tas i bruk i saksbehandlingen overfor den enkelte bruker av tjenesten.» Flertallet fremmet da følgende forslag: «Stortinget ber Regjeringen utrede ulike modeller for én felles velferdsetat bestående av dagens Aetat, trygdeetaten og sosialetaten.» Det overraskende er ikke at Regjeringen har fremmet den saken den har, for de har gitt uttrykk for sine synspunkter i denne leia hele tiden. Det overraskende er at det flertallet som ble dannet i forbindelse med behandlingen av St.meld. nr. 14 for 2002-2003, SATS-meldingen, har splittet seg opp, og at Fremskrittspartiet nå faktisk står alene om å fremme forslag om én felles etat. Men jeg må også si at det innlegget som Bjarne Håkon Hanssen holdt her på denne talerstolen for et øyeblikk siden, kan jeg på alle måter slutte meg til, for det var nettopp en argumentasjonsrekke for hvorfor det burde vært én felles etat, og at man ikke burde ha stykket det opp. Det jeg frykter, er at vi i framtiden vil komme til å se at vi må(Nesvik) gå noen runder. Man kommer til å komme tilbake – det er jeg overbevist om – i forhold til at man også må integrere sosialetaten i dette, for det vi får nå, er en halvveis løsning. Selv om det er et steg i riktig retning, er vi fortsatt bare halvveis, fordi det virkemiddelapparatet som sosialetaten innehar, ikke er med. Det er da viktig å vise til det som står i proposisjonen, nemlig følgende: (Nesvik) «Regjeringen foreslår at den obligatoriske minimumsforpliktelsen skal være samlokalisering av den statlige representasjonen i kommunen og kommunens administrative apparat for forvaltning av økonomisk sosialhjelp.» Man vil ikke lovfeste at det skal samlokaliseres, heller, for det står nemlig videre samme sted: «Regjeringen ser det ikke som hensiktsmessig å lovfeste inngåelse av samarbeidsavtaler mellom statsetaten og kommunen …» Og hvis så er tilfellet, skal det bli spennende å se hvordan dette vil bli løst i de enkelte kommunene, for det er helt åpenbart at de er lokalisert forskjellig i dag. De aller fleste sosialkontorene ligger i rådhusene. Rådhusene har kanskje sprengt kapasitet i utgangspunktet, og det skal bli spennende å se hvordan dette skal løses. Men jeg forventer at det blir løst.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2005-05-31:
Barne- og ungdomspsykiatrien – og psykiatrien generelt sett – har vi diskutert et utall ganger i denne salen, både i denne perioden og i forrige periode. Det er helt åpenbart at utfordringene står i kø også innenfor dette området. Jeg vil faktisk gi honnør til helse- og omsorgsministeren i denne saken. For er det ett område han har vært tindrende klar på, så er det i hvert fall det som har med prioritering av psykiatrien å gjøre, at den biten virkelig skal settes på dagsordenen. Men fra det å være tindrende klar til det å komme fram til handling som kan hjelpe de enkelte pasientene, er det en vei å gå. Regjeringsapparatet og Stortinget må legge til grunn de virkemidlene som skal tas i bruk for å komme i mål. Og vi er ikke i mål. Vi er langt unna målet for denne gruppen. Det som var det betegnende i høringene i forbindelse med behandlingen av denne saken, var at organisasjonene til de pårørende faktisk advarte mot å innføre denne typen ventetidsgaranti. Man skal lytte til de innspillene man får fra det feltet. Vi skal ta innover oss de advarslene vi fikk knyttet til akkurat denne garantien, fordi frykten for at den i seg selv kan være en sovepute, også er reell. Disse tingene skal vi ta innover oss. Derfor er det flertallet gjør, viktig. Vi ber Regjeringen vurdere disse tingene, og vi ber den så snart som mulig legge fram en sak om ventetidsgaranti for behandling av barn og unge som er psykisk syke. Da kan vi få diskutert alle sider ved denne saken, i stedet for at vi i dag fatter et vedtak om en ventetidsgaranti uten innhold. Det er innholdet i dette, hva vi skal legge i det, og hva vi ønsker å få ut i den andre enden, som er det aller vesentligste for å få disse tingene på plass. Jeg tror det er viktig at vi får den hele og brede gjennomgangen. Jeg håper at vi iallfall i den neste stortingsperioden, og så raskt som mulig i den, får på plass et så godt tilbud innenfor barne- og ungdomspsykiatrien at vi kan si: Nå er vi på rett vei. Nå er vi i ferd med å kunne løse en del av de store problemene som er, og så får vi gå videre og se på hvordan vi skal komme endelig i mål.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2005-05-31:
Vårt Dokument nr. 8-forslag om å be Regjeringen se på om man kan lage et felles nordisk program for religiøse forkynnere i Norge og i de andre nordiske landene, er fordi dette gjelder et smalt felt, og vi tror at et samarbeid med andre nordiske land kan være en vei å gå som kanskje kan gjøre det mer interessant. Det ville også kunne være en mye bedre måte å løse det på enn at man lager slike programmer spesielt for Norge.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2005-05-31:
Hva er det som ikke står i meldingen som står i innstillingen? Jo, jeg vil påstå at det er veldig mye som står i innstillingen i form av konkrete forslag som gjelder de utfordringene som det står om i meldingen, og som det ikke er sagt noe om løsningen på. Det er mange forslag som Arbeiderpartiet er med på der, og som vi også nå får flertall for, også sammen med Fremskrittspartiet. At innstillingen ikke går mye lenger enn meldingen, er jeg derfor helt uenig i. Når det gjelder om det finnes beviser på at det er omfattende diskriminering i det norske arbeidsliv, er det i hvert fall kjent at veldig mange ikke blir kalt inn til intervju, selv om vi ikke har hatt undersøkelser av det direkte. Vi vet også at folk har skiftet navn, og at de da har kommet i betraktning.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2005-05-31:
Som representanten Holmås kjenner til, har komiteen nettopp vært i Canada. Der var også spørsmålet om morsmålsopplæring framme, og vi ble kjent med at det ikke ble gitt morsmålsopplæring som et hjelpemiddel for å lære engelsk. Når Arbeiderpartiet har valgt ikke å være med på de merknadene, er det fordi vi ikke har villet prioritere det i denne runden. Om vi har snudd eller ikke, får vi komme tilbake til når vi får en aktuell sak der dette spørsmålet kommer opp.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2005-05-31:
Under Fremskrittspartiets landsmøte kom det fram at man ønsker å sette et tak på totalt 1 000 utenlandske personer som skal få komme til Norge i året. Vi vet at bare antallet norske menn som gifter seg med utenlandske kvinner, er fire til fem ganger så stort – i året. De fleste av de forslagene Fremskrittspartiet har i den foreliggende sak, er også relatert til å gjøre nåløyet trangere for dem som kommer som asylsøkere, som kommer til familiegjenforening eller på andre måter. Mitt spørsmål til Fremskrittspartiet er da: Hvordan har Fremskrittspartiet tenkt å begrense etnisk norske menns muligheter til familiegjenforening? Er det f.eks. ved loddtrekning, skal det avgjøres av geografien, eller hvorledes har de tenkt det? Jeg gleder meg til å høre svaret.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2005-05-31:
SV er opptatt av barns beste og også av dem som dropper ut av skolen. SV har gått mot forslaget om å stoppe barnetrygden ved ulovlig langtidsfravær. Etter Arbeiderpartiets oppfatning er dette noe underlig. Det eksisterer allerede i dag et regelverk. Dette regelverket sier for det første at foreldrene har en plikt til å søke om fritak og få godkjennelse før barna tas ut av skolen. For det andre skal skolen innen en viss tid melde fra til skoleetaten. Skoleetaten skal melde fra til det lokale trygdekontoret, og trygdekontoret skal stoppe barnetrygden hvis barnet oppholder seg i utlandet over en viss periode. Det er faktisk slik at en har plikt til å melde fra til trygdekontoret hvis barnetrygdytelsen skal opprettholdes ved opphold i utlandet. Makismalt tillatt er 12 måneder. Mitt spørsmål til representanten Holmås er: Hva er det SV finner så problematisk med dette?