Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2008-12-02:
Fremskrittspartiet ønsker en politikk som legger til rette for økt vekst. Vi mener det er svært viktig at Norge opprettholder sin konkurransekraft, og vi mener finanspolitikken er et viktig verktøy for å få dette til. Interpellanten reiser derfor en svært viktig debatt, nemlig om hvordan statsbudsjettet bør innrettes. Fremskrittspartiet mener primært at et pensjonsfond bør ha som oppgave å finansiere pensjoner og ikke være et fond for å finansiere generell velferd. Vi har derfor foreslått å grunnlovsfeste at Statens pensjonsfond skal bidra til å sikre dagens og morgendagens pensjoner. Dette vil frigjøre pensjonsutbetalinger som i dag gjøres løpende over statsbudsjettet. Da flertallet ikke ønsker en slik sikring av våre fremtidige pensjoner, valgte Fremskrittspartiet å gå imot overføring av Statens petroleumsfond til Statens pensjonsfond fordi endringene i realiteten kun var en navnereform. Navneendringen førte også til at bruken av den estimerte avkastningen av Statens pensjonsfond ble omdøpt til handlingsregelen for bruk av pensjonspenger. Fremskrittspartiet er motstander av handlingsregelen, og i praktisk politikk har det vist seg at det samme er tilfellet med de øvrige partiene på Stortinget. Faktisk er det slik at Fremskrittspartiet i enkelte alternative budsjettet har ligget nærmere den estimerte avkastningen på 4 pst. av pensjonsfondet enn det de uttalte tilhengerne av handlingsregelen har gjort. I flertallsinnstillingen fra finanskomiteen om retningslinjer for den økonomiske politikken 2000–2001 heter det at «bruken av petroleumsinntekter bør rettes inn mot tiltak som kan øke produktiviteten, og dermed vekstevnen, i resten av økonomien». Fremskrittspartiet var ikke en del av dette flertallet, ikke fordi vi ikke er enig i at det er viktig med tiltak som øker produktiviteten, men fordi vi i utgangspunktet ikke finner noe grunnlag for å behandle en skattekrone fra petroleumssektoren annerledes enn en skattekrone fra annen virksomhet. Vi mener de nevnte områder bør ha fokus helt uavhengig av om midlene som benyttes, kan knyttes direkte opp mot inntektene fra olje- og gassvirksomheten. Fremskrittspartiet sluttet seg imidlertid til merknaden under i nevnte innstilling, der det står: «Komiteen vil peke på at skatte- og avgiftspolitikken og satsing på infrastruktur, utdanning og forskning er viktig for å få en mer velfungerende økonomi.» Videre understreket komiteen at petroleumsformuen og -inntektene ikke må brukes som en «unnskyldning for å la være å foreta nødvendige systemreformer». Beklageligvis er det akkurat det som har skjedd. Utgiftssiden på statsbudsjettet har est ut, mens resultatene på investeringssiden er middelmådige. Dette gjelder ikke minst områdene samferdsel, forskning og utdanning, og for ikke å nevne skatte- og avgiftstrykket, som har beveget seg i skjerpende retning. På denne bakgrunn mener Fremskrittspartiet at vi trenger en alternativ handlingsregel som setter begrensning for hvor mye som kan benyttes til forbruk, og hvor mye som brukes til å øke produktiviteten i økonomien. Vi ønsker derfor å gå bort fra dagens ensidige fokus på hvor mye penger som kan brukes, og ta mer hensyn til hvordan pengene benyttes. Vi ønsker derfor å skille mellom penger til forbruk og penger brukt på investeringer. Vi ønsker å begrense de løpende utgiftene, slik at disse sammenfaller med den økonomiske veksten vi som nasjon klarer å skape. Vi ønsker derfor at den offentlige forbruksveksten avspeiles i Norges økonomiske vekst. Er vi dyktige til å skape økonomisk vekst over tid, vil dette gjenspeiles i nasjonens offentlige velferdsnivå. Vi vil med andre ord ikke bevilge oss goder som ikke lar seg forsvare av våre inntekter. Når det gjelder investering, fortoner det seg annerledes. Investeringer gjøres primært for å skape fremtidig vekst. Det er utgifter til inntekts ervervelse. Dette gjelder primært investeringer til ny infrastruktur og er i utgangspunktet engangsutgifter som vil skape muligheter for bedre lønnsomhet i næringslivet og en mer rasjonell offentlig sektor. Et lavest mulig skattenivå er en selvfølgelighet i en slik prosess. Det er ingen mening i å skape et kunstig skille mellom penger som benyttes over statsbudsjettet grunnet estimert avkastning av pensjonsfondet, og statsbudsjettets øvrige penger. Det den videre debatten bør dreie seg om, er hvordan hele statsbudsjettets utgiftsside er innrettet. Med en økende andel av befolkningen på trygd, en rekordhøy innvandring av mennesker med liten eller ingen utdannelse, en rekordstor offentlig forvaltning med tre nivåer og 434 kommuner kombinert med lav kunnskapsformidling i skolen er det mye som tyder på at statsbudsjettets utgiftsside ikke er bærekraftig over tid. Jeg oppfordrer imidlertid interpellanten til å søke samarbeid med de partiene som innser og innrømmer dette, istedenfor å diskutere disse spørsmålene med de partiene som ønsker enda større offentlig sektor, og som tror at vekstevnen sikres gjennom gratis barnehage. Statsråden understreket imidlertid at vi lærer hele livet – så et visst håp er det jo!