Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2011-04-12:
Familie- og kulturkomiteen er en trønderdominert komité, og jeg regner med at de fleste kjenner sin Hans Rotmo. Selv om Jørn Hoel har gjort iherdige forsøk på å trenge inn i øregangene på oss i salen, er det likevel en sang av Hans Rotmo jeg har sittet og nynnet på mens jeg har hørt denne debatten, nemlig sangen «Det e itjnå som kjem tå sæ sjøl». Men når vi hører høyresidens retorikk, kan det tyde på at de har håp om at det meste ordner seg, bare vi overlater det til markedskreftene og tiden får gå. Det er naivt, det er historieløst, og det tyder på at man ikke har erkjent de mange kampene som norske kvinner har måttet kjempe opp gjennom årene for at vi i Norge er i den situasjonen vi er i dag. Det er nærmest en ubeskrivelig tro på hva markedet kan løse, bare vi overlater det til næringslivet, bare vi overlater det til pengemakta – også på likestillingsfeltet. Høyresiden ønsker at man skal kutte i fedrekvoten, enda vi vet at eksemplene fra Danmark viser oss at antallet fedre som da tar ut permisjon, går ned. Overlater vi det til markedet, går det faktisk bakover. Man er imot kvotering, enda Siv Jensen i det tidligere omtalte intervjuet på canadisk fjernsyn sa at en viktig premiss for at vi skal lykkes med likestillingen, er at kvinner jo må bli valgt. Ja, hva er det som har sørget for at kvinner har blitt valgt opp gjennom tidene? Det er jo nettopp det at vi har stilt strenge krav – også til de politiske partiene – om å stille lister med kvinner på. Det har vært en viktig brekkstang for å lykkes, ved at kvinner får muligheten til å innta maktposisjoner i dette samfunnet som en viktig forutsetning for likestilling. Høyres Linda C. Hofstad Helleland sa at man ønsker et mer fleksibelt arbeidsliv. Hva betyr det? Jo, det betyr flere midlertidige stillinger. Erkeeksemplet på samfunn hvor man har mange midlertidige stillinger, er Italia. Der var Arbeiderpartiets familie- og kulturfraksjon tidligere i år. For det første har man i årtier gjennomført det som man kan kalle verdikonservativt og høyrepolitikk. Resultatet ser vi. Blant unge under 30 år er arbeidsledigheten på 30 pst. Av dem som har jobb, er det kun en femtedel som har fast jobb – resten har midlertidige stillinger. Tusenvis av kvinner i Italia har de siste månedene marsjert i gatene mot politikken som føres. Ingen må fortelle meg at den politikken og det systemet vi ser i Italia, er med på å fremme kvinners likestilling. Overhodet ikke! Den er med på å holde kvinner ute av arbeidslivet. Vi vet at kvinner i utgangspunktet er de som er løsest knyttet til arbeidslivet allerede, så flere midlertidige stillinger, et mer fleksibelt arbeidsliv, som Høyre foreslår, vil sende mange flere kvinner tilbake i tid. De vil få mindre tilknytning til arbeidslivet. De vil få mindre lønn. Mange av dem må jobbe gratis for arbeidsgiveren sin i opptil ett år før de i det hele tatt vil bli vurdert til å få fast jobb. Den politikken avviser vi. Jeg synes det er å ta mange skritt tilbake hvis vi skal føre Fremskrittspartiets og Høyres politikk, for vi skal huske på at det som har brakt Norge i den situasjonen vi er i i dag, er jo politikk. Det er ikke markedet, det er ikke at vi overlater ting til seg selv og bare lar tiden få gå. Det er et resultat av sosialdemokratisk politikk. Gjennom velferdsstaten, gjennom en god utdanningspolitikk som alle får muligheten til å nyte godt av, og gjennom å stille strenge krav til likestilling har vi på mange måter lyktes godt. Der vi ennå ikke har lyktes godt, nemlig på likelønn, ser vi at det er en stor jobb å gjøre, særlig når det gjelder å utfordre vårt syn på hva som er omsorg, og hvem som er i stand til å yte omsorg. I dag har vi fortsatt et gammeldags syn på at det i stor grad er kvinner som kan yte omsorg. Det gjenspeiler seg i antall kvinner i barnehager, i skoler, i helsesektoren, mens menn er de som fortsatt har forsørgerrollen i hjemmet. Mange menn som ønsker å jobbe, slipper for billig unna, og mange av de mennene som ønsker å slippe til, som ønsker å yte omsorg, slipper ikke til i stor nok grad. Her har vi en viktig jobb å gjøre, og det tror jeg må gjelde tverrpolitisk. Jeg synes det har vært interessant å følge denne debatten. Jeg er ikke i tvil om at det er de sosialdemokratiske løsningene som vil bringe oss videre.