trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Inge Lønning (Høyre), 2000-05-18:
Jeg takker statsråden for svaret, men ikke for særlig mye mer enn at han gav et svar, for innholdet var ikke særlig mye å bli oppmuntret av. Det er vanskelig for meg å skjønne hvorledes statsråden kan få det til at en utlånsordning, administrert av skoleeier – fylkeskommunen – skal bidra til å skape større mangfold enn tidligere når det gjelder valg av lærebøker. Jeg må nesten be om statsrådens hjelp til å få logikken til å gå i hop. Hvorledes mener han at dette vil være et bidrag til større mangfold, både i lærebokproduksjonen og i valget av lærebøker? Nå sa statsråden ingenting om hvorledes de retningslinjene departementet har under arbeid, kommer til å se ut – for mye avhenger jo av hvordan de retningslinjene kommer til å se ut. Og jeg vil bemerke at det synes meg å være i seneste laget hvis man skal forvente at skoleeierne fra begynnelsen av skoleåret til høsten skal være i stand til å iverksette en krevende nyordning, når de på det nåværende tidspunkt, ved utløpet av vårsemesteret, ennå ikke har fått noen klarhet fra departementets side om hvorledes ordningen skal se ut, og hvorledes ordningen skal praktiseres. Jeg har meget vanskelig for å forstå at skoleeierne, i dette tilfellet fylkeskommunene, vil ha et særlig godt grunnlag for å treffe de tiltak som er nødvendig for å sjøsette en så vidt omfattende og krevende reform administrativt, når de på det nåværende tidspunkt ikke har fått klar beskjed fra departementet om hvordan ordningen skal se ut. Det er ikke riktig at denne interpellasjonen er ment som en invitasjon til omkamp. Jeg har registrert helt klart at det vedtaket som er gjort i budsjettbehandlingen i fjor høst, står ved lag, men det vedtaket er ikke et detaljert vedtak om hvorledes man skal anvende pengemidlene. Og jeg vil fastholde at det er og blir grunnleggende vindskjevt å kalle en påbegynnelse av en utlånsordning, som bare vil kunne dekke en meget begrenset del av skoleboktilbudet til en del av elevene i videregående skole, for en reform som sikrer gratis skolebøker. Nå sa statsråden, og det er det eneste punkt hvor jeg øynet et aldri så lite håp, at han selvfølgelig er innstilt på, dersom det skulle vise seg at ordningen har de motsatte effekter av det han beskrev, å revidere den. Mitt poeng, som jeg trodde statsråden også hadde sans for, var at det ikke er nødvendig å gjøre tabbene før man korrigerer, undertiden er det bedre å være føre var.
Inge Lønning (Høyre), 2000-05-18:
Forløpet av interpellasjonsdebatten viser det jeg antok, nemlig at det er et flertall i Stortinget som mener at en utlånsordning for lærebøker ikke er det beste svaret. Antagelig er det også et flertall som mener at det ikke er det riktige svaret i det hele tatt på utfordringen, og det konstaterer jeg med tilfredshet. Jeg synes representanten Lyngstad traff spikeren på hodet da han karakteriserte det forliket man inngikk på dette punkt i fjor, dels som en nødvendighet for i det hele tatt å få gjennom et budsjett – og det respekterer jeg, selvfølgelig – og dels som ikke en skole- og utdanningsreform, men en velferdsreform. Det synes jeg treffer spikeren helt nøyaktig på hodet. Det vil være viktig for meg å få avklart hvorledes statsråden etter denne debatten, som klart viser at premissgrunnlaget for det flertallet som fattet budsjettvedtaket i fjor, spriker og til dels er direkte i motstrid med hverandre, ser for seg at dette skal være begynnelsen på en kraftig opptrapping av den samme ordning. Det er vel ingenting som tyder på at det, forutsatt at statsråden kommer tilbake i budsjettforslaget til høsten med et forslag om en kraftig opptrapping etter de samme linjene, vil være noe flertall i Stortinget for det. Også det taler for at denne såkalte utdanningsreformen kan komme til å ligne ganske sterkt på Venus fra Milo – en statue som kommer til å bli stående uten særlig mange kroppsdeler. Jeg skulle ønske at statsråden tok innover seg den politiske realitet i dette og allerede nå var villig til å revidere noe på utlånsordningen. Til sist: Det er riktig som representanten Evje peker på, at denne regjering i forslaget til revidert nasjonalbudsjett har gått tilbake på en rekke av de ting som man inngikk budsjettforlik på i fjor. Man har f.eks. vedtatt å kutte hele 10 mill. kr på en såre tiltrengt omstillingsreform innenfor universiteter og høyskoler, man har ganske glatt tatt fjerdeparten av bevilgningen til de kirkelige fellesråd, uten noen annen begrunnelse enn budsjettsituasjonen. Da forekommer det meg litt patetisk at man er opptatt av å frede en bevilgning på 100 mill. kr, når man vet at stortingsflertallet ikke engang har felles oppfatning av begrunnelsen for reformen.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2000-05-18:
Eg vil gjerne kommentera desse forslaga som er lagde fram til sak nr. 2 i dag. Når det gjeld forslaga nr. 1–3 frå Rolf Reikvam på vegner av SV, har eg lyst til å seia at det faktisk berre er knapt eitt år sidan Stortinget handsama meldinga Mot rikare mål, som nettopp fokuserte på forsøks- og utviklingsarbeidet i skulen. Og som ei oppfølging av den stortingsmeldinga har Stortinget nettopp vedteke å oppretta eit nasjonalt senter for læring og utvikling. Dette senteret skal medverka til at vi får eit meir heilskapleg perspektiv på læring, på forsøks- og utviklingsarbeid, på forsking og vurdering. Senteret skal hjelpa skular og kommunar i samband med pedagogisk forsøks- og utviklingsarbeid. Vi bør iallfall, synest vi frå Arbeidarpartiet si side, la senteret få verta etablert før Stortinget begyn ner å detaljstyra kva slags forsøk og kva slags utviklingsprosjekt som skal setjast i gang. Derfor ber eg Reikvam om å gjera desse tre forslaga om til oversendingsforslag, òg på bakgrunn av det som statsråden har sagt om at han er positiv til mange av elementa i desse forslaga. Når det gjeld forslag nr. 4, synest eg det òg kunne ha vore eit oversendingsforslag, for Arbeidarpartiet er samd med SV om desse tinga. Men eg forstår at det kan vera eit større problem, så eg vil då seia frå Arbeidarpartiet si side at vi vil røysta for forslaget dersom Reikvam ikkje gjer det om til eit oversendingsforslag. Når det gjeld forslag nr. 5, frå Ursula Evje, meiner eg at Arbeidarpartiet skal røysta imot det. Det synest eg faktisk det hadde vore riktig at heile Stortinget gjorde. For når vi har vedteke ei lov om private skular, skal ein handsama søknader som kjem inn, etter denne lova. Då skal ikkje Stortinget gjera eit nytt vedtak om kva slags praksis ein skal følgja. Då har ein hatt ei lov til handsaming, og då skal ein utøva skjøn. Det ligg i lova. Einar Dørum sitt forslag er eit oversendingsforslag. Eg synest det er mykje bra i det, og støttar sjølvsagt at det vert oversendt. Når det gjeld forslag nr. 7, har jo Lønning teke det opp og bede statsråden svara på det. Eg synest statsråden var veldig klar då han sa at høyringsfristen ikkje er ute, og at ein hadde behov for å sjå ting i samanheng i departementet – det galdt både Mjøs-utvalet og Hervik-utvalet. Men det er klart at eg er samd med Lønning i at det som gjeld Berg-utvalet si innstilling, må vera klart til skuleåret neste år. Om vi skal setja november eller kva som frist, synest eg er litt underordna, men eg ber om at Inge Lønning med bakgrunn i det han har sagt – og som statsråden sikkert kjem til å stadfesta – gjer dette forslaget om til eit oversendingsforslag. Det siste forslaget, frå Ursula Evje, kjem iallfall Arbeidarpartiet til å røysta imot.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2000-05-18:
Eg bad SVs Rolf Reikvam gjera både forslag nr. 2 og forslag nr. 3 om til oversendingsforslag. Det gjorde han ikkje. Eg oppmodar då Arbeidarpartiet sine representantar til å stemma for forslag 2. Men vi har ansvaret for Regjeringa, og vi har ansvaret for eit statsbudsjett som skal leggjast fram, og prinsipielle grunnar gjer då at vi stemmer imot forslag nr. 3. Det kjem nok til å finnast pengar til slikt på budsjettet for neste år, men eg synest det er heilt urimeleg å stemma for det frå Stortinget si side. Eg ber difor Arbeidarpartiet sine representantar om å stemma imot det forslaget. Eg er tilfreds med at Inge Lønning har gjort forslaget sitt om til eit oversendingsforslag.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2000-05-18:
Jeg har noen korte merknader på slutten av debatten. Jeg har lagt merke til at statsråden og Arbeiderpartiets representanter så å si frir til sentrumspartiene og Kristelig Folkeparti. Det er alltid hyggelig å bli gjenstand for oppmerksomhet, og det er en oppmerksomhet vi vil forvalte godt. Vi er innstilt på et sak til sak-samarbeid med alle partier der vi kan finne felles løsninger. I Kristelig Folkeparti legger vi faktisk vekt på å være forutsigbar. Vi stemmer for det vi er for, og det er den linjen vi ønsker å legge oss på. Ellers konstaterer jeg at statsråden i et forsøk på å klargjøre hva som ligger i begrepet «fellesskole», ikke klarte å fortelle om det ligger noe særlig mye nytt i det i forhold til enhetsskolen. Jeg synes det er positivt at statsråden vektlegger betydningen av tilrettelagt opplæring. Det var også et av elementene i den gamle retorikken om enhetsskolen, slik at jeg er litt i tvil om hva det nye begrepet fellesskolen består i. Men alt som kan være med på å skape oppmerksomhet om den enkelte elevs behov og om klassemiljøet, synes vi er positivt. Jeg la også merke til statsrådens svar til representanten Reikvam om Teknologirådet. Også i Kristelig Folkeparti er vi bekymret for de endringer i mandatet som næringsministeren har varslet i IT-redegjørelsen. Det er viktig at Teknologirådet bevarer sin uavhengighet og prøver å få til en offentlig debatt om teknologiens betydning. Derfor blir teknologikritikk så viktig. Jeg er glad for at statsråden vil arbeide for å videreføre de oppgavene som ligger i dagens mandat for teknologiområdet, men det gjenstår å se om det nye mandatet og næringsministeren er enige når det gjelder disse tingene. Jeg konstaterer at statsråden faktisk velger å provosere Stortinget når det gjelder friskolepolitikken. Det er helt unødvendig, fordi debatten i dag og tidligere har klarlagt at flertallet fra i høst fortsatt står ved lag i sin fortolkning av intensjonene i privatskoleloven. Her er det statsråden som er i mindretall. Til slutt noen kommentarer til de forslagene som er lagt fram. Når det gjelder forslag nr. 1 fra SV, er intensjonen i det bra. Men jeg deler Arbeiderpartiets vurdering av at her er det ting på gang, og vi henstiller derfor til SV å omgjøre det til et oversendelsesforslag. Når det gjelder forslagene nr. 2 og 3, vil Kristelig Folkeparti støtte dem. Vi er enige i dem. Når det gjelder forslag nr. 4, er det viktig at reglene etterleves. Men det forutsetter at vi kjenner prislappen før vi går til lovfesting. Vi vil derfor stemme imot forslag nr. 4. Jeg vil be om ordet til et nytt innlegg for å kommentere resten av forslagene.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2000-05-18:
Først har jeg lyst til å si til representanten Reikvam at begrepet «friskoler» er et gammelt begrep som Kristelig Folkeparti også har brukt tidligere. Jeg synes dette er en god og dekkende beskrivelse av de skolene vi snakker om, nemlig skoler som er basert på livssyn eller alternativ pedagogikk. Ellers vil jeg bare fortsette min stemmeforklaring, som går på at forslag nr. 6, fra Odd Einar Dørum, er til oversendelse, så det er veldig greit. Det kan vi støtte. Når det gjelder forslag nr. 7, fra Høyre, avventer vi hva statsråden vil svare, men vi er positivt innstilt til forslaget, og hvis det blir opprettholdt, vil vi stemme for forslag nr. 7, fra Inge Lønning og Høyre. Når det gjelder forslag nr. 5, fra Fremskrittspartiet, sa jeg i en tidligere replikk at Kristelig Folkeparti legger vekt på en god forvaltning av loven etter dens intensjoner. Vi synes at dette forslaget er veldig upresist, og ønsker derfor å stemme imot for å opprettholde den kvalitetsvurdering som ligger i dagens lov. Jeg henviser for øvrig til Odd Einar Dørums stemmeforklaring. Når det gjelder forslag nr. 8, synes jeg Odd Einar Dørums stemmeforklaring om at dette er stortingsregjereri, var helt dekkende, og Kristelig Folkeparti vil stemme mot det dersom det blir opprettholdt.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2000-05-18:
Kristelig Folkeparti hadde primært ønsket en stipendmodell framfor en utlånsordning. Vi valgte imidlertid å bli med på en utlånsordning for å få vedtatt et budsjett for år 2000. Når jeg nå har hørt statsråden redegjøre for gjennomføringen, må jeg innrømme at jeg ble noe overrasket. Jeg ville tro det hadde vært best å begynne med grunnkurs framfor videregående kurs I og II for at det skulle komme alle elevene i et årskull til gode. Videre har Kristelig Folkeparti vært opptatt av at når først ordningen er der, skal alle elever i videregående opplæring få del i ordningen. Dette er i tråd med Arbeiderpartiets argumentasjon om en læremiddelreform for en gratis videregående skole. Derfor bør ordningen også inkludere elevene i friskolene. Jeg forutsetter derfor at statsråden kan bekrefte at det vil skje. Hvis ikke, må vi vurdere å komme tilbake på en egnet måte. Kristelig Folkeparti oppfatter ikke dette som en reform for bedre kvalitet i videregående skole. Vi oppfatter det faktisk som en velferdsreform. Kristelig Folkeparti ønsker å prioritere kvalitetstiltakene i årene framover, og da vet jeg om mange gode formål som bør iverksettes framfor velferdstiltak. Til slutt vil jeg påpeke at tenåringsfamiliene nå faktisk får en bedre økonomi ved at det fra mai i år også gis barnetrygd for 16- og 17-åringer.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-05-18:
Jeg skal benytte dette innlegget til kort å si noe om privatskoler og til å gi en stemmeforklaring. Først om privatskolene: Jeg føler at den stortingsdebatten som vi hadde i desember i fjor, som det er referert til flere ganger, trakk opp skjønnsrommet for den til enhver tid sittende statsråd, og jeg føler at det er gjentatt i dagens debatt. Jeg skal så kommentere de enkelte forslag. Først til SVs forslag nr. 1–4. Jeg har den oppfatning at når det gjelder forslag nr. 1, er det mye på gang. Jeg synes personlig at det derfor bør oversendes. Forslagene nr. 2 og 3 oppfatter vi som nyttige og praktiske, og vi vil stemme for dem. Når det gjelder forslag nr. 4, vil vi ikke binde oss til lovfesting før vi konkret vet hva det betyr. Vi vil derfor enten stemme for oversendelse eller imot dersom det blir realitetsvotering over forslaget. Når det gjelder forslag nr. 5, fra Ursula Evje, føler jeg ingen grunn til å stemme for en praksis som allerede er stadfestet ved en stortingsbehandling. Det vil i praksis føre til at man skaper tvil om det er den forståelsen som skal gjelde der. En slik tvil vil ikke Venstre bidra til, så det forslaget vil vi stemme imot. Når det gjelder forslag nr. 6, fra Venstre, er det et oversendelsesforslag, og jeg sier ikke noe mer om det. Når det gjelder forslag nr. 7, fra representanten Lønning, avventer jeg statsrådens svar. Men dersom Høyre opprettholder forslaget, vil vi stemme for det. Så til forslag nr. 8, fra Ursula Evje på vegne av Fremskrittspartiet. Venstre var i den situasjon for noen få måneder siden at vi kritiserte partier i stortingssalen for å drive detaljert stortingsregjereri. Jeg har ikke så kort minne at jeg synes at en skal fravike den holdningen nå heller, for det som det legges opp til her, er definitivt stortingsregjereri. Og det synes jeg ikke man skal gå inn på. Det er min oppfatning, både ved å se på korrespondansen i saken og på debatten i fjor, at skolen som forslaget omhandler, burde vært godkjent. Det er videre min oppfatning at det problemet som det er vist til i Songdalen kommune, og som har ført til at flertallet der har ytret seg som de har gjort, burde kunne vært fanget opp av de holdningene som representanten Tingelstad gav uttrykk for, at dersom foreldreretten kommer i fare fordi det blir en privatskole, må man gå inn med økonomiske ordninger slik at foreldreretten blir respektert. Men vi vil ikke gå inn i en saksbehandling innenfor det skjønnsrom som statsråden har. Vi får heller beholde vår konstitusjonelle rett og mulighet til å kritisere i ettertid eller fremme nødvendige forslag som går inn på skjønnsrommet. Slik vil vi gå fram ved voteringen senere.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-05-18:
Representanten Hagen har selvfølgelig som alle representanter frihet til å gi uttrykk for sitt syn, men når det gjelder å fortolke Venstres standpunkt, forestår Venstre det selv. Jeg har på vegne av Venstre den klare oppfatning, slik representanten Lønning også gav uttrykk for, at Stortinget har avvist skjønnsdefinisjonen som var framlagt av Arbeiderpartiet i desember. Stortinget har deretter ved en usedvanlig klar flertallsmerknad definert skjønnsrommet. Når det er situasjonen, vil vi fra denne dag følge statsrådens anvendelse av skjønnsrommet, og vi har en rekke virkemidler, saklig sett, for å gi uttrykk for hvordan skjønnsrommet skal håndteres når vi etter hvert får se praksis. Det er den måten vi vil gå fram på.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2000-05-18:
Det er mye det samme som representanten Dørum sa, som jeg også vil framlegge nå. La meg først si til representanten Reikvam at jeg nok en gang må rose ham, for han er veldig aktiv, og han vil så gjerne at det skal skje noe i skolen fortere enn det gjør. La meg understreke det, det er positivt. Men samtidig er jeg livredd for å overstyre skolene for mye. Jeg ønsker at utviklingen skal skje innenfra og nedenfra. Og de har nå rammevilkårene slik at det kan skje. Det er grunnen til at jeg ønsker at forslag nr. 1 skal oversendes. Forslag nr. 2 vil vi i Senterpartiet stemme for. Forslag nr. 3 vil vi stemme for. Når det gjelder forslag nr. 4, slutter jeg meg til det som er sagt fra de andre representantene fra sentrumspartiene. Der har jeg vel også statsråden på min side, i hvert fall hvis jeg skal tro på det som står i Norsk Skoleblad, at det først og fremst trengs penger til kommunene. Derfor stemmer vi ikke for dette forslaget nå. Når det gjelder forslag nr. 5, fra Ursula Evje, stemmer vi ikke for det. Vi vil på prinsipielt grunnlag ikke instruere en statsråd på denne måten. Det sa jeg også i mitt innlegg. Og jeg kan godt si at det samme gjelder for forslag nr. 8. Når det så gjelder forslag nr. 6, som er et oversendelsesforslag, som innholdsmessig er svært bra, støtter vi det. Når det gjelder forslag nr. 7, har representanten Lønning sagt hvordan han kan tenke seg at dette skal behandles. Hvis statsråden svarer positivt, er det greit for Senterpartiet også at det oversendes. Men hvis han ikke svarer positivt på det, støtter vi Høyre og vil stemme for det.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2000-05-18:
Jeg skal være veldig rask. Vi ville fra Senterpartiets side helst hatt en annen ordning for skolebøker i videregående skole enn det som ble inngått i avtalen i fjor høst. Det har jeg sagt før. Vi ønsker et skolebokstipend slik som elevorganisasjonene ønsker det. Men når vi har inngått en avtale, står vi på den. Jeg er enig med Høyre i at pengene kunne vært brukt på en bedre måte. Men noen piller må en altså tåle å svelge, og Arbeiderpartiet har jo tålt kontantstøtten, så vi får tåle utlånsordningen. Jeg vil til slutt bare si at jeg er overrasket over statsrådens valg av prioriterte elevgrupper. Han prater om en rettferdig skole. Jeg kan ikke se at det er rettferdig at en ordner en utlånsordning for VK I. Det er for så vidt greit nok, men hva med VK II? Det er svært få elever i VK II yrkesfag – de er stort sett lærlinger, de har unnagjort lærlingskolen og de har nesten ikke bruk for skolebøker. Jeg hadde derfor virkelig forventet, når dette er en så stor sak for Arbeiderpartiet og for statsråden, at de hadde gjennomført, som jeg ønsker, en rettferdig begynnelse på ordningen.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-18:
Jeg takker for svaret. Jeg er også veldig glad for det, jeg synes det var et godt svar, som åpner for mange spennende utfordringer i tiden framover. At departementet er innstilt på å sette i gang ulike prosjekter for å øke elevmedvirkningen i skolen, synes jeg er viktig, og det skal vi holde fast på. Det er flere ting som er aktuelle når det gjelder økt elevmedvirkning. Det ene går på de formelle styringsorganene i skolen. Det er viktig at elevene får større innflytelse innenfor disse strukturene og dette systemet. Men det som er den største utfordringen – og jeg oppfattet vel også statsråden slik at det er det han er mest opptatt av – er å sikre økt medvirkning i det som foregår i den enkelte klasse, på det enkelte verksted, at elevene blir trukket med i selve planleggingsprosessen, i gjennomføringen av læringsarbeidet, og ikke minst også i vurderingen av læringsarbeidet. Jeg ser fram til de spennende prosjektene som da kommer i gang. Hvis vi tar den debatten som vi hadde for litt siden, omkampen om denne bevilgningen på 100 mill. kr, håper og tror jeg at en slik utlånsordning på mange måter vil bli dødsstøtet for den tradisjonelle læreboka. Jeg tror nok at den vil ha problem med å overleve, iallfall i dagens form og på dagens måte, ved en utlånsordning. Så selv om jeg i utgangspunktet ønsker stipend, ser jeg at en utlånsordning kan være et viktig virkemiddel for å ta knekken på dagens lærebok, så slik sett kan det virke bra. Jeg skulle ønske at vi klarte å gi et sterkt signal fra Stortinget ut til de som jobber med lærebøker, de som skriver lærebøker, de som gir ut lærebøker, om at den typen lærebøker vi har hatt i Norge, der læreboken dekker hele læreplanen fra a til å, ønsker vi ikke, og at vi ønsker at forlagene og forfatterne bruker mer tid og krefter på å utvikle nye typer lærebøker, tematiske lærebøker, andre læremiddel osv. Da er jeg sikker på at vi kunne komme et stykke videre med både demokratiseringen av det som skal skje i klasserommet og på verkstedet, og økt engasjement fra elevenes side.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-18:
Jeg skal ikke dra dette ut noe særlig lenger, men etter å ha hørt på Elsa Skarbøvik får jeg en sterk følelse av at det er godt ikke å ha sittet i regjering, for da har en ikke så veldig mye å forsvare og fortelle om hvor bra det egentlig er, og hvor langt en har kommet – for det har vært brukt som argument hver gang i forhold til det jeg har tatt opp i dag. I den generelle utdanningsdebatten ble det også argumentert med at ting er i gang, vi slipper å gjøre noen vedtak, verden er egentlig god, stort sett. Vi er i gang med det som jeg ønsker. Det er bra, og det er jeg glad for. Jeg håper at vi får en utvikling slik som både statsråden og nå også representanten Skarbøvik orienterte oss om – hvor langt den forrige regjeringen var kommet. Jeg er enig med dem som sier at tiden er inne til å fjerne godkjenningsordningen. Så jeg er for så vidt enig i det lovendringsforslaget som nå ligger i komiteen. Jeg tror ikke det vil endre dramatisk på det som jeg er opptatt av, nemlig den tradisjonelle læreboka, som er skrevet med utgangspunkt i en læreplan som departementet og andre har fastsatt. Jeg tror iallfall at det er ønskelig å avvikle ordningen, for den har overlevd seg selv. Så håper jeg inderlig at det som er tatt opp, blir fulgt opp, og at vi får en utvikling der den tradisjonelle læreboka får mindre plass. Jeg vil gjerne ha lærebøker i skolen – for all del. Det er ikke dem jeg er på jakt etter. Men det jeg jakter på, er den tradisjonelle læreboka som gir skinn av å dekke hele læreplanen og dermed blir en sovepute for lærerne og ikke inviterer elevene til å delta i planleggingen av undervisningen eller opplæringen i klassen.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2000-05-18:
Etter å ha vært til stede her i hele dag er det fristende å dra en historie om kålormen som fikk jernkorsett, og dermed gikk oppreist på to ben. Jeg skal la det være. Det er beklemmende å være kritisk vitne til Arbeiderpartiets evne til selvsuggesjon. Jeg tenker på forsvaret av statsskolen og argumenter om at økonomi ikke skal være avgjørende for en kvalitetsutdannelse. Hele privatskolen, som Arbeiderpartiet selv dannet flertall for, er et vitnesbyrd om at valgfrihet og mangfold skal være avhengig av foreldrenes økonomi. Det avhenger også av de muligheter for valg som finnes i et avgrenset geografisk område. Dette er Arbeiderpartiets politikk. Videre sies det at man skal gå på den samme skolen, ha de samme lærerne, lære, lese de samme bøkene, ha gym sammen. Skal de barna som etter religiøs overbevisning ikke kan vise frem kroppen sin, tvinges til å gjøre det, å delta, for å være sammen? Jeg kan ikke forstå at dette er å respektere hverandre, lære å leve sammen. Og ikke minst: Hvordan kan tvang bety «lære oss å samarbeide»? Jeg ser konflikter i massevis som følge av denne fellesideen, men det kommer ikke ett ord fra statsråden om hvordan konflikter skal forebygges eller håndteres, ikke ett konkret forslag om hvordan kunnskap, forståelse, personlig integritet og sosial kompetanse skal utvikles og bygges inn i denne felles ideen. Mangfold er å tillate originalitet, innse at vi alle er født som originaler og ikke som fellesskapsindivider, tillate forskjellige ideologier også i praksis, tillate at det finnes reell valgfrihet, tillate at valgfriheten kan brukes uten at det svir i pengepungen. Nettopp innskrenkning av valgfrihet ved å bruke økonomi som pressmiddel er vedtatt politikk i Arbeiderpartiet. Dette redegjorde representanten Ranveig Frøiland for i sitt innlegg og replikksvar, og nå senere i et 3-minuttersinnlegg. At Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet er uenige om private skoler, burde ikke være en politisk bombe for noen i denne sal. Men jeg forlanger at statsråden nå begynner å avklare ordbruken sin, slik at vi kan tro at han kan tas høytidelig når han strør om seg med verbale blomster.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2000-05-18:
Det er med stor beklagelse jeg hører på de forskjellige partiers evne og mulighet til å bortforklare det faktum at de ikke aksepterer at vedtak fattet i denne sal, er mer bindende enn flertallsmerknader. Nå står det faktisk igjen kun en strabasiøs, kostbar og lang vei i rettsapparatet for å se om Høyesterett forholder seg til den fortolkning av rettspraksis, lovverk og regelverk som Høyesterett tidligere har vist at de gjør. Dette kunne vi ha spart skoler, foreldre og barn for ved å fatte beslutninger på bakgrunn av det vi tidligere har sagt, stå på det vi egentlig mener, og ikke vakle frem og tilbake som om det skulle være et verdensmesterskap i storslalåm.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2000-05-18:
En omkamp når det gjelder budsjettbehandlingen fra i fjor høst, sa statsråden med klar adresse til Fremskrittspartiet og Høyre. Store deler av revidert budsjett samt opphevelse av vedtak er helt korrekt en stor politisk omkamp som er satt i verk av den regjering som statsråden er medlem av. Men det kommer vi forhåpentligvis sterkere tilbake til ved debatten i juni. Representanten Lønning har redegjort for mange av de forholdene som bør bemerkes, men konsekvenser for det offentlige selv berørte han ikke. Opplæringsloven har bygd inn i seg et gratisprinsipp, men unntaket var lærebøker i den videregående skole. Det som det da er verdt å stille spørsmål ved, er: Hva med elevenes utgifter til andre typer læremidler, f.eks. de råvareprodukter som trengs i opplæringen, og som det blir krevd inn betaling for i dag – skal de også dekkes av stipendordninger, mon tro? Eller går de ikke inn under gratisprinsippet? Videre er det her snakk om utvidelse av den enkelte skoles bibliotekarealer, utvidelse av antall ansatte til å administrere ordningen, dele ut bøker, reparere etc. Man har ikke tatt stilling til omløpstiden for bruk av bøkene m.m. Så sier representanten Konglevoll at disse fattige hundre millioner kroner av en kostnad på nær en milliard er starten på en læremiddelreform. Hva i all verdens land og rike betyr det? Skal en tiendedel av den reelle kostnaden være starten på en reform? Jo, det kan man kanskje si at det er, men jeg vil be statsråden redegjøre for hvordan denne starten kan bli noe annet enn en spinkel start, og hvordan han har tenkt å fullfinansiere dette nå og i fremtiden med tanke på arealutvidelse, antall ansatte, omløpstid osv. Ikke minst vil jeg be om at han samtidig tenker litt på råvarene, som elevene pr. i dag også må betale selv.
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2000-05-18:
Når det gjelder vårt forslag om å be Regjeringen opprettholde en godkjenning, har det en klar bakgrunn. Jeg vil også henvise til innlegget fra representanten Stråtveit fra Kristelig Folkeparti, der hun sa at det er betenkelig at statsråden går på tvers av Stortingets flertall, og at han nærmest ber om å bli satt på plass. Det kan jeg slutte meg til. Da gjenstår det kun å ta konsekvensen av egne meninger, altså: den konkrete handling. Dette er ikke et spørsmål om stortingsregjereri, det er et spørsmål om Stortinget skal godta at Stortingets klare beskjeder og vedtak skal overses av en statsråd. Dersom Stortinget viser den feighet at det godtar tilsidesetting, får dette bli opp til et eventuelt flertall. Men det er også mulig at vi kan få en parallell til en annen sak, nemlig til spørsmålet om yrkesskadeforsikringsloven og spørsmålet om begrepet «konstatert». Her la Høyesterett seg på en praksis som lå til grunn i et Dokument nr. 8-forslag fremmet av Fremskrittspartiet, men som ble nedstemt i denne salen. Antakeligvis ser det ut som om rettsvesenet også denne gang må hjelpe flertallet til å gjennomføre den villede tolkning og praksis. Dette er tungvint, det er dyrt, men ser beklageligvis ut til å være nødvendig.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-05-18:
La meg ved avslutningen av en lang debatt si at jeg er glad for den brede enigheten som denne debatten har vist, særlig mellom Arbeiderpartiet og sentrumspartiene, om utviklingen av norsk skole. Når det fra sentrum her er blitt sagt at det ikke var så mye nytt – og det var egentlig ganske gledelig – så vil ikke jeg underskrive på at det ikke var så mye nytt, men jeg vil understreke at det var gledelig at vi faktisk står sammen om så mye. Jeg kan godt si fra Stortingets talerstol at jeg synes min forgjenger på mange områder har gjort en god jobb. Veldig mange av de prosjektene som var satt i gang, er ting som jeg med glede kan videreføre, selv om jeg selvsagt ikke er enig i alt min forgjenger har gjort. Jeg tror at det kan legge grunnlaget for et godt samarbeid i Stortinget. Selvsagt vil det være uenigheter på enkelte punkter, men slik skal det være – vi skal ha et mangfold også i skolepolitikken, ikke bare i skolen. Så til diskusjonen rundt privatskoleloven. Selvsagt vil jeg som statsråd følge opp Stortingets vedtak og Stortingets syn i forhold til privatskoleloven, og jeg vil også følge opp privatskolelovens intensjon om at det skal være mulig å opprette privatskoler. Men når det vises til det som Stortinget behandlet før jul, står det også i merknadene fra komiteens flertall at de viser til at departementet i sin samlede vurdering bl.a. kan legge vekt på hensynet til den lokale offentlige grunnskolen. Man skriver også at man «presiserer at departementet foretar en samlet vurdering før godkjenning. Det er tilstrekkelig hjemmel til å fatte vedtak som på en balansert måte tar hensyn til alle forhold rundt opprettelse av en privat skole». Og det er den skjønnshjemmelen, den muligheten til å foreta en slik vurdering, som jeg vil bruke. På samme måte som min forgjenger måtte bruke sitt skjønn i sin vurdering og endret en del av praksisen i forhold til sin forgjenger igjen, har også jeg den skjønnsmuligheten, som jeg vil bruke. Det ble sagt her at private skoler er et supplement og bare utgjør 1,8 pst. av det samlede skoletilbudet. Ja, det er riktig. Det jeg har vært bekymret for, er den kraftige veksten, for da er det ikke lenger bare et supplement, da nærmer vi oss en helt annen skolestruktur, og det er jeg sterkt skeptisk til. Det er ikke foreslått å nedlegge en eneste privat skole fra denne statsrådens side. Vi vet at det hvert år legges ned ganske mange offentlige skoler, så jeg er ikke først og fremst bekymret for de private skolenedleggelsene, det er den offentlige skolen jeg ønsker å slå ring rundt. Jeg ønsker også at vi skal ha et mangfold, men jeg ønsker at det mangfoldet skal det være rom for i den offentlige skolen. Jeg har også sett at særlig representanten Tingelstad i media har uttrykt den samme bekymringen som meg over nedleggelse av skoler. Så vil jeg til slutt si til representanten Lønning om Berg-utvalgets innstilling at jeg vil ta sikte på å få den fram for Stortinget slik at det kan være iverksatt fra skoleåret 2001/2002.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-05-18:
Jeg skal være forholdsvis kort, ikke bare fordi komiteen skal ha middag senere i kveld, men også fordi jeg føler at dette er en omkamp i forhold til det som skjedde under budsjettbehandlingen i desember i fjor. Utlånsordningen for lærebøker er vedtatt av Stortinget i budsjettbehandlingen for 1999-2000. Jeg har ikke til hensikt å få det vedtaket revurdert. Tvert imot ønsker jeg å arbeide for at utlånsordningen bygges ut slik at den kan gjelde alle elever. Som jeg også tok opp i den utdanningspolitiske redegjørelsen, vil jeg arbeide for en fellesskole. Utlånsordningen er ett av mange virkemidler for å få det til. Representanten Inge Lønning antyder flere mulige negative sider ved utlånsordningen i sin interpellasjon. Det fins ingen holdepunkter for at ordningen skal føre til svekket pedagogisk kvalitet. Jeg har tvert imot et håp om at også utlånsordningen vil bidra til å bevisstgjøre om lærebokens rolle i læringsarbeidet, og at lærebok- og læremiddeltilbudet blir langt mer mangfoldig og variert i framtiden. Jeg vil presisere at i tillegg til at utlånsordningen har som mål å redusere elevenes utgifter til lærebøker, legges det også opp til at den skal gi en pedagogisk gevinst. Utlånsordningen har, sammen med de øvrige sentralinitierte tiltak i videregående opplæring, som målsetting å høyne kvaliteten på opplæringen, spesielt knyttet til aktiv elevdeltakelse, differensiering og bruk av ulike læremidler som verktøy og faktaressurs i læringsarbeidet. Etter min mening vil ny teknologi ha større innvirkning på læremiddelmarkedet og læremiddelutformingen enn utlånsordningen. Et mer mangfoldig læremiddeltilbud vil jeg ikke betegne som en utarming, men som en berikelse for skolene. Spørsmålet om midlene heller burde komme vanskeligstilte elever eller familier til gode, inneholder de samme synspunktene som de som ble fremmet av Høyre og Fremskrittspartiet i budsjettbehandlingen. Gjennomføringen av stortingsvedtaket vil bygge videre på prinsippene om fellesskolen, med samme tilbud til alle elever. Ordningen med behovsprøving og særordninger for elever fra økonomisk vanskeligstilte hjem vil jeg derfor unngå. Jeg vil selvfølgelig følge nøye med i dette arbeidet. Skulle det vise seg at ordningen ikke har den tilsiktede virkningen, vil jeg se nærmere på om det kreves forbedringer. Men jeg håper at vi en dag skal komme fram til målet, nemlig gratis skolebøker til alle i videregående skole.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-05-18:
Det siste kan jeg i og for seg slutte meg helhjertet til. Jeg har av og til når vi arbeider med saker, følelsen av at vi kanskje skulle sette ned en granskingskommisjon før vi starter med iverksettelsen av vedtak, istedenfor å vente til vi har overskredet budsjettet og gjort alle tabbene. I denne saken er jeg derimot ikke så bekymret for det. Jeg synes det er en uholdbar situasjon at foreldre og elever hver eneste høst må bruke mange tusen kroner på å kjøpe nye bøker, når man ofte kunne hatt de samme bøkene som elvene året før hadde brukt. Når jeg sier at dette vil føre til et større mangfold, tror jeg det vil utløse bruk av også andre læremidler. Jeg tror det vil føre til et større mangfold i skolen, og det er også det som ligger i læreplanene, at det skal være læreplanene som er styrende, og ikke læreboken. Representanten Lønning etterlyser retningslinjene. Jeg kan informere representanten om at retningslinjene for bruken av de 100 mill. kr som Stortinget har bevilget til bøker i videregående skole, for lengst er sendt ut til skoleeierne – til fylkeskommunen. Der har vi lagt til grunn at det er elevene i VK I og VK II som skal prioriteres. Man skal også prioritere bøker i felles allmenne fag, fordi det vil nå flest mulig elever, og sørge for at det både er yrkesskoleelever og elever på allmenne studieretninger som skal nyte godt av det. Grunnen til at vi har valgt å prioritere VK I og VK II-elevene, er at flest mulig da vil nyte godt av ordningen. Hvis vi hadde begynt med den på grunnkurs, hadde vi hatt to kull som ikke hadde fått nyte godt av ordningen. Hvis vi begynner høyt oppe i årskullene, vokser på en måte elevene inn i ordningen, og dermed får flere nyte godt av den. Målsettingen vår er at man skal prioritere bøker med antatt lang levetid, og også at man skal ha størst mulig besparelse for elevene i form av kostnader. På den måten tror jeg vi får en mer rettferdig skole. Vi kommer nærmere målet om lik rett til utdanning for alle, og det er det som ligger til grunn for dette forslaget. Og denne saken har, som representanten Lønning riktig sa, vært en kampsak for undertegnede i lang tid.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-05-18:
Både høsten 1997 og høsten 1998 foreslo Arbeiderpartiet første trinn i en gratis utlånsordning for skolebøker i videregående skole. Da fikk vi ikke støtte fra andre partier enn SV i stortingssalen, på tross av at i hvert fall undertegnede mange ganger i løpet av valgkampen 1997 møtte representanter, særlig fra sentrumspartiene, som var sterke tilhengere av enten en utlånsordning eller en stipendordning. Høsten 1999 lyktes det oss endelig å få en enighet, sentrumspartiene ble heldigvis med oss på det som Lyngstad karakteriserer som en velferdsreform, men som jeg også mener er en skolereform. Og for bare å ha sagt det: Det at det er en velferdsreform, gjør det vel ikke mer beundringsverdig å gå imot den, som Høyre gjør. Det er greit nok at de mener at det er en dårlig skolereform, men hvis de innrømmer at det er en god velferdsreform, burde det være en begrunnelse for å gå for den, ikke for å gå imot den. Men Høyres historie tatt i betraktning er det selvsagt en viss konsistens i å gå imot hvis det er en velferdsreform. Vi har laget noen retningslinjer for hvordan det skal være. Det er i overensstemmelse med den debatten som var i Stortinget. Selvsagt kunne kanskje andre statsråder fra andre partier laget andre retningslinjer, men mitt mål var at man skulle nå flest mulig elever, at det skulle komme flest mulig til gode, og at en skulle spare mest mulig penger på det, og at man også skulle satse på bøker som har en viss varighet. Derfor prioriterte vi VK I og VK II for, som jeg sa i mitt forrige innlegg, å nå flest mulig elever, at det ikke på en måte skulle bli som reformer ofte blir, at det er et årskull som liksom får det positive hvert eneste år, men at det også skulle komme flest mulig av dem som allerede var i skolen i dag, til gode. Jeg kan ikke helt henge med på representanten Tingelstads argument om at det blir urettferdig for yrkeselevene fordi de ikke har så mange lærebøker. Det at yrkeselevene ikke bruker mange tusen kroner på bøker, gjør det ikke mindre rettferdig å gi gratis skolebøker til dem som faktisk bruker mange tusen kroner på lærebøker. Det vi i så fall burde ha sett på i forhold til yrkeselevene, er dem som har store utstyrsutgifter. Det tror jeg heller er en relevant problemstilling i forhold til yrkeselevene på VK II, i hvert fall i enkelte fag, men VK II-elevene på allmenne studieretninger bør også få den muligheten som gratis skolebøker innebærer. Hva som skjer i budsjettet for neste år, skal jeg ikke stå her og verken love eller spekulere i. Det får vi se når budsjettet legges fram. Mitt mål er i hvert fall å fortsette opptrappingen av gratis skolebøker, slik at vi en dag kan gi den rettferdige velferdsreformen, og etter mitt syn også skolereformen, en god framtid, slik at alle kan få lik rett til utdanning.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-05-18:
Jeg tror ikke det er så veldig stor uenighet mellom interpellanten og statsråden i denne saken. Når interpellanten sier at det nesten ville vært en fordel om lærebøkene aldri var klare til skolestart, er det kanskje å gå litt langt. Men bevisstgjøringen om at det er læreplanen og innholdet der som skal være styrende, bevisstgjøringen om at det er elevene som skal ta del i planleggingen av undervisningen, og bevisstgjøringen om at det er målene for undervisningen og ikke læreboken som er det styrende redskap, deler jeg fullt ut. Hvordan og hvor fort vi klarer å få til en slik utvikling og videreføre den utviklingen som allerede er i gang, kan ikke jeg si her og nå, men jeg vil i hvert fall gjøre mitt ytterste for å utvikle og være med på å få det til å bli en realitet. Den teknologiske utviklingen gir jo enorme muligheter for å innhente informasjon, både faktainformasjon, sammenhenger og ulike synspunkter på ulike spørsmålsstillinger, som kanskje aldri noen generasjon har opplevd før. Og hvis man ser hvordan unge mennesker håndterer data og informasjonsteknologi, Internett, må vel mange voksne nærmest stille seg i skammekroken i forhold til den kunnskapen som ungdommen har om bruk av en slik teknologi. Hvis vi kan legge til rette for at den teknologien kan brukes aktivt i skolehverdagen, vil det gi enorme muligheter for å oppnå akkurat det som interpellanten er opptatt av. Så jeg tror at dette kommer til å bli en meget god utvikling for skolen. Det vil understreke og legge til rette for at læreplanens generelle del kan bli en virkelighet, at vi skal utvikle det skapende, det selvstendige, det kritiske mennesket som er i stand til å innhente ulike opplysninger og ulike synspunkter, vurdere dem kritisk og behandle dem i sin egen læring. Så jeg tror denne debatten bare er starten på en meget viktig og omfattende prosess for å realisere det målet.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-05-18:
Jeg skal heller ikke bidra til å gjøre denne debatten noe lengre, særlig tatt i betraktning at jeg er siste taler. Det gjenstår bare å si at jeg tror det er en forholdsvis bred enighet om det som er læreplanenes mål, nemlig å utvikle alternative læremidler. Det var sikkert mange som trakk et lettelsens sukk da representanten Reikvam klargjorde at han ikke var prinsipielt imot læreboka, men at han ønsket andre lærebøker og en utvikling av læreboka som redskap. Jeg tror at vi med det utgangspunktet har et bra grunnlag for å jobbe videre med det som er vårt felles mål. Det gjenstår vel egentlig bare å ønske komiteen god middag; den begynner om 10 minutter, langt unna her, så jeg er glad for at debatten nå er ferdig.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-05-18:
Etter å ha hørt noen av stemmeforklaringene fra de tidligere regjeringspartier vedrørende forslagene nr. 5 og nr. 8, om godkjennelse av private skoler etter privatskoleloven, finner jeg grunn til å gratulere statsråd Trond Giske med at han gjennom denne debatten og disse voteringene vil ha oppnådd å få godkjennelse passivt fra Stortingets flertall, inkludert de tre tidligere regjeringspartier, til å gjøre akkurat det han nå selv sa i sitt innlegg, nemlig omgjøre praksisen som den foregående statsråd stod for, og bruke den skjønnsmuligheten som ligger til grunn ved praksis for godkjennelse av privatskoler, på samme måte som den foregående statsråd, Lilletun, endret praksis fra sin forgjenger, som statsråd Giske uttalte det. Med andre ord: Det regjeringsskiftet vi nå har vært vitne til, medfører en ny praksis når det gjelder behandling av søknader etter privatskoleloven. Det er slikt som selvsagt er helt i orden. Når et stortingsflertall passivt er vitne til, hører at en statsråd sier at han vil endre en praksis, uten at de gjennom voteringer vil gi noen annen beskjed til statsråden, er statsråden på trygg grunn. Jeg viser da bl.a. til stemmeforklaringen fra Odd Einar Dørum, hvor han sa at han forutsatte at en statsråd ikke endrer en praksis, fordi det vil kunne være vanskelig og medføre problemer. Nå har statsråd Giske sagt at han har endret praksisen fra den tidligere statsråden, og det kan han gjøre så lenge hr. Dørum og Senterpartiet og Kristelig Folkeparti ikke vil stemme for et forslag og fatte et vedtak som innskjerper praksis. En praksis kan man kun utlede av konkrete saker, fordi det er et skjønn som skal utøves ved hver enkelt sak, slik statsråden sa. Men statsråd Giske har allerede vist at han er kommet til en annen skjønnsmessig konklusjon for én navngitt skole enn den tidligere statsråd Lilletun stod for. I tillegg så kommer det opp i Stortinget, og vårt forslag om gjennom vedtak å instruere statsråden til å beholde den gamle praksis blir hvis stemmeforklaringene holder, nedstemt, og da er det all mulig grunn til å gratulere statsråd Giske med at han har fått Stortingets flertalls velsignelse til å endre en praksis, selv om noen i dette flertallet bedyrer at de gjør noe annet. Det er voteringer som er det avgjørende i denne sal. Jeg synes det er leit, jeg hadde håpet og trodd at de tre tidligere regjeringspartiene ville stått på sin politikk når det gjaldt forholdet til privatskoler, men jeg må bare konstatere at basert på de stemmeforklaringer som er kommet, har man allerede gitt etter og godkjent de facto at statsråd Giske kommer til å følge en helt annen praksis, noe han også varslet i et av sine første statsrådsintervjuer.
Petter Løvik (Høyre), 2000-05-18:
: Ei lita stemmeforklaring frå Høgre på det som hittil ikkje er kommentert. Når det gjeld dei to forslaga frå Framstegspartiet, vil Høgre stemme mot dei med den grunngjevinga som er gitt frå mellompartia og no utdjupa av representanten Lønning. Når det gjeld forslag nr. 7, er det allereie omgjort til eit oversendingsforslag, og forslag nr. 6 er av natur eit oversendingsforslag. Når det gjeld forslaga frå representanten Reikvam, er vi veldig glade for at forslag nr. 1 vart omgjort til eit oversendingsforslag. Dersom det ikkje hadde blitt gjort, måtte vi ha stemt mot det, men den saka er no grei. Når det gjeld forslaga nr. 2 og 3, kan vi støtte dei. Vi vil også frå Høgre si side støtte forslag nr. 4, og konstaterer vel dermed at det i dette stortinget vil vere eit fleirtal for denne viktige saka om å lovfeste arbeidsmiljøføresegner for elevar og studentar. Eg håpar at også andre kan slutte seg til dette, slik at vi kan få eit breitt fleirtal for dette viktige vedtaket.
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2000-05-18:
At partiet Høyre er motstander av skolereformer, er jo en kjent sak, men med respekt å melde ble jeg litt forbauset da jeg leste den interpellasjonen som vi diskuterer i dag. Det er liksom ingen grenser for hvor mye som er galt med at det nå er blitt bevilget penger til innkjøp av læremidler i den videregående skolen. Jeg blir litt forbauset, men jeg klarer liksom ikke å hisse meg ordentlig opp. Nå er det faktisk sånn at det endelig har blir flertall i Stortinget for at det offentlige skal ta ansvar for både bøker og andre læremidler også i den videregående skolen. De 100 mill. kr som Arbeiderpartiet fikk sentrumspartiene med på i fjor høst, er ikke bare midler til innkjøp av bøker, det er faktisk starten på en læremiddelreform i den videregående skolen. Da må det jo være mye mer interessant å diskutere hvordan vi skal gjennomføre denne reformen, enn å bruke tid og krefter til å gråte over tapte slag. Sånn sett passer det bra at interpellasjonen til Inge Lønning kommer før interpellasjonen til Rolf Reikvam, for da kan vi få slått fast at dette er vedtatt, og at dette er det flertall for. Når vi er ferdig med det, kan vi ta den interpellasjonen som kommer etterpå, og diskutere hvordan vi nå skal legge dette opp for å nå målet om en bedre skole. Da mener vi at fri tilgang til spennende lærebøker, både gjennom utlånsordninger, opprustning av skolebibliotekene og bruk av andre typer læremidler som Internett, CD-ROM og film er en del av de tiltakene som må til. I debatten om den utdanningspolitiske redegjørelsen var flere inne på faren for kommersialisering i skolen. Jeg mener at det i seg selv er et selvstendig argument for innkjøp av skolebøker og andre læremidler, nettopp for å unngå reklame i skolebøker og andre måter for sponsing av læremidler. Dersom vi i stedet for en utlånsordning der bøker kan lånes ut i tre-fire år, skulle gått inn for et skolebokstipend som kanskje dekker 1/4 eller 1/3 av de utgiftene elevene har hvert år, ville vi ikke på samme effektive måte kunne motvirke en slik kommersialisering. Derfor er dette en læremiddelreform som er viktig, og derfor håper jeg at vi nå kan legge bak oss debatten om vi skal ha en satsing på læremidler, og i stedet stå sammen om den satsingen som dette kommer til å være for den videregående opplæringen i Norge.