Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-12-07:
De to store utfordringene vi har med organisering av lokaldemokratiet, er fraflytting fra Distrikts-Norge og arealkonflikter rundt de store byene. Verken kommunereformen eller regionreformen løser disse to oppgavene. Jeg vil bare gjøre en visitt til representanten Trellevik, som sa at arealkonflikter rundt byene var en av grunnene til regionreformen. Det er ett sted det er et problem, og det er i Oslo og Akershus når det gjelder fylkene, og nå snakker vi om fylkene. Man løser ingen arealkonflikter ved å slå sammen Hedmark og Oppland, eller Finnmark og Troms, eller Hordaland og Sogn og Fjordane. Det er ikke noen byer som der ligger inneklemt og ikke får lov til å utvikle seg fordi det ikke er et fellesareal. Det er bare her det er slik, men det har man altså ikke turt å røre. SVs mening er at man ikke kan ommøblere norgeskartet for ingen ting. Det er det man er i ferd med å gjøre nå. Man har altså halvert virkemidlene fylkeskommunene skal jobbe med, denne regjeringen har foreslått for Stortinget å flytte tannhelsetjenesten – som trenger store arealer – til kommunene. Man har endog foreslått å flytte kollektivtransport og videregående skole til de store kommunene. I denne saken må jeg si at Venstre og Kristelig Folkeparti har skuffet meg voldsomt, for de tror at de har reddet dette nivået sammen med noen som åpenbart vil legge det ned, som ikke vil ha det, og som selvfølgelig skjønner at når man lager noe stort ubegripelig som ikke et menneske har tilhørighet til, blir forståelsen for fylkeskommunen mye dårligere. Det skjønner jeg også. Jeg mener at vi kan bruke den til mye, og SV fremmet en rekke forslag da vi behandlet regionreformen i Stortinget. Det gjorde for øvrig Senterpartiet og Arbeiderpartiet også. Så de som har etterlyst det, kunne ha stemt for alle de forslagene, da hadde vi hatt noe å jobbe med. Men det har de altså ikke. Vi har en regjering som systematisk undergraver dette nivået både når det gjelder oppgaver og når det gjelder penger, og som selvfølgelig skjønner at identitet er viktig.Når man undergraver den, blir det vanskelig. Det er to frivillige fylkessammenslåinger, det er Trøndelag og Agder. Vi har stemt for dem begge, og vi skjønner at det har noe med felles identitet å gjøre. Hedmark og Oppland har ikke det. Jeg hører også at vi skal hete Innlandet, da regner jeg med at vi er innlendinger, og at de andre er utlendinger. Jeg har foreslått Østlandet for å bidra til freden. Når man nå diskuterer Vestlandet i vest, kan jo vi diskutere Østlandet i øst. Det er i hvert fall den eneste identiteten jeg føler noen tilhørighet til – hvis vi skal diskutere navn på dette. Men dette er også et fylke som blir større enn det Finnmark er i dag, og der alle dalførene går på langs. Det kan hende det blir litt enklere med noen beslutninger rundt Mjøsa – skjønt jeg tviler, det har vi holdt på med lenge. Viken er en skapning som jeg tror kun en mor kan elske, og det hadde jo vært fint om vi kunne fått gjort noe med den, men Finnmark og Troms synes jeg kanskje er det aller verste, for de har få talspersoner her. Der er det snakk om to helt ulike identiteter, og det er snakk om Norges største fylke i areal med en liten befolkning, men med en helt særegen struktur og helt særegne behov som ikke blir ivaretatt. I det andre fylket: Det er snille og greie folk der, og de får til masse flott i Troms, men det er en ubalanse mellom de to fylkene som selvfølgelig vil slå inn også politisk. Dette mener jeg er – jeg tror jeg vil referere til Arbeiderpartiets leder – et makkverk av en reform. Og jeg kan egentlig heller ikke forstå de representantene som i dag etterlyser entusiasme for en tvangsreform uten innhold, og som fylkene har vært imot.