Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2010-06-10:
Saken om en ekstern, uavhengig utredning om jernbaneforbindelse fra Sør-Varanger/Kirkenes til det russiske jernbanenettet som vi har til behandling i dag, er av den største betydning for nasjonale interesser i nord i en infrastruktursammenheng, men ikke minst som et viktig bidrag i en nasjonal satsing for å utvikle nordområdene og samarbeide med Russland, som er særdeles viktig for Norge. Saken er ikke minst viktig for Sør-Varanger og Øst-Finnmark, en region som over de siste 40 årene, og under skiftende regjeringer, har opplevd en fraflytting på 25 pst. Det er derfor av den største betydning at vår nasjonalforsamling faktisk tar inn over seg og forstår at hvis det er slik at nordområdene er et særlig viktig nasjonalt satsingsområde, så er norsk suverenitet og tilstedeværelse i nord av den største betydning. Den beste måten å utøve norsk suverenitet på er gjennom fast bosetting og positiv utvikling av våre lokalsamfunn. Tilsynelatende er komiteen enig om dette, men der stopper også enigheten. Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti støtter en slik utredning, mens regjeringspartiene går imot en utredning og mener den generelle gjennomgang av infrastrukturen som regjeringen har igangsatt i nord, ivaretar dette forslaget. Det burde ikke være så vanskelig for noen å forstå, hvis man vil, hva en generell gjennomgang av infrastrukturbehovet i nord innebærer i forhold til det forslaget vi i dag behandler, om et eget definert og konkret utredningsarbeid av en jernbane mellom Sør-Varanger og hele det russiske jernbanenettet. Når det gjelder det utredningsarbeidet som regjeringen ønsker å gjøre, herunder jernbane, som kan bli mulig en gang på 2020-tallet, tar man til orde for et prosjekt for å bygge opp under tvillingsamarbeidet mellom Kirkenes/Sør-Varanger og Nikel/Pechenga – ergo, et grensesamarbeid mellom grensekommuner, ikke et ord der om en sammenkobling opp mot det øvrige russiske jernbanenettet. I denne saken opplever jeg at regjeringen nok en gang trenerer dette prosjektet på ubestemt tid, og utsetter det langt inn i framtiden. Det er også hevet over enhver tvil at skal et slikt prosjekt komme i gang, må det ha en kost–nytte-effekt, dvs. at russisk næringsliv, aktører som Lukeoil, Severstaal og Norilsk Nikkel blir brukere av en påtenkt godsutskiping fra Sør-Varanger. Det Stortinget eventuelt vedtar i dag, hvis det følger regjeringspartienes innstilling, er som sagt å utsette hele jernbaneprosjektet på ubestemt tid, samtidig som man innsnevrer rammene for framtidige prosjekter. I en tid hvor delelinjeproblematikken ser ut til å få en løsning, hvor Norge og Russland har felles marineøvelser, og samarbeidet for øvrig mellom de to land er godt, setter regjeringspartiene foten ned, går inn for full stopp, og utsetter hele prosjektet. Ser man for øvrig på merknadene, er det kanskje ikke regjeringspartienes behov for en jernbane til Russland som er viktigst. I stedet blir det en dilettantisk debatt om bruken av ord. Er nordområdene et svært viktig strategisk satsingsområde for Norge, eller er nordområdene det viktigste satsingsområdet i utenrikspolitikken? Dette gjør debatten – og behandlingen, slik jeg ser det – både uverdig og ureflektert. De rød-grønne som hevder at nordområdene er det viktigste nasjonale satsingsområdet, stemmer derfor like godt imot hele forslaget. Sannelig er det langt mellom liv og lære og ord og handling, i dagens regjering. Jeg anbefaler komiteens innstilling.