Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-11-30:
Debatten har jo vist en nærmest unison enighet om hovedlinjene i den redegjørelsen jeg la fram, og bred støtte fra alle Stortingets partier til alle hovedlinjene i de norske posisjonene foran Cancún – ikke noe er mer gledelig. Enhver regjering står sterkest i å påvirke i utlandet hvis det er rimelig enighet hjemme om hva man ønsker. Så det er veldig positivt. La meg så prøve å kommentere noen av de tingene som er sagt i debatten. Jeg er veldig glad for det initiativet som Høyre og Fremskrittspartiet tok for å få en slik redegjørelse her, men jeg etterspør bare egentlig litt klarere signaler fra Stortinget for hva man ønsker, for det er ingenting jeg ønsker mer enn å holde denne typen redegjørelser og få debatt om viktige miljøpolitiske spørsmål. Samtidig har vi på regjeringens side fått en veldig klar henvendelse fra presidentskapet om at det ikke ønskes så mange redegjørelser, så det forholder vi oss til. Derfor har ikke jeg planlagt noen redegjørelse om dette, men ingenting er bedre enn å få anledning til å holde en slik redegjørelse. Så var både Marianne Marthinsen og Line Henriette Hjemdal inne på betydningen av FN-sporet. Det finnes jo ikke noe alternativt spor, slik som jeg ser det – det er FN-sporet eller full avsporing. Det er ikke noe annet system i dag som kan skape den normative internasjonale enighet om klimatiltak enn ved å gjøre det gjennom FN, så FN-sporet er det eneste sporet som gjelder. Men det betyr jo ikke at det ikke er lov å kjøre andre tog i tillegg, der det som land gjør på hjemmebane, og også det koalisjoner av villige land kan gjøre på skogsatsing, på klimatilpasning eller på teknologioverføring, selvsagt er viktig. Ingen forbyr jo teknologioverføring fra et land til et annet uten at du har et internasjonalt rammeverk for det. Så, ja, vi må få FN til å være rammen for de internasjonale forhandlingene. Vi må ha avtaler gjennom FN. Vi må også kunne ta enkeltinitiativ på mange andre områder som går lenger enn det det er full enighet om i FN. Så var også Line Henriette Hjemdal inne på den tillitskrisen som ble skapt i København. Det er ingen tvil om at mye tid i år har vært brukt på å gjenoppbygge tillit. Jeg vil bruke anledningen til å gi en veldig sterk honnør til Mexico for det glitrende lederskapet de så langt har vist. Hvorvidt det fører til resultater i Cancún, er for tidlig å si. Men hvis det ikke skulle gjøre det, er det iallfall ikke på grunn av Mexico. Utenriksminister Espinosa og miljøvernminister Elvira har vist en formidabel evne til å skape internasjonal tillit. Det er fantastisk flott å se en så dyktig kvinne også som Espinosa lede forhandlingene på Mexicos vegne. Så vi har gjenoppbygget tillit, og i alle leirer er det aksept for at de under vanskelige forhold gjør en utrolig god jobb. Så spurte Nikolai Astrup om regjeringen har noen egen holdning til hvilke av finansieringsforslagene fra panelet som Stoltenberg og Meles har ledet, som er de beste. Jeg tror vår hovedholdning er at det som det er mulig å samle internasjonal enighet om, vil være bra nærmest uansett hva det er. Samtlige forslag som ligger på bordet fra det utvalget, vil være akseptable for Norge. Vanskeligheten er ikke å velge på øverste hylle, men vanskeligheten er å få en bred nok enighet om noen av disse forslagene overhodet, fordi det alltid mobiliseres innvendinger. Selv små øystater, som for øvrig argumenterer med at de vil gå til grunne hvis man ikke gjør noe med klimaendringene – og det er riktig – kan jo til tider mobilisere f.eks. mot internasjonale avgifter for skipsfart ut fra den begrunnelse at øystater er mer avhengig av skipsfart enn andre land. Så vanskeligheten er å få til enighet, ikke å velge mellom ellers gode forslag. Men det er samtidig også riktig at forslag som har den dobbelte gevinsten, at du både beskatter noe som er klimafiendtlig, eller klimagassutslipp, og samtidig bruker de pengene til noe positivt, som er klimatilpasning eller reduserte utslipp, selvfølgelig er en god ting. Internasjonal avgift på drivstoff til skipsfart eller fly er gode eksempler på det. Astrup spurte også om hva vi gjør på skipsfartssiden. Vi har tatt en rekke initiativ. Norge har lagt fram forslag i forhandlingene. Jeg har skrevet brev til lederen for Den internasjonale maritime organisasjon for å få fortgang i dette, også på kontroversielle områder. Men den store utfordringen her er igjen ikke Norges initiativrikdom, for den er betydelig, men det er å få til et system som alle føler er rettferdig, samtidig. Mange utviklingsland mener altså at det skal være forskjellige betingelser for skip fra utviklingsland i forhold til fra i-land. Vi mener det er et veldig vanskelig prinsipp så lenge en så stor del av den utflaggede flåten jo er i land som er utviklingsland.