trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-11-13:
Jeg gav i forbindelse med et foregående spørsmål, fra representanten Sørensen, en omtale av arbeidet med utredningen av konsekvenser av helårig petroleumsvirksomhet i området Lofoten–Barentshavet. Gjennom det nevnte arbeidet ønsker Regjeringen å få et godt og sikkert beslutningsgrunnlag før vi kan konkludere om det er riktig å gå videre med helårig petroleumsvirksomhet i de nordlige havområdene. I det svaret jeg gav representanten Korsberg 20. mars i år, signaliserte jeg at utredningen ville være ferdig våren/sommeren 2003. Denne tidsplanen er blitt noe forskjøvet, men det ligger likevel an til at utredningen kan oversendes Regjeringen i løpet av høsten 2003. I Sem-erklæringen sier Regjeringen at inntil konsekvensutredningen av helårig petroleumsaktivitet i området Lofoten–Barentshavet, forkortet ULB, er ferdigstilt, blir det ingen ytterligere petroleumsvirksomhet i Barentshavet. Regjeringen står fast på dette standpunkt. Oljeindustrien er selvsagt opptatt av å komme hurtig i gang med aktivitet i dette havområdet, men Regjeringen ønsker altså å ha et godt beslutningsgrunnlag før eventuell beslutning om petroleumsaktivitet i dette området kan fattes. I forbindelse med høringen av forslaget til ULB har man imidlertid i flere av høringsuttalelsene uttalt at utredningen av helårig petroleumsvirksomhet i Lofoten–Barentshavet ikke er et tilfredsstillende grunnlag for å ta beslutninger om framtidig olje- og gassvirksomhet i nordområdene. Det hevdes også at disse beslutningene må avvente den etterfølgende forvaltningplanen for Barentshavet, som også vil omfatte miljøpåvirkningene fra fiskeri, havbruk, sjøtransport og ytre påvirkninger. Regjeringen vil nå avvente sluttføringen av ULB før vi konkluderer endelig om hvilke beslutninger vi vil ta på basis av dette dokumentet, og hvilke beslutninger som må avvente den helhetlige forvaltningsplanen. Det avgjørende for meg er at vi har et tilstrekkelig faglig grunnlag for å kunne si at de aktuelle aktivitetene kan gjennomføres på en forsvarlig måte uten å skade miljøet på det tidspunktet vi gir vår tilslutning til slike aktiviteter.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-11-13:
Det er nok slik at det russiske regelverket, både for oljevirksomhet og det som regulerer hensyn til miljø, på ingen måte har de samme føre var-prinsippene nedfelt som det vi har lagt til grunn for norsk petroleumsvirksomhet og miljøhensyn. Derfor er det viktig for oss at vi har en tett energidialog med Russland, og det har vi klart å etablere. Jeg ser det som veldig viktig både for industriell aktivitet, selvfølgelig, for de selskapene representanten Korsberg nevnte, og også for å kunne ha en teknologioverføring og for en harmonisering av regelverket mellom våre to land, slik at en eventuell russisk petroleumsvirksomhet i Nordvest-Russland vil være innenfor rammen av det vi anser for å være forsvarlig. En harmonisering av regelverket er et mål, men jeg innser selvfølgelig at det er et stykke fram. Men i lys av den energidialogen vi har opprettet, er det et håp om at vi kan få dette til.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-11-13:
Regjeringen legger til grunn en langsiktig og mest mulig stabil aktivitet i petroleumsvirksomheten. Det betyr at vi ønsker å møte næringens forventninger med å tilby prospektive arealer og interessante oppgaver som kan tiltrekke seg ikke bare de to norske selskapenes interesse, men også internasjonale oljeselskapers interesse. Den interessen er ikke bare knyttet til Barentshavet, hvor det er boret 60 hull, hvorav halvparten har vært tørre, og som kommer på en klar tredjeplass når det gjelder forventninger til ressurser i forhold til Norskehavet og Nordsjøen. Regjeringen ønsker altså et skikkelig beslutningsgrunnlag for det den ønsker å få til. Så må jeg minne representanten Korsberg om noe, siden han ønsket å minne meg om et forhold, nemlig at det har skjedd mye i russisk politikk og lovgivning som virker lovende med hensyn til å kunne håpe på en norsk industriell medvirkning, og som også gjør næringsaktiviteten mer forutsigbar i forhold til rammevilkår og skatt. Det åpner veldig interessante muligheter.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2002-11-13:
Jeg har følgende spørsmål til olje- og energiministeren: «Olje- og energidepartementet har i brev av 12. juli fastlagt at kun Nyhamna skal konsekvensutredes vedrørende ilandføring av gass fra Ormen Lange-feltet. Dette skjer på tross av spesifikke råd fra Miljøverndepartementet, SFT, Riksantikvaren og Direktoratet for naturforvaltning om at Tjeldbergodden-alternativet, bør utredes fullt ut på linje med Nyhamna. Hvorfor har ikke Regjeringen sørget for full likeverdig utredelse av to alternativer, slik at Stortinget får en reell valgmulighet?»
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2002-11-13:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er jo kjent at Tjeldbergodden ble valgt bort av operatører, basert på en investeringskostnadsforskjell på rundt 1 milliard kr – eller 1,5 milliarder kr, som statsråden nå bekreftet. Dette ligger likevel godt innenfor de 3 milliarder kr i usikkerhetspåslag i beregningene som forelå da beslutningen ble tatt. I tillegg vet vi at Nyhamna representerer «a green site» hvor man ikke vet omfanget av arkeologiske verdier, og dette øker risikoen med Nyhamna. Mye taler for at kostnadsforskjellen i seg selv ikke tilsier at dette alternativ er betydelig billigere, og dermed utelukker alle andre alternativ. Var departementet klar over dette da konsekvensutredningsprogrammet ble fastlagt?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2002-11-13:
Ifølge lovverket skal aktuelle alternativer konsekvensutredes. Generell praksis har vært at dersom alle parter er enige om at kun ett alternativ er reelt, så blir bare det utredet. Dersom det derimot er gode grunner til at andre alternativer er aktuelle, skal minst ett av disse utredes. Med de mange innsigelser som er kommet fra de instansene jeg nevnte i mitt hovedspørsmål, mener bl.a. kompetansesenteret for konsekvensutredninger at normal framgangsmåte er å konsekvensutrede alternativet Tjeldbergodden. Hva er grunnlaget for at statsråden nå vil endre praksis med å overse andre aktuelle alternativ?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2002-11-13:
«Jeg viser til tidligere spørsmål om utredning av konsekvensene av helårig petroleumsvirksomhet i de nordlige havområder. Svaret var at utredningen skulle være sluttført våren/sommeren 2003. Det ble også svart at avklaring var viktig for selskapene for å få rammebetingelser som sikrer langsiktighet for videre aktivitet. Nå har statsråden meddelt selskapene at dette vil ta mye lengre tid, til tross for at konsekvensutredningen er avsluttet. Hva er årsaken til Regjeringens helomvending i denne saken?»
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2002-11-13:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er enig i at man må ha et sikkert og godt beslutningsgrunnlag, og da kan man jo stille spørsmål om hva som har vært beslutningsgrunnlaget tidligere innenfor norsk olje- og gassvirksomhet. Jeg registrerer også at statsråden ønsker at Statoil og Norsk Hydro skal delta i Barentshavet på russisk side. Da vil jeg stille et spørsmål til olje- og energiministeren: Hvilken miljøkonsekvensutredning er foretatt på russisk side når det gjelder hensynet til miljøet innen olje- og gassutvinning? Vi kjenner alle til de miljøtiltak Norge har vært inne i på landsiden, med flere hundre millioner kroner når det gjelder tiltak mot forurensing fra bl.a. Nikel.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2002-11-13:
Det var mange fine ord, mange gode ønsker og mye håp, men realiteten er vel en helt annen når det gjelder Russland. Jeg vil bare minne statsråden om at Norsk Hydro har vært der i 14 år uten å ha fått noe særlig uttelling. Statoil har også prøvd å få innpass, uten å få noe særlig uttelling. Jeg synes det er betenkelig at det fra norsk side satses på én side av grensestreken i Barentshavet og ikke på den andre siden. Norge er et av de land som har de strengeste miljøkravene når det gjelder olje- og gassutvinning. Dette vil få stor betydning for industrien med fare for tap av arbeidsplasser. Olav Fjell i Statoil har sagt at det blir en halvering av letekostnadene dersom det ikke blir leting i Barentshavet. Situasjonen er vel også den samme for de andre selskapene. Legger statsråden vekt på disse uttalelsene om fare for tap av norske arbeidsplasser og helt nødvendig kompetanse, som blir svært vanskelig å bygge opp igjen?
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-13:
Jeg ønsker å stille følgende spørsmål til barne- og familieminister Dåvøy: «SVs inntrykk er at svært mange er fornøyd med det arbeidet Forbrukerrådet gjør. Etter 1. juli i år ble det foretatt en omorganisering av Forbrukerrådet, der styret får større myndighet. Administrasjonen legger 19. november fram et forslag for styret der det foreslås å redusere antall kontor fra 19 til 10. Dette vil bety en betydelig svekkelse mht. nærhet og lokalkunnskap. Mener statsråden at en ev. halvering av dagens forbrukerkontor er bra for innbyggerne og den samlede regionalpolitikken?»
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-13:
I mitt eget fylke, Nord-Trøndelag, tok jeg en liten sjekkerunde i forbindelse med spørretimespørsmålet. Det er et lite fylke, med 130 000 innbyggere. Kontoret der har 5 000 henvendelser pr. år, av dem skjer 1 000 ved direkte oppmøte på kontoret. Likeens får også 20–30 skoleklasser informasjon om forbrukerpolitikk fra dette kontoret. Jeg mener at det viser at nærhet, det at man har kontorene lokalisert mange steder i landet, er viktig, når man vet at 1 000 henvendelser faktisk skjer ved oppmøte på kontoret og også i forhold til det jeg har nevnt om skoleklasser. Deler statsråden det synet at det har en viss betydning å ha kontorene spredd utover, at ikke alle syns det er greit å ta kontakt pr. telefon? Og likedan, er det ikke viktig at man har kunnskaper om lokale forhold når man skal svare på en del spørsmål? Vi vet jo at man f.eks. i Nord-Trøndelag har langt mer detaljert kunnskap om ulike lokale forhold enn om man ringer eller henvender seg til Oslo, til et landsdekkende kontor, der det vil være vanskeligere å ha den type oversikt.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-13:
Jeg er glad for at statsråden ønsker fleksible løsninger for forbrukerkontorene, bl.a. med de offentlige servicekontorene. Jeg er helt enig. Det som imidlertid bekymrer meg, er at det er et ganske stort tempo når det gjelder den omorganisering som skjer i forhold til at man nå bygger ned en struktur som er velfungerende. Jeg har et spørsmål til statsråden: Er hun villig til å følge nøye med, slik at hun ikke gjør en del forhastede ting nå? Statsråden er tross alt den øverst ansvarlige for forbrukerpolitikk i landet, og jeg håper og vil be om at man følger nøye med, slik at man ikke finner fram til en del forhastede løsninger. Vi i SV er i hvert fall villig til å bruke noe mer penger i lag med Regjeringa dersom det er det som er problemet for å få gode løsninger og en desentralisert struktur. Vil statsråden følge nøye med i denne saken, slik at det ikke skjer noe forhastet som vil være uheldig for forbrukerne og for landet som helhet?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-11-13:
Jeg deler SVs inntrykk av at svært mange er fornøyd med det arbeidet Forbrukerrådet gjør. Organisasjonen fyller en viktig rolle som talerør for forbrukerne, og de driver også en omfattende rådgivnings- og informasjonsvirksomhet. Forbrukerrådet har i dag kontor i alle fylker, riktignok med ett felles for Oslo og Akershus, og i et fylke er det også to kontorer. Kontorene bidrar til å gjøre organisasjonen synlig i mange regioner av landet. På den annen side er kontorene små, og dermed relativt sårbare. Videre er det kostnadskrevende med mange små enheter spredd over hele landet. Jeg er kjent med at styret i Forbrukerrådet for tiden vurderer hvordan det forbrukerpolitiske arbeidet best kan ivaretas, gitt den ressursrammen organisasjonen disponerer. Som forbrukerminister finner jeg det riktig å avvente å kommentere eventuelle omorganiseringsforslag inntil styret har behandlet saken. Jeg er heller ikke før nå kjent med administrasjonens innstilling, som Ryan her henviser til. Det vil være viktig når styret har hatt sitt møte, å se på premisser og begrunnelser for styrets konklusjon, som jeg ennå ikke kjenner. Spørsmålet handler etter min mening ikke primært om antall kontorer, men om hvordan tilbudet til forbrukerne best kan ivaretas. Jeg vil her peke på at nesten alle henvendelsene til Forbrukerrådet i dag skjer via telefon og andre fjernkommunikasjonsmidler. Forbrukerrådet er, så vidt jeg kan bedømme, i ferd med å foreta en nødvendig og positiv modernisering av organisasjonen, der ny informasjonsteknologi og nye og bedre serviceløsninger vil stå sentralt. Ønskeligheten av lokal tilstedeværelse, slik dagens forbrukerkontor fungerer, må veies opp mot andre hensyn, som økonomi og kvalitet på tjenestetilbudet. Det er i dette perspektiv og ikke primært i en distriktspolitisk tautrekking at spørsmålet om antall og plassering av lokalkontorene hører hjemme. Jeg kan ikke gi noe nærmere svar på representanten Ryans spørsmål før jeg har sett styrets vurdering, håndtering og resultat.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-11-13:
Jeg er enig med SVs representant i at det er viktig at vi har kontorer spredd over hele landet. Jeg vet ikke så veldig mye om Forbrukerrådets planer pr. i dag, men jeg har likevel lyst til å si at materiell også kan bringes ut via andre kanaler i dag. Internett spiller en viktig rolle i denne sammenheng. De har også fra Forbrukerrådet i år lansert en ny nettportal som gir en oversiktlig inngang til svært mye godt forbrukerstoff på nettet. En annen kanal, som jeg har tatt til orde for, kan være de offentlige servicekontorene, som vi har svært mange av i hele landet, og Forbrukerrådet har selv kommet til at de offentlige servicekontorene kan spille en rolle i informasjonssammenheng. Vi ser derfor at Forbrukerrådets kontorstruktur i noen sammenhenger kanskje kan kompenseres ved at man søker et tettere samarbeid med de offentlige servicekontorene, og da vil jo noe av den informasjonen faktisk komme enda nærmere brukerne i dag. Det er litt av dette bildet vi også må ha med, og som jeg vet at styret også jobber med.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-11-13:
Svaret på det er ja. Denne saken kan man egentlig ikke si er veldig forhastet, den har vært diskutert i flere år, og allerede i fjor stod det en god del i Barne- og familiedepartementets budsjett om dette. Jeg svarte også på spørsmål i forbindelse med budsjettdebatten i Stortinget i desember, der jeg også ble spurt om antall forbrukerkontor. Det vi skal være klar over, er at i de nye vedtektene for det nye styret så heter det at store endringer i forbrukerkontorene skal forelegges en grundig politisk behandling. Det vil også bli gjort dersom styret i dette tilfellet kan komme til å foreslå nedleggelse av kontorer. Likevel sa jeg i den debatten i desember i fjor at det er viktig, i tråd med den utviklingen vi har hatt, også å se på en modernisering og en organisasjonsstruktur og andre måter å jobbe på, og hvis vi her har en del strukturer i kommunene våre som kan brukes til at kanskje noe av informasjonen kommer noe nærmere brukerne, synes jeg faktisk det vil være en enda bedre utvikling enn å ha status quo, men jeg skal følge godt med.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-11-13:
Jeg kjenner ikke til dette forslaget fra Sverige. Jeg kjenner heller ikke detaljene i den svenske ekteskapsloven, og hvorvidt den f.eks. tar høyde for at også internasjonale forpliktelser skal overholdes. Det kan jo tenkes at det muligens ligger noe der. Vi har i hvert fall sett på dette, også fra den juridiske siden. Men poenget må være at dersom et ekteskap er inngått ved tvang, at det ikke foreligger samtykke, skal det også anses ugyldig i Norge. Vi legger nå til rette for at det skal kunne gjøres ugyldig på en enkel og lettvint måte, hvilket ikke har vært tilfellet tidligere.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-11-13:
Det er selvfølgelig viktig at vi følger med i hvilke lovendringer som foreslås i de andre nordiske landene. Vi har et utstrakt samarbeid i Norden både når det gjelder kjønnslemlestelse og tvangsekteskap – så selvsagt skal jeg følge med. I tillegg må jeg si at jeg er ganske stolt av at vi fra Regjeringens side har lagt fram en ny plan mot tvangsekteskap, som både innebærer regelverk og lovendringer på dette området. Kanskje vil et annet viktig lovforslag, nemlig det med å innføre ubetinget offentlig påtale i saker som omhandler tvangsekteskap, her lette ganske mye, og vil kunne gjøre at vi får saker der kvinner eller gutter selv som er blitt tvangsgiftet, ikke våger eller tør å reise sak. Så jeg tror at med de lovendringsforslagene og regelendringene som ligger i vår handlingsplan, skal vi få bukt med dette på en mye mer offensiv måte. Jeg er glad for at denne regjeringen har tatt disse initiativene, og at Stortinget kanskje støtter alt som ligger her.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-11-13:
Forskriftene som har regulert adgangen til å delta i fisket etter torsk i gruppe I, har stilt et krav om tidligere aktivitet for å få delta. Kravet har med hensikt vært satt lavt, og har de siste årene vært at man må ha fisket 15 pst. av kvoten på torsk i ett av de to foregående årene for å få adgang året etter. Kravet til aktivitet er således satt meget lavt, i henhold til de kvoter som mange mener er lave. Likevel har forskriftene hatt en adgang til å gi dispensasjon fra aktivitetskravet i visse tilfeller, bl.a. ved sykdom. Denne adgangen har vært oppstilt nettopp for å ta høyde for at enkelte kunne komme i en situasjon hvor de ikke klarte å oppfylle kravet. På grunn av at kravet til aktivitet har vært satt lavt, har imidlertid dispensasjonsadgangen blitt praktisert strengt. De som ikke har oppfylt kravet på grunn av sykdom, har normalt måttet vise til sykmelding som har vært av en slik varighet at det har fratatt dem muligheten til å oppfylle kravet om å ha fisket et visst kvantum i ett av de to foregående årene. I den senere tid har vi lagt om praksis og lempet noe på kravet om at det må foreligge en konkret sykmelding. Vi har lagt til grunn at legeerklæring i spesielle tilfeller kan være tilstrekkelig dokumentasjon på sykdom. Det må understrekes at sakene vedrørende dispensasjon fra aktivitetskravet på grunn av sykdom er kompliserte og har ofte en meget sammensatt problematikk. Det vil derfor være vanskelig å sammenligne sakene med hverandre, som representanten Arnesen viser til med henvisning til presseoppslag i den senere tid. Ved behandlingen av disse sakene blir det foretatt en konkret og skjønnsmessig vurdering i hvert enkelt tilfelle, for å avgjøre om vilkårene for dispensasjon anses oppfylt. Dersom det er sannsynlig at sykdom har forhindret oppfylling av aktivitetskravet, har det gitt grunnlag for dispensasjon. Til orientering kan jeg også opplyse at jeg fra og med 2002 har fjernet kravet om at man må vise til tidligere aktivitet for å delta i torskefisket. Dette vil bl.a. ha som konsekvens – og det er det representanten Arnesen spør om – at man for fremtiden ikke vil få slike saker som det det blir vist til i spørsmålet fra representanten Arnesen.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-11-13:
Den beskrivelsen av konsekvensene av at folk blir syke av å drive et hardt yrke som fiskeryrket, som representanten Arnesen gav, er jeg enig i. Når det så gjelder den konkrete saken, at noen har mistet muligheten til å fortsette i yrket og har mistet rettigheter på grunn av sykdom, har praksis vært at man måtte kunne forelegge en sykmelding som sannsynliggjorde det. Jeg har, nettopp med henblikk på en imøtekommelse i tråd med det som representanten Arnesen ønsker, endret regelverket etter at jeg kom i departementet. Samtidig har jeg registrert de utsagn og de saker som har vært presentert i media. Jeg kjenner til at Sivilombudsmannen har behandlet enkeltsaker etter klage, og at Sivilombudsmannens konklusjon i én sak har vært at de ikke har funnet holdepunkter for at departementet på rettslig grunnlag kan kritiseres for avslaget på dispensasjon, og at departementet synes å ha foretatt en forsvarlig vurdering av sakens opplysninger i forhold til forskriftsbestemmelsene som gjaldt på det tidspunktet.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-11-13:
Jeg ser fristelsen til, både for en statsråd og for andre, i mange saker å kunne foreta en omkamp i forhold til de beslutninger som er fattet enten av den politiske ledelsen som har vært i et departement tidligere, eller beslutninger som er fattet i et direktorat og fattet etter beste skjønn og ut fra det regelverket man har hatt. Jeg har tatt konsekvensen av at jeg følte behov for å endre regelverket, og det gjelder for de sakene som oppstår nå. Jeg støtter meg også til de saker jeg har gått inn i, og jeg refererte til en konkret sak hvor Sivilombudsmannen har vært inne og foretatt sin vurdering av den beslutning som ble fattet i sin tid, i 1999, i departementet, og at de ikke kritiserer den, men sier at den er foretatt etter et skjønn som er forankret i regelverket. På det grunnlaget har jeg forholdt meg til det.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-11-13:
Som stortingsrepresentant Elvik viser til, er det ikke mer enn ca. 14 dager siden virksomheten på Myre gikk konkurs. Det tar gjerne – det viser all erfaring – noe tid for å få nye eiere til å overta virksomhet eller bestemme hva annet som kan gjøres framover. Det betyr likevel ikke at vi ikke fra departementets side er årvåkne. Jeg har allerede hatt et møte med representanter for Øksnes kommune og for Nordland fylkeskommune og et annet møte med representanter for Nordic Sea Holding AS. Det er fremdeles uklart hva som vil skje. All erfaring viser også at det ikke er unaturlig etter to uker. Erververstillatelse og konsesjon for de to trålerne ble gitt til de nåværende eierne, Nordic Sea Holding AS, for at trålerne skulle sikre råstoff til anlegg i Øksnes. Inntil det skjer en avklaring om en eventuell ny drift av fiskerivirksomheten på Myre, vil leveringsforpliktelsene for trålerne stå ved lag. Jeg vil også gjøre oppmerksom på at Nordic Sea Holding ikke har søkt om dispensasjon fra leveringsbetingelsene, slik som stortingsrepresentant Åsa Elvik påstår. I så måte bygger spørsmålet på sviktende forutsetninger. Nordic Sea Holding har i møte med meg derimot gjort det klart at de vil oppfylle leveringsforpliktelsene for de to trålerne. Når det gjelder fremtidig drift ved Myre Fiskeindustri, er det også grunn til å minne om at direktoratets undersøkelser viser at omfattende utbedringer må til for at virksomheten skal oppfylle gjeldende krav til hygiene og trygg mat. I den sammenheng kunne det kanskje være grunn til å si at generelt kan jeg opplyse at driftsgrunnlag som er fundamentert på dispensasjon fra gjeldende forskrifter, vil være tidsavgrenset, vil være kortvarig og vil være tuftet på en grundig undersøkelse i hver enkelt sak, hvilket også er gjort i denne saken og som ligger til grunn for at selskapet fant å melde oppbud. Men det er viktig å ha dette klart for seg, fordi vi skal sikre produksjon av matvarer under hygieniske, betryggende forhold, og for ikke å gi konkurransemessige fordeler til virksomheter som ikke fyller kravene i forskriftene, sammenlignet med virksomheter som har investert for å imøtekomme gjeldende krav. Jeg vil her vise til innskjerping av regelverket for hygiene og kvalitet ved produksjon av mat for det internasjonale markedet. Vi mener alvor, dette har vi innskjerpet, og reglene i EØS-avtalen er tuftet på internasjonale standarder, og det åpner ikke for dispensasjon uten i helt spesielle tilfeller. Men når det gjelder trålerne, bygger altså spørsmålet på sviktende grunnlag. Selskapet har ikke søkt om dispensasjon, slik det blir hevdet.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-11-13:
Jeg må med respekt si at jeg er overrasket over at representanten Elvik her opplyser at hun er kjent med at det som hevdes i spørsmålet, og som ligger til grunn for spørsmålsstillingen, er feil. Jeg er overrasket over at spørsmålet opprettholdes, for det er med på å bidra til uro i lokalsamfunnet. Jeg blir en smule oppgitt over at man bidrar til å skape usikkerhet i et lokalsamfunn som Myre, gjennom å stille spørsmål som representanten her vedstår seg at hun er kjent med er stilt på sviktende grunnlag. Jeg holder fast på at leveringsbetingelsene ikke er brutt. Selskapet har i møte med meg senest i går gjort det helt klart at de ønsker å opprettholde leveringsbetingelsene. Det gir da ikke noe annet grunnlag for meg enn å registrere det. Jeg har innskjerpet i møte med kommunen, fylkeskommunen og selskapet så vel som offentlig i media at vi ikke har noen planer om å svekke leveringsforpliktelsene for disse to trålerne.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-11-13:
Ja, jeg er bekymret i ethvert tilfelle hvor en hjørnesteinsbedrift går over ende og får problemer. Men både selskapet og andre aktører forsikrer om at man arbeider intenst med å avklare situasjonen. Det er meget kort tid siden dette skjedde, og det er rimelig at partene får en tid til å områ seg når situasjonen ble som den ble, og som ble utløst av at vi vil ha matvareproduksjon under trygge vilkår. Men ved å holde fast på spørsmålet slik det er utformet, bygger det fullt og helt på den forutsetning at det er søkt om dispensasjon fra leveringsforpliktelsene. Jeg ønsker å understreke meget sterkt at fra min side som forvalter denne delen av virksomheten, nemlig leveringsforpliktelsene, er det ingen grunn til å reise tvil. Jeg har uttalt både offentlig og overfor kommunale og fylkeskommunale myndigheter og aktørene at det ikke er aktuelt å svekke den. Da føler jeg at de som forsøker å tegne et bilde av at det er usikkerhet rundt det, bidrar til å skape ytterligere usikkerhet i lokalsamfunnet, og det synes jeg lokalsamfunnet skulle være spart for. Jeg håper derfor at vi for ettertiden kan være enige om at spørsmål i spørretimen til fiskeriministeren skal bygge på realiteter og ikke på en situasjon som er feil.
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-13:
Eg tillet meg å stille fiskeriministeren følgjande spørsmål: «30. oktober 2002 vart det begjært konkurs ved Myre Fiskeindustri AS. 156 tilsette mista jobben sin. Det er no kjent at morselskapet til Myre Fiskeindustri og Nordic Sea Trawlers, Nordic Sea Holding, har søkt om dispensasjon for leveringsforpliktingane til Øksnes. Staten har gjennom ulike selskap aksjemajoritet til Nordic Sea Holding. Kva har statsråden gjort, og kva vil han gjere for å sørge for at desse trålarane skal halde fram å levere i Øksnes, og for at industriverksemda skal halde fram?»
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-13:
Det er rett, som statsråden seier, at selskapet ikkje har søkt om dispensasjon frå leveringsforpliktingane. Det har eg blitt klar over i etterkant av at spørsmålet var levert. Det var ein feil i eit notat som eg hadde tilgang til. Men eg meiner at dette ikkje er ein berande premiss for spørsmålet, for spørsmålet er kva statsråden ønskjer å gjere for å sørgje for at trålarane kan halde fram med å levere i Øksnes, og kva han eventuelt vil gjere for at industriverksemda skal halde fram ved eit eigarskifte. Det er eit berande vilkår i den konsesjonen som er gitt, at dette er knytt til levering og foredling. Dette er eit vanleg vilkår langs kysten, men vi kjenner dessverre til at vilkåra ikkje blir handheva i departementet, med tragiske konsekvensar, vil eg påstå. Til dømes i Bø kommune, som eg kjenner veldig godt, har det vore eit identisk tilfelle. Trålaren blei seld med vilkår om levering og foredling utan at dette blei handheva i departementet. Vil statsråden handheve dette vilkåret, eller er dette berre eit papirvilkår?
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-13:
Eg meiner framleis at dette ikkje var ein berande premiss for spørsmålet, for om statsråden ønskjer at vi skal ha ei vidare industriverksemd i Øksnes, er det likevel nøydt til å skje eit eigarskifte. Så om premissen er feil, som statsråden seier, er ikkje det den berande premissen for spørsmålet. Spørsmålet er kva statsråden vil gjere for å sørgje for at eigarskiftet fører til at det framleis blir industriverksemd i Øksnes. Det spørsmålet meiner eg framleis står ved lag. Der har statsråden ei rekkje verkemiddel, m.a. fordi staten har eigarmajoritet i dette selskapet og på den måten kan foreta seg ting. Så har vi sjølvsagt vilkåra som er knytte til leveringsforpliktingane. Dette er altså eit vennlegsinna spørsmål for at statsråden skal få lov til å seie kva han har gjort, og kva han her vil fortsetje å gjere. At den eine premissen er feil, meiner eg ikkje riv grunnen unna spørsmålet. Det er bekymring i Myre-samfunnet, uavhengig av om den premissen som statsråden peika på, er feil.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-13:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til arbeids- og administrasjonsministeren: «Daghøyskolen i Sarpsborg fungerer meget bra for mange arbeidsledige. Mange får tilbake troen på seg selv og kommer tilbake til et aktivt arbeidsliv. Daghøyskolen er ikke godkjent som kompetansebyggende, og godkjennes derfor ikke av Aetat som yrkesrettet attføring. Jeg har fått henvendelse fra flere som går på Daghøyskolen, men som må slutte. Dette er uheldig og utelukker mange som har mulighet til å få økt livskvalitet og komme tilbake i jobb. Hva kan gjøres for at denne type tiltak blir godkjent?»
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-13:
Hva man vurderer som hensiktsmessig, og hva man legger i det som gir formell yrkeskompetanse, er kanskje ulikt fra et Aetat-kontor til et annet. Det som skjer på Daghøyskolen i Sarpsborg, er at elever, unge mennesker, som ikke har greid å fullføre et skoleløp, som ikke har greid å gå på skolen, hver dag greier å møte opp, få økt sin livskvalitet. Det i seg selv mener jeg er kompetanse – det å kunne greie å gå på jobb hver dag, gå til skole hver dag, få kompetanse. Dette vurderes ulikt, som også statsråden var inne på, fra det ene kontoret til det andre. Det virker ganske vilkårlig hvem som får godkjent denne ordningen og ikke. Hva vil statsråden gjøre for at praksisen blir mer lik? Og hva mener statsråden er realkompetanse?
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-13:
Jeg er veldig enig med statsråden når han sier «enkeltbrukernes behov» og «individuell vurdering». Det er også klart at utgangspunktet må være hva man selv ønsker, og hva man selv evner. Jeg skal ta et helt konkret eksempel: Det datakortet som statsråden selv var inne på, får man på Daghøyskolen i Sarpsborg. Det koster ingenting. Aetat henviser brukere til IT-Akademiet isteden, hvor det samme datakortet koster over 70 000 kr, til tross for at brukerne selv ønsker å gå på Daghøyskolen. Mener statsråden at dette er god samfunnsøkonomi? Mener ikke statsråden at individets rett også skal gjelde her?
Victor Norman (Høyre), 2002-11-13:
Jeg har ikke som mål at man skal få en lik praksis i behandlingen av ulike mennesker. Som jeg sa i mitt første svar, er det ikke slik at Aetat lokal ikke kan godkjenne kurs ved Daghøyskolen i Sarpsborg. Tvert imot, det har de gjort i konkrete tilfeller. Men det som er vår politikk, er for det første at vi skal delegere skjønnsmessig ansvar til Aetat lokal, og for det andre at det som skal skje i de lokale Aetat-enhetene, er at man skal få en vurdering av enkeltbrukernes behov på enkeltbrukernes premisser og vurdere ulike typer opplærings- og skoleringsløp i forhold til den enkeltes behov og de tilbud som finnes. Da vil det måtte foretas en individuell vurdering i hvert enkelt tilfelle, og da er ikke målet at alle skal få tilgang til den samme skolen, men at alle skal ha krav på å få et tilbud som er tilpasset deres individuelle behov. Det er nettopp det Aetat lokal i Sarpsborg har forsøkt å gjøre.
Victor Norman (Høyre), 2002-11-13:
Jeg kan ikke gjøre stort annet enn å gjenta det jeg sa: Aetat lokal har benyttet Daghøyskolen i enkelte tilfeller og har funnet det lite hensiktsmessig i andre tilfeller. Da har de lagt vekt på både å prøve å imøtekomme enkeltbrukernes behov, og også hva som anses av dem som riktig i de individuelle tilfellene. Der har de bl.a. også lagt vekt på både formalkompetanse og det reelle innhold som tilbys i utdanningen. Her er altså utøvd et lokalt individuelt skjønn, som i noen tilfeller har hatt som konsekvens at man har benyttet seg av Daghøyskolens tilbud, og i andre tilfeller har hatt som konsekvens at man ikke har gjort det. Og jeg ser ikke at det foreligger noen omstendigheter som taler for at man her skulle overprøve det skjønn.
Victor Norman (Høyre), 2002-11-13:
Det er riktig, som representanten Andersen poengterer, at vi i Norge sliter med altfor høye tall hva branner angår. For materielle tap som følge av branner i Norge var det for noen år siden en reduksjon i de totale skadeutbetalingene, men utviklingen viser nå en stigende tendens, og for 2001 var de samlede utbetalinger på ca. 4 milliarder kr. Vi ligger lavest i Norden når det gjelder det samlede antall elbranner pr. million innbygger – men det er mager trøst. Tallet er klart for høyt. Det er derfor ikke til å komme bort fra at elektrisk forårsakede branner er et alvorlig problem både i Norge og i andre land. St.meld. nr. 41 for 2000-2001, lagt frem av den forrige regjeringen, satte ambisiøse mål for å redusere antall omkomne og materielle tap som følge av brann i Norge for femårsperioden 2001–2005. Dette er mål som jeg er opptatt av å følge opp, og arbeidet må gjøres på flere fronter. Elektrisitetssikkerhet er en viktig del av det brannforebyggende arbeidet. Som følge av St.meld. nr. 17 for 2001-2002, som Stortinget nylig har behandlet, vil det brannforebyggende arbeidet bli ytterligere styrket ved at vi får et nytt direktorat for beredskap og sikkerhet. Når det gjelder tilsyn med elektriske anlegg i boliger, gjennomfører det lokale eltilsynet stikkprøvekontroller av det elektriske anlegget i 90 000–100 000 husstander hvert år. Det innebærer at det i gjennomsnitt føres kontroll med hver husstand hvert 20. år. Kontrollene er basert på en risikovurdering av boligene, dvs. at det er de mest utsatte som prioriteres. Store omstillinger både i det private elmarkedet og på myndighetssiden nødvendiggjør en gjennomgang av kontrollen med elektriske anlegg. Jeg er i disse dager i ferd med å vurdere ressursbruken og organiseringen av det lokale eltilsynet. Hyppighet, omfang og organisering av tekniske kontroller vil bli nærmere vurdert i denne gjennomgangen, herunder full teknisk kontroll av elanlegget i alle husstander med bestemte intervaller. Jeg mener imidlertid at andre virkemidler også er viktige i kampen for å unngå materielle tap og omkomne som følge av brann. I denne sammenheng vil jeg påpeke informasjon og holdningsskapende arbeid. Dette er noe vi i dag arbeider aktivt med gjennom seminarer, kampanjer og andre tiltak rettet mot allmennheten og spesielle målgrupper. Blant tiltak for å redusere boligbranner med elektrisk årsak kan jeg spesielt nevne at det planlegges en fellesnordisk kampanje mot branner som følge av tørrkoking på elektriske komfyrer. Denne vil omfatte både tekniske tiltak samt informasjonstiltak rettet mot særlig utsatte grupper. Jeg er for øvrig kjent med at Direktoratet for brann- og elsikkerhet for 2003 planlegger en egen kampanje kalt «Boligsikkerhet», som også skal innbefatte tiltak som retter seg mot slokking av branner, f.eks. sprinkleranlegg i visse typer boliger. Jeg vil på hensiktsmessig måte komme tilbake til Stortinget med en nærmere redegjørelse for organiseringen av tilsynet med elektriske anlegg i boliger.
Victor Norman (Høyre), 2002-11-13:
Jeg setter stor pris på spørsmålet. Og som jeg sa, holder vi på å se på organiseringen av det lokale tilsynet, herunder vurderer vi også frekvensen i kontrollene. Så jeg synes innspillene er av stor interesse. Samtidig har jeg lyst til å peke på at det er andre sider ved branner med elektrisk årsak som kanskje bør ha vel så høy prioritet som kontroll med ting som har med selve det elektriske anlegget å gjøre. I 2001 omkom i Norge 9 mennesker i branner som skyldtes tørrkoking. Det var 9 av totalt 16 som omkom i elektrisk forårsakede branner. Men av de elektrisk forårsakede branner i fjor var det ingen branner forårsaket av feil i det elektriske anlegget som førte til død. Det betyr at når jeg sier at vi må gi prioritet til arbeidet med å få ned antallet branner som skyldes andre ting knyttet til det elektriske anlegget enn feil på anlegget i seg selv, håper jeg også at representanten Andersen er enig i det.
Victor Norman (Høyre), 2002-11-13:
Jeg vil få lov til å takke for den kommentaren. Jeg vil bare tilføye en liten ting til slutt: I denne gjennomgangen av hvordan vi skal organisere tilsyn og få økt tilsynsfrekvens, tror jeg også det er behov for å få en litt mer helhetlig tilnærming til tilsyn knyttet til brannforebyggende arbeid i boliger, og spesielt at man får en sterkere kobling også mot feierfunksjonen og andre funksjoner som er viktig i et helhetlig forebyggende brannarbeid i forhold til boliger.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2002-11-13:
Jeg tillater meg å fremføre følgende spørsmål til arbeids- og administrasjonsministeren: «På tross av en bred innsats de senere årene for å få ned antall branner i Norge troner landet fortsatt på toppen av internasjonal brannstatistikk. Ifølge «World Fire Statistics» utgjør de økonomiske tapene ved branner 0,30 pst. av BNP i Norge, langt mer enn i noe annet land. Tilsvarende tall for Japan er 0,09, Finland 0,15, USA 0,11 og Danmark 0,20. Branner er et alvorlig samfunnsproblem. Strømfeil utgjør nær 50 pst. av brannårsakene. Bør ikke alle husstander få utført en kontroll av elanlegget minst hvert 5. år?»
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2002-11-13:
Jeg takker statsråden så mye for svaret. Jeg vil bare først få nevne at både ansvarlig direktorat og regjering og storting de senere årene etter mitt syn har gjort så godt de har kunnet for å få Norge bort fra branntoppen. Så mitt spørsmål er ikke ment som noen kritikk mot noen parter, men det er ment å være et mer saklig og konstruktivt innspill i denne debatten. Etter å ha vært saksordfører for en del saker på dette området føler jeg et visst ansvar for å ta opp dette saksfeltet når aktuelle anledninger byr seg. Det er dessverre slik at det ser ut som at samme hva alle gode krefter gjør i denne sammenheng, uteblir de store positive effektene. Det er nedslående, synes jeg, men vi må selvsagt ikke gi opp. Jeg tror bestemt at et tilbud om økt tilsynsfrekvens og en bedre kvalitetskontroll av elopplegget i spesielt eldre bolighus er en vei å gå i denne sammenhengen. Statsråden sa at det tok 20 år mellom hver gang vi får et slikt tilsyn, mitt forslag er at dette må maksimalt ta fem år.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2002-11-13:
Ja, jeg skal si meg ganske godt fornøyd med det svaret jeg har fått fra statsråden her i dag. Det har vært slik de siste årene at det har vært fattet flere vedtak her i Stortinget om nye målsettinger, nye strategier og tiltak som var ment å skulle være med på å redusere antall branner i Norge. Da blir det jo noe nedslående når vi fortsatt befinner oss på toppen av internasjonale brannstatistikker. Vi har hatt en periode på 20–30 år hvor vi på en måte kunne ha abdisert fra denne branntoppen, men det har vi altså ikke klart. Vi vet altså at feil bruk eller feil ved elinstallasjoner i bolighus er en viktig brannårsak. Her har vi definert en klar årsak, og da må vi også være villig til å sette inn målrettede tiltak. Og siden statsråden sier at de skal vurdere også det med frekvenshyppigheten i tilsynet, skal jeg si meg godt fornøyd med svaret fra statsråden.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-11-13:
Mitt spørsmål går til den ærede sosialminister: «I en større kommune er jeg blitt gjort oppmerksom på utlysning av stillinger i helse- og sosialsektoren der de fleste stillinger er utlyst som 10, 20, 30 og 40 pst. stillinger. Til et bokollektiv søkes 6 hjelpepleiere/omsorgsarbeidere, alle i 10,33 pst. stilling. Vi vet dessuten at mange omsorgsarbeidere ønsker seg 100 pst. stillinger. Hva kan statsråden gjøre med denne ekstreme deltidsproblematikken i omsorgssektoren?»
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-11-13:
Jeg takker statsråden for svaret. Hun synes å være på linje med meg i at det er svært uheldig med disse lave brøkstillingene i omsorgssektoren, noe som vil gi som resultat at de pleietrengende og særlig de senil demente må forholde seg til langt flere personer enn de burde gjøre. Slik jeg ser det, vil fjerning av disse små brøkstillingene være et av de viktigste tiltak en kan gjøre for å få til bedre rekruttering av omsorgsarbeidere. Det er jo en håpløs arbeidssituasjon for omsorgsarbeidere som er avhengig av en inntekt en kan leve av, å måtte ta til takke med brøkstillinger helt ned mot 10 pst., og dermed måtte forholde seg til et stort antall arbeidsgivere for å overleve. Når kommunene praktiserer så små brøkstillinger, skyldes det, tror jeg, i hovedsak at grunnbemanningen er for lav i våre omsorgsinstitusjoner. Det kan i hvert fall statsråden gjøre noe med. Mitt oppfølgingsspørsmål blir da som følger: Vil sosialministeren gripe inn overfor kommunene og påse at det rett og slett ikke tillates å avertere deltidsstillinger på under 50 pst. i våre omsorgsinstitusjoner? Denne saken har også et viktig likestillingsaspekt.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-11-13:
Jeg takker igjen statsråden for svaret. Jeg er klar over at administrering og ansettelse av personell og slike ting er et kommunalt ansvar. Men det er mitt ansvar, og det er også sosialministerens ansvar, disse brøkstillingene, som gir som resultat uheldige situasjoner for pasientene og særlig de senil demente, med utagering hvis man må forholde seg til flere personer enn strengt tatt nødvendig. Jeg ser så alvorlig på dette at det må gjøres noe så raskt som mulig for å få stoppet denne utviklingen, hvor vi ser avertert stillinger helt ned til 5 pst. Vil statsråden, om nødvendig, ta initiativ til å endre loven på dette punkt, slik at man får stoppet den utviklingen som har vært på gang, og som er blitt mer ekstrem for hvert år som har gått?
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-11-13:
Representanten Alvheim tar opp et problem som også departementet og jeg er bekymret over. Mye av personellet i pleie- og omsorgssektoren arbeider deltid. En studie av arbeidstid og undersysselsetting blant hjelpepleiere og omsorgsarbeidere som FAFO nylig har gjennomført, viste at et stort omfang deltidsansettelser har store negative konsekvenser for tjenestekvaliteten og effektiviteten. Deltidsansettelser kan også vanskeliggjøre rekrutteringen og svekker arbeidsmiljøet. 28 pst. av hjelpepleierne og omsorgsarbeiderne i undersøkelsen jobbet deltid og ønsket å jobbe mer. Hovedbudskapet i rapporten fra FAFO er at både arbeidsgivere, brukere og en stor andel av de ansatte vil være tjent med en personalpolitikk som baserer seg på hele stillinger og store deltidsstillinger. Årsaken til den høye andelen deltidsarbeidende er sammensatt. Det handler bl.a. om kompetanse i forhold til arbeidstidsplanlegging/turnusplanlegging og ledelse. Det handler også til en viss grad om begrensninger i lov- og avtaleverket, og at enkelte arbeidstakere ut fra hensynet til familie og av andre grunner ønsker å arbeide deltid. Blant annet ønsker mange i hele turnusstillinger å arbeide mindre i helger. Dette fører til behov for å fylle opp helgevaktene med deltidsstillinger. Det er kommunen som arbeidsgiver som har ansvaret for rekruttering, bemanning og organisering av kommunens tjenester. I noen grad er kommunene bundet av rammer som settes av lov- og avtaleverket. Arbeids- og administrasjonsdepartementet har nedsatt et eget utvalg, Arbeidslivslovutvalget, for å gjennomgå arbeidstidsbestemmelsene i arbeidsmiljøloven. Problemstillinger knyttet til skift- og turnusarbeid i pleie- og omsorgssektoren inngår som en del av utvalgets drøftinger. Utvalget skal legge frem sitt arbeid 1. desember 2003. Jeg vil følge arbeidet og oppfølgingen nøye. Departementet har løpende og formalisert kontakt med Kommunenes Sentralforbund om arbeidet med utfordringene i den kommunale helse- og sosialtjenesten. Jeg vil i samarbeidet fremover også ha stor oppmerksomhet på deres ansvar for situasjonen og for å bidra til å snu utviklingen. Regjeringen skal våren 2003 legge frem en melding for Stortinget om kvalitet og innhold i eldreomsorgen. I denne meldingen vil jeg gi problemstillingene knyttet til rekruttering, bemanning, turnus og organisering en bred omtale.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-11-13:
Dette er et arbeidsgiveransvar. Det ligger til kommunene. Og det burde også være i kommunenes interesse å unngå så mange deltidsstillinger. Jeg er helt enig med representanten Alvheim i at dette dreier seg om både kvalitet og kontinuitet. Det som er viktig, er at denne type små stillinger ikke må hindre at de som ønsker det og kan, får økt sin deltidsstilling. Jeg gjentar at dette er et arbeidsgiveransvar. Det tilligger kommunene.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-11-13:
Dette vil jeg ta opp med KS i de naturlige samtalene som vi har. I tillegg har vi Arbeidslivslovsutvalget, som nettopp også har dette som mandat. Jeg er helt enig med representanten Alvheim. Min holdning er veldig klar: Det bør være størst mulige deltidsstillinger og i de fleste tilfellene også hele stillinger, men det er arbeidsgiverne som må ta ansvar. Men jeg ser også et annet aspekt og en annen vinkel. Det går på rekrutteringssituasjonen, og det er mange som ønsker å jobbe deltid, og som bare kan jobbe deltid, og som ikke ville ha vært i arbeid hvis ikke dette hadde vært mulig. Så det er en vanskelig, kompleks situasjon, men jeg er helt på linje med Alvheim i den overordnede problemstillingen.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2002-11-13:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Ved omregistrering av bil hos Statens vegvesen er det umulig å betale avgiften med kontanter eller kort. Det eneste som godtas, er kvittering stemplet i bankskranke. Vil statsråden sørge for at denne byråkratiske og meget tungvinte betalingsordningen kan gjøres normal?»
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2002-11-13:
Jeg takker for svaret, og jeg er nå glad for at statsråden vil ta opp det kronglete systemet som er i dag. Folk forstår ikke systemet. Når en kan betale både prøveskilt og førerkort, og det står en terminal ved siden av skranken, er det ufattelig at folk – og disse har ikke bil, for de skal jo registrere bil – skal få et innbetalingskort og må reise ned til sentrum og gå i banken, og så må de betale et høyt gebyr i banken for å få stempel, for så atter å måtte reise tilbake til Biltilsynet. Dette er for tungvint. Hvor lang tid vil det gå før eventuelt statsråden kan få til en litt mer kurant løsning? Det vil også halvere antallet ekspederinger på Biltilsynet når det gjelder omregistrering av bil. I dag må hver eneste én inn to ganger.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2002-11-13:
Jeg har et lite tilleggsspørsmål. Jeg synes det er noe forunderlig at Biltilsynet, når lovlig betalingsmiddel er norske mynter og sedler, ikke godtar norske sedler når en skal betale en avgift. Dette stiller jeg meg veldig tvilende til lovligheten av. Jeg er ikke sikker på det, men kanskje statsråden her kan dementere at norske sedler ikke er lovlig når det gjelder å betale avgifter innenfor samferdsel.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-11-13:
I dag er det dessverre bare mulig å betale gebyrbelagte tjenester med kontanter eller kort på Statens vegvesens trafikkstasjoner. Som representanten Nistad sier, må kunden fremvise originalkvittering for innbetalt omregistreringsavgift før omregistrering kan skje. Årsaken til dette er at avgiftene i forbindelse med en omregistrering skal styres mot regnskapet til Toll- og avgiftsdirektoratet, mens gebyrer på gebyrbelagte tjenester skal inngå i regnskapet til Statens vegvesen. De samlede omregistreringsavgifter for hvert år er betydelige, og Toll- og avgiftsdirektoratet har satt strenge krav til kontroll og sporing. Dette må opprettholdes ved en eventuell ny betalingsordning, og en betalingsløsning på trafikkstasjonen er ikke en så kurant løsning som det tilsynelatende ser ut til. Jeg er enig i at dette er en for dårlig løsning. Jeg vil derfor ta kontakt med finansministeren og ta opp med ham hvordan vi kan få etablert en mer kundevennlig løsning som er i tråd med de kravene som kundene stiller, og samtidig er effektiv og rasjonell for staten.