Per-Kristian Foss (Høyre), 2007-01-18:
Utgangspunktet for å bruke offentlige penger er at man bruker andres skattepenger. Det maner til den aller største forsiktighet. Det maner til forsvarlig bruk og åpenhet og etterprøvbarhet av beslutningene om ressursbruk. Dessverre viser det seg gang på gang at det syndes mot disse verdier, og nettopp offentlig anskaffelse har vist seg å være et område hvor det syndes mye – og det er ikke småting det dreier seg om. Offentlig sektor i Norge har årlige anskaffelser av varer og tjenester, inkludert bygge- og anleggsarbeider, for nær 250 milliarder kr. Den betydning offentlige anskaffelser derfor har for effektiviteten og ressursbruken i offentlig sektor, er stor. Totalt utgjør disse anskaffelsene et av de største markedene for næringslivet og opp mot 20 pst. av hele bruttonasjonalproduktet vårt. I den årlige rapporten fra Riksrevisjonen, kalt Dokument nr. 1, er det vist til en rekke, og til dels omfattende, brudd på regelverket for offentlige anskaffelser, herunder brudd på det som burde være helt grunnleggende prinsipper for konkurranse, likebehandling og åpenhet – og dermed etterprøvbarhet. Salg uten forsvarlige anbudsrunder, mangelfull dokumentasjon og anskaffelsesprosesser og svakhet ved bruk av rammeavtaler er dessverre gjennomgående trekk ved for mange offentlige virksomheter. I en rekke virksomheter som i tidligere år har hatt til dels strenge merknader for tilsvarende forhold, er dessverre lite eller ingenting forbedret. Riksrevisjonen påpeker det betydelige alvoret i at regelverket ikke etterleves, og understreker bl.a. at dette kan medføre betydelig økt risiko for misbruk og misligheter tilknyttet bruken av offentlige midler, og ikke minst en ineffektiv utnyttelse av statens ressurser. I siste instans er dette altså den enkelte borgers skattepenger. Det er dessverre et bredt spekter av departementer og statlige virksomheter som ifølge Riksrevisjonen bryter med reglene for offentlige anskaffelser. Noen er gamle travere i denne bransjen, f.eks. Direktoratet for arbeidstilsynet – et direktorat som for tiden er under en ganske intens offentlig oppmerksomhet av andre årsaker. De har fått tilsvarende merknader fra Riksrevisjonen for fjerde år på rad. Arbeids- og inkluderingsdepartementets tilsvar er at man også i år tar dette «alvorlig» og satser på «kompetanseheving(…) samt oppdatering og kursing ift. egne retningslinjer». Dette fremstår neppe som tilstrekkelig svar eller tilstrekkelig løsning for andre enn sannsynligvis noen internt i departementet selv. (…) Fiskeridirektoratet er en annen virksomhet hvis anskaffelsespraksis i enkelte saker nok en gang ifølge Riksrevisjonen utgjør «et massivt brudd på gjeldende regelverk for offentlige anskaffelser». Dette har funnet sted gjennom en ugjennomsiktig prosess, som har ledet til forskjellsbehandling av potensielle tilbydere, og at de nevnte anskaffelsene har blitt dyrere enn nødvendig. Riksrevisjonens konkrete eksempler er mange og strekker seg over hele spekteret av tjenester og virksomheter. Merknader om mangelfulle anskaffelser er sendt til Barnevernet, Toll- og avgiftsdirektoratet, Forsvarsdepartementet og Mattilsynet. Mattilsynet har selv uttalt til Riksrevisjonen at 20 av 40 leverandører er valgt uten at det foreligger dokumentasjon på anbudsinnhenting, eller uten anbud i det hele tatt. Nå er jeg klar over at Mattilsynet ble etablert ganske hastig og under ganske sterkt press fra Stortinget, men det er viktig at Fornyingsdepartementet ivaretar disse reglene, slik at ikke hast kan være en unnskyldning for å bryte reglene, for reglene er satt der også av det samme storting. Kunnskapsdepartementet, Statens vegvesen og Luftfartstilsynet er ytterligere eksempler på etater som har stygge merknader. Ellers ser det også ut til at statsråden har en viss jobb å gjøre ved å feie for egen dør, siden Riksrevisjonen særlig påpeker at det er «uheldig» og «kritikkverdig» at Fornyings- og administrasjonsdepartementet selv ikke har rutiner på plass for å etterleve anskaffelsesregelverket, til tross for at dette har vært påpekt ved gjentatte anledninger. Statsråden kommer sikkert i sitt svar til å fortelle oss hvor mye fint verktøy – eller «smykker», som det het under en tidligere næringsminister – hun har i skrinet sitt for å bedre situasjonen. Utstyrt med det nye regelverket for offentlige anskaffelser og Klagenemnda for offentlige anskaffelser – heretter kalt KOFA – vil statsråden nok si seg klar til å ta fatt i problematikken. Nettopp klagenemnda er en interessant illustrasjon på hvor stort behovet faktisk har vært – og fortsatt er – for opprydding på dette feltet. Etter at nemnda ble opprettet under Bondevik II-regjeringen i 2003, har den årlig behandlet mellom 180 og 260 saker, til sammen nå 868 saker. For øyeblikket har nemnda over 100 saker til behandling, fortsatt med en behandlingstid på opp mot ett år, ifølge nemndas egne nettsider – til tross for statsrådens snart ett år gamle forsikring til stortingsrepresentant Torbjørn Hansen. I et svarbrev fra departementet sier statsråden at arbeidet er i gang, som det heter, med vekt på å få ned restansene og behandlingstiden generelt. Da har det ikke skjedd mye på det siste året i forhold til KOFA. Det skal legges til at brukerundersøkelser viser at brukerne er fornøyd med KOFAs håndtering. Det er bra, men saksbehandlingstiden er fortsatt altfor lang. Det gjør at KOFA må legge til side viktige saker og prioritere på en måte som gjør at viktige saker ikke blir behandlet slik at de kan gi effekt. For å si det på en annen måte: Det virker som om man nesten kan si at det er lettere å synde for så å be om tilgivelse etterpå, enn at behandling i KOFA har reell virkning for saken. Allerede i februar i fjor meldte media at næringsdrivende oppfatter det som meningsløst å sende inn klage. Da var behandlingstiden 7 måneder. Nå er den lengre. Jeg forutsetter at statsråden ser viktigheten av dette arbeidet med ryddige, åpne og etterprøvbare anskaffelsesprosesser basert på reell konkurranse. Jeg tror det her i tillegg til å vise til regler er viktig at statsråden setter disse spørsmål på den politiske dagsordenen i Regjeringen og sørger for at man fra politisk hold, altså fra statsrådenes side i andre departementer, virkelig vektlegger dette arbeidet. Det er sikkert slik at denne regjeringen allerede nå har begynt på budsjettarbeidet for 2008, og da er det min erfaring at det mangler penger på et tidspunkt. Da kan det være nyttig også å se på egen virksomhet, om man ikke kan få mer ut av de pengene man faktisk har til disposisjon, uten å innkreve mer fra skatteborgere, og da er anskaffelsespraksis virkelig et av de store områdene å kaste seg over.