Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-11-18:
Jeg er veldig glad for at komiteen står så samlet om det som er de viktigste grepene i denne stortingsmeldingen. Det tror jeg er en veldig viktig verdi å ta med seg videre framover, når noen av dem som har størst utfordringer i forhold til læring, nå skal få et bedre tilbud. Jeg har lyst til å starte med det store bildet, fordi innstillingen vi behandler i dag, føyer seg inn i rekken av viktige stortingsbeslutninger i Norge på vei mot en mer inkluderende skole. I Norge har alle barn rett til å gå i nærmiljøskolen. Men en inkluderende skole betyr ikke bare en skole hvor alle barn har rett til å være, men hvor alle barn har rett til å lære. Et kjernebudskap i stortingsmeldingen Læring og fellesskap er at mangfold er det normale i skolen. Eller som Marte W. Goksøyr, kjent bl.a. fra besøk her i Stortinget, sa: «Alle mennesker er annerledes.» Det er jammen sant! Vi må ruste skolen med mange nok og kompetente nok lærere til å håndtere variasjon mellom elevene. I tillegg må kommunene ha en god PPT og sørge for god samhandling mellom alle tjenester som gjelder barn og unge. Så må skoler og kommuner kunne støtte seg på et kompetent og tilstedeværende Statped når det er behov for spesiell kompetanse som ikke kan forventes å være til stede på kommune- eller skolenivå. Forskningsmiljøer, universitets- og høgskolemiljøer må være i samhandling med praksisfeltet for å sikre at ny kunnskap kommer elevene til gode, og sikre at vi har den spisskompetansen som vi trenger. Får vi bedre kompetanse og samhandling mellom de ulike tjenestene, kan barn få hjelp tidligere, slik at vi kan unngå den frustrerende runddansen som ikke minst mange foreldre til barn med ulike behov forteller om, når de blir klar over at de har et barn som har noen særlige utfordringer i f.eks. språkutviklingen når de er i barnehagealder, eller andre lærevansker i skolen. Foreldre skal slippe å måtte være koordinatorer mellom kommunale tjenester og slippe å føle av de må være jurister for å sikre at barna deres får oppfylt sine rettigheter til god opplæring. Utviklingen innen bruk av spesialundervisning har vært et viktig tema de siste årene. Både et økende omfang og at så mange får hjelp langt opp i klassetrinnene, er noe det har vært grunn til å være bekymret over. Bruk av assistenter i spesialundervisningen er et annet tema. I denne meldingen anerkjenner vi spesialundervisningens betydning og ser på hva som skal til for at resultatene skal bli så gode som mulig for elevene. Det er ikke en målsetting i seg selv å redusere spesialundervisning, men det er et mål å sikre bedre at skolene jobber slik at behovet for spesialundervisning kan reduseres, og at spesialundervising gis slik at det får god effekt. Min ambisjon er at alle skal ha like gode muligheter til å lykkes i utdanningssystemet. Dette er ikke noe vi kan oppnå en gang for alle og se på som et arbeid vi er ferdig med. Dette er en løpende kamp som vi alltid må holde gående. Det er en normalsituasjon at 20–25 prosent av barn, unge og voksne vil ha behov for hjelp og støtte i opplæringen, kontinuerlig eller over kortere tid – slik konkluderer Midtlyng-utvalget. Hovedgrepet i stortingsmeldingen er å gjøre utdanningssystemet bedre når det gjelder å fange opp og følge opp dem som trenger hjelp og støtte. Ansvaret for dette skal ikke overlates til den enkelte lærer. Dette er en kollektiv oppgave som hele utdanningssystemet må ta ansvaret for. Derfor er meldingen så tydelig på at vi skal bygge et lag rundt læreren. Barnehagen gir en unik mulighet til å fange opp og følge opp. 89 pst. av barn i alderen ett til fem år går i barnehage, og nesten alle femåringer har vært innom barnehagen før de starter på skolen. Det gir barnehagen en unik mulighet til å bli kjent med barn over tid. Barnehagen er den beste arenaen for tidlig innsats og for å følge opp barn med behov for språkstimulering. Det er nødvendig med gode verktøy og kompetanse hos personalet. Meldingen signaliserer at vi skal sikre at alle barn får et tilbud om språkkartlegging i barnehagen. Kartleggingen er kun ett hjelpemiddel og utgjør en liten del av språkarbeidet totalt. Vi arbeider nå for å kvalitetssikre språkkartleggingsverktøy som brukes i barnehagene, og det skal utarbeides en veileder til barnehagene. Gjennom ulike kompetansetiltak er det lagt til rette for å styrke personalets kompetanse i språkmiljø og språkstimulering. Vi har også foreslått å flytte opplæringslovens bestemmelser som gjelder barn under opplæringspliktig alder, fra opplæringsloven til barnehageloven. Hensikten med det er å samle barnas helhetlige pedagogiske tilbud i barnehageloven. Det spesialpedagogiske tilbudet vil kunne ses i sammenheng med barnehagelovens andre bestemmelser om barns behov og rettigheter. Vi mener at det er en viktig del av å understreke barnehagens ansvar i denne sammenheng. Stortingsmeldingen er veldig tydelig på at alle har rett til å være en del av et fellesskap, at det ligger veldig mye læring i fellesskapet, og at vi skal arbeide for at fellesskapet blir en enda bedre læringsarena for alle. For å oppnå dette må vi bli bedre til å erkjenne at mangfoldet blant barn og unge er like variert som i samfunnet for øvrig. Ungdom er ikke likere enn eldre mennesker i samfunnet. Meldingen bygger derfor på et bredt kunnskapssyn, en bred tilnærming til læring, et bredt normalbegrep og troen på at tidlig innsats, variasjon og tilpasning vil gi en opplæring som i utgangspunktet treffer flest mulig. Regjeringen har arbeidet mye for å gjøre den ordinære opplæringen mer inkluderende. Det viktigste grepet i denne stortingsmeldingen er at vi legger opp til at brorparten av spesialundervisningen skal komme tidlig. Vi er bekymret over en utvikling der over 11 pst. av elevene på 10. trinn mottar spesialundervisning, mens 4,3 pst. får spesialundervisning på 1. trinn. Det kan både være et tegn på at man lar lærevansker forsterke seg gjennom grunnskolen, og at lærere ser på spesialundervisning som en avlastningsmekanisme. Dette er jeg veldig opptatt av at vi skal snu. Det er også avgjørende viktig at læreren har kompetanse til å få til tilpasset opplæring. Den nye grunnskolelærerutdanningen legger vekt på nettopp dette. Det er også viktig å understreke at selv om grensene mellom allmennpedagogikk og spesialpedagogikk er blitt mer flytende, trenger vi den spesialpedagogiske kompetansen mer enn noen sinne for å klare å ha denne vekselvirkningen mellom ulike profesjoner. Læreren er den viktigste suksessfaktoren for at elevene skal lykkes, men læreren trenger støttespillere for å lykkes. Vi vil ha PP-tjenesten tettere på barnehager og skoler. Jeg har følgende fire forventninger til utvikling av tjenesten: PP-tjenesten skal være tilgjengelig og bidra til helhet og sammenheng. Vi vil ha kortere saksbehandlingstid og et «lim» mellom barnehagene og skolen og kommunale og statlige tjenester. Vi vil at PP-tjenesten skal jobbe forebyggende, dvs. hjelpe barnehager og skoler med å komme i forkant av problemene. PP-tjenesten skal bidra til tidlig innsats i barnehage og skole og hjelpe skolene til å ha gode systemer for å fange opp og følge opp i barnehagen og de første årstrinnene. PP-tjenesten skal være en faglig kompetent tjeneste i alle kommuner og fylkeskommuner. PP-tjenesten har høy formalkompetanse i dag, men vi ønsker at den skal bli mer praksisrettet. Utdanning av spesialpedagoger er en viktig sak nettopp for å klare å gjøre dette arbeidet bedre. Vi har f.eks. logopeder, synspedagoger, eksperter på atferd eller lærevansker av ulike slag, og vi ønsker å forsterke dette. Men vi ønsker også å nedsette en ekspertgruppe for å analysere behov og gjennomgå de utdanningene vi har, for vi har rett og slett litt for dårlig oversikt over hvor det er vi mangler kompetanse framover. Vi må også sørge for at vi får bedre forskning om hvilken måte vi skal innrette spesialundervisning på for å sikre oss at vi får gode resultater. Avslutningsvis vil jeg summere opp at i denne stortingsmeldingen legger vi tre strategier til grunn i arbeidet med å forbedre opplæringen for barn, unge og voksne med særskilte behov. Vi skal fange opp og følge opp, fordi vi ikke på forhånd vet hvilke barn, unge og voksne som trenger hjelp og støtte. Så må barnehagen og skolen ha systemer både for å fange dem opp og deretter følge dem opp. Vi må målrette kompetansen og styrke læringsutbyttet, vi må samarbeide og samordne for bedre tjenester, og vi må sørge for at foreldre selv ikke må være de som koordinerer tjenestene for sine barn. Jeg vil gjerne takke komiteen for et godt samarbeid. Det gir et godt grunnlag for å iverksette de tiltakene som denne meldingen inneholder, og det er 13 år siden sist gang Stortinget behandlet en melding om spesialundervisning.