Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2012-03-26:
Først vil jeg gi ros til representanten Peter Skovholt Gitmark for nok en gang å ha tatt opp spørsmålet om krigsforbrytelser mot tamilene og andre deler av sivilbefolkningen våren 2009, under siste fase av borgerkrigen som førte til tamiltigrenes fall. Jeg vil også gi ros til utenriksministeren som sier et klart ja til spørsmålet om regjeringen vil stille seg bak krav om uavhengig gransking, for påstandene i rapporten fra FNs ekspertpanel er svært alvorlige. Derfor må regjeringen på Sri Lanka gjennomføre en uavhengig gransking av krigsforbrytelser begått av begge parter. Det er vanskelig å få til en forsoning mellom singalesere og tamiler uten en slik gransking, og forsoning er en forutsetning for en varig politisk løsning – en løsning som ivaretar minoritetenes kulturelle identitet, og som gjør slutt på den diskrimineringen som tamilene har vært utsatt for helt siden uavhengigheten fra Storbritannia. Tamilene mistet jobbene sine og ble kraftig diskriminert de første årene etter landets selvstendighet. Ceylon ble etter hvert til Sri Lanka, men Sri Lanka er et singalesisk navn, som tamilene den gangen ikke støttet. Det offisielle språket er også singalesisk. Det er, tror jeg, også vanskelig å skjønne konflikten uten å forstå hvor ulike de to språkene er, og hvor ulike de to gruppene er. Det er viktig at det som skjedde på Sri Lanka våren 2009, ikke går i glemmeboken, med en krig som utviklet seg etter at våpenhvilen ble brutt i 2008. Vi husker bildene fra media, hvordan regjeringsstyrkene drev den etter hvert pressede LTTE-geriljaen opp i et hjørne, og hvordan den tamilske sivilbefolkningen ble fanget inne i kampområdene. Vi har mange tamiler i Norge. De er en veldig godt integrert gruppe i landet vårt. Jeg var blant dem som fulgte dem veldig nøye for tre år siden, og jeg tror det er viktig at vi har kontakt med tamilene også framover. Det er også viktig at verdenssamfunnet ikke glemmer hva som skjedde. Det ble ikke vist noen nåde fra Sri Lankas regjering. Ingen fikk komme inn i området – ikke helsearbeidere, ikke matforsyninger, ikke medisiner. Det sier mye om den daværende situasjonen at Det internasjonale Røde Kors 27. januar 2009 så seg nødt til å trekke sine bistandsarbeidere ut av krigssonen. Heller ikke media fikk komme inn. Krigen mellom regjeringsstyrkene og tamiltigrene sluttet 18. mai 2009. Det anslås at rundt 40 000 sivile mistet livet bare mellom januar og mai det året. Fortsatt utsettes tamilene for overvåking og undertrykking, og folk forsvinner, bl.a. ved vilkårlig fengsling. Det er også viktig, tror jeg, at det internasjonale samfunnet ber regjeringen på Sri Lanka om å slutte med utslettelsen av tamilsk kultur. Som både Skovholt Gitmark og utenriksministeren har understreket, var Norge medforslagsstiller til en resolusjon som ble vedtatt av FNs menneskerettighetsråd 22. mars i år. Resolusjonen fikk et klart flertall. Jeg er enig i at det var viktig at India stemte for. Det er viktig ikke bare i regionen, men det er viktig fordi India har hatt en rolle når det gjelder Sri Lanka i mange år. Resolusjonen er et uttrykk for at det nå forventes at Sri Lanka kommer fram til en politisk løsning som ivaretar minoritetenes rettigheter. Som representanten Skovholt Gitmark sa: Sri Lanka er i en post-krig-situasjon, men ikke i en post-konflikt-situasjon ennå. Uten politiske forhandlinger vil konflikten vedvare, er jeg redd for. Utenriksministeren sa at det er viktig å vinne den lange freden. Ja, det er viktig, og det er helt nødvendig, men da må også den singalesiske, eller srilankiske, regjeringen – det er vel begge deler – være innstilt på å ha forhandlinger om fred. Ikke minst må det internasjonale samfunnet opprettholde presset mot regjeringen på Sri Lanka.