Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2015-12-17:
Jeg hadde håpet at jeg ikke skulle måtte ta ordet, men da jeg hørte representanten Martin Kolberg, kunne jeg ikke la være. Det er liten tvil om at det vedtaket og det jubelropet som kom fra Arbeiderpartiets landsmøte i våres, ga et signal utover om at Norge hadde åpne grenser. Det er det ikke noen tvil om – det sa Arbeiderpartiet selv i etterkant. Og retorikken om denne godheten som fantes i Norge, ble spredt over alt, ikke bare i Arbeiderpartiet, men også i resten av Stortinget, bortsett fra Fremskrittspartiet. Og mediene fulgte opp. I hele valgkampen var det det som var mantraet, nemlig at Norge var et liberalt land med åpne grenser, hvor man ønsket syriske flyktninger velkommen. Det er det ikke noen tvil om. Det er sikkert ikke bare det som er grunnlaget for at det ble flere syriske flyktninger over hele Europa, men det ga et signal utad om at Norge hadde mer åpne grenser enn de hadde før Arbeiderpartiets vedtak – akkurat det samme som da Merkel var ute og sa at flyktninger var velkommen til Tyskland. Da kom det flere flyktninger til Tyskland. Det er bare sånn det fungerer, det kan man nesten dokumentere – man kan gå tilbake til det som ble sagt i mediene den gangen. Hele valgkampen var jo preget av at Fremskrittspartiet var ondskapsfulle i regjering, og det var om å gjøre å være mest mulig liberale. Men etter valget endret også journalistene sin omtale av Fremskrittspartiet, og så var det Fremskrittspartiets politikk som ble gjeldende, sånn som representanten Keshvari sa. Det kan man gå tilbake og se, det er det ikke noe vits i å stå her og krangle om. Det er fakta. Så gjelder det dette brede forliket som alle nå er så opptatt av. Det er et bredt forlik på Fremskrittspartiets premisser. Det kan også dokumenteres, gjennom hva vi har foreslått i Stortinget før. Det er heller ikke noen vits i å diskutere det. Vi er glad for at resten av Stortinget, unntatt SV, er med på det. Det er jo bare positivt, da står vi sammen om Fremskrittspartiets politikk på dette feltet, som vi har stått på i alle år. Nå står vi sammen om det. Jeg vet at det kan være bittert, selvfølgelig, men nå har vi fått den erfaringen at i den situasjonen vi står i, er Fremskrittspartiets politikk på dette feltet den eneste politikken som er bærekraftig, og som fungerer. Så kan man tolke avtalen ulikt – eller ikke. Det står svart på hvitt hva den avtalen sier. Vi håper at alle partiene står inne for det, slik at vi får til reelle innstrammingsforslag som gjør at det blir bærekraftig kulturelt, og at vi får en økonomisk bærekraftig innvandringspolitikk. Det må vi satse på alle sammen, og det er ikke noen vits i å stå her og krangle. Når det gjelder FNs flyktningkonvensjon, som flere, ikke minst representanten Karin Andersen, er opptatt av, står det svart på hvitt at flyktninger som har beskyttelsesbehov, skal reise tilbake når dette beskyttelsesbehovet ikke lenger er til stede. Så kan man si at dette er urealistisk å få til. Ja, kanskje det er urealistisk å få til, men det er det som står der – svart på hvitt. Så kan man si at sitter man fem år og venter på å bli integrert, er det en håpløs oppgave å sende dem tilbake til Syria. Ja, det er riktig. Derfor er det viktig å få fred og mulighet for å flytte tilbake til Syria raskest mulig. Det er jo derfor alle Vestens land – 66 land – ønsker å ta tak i dette og få ting i orden i Syria, slik at flyktninger kan reise tilbake igjen til Syria, til sitt hjemland, der de bor, der de har vokst opp, og til det landet de er glad i, den kulturen de tilhører, og det språket de snakker. Det må jo være målet for oss alle, ikke at vi tar de beste talentene fra Syria og putter dem inn i Europa og sier at de kan bli ingeniører og alt mulig i Europa, for at vi skal få arbeidskraften.