Olov Grøtting (Senterpartiet), 2012-12-13:
Kultur er viktig for samfunnet vårt. Kultur er så mangt. Bor du i en by, kan du ha muligheten til å konsumere kulturopplevelser. Men ute i distriktene må du i mye større grad være med på å produsere kulturopplevelsene selv, dersom du ønsker slike tilbud. Høykvalitets profesjonelle forestillinger, utstillinger og andre kulturuttrykk er viktig. Det gir oss gode opplevelser og skikkelig krydder i hverdagen, og det gir også barn, unge og andre amatører noe å strekke seg etter. Men det er den folkelige kulturen – frivilligheten, også kalt tredje sektor – som er aller viktigst, og som er selve limet i samfunnet. Norge er som kjent et av verdens beste land å bo i. Her har vi det trygt og godt. Vi har bygget opp et velferdssamfunn som ivaretar barna våre, våre eldre og oss selv når vi er syke og trenger det. Samfunnet vårt har gjennomgått enorme forandringer de siste par generasjonene. Storfamilien med flere generasjoner og svære ungeflokker er for lengst borte. Voksne barn bor langt fra sine foreldre, og søsken spres for alle vinder når de blir voksne. På mange måter har venner erstattet noe av det familien var for hverandre før. Jeg mener på ingen måte at vi skal tilbake til 1950- og 1960-tallet. Men når jeg nå beskriver dagens samfunn, uten storfamilie og slekta som bor milevis unna hverandre, kanskje i andre land eller på et annet kontinent, høres samfunnet trist ut. Men slik er det jo ikke. Norge er likevel et av verdens beste land å bo i. Og selv om noen er ensomme og det finnes fattige her i landet, er da de aller fleste slett ikke det. De fleste av oss har det godt og trygt økonomisk. Vi har velferdsgoder fra det offentlige i form av barnehager, helsetjenester og eldreomsorg – og ikke minst har vi frivilligheten. Frivillig sektor er det aller viktigste vi har i et moderne samfunn. Den er det som, i tillegg til de andre private og offentlige godene vi har, gjør Norge til et så godt land å bo i. For det offentlige kan aldri gi oss alt vi trenger. Så god råd har vi ikke, heller ikke i Norge, der vi har «pæeng på bok». Det private kan heller aldri gi oss det vi trenger. Penger er ikke alt i livet. Vi kan ikke kjøpe oss lykke om vi blir aldri så rike. Men frivillig sektor – samværet med andre, omsorgen for hverandre som fins i denne sektoren – gir oss det vi trenger i tillegg til privat rikdom og offentlige velferdstjenester. For noen er det givende å jobbe i frivillig sektor – være trener, eller kanskje besøksvenn for eldre eller ensomme. Det gir oss noe selv at vi kan bidra med noe for andre. Andre er med i idrettslag fordi de har lyst til å gå på ski eller kanskje kaste håndball. Noen blir til og med innmari gode i disse idrettene. Hadde vi hatt noen Therese Johaug i langrennstoppen uten den lokale langrennsklubben i bittelille Dalsbygda i Os kommune i Østerdalen? Hadde vi hatt håndballjenter som hadde vunnet mesterskap etter mesterskap uten frivilligheten, uten de lokale håndballklubbene? Eller hadde vi fått fram talenter innen musikk, sang, opera eller teater uten frivillige lag og foreninger av ymse slag? Nei, det tror jeg ikke. Målet er heller ikke at vi bare skal få fram talenter. Frivilligheten er minst like viktig for dem som aldri blir verdensmestere i noe som helst, men som bare ønsker å være med i et fellesskap og ha det bra. Frivillighetens viktigste oppgave er å gi folk et godt og meningsfylt liv, enten de er med på å lage kultur, eller de vil oppleve kultur. Frivilligheten er så viktig for samfunnet vårt at vi i Senterpartiet puttet fryktelig mange egg – faktisk nesten alle vi hadde – i en kurv i årets kulturbudsjett. Den kurven het momskompensasjon til frivilligheten. Og det lyktes vi med. Momskompensasjonen til frivillige lag og foreninger har fått et løft på 320 mill. kr i statsbudsjettet for 2013, og ordningen er nå på nesten 1 mrd. kr. Dette er tidenes løft for frivilligheten.