trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2010-02-10:
Det er riktig som representanten sier, at vi ikke er kommet langt nok i forenklingsarbeidet for å lette bedriftenes administrative ressursbruk. Dette tror jeg er noe som vekslende regjeringer, vekslende stortingsflertall og vekslende statsråder får ta et delansvar for. Jeg skal ikke legge ansvaret på noen bestemt av mine forgjengere – det ville da også være vanskelig siden det omtrent har vært en ny pr. år. De færreste har sittet over lang tid, og vi får dele det ansvaret på tvers av både partier og personer. Jeg tror likevel at vi skal si at det er gjort viktige ting, som f.eks. utviklingen av portalen Altinn, hvor kommunikasjonen fra bedriftene inn til offentlige myndigheter blir vesentlig forenklet. Det er utarbeidet en handlingsplan med mange ulike forenklingstiltak som er gjennomført, eller som blir gjennomført, og handlingsplanen «Tid til nyskaping og produksjon», som kom i august 2008, hadde 120 ulike tiltak som nå iverksettes for å redusere næringslivets administrative kostnader. Jeg er likevel enig med representanten i at vi må sette oss mer konkrete mål. Vi ser hvordan land rundt omkring i Europa setter målbare ambisjoner for hvor mye kostnadene i bedriftene skal ned. Jeg tror vi må utvikle norsk politikk på dette området i samme retning, slik at vi får konkrete mål på området, konkrete tiltak og konkret gjennomføring. Dette dreier seg om veldig mange departementer og veldig mange regelverk, og det er alltid gode begrunnelser for ulike bestemmelser, både regnskapslov, aksjelov, rapporteringskrav osv., men summen blir for stor for bedriftene. Vi må avveie nytteverdien mot den belastningen vi pålegger bedriftene, særlig de små bedriftene som dette er svært krevende for. Det er et arbeid som jeg skal ta på alvor, og hvor vi skal ha store ambisjoner.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2010-02-10:
Jeg synes i hvert fall at det er en veldig god idé å lytte til næringslivet selv og sørge for at de i ulike sammenhenger kan komme med innspill til hvordan de opplever mengden av krav, forventninger, regler og forskrifter som sier hva de skal rapportere, hvordan de skal føre sine regnskap, hvordan de skal oppbevare dokumentasjon osv. Det er bedriftene som kjenner best til dette. Om da det beste skrittet å ta i et forenklingsarbeid er å opprette noen nye råd, kan man alltids sette spørsmålstegn ved. Jeg tror også forenklingsarbeidet bør være enkelt og ikke bidra til nye byråkratier, men bidra til gode kommunikasjonsarenaer hvor bedriftene kan si klart ifra til myndighetene om hvilke regler som fungerer, eller ikke fungerer, og hvordan belastningen er. Det bør vi definitivt ha. Vi skal selvsagt også lytte til forslag fra Venstre, eller fra Sverige, og lære av hva andre rundt omkring i Europa har gjort i forenklingsarbeidet.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2010-02-10:
Jeg tror vi må ha en næringspolitikk som tar vare på både de store, internasjonale, slagkraftige konsernene våre, om det er Aker eller om det er Statoil eller om det er Orkla eller hvem det er som ansetter tusenvis og titusenvis av mennesker, og de små – han eller hun som har startet en bedrift, satt inn sparepengene sine, sagt opp en trygg jobb og prøver seg for seg selv og som opplever at det er krevende å klare å gjennomføre gründerideen sin samtidig som man skal følge opp regelverk og lover og forskrifter. Jeg er helt enig i at det helt sikkert er slik at det er for de minste bedriftene at den belastningen blir størst, for man har ikke de store systemene til å kunne ivareta det. Derfor finnes det også regler som er forskjellige for små og store bedrifter. Men det er helt sikkert mye å gjøre. Så jeg tror man ikke må ha en enten–eller-holdning til dette, men en både–og-holdning – en politikk for både de store og de små. Vi skal lytte til småbedriftene, like mye som til de store, selv om det ikke gir så store avisoppslag. De små har også gode innspill. Det er også derfor vi lytter til Venstre.
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2010-02-10:
Jeg ønsker å stille oppfølgingsspørsmålet til miljøminister Solheim. Næringsministeren sier at man må kunne regne med at noen kommer med usanne påstander, og det kan så være. Men det er jeg ikke helt enig i er bra. Hvis man driver et firma og man sponser et idrettslag, og det idrettslaget går imot firmaet, er det ikke helt naturlig at det firmaet vil fortsette å være positiv til å sponse. Så til mitt spørsmål: Norges Miljøvernforbund og Kurt Oddekalv får 250 000 kr i statlig støtte fra Miljøverndepartementet. Mener statsråden at det er rett at en organisasjon som prøver å ramme norske arbeidsplasser og norsk industri med udokumenterte påstander, skal belønnes med statlig støtte? Mitt andre spørsmål blir: Vil statsråden ta initiativ til å fjerne statsstøtten til Miljøvernforbundet?
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2010-02-10:
«I den nye jordloven ble drivepliktbestemmelsen fra 1. juli 2009 overført fra odelsloven til jordloven, og bestemmelsen ble skjerpet inn. Nå krever jordloven at eier må drive jorda selv, eller leie den ut i en periode på minst ti år, uten mulighet for grunneier til å si opp avtalen. Det må vel med all respekt være det samme og likegyldig hvem som driver jorda, bare jorda er i aktiv drift. Er statsråden enig i at denne loven vil føre til at resultatet vil bli et gedigent byråkrati, som savner fornuftig begrunnelse?»
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2010-02-10:
Det er ikke noe stort sjokk for meg at vi ikke er enige i dette. Vi ser jo at den feilslåtte rød-grønne politikken gjør at det aldri har vært nedlagt flere gårdsbruk rundt i landet. Så vil jeg stille statsråden et oppfølgingsspørsmål: Statsråden uttaler ofte at bønder er selvstendig næringsdrivende. Hvordan kan statsråden uttale det, samtidig som han fjerner den enkeltes eiendomsrett og nekter den enkelte bonde å bestemme over sin egen virksomhet?
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2010-02-10:
Jeg registrerer at svaret fra ministeren og det som står i «Senterpartiet sitt verdigrunnlag», ikke er helt i samsvar. Jeg vil gjerne sitere fra Senterpartiets program: «Ideologien til Senterpartiet byggjer på ideane om ansvar, fellesskap og ei langsiktig og berekraftig forvalting av naturen og miljøet. Eit levande folkestyre og desentralisering av eigedomsrett, makt, kapital og busetjing er grunnleggjande element i Senterpartiet sin politikk.(…) Senterpartiet vil derfor desentralisere makt» – noe som ifølge svaret ikke er gjort – «og avgjerder slik at flest mogeleg kan ta del i viktige avgjerder og medverke til samfunnsbygginga.» (…) Da blir mitt siste oppfølgingsspørsmål til statsråden: Hvorfor fjerner han selvråderetten og muligheten for et bærekraftig lokaldemokrati ved å innføre et unødvendig drivepliktbyråkrati?
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-02-10:
Svaret på det første spørsmålet, som også er besvart av Trond Giske, er et rungende ja! I det øyeblikk staten begynner å frata støtte til organisasjonene fordi vi ikke liker eller fordi vi er uenig i det de sier, er vi inne på en sklie som jeg tror ingen i Stortinget ønsker. Vi har et vell av organisasjoner som kommer med standpunkter som er imot statens interesser, som er imot forskjellige næringer i Norge, som vi synes er ubehagelige. Vi gir dem likevel statsstøtte, og hvis Trond Giske og jeg skulle være overdommere over hvem som fortjener støtte, og hvem som ikke fortjener støtte, tror jeg vi er ute på en sklie som Fremskrittspartiet vil være de første til å rope varsko mot på mange andre områder. Jeg synes Fremskrittspartiet her bør holde seg til noen prinsipper, nemlig at vi deler ikke ut støtte fordi vi er enige med organisasjoner, men vi deler ut støtte på et mye bredere grunnlag. Jeg må også si at det beste svaret på en del av de utfordringene Oddekalv kommer med, og også når han kommer med usanne påstander, er at havbruksnæringen ser seg selv på samme måte som også industrien så seg selv på 1970–1980 tallet, som en næring med en vesentlig utfordring, en veldig viktig næring for Norge, men som må ta fatt i sine egne miljøproblemer og løse dem.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-02-10:
Jeg tror det er helt avgjørende med en bred debatt om de utfordringene som oppdrettsnæringen står overfor. Oppdrettsnæringen er på den ene siden en utrolig viktig næring for Norge, en av de viktigste kystnæringene, en av de største eksportinntektstjenerne Norge har. Så den er en utrolig viktig næring for det norske samfunnet og for norsk bosetting. Men den er også en næring som kanskje har et av de største miljøproblemene noen norsk næring har. Vi har sett lakselussituasjonen i det siste, og vi ser det store antall rømt oppdrettsfisk. Vi har hatt en nedgang i villaksbestanden i Norge, som nå er bare ca. en fjerdedel av hva den var på 1980-tallet, noe som er dramatisk, og som ikke skyldes oppdrettsnæringen alene, men som også skyldes oppdrettsnæringen. Min oppfordring til oppdrettsnæringen er å se seg selv i samme situasjon som industrien var på 1970–1980-tallet: en viktig næring, men med et stort miljøproblem. Industrien har tatt tak i det. I dag er industriforurensing et nesten ikke-eksisterende problem i det norske samfunnet, og hvis oppdrettsnæringen kan opptre på samme måte som industrien, vil den gå fra å være en positiv næring med store problemer til bare å være en positiv næring.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-02-10:
La meg først si at Kurt Oddekalv må være kjempefornøyd med den oppmerksomheten han får her. Jeg tror det er akkurat det han ønsker. Dersom Kurt Oddekalv setter fram påstander som er gale, vil selvsagt norske utenriksstasjoner bidra til å få plassert sannheten på en riktig måte, altså sørge for at påstandene blir imøtegått. Vi må skille mellom det å imøtegå Kurt Oddekalvs påstander og det å trekke tilbake penger fordi man er uenig i det Miljøvernforbundet gjør. Jeg tror ærlig talt at Stortinget skjønner hva slags galei vi begir oss ut på hvis regjering og storting skulle begynne å dele ut penger avhengig av om vi er enig eller uenig i hva ulike organisasjoner gjør. Så til om oppdrettsnæringen er en suksesshistorie. Ja, det er en dundrende suksesshistorie økonomisk, som bosettingsfaktor og når det gjelder å tjene eksportinntekter til Norge, men det er kanskje også den næringen i Norge med det største miljøproblemet. Det miljøproblemet må næringen løse. Det er ingen andre som kan løse det for dem. Vi kan bidra, men næringen må nå ta fatt i det med en annen kraft enn den har gjort til nå.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-02-10:
Det er ingen tvil om at det den siste tid har blitt avdekket feil ved FNs klimapanel. Det motsatte ville nesten vært mer overraskende – om det i et materiale på tusenvis av sider ikke skulle forekommet feil. De to viktigste kritikkpunktene, som begge er tatt opp av representanten Solvik-Olsen, er denne e-postutvekslingen mellom forskere i England og feilen i årstall når det gjelder bresmeltingen i Himalaya. La meg ta fatt i det siste. Det er altså ikke slik at de landene det mest angår, dvs. India, Nepal og Kina, har protestert mot dette. De har tvert imot sagt veldig tydelig fra at de ønsker å bygge videre på FNs klimapanel. Det er ikke slik at det er feil med hensyn til at det foregår en bresmelting. Feilen er at man har angitt galt årstall. Det er veldig nyttig at klimaskeptikerne påviser denne type feil i materialet. Klimavitenskapen er jo en ny vitenskap. En forsker sier at det største nye som har skjedd i verdens vitenskap i perioden 2000–2010, er klimavitenskapens dramatiske inntog. At det innenfor dette vil være god og dårlig forskning, er bare hva vi må forvente. Vi må bygge videre på den, og så må klimaskeptikere og andre korrigere alt som måtte vise seg å være feil. Til sjuende og sist er FNs klimapanel en gigantisk triumf for internasjonal vitenskap, for aldri har verdens politikere lagt til grunn en konsensus mellom et bredt spekter av vitenskapsfolk på den måten som her har skjedd. USAs president, Kinas president, Indias statsminister og EUs ledere – hele verden – bygger på dette. Dette er et materiale som må forbedres, og som må kritiseres. Vitenskapen i årene framover vil helt sikkert komme fram til både nye, overraskende og mer presise konklusjoner på de aller fleste punktene.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-02-10:
Det mest grunnleggende spørsmålet i rekken av alle, er: Hva skal man basere politisk handling på? Det er det vi må ta stilling til. Vi tilskynder selvsagt best mulig vitenskapelig forskning, best mulig oppsummering fra FNs klimapanel og å lytte til alle kritikere – det har vi gjort hele tiden. Men så er spørsmålet: Når skal politikere starte å handle – og politikere må starte å handle på basis av det som det er en bred vitenskapelig enighet om, og som kommer til uttrykk i klimapanelet og i mye annen internasjonal forskning. Det er også det som legges til grunn av alle verdens statsledere – ikke av Fremskrittspartiet åpenbart, men alle andre legger til grunn at dette er den brede konsensus som man starter med. Det er en parallell til andre vitenskapelige områder. Vi legger til grunn evolusjonslæren, selv om mange forskere er uenig i den. Vi legger til grunn at Hitler startet annen verdenskrig. Selv om det finnes – jeg understreker: ikke nynazister – forskere som har et helt annet syn på dette, anstendige britiske forskere, bygger vi likevel all undervisning på det som en vitenskapelig erkjennelse. Det samme må det være her.(Presidenten klubber.) Det er en tilstrekkelig bred vitenskapelig erkjennelse til at vi kan starte politisk handling. (Presidenten klubber.)
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-02-10:
Ja, absolutt. Som Trond Giske understreket tidligere, prøver vi å være åpne for alle holdninger. Men la oss være klar over at klimaskeptikerne jo ikke er en enhetlig gruppe med ett ståsted. Noen klimaskeptikere sier at jorda varmes ikke opp i det hele tatt. Andre klimaskeptikere sier at jorda varmes opp, på samme måte som FNs klimapanel sier, men at det bare skjer på naturlig vis, ikke gjennom menneskeskapt påvirkning. En tredje gruppe, som f.eks. representeres i Danmark ved Lomborg, sier at det FNs klimapanel er kommet fram til, i bunn og grunn er riktig, men fattigdommen i den tredje verden er et større problem, så vi må løse det først. Så klimaskeptikerne angriper dette materialet fra mange forskjellige ståsteder, mange forskjellig faglige og politiske ståsteder. Den kritikken er nyttig, men klimaskepsisen gir ikke noe grunnlag for politisk handling, for den spriker i alle mulige retninger. FNs klimapanel er den bredeste, vitenskapelige enighet vi kan komme til, men den må selvsagt daglig utfordres av folk med ulike andre faglige ståsteder.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-02-10:
Da skal jeg ta resten i et eventuelt oppfølgingsspørsmål.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-02-10:
Bare for å oppklare enhver misforståelse om det siste: Dette er jo ikke et møte med EU-kommissæren på området. Det er – hva skal man si – et møte av mer privat karakter. Men det er likevel et viktig møte. Derfor har vi gitt økonomisk støtte til det. Derfor vil min politiske rådgiver delta, og derfor vil både Strålevernet og embetsverket delta. Når det gjelder det andre spørsmålet, har vi en politisk dialog med britiske myndigheter der vi forsøker å legge så mye press på denne saken som overhodet mulig. Det var det jeg skulle lese opp i det første svaret. Jeg skrev også brev til Ed Miliband, min britiske kollega, om saken i fjor. Vi har en faglig dialog gjennom Strålevernet og på embetsnivå. Vi har også en dialog med de amerikanske eierne for å se på sikkerhetstiltakene. Det er helt riktig, som Astrup sier, at Irland har vært en stor alliert her. Norge og Irland har tradisjonelt hatt veldig like synspunkter, i og med at det er to naboland som begge kan bli berørt. Vi vil selvsagt, når de nye kommissærene nå kommer på plass i Brussel, ha en dialog med dem for å se hvordan vi eventuelt kan samarbeide med EU på dette området.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-02-10:
Jeg kan ikke si at vi har fått noen garantier på dette området. Det er ikke til å legge skjul på at det er forskjellige synspunkter fra norsk og britisk side på dette området. Vi vil fortsette med å presse på. Vi ønsker en så rask som mulig stenging. Og vi ønsker framfor alt at det ikke tas nye skritt som vil forlenge levetiden, f.eks. ved å bringe inn atomavfall fra andre deler av verden til destruering der. Så vi vil gjøre hva vi kan for å få det stengt. Dersom det skulle bli regjeringsskifte i Storbritannia ved valget i mai, som i hvert fall ikke er umulig – for å si det forsiktig – vil vi selvsagt umiddelbart ta kontakt med de nye britiske myndighetene for å uteske deres syn på det og legge press på dem også.
Svein Flåtten (Høyre), 2010-02-10:
Vi kan gjerne fortsette med miljøvernministeren siden han allerede står her oppe. I forrige uke hadde jeg gleden av å diskutere disse problemene i næringsministerens egen valgkrets, i Sør-Trøndelag, med Kurt Oddekalv og ikke minst med alle som er tilknyttet laksenæringen, som driver turisme der, elveeiere, grunneiere og ikke minst fylkespolitikere og kommunepolitikere. Det som kommer frem der, både når det gjelder oppdrettsnæringen og det å ta vare på villaksen, og ikke minst når det gjelder næringsliv, sier meg at vi trenger en litt mer overgripende debatt om dette. Derfor kan jeg glede for så vidt både miljøvernministeren og næringsministeren med at Høyre på mandag sendte en interpellasjon til statsministeren med ønske om at de angjeldende departement kommer til Stortinget for å diskutere dette. Jeg håper at miljøvernministeren mener at dette er et godt initiativ, og nå kan si at dette vil han støtte, at vi får en bred debatt om det.
Svein Flåtten (Høyre), 2010-02-10:
Spørsmålet er til næringsministeren. Jeg vil gjerne først rose næringsministeren for hans nyslåtte og sterke interesse for både næringsliv og små og store kapitalister, for å si det slik. Under NHO-konferansen toppet dette seg med et par uttalelser, hvor næringsministeren sa: La oss i det næringslivsvennlige Norge stille opp for dem som har mot og vilje til å satse. Høyre kunne ikke sagt det bedre. Videre: Et sted i Norge er det en eldre bedriftseier som forbereder seg på å overføre bedriften til neste generasjon. Vi skal også være der for ham. Men i Troms Folkeblad i forrige uke skriver man om Nergård-konsernet. Der oppfatter man ikke at næringsministeren er der for dem. Der må de unge, som skulle kommet inn i bedriften om noen år, selge aksjene sine på grunn av at de må ha penger til å betale formuesskatt. Da er ikke Regjeringen der for dem. Jeg må si at intensjonen Regjeringen har med formuesskatten, ser man nå resultatene av. Spørsmålet mitt i dag er: Etter denne utstrakte kontakten som næringsministeren har hatt, har han fått et inntrykk av at formuesskatt og arveavgift er en betydelig ulempe for norskeide bedrifter, slik det fremstilles fra bedriftene og fra ti næringslivsorganisasjoner? Det å stille opp for dem som har mot og vilje til å satse, inkluderer det også en endring i disse reglene for formuesbeskatning? Dette er noe næringsministeren kan påvirke, i motsetning til verftskontrakter som går ut av landet, og som han ikke kan gjøre noe med.
Svein Flåtten (Høyre), 2010-02-10:
Jeg er skuffet, og det tror jeg også alle de næringslivsfolkene som fylte Operaen i januar, ville vært hvis de hadde hørt næringsministeren nå falle tilbake til alminnelig retorikk om den norske modellen og hvordan man løste finanskrisen. Det er faktisk ikke det det er snakk om. Det som er mitt ærend her, er om det ikke gjør inntrykk på næringsministeren når vi leser denne typen historier om at generasjonsoverganger blir vanskeliggjort, nærmest umuliggjort, fordi vi har regler som støter ungdommen ut ved det at de må selge, i stedet for at vi kan ha regler som bringer dem inn. Det er det svaret næringsministeren må gi her, ikke alminneligheter om hvordan man har løst tidligere problemer, og at arbeidsledigheten er lav. Det vet jeg, det vet mange, men Nergård-konsernet ønsker å høre noe annet.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2010-02-10:
Oppfølgingsspørsmålet går også til miljøvernministeren. Kristelig Folkeparti vil ikke gi noen uforbeholden støtte til Kurt Oddekalv – tvert imot. Vi er veldig glad og lettet over å høre Regjeringen være så tydelig i denne omgangen på at man skiller mellom statsstøtte og vurdering av de ulike organisasjonenes meninger. Nå har miljøvernministeren gjort det tydelig at han ser at oppdrettsnæringen har store miljøutfordringer. Han har faktisk skrevet til Stortingets kontroll- og konstitusjonskomité og sagt at hovedårsaken til dagens situasjon for villaksen er at vi ikke har kontroll med miljøpåvirkningen fra oppdrettsnæringen. Spørsmålene til miljøvernministeren blir da: Er miljøvernministeren enig med næringsministeren, som nettopp har sagt at opprettsnæringen er en suksesshistorie? Er miljøvernministeren enig i at det kan være behov for å vurdere mottiltak mot kampanjer i utlandet, som sier at oppdrettsnæringen ikke er bærekraftig?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2010-02-10:
Det er viktige problemstillinger som representanten Andersen Eide har tatt opp i spørsmålet. Statsråden har utfordret Stortinget opptil flere ganger i løpet av den korte tiden han har hatt ordet, på at vi alle sammen skal ta ansvar for vår fortid. Da må jeg jo si at for dem av oss som husker tilbake, er det fascinerende å høre rød-grønne statsråder nå kommentere tildelingen av kontrakten på Goliat i forhold til det daværende energipolitisk talskvinne Sylvia Brustad for to stortingsperioder siden kommenterte, både her i salen og andre steder, den gangen Snøhvit-kontrakten var tildelt. Da var det en helt annen tilnærming. Offshoreindustrien har utfordringer. Vi vet at skipsverftsindustrien har store utfordringer. Felles er at de trenger forskning og innovasjon for å komme seg ut av den krevende situasjonen, ikke minst innenfor fornybar energi, og utnytte kjernemarkedene sine. Spørsmålet er: Vil statsråden ta initiativ til et forsknings- og innovasjonsprogram for maritim industri og offshoreindustri for å utnytte det potensialet som ligger der både i framtidige kontrakter og innenfor fornybar energi?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2010-02-10:
Jeg vil anbefale næringsministeren å komme seg ned fra sin høye pidestall hvis han skal lykkes som næringsminister, for det er ingen tvil om at den regjeringen vi nå har, har strammet til formuesskatten og økt den betraktelig siden 2005. Det eierskapet som Nergård utgjør, er utrolig viktig for hele Distrikts-Norge, og nå begynner det å bli alvor mange steder. Næringsministeren sier at man skal gi råd, støtte og veiledning. Det er spørsmål om man har råd til å sitte som eier. Det må kunne gjøre inntrykk på næringsministeren når umyndige arvinger kanskje blir presset til å selge farens livsverk fordi man har skatter og avgifter som tar livet av eierskapet. Formuesskatten slår veldig negativt ut når det gjelder arbeidsplasser, for muligheten til å skape nye arbeidsplasser, og den rammer spesielt hardt ute i Distrikts-Norge. Nergård har vist samfunnsansvar. Jeg vil spørre næringsministeren, hvis han skjønner noe om samfunnsansvar: Vil næringsministeren også vise det samfunnsansvaret at han går til sin sjef og sier at skal jeg unngå å bli en flopp som næringsminister, må formuesskatten bort?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2010-02-10:
Jeg skjønner at sinnelagsetikken har fått et oppsving i Regjeringen. Det lover jo godt. Jeg har tenkt å ta fram et av partiene som har et klart syn på formuesskatten og arbeidende kapital, nemlig Senterpartiet. Her står jo Kristelig Folkeparti og Senterpartiet ganske så godt sammen – det kan det jo være verdt å minne om i disse dager også. Lundteigen, som drev en tøff valgkamp på dette, sa til Avisenes Nyhetsbyrå: «Vi er opptatt av å fjerne skatten på driftsmidler som traktorer, lastebiler og bygninger. I Senterpartiet har vi nå konkludert med at aksjer ikke skal regnes som arbeidende kapital.» Og han fortsatte: «Dette forslaget har jeg tenkt ut i fjøset. Det nytter ikke å få slike tanker på Stortinget». For meg er det ganske likegyldig hvor de gode tankene kommer fra, og hvor de tenkes, men det står faktisk også noe i Soria-Moria om dette. Mitt spørsmål er ikke hvor statsråden tenker på dette, men hva han tenker om dette, og hvilke tanker han tror et norsk næringsliv kan få nytte av i så måte.
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-02-10:
Det er nok en virkelighet som kommer til å komme innover Regjeringa, at inntekter og utgifter må henge sammen, og at man har hatt et veldig stort handlingsrom de siste åra som man kanskje ikke har hatt før. Men jeg har egentlig tenkt å spørre om bare en liten del av formuesskatten, nemlig aksjerabatten, som denne regjeringa har strupt gang på gang på gang på gang, som gjør det vanskeligere og vanskeligere å bruke sparepengene sine til å skape arbeidsplasser. Nå er det slik at denne statsråden har vist stor frimodighet i å rydde opp etter tidligere næringsministere på mange områder når det gjelder forholdet til de store guttene. Er statsråden villig til også å rydde opp i forhold til de små – de som er villige til å bruke pengene sine til å skape arbeidsplasser i stedet for å plassere dem i hus? Det som Regjeringa har lagt opp til nå, er at man skal spare penger i hus hvis man skal gjøre noe, ikke spare penger for å skape arbeidsplasser.
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-02-10:
Jeg kan begynne med å forsikre statsråden om at vår idé ikke er tatt ut av Venstres partiskuffer, men fra innspill vi får i møte med småbedriftseiere. Det jeg har vært litt bekymret over i statsrådens første dager, og som han skal få muligheten til å utdype, handler om at det har vært et stort fokus på de store gutta, det har vært et stort fokus på det store utland, og det har vært et stort fokus på å bli venn med dem som er de store bedriftseierne. Men så er det sånn at det meste av næringslivet i dette landet er de små. Det er den lille rørleggeren i Gamlebyen som skal gi anbud til meg, eller det er den lille bedriftseieren i Forskningsparken som skal utvikle en idé. Jeg er redd for at statsråden sitt fokus handler om bare å holde på de store og ikke utvikle de små. Derfor er det faktisk ganske viktig å få til sånne typer regelendringer, for de betyr noe for de store. De klarer alltids å fylle ut skjemaene sine. Det er de små som ikke får tid til å gjøre det.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2010-02-10:
Mitt spørsmål går til næringsministeren. 2010 er et krevende år for industrien i Norge. Mange bedrifter varsler nedgang i investeringene, og det er laber omsetningsvekst på tross av betydelig omstillingsevne i mange bransjer og enkeltbedrifter. En del bransjer og bedrifter har hittil vært skjermet fra krisen på grunn av velfylte ordrebøker fra før krisen inntraff, men nå går disse vanskelige tider i møte. Det gjelder bedrifter langs hele kysten, og dette handler om arbeidsplasser. Derfor var det knyttet stor spenning til om kontrakten for levering av en flytende enhet for oljeproduksjon til Goliat-feltet ville tilfalle norsk leverandørindustri. Mandag kom svaret om at koreanske Hyundai er valgt framfor norske Aker Solutions – en kontrakt som ville ha gitt vel 7 000 årsverk i Norge. Petroleumsloven slår fast at forvaltningen av ressursene skal bidra til å «styrke norsk næringsliv og industriell utvikling». Jeg vil be Regjeringen se nærmere på hvilke virkemidler vi har til å håndheve loven på dette punktet. Det kan bl.a. være strengere krav ved tildeling av lisenser og sterkere krav til nasjonalt innhold når utbyggingsplanene godkjennes. Dette gjelder den aktuelle saken om Goliat, men også kommende prosjekter, som utbygging av Gudrun og ny boligplattform på Ekofisk, som det nå skapes forventninger til. Det spekuleres i om Korea subsidierer egne kriserammede bedrifter. I så fall vil dette være en sak for WTO. Ansattrepresentant Atle Teigland i Aker Solutions mener tildelingen av Goliat-utbyggingen blir stående som et monument over norsk politisk naivitet og unnfallenhet. Hva er statsrådens kommentar til det?
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2010-02-10:
Jeg regner med at statsråden mener – og at vi er enige om – at det er krise i næringen, og at det er en vanskelig periode vi går inn i langs hele kysten. Statsråden har jo selv skapt enorme forventninger. Jeg var selv på verftskonferansen i Ålesund i høst, og det som statsråden ga uttrykk for da, var at vi skal følge utviklingen i næringen nøye. Men siden har det stått ganske stille. Og Kristelig Folkeparti har gjennom flere spørsmål i spørretimen utfordret statsråden på ulike forslag til tiltak som vi mener er viktige for næringen. Da lurer jeg på: Hva vil statsråden gjøre for å styrke konkurranseevnen til norsk verftsindustri, slik at vi kan komme helskinnet gjennom den finanskrisen som nå rammer denne næringen så hardt?
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2010-02-10:
Arbeiderpartiet liker å framstille seg som «partiet for gutta på gølvet». Men kritikken øker nå også fra dette holdet, siden jobbene deres er avhengige av gode rammevilkår og ikke minst egenkapital. Konsekvensene av at norske bedrifter ikke er konkurransedyktige, kan vi se bl.a. når store kontrakter tapes til utlandet. Regjeringen har et ansvar for dette ettersom den avviser å se på f.eks. muligheten for endringer i petroleumsloven, å fjerne formuesskatten på arbeidende kapital og arveavgiften samt å heve avskrivningssatsene. Ser statsråden at Regjeringen nå er nesten alene om å mene at den fører en god nok politikk for verfts- og leverandørindustrien?
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2010-02-10:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «Molde og Kristiansund ble enige om å beholde to sykehus med dagens funksjonsfordeling også i fremtiden. Molde nye sykehus ble planlagt bygget på dette grunnlag, noe som også statsminister Stoltenberg og tidligere statsråd Bjarne Håkon Hanssen har gitt sin fulle tilslutning til. I dag foregår det en uverdig sykehuskrig mellom de to bykommunene, fordi Helse Midt med god hjelp av departementet har sådd tvil om fordeling av fremtidige akuttfunksjoner. Vil statsråden bekrefte at løfter gitt fra øverste regjeringshold opprettholdes?»
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2010-02-10:
Både statsministeren og tidligere helse- og omsorgsminister Bjarne Håkon Hanssen har tidligere lovt bygging av nytt Molde sykehus, med byggestart i 2012 hvis de økonomiske forutsetninger var til stede. Statssekretær Ingebrigtsen besøkte nylig Kristiansund og skapte gjennom sine uttalelser ny usikkerhet om dette løftet står ved lag. Kan statsråden bekrefte at løftet som er gitt, både fra statsminister Stoltenberg og helse- og omsorgsminister Hanssen, står ved lag i forhold til bygging?
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2010-02-10:
Det pågår nå en diskusjon om funksjonsfordeling mellom sykehusene i Helse Midt-Norge. Kan helseministeren forsikre folk i Møre og Romsdal om at hensynet til Kristiansund som hovedbase for oljevirksomheten i Norskehavet og deres behov for tilgang til helsetjenester vil bli tatt med i Helse Midt-Norges vurderinger?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2010-02-10:
Mitt hovedspørsmål går til kommunalministeren. For få år siden var Norge fortsatt ett av få land i Vest-Europa uten et nasjonalt system for kvalitetsvurdering. Det har vi nå. Vi har fått kunnskap, og kunnskap gjør en forskjell. Kommuner som systematisk kartlegger og følger opp elevenes læringsutbytte, lykkes også i å heve resultatene og bedre elevenes læring. Direktøren i Utdanningsdirektoratet, Petter Skarheim, ropte et varsku gjennom Dagsavisen i går. Han advarer mot det han betegner som framveksten av et A- og B-lag i den norske skolen, og maner til opprør mot dårlige skoler. A-laget er skoler som forvaltes av aktive og ambisiøse skoleeiere som måler resultater, setter konkrete mål for forbedring, følger opp den enkelte skole og stiller krav til rektorene. B-laget er de kommunene som ikke har et system for oppfølging, og som lar dårlig praksis få fortsette uten at det gripes inn fra skoleeierens side. En fersk rapport fra Utdanningsdirektoratet viser at små kommuner sakker akterut på de nasjonale prøvene, og elevenes resultater blir dårligere jo mindre kommunene er. Utdanningsdirektoratet oppgir videre at store kommuner, i motsetning til mange små kommuner, har systemer for å følge opp resultatene fra de nasjonale prøvene og elevundersøkelsene. Utdanningsdirektør Skarheim etterlyser også større engasjement fra foreldrene. Jeg siterer: «Dårlige resultater på nasjonale prøver burde føre til et folkeopprør på lik linje med at det avdekkes dårlig vannkvalitet i kommunen.» Men de som ønsker informasjon om elevenes faglige utbytte på den lokale skolen, møter stort sett stengte dører. Hvorfor er Regjeringen handlingslammet og ute av stand til å hindre framveksten av en offentlig forskjellsskole i Norge, og mener kommunalministeren at større kommuner er viktig for å sikre kvalitet?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2010-02-10:
Jeg er ikke beroliget av kommunalministerens svar. Skolen føyer seg nå inn i en lang rekke av tjenester der små kommuner svikter når det gjelder kvalitet. Det store bildet er at større kommuner har mer kompetanse og er bedre i stand til å følge opp skolen. Faktum er at forskjellsskolen er her. Det er det Utdanningsdirektoratet advarer mot, og det er en trussel mot norske barns rett til et likeverdig skoletilbud. Det engasjementet direktøren i Utdanningsdirektoratet ønsker seg for skolen, kveles i dag av hemmelighetskremmeriet rundt resultatet av de nasjonale prøvene. Når Regjeringen gjør det den kan for å vanskeliggjøre tilgangen til resultatene, er det også vanskelig å få den store debatten. Selv om det i Sogn og Fjordane er tatt noen grep for å heve kvaliteten i skolen, så er det unntaket og ikke regelen for små kommuner. Har statsråden en strategi for å sikre alle elever en god skole, uavhengig av hvilken kommune foreldrene har valgt å bosette seg i?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2010-02-10:
I Aftenposten kunne me 5. januar lese eit oppslag med overskrifta: «Små kommuner må slås sammen.» Vidare: «De største kommunene har de beste skolene.» Det er det same som vart følgt opp i Dagsavisen gjennom Utdanningsdirektoratet og oppslaget der. Eg synest det er bra at Utdanningsdirektoratet har gitt Senter for økonomisk forskning i oppdrag å finne ut kva som kjenneteiknar skular og kommunar med dei beste resultata frå dei nasjonale prøvane. Dette er eitt bidrag til å få opp kvaliteten i dei norske skulane. Så baserer rapporten seg på, som òg oppslaget baserer seg på, at elevprestasjonane i gjennomsnitt er betre i kommunar med over 50 000 innbyggjarar enn i kommunar med under 50 000 innbyggjarar. Oslo-skulen kjem best ut, men det er eit gjennomsnitt. Innanfor gjennomsnittet er det store variasjonar. Fleire små kommunar er mellom dei med dei beste elevprestasjonane i landet. For meg, som kjem frå Sogn og Fjordane, er det interessant å lese at nettopp eit fylke med dei små kommunane, som kjenneteiknar Sogn og Fjordane, kjem særdeles godt ut, og fleire kommunar i Sogn og Fjordane kjem betre ut enn Oslo. Det er éin fellesnemnar for store og små kommunar som kjem godt ut, nemleg at ein gjennom lang tid har arbeidd med kvalitetsheving. Ein har gjennom lang tid samarbeidd med høgskular, med kompetansemiljø, og sett læring i høgsetet. Det har ein òg oppnådd på mange småskular som i t.d. Ørskog, Grong, Agdenes, Røyrvik, Leikanger og Balestrand, kommunar med under 2 500 innbyggjarar. Dei har altså teke læring på alvor. Ein har teke samarbeid med heimen på alvor, ein har teke trivsel i skulen på alvor. Ein har hatt dyktige utdanningsdirektørar hjå fylkesmannen som har vore bidragsytarar inn mot kommunane i dette kvalitetsarbeidet.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2010-02-10:
For det fyrste er ikkje dei fleste av dei kommunane eg ramsa opp, i Sogn og Fjordane. Det er òg mange små kommunar i andre fylke som har greidd gode resultat. For det andre ligg sjølvsagt fagansvaret for kvalitet i skulen hjå kunnskapsministeren, slik at det eg kan snakke om her i dag, går meir på det generelle. Det er kunnskapsministeren som jobbar med innhaldet, og som sjølsagt då kjem tilbake til Stortinget med gode og fornuftige tiltak for å heve kunnskapsnivået i skulen i heile landet, for det er det det handlar om. Det handlar om at alle elevar skal ha eit godt læringsmiljø i sine nærmiljø. Ingen kan heller oppheve avstandar i dette landet gjennom å slå saman kommunar. For å ta Solund i Sogn og Fjordane som eit eksempel: Eg trur ikkje at Hardbakke i Solund vil rekruttere betre kvalifiserte lærarar om det vert utkant i ein storkommune enn ein gjer som kommunesenter i Solund. Det må ein òg ta omsyn til. Det er store avstandar i dette landet, og mange elevar må ha eit tilbod i sitt nærområde, om ikkje livskvaliteten skal verte svekt av andre årsaker.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2010-02-10:
Svaret er kommunesamanslåing, men av og til må ein stille spørsmålet: Kva var spørsmålet? Me ser at kommunane løyser sine utfordringar på ulike måtar. Me ser at mange kommunar som har behov for kompetanse, vel å samarbeide over kommunegrensene og gjer det med godt resultat. Innherred samkommune, der Namsos, Overhalla, Fosnes og Namdalseid samarbeider, har elleve årsverk innanfor barnevernet – 20 000 menneske i sitt nedslagsfelt. Dei har ingen problem med rekruttering, dei har høg kvalitet, og dei har kontordagar i alle kommunane. Det same gjer ein i Hemnes og Snillfjord, ein samarbeider, ein har fått betre kompetanse, ein har fått betre rekruttering, og ein gjer det mange andre stader i landet. Mange viser til Finland når det gjeld god kvalitet både i skule og andre tenester. Der har kommunane ansvaret. Det er kommunar av ulik storleik – små og store – men dei samarbeider. Dei finn gode lokale løysingar. Eg meiner det er òg ein god veg å gå i Noreg, når ein har bruk for å heve kompetansen og auke rekrutteringa, som kan vere ei utfordring i mindre kommunar.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2010-02-10:
Igjen må eg minne om at det er kunnskapsministeren som har fagansvaret på dette området, slik at eg vil vere litt forsiktig med å gå for langt inn i hennar område. Men eg vil reint generelt seie: Når det gjeld dei rapportane som har kome – anten det gjeld barnevern, skule eller anna – og dei resultata ein viser til i forhold til offentlege og private skular, trur eg det er viktig at me no går inn i dei rapportane og analyserer dei litt grundigare enn det ein har gjort, for å sjå på kva dei eigenleg seier, og kva spørsmål dei reiser. Som kommunal- og regionalminister er eg oppteken av å gå inn i dei problemstillingane, for eg har ei målsetjing, nemleg at alle, uavhengig av kommune og bustad i dette landet, skal ha best moglege tenester. Når det gjeld offentlege og private skular, må ein òg sjå på kva elevgrunnlag ein har. Altså: Har ein alle typar elevar òg i dei private skulane? Då tenkjer eg på elevar som kanskje har litt større problem med skulekvardagen enn gjennomsnittet. Der må ein òg gå inn og sjå på bakgrunnsmaterialet før ein kan gi eit eksakt svar på spørsmålet.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2010-02-10:
Ifølgje den rapporten som det har vore vist til her i dag, er det nok rett at kommunestorleiken ikkje gir nokon grunn til systematisk å snakke om kvalitetsforskjellar. Det kan, ifølgje rapporten, vere nokre forskjellar når det gjeld storleiken på skulane, men ein må gå inn og sjå litt nærare på kva grunnlag som er brukt i det materialet. Det er viktig med ein god økonomi. Men av dei kommunane som eg nemnde som ligg høgst på kvalitet, er bl.a. Balestrand kommune – ein liten kommune med ein stram økonomi, for å bruke eit nøytralt ord. Eg trur at òg innanfor dei ulike økonomiske rammene som kommunane har – for dei er ulike frå kommune til kommune – vert det gjort ulike prioriteringar. Når det gjeld kvalitet i skulen, vil eg tilbake til det eg sa i eit tidlegare svar. Det å samarbeide med høgskular, det å tenkje kompetanse, det å vere oppteken av innhaldet og trivselen i skulen saman med kompetente lærarar, er nokre nøklar som går igjen der ein lukkast i dette landet.
Trond Helleland (Høyre), 2010-02-10:
Skole er ikke det eneste området der stat, regjering og storting har store krav til kommunene, og hvor pasienter, elever, brukere og innbyggere forventer kvalitet på de tjenestene som leveres. I disse dager går debatten om Samhandlingsreformen, hvor staten vil stille store og mange krav til kommunene. I går var barneombudet ute i Dagsavisen og mente at barnevernet fungerte best i de store kommunene. De funksjonshemmedes organisasjoner var på høring i Stortinget i forrige uke og mente at små kommuner mangler kompetanse og fagfolk til å gi innbyggere med funksjonshemninger et godt nok tilbud. Samtidig løfter ikke Regjeringen en eneste finger for å gi kommunene stimulanser for å slå seg sammen. I dag favoriserer inntektssystemet de minste kommunene, noe som gjør frivillig sammenslåing lite aktuelt. Hvilke grep vil kommunalministeren ta for å skape en kommunestruktur som er i tråd med de krav og forventninger staten har til kvalitet og kompetanse i kommunene?
Torkil Åmland (Fremskrittspartiet), 2010-02-10:
Jeg vil tilbake til skoletilbudet i kommunene. Hvis vi ser litt på resultatene fra de nasjonale prøvene, ser vi også et litt annet mønster enn når det gjelder forskjellen mellom store og små kommuner, som vi har vært inne på her. Det gjelder forskjellen mellom de private og de offentlige skolene. For eksempel i engelsk, lesing og regning ser vi at de private skolene resultatmessig ligger godt over de offentlige skolene. Dette gjelder de tre siste årene. Så statistikken viser jo at de private skolene bidrar til å heve kvaliteten generelt i det norske skoleverket. Nå er det kommunen som har det overordnede ansvaret for skoletilbudet i kommunen, og de private skolene er også en del av dette tilbudet. Mitt spørsmål til statsråden blir da: Er statsråden enig i at de private skolene bidrar til å løfte kvaliteten på undervisningstilbudet i kommunene? Og vil statsråden se det som positivt dersom det etableres private skoler også i kommuner som sliter med dårlige resultater?
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2010-02-10:
Statsråden og jeg er i hvert fall enige når det hevdes at det ikke nødvendigvis er størrelsen på kommunen som avgjør kvaliteten i skolen. For egen regning vil jeg også legge til at jeg tror ikke det nødvendigvis er størrelsen på skolen som avgjør kvaliteten. Men det som er et uomtvistelig faktum, er at de rammer som skoleeierne og i all vesentlig grad kommuner og fylkeskommuner har å arbeide etter, kan være helt avgjørende for kvaliteten i skolen. Da er vi inne på et område som er statsrådens ansvar, nemlig det som har med kommuneøkonomi å gjøre. De siste årene har vi vært vitne til en massenedleggelse av bl.a. grendeskoler, noe lokalpolitikerne har vært nødt til å gjøre på grunn av trange økonomiske rammer. Mitt spørsmål til statsråden er: Hva vil hun gjøre for å stoppe denne trenden? Og hva kan hun innenfor sitt ansvarsområde gjøre for å heve kvaliteten i skolen?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-02-10:
Jeg har et spørsmål til miljøvernministeren. E-postlekkasjene ved East Anglia University i England satte i gang en betydelig debatt om klimavitenskapen, klimapanelets rapport og ikke minst om arbeidsmetodene innen klimapanelet. E-postene avslørte kameraderi blant en gruppe forskere som står ansvarlig for hovedtesene i rapporten, og viser bl.a. at de bevisst støtter hverandres arbeid, bevisst prøver å holde unna kritiske røster, prøver å påvirke vitenskapelige magasiners holdninger til hva de publiserer og holde tilbake tallmateriale fra andre som vil etterprøve forskningen deres. De har nå fått smekk på fingrene for brudd på offentlighetsloven, og ikke minst på god forskningsskikk. Innen klimadebatten får en alltid henvisning til at det står 2 500 forskere bak, og at de kun holder seg til publisert fagfellevurdert forskning. I etterkant av denne avsløringen i England har det kommet en rekke eksempler som viser at det ikke er tilfellet. Isen skulle ifølge FNs klimapanel ha smeltet i Himalaya innen 2035. Dette var de 90 pst. sikre på, ifølge sin egen terminologi. Nå viser det seg at anslaget kommer fra et intervju i bladet New Scientist fra 1999, der en indisk professor antok dette, uten å ha publisert det. Men WWF spilte det videre, og IPCC tok det. Nå er det altså ikke sant, selv om de var 90 pst. sikre i 2007. IPCC knytter global oppvarming til flere og verre naturkatastrofer, men rapporten de viser til, har ingen dekning for dette. Da klimapanelets rapport ble publisert i 2007, var denne rapporten ikke fagfellevurdert. Da den ble fagfellevurdert og publisert i 2008, konkluderte forfatteren med at en ikke kunne påvise noen sammenheng. 40 pst. av Amazonas’ regnskoger skulle ifølge FNs klimapanel stå i fare ved nedgang i nedbør som følge av klimaendringer. Forskere avviste dette. Rapporten var laget av WWF, og var ikke fagfellevurdert(presidenten klubber) (presidenten klubber) Hva mener statsråden vi bør gjøre i forhold til FNs klimapanel(presidenten klubber) og troverdigheten i rapporteringen deres? (presidenten klubber)
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-02-10:
Jeg blir litt overrasket over holdningen. Vi skal ikke lenger tilbake enn til i fjor vår, da var statsrådens holdning at klimaskeptikere kunne sammenliknes med dem som benektet at Hitler startet annen verdenskrig, ifølge en artikkel i Bergens Tidende. I 2007 sa Kristin Halvorsen på SVs landsmøte at klimaskeptikerne må være korrupte. De må være kjøpt og betalt av oljeindustrien eller andre. Vi ser altså at klimapanelet ikke baserer seg på fagfellevurdert forskning i den utstrekning en prøver å gi inntrykk av. Dette har gjort at f.eks. India nå ikke er så positiv som Solheim prøver å gi inntrykk av. De har opprettet sitt eget klimaråd for å etterprøve det som FN kommer med. Greenpeace i England har nå gått ut og bedt om at FNs klimapanels leder går av, og vi vet at debatten pågår. Jeg har listet opp ti andre punkter, som også viser at dette ikke bare består av to enkeltsaker. Spørsmålet til statsråden er: Vil Norge gå i bresjen for at FN neste gang kun skal holde seg til fagfellevurdert forskning? Vil han opprette en uavhengig forskergruppe som går gjennom påstandene mot FNs klimapanel? Og ikke minst, vil han sørge for at(presidenten klubber) neste gang FN publiserer, publiserer de alt samtidig, og ikke kommer med(presidenten klubber) miljøpolitikken først og vitenskapen etterpå? (presidenten klubber) (presidenten klubber)
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2010-02-10:
«I ulike media er vi gjort oppmerksom på at de nye fraværsreglene ikke fungerer etter hensikten. Både lærere og elever har uttrykt, blant annet i Haugesunds Avis 27. januar 2010, misnøye med for liberale fraværsregler. På NRK 2. februar uttrykte statsråd Halvorsen også bekymring. Hvilke tiltak vil statsråden i nær fremtid sette inn for å stramme inn regelverket slik at det i større grad ivaretar begrunnet fravær og i større grad innstrammer i forhold til ubegrunnet fravær?»
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2010-02-10:
Jeg vil takke statsråden for svaret. Det var for så vidt et greit og ryddig svar. Jeg merket meg også at ministeren vil ha en ny sak ut på høring, og at ulike instanser skal få uttale seg. Jeg forutsetter at også rektorene, som i dag er veldig i tvil hvordan de skal føre fravær, blir en viktig del av den høringsinstansen, og at det blir lagt brett på det. Den måten som fraværsreglementet fungerer på nå, står jo også i veldig stor kontrast til det som blir forventet av våre barn og unge når de kommer ut i arbeidslivet. Ser ministeren viktigheten av at ansvarliggjøring av elevene også er et tiltak med tanke på deres framtid ute i arbeidslivet?
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2010-02-10:
Jeg takker igjen for svaret, som jeg synes også var grundig. Jeg forstår at ministeren virkelig har forstått problematikken her, at man egentlig gjør ungdommene en bjørnetjeneste ved å være for snille her. Etter at debatten om fravær kom på agendaen, har flere elever faktisk stått fram i media og uttalt at de ønsker klarere regler. Hurtig tilbakemelding og informasjon er viktig i de fleste tilfeller, også når det gjelder å gi beskjed om fravær. Dansk skole har tatt i bruk sms-varsling som verktøy, både til elever og foreldre, for å informere om fravær. Dette har vist seg å være effektivt, og da blir spørsmålet: Synes statsråden at dette er et virkemiddel som kan tas i bruk i skolen, slik at foreldre får hurtig informasjon og tilbakemelding fra lærerne om eleven er på skolen eller ikke?