trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Irene Johansen (Arbeiderpartiet), 2014-05-21:
«Norge tok sammen med Estland i 2009 initiativ til at Sikkerhetsrådets resolusjon 1325 om kvinner, fred og sikkerhet, TR1325, skulle bli NATO-politikk. NATO har etter dette i økende grad vektlagt genderperspektivet i sine operasjoner. I 2012 ble en norsk diplomat utnevnt til NATOs første spesialrepresentant for kvinner, fred og sikkerhet. Utnevnelsen gir et sterkt signal om hvilken prioritet dette har i alliansen. Når NATO skal legge sin nye strategi på toppmøtet i september, vil regjeringen følge opp dette?»
Irene Johansen (Arbeiderpartiet), 2014-05-21:
Takk for svaret. Det høres veldig gledelig ut at dette er noe som er på dagsordenen. Som jeg innledet med å si, tok den rød-grønne regjeringen initiativ til å lage en handlingsplan for oppfølging av resolusjon 1325, som bl.a. resulterte i at temaet kom på dagordenen i NATO, og også nasjonalt, og til finansieringen av den spesialrepresentanten i NATO for kvinner, fred og sikkerhet. Det er klart at NATO-toppmøtet vil være en glimrende anledning til å se både på hva man har oppnådd og framover. Jeg synes det er et flott tiltak å få spesialrepresentanten inn som en fast del av strategikonferansen. Det jeg lurer på, er: Det var Norge som tok initiativ, og som sørget for finansiering – vil Norge bidra til en fortsatt finansiering av en sånn stilling? Det vil være en viktig del av dette.
Irene Johansen (Arbeiderpartiet), 2014-05-21:
Da blir mine siste oppfølgingsspørsmål: Nå har kanskje NATO vært litt nedprioritert, kan man si, i den økonomiske situasjonen som mange av i hvert fall de europeiske landene har vært i. Vil det ikke da kanskje være en utfordring å få med de andre landene til å utvide staben, for å si det sånn? Har statsråden vært i kontakt med andre land, sånn at det er en strategi som vil medføre at man faktisk får til en felles finansiering, og at det blir en del av den faste staben, så man kan regne med støtte til det? Og er det sånn at de andre landene fortsatt vil støtte opp om en strategi for å ha temaet om oppfølging av resolusjon 1325 på dagsordenen?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2014-05-21:
Jeg er veldig glad for å få lov til å orientere om framdriften på mange av de reformene vi holder på med. Vi har sett for oss at samferdsel ikke bare skal handle om hvor mye penger vi bevilger, men om hvordan vi gjennomfører prosjekter. Derfor har vi satt i gang, som det blir nevnt her, et reformarbeid, der vi skal få på plass et eget veiinvesteringsselskap. Det er for å kunne løfte prosjektene til å bli større, med lengre traseer, kunne tenke nytt når det gjelder traseer og ikke bli så bundet til de årlige budsjettbevilgningene. Vegvesenet gjør en veldig god jobb, men de er fortsatt avhengig av årlige budsjettbevilgninger. Et veiinvesteringsselskap med dedikerte veitraseer vil kunne planlegge på en helt annen måte. Vi har i revidert budsjett lagt fram forslag om å opprette et interimsselskap, altså et foreløpig selskap, som får i oppgave å ta denne jobben videre, med sikte på at det etableres i løpet av 2015. Vi jobber også med en bompengereform som skal gjøre at vi får finansiert veibygging og bompengeprosjekter som Stortinget vil ha, billigere og mer effektivt enn i dag. Det er også viktig. Infrastrukturfondet handler om å kunne vedlikeholde vei og jernbane på en bedre måte enn i dag. Det å gi et klart signal til Vegvesenet og Jernbaneverket om at det er et fond der avkastningen vil gå til vedlikehold, gjør at de kan inngå kontrakter med mer langsiktig horisont. Det betyr at entreprenørene også kan investere i utstyr, for de vet at kontraktene varer lenger, dermed har de en mulighet til å avskrive det mer forutsigbart. Det tror vi gjør at en får mer igjen for vedlikeholdspengene, og det at dette fondet skal vokse de neste årene – opp til 100 mrd. kr – gjør at det også blir en gradvis vekst i bevilgningene. Så ikke bare er den bevilgningen en hadde i fjor, trygg for neste år, men det kommer også ytterligere penger. Da kan en planlegge på en helt annen måte. Vi jobber også for å få på plass en tilsvarende ordning som veiselskapet når det gjelder jernbane. Det kommer til å komme litt etterpå – vi jobber med veiselskapet først. Men når det gjelder intercitysatsingen som ble nevnt, har vi varslet Stortinget om at vi øker den planlagte kostnadsrammen for Follobanen. Der har det kommet en del økte kostnader sammenlignet med da en begynte å planlegge prosjektet, men også fordi en har prissatt usikkerhetsmomenter en del. Nå er vi ferdig med planleggingen av den. Det har vært planlagt over lang tid. Nå kan en begynne å bygge, hvis Stortinget gjør sine vedtak. Her er jeg veldig godt fornøyd. Så er det noen utfordringer lenger nede på linjen – når det handler om Ski stasjon og påkobling til Østre linje – men også her har vi hatt veldig god dialog med de lokale kommunene. Vi mener at de problemene som ble reist, nå er løst, og at vi kan sikre framdriften av dette. Vi har også sagt at en del prosjekter godt kan finansieres som OPS. Det handler om kortere strekninger, som veiselskapet gjerne blir for stort for. Vi ser nå på både veistrekninger og jernbanestrekninger der denne løsningen kan fungere. Alt i alt er vi godt i rute med det store løftet – og det vil ta litt tid.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2014-05-21:
Vi holder oss foreløpig til de planene som er lagt når det gjelder framdriften. I NTP sa en f.eks. at Follotunnelen skulle være ferdig i 2020, men forrige regjering utsatte det med ett år i sitt budsjettframlegg, som ble vedtatt i fjor høst. Så vi jobber ut fra 2021. Jeg har som ambisjon at vi skal klare å framskynde dette – forhåpentligvis ganske betydelig – men det er avhengig av de selskapsstrukturene vi vil ha på plass, de konkrete OPS-prosjektene. Det gjenstår rett og slett å se lite grann på dette. Det handler om finansiering og organisering, men innenfor de rammene som vi har nå. Vår lille utfordring er jo at vi skal både reformere et system og få systemet til å fungere i de prosjektene som er i gang. Derfor har vi brukt en del tid på å reise til f.eks. Fredrikstad, Sarpsborg og Moss, der en har den utfordringen der både vegvesenet og Jernbaneverket har prosjekter, men ikke felles. De skal bygge bruer, f.eks., men med ulike tidshorisonter. Vi ønsker at de i hvert fall skal fundamentere ting samtidig, selv om vei og jernbane åpnes på ulike tidspunkter.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2014-05-21:
Jeg er like utålmodig som representanten: Vi må endre systemet som ble praktisert under forrige regjering, et system som tok for lang tid. Det er nettopp derfor vi er i gang med å få på plass et veiinvesteringsselskap, et infrastrukturfond. Det muliggjør en mer forutsigbar framdrift. Vi må også sørge for at planleggingen blir effektivisert. Forrige regjering brukte fire år på å bli enige om E6s trasé gjennom Åkersvika – denne regjeringen brukte tre uker på å ta saken videre. En vil også på mange andre steder se at en politisk griper fatt der det er konflikter mellom embetsverket i ulike departementer eller mellom ulike nivåer i statsforvaltningen og kommuneforvaltningen. Her tror jeg at Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen evner å skjære igjennom raskere enn det andre gjør. Vi har også sagt at når det gjelder planlegging, skal vegvesenet og Jernbaneverket sammen sette seg ned tidlig og ha felles konfliktløsningsråd, slik vi har sett i forbindelse med Ringeriksbanen og E16. Det viser at en kan kutte tid. Vegvesenet sa på Dagsrevyen at slik har vi aldri jobbet før, men vi tror det kan fungere. Det tilsier at etter hvert som vi får et endret system, vil det også være en betydelig raskere planlegging og en raskere gjennomføringsperiode.
Bent Høie (Høyre), 2014-05-21:
Sykehuset Telemark har gjort et viktig arbeid med sin Utviklingsplan 2014–2016. Styret ved Sykehuset Telemark har nå gjort sitt vedtak. Saken skal sendes til Helse Sør-Øst. Jeg vil høre deres vurdering. Så skal den på mitt bord. Det har jeg vært, og er, tydelig på. Å stanse alle endringer vil svekke pasienttilbudet, men det er mitt ansvar å påse at de endringer som skjer, er i tråd med regjeringens politikk. Denne saken har departementet blitt holdt godt orientert om underveis av de mest sentrale partene i saken. Det er viktig at styrene lager nødvendige planer for å sikre god behandlingskvalitet i framtiden. Sykehuset Telemark har arbeidet lenge med denne utviklingsplanen. Vi kjenner innholdet godt. Jeg har derfor uttalt tidligere at jeg i utgangspunktet ikke vil stoppe arbeidet med planene. Jeg skal ta en vurdering av planene, nå som vedtaket er fattet i Telemark. I regjeringsplattformen slår vi fast at det er kvalitets- og pasientsikkerhetshensyn som skal begrunne endringer i akutt- og fødetilbud. Jeg vil være sikker på at det er hensynet til pasientene, og tjenestene man kan tilby dem, som ligger bak Sykehuset Telemarks planer. Jeg er imidlertid opptatt av å få en rask endelig avklaring, ikke minst av hensyn til de berørte ansatte – men også av hensyn til pasienter som fortjener en forsikring om at de har et godt og trygt helsetilbud. Alle skal ha trygge og gode helsetjenester. Da er det nødvendig å se på hvordan sykehusene skal utvikle seg for å møte framtidens behov. Endringer skal være endringer som er til det beste for pasienten.
Bent Høie (Høyre), 2014-05-21:
Jeg mener selvfølgelig at sykehusstyret i Telemark er kompetent til å ta denne avgjørelsen, men at dette er planer som innebærer endringer i Sykehuset Telemarks akuttilbud i Tinn. I regjeringsplattformen sier regjeringen at vi ikke vil akseptere nedleggelser av akutt- og fødetilbud, med mindre de er begrunnet i pasientsikkerhet og kvalitet. Derfor mener jeg at dette er planer som er så vesentlige at de må behandles av meg i foretaksmøtet, i tråd med § 30. Det er viktig for meg å understreke at det er helse- og omsorgsministeren, statsråden, som er foretaksmøtet i Helse Sør-Øst. Da vi hadde en runde om dette i spørretimen i forrige uke, ble det etter representanten Toppes utsagn framstilt som om det er Stortinget som er den avgjørende myndighet i denne type saker, ifølge § 30. Det er det ikke.
Bent Høie (Høyre), 2014-05-21:
Det er helt tydelig i foretaksloven at det er foretaksmøtet som tar denne typen beslutninger, og foretaksmøtet i helseregionen er helse- og omsorgsministeren. Det som også kommer klart fram i alt det arbeidet som er gjort fra dagens regjeringspartier i Stortinget knyttet til disse spørsmålene, er at en mener at det er de mer overordnede strukturene og prioriteringene i helsevesenet som skal legges i Nasjonal helse- og sykehusplan, men at det ikke er sånn at Stortinget skal være styre i alle sykehusene i Norge. Når det gjelder om det er feil det som Sykehuset Telemark trekker fram i sitt punkt 1, så baserer det seg på en juridisk utredning. Den juridiske utredningen baserer seg på den praksisen som den rød-grønne regjeringen la seg på når det gjelder håndteringen av § 30. Jeg har sagt at for min del er dette et vesentlig spørsmål som jeg skal ta stilling til, men det er ikke feil å vise til at dette faktisk har vært praksisen under den rød-grønne regjeringen.
Bent Høie (Høyre), 2014-05-21:
Likeverdige helsetjenester til befolkningen er viktig, og det er et grunnleggende prinsipp at innbyggerne skal være trygge på å få kompetent hjelp når de trenger det. Saken som representanten Valen tar opp, framkom som en del av en tiltakspakke som administrasjonen i Ambulanse Midt-Norge HF la fram for styret i helseforetaket som en del av årets budsjettbehandling. Ambulanse Midt-Norge har, som kjent, en samlet budsjettmessig utfordring på 25 mill. kr. Tiltaksplanen handler konkret om justering eller tilpasning av beredskapen ved et antall ambulansestasjoner i Helse Midt-Norge, nærmere bestemt 7 av totalt 68 stasjoner, hvorav to i Sør-Trøndelag. Helse Midt-Norge presiserer at det ikke er tale om å legge ned eller fjerne ambulansestasjoner, men å tilpasse beredskapen. Det er følgende tiltak som vurderes: å omgjøre en døgnbil til dagbil, som betyr at bilen kjører når trafikken er størst, dvs. mellom klokken 08.00–20.00 ved stasjoner som har to døgnbiler: vurdere å ta bort bil 2 ved stasjoner med et lavt antall oppdrag, eller å redusere beredskapen i ferietiden Ved de aktuelle stasjonene er det samlede kjøregrunnlaget, dvs. antall oppdrag og andel aktiv tid av samlet beredskapstid, relativt lavt. Ifølge Helse Midt-Norge er det dette som er årsaken til at de nevnte forslagene kan være hensiktsmessige, kostnadsreduserende tiltak. Helse Midt-Norge understreker at listen over mulige tiltak ikke skal oppfattes som endelig. Det er administrasjonens og styrets forutsetning at tiltakene skal analyseres og planlegges i samarbeid med sykehusforetakene, dvs. Helse Møre og Romsdal HF, St. Olavs Hospital HF og Helse Nord-Trøndelag HF og i dialog med de berørte kommunene. Dette betyr at det skal gjennomføres beredskapsanalyser basert på virksomhetsdata der bl.a. sannsynlighet for såkalte samtidighetskonflikter kan beregnes. I tillegg skal det gjennomføres risiko- og sårbarhetsanalyser av hvert enkelt tiltak og samlet konsekvens for beredskapen i området. Det er helseregionene som har ansvar for dimensjonering av ambulansetjenesten, sånn at de sikrer forsvarlig akuttmedisinsk beredskap. Jeg vil selvfølgelig legge til grunn at Helse Midt-Norge sikrer et forsvarlig tilbud til befolkningen i regionen innenfor de økonomiske rammene som Stortinget har stilt til rådighet.
Bent Høie (Høyre), 2014-05-21:
Jeg redegjorde grundig i mitt svar for hvordan denne beslutningsprosessen skal være videre. Det betyr for det første at vi skal ha et godt akuttilbud i Helse Midt-Norge. Det er forutsetningen, det er bunnplanken. Så vil berørte kommuner bli involvert, og det vil bli foretatt gode analyser og vurderinger av risiko, bl.a. knyttet til at en ikke får svekket beredskap som følge av samtidighetskonflikt, som da berører spørsmålet knyttet til pasienttransport. Det er det først og fremst styret i Helse Midt-Norges ambulansetjeneste, som er nær på, som har forutsetningene for å vurdere, og så er helseregionen neste nivå som har ansvar for å sikre at ambulansetjenesten i Midt-Norge er på et forsvarlig nivå.
Bent Høie (Høyre), 2014-05-21:
Jeg sier at de kommunene som representanten her nevner, vil bli hørt og involvert i den beslutningsprosessen som nå foregår, og da vil disse momentene komme opp. Jeg vil selvfølgelig alltid vurdere om tilbudet til pasientene er godt nok etter at beslutninger er fattet, men det er ingenting som tyder på at det her kommer til å bli fattet beslutninger som innebærer at en får et tilbud som ikke er godt nok til pasientene. Det er selvfølgelig sånn at i denne type diskusjoner om endringer, vil det alltid bli diskusjoner. Det er diskusjoner som vi ønsker, det er den type åpne prosesser der folk uttaler seg, der folk deltar i diskusjonen, som er en viktig del av grunnlaget for de beslutningene som til slutt skal fattes.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-05-21:
«Et godt og forutsigbart ambulansetilbud er helt essensielt for at de som bor og jobber i distriktene, skal få hurtig medisinsk behandling når det trengs. Styret i Ambulanse Midt-Norge behandlet nylig en innstilling om å kutte i ambulansetilbudet i Sør-Trøndelag. Det var kun politisk trykk fra kommunene som forhindret kuttene. Kuttene ble kun utsatt, og det er nå en dialog mellom styret i Helse Midt-Norge og berørte kommuner. Hva vil statsråden gjøre for å forhindre kutt i dette bokstavelig talt livsviktige tilbudet?»
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-05-21:
Jeg vil takke ministeren for svaret. Dette er en sak som skaper stor bekymring i Sør-Trøndelag, både på Fosen, på Oppdal, i Røros-regionen, osv. En jordmor på Oppdal, Ingvill Dalseg, som også er partifelle av helseministeren, tilfeldigvis, har sagt følgende: «En fødsel går normalt bra, men balansen er hårfin, og det er fatalt om det ikke gjør det.» Da er vi egentlig ved sakens kjerne, for med samhandlingsreformen foregår også mye tidlig flytting av pasienter fra spesialisthelsetjenesten og tilbake til distriktene. Ambulansene brukes mer enn før til oppgaver som ikke er akutte, og da er det å gå feil vei å kutte i akuttilbudet. Er det sånn å forstå at helseministeren ikke har tenkt å ta affære om det viser seg at det blir store kutt i ambulansetjenesten i Midt-Norge? Og hvis ikke helseministeren kan ta affære, hvilke politikere kan da gjøre det?
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-05-21:
Fylkestingsrepresentanten Randi Reese fra SV tok opp dette spørsmålet i fylkestinget i Sør-Trøndelag. Da skrev fylkesordfører Tore O. Sandvik et godt svar hvor det bl.a. framgår: «Det er all grunn til å reagere på kutt i ambulansetjenesten, spesielt om mange av kostnadsproblemene innen tjenesten skyldes underbudsjettering i forhold til forventet kostnad.» Her er vi også ved sakens kjerne, for dette er jo kutt som ifølge veldig mange i fylket kommer som følge av underbudsjettering, og da er det ikke lenger beredskapen som står i førersetet, da er det budsjetthensyn. Fylkespolitikere og lokalpolitikere har ikke lenger mulighet til å gripe direkte inn i disse prosessene etter foretaksreformen. Da er man prisgitt at helseministeren eller andre politikere driver tydelig styring. Mitt spørsmål er: Om pasienter, ordførere og helsepersonell i Sør-Trøndelag ikke mener beredskapen er god nok etter eventuelle kutt, vil da helseministeren engasjere seg sterkere?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2014-05-21:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til justis- og beredskapsministeren: «Det ble nylig kjent at Politiets utlendingsenhet, som har ansvar for å registrere alle som søker asyl i Norge, skal flyttes til Tøyen i Oslo. Denne flyttingen har skapt tverrpolitiske reaksjoner fordi stat og kommune er enige om å gjennomføre et løft for Tøyen i de kommende fem årene, hvor et av tiltakene skal være å redusere antall institusjoner og virksomheter i området som kan bidra til problembelastning. Vil statsråden be politiet om å vurdere flyttingen av Politiets utlendingsenhet til Tøyen på nytt?»
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2014-05-21:
Jeg takker for svaret. Det er to viktige hensyn som burde tilsi at dette ikke bør skje. Det ene er hensynet til lokalområdet og den utviklingen vi prøver å få til i Tøyen-området nå, som det er tverrpolitiske enighet om å legge opp til i de kommende fem år ved bl.a. å flytte ut tiltak og institusjoner som kan føre til problembelastning. Det andre er hensynet til asylsøkerne selv. Det er viktig at de, når de kommer til Norge, ikke kommer til områder der det f.eks. er mange narkolangere, der det er mye khat-misbruk, i den delen av Norge og Oslo hvor de skal bevege seg. Så dette er negativt av hensyn både til lokalområdet og til asylsøkerne. Så jeg vil spørre en gang til: Ser ikke statsråden grunn til å lytte til den tverrpolitiske reaksjonen som har kommet fra politikerne i Oslo, og også reagere på at det ikke har vært noen kontakt mellom Politiets utlendingsenhet og Oslo kommune i forbindelse med denne etableringen?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2014-05-21:
Jeg forstår problemstillingen med at de inngikk kontrakten i april. Det det skulle vært interessant å vite mer om, er hvor mye det vil koste ved en eventuell oppheving eller endring av denne kontrakten, og om det er aktuelt å legge andre statlige virksomheter dit i stedet, som ikke vil føre til tilsvarende problembelastning – i det hele tatt at statsråden hadde gått mer inn i det. Jeg hadde en interpellasjon for en stund siden her i Stortinget, hvor nettopp koordinering av statens ulike deler når det gjelder disse områdeløftene, og områdeløftet på Tøyen, ble diskutert. Staten må vite hva de forskjellige etatene gjør når det gjelder å bidra til dette løftet. Det burde vært formidlet også inn til Politidirektoratet og til de forskjellige delene av staten. Jeg vil gjerne spørre statsråden om han vil gå nærmere inn i hva det eventuelt vil innebære å gjøre endringer i denne kontrakten, og om han også vil sørge for at det skjer en bedre koordinering i framtiden når det gjelder disse områdeløftene.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-05-21:
Et tilsvarende spørsmål ble stilt fra representanten Trine Skei Grande 14. mai i år – det var et skriftlig spørsmål – og jeg vil sitere hoveddelen av mitt svar til representanten Grande: «JD ble 27.3.2012 gjennom eget brev om saken gjort kjent med at Politiets utlendingsenhet(PU) hadde behov for nye lokaler, da deres nåværende leieforhold utløper desember 2014. På daværende tidspunkt skulle større leiesaker, iht. tildelingsbrevet, forelegges for departementet for godkjenning. I departementets svar 11.6.2012 ble det gitt tilslutning til at arbeidet med å finne nye lokaler kunne igangsettes, og etter den tid har det ikke vært skriftlig korrespondanse mellom departementet og Politidirektoratet(POD) om denne saken. På daværende tidspunkt var konkret lokalisering ikke et tema.» (PU) (POD) Politidirektoratet har nå fullmakt til å inngå leiekontrakter for politi- og lensmannsetaten. «POD har på denne bakgrunn i brev av 7.4.2014 gitt PU godkjennelse til å inngå ny husleieavtale for lokaler Økernveien 11–13. Avtalen ble inngått i april, med en oppsigelsesklausul etter fem år. Dette tilsier at det vil kunne koste svært mye ev. å avvikle planene for etablering på Tøyen. Regjeringen ønsker å forbedre styringen av offentlig sektor. Vi skal ha færre og tydeligere mål, og vi skal vise tillit til statens ledere.(…) På bakgrunn av ovennevnte finner jeg det ikke hensiktsmessig å gripe inn i denne saken nå.» (…) Dette var en gjengivelse av hoveddelene i det svaret som Stortinget allerede har mottatt skriftlig.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-05-21:
Jeg synes det er veldig viktig å lytte til lokalpolitiske signaler. Utfordringen nå er at dette er håndtert av andre enn departementet. Departementet har ikke vært involvert ved inngåelsen av denne konkrete avtalen. Hvis en skulle stilt spesielle geografiske krav eller andre typer krav til denne prosessen, ville det naturlige tidspunktet å stille det på vært i 2012. Det har ikke vært noen dialog om dette mellom departementet og Politidirektoratet/Politiets utlendingsenhet etter regjeringsskiftet. Departementet har rett og slett ikke vært involvert i denne prosessen. Den praktiske utfordringen nå vil være hvis en skulle overprøve delegasjonen gitt til Politidirektoratet ved at en ikke skulle stå ved den inngåtte leieavtalen. Det ville skapt store juridiske utfordringer, det ville skapt store økonomiske utfordringer, og det ville ført til en overveiende risiko for at Politiets utledingsenhet ikke ville ha et sted å være etter 31.12. Det er ikke en forsvarlig situasjon.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-05-21:
Jeg kommer ikke til å ta ytterligere initiativ til å stanse dette leieforholdet. Dette er en leieavtale som ble inngått i februar. Økonomiske og praktiske konsekvenser av å stanse den prosessen har jeg ikke oversikt over på stående fot, for det vil i tilfelle være en juridisk diskusjon, men det vil åpenbart utløse et stort erstatningskrav. Det vil skape store utfordringer for Politiets utlendingsenhet, og jeg mener det er dårlig styring i staten hvis statsråden – en måned etter at det er inngått en leieavtale etter fullmakt fra den samme statsråden – skal blande seg inn i lokaliseringsvalget. Jeg mener at den forrige regjeringen burde gitt de signalene som representanten Bøhler nå gir, hvis det var viktig for dem å ivareta dette. Vi har ikke gitt de signalene. Det store problemet som representanten Bøhler viser til, er ikke nødvendigvis så stort i praksis. Dette er ikke asylmottak på noen måte, det er et registeringsmottak. På en vanlig dag vil det være 20 asylsøkere i området – primært innenfor bygningsrammen.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2014-05-21:
Etter siste ukers hendelser hadde det vært fristende å stille spørsmål til statsråden om Utsira, men det skal jeg ikke gjøre. Jeg skal nemlig gjøre det som jeg har prøvd å få til i månedsvis, nemlig å stille et spørsmål om Avanserte måle- og styringssystemer. Spørsmålet er som følger: «Kommer AMS(Avanserte måle- og styringssystemer) til å komme på plass i alle norske hjem innen 1. januar 2019, og vil statsråden sikre at disse har spesifikasjoner som gir mulighet for etterspørselsstyring av strømmen, så det blir mulig å redusere maksimalbelastning i strømnettet?» (Avanserte måle- og styringssystemer)
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2014-05-21:
Jeg er veldig glad for svaret. Det viser, sånn jeg ser det, et engasjement fra statsråden for å sørge for å få gjennomført AMS nå innen 1. januar 2019. Det synes jeg er bra, for det er flere grunner til at dette er viktig. Den ene grunnen til at dette er viktig er selvfølgelig, hvis man ser på av bruken av strøm og belastningen i nettene rundt omkring, at det bare er noen få tidspunkter i døgnet og gjerne bare noen få tidspunkter i året at det er opp mot maks utnyttelse av nettet. Det å få på plass prissystemer og andre systemer som gjør det mulig å unngå nye, dyre utbygginger av kabler, er avgjørende. Det vil jo være en mye mer effektiv bruk av samfunnets ressurser hvis man isteden kan få folk med på å gjøre en dugnad med å koble ut strømmen, når belastningen er høyest. Spørsmålet til statsråden er da: Vil NVE komme til å gå inn og sørge for å pålegge nettselskapene å ha den type systemer og planer på plass?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2014-05-21:
Spørsmålet mitt handlet ikke om: Kommer alle sammen til å ha AMS på plass? Det handlet om hvorvidt statsråden kommer til å be NVE sørge for at man også har den type styringssystemer. Det dreier seg ikke om å få AMS-boksene og disse tingene på plass, men om å legge opp til at selskapene får en dytt for å få gjennomført systemer som gjør at de faktisk har markedssystemer eller andre regulatoriske systemer, som gjør at man kan stenge av strømmen. Grunnen til at jeg spør om dette, er at det er store forskjeller i landet og mellom nettselskaper på hvor sterkt engasjement de har vist for dette. Det er i Fredrikstad man har vært mest aktive overfor oss på Stortinget, for å vise at det her ligger et kjempesvært potensial for god strømstyring, men også for å sørge for å møte det at det nå blir stadig flere folk som kommer hjem, plugger i elbilene sine og skaper en kjempebelastning på strømnettet. Så spørsmålet mitt er: Vil statsråden sørge for at NVE krever planer fra nettselskapene om å ha styringssystemer på plass og gjøre som i andre land som har innført dette, f.eks. Danmark?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2014-05-21:
Jeg er glad for at vi endelig fikk tid til å gjennomføre denne ordvekslingen, og jeg er også glad for spørsmålet. Jeg håper det betyr at SV fortsatt står bak ambisjonen om en rask innføring av Avanserte måle- og styringssystemer. Det vil legge til rette for en effektiv og robust kraftforsyning. Det vil bidra til et mer fornybart lavutslippssamfunn og bidra til bedre og mer effektiv bruk av energi. Innen 1. januar 2019 skal alle nettselskapene ha installert AMS hos alle sine kunder. Dette er krav fastsatt i forskrift under den forrige regjeringen, som jeg har intensjoner om å følge opp. Enkelte selskaper har allerede installert AMS hos sine kunder, men flertallet er fortsatt i oppstartsfasen med dette arbeidet. NVE har ansvaret for å følge opp utviklingen av AMS, og fra 1. januar 2015 skal alle nettselskapene årlig rapportere om framdriften med innstalleringen av AMS til NVE. Det betyr at vi har fire år på oss fra 1. januar i år til 2019. Jeg kan forsikre representanten Holmås om at vi kommer til å følge opp dette og vurdere sterkere virkemidler i den grad det er nødvendig i ambisjonen om å få på plass dette overalt 1. januar 2019. Så er det også slik som representanten Holmås etterspør, at AMS vil bli utformet slik at strømmen kan stenges eller begrenses hos sluttbruker. Dersom man ønsker styring av enkeltlaster, enkeltpunkter, kan det installeres tilleggsutstyr. Det vil teknologien muliggjøre. Og det er et krav om at AMS skal leveres med et teknisk grensesnitt som gjør denne installasjonen av denne typen infrastruktur mulig. Da vil man kunne benytte AMS f.eks. til frakobling av gulvvarme, varmtvannsberedere o.l., og elbiler i høylastperioder, noe som er viktig både for å redusere energibruken – bruke energi mer effektivt – men også for å unngå stor belastning på nettet. Alt dette er viktig. Skal vi kunne videreutvikle fornybarsamfunnet, er det viktig å bruke ressursene riktig. Det vil AMS bidra til. Så mener jeg det er viktig at det er markedet som bestemmer hvilke tilleggstjenester som utvikles de forskjellige stedene. Jeg er helt sikker på at næringen vil benytte seg av denne muligheten. Både nettselskapene og andre kommersielle aktører vil da kunne levere styringstjenester til sluttbruker, der det er forretningsgrunnlag for dette, når vi vet at den typen forretningsmodeller allerede er utviklet.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2014-05-21:
Som jeg sa: Vi kommer fra og med 1. januar 2015 til å sørge for at alle nettselskapene årlig rapporter til NVE om dette. Det er fire år til dette skal være på plass, og det er noen av nettselskapene som kommer til å bruke betydelige deler av de fire årene på å sørge for det. Det er det ene. Det andre er at jeg er overbevist om at nettselskapene kommer til å se den muligheten AMS gir dem til å utvikle nye forretningsmodeller, f.eks. når det gjelder styring av strømmen. Det vil være krav om det til alle som skal installere AMS, at grensesnittene skal være slik at den typen tilleggstjenester blir mulig å levere. Så mener jeg at markedet må sørge for at det kommer på plass. Det er uansett en viktig del av begrunnelsen for dette systemet, og det er der vi kan hente ut en betydelig del av sparte ressurser i framtiden, som representanten også peker på.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2014-05-21:
Jeg skal nå si det for tredje gang: AMS skal leveres med grensesnitt som er åpent og muliggjør installering av tilleggsutstyr og utvikling av forretningsmodeller, som er helt i tråd med det representanten Holmås sier. Så kan det det godt hende at vi en gang i framtiden må vurdere ytterligere regulering av dette feltet, men nå vet vi at nettselskapene må gjøre til dels store investeringer for å få implementert AMS. Jeg er helt sikker på at nettselskapene som gjør den jobben, også kommer til å se etter nye måter og nye forretningsmodeller og forsvare den investeringen de må gjøre, både overfor sine eiere og for kundene som må ta en betydelig del av regningen. Så får vi vurdere i framtiden om vi må innføre ytterligere regulatoriske grep for å oppnå målsettingen om nettopp det representanten Holmås med god grunn er opptatt av, nemlig et effektivt og robust kraftforsyningssystem og et viktig bidrag til energieffektivisering i framtiden.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2014-05-21:
Det er skjedd mye positivt i NATO siden det representanten nå nevner, ble lagt til grunn. NATO utarbeidet i 2007 en egen policy på området og i 2010 en egen handlingsplan som styrer arbeidet med sikkerhetsrådsresolusjon 1325. Som representanten helt riktig nevner, tiltrådte Mari Skåre, en norsk diplomat, i 2012 den første stillingen som spesialrepresentant for kvinner, fred og sikkerhet. I 2013 ble det gjennomført en evaluering på vegne av NATO og Nordic Centre for Gender in Military Operations. Evalueringa omhandlet de praktiske konsekvensene av implementeringen av resolusjon 1325 i NATOs operasjoner hittil. Rapporten ble presentert på forsvarsministermøtet i Brussel i oktober i fjor, og jeg var selv til stede for å ta imot rapporten, og det var et fint arrangement. Evalueringa som NATO har gjort, framhever at det er gjort betydelige framskritt i å integrere kjønnsperspektivet i NATO-ledede operasjoner. Men samtidig understrekes det veldig klart at det er behov for økt kompetanse på området. Blant annet har man etablert gode mekanismer, sånn at «gender policy» implementeres i NATOs styrkestruktur. Det er også etablert genderrådgivere i organisasjonen, noe som det trekkes fram som et veldig godt eksempel på en konkret måte å øke kompetansen og ikke minst kjennskapen til disse problemstillingene i NATO på. Norge tok i oktober i fjor initiativ til å styrke oppmerksomheten om temaet kvinner, fred og sikkerhet i NATO fram mot toppmøtet i september. Det fikk bred støtte blant allierte og partnere, så tematikken står på agendaen for toppmøtet og er et av de temaene NATO vil profilere fram mot møtet i Wales. En ny og overordnet politikk for å gjennomføre resolusjon 1325 og relaterte resolusjoner fikk tilslutning på utenriksministermøtet i NATO i april, og handlingsplanen er under utvikling. Etter planen vil også frivillige organisasjoner inviteres til å delta i arbeidet, og det nye rammeverket vil altså bli presentert på toppmøtet. Det er også gjennomført undersøkelser i Norge basert på hvordan vi opererte i ISAFs hovedkvarter og i PRT Meymaneh fra 2009 til 2012. Det er mange tilbakemeldinger som går i retning av at genderrådgiverens funksjon ikke hadde så klar effekt som man kanskje skulle håpe, men samtlige mente at det bør være genderrådgivere i militære operasjoner, og det tror jeg er en viktig lærdom. Det er et relativt nytt felt, men jeg tror det er rom for å utvikle dette videre. Det kreves både ledelsesforankring, kompetanse og trening og opplæring for at dette skal fungere på en god måte. Fra norsk side jobber vi for at stillingen som generalsekretærens spesialrådgiver for kvinner, fred og sikkerhet skal bli en fast del av det internasjonale sekretariatet til toppmøtet – ikke bare noe som enkelte land engasjerer seg i, men altså være en fast del av strukturen i NATO. Vi legger opp til å være en veldig aktiv og tydelig pådriver for dette fram mot toppmøtet.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2014-05-21:
Det har i arbeidet vi gjør opp mot toppmøtet, vært viktig for Norge å sikre at dette blir en del av det faste sekretariatet til generalsekretæren. Da tror jeg noe av det viktige vi kan gjøre, i tillegg til at vi fokuserer på det og løfter temaet inn mot toppmøtet, er at vi sørger for at dette er en del av de fellesfinansierte institusjonene. Det er alltid en viss risiko når enkeltland over lang tid påtar seg å finansiere særstillinger, enten det er i NATO, FN eller andre steder, for da får man ikke den samme typen oppmerksomhet om det fra alle land, og det samme ansvaret fra alle land. Derfor har vi primært et ønske om å få dette inn i den ordinære strukturen som en del av de fellesfinansierte stillingene i NATO. På den måten vil også eierskapet blant de andre landene øke, og det vil lettere få et preg av å være noe alle land ønsker, noe alle land tar ansvar for, og der flere land selvfølgelig også kan bidra med sine kandidater til stillingen.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2014-05-21:
Som jeg nevnte innledningsvis, har vi mottatt veldig god respons på vårt initiativ. Det gir meg også håp om at det vil være et ønske fra flere land om å bidra til fellesfinansiering av denne stillingen også. Det er én stilling det er snakk om i utgangspunktet, og jeg tror det vil være mulig for landene å avse ressurser til det innenfor et fellesfinansiert system. Samtidig mener jeg at det er viktig at man ikke bare tenker på denne ene stillingen og å få den inn i – hadde jeg nær sagt – sekretariatet til generalsekretæren. Det er også viktig at vi fortsetter arbeidet med handlingsplaner, oppfølging, og ikke minst implementering. Det vi vet fra arbeidet i både FN og andre steder med disse spørsmålene, er at det ofte er mange fine planer, men det skorter litt på den faktiske implementeringen. Det er f.eks. en historisk måned akkurat nå, hvor vi har utnevnt FNs første kvinnelige styrkesjef. Det var den norske generalmajoren Kristin Lund – veldig gledelig, men det er altså første gang. Det forteller nok noe om hvordan man må jobbe mer målrettet med kvinner, fred og sikkerhet i alle organisasjoner.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2014-05-21:
Regjeringa vil sikre at Stortinget står reelt fritt til å ta stilling til hvorvidt norske styrker skal delta i en konkret EU-ledet operasjon. Regjeringa gjør dette på nøyaktig samme måte som den forrige regjeringa, som Senterpartiets representant, Liv Signe Navarsete, var en del av, og som de gjorde gjennom åtte år. Det var for øvrig en periode hvor Norge to ganger stilte med et styrkebidrag til EU Battle Group med Sverige som ledernasjon, så jeg er litt overrasket over spørsmålet. Deltakelse i internasjonale operasjoner har vært og er fortsatt en viktig del av norsk sikkerhetspolitikk. Dette spørsmålet har to sider. Det handler også om forholdet til Grunnloven § 25. Norsk deltakelse i EU-ledede stridsgrupper vil ikke være i strid med Grunnloven § 25. Dette er forankret i solid konstitusjonell praksis. Det er også i tråd med den praksis som ble lagt til grunn av den forrige regjering, som Senterpartiet var en del av, og som representanten Navarsete satt i. Bestemmelsen har vært vurdert flere ganger med tanke på norsk deltakelse i ulike typer militære operasjoner i utlandet, særlig under alliert felleskommando, men også under en annen stats kommando. Det er sikker konstitusjonell praksis for at den ikke anses å være til hinder for den typen deltakelse i forbindelse med kollektive krisehåndterings- og sikkerhetsordninger. Blant eksemplene er selve FN-paktens opprinnelige sikkerhetssystem, Tysklandsbrigaden, NATOs kommandosystem, innsats under Golfkrigen, NATO-operasjonene mot Jugoslavia under Kosovo-krisen og deltakelse i EU-operasjoner. I Norge legger vi til grunn at vår sikkerhet bygges sammen med andre, og vi kan ikke være oss selv nok. Vi må i dag forholde oss til kollektive krisehåndterings- og sikkerhetsordninger. De utvikles bl.a. i samspill med organisasjoner Norge er medlem av, som NATO og FN, og organisasjoner som vi ikke er medlem av, som EU. Vi har da meldt inn styrker til mulig bruk i EU-operasjoner, men det vil likevel være en selvstendig vurdering av om disse styrkene skal settes inn i konkrete operasjoner. Dette ble også konsultert i den utvidede utenriks- og forsvarskomiteen 25. februar. Jeg registrerte ingen motstand fra Senterpartiet om å melde inn inntil 70 personell i Nordic Battle Group for første halvår 2015. Det er under svensk ledelse. Regjeringa Bondevik II sendte til sammen 15 soldater i operasjoner under EU-kommando. Den regjeringa Liv Signe Navarsete var en del av, sendte 217 soldater. Jeg kan ikke annet enn å legge til grunn at representanten Navarsete, da som medlem av regjeringa, mener at hun gjorde det med tilstrekkelig konstitusjonelt grunnlag.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2014-05-21:
Selv om den forrige regjeringa hadde eksplisitte uttalelser om FN-mandat, sendte de likevel et stort antall norske soldater under EU-kommando, under andre lands kommando, i operasjoner. Fra denne regjeringas side tenker vi akkurat likedan, vi deltar i de krisehåndteringsoperasjoner der det er tjenlig for norske interesser, og der vi kan bidra. Vi ønsker klare folkerettslige grunnlag – det er en selvfølge for enhver regjering. FN-mandat er ett, og det er sterkt ønskelig, men det finnes også andre folkerettslige grunnlag for å kunne delta i operasjoner, hvorav selvforsvar er et av disse. Det er det naturlig for den norske regjeringa å vurdere, på akkurat samme måte som den regjeringa Navarsete satt i, vurderte det. Dette vil være vår linje i alle operasjoner, og vi vil konsultere Stortinget på helt vanlig måte som alle regjeringer har gjort – etter forretningsordenens § 16.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2014-05-21:
Jeg legger til grunn at vi gjør de vurderingene som også representanten Navarsete gjorde da hun satt i regjering, om hva som skulle til for eventuelt å kunne aktivere norsk deltakelse i EU Battle Group under svensk kommando i både 2008 og 2011. Det vil jo som sagt være en konkret vurdering, der EU vil vurdere om den skal iverksettes, og så er det hvert enkelt land som i sin tur tar en beslutning om de da ønsker å aktivere det styrkebidraget de har meldt inn. Hvilke situasjoner man kan se for seg i framtida, er det vanskelig å spå nå, men det vil selvfølgelig være en naturlig og grundig drøfting i regjeringa, på samme måte som jeg er helt sikker på at det var i den regjeringa Navarsete satt i. Så til spørsmålet om hvorfor dette med FN-mandater ikke er med. Det er, som jeg har forklart, fordi denne regjeringa mener at vi skal ha et klart folkerettslig grunnlag for å bidra i operasjoner, men det fins også andre tenkelige folkerettslige grunnlag enn FN-mandat, selv om det er en snever adgang.
Bent Høie (Høyre), 2014-06-03:
Jeg vil takke for tilbakemeldingene og refleksjonene fra Stortingets side rundt denne vanskelige saken. Jeg opplever at de fleste, på samme måte som meg, har vært mest opptatt av spørsmålet knyttet til informasjon til etterlatte. Og reaksjonene som har kommet i mediene etter oppslagene om rettsmedisinske obduksjoner og forskning på døde barn, har avdekket et klart behov for bedre rutiner, for informasjon – ikke bare om forskningen, men også om ordinær obduksjon av barn og hva som skjer med organene i ettertid. Helse- og omsorgsdepartementet hadde i forrige uke møte med Landsforeningen uventet barnedød. Deres erfaringer og innspill vil være viktige i det videre arbeidet. Folkehelseinstituttet har også hatt dialog med Landsforeningen uventet barnedød og de regionaletiske komiteene for å finne løsninger på hvordan man bedre informerer om forskning, og når de etterlatte bør få denne informasjonen. Jeg vil også sørge for at det ses nærmere på de informasjonsrutinene ved landets barneavdelinger. Jeg vil også understreke ulikheter som finnes når det gjelder spørsmålet om reservasjon mellom det som knyttes til obduksjonslovgivningen, som kommer til Stortinget til høsten, og det som går på forskning. Jeg er også veldig enig med mange av representantene som har vært oppe og sagt at dette er et område der folks forventninger og folks behov for informasjon har endret seg i de 30 årene som har gått. Jeg vil også avslutte med å sitere et medlem fra Landsforeningen uventet barnedød, som nå sier: Det vanskeligste å si er det viktigste for oss å høre. – Det tror jeg er ganske betegnende for behovet for informasjon i den vanskelige situasjonen som disse foreldrene er i.
Bent Høie (Høyre), 2014-06-03:
Ja, representanten har helt rett. Jeg går lenger enn det som står i handlingsplanen når det gjelder synet på innføringen av denne metoden. Og jeg sier at jeg konkret vurderer om det er mulig å innføre det som et krav allerede fra 2015 i oppdraget til helseregionene. Men jeg vil gjerne se oppsummeringen fra de tre sykehusene i Norge som har gjort dette før. Jeg har selv besøkt Sørlandet sykehus. Anbefalingen og oppsummeringen derfra er entydig. Jeg har òg behov for å se det fra de andre. Det som er det unike med det apparatet, er jo nettopp at det går rett inn i det som òg er representantens andre spørsmål, nemlig det å gjøre konkrete tiltak. For dette er ikke kun et kartleggingsverktøy. Det er òg et verktøy for at en lokalt diskuterer konkrete tiltak for å hindre at det samme skal skje igjen. Jeg mener òg at det er viktig å holde full trøkk på de fem tiltakene som ligger i pasientsikkerhetsprogrammet på dette konkrete området. Det må ikke bare gjennomføres noen steder, men alle steder, og det må vedlikeholdes år for år så en ikke glemmer dette arbeidet. Der har pasientsikkerhetsprogrammet et godt metodeapparat å bruke, og disse fem tiltakene går rett inn i de forholdene som jeg ser at den artikkelserien, der Adresseavisen fortjenstfullt har satt lys på dette problemet, avdekker som et gjentakende problem. Så hvis en følger opp de fem tiltakene i pasientsikkerhetsprogrammet, er det òg stor mulighet for at en forebygger nettopp disse tiltakene som går igjen flere ganger. Så må vi fortsatt ha godt tilsyn og lære av de tilsynene som er. Det er òg et av mine klare budskap til ledelsen og styrene ved helseregionene når jeg møter dem, at jeg forventer at de bruker tilsynene – ikke bare fra egen virksomhet, men også fra andre virksomheter – til å lære og til å hindre at samme feilen skjer på ny. Samlet sett mener jeg at vi har en handlingsplan. Den omfatter òg dette. Vi har konkrete tiltak. Det som er viktig nå, er rett og slett å implementere og få disse tiltakene, som vi vet virker, til faktisk å bli tatt i bruk over alt. Så får vi vurdere om denne nye kartleggingen og metodearbeidet, der vi har erfaringer fra Storbritannia og nå fra tre sykehus i Norge, òg skal innføres som en obligatorisk del for hele helsetjenesten i Norge. Samlet sett tror jeg da vi har en del virkemidler som er konkrete, som kan brukes i virksomheten, og det er det vi trenger nå. Vi trenger å gjennomføre de strategiene og de handlingsplanene vi har, og faktisk få resultater. Det er det som etter min oppfatning er det viktigste jeg fra min posisjon kan jobbe med videre.
Bent Høie (Høyre), 2014-06-03:
Jeg vil takke for en god og viktig debatt. Det virker som om det er stor enighet om at det nå er viktig å følge opp de tiltakene som vi har igangsatt, sørge for at de blir gjennomført, og eventuelt innføre dette nye virkemidlet fra 2015 – som er en kartlegging kombinert med en oppfølging av tiltak. Interne forslag til tiltak som styrker selvmordsforebygging, som er kommet opp ved Sørlandet sykehus etter at de tok i bruk dette verktøyet, er f.eks. bedre system for bedre gjennomføring av selvmordsrisikovurdering, bedre journalføring og dokumentasjon, økt kontinuitet i behandlingsforløp, kommunikasjon mellom miljøpersonale og behandler, time-i-hånda-ordninger, kriseplaner og koordineringsfunksjoner. Bedre samarbeid og involvering av pårørende er også viktig. Dette er tiltak som vi kjenner igjen fra bl.a. pasientsikkerhetskampanjen. Men hvis en jobber med dette systematisk ut fra egne erfaringer i egen organisasjon og så følger det opp etterpå, har jeg stor tro på at det er et godt virkemiddel for å sørge for kontinuitet i dette arbeidet. Vi må erkjenne at en av hovedutfordringene vil være å klare å holde oppmerksomheten på dette over tid, og at vi som ledere tar et ansvar for hele veien å sørge for at dette ikke er et arbeid som går tilbake, men som får forsterket oppmerksomhet. Derfor: På dette området, som på mange andre områder, handler ikke politikk bare om å få politikken vedtatt; det handler også om å få den gjennomført og faktisk følge den over tid. Noe som også kom fram under arbeidet på Sørlandet sykehus, var at det er viktig å ta de pårørende på alvor, involvere dem i større grad for å unngå selvmord, men selvfølgelig også ha en stor åpenhet mot de pårørende i etterkant – gi informasjon, involvere og møte de pårørende med åpenhet og respekt. Det er viktig i helsetjenesten, og det er ekstra viktig i denne situasjonen. Selv om det kan være vanskelig, er det viktig, for hvis pårørende opplever at en ikke er åpen, og at sannheten ikke kommer fram i første møte, er det veldig vanskelig å gjenopprette den tilliten i etterkant. Unge med erfaringer fra det psykiske helsevernområdet har nå kommet med sin stemme, både gjennom Barneombudets rapport og gjennom rapporten som representanten Kjønaas Kjos trakk fram. Det er en stemme som vi må ta på alvor. Den forteller at barn og unge ikke blir møtt på en god nok måte i barne- og ungdomspsykiatrien. Jeg har derfor sendt rapporten fra Barneombudet til alle barne- og ungdomspsykiatriske avdelinger i landet og bedt dem sette seg ned og diskutere konkret hvordan de har tenkt å følge opp denne, på bakgrunn av den tydelige stemmen fra de unge brukerne av det psykiske helsevernet. Mange av dem forteller nettopp at de har prøvd å gi beskjed om at de har selvmordstanker, uten å bli tatt på alvor.