Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2010-02-11:
La meg først gi ros til interpellanten, for dette er et veldig viktig tema, og jeg vil slutte meg til Syversens understreking av behovet for debatt om NATOs strategiske konsept, også i det offentlige rom. Jeg sitter også i NATOs parlamentarikerforsamling, og vi har faktisk holdt på med dette siden Bucuresti-møtet. Parlamentarikerforsamlingen tiltrer også Madeleine Albright-gruppen, slik at det er veldig nær kontakt mellom parlamentarikerne og hovedorganisasjonen om denne saken. Det er viktig at det utarbeides et nytt strategisk konsept. Som flere har understreket, har det forrige konseptet, som ble vedtatt i Washington i 1999, også gått ut på dato fordi de sikkerhetspolitiske rammebetingelsene det siste tiåret kan betegnes som utdatert. Etter 1999 har vi hatt terrorangrepet i 2001, med de konsekvenser det hadde, og NATO er blitt utvidet med de fleste tidligere østeuropeiske statene. Det mest påfallende og kanskje imponerende ved NATO etter den kalde krigens fall og Sovjetunionen og Warszawapaktens sammenbrudd er NATOs enestående evne til å tilpasse seg de nye sikkerhetspolitiske omgivelsene. I tillegg til EU har NATO spilt en hovedrolle når det gjelder stabilisering og demokratisering av de nye statene i Europa og på Balkan. Det sier mye om alliansen at både Serbia og Bosnia i dag har Partnerskap for fred-status, og at Albania er NATO-medlem. Det er bare elleve år siden NATO bombet Serbia. I dag ligger Balkans demokratiske framtid innenfor det euroatlantiske samarbeidet, ikke minst takket være NATO. Norges ambassade i Beograd hadde et par år også status som NATO-ambassade og bidro i stor grad til stabilisering og omorganisering av de væpnede styrker i Serbia. Siden forrige strategiske konsept er NATO bl.a. blitt involvert i stabilisering i Afghanistan, etter at alliansen i august 2003 overtok ISAF fra FN. ISAF hadde da operert side om side med den amerikanskledede Operation Enduring Freedom siden desember 2001. Men like viktig som bakteppe for et nytt strategisk konsept er den nye brede tilnærmingen til sikkerhet. Forsvarspolitikk må nå gå hånd i hånd med dialog, med konfliktforebygging, med demokratisering, med utvikling og klimatiltak – det nye sikkerhetspolitiske begrepet, eller for å si det på engelsk, «comprehensive approach» til sikkerhet. Kanskje enda viktigere er atomvåpnenes rolle i NATO. I mai i år er det en ny tilsynskonferanse for Ikke-spredningsavtalen. For fem år siden endte tilsynskonferansen i fiasko. Det er nå helt avgjørende at man kommer videre både med atomnedrustning og ikke-spredning. La meg legge til: NATO må ikke stille seg i den situasjon at alliansens atompolitikk blir en hindring for president Obamas forsøk på forhandlinger med sin russiske motpart. For Norge må det videre være viktig at NATO forblir et forum for den sikkerhetspolitiske dialogen mellom Europa og USA. Som et land utenfor EU er vi avhengige av at den transatlantiske debatten om de alliertes sikkerhetsutfordringer skjer innen rammen av NATO og ikke bilateralt mellom Brussel og Washington. Samtidig må, som også forsvarsministeren understreket, et nytt strategisk konsept slå fast at NATO er en forsvarspolitisk allianse. De motsetninger som i dag er ganske framtredende, mellom nye og gamle land, må tas hensyn til. Det er ikke lett, men det er også viktig å fokusere på de forsvarspolitiske utfordringene som alliansen står overfor. Det gjelder bl.a. behovet for en grunnleggende reform av de integrerte strukturene, bl.a. NATOs kommandostruktur. Også vedtakene fra Praha-toppmøtet i 2002, altså Prague Capabilites Commitments, og byrdefordelingen mellom landene må gjennomgås. Det samme mener jeg gjelder NATO Response Force og bruken av den. I det videre arbeidet med NATOs strategiske konsept må også NATOs forhold til og samarbeid med andre internasjonale organisasjoner reflekteres. Det inkluderer FN, men også ulike regionale organisasjoner som African Union.