trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2017-04-25:
For det første vil jeg henlede oppmerksomheten på vårt forslag nr. 8, hvor det har sneket seg inn et «ikke» som ikke skulle være der. Vi vil derfor erstatte forslag nr. 8 med et forslag nr. 15, som er delt ut, og som lyder: «Stortinget ber regjeringen vurdere en fradragsberettiget avgift» – altså ikke en «ikke-fradragsberettiget avgift» – «på all olje- og gassaktivitet som går til et eget feltavviklingsfond for å redusere statlige kostnader ved feltavvikling.» Vi har en relativt solid enighet i salen og i landet vårt om at hele målet med klimapolitikken er at verden må ut av den fossile avhengigheten. Da er det grunnleggende oppsiktsvekkende at stortingsflertallets svar på Norges rolle i det er at vi skal fortsette å produsere fossil energi. Det er vår strategi – vår markedsstrategi og vår klimastrategi – i en verden som skal bli kvitt fossil energi, og hvor kravene til å kutte ut fossil energi ikke kommer til å avta. De kommer til å øke, og det er noe som tydeligvis ikke har sunket helt inn hos representantene. Derfor er det ikke spørsmål om å kverke oljenæringens kompetanse, det er ikke spørsmål om å kutte inntektene som vi lever så godt av – det er spørsmål om vi skal ta den politiske og mentale omstillingsjobben på alvor, og begynne å sette inn ressursene på å skape de arbeidsplassene vi trenger som alternativ til olje- og gassvirksomheten, nå. Olje- og gassvirksomheten har, som alle vet, allerede mistet 30 000–40 000, eller enda flere, arbeidsplasser på grunn av oljemarkedet selv. Dette var vi totalt uforberedt på. Regjeringen hadde ingen mottiltak klare, men et godt norsk ikke-fossilt arbeidsliv har absorbert veldig mange av de folkene, og viser at vi har stor omstillingsevne når vi trenger den. Men det er all grunn til å tro at oljevirksomheten kommer til å fortsette å miste arbeidsplasser, og det er all grunn til å forberede seg på konsekvensene av en mye lavere oljepris enn det vi håper å få. Det er god næringspolitikk å begynne å forberede seg, og det er oppsiktsvekkende dårlig næringspolitikk at Stortingets flertall sier tvert nei til å begynne å tenke over de mulige konsekvensene av langsiktig lav oljepris og ytterligere tap av arbeidsplasser i oljenæringen. Det er rart at Stortinget ikke vil være med på en begynnende diskusjon om hva Norge skal gjøre i en framtidig verden som ikke vil ha olje og gass, og hvor vi har et marked rundt oss som allerede gir stadig større tegn på at det vil de ikke.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2017-04-25:
Det som er en «quick fix», er å innbille seg selv at Norge skal opprettholde sin velferd og sine arbeidsplasser og løse sine framtidige problemer ved bare å fortsette med den deilige oljevirksomheten vår. Det som er en «quick fix», er å nekte å starte planleggingen av det vi alle vet vi må, nemlig å komme ut av oljenæringen på en ansvarlig måte, mens vi flytter ressursene våre over til å skape de nye grønne næringene. Det som er en «quick fix», er å forsøke å innbille oss selv at Norge bidrar til å løse verdens klimaproblem ved å produsere mest mulig olje lengst mulig. Dette er «quick fix», herr statsråd, fordi det ikke kommer til å fungere, og fordi det ikke er ansvarlig. Det er heldigvis en «quick fix» som jeg er overbevist om at vi kommer til å diskutere på en litt mer kritisk og ansvarlig måte enn det vi har oppnådd i denne debatten.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2017-04-25:
For det første må jeg si jeg er imponert over representanten Bjørnstads innbitte iver etter å ta rotta på – unnskyld uttrykket, president, men det er sent – norsk økolandbruk. Det er vanskelig å se formålet med det, utover å ha en morsom høne å plukke med politiske motstandere. Det er for det første slik at det forskningsmaterialet som representanten Bjørnstad henviser til, primært går på sunnheten ved økologisk mat. I den grad konvensjonelle matprodukter fra landbruket ikke inneholder medisinrester eller sprøytemidler, er det riktig at forskjellen – i hvert fall i norsk sammenheng – er liten. Det som samtidig er helt innlysende, er at å bruke økologiske metoder for å behandle jorda og for å produsere mat fra jorda over tid nødvendigvis, fra et biologisk synspunkt, vil være mest bærekraftig – og mer bærekraftig enn landbruksmetoder som baserer seg på å tilføre enten næring eller sprøytemidler.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2017-04-25:
Det Riksrevisjonen påpeker, er ikke at målet ikke er realistisk, men at Stortinget ikke har vist vilje til å følge det målet de selv har satt. Det er to ganske forskjellige ting. Når Miljøpartiet De Grønne foreslår å trappe opp dette målet, er det av to grunner. Det ene er at norske forbrukere etterspør økologiske varer i økende grad, og ikke i tilstrekkelig grad får det fra norske produsenter. Det å understreke at vi må ha et ambisjonsnivå som kan svare på en stigende etterspørsel etter økologiske varer, mener vi er fornuftig, og vi mener det er fornuftig for landbruket selv. Dessuten er det fare for at etterspørselen etter økologiske varer i økende grad vil bli møtt med import av økologiske varer – som jo til dels er en selvmotsigelse – som jeg synes at norsk landbruk og Stortinget bør være enige om at vi vil forsøke å unngå.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2017-04-25:
Å ha et mål på 15–20 pst. av norsk landbruk som økologisk er ikke ensbetydende med en massiv oppdyrking av nye arealer i norsk landbruk. Det betyr en begrenset endring, og det betyr at man kan utnytte arealer som i dag blir dårlig utnyttet, på en bedre måte. Fleksibiliteten for å imøtekomme et slikt mål er betydelig, og jeg synes det er underlig at representanten for et parti som er såpass opptatt av å sentralisere norsk landbruk, og såpass lite opptatt av å holde liv i små bruk i utkanten, nå plutselig er bekymret over arealproblemene som vil følge av at noen driver økologisk og litt mer ekstensivt enn andre i landbruket.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2017-04-25:
Miljøpartiet De Grønne deler representanten Navarsetes oppfatning om at det ikke ble fattet noen slik beslutning, og vi støtter oversendelse til utenriks- og forsvarskomiteen.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-04-25:
Som jeg sa i mitt innlegg, vil regjeringen i vår politikk fremover legge stortingsflertallets merknader til grunn. Vi forholder oss til at Stortinget, med den innstillingen som nå ligger på bordet, har gitt utdypende og utfyllende betraktninger om hva som kan legges i begrepet «offentlige interesser av vesentlig betydning». Det er et etterarbeid som legger opp til en videre tolkning, og det vil vi legge til grunn i oppfølgingen.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-04-25:
Det er jo ingen tvil om at den innstillingen som nå foreligger, gir en mye bredere gjennomgang. Og sammen med proposisjonen, som også gir en bred gjennomgang av de rettslige spørsmålene, har vi nå flere knagger å henge ting på enn det vi hadde med forarbeidene til naturmangfoldloven. Jeg noterer at vi er helt enige om at det er i det enkelte vedtak om felling at vurderingen av hvorvidt vilkårene er oppfylt, må gjøres.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-04-25:
Det er en statsråds oppdrag og plikt å følge opp et stortingsflertalls vedtak. Vi har stått i en situasjon hvor det har vært problemer med å få god nok sammenheng mellom bestandsmålsvedtaket, naturmangfoldloven og Bern-konvensjonen. Nå har vi med dagens behandling i Stortinget en bredere meny av hensyn og en del utfyllende betraktninger fra Stortinget, ikke minst om hva som kan legges i begrepet «offentlige interesser av vesentlig betydning». Det er det som gjerne kalles et etterarbeid. Siden forarbeidene er ganske magre på dette punktet, har vi nå mer å gå ut fra i oppfølgingen. Stortinget har lagt opp til en videre tolkning, og vi vil i vår politikk legge stortingsflertallets merknader til grunn.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-04-25:
For å starte med det siste: Lisensfellingsperioden er nå over, men vi har løpende skadefellingsvurderinger i Miljødirektoratet og i departementet. La meg si om § 18 første ledd bokstav c at den ble vurdert i forbindelse med klagevedtaket i fjor, men det var ikke hovedspørsmålet som ble forelagt Lovavdelingen. Vi mente at vilkårene i § 18 første ledd bokstav c ikke var oppfylt i den saken. Vi har forarbeidet fra § 18 første ledd bokstav c som peker tydelig på typiske skadefellingstilfeller, og vi har ingen forvaltningspraksis som har lagt § 18 første ledd bokstav c til grunn i lisensfellingssaker. I saken til Stortinget pekte vi på at ordlyden i bestemmelsen om andre offentlige interesser av vesentlig betydning kan gi et visst rom for felling, selv om terskelen der vil være høy. Nå har Stortinget med denne innstillingen gjort et etterarbeid som legger opp til en videre tolkning, som drar opp ulike hensyn, og som definerer tydelig hva Stortinget mener er slike offentlige interesser. Det vil regjeringen legge til grunn.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-04-25:
Det er bred enighet om at vi skal ha ulv i Norge, og det er bred enighet om at den skal forvaltes. Vi ønsker noe større fleksibilitet i forvaltningen av ulv, ikke minst innenfor ulvesonen. Det lå bak det forslaget vi fremmet til Stortinget. Med de merknadene Stortinget vedtar i dag, vil det, som komiteen selv understreker, være i det enkelte vedtak om felling at vurderingen av om vilkårene er oppfylt, gjøres. Det slipper vi ikke unna, og det kan derfor ikke sies noe generelt om dette. Men det Stortinget i dag vedtar, og de merknadene Stortinget har forfattet i denne innstillingen, vil ligge til grunn for regjeringen fremover.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-04-25:
Vilkårene om at uttak ikke må true bestandens overlevelse, og at det ikke må finnes annen tilfredsstillende løsning, ligger fast. Det er slik at når rovviltnemndene nå får en utvidet adgang til å bruke mer av § 18 til å gjøre sine vurderinger, vil de like fullt måtte gjøre en tolkning av loven. Tolkningen og anvendelsen av loven må gjøres i det konkrete tilfellet. Der er selvsagt bestandssituasjonen et viktig utgangspunkt. Og bak det hele ligger Bern-konvensjonen som et tolkningsgrunnlag. Derfor er jeg glad for at komiteen er veldig tydelig på at det er i det enkelte vedtak om felling at vi vil se de konkrete utfallene av dette.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-04-25:
Senterpartiet har fra representantene Arnstad, Slagsvold Vedum og Lundteigen på ulike måter utfordret meg til å slå fast hva som til syvende og sist blir det konkrete resultatet av Stortingets vedtak i denne lovdiskusjonen. Jeg kan forsikre Senterpartiet om at jeg ikke akter å overta domstolenes rolle i vår statsskikk. La meg oppsummere noen hovedpoenger: I proposisjonen, som er til behandling i dag, gjør regjeringen det klart at § 18 c etter sin ordlyd kan gi grunnlag for felling etter bredere hensyn. Jeg nevnte noen av dem i mitt innlegg, men terskelen er høy. I innstillingen i dag gir Stortinget nye vurderinger av lovens innhold, hvordan loven er å forstå. Det er det som gjerne kalles etterarbeid. Så er det slik at loven tolkes og anvendes i konkrete enkelttilfeller. Det understreker også komiteens flertall, inkludert Senterpartiet. Og de hensyn og vurderinger som Stortinget nå peker på i innstillingen, vil nå inngå i tolkningen og anvendelsen i det enkelte tilfellet. Men til syvende og sist er det domstolene som etter vår statsskikk avgjør hvordan loven er å forstå.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-04-25:
Meget kort: Representanten Slagsvold Vedum spør om vedtaket som ble gjort før jul, ville stått i en annen stilling med det Stortinget i dag vedtar. Jeg vil minne om at en av de tingene som ligger i innstillingen i dag, og som Senterpartiet er med på, er at det er i de konkrete enkelttilfellene disse vurderingene skal gjøres. Det krever grundighet, tolkning og lovanvendelse, til syvende og sist i domstolen. Senterpartiet er også med på i denne innstillingen at det er i de konkrete tilfellene avgjørelsene tas, og da er komiteens innstilling i dag og de merknadene som er der, med i den vurderingen. Det betyr at jeg nå ikke kan si hva som blir det konkrete resultatet i enkelttilfeller. Det er Senterpartiet egentlig enig i, det er bare det at det nå høres ut som de ikke er det.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-04-25:
La meg gjenta det jeg sa i sted, ment som et svar til representanten Arnstad, at allerede i proposisjonen som ligger til behandling i dag, sier regjeringen at etter sin ordlyd kan § 18 c benyttes for lisensfelling. Men igjen: Som Senterpartiet er helt enig i i innstillingen i dag – det er i de konkrete sakene resultatet vil vise seg.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-04-25:
Jeg har sagt det før, og jeg sier det igjen, at i innstillingen i dag gir Stortinget nye vurderinger av lovens innhold som Stortinget ikke ga i forarbeidene. De gis nå som etterarbeider, og derfor er det slik at dette vil være med i de konkrete vurderingene som vil bli gjort i fremtiden. Det er også Senterpartiet som kjent med på i innstillingen.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2017-04-25:
Det trenger jeg ikke å gjøre, for det har Geir Pollestad allerede gjort.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2017-04-25:
Arbeiderpartiet har slettes ikke gått i revers på dette området, snarere tvert imot. Det er jo i innstillinga, i flertallet, både håpet og framtida ligger. Man har faktisk avvist å rive ned det som vi oppfatter som bærebjelken i den norske landbrukspolitikken – store deler av samvirket og de reguleringene som faktisk fungerer. Det er jo også fra Arbeiderpartiets side vi bl.a. ser på hvordan konkurranseforholdene er ute i dagligvarebransjen. Vi ønsker oss en ny lov om god handelsskikk, og ser på hvor det er skoen trykker når det gjelder å få den norske bondens produkter ut i markedet. Jeg må også si at er det noe som er viktig for rekrutteringen til denne bransjen, er det først og fremst velferds- og fritidsordningene, som jo Gundersens parti i regjering i stor grad ønsker å ødelegge. Det andre er: Hva slags muligheter har man for å skaffe et realt utkomme av det man gjør? Får man betalt for den jobben man gjør? Jeg synes det er interessant å se at man ønsker å tette inntektsgapet mellom bønder og andre grupper.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2017-04-25:
Når jeg hører representanten Gundersen nå, får jeg en følelse av at nå bør vi begge to snart pensjonere oss.(Munterhet i salen.) Det er aldri blitt uttalt fra Arbeiderpartiets ståsted at kostnadseffektivitet ikke er viktig for den norske bonden. Jeg brukte jo noe av innlegget mitt på nettopp å fortelle at jeg syns det er helt fantastiske resultater vi ser når det gjelder arbeidsproduktiviteten til bonden. Jeg ga forleden et intervju til avisen Nationen der jeg påpekte at en del av de strukturendringene vi har hatt, har vært helt nødvendige og også gjort at vi har fått den produktivitetsutviklingen. Det er noe ganske annet å avvise kostnadseffektivitet som en viktig parameter til å si at det skal være det overskyggende målet for landbrukspolitikken. Og det er der vi skilles ad. Jeg er glad for at Høyre og Fremskrittspartiet ikke har noen støtte i denne salen for at det er det som skal være hovedmålet for landbrukspolitikken. Selv på hovedmålet kollapser man. (Munterhet i salen.)
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2017-04-25:
Arbeiderpartiet har ikke trykt på noen venteknapp når det gjelder noe slags type fjøs som vi mener skal være med i melkeproduksjonen framover. Men jeg skal være så pass ærlig og si at jeg mener at de økonomiske spørsmålene knyttet til landbruket og de overføringene som til enhver tid skal bevilges, behandler vi ikke i kveld. Jeg kan ikke se en krone fra Kristelig Folkeparti til dette heller, ikke ett bevilgningsforslag. Så både jordbruksoppgjøret og de framtidige budsjettene må avklare det. Det syns jeg for så vidt er en real holdning. Det som bekymrer meg med Kristelig Folkeparti når det gjelder melkeproduksjon, er at man tror man kan begrense at melka renner inn i sentrale strøk, og så er man med Fremskrittspartiet og Høyre og berger et flertall for å redusere antall kvoteregioner, som faktisk åpner opp for at man får flere større regioner enn det vi har i dag, og med risiko for at man får en sentralisering innenfor regionene. Da er jeg ikke sikker på om gjennomsnittsfjøset til representanten Hjemdal kommer særlig godt ut.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2017-04-25:
Jeg skal holde meg til to hovedlinjer og ikke gå i detaljer i landbrukspolitikken. Det kan vi jo alle være glad for. Kostnadseffektiv matproduksjon var av Høyre i regjering foreslått som hovedmålsetting for landbrukspolitikken. I Stortinget ser vi at Høyre velger en annen hovedmålsetting. Samtidig vet vi av historisk erfaring fra 2013 og også tidligere at Høyre, mildest talt, må sies å ha vært noe lunkne med hensyn til importvernet, som jo er en bærebjelke i hele politikken. I dagens innstilling, på side 27, sier Høyre – og alle – at «et velfungerende importvern er en av bærebjelkene i den norske landbruksmodellen». Hva er grunnen til at Høyre vingler såpass, med to slike størrelser, altså hovedmålet og en så viktig ting som importvernet, altså bærebjelken i den norske landbruksmodellen?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2017-04-25:
Representanten tok opp spørsmålet om statens matrikulerte grunn i Nordland og Troms, som vi også har berørt noe i innstilingen. Så det ikke hersker noen tvil: Fra vår side mener vi at det er et spørsmål som absolutt bør få sin avklaring. Men jeg må si jeg reagerer noe på at SV sier at alle de andre ikke tar stilling, og at det kun er de som skjærer igjennom i denne saken. Dette er jo noe av det mest komplekse juridiske som finnes, knyttet til bl.a. innstillinga fra Samerettsutvalget II. Er det virkelig slik at SV mener at så viktige saker for folk flest, som bokstavelig talt dreier seg om grunnleggende rettigheter, skal avgjøres over bordet i forbindelse med en stortingsmelding som overhodet ikke berører spørsmålet?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2017-04-25:
Jeg holdt på å si at rotter er ålreite dyr, men det er vel egentlig ikke det – jo, kanskje.(Munterhet i salen) Jeg vil ikke fortsette det korstoget jeg nå hørte, mot økologisk landbruk. Jeg har stor respekt for dem som driver økologisk. Fra Arbeiderpartiets side mener vi at det kan ha stor betydning opp mot det konvensjonelle, som i Norge heldigvis veldig ofte ligger nær mange økologiske standarder, globalt sett. (Munterhet i salen) Jeg registrerer at man i Miljøpartiet De Grønnes forslag nr. 13 foreslår at man nå skal «trappe opp prosentmålet om økologisk landbruk». Vi vet at Riksrevisjonen nettopp har påpekt at man har satt seg et mål fra Stortingets side som ikke er realistisk innen 2020. Hvor effektivt er det da å begynne nå å trappe opp et mål som flere av oss ser ikke er innenfor rekkevidde?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2017-04-25:
Som en av de mest ivrige leserne av regjeringen.no registrerer jeg at statsråden nå har vært på bondepub – ut fra siste pressemelding av alle steder hos Felleskjøpet i Volda. Det er de gode nok til. Og bare for å forsikre meg om at han hadde sansene i behold da han var der: Det ble uttalt at alt går bra i norsk landbruk, forbrukerne har høy tillit, bedre inntekter også på Vestlandet, høye investeringer, stor produktivitetsøkning, mindre nedgang i areal, økende kornareal, sjølforsynt med lammekjøtt. I dag ser vi altså at regjeringa lider nederlag på svært mange av sine dominerende forslag i stortingsmeldinga. Slår det statsråden noen gang, enten utenfor eller i puben, at ikke å fortsette en slik kurs – ikke rive ned markedsreguleringen, ikke rive ned importvernet, ikke kutte i budsjettet, ikke ta bort avløsertilskuddet – er en forutsetning for å ha det godt på pub i Volda?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2017-04-25:
Det er et tema i denne debatten som jeg hadde forventet en kraftigere respons fra regjeringspartiene på, og det er den verdikampen som i realiteten nå pågår, ikke bare i landbruket, men også ellers i samfunnet, kampen mot de liberalistiske strømningene som vi ser har skyllet innover den meldinga som er levert til Stortinget, og som Stortinget massivt har sagt nei til. Forsvaret for de ideene hører vi ikke. Vi har jo internasjonale, gode eksempler på – og en skal ikke reise langt for å se det – at den type oppskrift på å skape mer matproduksjon – ja, for den saks skyld mer sysselsetting – lykkes man ikke med. Når representanten Bjørnstad, og også representanten Gundersen og flere fra Høyre og Fremskrittspartiet, nærmest har beskrevet det å si nei til den type tiltak hvor vi river opp markedsregulering, vi kutter i støtte, og hvor man egentlig fjerner mye av de offentlige og fellesskapets virkemidler, som enten å stå stille, som representanten Gundersen sa, eller å bremse, som representanten Bjørnstad sa, vil jeg derfor, i hvert fall på vegne av Arbeiderpartiet, ta kraftig avstand fra det. Det er ikke å bremse. Jeg er helt enig med representanten Karin Andersen når hun forsvarer velferds- og fritidsordninger og tidligpensjonsordning og egentlig beskriver det ganske godt. Hvis det er som representanten Bjørnstad sier, at vi heller fjerner tidligpensjonsordningen og i stedet setter i gang rekrutteringstiltak, ser man ikke verdien av virkemidlene bredere enn som så. Tidligpensjonsordningen vil kanskje ikke så mange unge gå rundt og tenke på, men det er jo en del av pakka for å gå inn i denne næringen. Men det er enda mer konkret enn det. At noen går i kår, er faktisk en mulighet for de unge til å ta posisjon på gården. Og hvis vi skal ha en så – unnskyld meg, president – sneversynt tilnærming til de virkemidlene som faktisk er et stort puslespill, som har bidratt til at vi har god matproduksjon i dette landet og har mulighet for vekst, kan man miste trua. Det er derfor det er så viktig at vi får et skifte i landbrukspolitikken som er med på å forklare at du står ikke stille når du ønsker et mer aktivt inntektsmål, du står ikke stille når du ønsker mindre omdisponering av matjord, du står ikke stille når du ønsker å ha en strategi knyttet til økologisk jordbruk, du står ikke stille når du ønsker at bøndene skal ha adgang i dagligvarebutikkene og få en ny lov om god handelsskikk. Du står heller ikke stille når du sier til handelspartnere rundt omkring i det ganske land at vi – ensidig – gir ikke avkall på det importvernet vi har bygd opp. Det er ikke å stå stille. Det er å se framover og bygge på en produksjon som vi kan leve godt av i mange, mange år.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2017-04-25:
Bak alle de juridiske debattene, de politiske slagene, handler ulvedebatten om folk – folk som i generasjoner har høstet av naturen og levd med naturen, folk som har hatt mistillit til forvaltningen, som har følt seg umyndiggjort gang etter gang, som har erfart at tidligere rettigheter har blitt borte, at jaktmuligheter har forsvunnet, at beiting har blitt umuliggjort, og som har måttet akseptere stadig mer nærgående ulv i sitt nærmiljø, på gårdsplasser og i hager. Ulveforliket i Stortinget i fjor var ikke optimalt, men det ga håp om bedring, litt mindre belastning og større mulighet til å bli hørt. Men det utrolige har skjedd, den mistilliten vi før så mellom lokalbefolkning og myndigheter, har nå kommet mellom storting og regjering. Gjennom sin handling og håndtering av ulvevedtakene i Stortinget i fjor vår har regjeringen og statsråd Helgesen bidratt til at konfliktnivået rundt ulv er høyere enn noensinne. Og Stortingets vedtak har ikke blitt gjennomført, det har blitt trenert. Tre ganger har statsråd Helgesen fått beskjed om hvordan man skal tolke rovdyrpolitikken, hvordan man skal gjennomføre rovdyrpolitikken. Jeg tror aldri jeg har vært vitne til noe lignende – at en statsråd gang etter gang får beskjed. I dag får han til og med beskjed om hvordan man skal lese merknadene, at de skal ligge til grunn for forvaltningen videre. Et av de vesentlige punktene i merknadene er at vesentlige offentlige interesser skal kunne legges til grunn, og at der skal også distriktspolitiske hensyn vektlegges. Det vi hørte på Politisk kvarter i dag tidlig, var at statsråd Helgesen prøvde å tolke dette. Helgesen sa at det ikke har vært avfolking i Hedmark, altså er det ikke grunnlag for felling. Jeg tror ikke statsråd Helgesen kan mene at hvis det hadde vært avfolking i Hedmark, skulle man ha felt ulv, men på grunn av at det fortsatt bor folk der, skal man ikke felle ulv. Det er den type utsagn som gang etter gang har kommet fra statsråd Helgesen, og som har giret opp konfliktnivået. Når flere tusen i to runder tok turen til Oslo for å demonstrere for en ny og bedre politikk, var det ikke for at Stortinget skulle vedta en ny politikk, men for at Stortingets politikk skulle bli gjennomført. Det er det som er det utrolige som har skjedd i denne saken, det er ikke demonstrasjoner mot Stortinget, det er demonstrasjoner for at Stortingets politikk skal bli gjennomført. Når vi i dag kommer til å stemme for et mistillitsforslag, er det fordi dette er tredje gangen Stortinget, stortingsflertallet, pålegger statsråden å gjennomføre en politikk, og fordi Stortinget ikke ble informert om at rovviltforliket ifølge statsråden selv ikke kunne gjennomføres – da det forliket ble vedtatt i juni i fjor.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2017-04-25:
Statsrådens lovforslag får altså ingen stemmer – ingen fra Høyre, ingen fra Fremskrittspartiet, ingen fra noe annet parti støtter statsrådens forslag. Det er en ganske ny situasjon at en regjering ikke har en eneste støttespiller i salen. Og det er da ikke i runde én, det er ikke i runde to, det er i runde tre at statsrådens forslag ikke får noen støtte. Det er ingen stor tillitserklæring fra noen. Tydeligere kan det ikke gjøres når Stortinget instruerer i detalj hvordan den nye rovviltforskriften skal skrives. Det er ikke en hentydning, det er helt tydelig i vedtaks form, ikke i merknads form, hvordan man skal ha ny rovviltforskrift, og hvilke lovparagrafer som skal ligge til grunn. Og man vedtar – man skriver det ikke bare i merknadene, men man vedtar, et eget vedtak – hvordan flertallsmerknadene i denne innstillingen skal brukes, både i oppfølging, praktisering og forvaltning av ulvepolitikken, som har rammet det inn så godt som overhodet mulig. Først vedtar man hvordan man skal endre rovviltforskriften, og så instruerer man statsråden i hvordan merknadene skal forstås. Tydeligere tale fra Stortinget går det ikke an å ha, og det er absolutt ingen tillitserklæring til en statsråd som skal forklares i detalj hvordan han skal forstå lovverk, og hvordan han skal skrive forskrifter. Fram til desember sa statsråd Helgesen ingenting om at det kunne være problematisk med det forslaget som Stortinget hadde vedtatt. Han satt i ro. Så kom 20. desember, og statsråd Helgesen sa at nei, det er ikke mulig ifølge naturmangfoldloven å gjennomføre den vedtatte lisensjakten. I dag forsto jeg statsråd Helgesen sånn at nå er det mulig. Det som var umulig fra desember til april, var det mulig å høre statsråd Helgesen si i dag er mulig. Det ber jeg statsråd Helgesen bekrefte. Mener statsråd Helgesen nå at det er mulig å gjennomføre Stortingets vilje og rovviltforliket fra juni 2016 med gjeldende lovverk, eller mener han det ikke? Det er det som er det viktige å få klargjort. Er det sånn framover, hvis statsråd Helgesen fortsatt er statsråd når neste runde skal tas, at han mener at naturmangfoldloven ikke hjemler at Stortingets vilje blir gjennomført? Det håper jeg at vi får et klargjørende svar på enten fra Helgesen eller statsministeren før denne debatten er over.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2017-04-25:
Det er ingen faglig uenighet om at vi er langt over bestandsmålet for ulv. Det er heller ingen uenighet om at det er tredje gangen statsråden blir instruert av Stortinget – ingen støtter statsrådens opprinnelige lovforslag. Statsråden fattet et vedtak før jul der han stoppet en lovlig jakt bestemt av rovviltnemndene. Nå har Stortinget gått inn og sagt at en skal ha en ny rovviltforskrift, og en har instruert statsråden til å lese merknadene og legge dem til grunn for den videre rovviltforvaltningen. Min utfordring til statsråden er: Ville de vedtak som ble gjort før jul, stå i et annet lys etter de vedtakene som Stortinget gjør i dag, eller mener statsråden at det ikke ville hatt noen betydning for de vedtak som ble gjort før jul?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2017-04-25:
Landbrukspolitikk er beredskapspolitikk. Landbrukspolitikk er næringspolitikk. Landbrukspolitikk er tradisjon og historie – bare se på bildene bak her. Den eneste næringsaktiviteten en ser, er pløying av mark – et flott bilde. Så har vi en statsråd i dag som skryter voldsomt av inntektsutviklingen i landbruket – det er så fantastisk, alt er så strålende, og alt går til himmels med Fremskrittspartiet i regjering. La meg gå gjennom inntektene krone for krone. Rentenedgangen alene utgjør 21 500 kr per årsverk, for det er mye gjeld i norsk landbruk. Når renta går ned, framstår det som om inntekten går opp 21 500 kr. Når man får markedsbalanse f.eks. for svin, utgjør det ca. 8 000 kr per årsverk. Når TINE har klart å ha en god drift, har det utgjort en etterbetaling på ca. 11 000 kr per årsverk. Der alene, på grunn av tiltak i landbruket og på grunn av rente, har inntektene i landbruket som det beregnes, gått opp med 40 000 kr per årsverk. Så gikk Stortinget inn og overstyrte regjeringen i det første jordbruksoppgjøret og tilførte 250 mill. kr mer, for vi var ikke fornøyd med det regjeringen hadde gjort. Det er 5 500 kr per årsverk. I den skrytelista som Jon Georg Dale kom med, er det rundt 5 000 kr, så det er den voldsomme effekten av Fremskrittspartiets landbrukspolitikk. Når en begynner å se på hvordan Fremskrittspartiet har gjort opp sine jordbruksoppgjør, hva har man gjort opp med, er det å øke prisene i markedet gjennom økt målpris og gjennom at markedsregulatorene har hatt en bedre prisbane bl.a. på storfekjøtt. Hvis Fremskrittspartiet ikke hadde hatt tollvern, hadde inntekten gått ned, og da er det veldig interessant å lese Fremskrittspartiets forslag til program. Hva står det der? Det står «at norske tollsatser og beskyttelsesregimer fjernes over tid.» Det er Fremskrittspartiets mål, mens statsråden sier i Aftenposten 12. april at «det går ikke an å være landbruksminister og ikke mene at importvernet er viktig for norsk landbruk.» Det er en ganske sterk motsetning mellom det statsråden sier, og det som er Fremskrittspartiets mål. Det vi må huske på når vi diskuterer norsk landbruk, er at 70 pst. av inntektene til norsk landbruk kommer gjennom markedsinntekter. La meg ta et veldig konkret eksempel: Melkeprisen i Norge er ca. 3 kr høyere enn melkeprisen i Sverige. Forskjellen på det er tollvern. Da lønner det seg ikke å ha 1 million liter i kvote. Da lønner det seg å ha 0 i kvote hvis vi hadde hatt en slik melkepris i Norge. Norsk landbruk er fullstendig avhengig av tollvernet. Så min utfordring til landbruksminister Jon Georg Dale er: Støtter statsråden formuleringen i programmet om at norske tollsatser og beskyttelsesregimer skal fjernes over tid, eller mener statsråden at det er en uklok formulering?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2017-04-25:
Jeg mener at her har saksordføreren og Stortinget gjort en meget god jobb. Jeg har også registrert at statsråden har tatt det inn over seg, og nå har bekreftet, at man skal på sporet og følge Stortingets vedtak. Det er jeg fornøyd med. Derfor skal jeg ikke si så mye mer om ulvens virkninger på folk, på dem som faktisk lever med den, og på næringsgrunnlag. Det har også Knut Storberget vært inne på, jeg kunne ha sluttet meg mye til det. Men jeg kommer nok aldri til å forstå at man tar en kamp mot et solid stortingsflertall begrunnet i en rovviltforskrift som ikke er oppdatert i henhold til lovverket som landet skal styres etter. Man har faktisk en rovviltforskrift som forholder seg til en viltlov som ble opphevet for mer enn ti år siden, og som ble erstattet av naturmangfoldloven. Det er kjernen i hvorfor vi står her. Det synes jeg er ganske bemerkelsesverdig. Jeg kommer aldri til å forstå det, særlig i lys av det som dukket opp i går, da professor Fauchald – Fauchald er ikke noen hvem som helst, han er en av ekspertene som departementet ønsket skulle gå inn i dette – påsto at ulvemerkingene som ble satt i gang, er brudd på norsk lov, og at man ikke har undersøkt lovgrunnlaget. Da kommer jeg til det jeg mener er en av de aller mest alvorlige sidene ved saken, at det er i ferd med å bre seg en holdning hvor man ikke har tillit til forvaltning og forskning. Det virker som om forvaltning, forskning og politikk gjør akkurat det man vil, når det passer en, mens man bruker spissfindige lovtolkninger til å stoppe det når man ikke vil. Det mener jeg er ganske alvorlig. Saken dreier seg om respekt for enkeltmennesker, respekt for lokalsamfunn, respekt for at ulv og alle andre dyrearter skal forvaltes, som Storberget også var inne på. Her har statsråden posisjonert seg på feil side på alle punkter. Det er en betydelig belastning, og det er å lese Bern-konvensjonen på en ganske «skrå» måte. Jeg har lest Bern-konvensjonen mange ganger, og jeg synes det er en klok konvensjon. Jeg er veldig opptatt av miljøvern og av at vi skal verne arter, men konvensjonen presiserer at det må være et miljøvern som de som skal leve med det, forstår. Det er det jeg virkelig leser ut av Bern-konvensjonen, at vi skal ha et fornuftig miljøvern, som ikke skaper store konflikter, og som folk forstår. Dette forstås ikke – at man ikke skal forvalte også en ulvestamme. Jeg blir spurt mye om jeg stemmer for mistillit, jeg gjør ikke det. Det er en lang vei mellom det å være kritisk og det å ha mistillit – særlig å erklære mistillit til en statsråd, og særlig når han nå så tydelig sier at nå skal det etterleves. Men jeg vil nok poengtere overfor statsråden at det er mer enn bare det som står i innstillingen i dag, som skal følges opp. Det er et forlik fra i fjor vår. Der skal alle punkter følges opp, spesielt dette med uavhengig gransking av hvor ulven kommer fra, slik at vi kan få slått fast om vi faktisk har et ansvar eller ikke.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2017-04-25:
Jeg tror det beste bidraget til rekruttering er å skape resultater for næringen. Det ser vi også: Rekrutteringen øker voldsomt, vi skaper resultater på de aller fleste områder. Når Storberget er så negativ, tenker jeg tilbake på den gang Gunhild Øyangen var statsråd. Hun var kanskje en av de lengstsittende statsrådene – hun satt i nesten ti år. Hun var framoverlent, hun var reformvillig, hun hadde ambisjoner på vegne av næringen, for å posisjonere næringen for framtida. Det er ingen tvil om at de strukturgrepene vi tok det første året i regjering, er bæreplanken i det å skape god økonomi og balanse i markedene ute. Hva er det som har skjedd med Arbeiderpartiet, som nå har gått i revers og også snakker om å introdusere tak for produksjonen? Hvordan har representanten Storberget tenkt at det skal fungere?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2017-04-25:
Jeg skjønner at Arbeiderpartiet kommer til å trenge skatteøkninger, for hvis man leser innstillingen: Ikke skal jordbruket være opptatt av å være kostnadseffektivt, man har tydeligvis glemt at bonden er kjempeflink, at han er kostnadseffektiv hver eneste dag. Ikke skal man ta ut produktivitetsgevinst, for det er problematisk. Jeg kaller det en revers fra Arbeiderpartiet. Jeg undrer meg over at det er et godt signal til en næring som har respondert så godt på veldig mange av de grepene vi har tatt. Jeg vil gjenta spørsmålet til representanten Storberget: Er det riktig å styre en næring ut fra å se i speilet? Vi har en enorm utvikling, og bonden er utrolig flink til å ta i bruk ny teknologi, til å tilpasse seg. Vil Arbeiderpartiet virkelig prøve å stoppe disse prosessene?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2017-04-25:
Jeg synes ikke representanten Hansson svarte på spørsmålet fra Sivert Bjørnstad. Det flertallet sier, er at stimulering til økologisk landbruk skal fortsette over jordbruksavtalen, og at partene da får bestemme det. Men særlig til dette med bruk av landressursen: Vi vet at produksjonen innen økologisk landbruk er vesentlig lavere og varierer med hva slags type produkter det er. Er representanten Hansson virkelig beredt til å innfri de forventningene man da må ha til å øke jordbruksarealet i Norge? Man må sette i gang massiv oppdyrking, særlig av myr og den type arealer. Er representanten Hansson innforstått med den belastningen det kommer til å bli på arealbruken?
Tina Bru (Høyre), 2017-04-25:
Jeg er glad for at det er et svært bredt flertall som står bak merknadene og forslagene som vedtas her i dag. Jeg forventer at disse vedtakene gjør det mulig både for dagens regjering og for fremtidige regjeringer å gjennomføre det som er Stortingets klare beskjed om å forvalte ulvebestanden innenfor bestandsmålet som er satt. Jeg er også glad for at statsråden i sitt innlegg her i dag bekrefter dette. Men jeg er svært skuffet over Senterpartiet i dag. Å bruke Stortingets sterkeste virkemiddel overfor en statsråd som en del av et politisk taktikkeri, slik Senterpartiet gjør i dag, er uheldig. Senterpartiet sier at de vil skape tillit til ulvepolitikken, og at Stortingets vedtak må følges opp, men de opptrer på en måte som gjør begge deler vanskeligere. For hvordan forklarer Senterpartiet at de først valgte å stå utenfor det brede forliket fra 2016, for deretter å kritisere regjeringen for ikke å følge opp de samme vedtakene? Hvordan forklarer de at de i dag fremmer mistillit mot statsråden, men samtidig stiller seg bak både merknader og forslag fra det flertallet som bygger på forliket de sto utenfor i fjor? Det henger ikke sammen, og jeg tror forklaringen er at Senterpartiet innså at de var i ferd med å bli satt helt på sidelinjen når det gjelder forvaltningen av ulv i Norge. Jeg har lyst til å avslutte i en optimistisk tone. Det er heldigvis nemlig ikke slik at Senterpartiet legger premissene i ulvepolitikken. For la oss si det som det er: Hvis det var slik, hadde ulven i Norge blitt tilnærmet utryddet. Et bredt flertall i Stortinget har igjen slått fast at vi skal ha ulv i norsk natur, men at den skal forvaltes på en måte som skaper tillit både nasjonalt og ikke minst i de berørte lokalsamfunnene, som har ulven tett innpå seg. Det mener jeg gir grunnlag for at denne regjering og fremtidige regjeringer skal kunne ha en aktiv forvaltning av ulv, til det beste for naturmangfold og mennesker. Med det mistillitsforslaget som Senterpartiet fremmer her i dag, fortsetter Senterpartiet å sette seg helt på sidelinjen i forvaltningen av ulv i Norge.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-04-25:
Ulveforvaltningen i Norge har lenge vært i en tillitskrise mellom folk og forvaltning, og det er nå også en tillitskrise mellom storting og regjering. Senterpartiet er på hovedlinja i folks forståelse av ulv, ikke på noe sidespor. Jeg kjenner ikke til noe saksområde i mine snart 16 år på Stortinget hvor det brukes så mange krumspring som i arbeidet for å få stadig flere ulver i Norge – en ulv som ikke er genetisk spesiell, en ulvebestand som har innvandret fra våre naboland. Stortingsflertallet fastsatte bestandsmål for ulv i 2016. Statsråden og regjeringa har fram til denne debatten sagt at Stortingets vedtak er i strid med naturmangfoldloven. Det har blitt hamret på det fra statsråden. Den samme statsråden sa ikke at det var i strid med loven da vedtaket ble gjort. Statsråden har dermed brutt opplysningsplikten. Så legger regjeringa i dagens sak om endring av naturmangfoldloven fram forslag til endring av loven. I dagens innstilling avviser samtlige partier forslaget til lovendring – ganske spesielt – og flertallet instruerer regjeringa om hvordan loven skal forstås: En skal ta i bruk naturmangfoldloven § 18 c, og en skal endre rovviltforskriften. Så opplever vi at statsråden i sitt innlegg i dag sier: Sjølsagt skal regjeringa følge opp Stortingets vedtak, sjølsagt skal regjeringa redusere ulvebestanden til fire–seks familiegrupper i Norge. Lovgrunnlaget er altså ikke noe problem nå – meget sjeldent. Det er tydeligvis Senterpartiets mistillitsforslag som har tvunget fram en kuvending hos regjeringa. Presset har blitt for stort, statsråden må gi seg. Men hva betyr dette? Vi som hørte statsråden i Politisk kvarter på NRK i dag, la merke til at han la sterk vekt på at vedtaket om felling av ulv kunne påklages til rettsapparatet for hver enkelt ulv. Spørsmålet er da: Kan statsråden bekrefte at det nå ikke lenger er lovmessig grunnlag for å stoppe eksempelvis lisensfelling eller skadefelling av ulv for å gjennomføre Stortingets vedtak – sjøl om loven altså i dag ikke blir endret? Det er vesentlig å få det avklart fra statsrådens munn i dag.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-04-25:
Jeg ser at statsråden har bedt om ordet, og da vil jeg gjenta spørsmålet: Mener statsråden nå at det er lovmessig grunnlag for å stoppe lisensfelling eller skadefelling av ulv for å gjennomføre Stortingets vedtak, sjøl om loven ikke blir endret? Det er viktig at Stortinget får et svar på det, og det er viktig at de enkelte partier her i salen får et svar på det. Jeg tenker spesielt på regjeringas støttepartier i dag, Venstre, Miljøpartiet og SV. Ellers merket jeg meg representanten Hanssons utsagn om at mening om ulv er sjølve syretesten på naturvern i Norge. Representanten brukte sterke ord om Senterpartiet, og jeg kan si at vi lever veldig godt med det, og jeg skal begrunne det. Ulven i Norge er ikke utryddingstruet. Den er ikke genetisk unik, for ulven var borte fra norsk fauna i mange år. Regjeringa følger ikke opp Stortingets vedtak om en avklaring av genetikken. Det er ikke tilfeldig, etter min vurdering. Senterpartiet ønsker at vernepolitikken skal baseres på vitenskapelig grunnlag, et vitenskapelig grunnlag angående prioriterte arter og utvalgte naturområder. Sjeldne arter skal sjølsagt vernes. Det er Senterpartiets grunnlinje i dag som tidligere. Jeg vil si dette: Miljøpartiet De Grønne er et grunt naturvernparti når de går vekk fra det vitenskapelige grunnlaget i vernespørsmål. Det beste eksempelet var i forbindelse med barskogvernet i Nordmarka, hvor de var forkjempere for uttrykket «eventyrskog». Eventyrskogvern var symbolet på å gå vekk fra det vitenskapelige grunnlag. Uten at en har et vitenskapelig grunnlag, et klart definert formål, er det heller ikke mulig å ha den nødvendige oppfølging av det som er vernet. Riksrevisjonen har påpekt det. Derfor står Senterpartiet fjellstøtt på det vitenskapelige grunnlaget. Hvis ikke Miljøpartiet De Grønne endrer syn på naturvernet, undergraver en folks respekt for vern, spesielt blant de verdikonservative som lever i og av og er interessert i naturen, som ønsker å forvalte den i et langsiktig perspektiv. Jeg gleder meg til en debatt med Miljøpartiet De Grønne om et djupere naturvern som også omfatter ulv og ulvens genetikk.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-04-25:
Statsråden svarer ikke på spørsmålet, om det nå er lovmessig grunnlag i rettsvesenet for å stoppe lisensfelling og skadefelling av ulv for å gjennomføre Stortingets vedtak. Statsråden står altså på det han sa i NRK, i Politisk kvarter, i dag. Det er derfor totalt sett et meget solid grunnlag for mistillitsforslaget. Det er resultat av en trenering fra regjeringa – fra Høyres og Fremskrittspartiets side – over lang tid. En har brutt opplysningsplikten. En har ikke vurdert lisensfelling ut fra § 18 c i naturmangfoldloven. Regjeringas forslag til lovendring er enstemmig avvist, og regjeringa blir instruert til å endre rovviltforskriften. For Senterpartiet er nok nok fra statsråd Helgesen. Statsråden trenerer Stortingets vilje. Mistillit er derfor nødvendig.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-04-25:
I stortingsmeldinga sier regjeringa: «Selvforsyningsgraden korrigert for import av fôr bør ikke være et resultatmål for økt matproduksjon med grunnlag i norske ressurser.» Videre: «Hensynet til forbrukerne og forholdet til våre handelspartnere tilsier at det ikke vil være aktuelt å benytte handlingsrommet i WTO til å øke tollsatser.» Dette er de viktigste negative setningene i regjeringas jordbrukspolitikk. Heldigvis støtter i innstillinga fra næringskomiteen Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og SV at sjølforsyningsgraden korrigert for import av fôr skal være resultatmålet for norsk matproduksjon. Videre sier de samme partiene at de «støtter ikke regjeringens forslag om ikke å benytte handlingsrommet som ligger i WTO». For Senterpartiet er dette framtidsrettet med så bred støtte både for jordbrukets samfunnsoppdrag og for bruken av handlingsrommet i den inngåtte WTO-avtalen. Jeg regner med at det som her skjer, har gjort inntrykk på landbruksministeren, og at regjeringa vil følge opp i de kommende dagene.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-04-25:
Jordbrukets samfunnsoppdrag er å produsere naturlig trygg mat i et volum som gir høy sjølforsyningsgrad av jordbruksmatvarer fra norske arealer. Det er den norske forbrukeren som er i sentrum, det er den norske forbrukeren som er oppdragsgiver. Gårdbrukere og næringsmiddelindustri er nødvendige virkemidler. Det må bli langt bedre lønnsomhet i produksjonslivet ute på gårdsbruket og i næringsmiddelindustrien for å kunne gjennomføre samfunnsoppdraget. Folks helse fremmes gjennom sunn mat og sunt drikke. Når kvaliteten på norsk jordbruksmat systematisk bedres, er vi i pakt med en viktig internasjonal trend. Den blir heldigvis stadig sterkere, og den bevisste forbruker driver debatten framover. Viktig her er redusert bruk av antimikrobielle tilsetningsstoffer og resistensfremmende preparater og utryddelse av antibiotikaresistente bakterier i maten. Derved vil norske jordbruksvarer foretrekkes av forbrukerne, fordi vi i realiteten etablerer et grønt importvern. Alliansen mellom kyllingprodusenter og deler av matvarehandelen, med NorgesGruppen i spissen, som fjernet antibiotikumet narasin i kyllingfôret, er et eksempel til etterfølgelse. Til statsråden: Nå må narasin og monensin også forbys i henhold til norsk lov. Det er et framskritt i innstillinga at alle partier unntatt Høyre og Fremskrittspartiet går inn for at forbrukerne kan ta opplyste valg og på den måten utøve sin forbrukermakt. Både merking av innhold i maten og informasjon om matens opprinnelse, produksjonsmåte og pris er viktig informasjon til forbrukerne. Flertallet går inn for at det skal gis sammenlignbar informasjon om næringsinnhold, ingredienser, pris, opprinnelsen til produktet, allergier og hvor varene kan kjøpes. Det er svært viktig og positivt, sett fra Senterpartiets side. Disse flertallsmerknadene må følges opp. Det kan vi gjøre ved å se til Sveits, hvor det allerede er krav til varedeklarasjon på menyen over kjøttet som serveres i restaurantene. Kjøtt som kan være produsert med antibiotika eller GMO i fôret, merkes på den sveitsiske menyen. Slik må vi også få det i norske restauranter. For å gjennomføre det som her er samfunnsoppdraget, må jordbrukspolitikken fremme bedre lønnsomhet på norske arealer, med de klimatiske, topografiske og arronderingsmessige forhold som vi har. Korn- og kraftfôrpris må derfor økes, som del av en helhet. For å øke sjølforsyningsgraden trenger vi større jordbruksarealer og en mer fruktbar jord, som kan gi større avlinger. Vi trenger de mange små jordbruksarealer over hele landet, men det må lønne seg. Norsk jordbruk produserer for hjemmemarkedet. Vi må slutte å se til Danmark som vårt forbilde. Vi må få en ny kurs. Dansk eksportjordbruk er på felgen både økonomisk, økologisk og sosialt. Dette faktum må spres hver dag. Vi må derfor se til Sveits. Det er viktig å kombinere forankring og nyskaping. Jeg er glad for at det som jeg her forteller, får stadig økt oppslutning. Men jeg er realist, folk med kurs for Danmark har fortsatt makten i Landbruks- og matdepartementet.