Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 1999-06-15:
Det er et år siden Stortingets flertall sa nei til å bygge en nasjonal opera i Oslo. Heldigvis valgte kulturministeren å tolke andre signaler fra Stortinget enn den noe spesielle voteringen. Vi er glad for at Regjeringen i samarbeid med byrådet i Oslo har avklart flere forhold som statsråden i sin første operaproposisjon syntes var vanskelige, bl.a. at Operaen kan reguleres og bygges som et selvstendig prosjekt parallelt med eller uavhengig av den øvrige byutvikling i Bjørvika. Og vi kan konstatere at Regjeringen i sin proposisjon legger vekt på at Den Norske Opera i Bjørvika både vil kunne få gode arbeidsforhold og gis gode muligheter for eksponering som et monumentalt bygg. En kan gjøre seg ulike refleksjoner over behandlingen av denne saken, over mediadebatten og over enkelte politikeres skremmebilde og snakk mot bedre viten. Debatten har imidlertid vært positiv i den forstand at vi ikke har hatt en diskusjon langs linjen for eller mot opera. Debatten har derimot vist en bred oppslutning om ønsket om å bygge en nasjonal opera. Å plassere Operaen i Bjørvika vil være å la ord følge handling. Ved Stortingets behandling av storbymeldingen ble det understreket at staten gjennom lokalisering av statlige bygg hadde et ansvar for å bidra til positiv byutvikling. De prinsipielle holdningene Stortinget tidligere har uttrykt, er også i tråd med moderne byutviklingstenkning verden over. Ved investeringer i viktige institusjoner må en også vurdere hvilken betydning og hvilke ringvirkninger en slik investering skal ha, eller kan ha, for samfunnet. Og det er slik en har tenkt i moderne samfunn, f.eks. da Pompidou-senteret i Paris ble bygd. Det er slik en har tenkt når viktige kulturinstitusjoner er blitt lokalisert i Barcelona, i Bilbao, i Göteborg og i Amsterdam. Å si at vi skal bygge opera bare for Operaens skyld er å redusere kunsten og kulturens betydning i samfunnet. Det som nettopp gjør at kunsten og kulturen er levende, er at den trenger seg på samfunnet, at den er overskridende i forhold til tilvante forestillinger. Et operabygg i Bjørvika vil nettopp være overskridende i den forstand at den vil være et skapende element i en samfunnsutvikling. En ny opera i Bjørvika vil ikke bare stå der som et monumentalt bygg, men vil også kunne fremstå som et symbol for den betydning kunsten og kulturen har for samfunnsutviklingen. Den operaen vi skal bygge, skal stå i århundrer fremover. Da må vi løfte blikket og se hvilket utviklingspotensial som finnes i hovedstaden, og hvilke muligheter vi kan gi en ny opera. Og da vil vi kunne se at Bjørvika vil kunne gi Operaen Oslos beste tomt. Den vil kunne reises i sjøkanten som en Sydney Opera. Den vil kunne finne sin plass i en ny bydel, en bydel som også rommer byens tusenårige historie med Clemenskirken, med Mariakirken, med kongesete og bispesete. Og samtidig som den rommer byens tusenårige historie, vil den romme den urbane modernitet ved å gi plass til kultur, rekreasjon, næring og boliger. Med den innstillingen som foreligger, vil Operaen og byutvikling i Bjørvika kunne utvikles som to selvstendige prosjekter, to prosjekter vi er overbevist om vil virke befruktende på hverandre og kunne gjennomføres parallelt.