Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2009-06-16:
Denne saken følges i dag av veldig mange med spiseforstyrrelser og veldig mange pårørende. Anoreksi er en alvorlig psykisk lidelse, og mange unge er rammet av denne sykdommen i den viktigste delen av livet, noe som får stor betydning i forhold til å gjennomføre utdanning, fungere i arbeidslivet og å stifte familie. Mange unge, spesielt jenter, men også gutter, får sykdommen, og mørketallene er store. Det offentlige helsevesen har i liten grad klart å gi et godt behandlingstilbud, og mange blir tidlig uføretrygdet og pådrar seg livsvarige lidelser. Anoreksi er også den psykiske lidelsen med høyest dødelighet. Pasienter med anoreksi og spiseforstyrrelser er en pasientgruppe som har rett til et behandlingstilbud som er tilpasset deres lidelse. Slik Fremskrittspartiet ser det, har denne gruppen ikke fått det de har krav på. Vi mener også at denne pasientgruppen på lik linje med andre pasienter bør ha valgfrihet når det gjelder behandlingstilbud. Denne valgmuligheten må også omfatte private, godkjente behandlingssentre som Capio, for det hjelper ikke å gi pasientene mulighet til å velge mellom ulike tilbud når tilbudene ikke virker eller i verste fall gjør pasienten sykere. Ofte venter pasienter i årevis før de får den hjelpen de trenger, og dessverre er det også mange som aldri får hjelp. Jeg viser til de mange personlige brevene og til ett som kom i dag, hvor vedkommende forteller hvordan hun føler de blir møtt i det offentlige helsevesenet: «Det vi møtte var uvitenhet, uvilje, mangel på ressurser og laaaaaang ventetid». Mangel på kunnskap fører i mange tilfeller til at pasientene blir sykere, og det kan få alvorlige følger. Ofte blir pasientene plassert sammen med andre psykisk syke med helt andre lidelser, og de blir behandlet deretter. Pasientene blir ikke friske når de havner på feil sted og blir utsatt for feilbehandling. En nylig framlagt SINTEF-rapport viste at over 30 pst. av psykisk syke var feilbehandlet og feilplassert, og jeg antar at den gruppen vi her snakker om i dag, er innenfor den gruppen. Hva er det som gjør at pasienter og pårørende slår ring om og kjemper for å få behandling ved et privat behandlingssenter som Capio? Jo, pasientene møtes med respekt og verdighet, personalet har spisskompetanse, de får individuell behandling og tett oppfølging, følelsen av et hjem og ikke en institusjon. De blir møtt med tålmodighet, de får prøve og feile, de får en langsiktig plan, og det finnes utslusingsleiligheter hvor de forsøker å bo og greie matstellet sitt på egen hånd. Det er samarbeid med hjem og hjemkommune, og det påvises gode resultater. Det finnes også masse resultater fra behandlingstiden med samme konseptet i Sverige, dit hvor norske pasienter tidligere reiste. Det er noe galt når pasienten kan velge behandling på en psykiatrisk avdeling som har betegnelsen sykehus, men ikke får velge behandling på samme nivå ved en institusjon hvor den såkalte sykehusdefinisjonen ikke er innfridd. Helse- og omsorgskomiteen har i Budsjett-innst. S. nr. 11 for 2008–2009 uttalt at Capio skal være et tilbud til pasienter i hele landet. I Dagsnytt 18 den 25. februar lovet Ballo på vegne av Regjeringen at tilbudet om nødvendig skulle bli tilgjengelig under fritt sykehusvalg. Men pasientene venter fremdeles. Statsråden så, den gang jeg tok opp spørsmålet i spørretimen, ingen grunn til å følge opp saken, og Capio har fremdeles stor ledig kapasitet og ingen forutsigbarhet som følge av at de ikke er under fritt sykehusvalg. Spørsmålet nå er jo hvor lenge senteret klarer å drive uten et forutsigbart pasientgrunnlag. Nedtrappingen er allerede for lenge siden begynt. Dette handler verken om sunn fornuft eller økonomi, for det private tilbudet koster ikke mer enn det offentlige. Dette handler om politikk, og i denne saken har de rød-grønne møtt seg selv i døra. Det er ikke mulig å opprettholde private behandlingssteder som ikke får pasienter eller langsiktige avtaler. Det vil ikke være mulig for pasienter å velge Capio som behandlingssted så lenge det er opp til helseforetakene å bestemme. Det har historien vist. Denne saken er et godt eksempel på den rød-grønne helsepolitikken, en politikk som lar ideologien om at det offentlige vet og kan alt best, komme foran pasientenes behov. Iveren etter å forskjellsbehandle private og offentlige og fase ut private har her vist hva det fører til. Jeg hadde et lite håp om at SV skulle støtte forslaget, spesielt etter Ballos klare løfter, men dette viser bare at ideologi, kontroll og politikk går foran sunn fornuft og pasientrettighetene, og det blir en stor skuffelse i dag hvis de to forslagene som vi nå fremmer, ikke får flertall.