Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2015-02-17:
La meg starte med å slutte meg til den oppfatningen som saksordføreren har av det gode samarbeidet som har vært i saken. Det har vært viktig for komiteen og alle medlemmene av komiteen å bidra til en hurtig behandling og avgjørelse i saken. Det er selvfølgelig knyttet til den utviklingen som har vært, og at de kamptolkene som vi snakker om, opplever en sterkt forverret sikkerhetssituasjon i Afghanistan. Saken oppstår fordi lokalt ansatt personell har ytt tjenester til norske styrker som har operert i utlandet. Sikkerhetssituasjonen slik den har utviklet seg etter at vi har trukket oss tilbake og ut av Afghanistan, har gjort at man har blitt satt i fare på bakgrunn av og direkte linket til at vi har vært der, og at tolkene har gjort en jobb for oss. Det har derfor vært viktig for norske myndigheter tidligere og er fortsatt viktig, slik en enstemmig komité uttrykker det, at man legger til rette for at de personer som har arbeidet for norske styrker, kan få beskyttelse i Norge hvis det er grunnlag for det. Så er det vel ikke riktig, slik saksordføreren sa, at det er Senterpartiet, SV og eventuelt Arbeiderpartiet som ga avslagene i forrige periode til dem som ikke fikk asyl. Det var utlendingsmyndighetene som gjorde det med hjemmel i de retningslinjene som faktisk finnes. Så viser komiteen til at de retningslinjene og den spesialordningen som ble opprettet under den forrige regjeringen, også er videreført under denne regjeringen. Men på grunn av den endringen som har vært i sikkerhetssituasjonen, har det ikke vært godt nok i forhold til slik det har utviklet seg. La meg være tydelig: Hensikten er, slik komiteen uttrykker det, å «senke terskelen» for kamptolkene, og legge til rette for at det skal være mulig for dem å få asyl. Ja, dette er en asylsak, men det er ingen ordinær asylsak. Det er andre og spesielle kriterier knyttet nettopp til det som jeg var inne på innledningsvis, at det er personer som har utført tjenester for norske styrker i utlandet. Vi som nasjon har et ansvar for å ta vare på dem som utøver tjenester for oss i utlandet. Det er knyttet til hensynet til disse menneskene og den situasjonen de lever i, det er knyttet til vår etiske og moralske plikt til å rydde opp etter oss, og det handler selvfølgelig også noe om under hvilke forutsetninger vi skal kunne operere i utlandet i framtiden. Det må ligge til grunn en konkret individuell vurdering av hvert enkelt tilfelle når man skal vurdere disse kamptolkene. Det som er avgjørende, er hvorvidt det foreligger et beskyttelsesbehov eller ikke. Men så er komiteen samstemt om, på bakgrunn av de opplysningene som bl.a. framkom i høringen om sikkerhetssituasjonen, at det skal være «en lav terskel». Det er også et forhold her som må belyses knyttet til dem som eventuelt kommer: Det må gjøres en sikkerhetsmessig vurdering av hvorvidt det er ønskelig og mulig å gi opphold for alle. Men slike eventuelle avslag skal bygge på «særlige og tungtveiende grunner» og først og fremst knyttet til sikkerhetsmessige vurderinger fra rette myndighet. Det er avgjørende at regjeringen når man utarbeider de retningslinjene som Stortinget nå ber om, finner en løsning slik at kamptolker uavhengig av oppholdssted kan søke om oppholds- og arbeidstillatelse etter denne ordningen. Det er spesielt knyttet til de tolkene som ikke lenger finner det trygt nok å oppholde seg i eget land, og som f.eks. kan ha flyktet og nå oppholder seg i nabolandene. Så har også komiteen uttrykt stor enighet med justisministeren i det han har svart i sitt brev til komiteen, nemlig at man skal ha en gjennomgang av gjeldende regelverk for hvordan man håndterer lokalt ansatt personell i internasjonale operasjoner. Vi mener at det er viktig å få på plass nye retningslinjer som ivaretar lokalt ansatte, tolker og annet personell, som trenger beskyttelse etter oppdrag, og Stortinget ber regjeringen også om snarest mulig å lage slike retningslinjer. Jeg er trygg på at regjeringen vil lage retningslinjer som gjør at vi unngår å havne i lignende situasjoner – vi skal i hvert fall forsøke å unngå det – og selvfølgelig vil orientere både Stortinget og resten av omverdenen om hvordan retningslinjene ser ut når de er ferdig utarbeidet.