Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2019-11-05:
Jeg vil begynne med å si at jeg forstår og respekterer den kritikken som rettes mot EØS-avtalen når det gjelder deler av den virkningen den har på deler av norsk arbeidsliv. Jeg mener at vi alle helt kollektivt i denne salen faktisk bør gjøre den erkjennelsen. Vi bør også innrømme, og det gjelder også meg selv og mitt eget parti, at vi nok ikke har vært nok oppmerksomme på de negative virkningene, ikke har tatt det tilstrekkelig på alvor. Vi har nok heller ikke i vårt forhold til avtalen håndtert handlingsrommet i tilstrekkelig grad og ikke brukt det som vi burde. Jeg vil i denne debatten si og markere at jeg forstår Fellesforbundets vedtak på denne bakgrunn. Men når dette er sagt: Det var en replikkveksling nå mellom utenriksministeren og meg om disse spørsmålene, og det jeg mener er ganske klart, og som er viktig å få plassert i denne debatten om EØS-avtalen, er nettopp det at de forholdene som vi har, og som det er store problemer med knyttet til EØS-avtalen og arbeidslivet, ikke først og fremst handler om EØS-avtalen, men om høyrepartienes motstand mot de riktige vedtakene i denne salen på nasjonalt grunnlag. Derfor er det en liten betenkelighet at deler av det politiske liv bruker argumentene mot EØS-avtalen på en slik måte. Man sier: EØS-avtalen står i veien for et godt arbeidsliv i Norge. Det mener jeg ikke er riktig. Det er mulig at utenriksministeren misforsto min replikk, og det kan godt hende at det kunne være grunnlag for det, men det ville vært fint om hun gikk opp igjen senere i debatten og presiserte om hun mener at slike vedtak er i strid med handlingsrommet i EØS-avtalen. Jeg mener det ikke. Så vil jeg si at dette handler om så mye mer. Jeg mener at det ikke går an å protestere på at Norge er helt avhengig av internasjonalt samarbeid, for internasjonalt samarbeid er ikke bare penger og handel, men det er egentlig spørsmål om internasjonalt demokrati og faktisk også det fine ordet internasjonal «sivilisasjon». Og gitt de store utfordringene som vi vet at verden står overfor, som Europa står overfor, er det internasjonale samarbeidet vårt håp for framtiden. Det er min mening. Og jeg mener at det ikke går an å ha noe alternativ til det. Dette handler om internasjonal handel, ja vel, men det handler også om internasjonal solidaritet. Og påstandene som vi hører om at dette kan løses på grunnlag av nasjonalstatenes selvstendighet, og at nasjonalstatene kan håndtere dette seg imellom, mener jeg er en politisk illusjon. Jeg mener at vi ikke burde tenke slik i et lite land som ligger med ryggen mot Ishavet. Den vurderingen bygger også på et annet perspektiv som bør påkalle alles oppmerksomhet. Jeg ser at den franske presidenten i dag beklager USAs opptreden i det internasjonale rom ved å si opp internasjonale avtaler. Det er vel neppe særlig mange som egentlig bryr seg om hva jeg mener om dette, men jeg benytter anledningen til å si at også jeg beklager dette. Og jeg har lagt merke til at regjeringen har vært tydelig på at dette ikke er en linje som bør følges: å si opp Parisavtalen og nedrustningsavtalene. Gorbatsjov advarer på det sterkeste mot det. Derfor kan ikke vårt bidrag være at vi skal gå ut av det som er vår viktigste internasjonale avtale, nemlig EØS-avtalen. Vi burde ikke gå inn i den klassen sammen med Trump og andre høyrekrefter. Til slutt vil jeg si, når vi nå har hørt Tybring-Gjeddes innlegg her i dag, at alle partier som betrakter seg som venstrepartier, burde tenke seg om med tanke på argumentene.