Trine Skei Grande (Venstre), 2015-04-14:
Ettersom komiteen i sin raushet har gitt saksordføreren 5 minutter, mens den har vært litt rausere mot seg sjøl, blir nok dette ganske overskriftsmessig. Det er 15 år siden sist vi hadde en melding om menneskerettighetene. Det er 15 år siden sist en borgerlig regjering valgte å løfte menneskerettighetene i en egen melding til Stortinget. Da var det Lars Sponheim som var saksordfører her i Stortinget, og jeg føler at dette er en fin arv å ta videre sammen med ham og Harald Hove, som gjorde den største innsatsen i Stortinget. Meldinga for 15 år siden fikk store følger, både nasjonalt og internasjonalt. Det var en viktig melding. Den handlet både om å respektere menneskerettighetene og om å vite hvordan menneskerettighetssituasjonen er. Da trenger vi både systemer og sivilsamfunn – som kan være vaktbikkjer for å få gjennomført dette. Den første saken vi behandlet her i dag, er et typisk eksempel på hvordan Norge skal øke sin autoritet internasjonalt gjennom menneskerettighetsarbeid. Og det handler om å handle innenfor det moralske ansvaret vi har. Det blir ofte sagt i utenrikspolitiske debatter at Norge er et lite land, men det gir oss også mulighet til å løfte noen idealer som for andre kan være krevende å løfte. Jeg syns meldinga fra regjeringa er grunnleggende god. Men den løfter et stort område, og utfordringa for utenriksministeren og for resten av regjeringa er nok å følge den opp videre. Som det framgår av meldinga, er det mange menneskerettigheter internasjonalt som er under stort press, både de sivile og de politiske rettighetene. Vi ser at alle grunnleggende rettigheter henger sammen. Den jobben som ble gjort av Eleanor Roosevelt og andre etter annen verdenskrig, var veldig viktig, ut fra en helhet. Det er ganske grunnleggende å ha tilgang på både mat, vann og helsetjenester, samtidig som en har behov for å uttrykke sine meninger. Det å bekjempe fattigdom er også en viktig del av hele menneskerettighetssystemet – eller det å bekjempe at jenter selges som barnebruder for at familien skal overleve. Jeg har lyst til å løfte fire temaer – så skal jeg se om jeg klarer å rekke det på 2 minutter og 30 sekunder. For det første: Det er i disse dager – som også presidenten har vært med på å markere – 75 år siden Norge opplevde å bli okkupert av en fremmed makt og vi lærte oss hva det betyr at venner, familie og andre får flyktningstatus. De som er flyktninger i Norge i dag, har opplevd det samme skje med sitt hjemland. Det er viktig å stille opp og handle – å beskytte og hjelpe dem som trenger det – og vi kan minnes hvordan det var da det gjaldt de norske borgerne. I dag opplever vi den verste flyktningkatastrofen siden annen verdenskrig. Det er soleklart at det å stille opp og hjelpe disse flyktningene er viktig også for å styrke menneskerettighetssituasjonen i verden. For det andre handler det om kvinners rettigheter og likestilling mellom kjønnene. Slik verden nå har utviklet seg, er dette i ferd med å bli mer og mer krevende. På område etter område ser vi at kvinners rettigheter blir reversert på flere felt, og vi ser land som innfører lover der de stadig blir presset enda mer. I krig og konflikt, og under flukt, ser vi også at kvinner og kvinners rettigheter presses, og den som har jobbet med folk som har flyktet fra sitt hjemland og til et annet land, vet at kvinner er utsatt for mange flere overgrep enn menn. Det er i år 100 år siden de Castbergske barnelovene ble vedtatt. Det å løfte barnerettigheter, både nasjonalt og internasjonalt, er viktig. Og jeg må koste på meg å si at derfor syns jeg det også er viktig at Barnekonvensjonen blir gjennomført fullt ut i Norge, og at vi får innført den individuelle klageadgangen. Det siste jeg tror jeg rekker, er klimaperspektivet. I dag må vi også se på menneskerettighetene i et generasjonsperspektiv. Å lage en levestandard for framtida er avhengig av at vi ivaretar det biologiske mangfoldet og velfungerende økosystemer, og at vi klarer å ikke få de store klimaendringene som vil føre til at mange hundre tusen – kanskje millioner – mennesker på kloden vår igjen havner i en ny fluktsituasjon.