Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2020-12-03:
For noen dager siden fikk jeg en e-post fra en drosjeeier i Oslo Taxi – en 61 år gammel mann som skriver til meg at han er veldig bekymret for framtida, så bekymret at det går ut over livskvaliteten. Han skriver videre at det går bare noen måneder til før han er konkurs, og med enkeltmannsforetak ryker huset også. Han undertegner «hilsen en sliten drosjesjåfør». Ja, det er mange som har det tøft nå. Så kan jo Trond Helleland og andre si at det er Arbeiderpartiet som svartmaler situasjonen, men dette er eksempler fra virkeligheten. Drosjenæringen og mange andre næringer sliter og har det tøft på grunn av tiltakene som er innført i den ekstraordinære situasjonen. Men som om ikke det er nok: Midt oppe i den vanskelige situasjonen ønsker altså regjeringen å tvinge gjennom en liberalisering av drosjenæringen. Den 1. november ble næringen fullstendig liberalisert. I realiteten kan hvem som helst nå starte å kjøre drosje – til stor fortvilelse for dem som er aktører i næringen i dag. Hvorfor behandler regjeringen arbeidsfolk sånn? I spørretimen forrige uke stilte jeg samferdselsministeren spørsmål om situasjonen for togrenholderne, altså de som vasker togene. Jeg viste til en samtale jeg hadde hatt med Wenche Bye, som er tillitsvalgt for togrenholderne i Trondheim. Renholderne har nemlig som følge av regjeringens jernbanereform gått ned i lønn – til tross for at regjeringen og stortingsflertallet som vedtok den såkalte jernbanereformen, lovet det motsatte. Samferdselsministeren ville ikke diskutere spørsmålet med meg, men jeg har i ettertid fått tilsendt dokumentasjon fra Wenche Bye som viser at renholderne faktisk har gått ned i lønn. Renholderne vasker de samme togene som før, på det samme stedet, men i en ny bedrift, til vesentlig lavere betaling. Hvorfor gjør regjeringen dette? Hvorfor behandler regjeringen arbeidsfolk på denne måten? Nå er det fribilletten til ansatte og pensjonister i kollektivtrafikken regjeringen er ute etter. Det skal nå skattlegges. Dette er et gode som ansatte i kollektivtrafikken har hatt i alle år: bussjåfører, trikkeførere, lokførere, konduktører og andre ansatte i kollektivtrafikken. Nå skal det skattlegges. Hvorfor gjør regjeringen det? Jo, selvsagt må de finansiere skatteletten til storingene, og da er det veldig lettvint å ta fra arbeidsfolk. Så har jeg lagt merke til Fremskrittspartiet i debatten i dag. Flere talere har sagt at i en normalsituasjon hadde ikke dette budsjettforslaget blitt vedtatt. Vel, så veldig oppsiktsvekkende var det vel ikke at det ble et budsjettforlik. Det er jo de samme fire partiene som har vedtatt de sju foregående budsjettene og holdt sammen i alle politiske saker i Stortinget de siste sju årene. Så det var egentlig mest show og skuespill for dem som trodde at det ikke skulle bli noe budsjettforlik. Budsjettet blir vedtatt, og hvis budsjettkameratene er så misfornøyd med innholdet i budsjettet, skulle en vel kanskje tro at det var den vanskelige situasjonen som nå er for folk og bedrifter der ute, som hadde preget budsjettforhandlingene. Men er det det? Er det situasjonen for permitterte og arbeidsledige? Nei. Er det situasjonen for bedrifter som sliter på grunn av omsetningsbortfall? Nei. Er det situasjonen for renholdere og drosjesjåfører? Nei, det er ikke det. Er det situasjonen for ansatte i luftfarten, i hotell- og restaurantnæringen eller i reiselivet? Er det tiltak for dem som har preget budsjettforhandlingene? Nei, det er ikke det. I mitt område, Gardermo-regionen og Ullensaker, har man nå landets høyeste arbeidsledighet. Folk sitter og venter på tiltak og forslag fra regjeringen, og i hvert fall på at vi har en regjering som har dialog med bransjen, har dialog med arbeidslivets parter og finner løsninger på den vanskelige situasjonen. Det burde ha preget debatten i dag. Jeg har lett etter lyspunkter i budsjettforliket, og da ble jeg litt glad da jeg hørte Ola Elvestuen i dag, for han pratet om at budsjettforliket medfører økte midler til Nysnø. Da tenkte jeg: Det var da noe. Kunne vi enda få litt snø som lyste opp i tilværelsen. Men jeg har i løpet av dagen skjønt at det betød visst ikke det, det var nok en skuffelse.