Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-03-12:
Jeg vil takke utenriksministeren for redegjørelsen. Jeg setter pris på at utenriksministeren slutter opp om vitenskap. Jeg er glad for at hun tok opp presset mot kvinners reproduktive og seksuelle rettigheter, og jeg mener det er positivt når hun sier at folk-til-folk-samarbeidet skal styrkes når Norge tar over formannskapet i Barentsrådet. Det vi alle tenker på nå, er pandemien og vår beredskap mot den. Det er jo noe som illustrerer det vi diskuterer i hver eneste av disse debattene nå, nemlig en verden hvor internasjonalt samarbeid er under press, hvor stormaktene er mer egenrådige, og hvor autoritære regimer i deler av verden er på frammarsj. Og det er jo viktig å diskutere det i denne sammenhengen, fordi internasjonalt samarbeid er så viktig for å møte pandemien, og også fordi noen prøver å framstille det som om diktatur nærmest er effektivt i en slik situasjon. Jeg synes det er et tankekors at det i deler av debatten nå er stor oppmerksomhet rundt Kinas håndtering av viruset, mens det vel er mye som tyder på at nettopp mangelen på ytringsfrihet i det kinesiske diktaturet er en viktig grunn til at viruset fikk spre seg. Så demokrati og åpen debatt om hvordan vi styrker responsen, og appell til internasjonalt samarbeid er ekstra viktig i den situasjonen vi er i nå. På den begrensede tiden jeg har, ønsker jeg å ta opp to ting som utenriksministeren var innom i redegjørelsen sin. Det ene er atomvåpen, nedrustning, og det andre er flyktningsituasjonen i Europa. Den eneste måten for å sikre at atomvåpen aldri blir brukt, er å avskaffe dem. Og jeg registrerer at regjeringen er bekymret for at flere stater globalt har det som kalles en rustningsdrivende atferd, altså at vi opplever opprustning og økt internasjonal spenning. Da er det bra at utenriksministeren framhever det avtaleverket som vi har knyttet til ikke-spredning, men det er også skuffende at regjeringen fortsetter å la være å støtte opp om og framheve forbudsprosessen i FN som et relevant, viktig og til og med helt nødvendig tiltak for atomnedrustning. Norge burde være et av de landene som la press på atomvåpenstatene for å forhandle, med mål om å gjennomføre en gjensidig nedrustning. Det kan vi gjøre ved å slutte oss til FNs atomvåpenforbud. I det minste burde Norge delta som observatør på statspartsmøtene til forbudstraktaten når den har trådt i kraft. Og vi ser – i motsetning til det en del hevder i debatten her hjemme – at forbudet virker. 81 stater har signert, 25 har ratifisert. Det går raskere enn mange hadde håpet. Og vi ser at det virker, f.eks. gjennom at finansaktører nå i økende grad trekker seg ut av atomvåpenindustrien. Det er denne typen press Norge burde bidra til, istedenfor i praksis å stille seg på atommaktenes side ved ikke å være med på denne prosessen. Utenriksministeren var tydelig på at det er uakseptabelt av Tyrkia og Erdogan å bruke flyktninger og migranter som pressmiddel mot Europa. Det er vi alle enig i. Men jeg synes det er skuffende at utenriksministeren ikke med ett ord nevner Hellas’ forespørsel om å hente ut sårbare flyktninger for å avhjelpe situasjonen. Hellas er i en svært vanskelig situasjon. Vi har en humanitær krise i Europa. Vi ser nå at det etterlyses land som er villig til å være med på å evakuere en del av de mest sårbare flyktningene – mange av disse er barn som har vært alene i lang tid, uten skolegang, uten oppfølging. Det vergesystemet som FNs høykommissær for flyktninger hadde satt opp, har brutt sammen. Da er det SVs tydelige holdning at Norge burde gå foran og si seg villig til nå å ta imot en del av disse, både for å avhjelpe situasjonen i Hellas, for å legge press på andre europeiske land, og fordi vi faktisk kan gjøre en forskjell for en del mennesker i en vanskelig situasjon. Da er min tid ute – sånn er det.