Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2011-05-24:
Jeg vil også takke interpellanten for å ha satt denne saken på dagsordenen. Jeg tror Senterpartiet og Fremskrittspartiet er enige om at mat er viktig. Så veldig mye lenger strekker nok ikke de matvarepolitiske standpunktene – og enigheten om dem – seg. Jeg kjenner meg dessuten ikke helt igjen i de teoriene som representanten Slagsvold Vedum bidro med innledningsvis når det gjelder utviklingen av matvareprisene i verden. Det er riktig at f.eks. kornprisene har gått opp, men det er fordi de i forkant hadde gått kraftig ned. Og prisen på f.eks. nordamerikansk hvete er i dag ca. halvparten av hva den var i begynnelsen av 2008. I 2009 hadde vi en kraftig nedgang i hveteprisene. Den oppgangen som har vært i 2010 og 2011, har ikke vært stort mer enn det å bringe hveteprisene opp på det som er – jeg holdt på å si – det normale nivået. Jeg kjenner meg kanskje mer igjen i statsrådens bidrag når det gjelder matvareproduksjon og lønnsomhet. Det sier seg selv at når matvareprisene endrer seg i et fritt marked, vil en prisoppgang på matvarer føre til at produksjon stimuleres, og at man øker produksjonen for å imøtekomme en økt etterspørsel. Statsråden var innom de gamle sovjetstatene. I 2008 reiste jeg med bil gjennom store deler av Ukraina, og ganske riktig – som statsråden sier – er det der enorme arealer som tidligere var brukt til matproduksjon, som nå ligger brakk, og faktisk tilskoges. Det kan kanskje være en god nyhet for statsråd Solheim, men for verdens befolkning som er ute etter billig mat, er det ikke det. Jeg merket meg også Slagsvold Vedums ønske om å bruke u-hjelpen i større grad til å stimulere til matvareproduksjon. Også der har jeg gode nyheter til Slagsvold Vedum: Tidligere i år var jeg i Nepal. Der er norske u-hjelpsmidler i bruk via UNDP til forskjellige prosjekter for å sette i gang og øke matvareproduksjonen. Alt gjøres etter rene markedsøkonomiske prinsipper, og det går veldig bra – med ett kjempeproblem: Befolkningen i dette landet – rundt 30 millioner mennesker – har så dårlig kjøpekraft at det nesten er umulig å få solgt de økte matvareressursene som landet nå er i stand til å produsere. Men verden er altså i stand til å produsere mer enn nok mat til å fø befolkningen. På 1980-tallet var en gruppe franske agronomer og så på Polen – det var altså mens det fremdeles var det kommunistiske systemet – med dets enorme landbruksareal. De så for seg en utvikling der polsk landbruk ble intensivert til den samme produksjonskapasitet per arealenhet som Nord-Frankrike. Da ville Polen alene kunne forsyne hele Europa med alle landbruksbaserte matvarer. Da sier det seg selv at det er ikke produksjonskapasitet for mat verden mangler. Det verden mangler, er en økonomisk fremgang som gjør verdens befolkning i stand til å kjøpe den maten som produseres. Jeg vil også dvele litt ved prisutviklingen for korn. Det er riktig at kornprisene har økt noe – som jeg var inne på – i løpet av det siste halvannet året. Men verdensprisen for hvete er ca. 2 kr pr. kg. Når vi kjøper et brød, er det ikke bare kornet vi betaler for. Vi betaler for maling av det, transport, butikkenes kostnader for å få dette ut, markedsføring, osv. Hvis vi tenker oss at prisen på korn i verden hadde økt med 100 pst., blitt dobbelt så høy, ville det ført til et prisutslag på et brød på ca. 1 kr i butikken. Det vil altså si at det er ikke først og fremst her problemet ligger. Hvis verden settes bedre i stand til å få økonomien i gang, vil også sultproblemene løses.