Erna Solberg (Høyre), 2019-10-04:
Norge er i dag godt stilt. De to siste årene har 96 000 flere mennesker blitt sysselsatt og kommet i jobb. Det gir trygghet for familieøkonomien, og det bidrar til et bærekraftig velferdssamfunn. Gjennom pengepolitikken, aktiv bruk av statsbudsjettet og ansvarlige parter i arbeidslivet lyktes vi med å begrense effekten av oljeprisfallet i 2015, og utsiktene fremover er gode. For flere av våre viktigste handelspartnere er det nå annerledes. I Sverige har arbeidsledigheten økt kraftig – til 7,1 pst. i august. Storbritannia preges av striden rundt brexit. Og risikoen for en enda mer tilspisset handelskrig skaper usikkerhet over hele verden. Dette er utviklingstrekk som også kan ramme den norske økonomien, og det understreker behovet for at det fortsatt føres en politikk som stimulerer til vekst og investeringer i privat sektor, slik denne regjeringen har gjort. På sikt er det evnen til omstilling som avgjør om vi lykkes med å skape et bærekraftig velferdssamfunn også for fremtidige generasjoner, for Norge kommer ikke unna omstilling. Denne regjeringen har satt de strengeste norske målene for reduksjon av klimagassutslipp noensinne. Nå skal disse målene skjerpes ytterligere i lys av ny kunnskap. Det vil kreve mye av oss å nå disse målene, men det skal og må vi klare. Og med en moden sokkel vil oljeaktiviteten ikke lenger være den samme motoren for vekst i norsk økonomi som før. Vi må også forvente at en mer offensiv klimapolitikk påvirker etterspørselen globalt, og endringene i Norges største næring vil slå tungt inn i norsk økonomi. Det er en av grunnene til at vi trenger stadig flere nye og grønnere jobber i årene fremover. Norge har også en aldrende befolkning. Fremover vil en økende andel av oss være i pensjonsalder. Mange vil også ha behov for pleie og andre former for hjelp og støtte i hverdagen. Det vil sette de offentlige finanser under press. Men ikke bare det. Det vil også utfordre tilgangen på arbeidskraft, særlig i en del kommuner i distriktene – og det kommer raskere enn mange i dag tror. Dette krever at vi bruker ressursene våre stadig mer effektivt, at vi offensivt bruker mulighetene til å digitalisere, til å frigjøre hender til bedre velferdstjenester. Vi skal ha færre som administrerer, og flere som leverer tjenester til offentlig sektor i årene fremover. Vi lever også i en tid med raske teknologiske endringer. Den jobben man utdannet seg for, finnes kanskje ikke 10 eller 20 år senere. Eller utdanningen er kanskje ikke lenger tilstrekkelig etter at digitalisering, automatisering og kunstig intelligens har endret arbeidsplassen. Da må vi sørge for å skape et samfunn der ingen skal gå ut på dato. Disse utfordringene har noen fellestrekk og noen felles løsninger. Jeg har lyst til å trekke frem fire poeng som vårt samfunn må mestre om vi skal overlate et bærekraftig velferdssamfunn til våre etterkommere: Vi må skape flere jobber. Vi må kvalifisere flere for jobbene. Vi må våge omstilling. Vi må sikre muligheter for alle. La meg si litt mer om hvert enkelt poeng og regjeringens politikk for dette. Vi må skape flere jobber. Vi må huske det helt grunnleggende. Over tid er det jobbene og verdiskapingen som avgjør om vi har gode velferdsordninger eller ikke. Mange land rundt oss misunner oss våre velferdsordninger. De fleste land har langt mindre utbygde velferdsordninger – ikke fordi de ønsker å ha det slik, men fordi de ikke har råd til å ha det. Verdiene må skapes i små og mellomstore bedrifter, av gründere og entreprenører, før de kan brukes. Verdier og arbeidsplasser skapes i en tøff internasjonal konkurranse og en rivende teknologisk utvikling. Derfor har regjeringen lagt stor vekt på en kraftig økning i satsing på forskning og næringsutvikling. Siden dagens regjering tok over etter de rød-grønne er bevilgningene til næringsrettet forskning og innovasjon doblet, til over 4,9 mrd. kr. Satsingen på samferdselsbudsjettet er økt med 75 pst. siden regjeringsskiftet. Det reduserer reisetid og skaper muligheter for næringsutvikling, vekst og bosetting over hele landet. Det bygger arbeidsmarkedene større og gjør det bedre for familiene. Vi har prioritert skatte- og avgiftsendringer som styrker vekstevnen i økonomien, letter omstillingene og skaper nye arbeidsplasser. I perioden 2011–2017 er næringslivets årlige kostnader kuttet med anslagsvis 15 mrd. kr gjennom å forenkle rapportering, lover og regler. For 2018 viser foreløpige beregninger at forenklingen utgjør 2 mrd. kr i besparelser. Og vi skal redusere rapportering og byråkrati enda mer fremover. Man kan ikke skjerpe skatten og legge nye byrder på næringslivet i dag og samtidig forvente like mange arbeidsplasser og like god velferd i morgen. Hvis vi ønsker et samfunn hvor gründere skal våge, må det være lov å feile og lov å lykkes. Denne regjeringen satser tungt på en næringsvennlig politikk fordi det er helt nødvendig for å skape et bærekraftig velferdssamfunn. Vi må også kvalifisere flere for jobbene. Derfor utvikler vi nå mer fleksible videreutdanningstilbud innenfor digital kompetanse. Tilbudene skal utvikles i samarbeid med høyskoler, universiteter eller fagskoler, bedrifter og næringsliv og skal kunne kombineres med tilnærmet til full jobb. Vi utvikler også et treparts bransjeprogram for bransjer som er utsatt for digitalisering. Så langt har seks prosjekter innenfor industri, bygg og anlegg og tre prosjekter innenfor helse og omsorgen fått støtte. Arbeidet med å videreutvikle kompetansepolitikken vil fortsette, og regjeringen vil legge frem en stortingsmelding om kompetansereformen Lære hele livet. Og vi må, som jeg sa, våge omstilling. Det er ikke slik at samfunnet står stille dersom politikken står stille, snarere tvert imot. Samfunnet er hele tiden i endring demografisk, økonomisk, teknologisk og ikke minst internasjonalt. I møte med disse endringene kan det oppleves som trygt å holde fast ved det gamle, men demografiske endringer gjør at vi må fortsette med å flytte ressurser fra byråkrati til tjenesteyting. Klimaendringene gjør at vi må fortsette omstillingen til nye, grønne arbeidsplasser og lavere utslipp. Teknologiske endringer gjør at vi må endre utdanningssektoren slik at den dekker behovet i dagens og fremtidens arbeidsliv. På disse og en rekke andre områder skjer det endringer som krever omstilling for at vi skal klare å fortsette å ha et godt velferdssamfunn. Den største trusselen for den norske modellen er at vi ikke klarer å omstille i tide. I den omstillingen må vi sikre muligheter for alle. Vi må anerkjenne at omstilling kan ramme mennesker. Det kan skape usikkerhet for jobben og for familiens fremtid. Det kan skape opplevelsen av at noen bærer større byrder enn andre. I Frankrike har vi sett opprøret fra de gule vestene. I andre land har velgerne valgt ledere som aktivt motarbeider endringer som er helt nødvendige for at verden skal unngå farlige klimaendringer. I min hjemby, Bergen, stemte over 40 pst. på bompengelisten i en av valgkretsene. Jeg er helt sikker på at de fleste av dem var like bekymret for klimaendringer som alle andre, og at de også ønsker mindre forurensing i sitt nærmiljø. De av oss som er opptatt av å løse klimautfordringene så raskt som mulig, bør være de som er aller mest opptatt av at vi unngår de tilbakeslagene vi har sett i andre land. Tradisjonelt har vi i Norge vært gode til å få til omstilling når det har vært nødvendig. Det er faktisk en av grunnene til at vi har det velferdssamfunnet vi har i dag. Regjeringen vil fortsette å legge stor vekt på å sikre muligheter for alle når vi jobber videre med omstillingene som skal til for å nå målene om økt sysselsetting, lavere utslipp av klimagasser og et mer konkurransedyktig næringsliv. For det å ha en trygg jobb å gå til er kanskje det aller viktigste svaret når folk søker etter trygghet og velferd for fremtiden.