Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2007-06-12:
Grovt sett kan man si at to saker preget arbeidet i NATO, og for så vidt også i NATOs parlamentarikerforsamling, i 2006: forberedelsene og gjennomføringen av toppmøtet i Riga og operasjonen i Afghanistan. Hvis jeg skulle trekke fram noe særskilt fra Riga-møtet, måtte det være at Balkan for alvor nå deltar i det euroatlantiske samarbeidet. Albania, Kroatia og Makedonia fikk alle tre MAP-status og er dermed på NATOs venteværelse. Ikke alle tre kommer nødvendigvis lenger i 2008. Det avhenger av både politiske, økonomiske og militære reformer, i tillegg til at det særlig i Kroatia er en heller lunken stemning i befolkningen knyttet til et framtidig NATO-medlemskap. Serbia, Montenegro og Bosnia-Hercegovina ble på samme toppmøte tatt inn i Partnerskap for fred-programmet, ikke minst takket være et veldig aktivt og konstruktivt arbeid fra bl.a. norsk og italiensk side. Norges ambassade i Beograd har da også over noe tid vært NATOs kontaktambassade, nå avløst av Italia. Norge har også finansielt bidratt til omstrukturering av Serbias væpnede styrker, og det er i den forbindelse grunn til å gi honnør til enkeltpersoner som har bidratt sterkt – det gjelder bl.a. Kai Eide og Haakon Blankenborg, for det enorme arbeidet som de har nedlagt, og regjeringsrepresentantene som deltok i Riga. For øvrig har Norge nå overtatt kontaktambassaden i Sarajevo. Den FN-mandaterte ISAF-operasjonen ble i 2006 utvidet til å omfatte hele landet, og teller nå ca. 35 000 stykker. I Riga forpliktet stats- og regjeringssjefene seg til å stille tilstrekkelige styrker og gi disse den nødvendige fleksibilitet. Men like viktig er det økende fokuset på å bedre balansen mellom sivil og militær innsats. Det er viktig at NATO lykkes i Afghanistan, men det vil også avhenge av de lovnader som ble gitt i 2002 etter at Taliban var jaget ut av Kabul og det ble innkalt til fredskonferanse om Afghanistans framtid. Afghanistan har behov for midler til infrastruktur, til velferd, til oppbygging av offentlig forvaltning, til politi og rettsvesen og til å bedre kvinnenes hverdag. Regjeringens autoritet må styrkes og bistanden koordineres bedre. Samtidig er ISAF-styrkens nærvær helt nødvendig for å sikre trygghet og stabilitet. Også NATOs parlamentarikerforsamling har i perioden vært opptatt av Afghanistan – noe jeg regner med at Per Ove Width vil komme nærmere inn på – både for å få medlemslandene til å stille med de nødvendige styrker og for å øve press for mer utviklingsbistand. Interessant er det at innsatsstyrken NATO Responce Force i 2006 faktisk ble satt inn i humanitære hjelpeorganisasjoner både etter orkanen Katrina i USA og etter jordskjelvkatastrofen i Pakistan. Norge bidrog med 10 mill. kr til finansiering av flytransport. Så vil jeg bare nevne at jeg synes det er viktig – og det sier også meldingen – at Norge jobber for å øke fokuset på arbeidet med kjernefysisk nedrustning i NATO. Komiteen har for øvrig registrert at det av stortingsmeldingen går fram at Norge i 2006 stilte seg kritisk til utviklingen av et alliert territorielt missilforsvar. NATOs parlamentarikerforsamling engasjerer seg på de fleste områder som dekkes av Atlanterhavspakten, og spiller en viktig rolle også fordi de vedtakene som går fra NATOs parlamentarikerforsamling, naturligvis går til NATO, til NATOs råd og til regjeringene i NATO. NATOs parlamentarikerforsamling har også et motstykke til NATO-Russian Council i en egen Russland-komite. Jeg må imidlertid få lov til å si at mens det praktiske samarbeidet i NATO-Russland-rådet fungerer godt, strever nok parlamentarikerforsamlingen med å finne forholdet, eller hva slags forhold de skal ha, til sine russiske kolleger. Så er det én ting som vi har funnet grunn til å skrive i innstillingen. Det er at parlamentarikerforsamlingen i NATO er særdeles mannsdominert, både hva angår andelen av de totale delegatene og assosierte medlemmer, og – kanskje enda mer – i verv, i ledelse og i komiteer. Til slutt vil jeg få legge til, før Per Ove Width får ordet som delegasjonsleder, at den norske delegasjonen er aktiv på sesjonene og aktiv i komiteer og i underkomiteer. La meg også nevne at Jan Petersen i perioden ble valgt til en av visepresidentene.