Norunn Tveiten Benestad (Høyre), 2020-05-05:
Den saken vi behandler nå, har flere elementer, og jeg vil gjerne kommentere noen av dem. Vi lever i en stadig mer globalisert verden, med stor grad av interaksjon og bevegelse av mennesker over landegrensene. Da er det også viktig at vi opprettholder tilliten til og respekten for ordningene for lovlig opphold i landet vårt. Vi må legge til rette for at utlendingsmyndighetene kan fatte korrekte vedtak. I mange saker er det viktig å få avklart om det foreligger en familierelasjon, som kan være avgjørende for en utlendings eventuelle rett til å få opphold i Norge. Det kan være i både familieinnvandringssaker og andre tilfeller. Da er muligheten til å kunne pålegge en DNA-test for å bekrefte eller avkrefte familierelasjonen et sentralt virkemiddel. I Høyre er vi i enig i at ved å ha en lovbestemmelse som gir adgang til å pålegge DNA-test, sender vi et tydelig signal om at familierelasjoner som ikke er reelle, vil bli oppdaget. Det mener vi bestemmelsen i loven tydeliggjør, og vi mener at det bidrar til forutsigbarhet for dem det gjelder. Vi er også enig i formuleringen om at resultatet må forventes å få betydning for avgjørelsen i sakene, selv om det fremdeles ikke automatisk skal være avgjørende for sakens utfall at et pålegg om DNA-test ikke etterkommes. Det er altså sånn at den foreslåtte hjemmelen for pålegg om DNA-test ikke innebærer tvangsbruk eller straff, dersom pålegget ikke etterkommes, men at saken må forventes å bli avgjort til ugunst for dem det gjelder. Det å kunne pålegge en DNA-test og behandle genetiske opplysninger om en person, innebærer et inngrep i retten til privatliv. Det er ikke uproblematisk, og det må vurderes grundig i forhold til Grunnloven, menneskerettighetene og personvernforordningen. I denne saken mener vi at lovforslaget drøfter og på en rimelig måte avveier myndighetenes behov for kontroll og regulering opp mot den enkeltes privatliv, og vi har merket oss at det heller ikke etter dette forslaget vil være aktuelt å pålegge DNA-testing overfor personer som ikke er involvert i en utlendingssak. Så til forslagene om utestengelse fra aupairordningen for vertsfamilier som utnytter au pairer. Dette er en viktig oppfølging av behandlingen av Dokument 8:54 S for 2016–2017, som vi behandlet i Stortinget i juni 2017. I den sammenhengen ble Stortinget bedt om å fremme forslag om lovendring, som sikrer at familier ikke får motta au pairer, dersom familiene er ilagt straff eller særreaksjon i forhold som kan føre til fengselsstraff for handlinger mot en au pair. Videre ba Stortinget da om at regjeringen skulle fremme forslag om en lovendring for å sikre at vertsfamilier som grovt eller gjentatte ganger bryter lover og regler som skal beskytte au pairer, kan miste retten til å ha au pair. Jeg tror vi alle er opptatt av at kulturutvekslingsordningene våre skal være trygge, og ikke minst at vi har et spesielt ansvar når det gjelder ordninger for unge voksne. Slike ordninger gir muligheter for at noen som kanskje ellers ikke ville ha fått sjansen til å utvide sin kunnskap og erfaring i en internasjonal setting, kan få det. Men utvekslingsordningene krever trygghet – personlig trygghet for en selv i et fremmed land, og trygghet for ikke å bli utnyttet. Det er et ansvar som skal ligge tungt på oss som legger viktige rammebetingelser også på dette feltet. På bakgrunn av de erfaringer som er gjort gjennom årene, er vi i Høyre veldig glad for de innstrammingene som kommer i dette lovforslaget. Det har vært helt nødvendige innstramminger av regler for å beskytte au pairene, sikre deres rettigheter, bidra til en tryggere ordning og motvirke misbruk og utnyttelse. I Høyre mener vi at ordningen fortsatt kan være gjensidig fordelaktig for vertsfamilier og unge mennesker som reiser til eller fra Norge for å være au pair, men det forutsetter selvfølgelig at prinsippene og reglene som ligger til grunn for ordningen, følges. Dette lovforslaget mener vi er et godt tiltak for å forbedre ordningen og å trygge au pairene.