Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-02-25:
Returordningen for bilvrak er velfungerende. Den bygger på at kasserte kjøretøy leveres til biloppsamlingsplasser, hvor bl.a. miljøfarlige væsker, batteri og kvikksølvkomponenter fjernes. De miljøsanerte kjøretøyene blir deretter solgt til fragmenteringsanlegg som hugger dem opp og selger skrapmetallet videre som råstoff. På den måten materialgjenvinnes opp mot 80 pst. av bilvraket. Ved salg av bilvrak må Statens forurensningstilsyn, SFT, forholde seg til EØS-avtalens prinsipper om fri konkurranse og ikke-diskriminering på grunn av nasjonalitet. Siden EØS-avtalen trådte i kraft i 1994, har derfor utenlandske fragmenteringsanlegg vært med i konkurransen om kjøp av norske bilvrak. Dette har gitt staten merinntekter på om lag 7 mill. kr. pr. år og spart norske bileiere for tilsvarende økte avgifter. Miljøvernministeren mottok 4. februar i år et skriftlig spørsmål fra stortingsrepresentant Ingvild Vaggen Malvik om samme sak. Han bad i den forbindelse SFT om en redegjørelse om salg av norske bilvrak til britiske fragmenteringsanlegg. SFT understreker i sin redegjørelse at de ved valg av anlegg legger vekt på forhold knyttet til både miljø, pris og konkurranse. De siste årene har utenlandske selskap fra England og Skottland hatt de beste tilbudene på kjøp av kasserte kjøretøy fra Norge. For å sikre konkurranse i markedet har imidlertid SFT også solgt bilvrak til norske fragmenteringsanlegg. I 2004 vil ca. 55 pst. av bilvrakene selges til utlandet, mens de resterende 45 pst. selges til fem norske anlegg. En sterkere favorisering av norske anlegg vil etter SFTs mening kunne bryte med EØS-prinsippene om fri konkurranse og diskriminering på grunn av nasjonalitet. Det er en forutsetning for salg av miljøsanerte bilvrak til utlandet at fragmenteringsanleggene har en miljømessig standard på høyde med norske anlegg. SFT opplyser i sin redegjørelse at de ved flere anledninger har avslått tilbud fra utlandet hvor miljøstandarden ikke var tilfredsstillende. Ved valg av fragmenteringsanlegg legges det altså vekt på miljøstandarden ved anlegget. I tillegg tar SFT også hensyn til miljøbelastningen ved transport av bilvrakene. SFT har gjentatte ganger valgt norske anlegg framfor utenlandske som følge av at det da oppnås redusert miljøbelastning ved transport. Dette til tross for at bedre totalt pristilbud har foreligget fra de utenlandske anleggene. Dessuten legger SFT betydelig vekt på å bruke miljøvennlige transportløsninger. Alle bilvrak tilpasses derfor effektivt for transport med tog og båt. Dette vil ofte være de klart mest miljøvennlige transportalternativene, uavhengig av om vrakene går til norske eller utenlandske anlegg. Ved eksport til England og Skottland skjer selvsagt transporten med båt fra havner i Norge. Miljøsanerte kasserte kjøretøy er klassifisert som grønt avfall. Ifølge EØS-avtalens regler skal grønt avfall til gjenvinning kunne bevege seg fritt over landegrensene. Norske bilfragmenteringsanlegg og andre gjenvinningsbedrifter nyter også godt av dette regelverket ved at de har tilgang til å behandle avfall fra andre land. På bakgrunn av det jeg nå har sagt, anses det ikke å være et behov for å gjennomføre spesifikke tiltak overfor SFTs praksis på dette området.