Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2007-02-15:
I sin utenrikspolitiske redegjørelse la utenriksministeren hovedvekt på tre utfordringer. Det var Afghanistan, Midtøsten og nordområdene. Mitt innlegg vil være i et forsvars- og sikkerhetspolitisk perspektiv, med utgangspunkt i de store utfordringene vi har i Afghanistan. Regjeringens utenrikspolitikk er forankret i Soria Moria-erklæringen, med et verdigrunnlag som markerer troen på fellesskap, rettferdighet og fordeling. Arbeiderpartiet mener det er svært viktig at Norge som et rikt land gjør en innsats for fattigdomsbekjempelse, en mer rettferdig fordeling og en mer demokratisk verdensorden, både globalt og regionalt. Hovedlinjene i vår utenrikspolitikk er en sterk oppslutning om FN og folkeretten, medlemskapet i NATO og en aktiv europapolitikk gjennom EØS-avtalen. I tillegg skal Norge være en tydelig fredsnasjon og bidra til å forebygge, dempe og løse konflikter. NATO utgjør hjørnesteinen i vår sikkerhets- og forsvarspolitikk. Vi er som et lite NATO-land helt avhengig av våre alliertes støtte dersom Norges interesser skulle bli truet. Av den grunn er deltakelse i militære operasjoner i utlandet en integrert og viktig del av norsk sikkerhets- og forsvarspolitikk. Gjennom vårt engasjement i internasjonale operasjoner bidrar vi til fred og demonstrerer solidaritet med det internasjonale samfunnet, samtidig som vi trygger vår egen sikkerhet. Arbeiderpartiet er derfor tilfreds med at vår regjering etter anmodning fra NATO har besluttet at Norge stiller til disposisjon og stasjonerer en spesialstyrkeenhet i Kabul-regionen. Dette er for øvrig helt i tråd med Soria Moria-erklæringens målsettinger, som nettopp sier at vi skal styrke vår deltakelse i ISAF i Afghanistan. I Afghanistan møter ikke bare NATO, men hele det internasjonale samfunn en stor oppgave som kombinerer mange av vår tids nøkkelutfordringer: fattigdom, svak statsstruktur, svak nasjonaløkonomi, ekstremistiske opprørsgrupper, høy kriminalitet, stor narkotikaproduksjon – alt sammen trusler mot et stolt og verdig folk med en rik kultur. Situasjonen setter det afghanske folk i fare. Men den setter også tryggheten for våre samfunn i fare. I løpet av det siste året har vi smertelig fått erfare at veien framover for Afghanistan er krevende. Kjerneoppgaven for det internasjonale samfunn er å legge forholdene til rette, slik at afghanske myndigheter etter hvert selv kan kontrollere afghansk territorium og utøve de myndighetsfunksjoner som kjennetegner en fungerende stat. Der er vi ikke i dag. For å komme dit må Afghanistans befolkning oppleve at det skjer en positiv utvikling. En slik utvikling vil imidlertid ikke skje uten at militær stabilitet – og lov og orden – er sikret. På sikt må disse funksjonene ivaretas av det afghanske forsvaret og av afghansk politi. Arbeiderpartiet er glad for at man fra norsk side har erkjent at utfordringene i Afghanistan krever en helhetlig strategi. Militærmakt alene er ikke nok. Sivil og militær innsats må gå hånd i hånd. Av disse grunnene er Afghanistan i dag vårt viktigste militære satsingsområde, der vi nå vil være til stede med om lag 700 soldater. Samtidig vil landet være en av de største mottakere av sivil norsk bistand. Ikke bare overfor Norge, men også overfor NATO har vi et ansvar for at denne operasjonen lykkes. Dersom vi ikke etablerer den nødvendige militære sikkerhet i Afghanistan, blir det heller ingen økonomisk og sosial utvikling. Derfor bør Stortinget støtte opp om de soldatene som er villig til å delta i disse operasjonene – for en tryggere verden, for deg, for meg, for alle. Det må ikke være noen tvil om vår plikt til å hjelpe allierte styrker i akutte nødssituasjoner, dersom slike hendelser skulle oppstå.