trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-05-23:
Først vil jeg ta opp det forslaget som Kristelig Folkeparti står alene om i innstillingen. De øvrige forslagene som Kristelig Folkeparti er med på, antar jeg at andre har tatt opp – hvis ikke gjør jeg gjerne også det. Jeg tar ordet igjen fordi jeg ønsker å utdype litt ett av de poengene som både siste taler var innom, og som statsråden var innom i sitt innlegg, nemlig samarbeid over faglige grenser – over etatsgrensene – om utsatte barn og unge. Vi har jo også for øvrig Flatø-utvalget som en viktig bakgrunn nettopp for det. Noen av de mest krevende oppgavene vi som samfunn kan ta på oss, er jo nettopp å møte og gi omsorg til unger som ikke har fått den omsorgen de trenger av sine foreldre. Nettopp derfor er det så viktig å se på hva slags type kompetanse vi har tilgjengelig for å møte disse ungene. Vi har allerede i dag tjenester i kommunene. Vi har helsestasjonene, vi har psykologer og PP-tjeneste, vi har i tillegg ulike typer helsefaglig kompetanse – og vi har barnevernet med stor grad av barnevernspedagoger og sosionomer. Jeg tror vi har veldig mye å tjene på å la de gruppene i større grad samarbeide over de faglige grensene, ikke minst for at også barnevernet skal få tilgang på den kompetansen og de alternative synsvinklene og perspektivene som de andre faglige miljøene kan tilføre. Ikke minst har jeg lyst til å nevne familievernet, familieterapeuter osv., og det de kan tilføre. De møter mye av de samme utfordringene som også barnevernet møter i sitt arbeid. Jeg er glad for at statsråden berørte det temaet og håper at han legger enda mer vekt på det i tiden framover. Så vil jeg til slutt si at i statsrådens svarreplikk til meg viser han til at man skal følge nøye med behovet for utdanningskapasitet i årene framover. Nettopp det er poenget. Man må gjerne følge nøye med på søknadene til de nye stillingene som nå er utlyst, men hvis man da avdekker at det er for få, vil det ta tre–seks år fra man eventuelt får gjort noe med utdanningskapasiteten til vi ser resultatene av det. Nettopp derfor synes jeg at statsrådens svar veldig tydelig illustrerer behovet for en helhetlig plan for opptrapping av barnevernet. Man må se behovet i kommunene og utdanningskapasiteten i sammenheng med hva slags andre typer kompetanse man kan bruke, og lage en helhetlig plan for opptrapping av barnevernet, som gjør at vi kan komme i mål så raskt som mulig.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-05-23:
Man kan rekke mange merknader på ett minutt – mange korte merknader. Jeg tror statsråden og de rød-grønne politikerne på deres engasjement for barnevernet. Likevel vil jeg vel si at å si at regjeringen har gjort barnevernet til sak nr. én, er å ta det vel langt. Jeg har tidligere i andre innlegg fra denne talerstolen gitt uttrykk for hvordan regjeringen har løftet andre politiske prosjekter på en helt annen måte enn den har gjort med barnevernet. Møtes på midten? Ja, jeg sa i mitt innlegg at det skjer fantastisk mye bra i barnevernet, og at regjeringen har tatt prisverdige initiativ. Men jeg ga også uttrykk for den samme utålmodigheten som alle andre i opposisjonen her i salen har gjort – det er å ha to tanker i hodet på en gang. Så tror jeg at vi bør være enige om at dersom vi skal møtes på midten om hvordan situasjonen i barnevernet er, så skal vi ikke først og fremst måle det i antall millioner på statsbudsjettet, men aller mest på de køene vi faktisk ser av unger som trenger hjelp.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-05-23:
Jeg er vel overrasket over at statsråden på talerstolen problematiserer hva slags følger dette får for enslige forsørgere, siden hun da med bred penn har slått fast til NTB at 47,5 timer er altfor lang tid for en unge å være i barnehagen. Så der henger ikke statsrådens budskap helt sammen. Men mitt spørsmål går til at statsråden tydeligvis mener at sammenlikningen med arbeidsmiljø og arbeidsmiljølov ikke er relevant. Nå tror jeg nok at mange av de ansatte i barnehagene vil fortelle at ungene også er slitne på slutten av en lang dag etter barnehagen. Men det jeg er overrasket over, er at statsråden bruker gjennomsnittstall som argument mot at vi skal gi ungene rettigheter. Mitt spørsmål er: I den pågående debatten om arbeidsmiljøloven, mener statsråden at gjennomsnittstall for hvordan arbeidstakerne ordner sine forhold med arbeidsgivere, er relevante argumenter for å lette og endre og fjerne arbeidsmiljøloven, eller er det faktisk en rettighet for å beskytte de få?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-05-23:
Kristelig Folkeparti mener at det som er bra for ungene, er bra for samfunnet. Gode barnehagetilbud er bra for veldig mange unger, og jeg har selv gleden av å følge en unge til en god barnehage hver eneste dag. Jeg tok ordet fordi statsråden ga meg en utfordring i sitt svar til meg i replikkrunden: Hva vil du si til en forelder som har blitt enslig, og som sliter med å få kabalen til å gå opp med de 47,5 timene? Nå er ikke jeg kunnskapsminister. Jeg skulle gjerne vært det. Men nå var det kunnskapsministeren som valgte å stille meg det spørsmålet. Faktum er at mange av de barnehagene som kunnskapsministeren har ansvaret for, stenger faktisk etter 47,5 timer, inkludert min egen her i Oslo. Så de barnehagene gir et tilbud som skaper den situasjonen for de enslige forsørgerne i dag. Det må kunnskapsministeren svare på – hvordan hun eventuelt forsvarer det sånn som det er i dag. Jeg er også forbauset over at både kunnskapsministeren, et rød-grønt flertall og flertallet for øvrig vil frata de enslige forsørgerne de forhandlingskortene de faktisk har i dag knyttet til både åpningstid og eventuell makstid, hvis man har fått vedtatt det, overfor sine arbeidsgivere, der arbeidslivet faktisk skal jenke seg av hensyn til ungene, slik at oppveksten til ungene får førsteprioritet. Når ungenes interesser kolliderer med de voksnes interesser, da skal ungene ha forkjørsrett. Da synes Kristelig Folkeparti at de voksne skal ha vikeplikt. Jeg vil også si: Nei, det er ikke som statsråden sier, at Kristelig Folkeparti ser på det å være i barnehagen som en jobb. Men vi mener faktisk det er en relevant parallell at vi har utviklet en arbeidsmiljølov – ikke fordi de fleste arbeidsgivere er noen tyranner som misbruker sine ansatte. Nei, for de aller fleste arbeidstakere og arbeidsgivere vil kunne finne fram til helt gode, fornuftige avtaler som gjør det attraktivt å være på arbeidsplassen, og som gjør at hverdagen fungerer. Men arbeidsmiljøloven har vi faktisk for å verne de få som kunne ha blitt utnyttet. Jeg er forbauset over at venstresiden ikke klarer å se så enkle poeng knyttet til hvordan vi organiserer oss opp mot arbeidslivet i hverdagen. Jeg synes argumentasjonen er syltynn. Jeg er rimelig sikker på at om noen år ser vi tilbake på denne debatten og smiler av de argumentene som da ble framført, og anser ungers rettigheter også i barnehagen som en selvfølge. Det ser jeg fram til.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-05-23:
Jeg synes egentlig det var mange interessante nyanseringer og refleksjoner i statsrådens siste innlegg. Nå har vi også beskrevet i forslaget at det faktisk kan finnes eksempler der det kreves unntak fra den typen bestemmelser. Hadde regjeringspartiene ønsket å vedta at regjeringen skulle få gjøre en gjennomgang av de tingene og komme tilbake med det, så skulle vi med glede ha trådt tilbake og blitt med på et sånt vedtak for å kjøre en sånn prosess. Men jeg må vel også si at jeg synes det er litt snedig at man avfeier koblingen til arbeidsmiljøloven så lett. Det å være i barnehagen er ikke å være på jobb, men det er jo faktisk sånn at voksne er i stand til å stå opp, tale sin egen sak og kjempe for sine interesser. Det kan ikke ungene, og det skulle man tro veide andre veien i forhold til en parallell i arbeidsmiljøloven. Jeg er glad for at saksordføreren ser intensjonene og har lagt mer engasjement i debatten enn han har gjort i det ene avsnittet han skrev i innstillingen.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2011-05-23:
Dette er et forslag som først og fremst handler om å legge til rette for foreldre som mister sitt barn og er i en svært vanskelig situasjon i livet. Forslaget til endringer, som Høyre har presentert, skal gi foreldre mer fleksibilitet i en vanskelig tid. Ved barns død innenfor stønadsperioden for foreldrepenger har foreldre til sammen rett på inntil seks ukers permisjon. Slik dagens regelverk fungerer, kan ikke begge foreldrene ta ut denne permisjonen samtidig, jf. folketrygdloven § 14-10, og far kan ikke ta ut sin del av permisjonen de seks første ukene etter fødselen, jf. folketrygdloven § 14-9. Dette er fordi de ukene er forbeholdt mor av helsemessige årsaker. Høyre mener at hver av foreldrene i de tilfellene der barn dør i stønadsperioden, må kunne ta ut sine tre uker med permisjon samtidig, umiddelbart etter barnets død om de ønsker det. Unntak fra disse reglene om samtidig uttak og uttak for far de første seks ukene finnes allerede i dag når det gjelder flerbarnsfødsler. Det er begrunnet i barnas omsorgsbehov. Men hva med det omsorgsbehovet foreldre som akkurat har mistet et barn, har overfor hverandre? Det er også grunnlaget for at Høyre har presentert og fremmet dette forslaget etter en rekke henvendelser fra foreldre som i en svært vanskelig situasjon i livet opplever at regelverket er veldig vanskelig å forholde seg til og gjør det vanskelig i ukene etter at de mister barnet sitt. Og ikke minst kunne vi ønsket oss at statsråden kunne sett på og nærmet seg problemstillingen på en annen måte, når vi også vet at flere av de rød-grønne politikerne har hatt et ønske om å se på hvordan man kunne få endret regelverket når det gjelder dette problemet. Høyre kan ikke se at denne urimeligheten i regelverket har noe større konsekvenser eller noen virkning av betydning for utgifter til folketrygden, og ønsker derfor å endre loven på dette feltet. Unntakene på området finnes allerede, og det er et paradoks for foreldre som kanskje begge har mottatt pleiepenger, at de plutselig ikke lenger har noen gyldig begrunnelse for å være fraværende på jobb når barnet har gått bort. Etter Høyres mening er premissene for begge foreldrenes behov for permisjon i pleiepengeperioden etter barns død det samme, og regelverket om samtidig uttak bør derfor være likt. Dette er nok et eksempel på at lover og regler settes foran mennesker som er i en sårbar livssituasjon. Reglene er åpenbart urimelige og rammer foreldrene, ikke minst fedrene, på en urettmessig måte, og det er ikke en intensjon som lovverket legger opp til omkring foreldrepenger. Høyre ønsker å sette mennesket i sentrum, foran de firkantede lovtolkningene. Det er en god og riktig velferdspolitikk. Vi er glad for at enkelte i denne salen vil støtte Høyres forslag om en helhetlig gjennomgang av regelverket for å sørge for at vi bedre kan legge til rette for at mennesker som er i en særdeles vanskelig situasjon, får den hjelpen og den tilretteleggingen de trenger når barnet deres har gått bort.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2011-05-23:
Jeg ønsker å spørre statsråden om regjeringen vil se på regelverket når det gjelder barns død, uavhengig av dette representantforslaget. Man kan jo få et inntrykk av at regelverket fungerer, og at det er tilstrekkelig godt nok for å ivareta disse foreldrene, enten et barns død skjer umiddelbart etter fødselen, eller det skjer i løpet av det første året når foreldrene er i permisjon. Grunnen til at jeg har en bekymring knyttet til dette, er at vi får mange meldinger fra disse foreldrene om at de møter et byråkrati og et regelverk som ikke er tilpasset den situasjonen de helt uventet – selvfølgelig – har havnet i. Derfor ønsker jeg å høre om regjeringen har noen tanker om at man bør ta en gjennomgang.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2011-05-23:
Vi har etter hvert blitt godt kjent med at denne regjeringen gjør mye på barnevernsfeltet når det gjelder evalueringer og også vurderinger av nye tiltak, og når opposisjonen i dette forslaget ber regjeringen om å vurdere om det er hensiktsmessig å legge barnevernsfaglige kompetanse- og kapasitetskrav til den kommunale barnevernstjenesten, støtter altså ikke de rød-grønne partiene det. Derfor må jeg spørre: Når statsråden hevder at man er så opptatt av å vurdere alle mulige tiltak som kan sørge for at vi får et bedre barnevern, hva er da statsrådens begrunnelse for å gå imot å vurdere kompetanse- og kapasitetskrav i den kommunale barnevernstjenesten?
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2011-05-23:
Jeg må si at jeg støtter representanten Trine Skei Grandes påpekning av hvordan denne regjeringen møter opposisjonens forslag. Det har vel aldri vært mer riktig å bruke begrepet «angrep er det beste forsvar» enn på de siste debattene om barnevernet i denne salen. Vi debatterte for et par uker siden et utmerket forslag fra Kristelig Folkeparti om en opptrappingsplan for barnevernet. Da måtte vi også ha denne runden som vi er vitne til nå, fordi regjeringspartiene og statsrådens kollega representanten Karin Andersen fra denne talerstol nærmest mellom linjene prøvde å hevde at opposisjonen må forstå at hverdagen ute i barnevernet er mer komplisert enn som så, og at opposisjonen kanskje fremstiller dette på en litt lett måte. Opposisjonen er utålmodig når statsråd Lysbakken er den fjerde statsråden med ansvar for barnevernet som begynner helt forfra, skal evaluere alt og sette ned utvalg, men som ikke gjør noe konkret for barna som er der ute og trenger hjelp nå. I løpet av seks år er det utredninger og vurderinger som foregår. Jeg opplever at alle opposisjonspartiene jobber meget seriøst med barnevernet. Når vi er ute og snakker med folk innenfor det statlige barnevernet og innenfor det private barnevernet, når vi snakker med fosterfamilier, og når vi snakker med barna selv, så er ikke alt så veldig bra som statsråden prøver å fremstille det som. Når vi opplever hver eneste dag at det er brudd på barnevernsloven – barn får ikke tilsynsfører, som de etter loven har krav på, det står flere hundre barn i kø for å få et hjem, det er mange barn som står i kø for å få institusjonsplasseringer – så synes jeg denne regjeringen har særdeles god tid når man ikke skal fremme en stortingsmelding før i 2012. Det betyr åtte år med ansvar for barnevernet uten å fremme mer enn en stortingsmelding i 2012 – vi ser kanskje tiltak som kan iverksettes tidligst i 2013 eller 2014. Da forventer jeg at regjeringen respekterer opposisjonen, som fremmer forslag, og som fremmer tiltak som vil være med på å bedre barnevernets hverdag der ute.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2011-05-23:
Jeg vil avslutningsvis bare minne om at det er fint at statsråd Lysbakken forvalter en reform som også SV var med på å vedta i denne sal. Statsråden henviser hele tiden til den historiske satsingen som gjøres for barnevernet. Da vil jeg bare minne om at også opposisjonen er med på denne historiske satsingen. Opposisjonen går til og med lenger enn regjeringspartiene. Vi øker med ganske mange flere milliarder kr, og vi bruker pengene der ute hvor ungene er, for å hjelpe ungene direkte. Istedenfor å bruke store penger på barnevernsbyråkrati, brukes opposisjonens penger på barnevernsarbeid. Når vi blir beskyldt for å svartmale situasjonen, vil jeg minne representanten Vågslid på å gå tilbake noen måneder og lese i en riksavis, der hennes kollega, representanten Arild Stokkan-Grande, uttaler at det er en alvorlig krise i barnevernet. Det er det Arbeiderpartiets barnevernstalsmann uttaler. Da er det greit at det også er en forståelse som de andre representantene i Arbeiderpartiet tar inn over seg. Det er i hvert fall noe opposisjonen har tatt inn over seg, og vi svartmaler ikke. Vi fremmer derimot konstruktive forslag. Forslagene som fremmes her i denne sal fra opposisjonen, er ikke noe vi sitter på kontoret og finner på av oss selv, men de kommer fordi vi nesten hver eneste dag er i dialog med ulike aktører innenfor barnevernet. Jeg er derfor veldig overrasket over at når vi kommer inn i denne salen og skal diskutere forslag som opposisjonen fremmer, så blir opposisjonen angrepet av statsråden, vi blir angrepet av de rød-grønne partiene. Jeg synes det er veldig merkverdig, spesielt når opposisjonen greier å sette barnevern på dagsordenen i Stortinget – for det gjør jo ikke regjeringspartiene, det er nesten ikke en sak som er fremmet i denne sal som omhandler barnevern – at ikke de rød-grønne partiene og statsråden da ønsker å benytte muligheten til en konstruktiv debatt, til å se på hvordan vi kan bedre hverdagen og bedre situasjonen for alle de barnevernsbarna der ute som har det vanskelig. Jeg håper vi i de ukene som står igjen før sommeren tar til, ser en annen holdning fra de rød-grønne. Når vi skal diskutere barnevernssaker i denne salen nå utover i juni, håper jeg vi får en konstruktiv debatt til beste for barna i barnevernet.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2011-05-23:
Det er noen foreldre som også opplever at når man skal prøve en dag å hente tidligere i barnehagen, får man ikke med seg ungene hjem, fordi de synes det er mye artigere å være i barnehagen. Så det er også en side av saken. Men det som Kristelig Folkeparti ønsker med dette forslaget, er å sette fokus på at mange er der for lang tid. Det er vi enige i. Da har jeg lyst til å utfordre statsråden på: Hva tenker man om det arbeidet barnehagene gjør når det gjelder å la barn kanskje få større muligheter til å hvile fordi barna blir slitne? Det er intens, aktiv lek og læring, ikke sant. Og på småbarnsavdelingene har de madrassene sine og får sove ute i vogna og hvile. Men også på storbarnsavdelingene tror jeg det er viktig at barnehagene legger til rette for at barn skal få litt tid alene og tid til å slappe av og ta det med ro. Har statsråden gjort seg noen tanker om det?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-23:
Den saken Stortinget har til behandling i dag, vekker sterke følelser. Det er en dyp tragedie når et lite barn dør. Derfor har jeg i utgangspunktet sympati med forslagsstillerne og synes det er viktig at vi kan ha en debatt om dette temaet. Det finnes ikke noe verre for foreldre enn det å miste et barn, og jeg er enig med forslagsstillerne i at begge foreldrene rammes like sterkt ved en slik ulykkelig hendelse. Jeg tror imidlertid ikke at svaret på den problemstillingen som forslagsstillerne tar opp, ligger i foreldrepengeordningen. Foreldrepermisjonen løper altså i inntil seks uker etter et slikt dødsfall. Det gir den forelderen som er i permisjon, mulighet til å områ seg og eventuelt avtale med arbeidsgiver en tidligere tilbakekomst til arbeidet enn forutsatt. Når barnet dør i løpet av de første seks ukene etter fødselen, vil det være mor som er i permisjon, og som har rett til stønadsperioden etter barnets død. Dersom barnet dør senere, kan det være far som er i permisjon, og som får rett til denne stønadsperioden. Derfor er jeg ikke enig med forslagsstillerne i at ordningen diskriminerer fedre. Bortsett fra i de første seks ukene, der mor har et særskilt vern, kan foreldrene dele på perioden. De kan, som kjent, ikke ta ut fulle foreldrepenger samtidig, men de kan f.eks. arbeide halv tid og ta ut 50 pst. foreldrepenger hver. Ved dødfødsel har far rett til to uker omsorgspermisjon på samme måte som når barnet lever. Det er mange fedre som har lønn fra arbeidsgiver under den permisjonen. Folk reagerer forskjellig og har ulike behov i situasjoner som den vi her snakker om. For noen vil det beste kanskje være å gjenoppta en normal hverdag så raskt som mulig. Andre går inn i en tung sorgprosess som gjør dem arbeidsuføre, og som derfor fører til sykmelding. Jeg synes det er viktig å understreke at sykmelding av foreldre i en situasjon der barnet dør, ikke er å anse som misbruk av sykepenger. Det må være helt legitimt å bli syk i en slik situasjon, og ingen skal utsettes for den tilleggsbelastningen det er å bli mistenkt for omgåelse av regelverket. Jeg mener derfor vi har behov for en diskusjon som dette. Det er viktig å få belyst den situasjonen foreldre som opplever en slik tragedie, er i. Men jeg kan ikke både av de grunner jeg her har redegjort for, og fordi foreldrepengeordningen jo bare er innrettet mot de nyfødte barna, se at det er foreldrepengeordningen som er den riktige ordningen å styrke oppfølgingen av disse foreldrene med.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-23:
Foreldrepengeregelverket er rettet inn mot å sørge for best mulig omsorg for barna. Av ulike grunner legger ordningen ikke opp til at staten skal betale for at begge foreldrene er hjemme samtidig. Det er altså dette som er hensikten med dagens foreldrepengeregelverk. Når mor har et særskilt vern de første ukene etter fødselen, har jo det åpenbare biologiske grunner – det at en fødsel er tøff. Utover det legger ikke staten andre føringer enn at det bare er én av foreldrene som kan motta foreldrepenger om gangen. Da er det ikke, etter mitt syn, diskriminerende at det prinsippet gjelder i alle tilfeller. Det er en av grunnene til at jeg ikke tror det er foreldrepengeordningen, som er en ytelse innrettet mot en annen situasjon, som er den riktige ordningen hvis man ønsker å styrke velferdssituasjonen for foreldre som opplever å miste et barn.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-23:
Som jeg sa i mitt innlegg, har jeg stor forståelse for at saken tas opp i Stortinget, nettopp fordi de henvendelsene Høyres gruppe har fått, jo også kommer til andre. Det er en helt reell problemstilling, som jeg har stor forståelse for at foreldrene tar opp. Så kan vi jo se for oss ulike måter å tilnærme seg dette på. Den som forslagsstilleren har valgt, knyttet til foreldrepengeordningen, er jeg ikke enig i, av de grunner jeg har redegjort for. Men det betyr ikke at det ikke kan være andre spor som kan være verdt å følge. Det ene er diskusjonen om hvorvidt terskelen for å få sykmelding i denne situasjonen er for høy. Det andre er spørsmålet: Er det andre ordninger som vil treffe disse foreldrene bedre? Når jeg sier at jeg ikke ønsker å gå videre med dette forslaget, er det fordi jeg tror foreldrepengeordningen er feil spor, men jeg utelukker ikke å se på andre løsninger.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-23:
Vi har etter hvert hatt mange debatter om disse temaene, både representanten Horne og undertegnede og resten av opposisjonen, og de har vært såpass mange og såpass detaljerte at jeg regner med at representanten har fått med seg at det er mye regjeringen ønsker å endre i barnevernet. Det aller viktigste å endre på kort sikt er ressurssituasjonen ute i førstelinjetjenesten. Og det er temmelig spesielt å påstå at det ikke er fremmet saker for Stortinget når vi i budsjettet for inneværende år fremmet den mest omfattende ressursopptrappingen som er gjort i barnevernet på 20 år, og som langt overstiger noe som ble gjort da de borgerlige partiene satt i posisjon. Jeg er veldig stolt over barnevernssatsingen. Vi øker antall ansatte i det kommunale barnevernet med 12 pst. i år. Det gjenstår også å gjøre endringer i organisering, og det har jeg sagt at vi vil komme tilbake til Stortinget med forslag om i 2012, ikke 2013 som representanten sier, og det kommer vi til å følge opp.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-23:
Flere av forslagene som ligger i Venstres forslag, er ting som også er berørt bl.a. i utredningen om kompetanse i barnevernet, som regjeringen bestilte, og som vi nå jobber med oppfølgingen av. Der er bl.a. spørsmålet om kompetanse- og kvalitetskrav ting som vi skal vurdere. Da har jeg ikke sett behov for at vi skal be oss selv om å vurdere noe som vi jo vurderer. Det handler også om spørsmålet om hvorvidt man skal legge inn begrensninger på antall stillinger i kommunalt barnevern, som har vært et tema i debatten her. Den typen regler, både når det gjelder kvantitet og kvalitet, i den kommunale barnevernstjenesten er ting som berører framtidig organisering av barnevernet, og som regjeringen kommer til å komme tilbake til Stortinget med svar på.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-23:
Ja, det har regjeringen. Vi gjennomfører nå i inneværende år den største opptrappingen i det kommunale barnevernet på 20 år. Nettopp det vil jo gi oss et veldig godt bilde på hvordan situasjonen er når det gjelder tilgangen på kompetente barnevernsarbeidere. De første rapportene jeg har fått, tyder på at det er godt med søkere til stillingene. Vi kan ha utfordringer. I enkelte distriktskommuner er det generelt en utfordring å rekruttere kompetent arbeidskraft, men vi vil jo etter hvert som kommunene har ansatt sine nye medarbeidere, få et veldig godt bilde av hvordan tilgangen er. Så vil dette i framtiden – for vi kommer til å trenge økte ressurser i det kommunale barnevernet også i framtiden – avgjøres av en kombinasjon av hvor mange som utdannes, og hvor mange vi f.eks. kan få tilbake fra andre yrker etter at de har forlatt barnevernet. Det vi nå gjør, som øker statusen til barnevernsyrkene, tror jeg vil bidra positivt til det. Derfor har vi per i dag ingen grunn til å tro at vi utdanner for få.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-23:
Representanten Raja har ikke vært til stede på så mange barnevernsdebatter i Stortinget. Derfor tror jeg nok også at helhetsinntrykket av regjeringens satsing på barnevernet ville vært litt annerledes hvis han hadde hatt det overblikket. For det vi gjør nå, er altså den største opptrappingen av ressursene i barnevernet på 20 år. Samtidig har jeg varslet at vi vil komme til Stortinget med forslag til endringer i måten vi organiserer barnevernet på, nettopp fordi vi erkjenner at situasjonen er alvorlig mange steder i landet, både fordi en del barn ikke får den oppfølgingen de skal ha, og ikke minst fordi det har vært en så voldsom økning i antall barn som trenger barnevernshjelp de siste årene. Og nettopp det tror jeg understreker at representantens inntrykk av at lite har skjedd på 20 år, er feil. Veldig mye har skjedd på 20 år. Men vi har en utfordring med å skape både en dimensjonering og en kompetanse i barnevernet som gjør at det er i stand til å møte de store, nye utfordringene.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-23:
Det var ikke et forsøk på å si at vararepresentanten ikke hadde et godt grunnlag for å mene noe om barnevernet som gjorde at jeg sa det jeg sa, men fordi det gang på gang fra denne talerstolen, fra både representanten Raja og representanten Skei Grande, blir skapt og gjentatt et bilde av at vi har en regjering som ikke gjør noe for å styrke barnevernet – når vi altså har den største styrkingen av ressurssituasjonen i det kommunale barnevernet på 20 år. Jeg synes, hvis det skal kreves at vi holder debatten om barnevernet på den nyanserte og saklige grunn som sektoren fortjener, at det også må gå et krav til opposisjonen om en viss edruelighet og sannferdighet i det bildet som tegnes av regjeringens innsats. Så lenge det – også i representanten Skei Grandes innlegg – er fraværende, må man også regne med å få harde innlegg tilbake.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-23:
Da vil jeg bare påpeke at så lenge opposisjonens melding er at det skjer ingenting i barnevernet, så har vi veldig forskjellig virkelighetsoppfatning. Mitt veldig klare inntrykk er at det heller ikke er oppfatningen ute i barnevernet. Når det blir sagt at vi har innført en byråkratisk ordning for fordeling av midler, er min opplevelse av det at det er helt feil. Tvert imot har denne ordningen ført til at nesten alle kommuner i Norge endelig har hatt en debatt i sitt kommunestyre om barnevernet. De tilbakemeldingene vi får fra kommunene, er ikke at ordningen har vært unødvendig byråkratiserende. Så tar jeg representanten på alvor når hun sier at hun følger nøye med på hva som skjer i barnevernet. Men det er ikke riktig at vi deler ut disse pengene for ett år, og så kan de plutselig bli tatt tilbake igjen fra kommunene neste år. I det rundskrivet som er gått til kommunene, og som jeg har redegjort for en rekke ganger, er det tydelig sagt at regjeringen har et langsiktig engasjement for øye med disse pengene, og at det ikke er sånn at vi har tenkt å fordele dem om til andre kommuner neste år. Representanten Skei Grande var også nylig på radioen og erklærte at ingen av kommunene ennå hadde fått noen stillinger, én måned etter at kommunene hadde fått beskjed om det. Vi må ha en debatt som både gir rom for å erkjenne de viktige tingene som skjer, og samtidig erkjenne at det er langt igjen. Det er jeg den første til å innrømme. Debatten om organisering har jeg stilt meg veldig åpen for, for jeg tror Venstre har rett i mange av sine viktige innvendinger mot den reformen som de selv var med på å lansere. Samtidig har jeg sagt én ting til: Det vil være uansvarlig av oss å tre en ny reform nedover hodet på barnevernet. Vi må bruke den tiden som skal til for å være sikre på at det neste vi gjør, er riktig. Jeg opplever at opposisjonen er veldig klar på hva opposisjonen kritiserer, men ikke fullt så klar på hva slags system de vil ha isteden. Da forventer jeg også en viss forståelse for at regjeringen bruker noe tid på de forslagene som kommer, for at de skal være gode nok til at vi forhåpentligvis kan få bred oppslutning om dem når den dagen kommer. Og den dagen imøteser jeg, for jeg tror det er behov for endring.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-23:
Jeg lover at dette skal bli mitt siste innlegg i denne debatten. Jeg er glad for debatt om barnevernet. Jeg er også opptatt av at vi skal få fram hvordan virkeligheten er der ute, for den er ofte ikke sånn som vi skulle ønske den var. Det skyldes at langt flere barn enn før tar kontakt med barnevernet, eller at langt flere bekymringsmeldinger når fram til barnevernet enn før. Ressurssituasjonen i barnevernet har ikke holdt tritt. I tillegg reises flere og flere kritiske innvendinger mot arbeidsdelingen mellom stat og kommune, sånn som den ble etablert av den forrige regjeringen. Derfor er jeg også mer enn villig til å ta imot både opposisjonens gode råd og opposisjonens utålmodighet når det gjelder ting som ikke er bra nok. Det jeg derimot ikke er villig til, er å akseptere et bilde av at regjeringen ikke gjør noen ting, sånn som det nå er gjentatt fra alle opposisjonspartier – unntatt Kristelig Folkeparti – i denne debatten, eller at vi skulle være tilfreds med situasjonen. For det er åpenbart, både ut fra de prioriteringer vi har gjort bl.a. i inneværende års budsjett og ut fra de redegjørelser jeg har holdt her for Stortinget, at begge deler er feil. Jeg er heller ikke villig til å høre på at vi bare utreder istedenfor å handle. Opposisjonen blander stadig sammen ulike debatter om barnevernet og sier at vårt svar er utredning. Det er én ting vi utreder nå. Det er spørsmålet om vi skal gjøre endringer i det biologiske prinsipp i barnevernet. Det opplever jeg er noe som flere partier har hilst velkommen, men som alle erkjenner at det er store dilemmaer knyttet til. Så er det én ting vi evaluerer. Det er barnevernsreformen fra 2004. Det forbauser meg at opposisjonen mener vi allerede for flere år siden burde endret den reformen som de selv var med på å innføre for bare syv år tilbake. Det er i utgangspunktet en svært kort virketid for en så omfattende reform. Men vi begynner nå å se at mange ting ikke har slått ut sånn som den regjeringen der Venstre satt, ønsket at det skulle gjøre. Derfor har jeg åpnet for endringer – ikke sent, men tidlig, sett i forhold til det som vil være vanlig i alle andre sånne saker. Denne regjeringen har altså forvaltet den reformen som den forrige innførte, og jeg registrerer utålmodigheten hos opposisjonen med å endre den. De andre tingene opposisjonen stadig påpeker at vi har behov for å gjøre noe med, kompetanse, fosterhjem, folk i førstelinjen, utreder vi ingenting på: Vi handler på alle feltene! For et år siden kom jeg her og fikk kritikk gjentatte ganger for at vi ikke klarte å ordne 400 nye stillinger i det kommunale barnevernet. En samstemt opposisjon ga den gangen uttrykk for at det var det viktigste å få til. Nå får vi det til, og da sier opposisjonen at det skjer ingenting. Det kan jeg ikke forstå, og jeg vil oppmode til at vi alle bidrar til en mer nyansert debatt om disse tingene.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-23:
Jeg vil gjerne få takke interpellanten igjen for to gode innlegg og for å ha tatt opp en viktig debatt. For det er jo slik at den familiepolitiske dagsordenen veldig ofte blir preget av det som det er høyest politisk konflikt om. De siste par årene har det gjerne vært spørsmål om fedrekvote, noen ganger har det vært spørsmål om kontantstøtten, men familiepolitikk er langt bredere enn som så. Det er f.eks. veldig viktig at vi kan diskutere utviklingen i familievernet, som er en viktig tjeneste som ofte kommer litt i skyggen av debatten om barnevernet, men som – hvis vi bruker den riktig – kan være en forebyggende tjeneste som nettopp kan bidra til å forhindre en del av de problemene som barnevernet i dag må jobbe med. Og der er det mange viktige debatter å ta, og jeg tror bl.a. det som representanten er inne på når det gjelder spørsmålet om hvilken terskel det skal være for familievernets tjenester, er viktig. Dette er for øvrig også en debatt som vi trenger å ta når det gjelder barnevernet. Vi ser at både ulike familievernkontor og ulike barnevernstjenester har ulik praksis for hvilken terskel de har for å gripe inn. Noen ønsker bredest mulig tjenester, mens andre ønsker å fokusere på de familiene, eller de barna, som har størst problemer. Det kan være gode grunner for begge tilnærminger, men det er også et viktig politisk ansvar å diskutere dette. Så er jeg også glad for at interpellanten så tydelig understreker at familiepolitikk i dag angår alle familier, og at det å utvikle en framtidsrettet familiepolitikk nettopp må handle om å ha ordninger, å ha en politisk debatt som omfatter alle de forskjellige typer familier som vi har i Norge i dag. Da er det også viktig, synes jeg, at vi overskrider det som av og til har blitt presentert som en motsetning mellom likestillingspolitikk og familiepolitikk. Det er jo slik at veldig mye av det som har gått under overskriften likestillingspolitikk i norsk politisk debatt, i virkeligheten er svært god familiepolitikk. Jeg tror f.eks. at det å få stadig større kvinnelig yrkesdeltakelse i de deler av arbeidslivet der den i dag er liten, også vil bidra til et press for å endre en del arbeidsplasser i en positiv retning. Departementet gjennomførte i fjor en rekke konferanser rundt om i landet sammen med partene i arbeidslivet for å diskutere hvordan man tilrettelegger for et mer familievennlig arbeidsliv. Det var en veldig spennende prosess, der vi ikke minst fikk vist fram mange av de gode eksemplene på hvordan både bedrifter og kommuner klarer å lage arbeidsplasser som tilrettelegger for at både mor og far skal kunne være i fullt arbeid og samtidig ha god tid til sin familie. I den forbindelse er det også verdt å diskutere de ulike forslag som nå kommer fra opposisjonen rundt såkalt fleksibilisering av reglene i arbeidslivet, som veldig fort kan vise seg å være svært dårlig familiepolitikk.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-23:
Dette har vært en god debatt. Jeg kan forsikre om at årsaken til at vi har den, ikke er at representanten Christina Nilsson Ramsøy ikke kom fram til meg på telefonen, men at det er et ønske fra regjeringspartienes side om å få denne typen langsiktige debatter i salen. Det innbyr jo f.eks. til å stille spørsmål ved hva det er ved vårt samfunn som gjør at så mange flere barn rapporteres å være utsatt for omsorgssvikt enn før. Jeg spør meg selv ofte om det betyr at vi har et samfunn der endrede familiemønstre gjør at flere barn neglisjeres, f.eks. Jeg tror ikke det. Jeg tror at det heller reflekterer at vi f.eks. har fått et barnevern som er i stand til å fange opp flere, at vi har offentlige tjenester som er bedre innrettet mot å hjelpe dem som trenger det mest, og at en del problemer som man tidligere så på som private, og bare som noe som skulle diskuteres innenfor familiens fire vegger, i dag har bredere aksept for at er et samfunnsanliggende. Jeg har lyst til å gi representanten Solveig Horne rett i én ting, og det er at det er behov for at flere enn bare de som er definerte familiepolitikere, er opptatt av familiepolitikk. Det er slik i Norge at vi litt for ofte tror at det vi lever av, først og fremst er olje, mens det vi faktisk lever av, er mennesker, menneskers arbeid, menneskers mulighet til å bidra i samfunnet. Da er det klart at forebygging, som gjør at barn av i dag ikke havner på sidelinjen av samfunnet i morgen, er utrolig viktig for hva dette samfunnet skal leve av. At vi har en likestillingspolitikk som sørger for at kvinner jobber like mye som menn, er helt avgjørende for verdiskaping, velferd og velstand i Norge i framtiden. Når det er sagt, er jeg ikke av den grunn uenig i interpellantens poeng, som er at familiepolitikken har en verdi i seg selv. Det å sørge for trygge oppvekstvilkår for barn er et moralsk ansvar for oss alle. Trygve Slagsvold Vedum tok opp spørsmålet om fødselsrater. Det er et interessant spørsmål som vi også bør diskutere, og som understreker poenget. Jeg var i Berlin for kort tid siden og hadde møte med den tyske familieministeren, en kristendemokrat, som var opptatt av å lære av Norge. Mens vi har en fødselsrate på 1,98 barn per kvinne, har de i Tyskland en rate på 1,3. De hadde tre stikkord for sine samtaler med oss, og det var barnehager, foreldrepenger og arbeidsliv. Det så de på som endringer som de trengte å gjøre for å skape et mer likestilt samfunn, der flere kunne kombinere det å være i jobb med det å få barn. I Tyskland i dag har man f.eks. et arbeidsliv som baserer seg på at veldig mange må jobbe om kvelden. Til slutt: Så vidt jeg kan huske sist jeg snakket med Anniken Huitfeldt, var hun fortsatt, tror jeg, medlem av Arbeiderpartiet. Det hadde vært kjekt om hun var SV-er, men hun er nok i Arbeiderpartiet ennå, så den utfordringen sender jeg videre dit. Ellers: Takk for en god debatt.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2011-05-23:
Det er godt å få litt fart i debatten! Eg vil starte med å seie éin ting: Det er noko som heiter å svartmåle ein situasjon. Eg synest kanskje at me kan gjere noko alle saman innimellom, og det er å begynne å møtast litt på midten. Debattar av denne karakteren har ein tendens til av og til å miste ein del viktige nyansar. Eg er faktisk heilt einig i det statsråden seier, at når me høyrer opposisjonen snakke i Stortinget, skulle ein tru at Noreg stod bom stille. Ein skulle tru at ingenting skjer i barnevernet i Noreg. Familie- og kulturkomiteen har vore på komitéreise til Bergen. Me har snakka med folk både i det statlege og det kommunale barnevernet. Med respekt å melde synest eg at det òg hadde vore på sin plass faktisk å anerkjenne mange av dei tinga som faktisk blir gjorde. Me har auka midlane til barnevernet. Me har fått fleire robuste barnevernseiningar som følgje av at me oppfordra kommunane til å samarbeide. Eg vil òg påstå at fleire dører blir slegne opp i denne saka her i dag. For fleire av dei forslaga som ligg føre i denne saka, har både departementet og representantar frå dei raud-grøne partia sagt er under arbeid. Og så tek ein igjen opp diskusjonen om fosterheimsdekning. Det er ikkje lenge sidan me hadde ein diskusjon om det. Og det ein veit når det gjeld køproblematikken – og det har òg statsråden peikt på fleire gonger – er at me har ledige fosterheimsplassar i dag, men i denne regjeringa er me faktisk veldig opptekne av at dei fosterheimane som desse ungane skal bli plasserte i, skal vere godt tilpassa den enkelte. Så med respekt å melde synest eg at det til dels er ei svartmåling av debatten. Det hadde kanskje vore på sin plass å kome i møte nokre av dei tiltaka som faktisk er sette i verk, og det arbeidet som faktisk blir gjort.
Abid Raja (Venstre), 2011-05-23:
Det er godt tvilen kommer meg til gode her. Da jeg var på dette hospitset, møtte jeg ei jente som bodde ved siden av meg. Hun var seksuelt misbrukt av sin familie. Som student møtte jeg henne igjen senere. Hun kom inn på T-banen med en colaboks i hånden og tigget om penger. Hun var prostituert. Hun var narkotikamisbruker. Dessverre har veldig lite skjedd på de siste 20 årene. Fremdeles er situasjonen svært dårlig for barn som havner i barnevernet, og det går svært dårlig med dem – for ikke minst å snakke om innvandrerbarna, hvor barnevernet nærmest ikke reagerer fordi det er deres kultur å slå, og det er nærmest barnas kultur å bli slått, så de må finne seg i det. Jeg vil ikke bruke ordet arrogant, for jeg vet ikke om det er et parlamentarisk uttrykk, men hvordan kan statsråden være så tilfreds med situasjonen, så rolig og virke så fornøyd? Har statsrådens røde hjerte sluttet å banke etter å ha inntatt statsrådstolen?
Abid Raja (Venstre), 2011-05-23:
Jeg er jo bare vara på Stortinget, så det er ikke sikkert at jeg vet bedre, men jeg kan kanskje si noe allikevel, når jeg først er her. Jeg kjenner jo statsråd Lysbakken fra før, før han ble statsråd også, og jeg husker ham som en veldig oppriktig, engasjert mann, som brydde seg og hadde et varmt hjerte. Jeg skal ikke si at han ikke har noen av delene nå lenger, men hvorfor er det for meg som bare er vara, som bare innimellom kommer hit, så lett å observere at man forandrer seg så betraktelig fra man går fra å være en alminnelig stortingsrepresentant til å bli høyverdig statsråd? Man forandrer på en måte retorikken, man forandrer holdningene nærmest til å begynne å beskytte systemet snarere enn til å forsøke å forandre det. Hvorfor er det slik? Og hvorfor har det blitt slik, i alle fall med en person som statsråd Lysbakken, som jo har hatt og sikkert også nå har et brennende engasjement for barnevernsbarn, men som ikke kommer så godt til syne nå, i alle fall ikke når det gjelder forandringene. Det kommer gjerne i utredningene, men ikke i konkrete handlinger. Jeg mener at en statsråd på dette feltet kan ikke og bør ikke være tilfreds med situasjonen slik den er dag. Når det gjelder barn som blir slått i hjemmet i dag, viser forskningen at tallene er høye, og mørketallene er enda høyere. Vi vet at det er store konsekvenser knyttet til vold i hjemmet, ikke minst for de barna som går gjennom den voldsbruken – først og fremst for barnet, men også for ektefeller – og så for barnets egne barn igjen etc. Dette gjør man for lite med i Norge i dag. Man gir for lite beskyttelse til disse barna, ikke minst de som blir seksuelt misbrukt, de som har psykiske utfordringer og problemer. Alt i alt trenger man et stort kompetanseløft. Og at man ikke klarer å forstå – selv som statsråd fra SV – at det ikke kan være en stor stat der ute, som er langt unna der barnet bor, som skal komme og hjelpe, men at kompetansen må være i førstelinjetjenesten, som kjenner barnet, barnets situasjon, hjemmet, nærmiljøet, er veldig uforståelig, selv for en vara som meg. Jeg, som vara, etterlyser ikke noe mer enn konkrete handlinger. Det er ikke så veldig mye å be om. Jeg tror ikke det holder for disse barna at det lages utredning etter utredning. Så selv om jeg bare innimellom kan få komme hit, skal jeg i hvert fall bruke den tiden jeg får til nettopp å forsøke å få satt søkelys på at man trenger konkrete handlinger. Og det kan tenkes at en varas ord kan bli hørt av en statsråd.
Abid Raja (Venstre), 2011-05-23:
Aller først vil jeg takke representanten Håbrekke for å gi honnør til Venstre. Jeg hørte på litt av debatten på kontoret, og da ble det ramset opp hvor mange barn man hadde i barnehagen. Jeg har selv tre barn i barnehagen, så det er en veldig viktig sak som vi diskuterer nå. Men jeg skal være svært kort, da jeg i denne saken først og fremst tar ordet for å forklare Venstres stemmegivning. Vi kommer ikke til å støtte noen av de framlagte forslagene i innstillingen, men vi har valgt å fremme vårt eget forslag, som er omdelt i salen. Forslaget lyder: «Stortinget ber regjeringen utarbeide retningslinjer slik at barnehager som ønsker fleksible åpningstider blir pålagt regler om maksimal oppholdstid for barna.» Dette har bakgrunn i at vårt stortingsprogram for inneværende periode slår fast: «Venstre ønsker flere barnehager med mer fleksible åpningstider. Samtidig er det viktig at det offentlige signaliserer at barn ikke bør ha for lange dager og tilbringe for mye tid i barnehagen. Utvidete åpningstider må derfor kombineres med maksimaltid i barnehager, både pr. døgn og pr. uke.» Med andre ord ligger Venstre et sted mellom Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti i denne saken. Vi ønsker altså ikke å begrense antallet barnehager som har fleksible åpningstider, eller sette et konkret måltall for maksimaltid uten å ha utredet dette grundigere. Med dette tar jeg opp Venstres forslag.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2011-05-23:
Vi må ha store ambisjoner for et tydelig og omfattende kompetanseløft i og for barnevernet. Arbeidet i barnevernet må ta utgangspunkt i de utsatte barns behov. Kompetanseløftet er nødvendig for å nå målene om bedre hjelp til utsatte barn, og der er Stortinget utålmodig. En økt kompetanse innenfor barnevernet er derfor svært, svært viktig. Det kan bidra til en styrking av barnevernet som et eget fagfelt hvis man prioriterer dette. Spesialisert kunnskap og kompetanse og nye yrkesgrupper er viktig å se på, spesielt når man skal tilsette så mange i nye stillinger som statsråden har redegjort for. Jeg kan ta et eksempel. Gestaltterapeuter benyttes også innenfor helsevesenet, både i og utenfor det offentlige. Det er en gruppe man kan se på som et eksempel når det gjelder utsatte barn og unges behov, som imøtekommer, etter mitt syn, praksisfeltets krav til kompetanse. Det er det vi er ute etter. Det vil medføre at barn og unge og deres familier gis kvalifisert hjelp. Det kan ikke være slik at det kun er barnevernspedagoger og sosionomer som jobber i barnevernet, når det er andre kvalifiserte yrkesgrupper som har den kompetansen vi er ute etter. Det at man har en bredde, vil også sikre kvaliteten på disse tjenestene. Det som også er problematisk for barna, er at de kan miste troen på at det er noen der ute som kan hjelpe dem. Så da må vi gjøre alt vi kan for å hjelpe disse barna, men regjeringen klarer i dag på langt nær å se sammenhengen. Det er viktig å se helheten. Det er viktig å se inn i fremtiden. Det er viktig å løse problemene for de barna som har det vanskelig.
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-05-23:
Jeg vil begynne med å takke for alle de positive tilbakemeldingene vi har fått på dette forslaget, som vi har jobbet med ganske lenge, og som også føyer seg inn i rekken av forslag som hele opposisjonen har kommet med på hele dette feltet over år. Det eneste kjennetegnet ved regjeringa på dette feltet er at man har skiftet statsråd og begynt på nytt hver gang. Man ser etter noen fundamentale grep, men det ender med at man skal utrede. Den egentlige grunnen til at jeg ba om ordet, var at jeg reagerte ganske sterkt på statsrådens svar på replikk fra Venstres representant – som faktisk er representant i denne salen, og som faktisk er den som representerer Venstre ved dette forslaget. Det å oppleve en statsråd som hoverende og arrogant sier at dette kan man ikke forvente at vedkommende har satt seg inn i fordi vedkommende bare er møtende vararepresentant, det syns jeg statsråder skal holde seg for god for. Jeg mener at denne saken er det jobbet grundig med. Denne saken har Venstre fremmet med gode hensikter, og det ligger mange gode forslag som statsråden kan ta med seg videre. Da syns jeg han kan holde seg for god til å svare representanten sånn.