Inge Lønning (Høyre), 2009-06-16:
I forrige regjeringsperiode satte vi i gang en kartlegging av behovet på rehabiliteringsområdet. Det resulterte i en rapport utarbeidet av SINTEF i 2005. Den forrige regjeringen startet også arbeidet med en handlingsplan for habilitering og rehabilitering. Det arbeidet ble ikke videreført etter regjeringsskiftet. I inneværende stortingsperiode tok Høyre initiativ til det som ble en felles komitémerknad i budsjettinnstillingen for 2007, hvor en samlet komité sa at rehabilitering må bli det neste store satsingsområdet i norsk helsepolitikk. Det er ikke mulig å se at dette har avsatt noen spor i den utvikling som har vært på feltet etter den tid. Det markeres også ved at samtlige organisasjoner som jobber med habilitering og rehabilitering, hvert eneste år har markert sin utålmodighet og sin misnøye med fraværet av satsing på det som en samlet helsekomité sa skulle bli det neste store satsingsområdet. I innstillingen til dette forslaget er det bemerkelsesverdig at regjeringspartiene gir uttrykk for tilfredshet med tingenes tilstand og gir direkte uttrykk for at man ikke har noe ønske om å løfte ambisjonsnivået i forhold til dagens situasjon. Man sier i denne merknaden: «Det er viktig at den sterke veksten som har vært innenfor området, blir videreført». Den sterke veksten er det ingen andre enn regjeringspartienes representanter i helsekomiteen som har fått øye på. Det er riktig at det har vært en sterk vekst i helsebudsjettene, det er riktig at det har vært en betydelig vekst i antall pasienter som mottar behandling, men å hevde at det har vært en sterk vekst på området habilitering/rehabilitering, savner ethvert grunnlag i de faktiske forhold. Så sier regjeringspartiene i sin begrunnelse for ikke å støtte forslaget at de er tilfreds med «at Regjeringen allerede har tatt initiativ til at habiliterings- og rehabiliteringsfeltet står sentralt i arbeidet som nå er satt i gang med en ny samhandlingsreform.» Det er det jo ikke helt lett for oss andre å forholde seg til, fordi kunnskapen om hva man holder på med der, har man jo bare fått bitvis, og jeg har ikke registrert i det innsalget man har holdt på med av samhandlingsreformen som skal legges frem når Stortinget går fra hverandre, at rehabilitering i det hele tatt har vært nevnt som et satsingsområde i den sammenheng. Det har vært lagt stor vekt på å snakke om viktigheten av forebygging. Det er selvfølgelig riktig i et langsiktig perspektiv, men det hjelper jo fint lite dem som har bruk for rehabilitering. Det har også vært snakk om at man skal gjøre grunnleggende grep når det gjelder sykehusfinansiering og sluse det via kommunene, men det er heller ikke motivert med henvisning til at det er behov for å satse mye sterkere på rehabilitering – i hvert fall har ikke jeg oppfattet det slik. Så har det til sist vært sagt at man på mange måter skal oppheve fastlegereformen, i hvert fall underminere den ganske kraftig, for å få til bedre samhandling. Men det er da heller ikke noe svar på behovet for økt satsing på habilitering og rehabilitering. Så i den utstrekning det virkelig er et sentralt poeng og et sentralt formål med samhandlingsreformen, er det på høy tid at vi får vite det, for hittil har det vært en vel bevart hemmelighet.