Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2009-04-02:
Jeg takker for oppfordringen. Jeg skal ikke ta dette i dikts form, men jeg skal fatte meg i relativ korthet. I Norge har vi en rik stat som investerer folkets penger i bedrifter i våre konkurrentland. Dette sikrer utenlandske bedrifter kapital og gjør dem mer konkurransedyktige, også i forhold til våre egne bedrifter. I Norge er det partene i arbeidslivet som årlig forhandler om lønnsoppgjøret – gjerne med stor dramatikk, smelling i dører, og svært ofte ender det i mekling hos Riksmeklingsmannen. Lønnsøkninger bidrar til at produktene som produseres, blir dyrere pr. enhet, noe som igjen gjør bedriftene mindre konkurransedyktige overfor bedrifter i andre land. Lønnsøkninger er med andre ord positivt for den enkelte, men negativt for bedriftene. I Norge sliter konkurranseutsatte næringer med å overleve grunnet sviktende etterspørsel kombinert med høye skatter, arbeidsgiveravgift og offentlige kostnader. Den pågående finanskrisen krever at vi alle gjør vårt ytterste for at ellers konkurransedyktige bedrifter ikke mister grunnlaget for sin virksomhet. Stortinget har i den forbindelse vært seg sitt ansvar bevisst og vedtatt betydelige tiltakspakker knyttet til kredittmarkedet og finansnæringen. Dette er tiltak som i særlig grad har kommet banknæringen og de større bedriftene til gode. Tiltakspakkene viser at det er mulig å bryte de etablerte rutinene for budsjettvedtak i Stortinget. På tirsdag i denne uken ble partene i arbeidslivet enige om det sentrale lønnsoppgjøret for 2009. Det resulterte i én krone i generelt tillegg og én krone i såkalt lavtlønnstillegg. Det generelle tillegget omfatter 200 000 arbeidstakere, mens den ekstra kronen omfatter 76 000 arbeidstakere. For den enkelte arbeidstaker betyr énkronestillegget en lønnsvekst på 2 000 kr i året. Samlet for bedriftene betyr den ene kronen 400 mill. kr. Dette er kostnader som i stor grad vil bli overført til produktene bedriftene produserer. Avtalen er imidlertid ikke bindende for partene og kan reforhandles på den enkelte bedrift. Det kan derfor føre til et reelt nulloppgjør ved enkelte bedrifter. Et slikt resultat kan bidra til å sikre arbeidsplasser og den enkelte bedrifts konkurransekraft, men er kortsiktig negativt for den enkelte arbeidstaker, og negativt for den makroøkonomiske etterspørselsveksten økonomien nå trenger. 400 mill. kr betyr mye for bedriftene, men svært lite for den norske stat. Beløpet utgjør faktisk ikke mer enn hva Statens pensjonsfond – Utland tapte på sine investeringer hver sjette time gjennom hele fjoråret. Høyre og Venstre hevder i sine merknader at de er tilhengere av skattelettelser, særlig i nedgangstider. Det er vel liten tvil om at vi er inne i en nedgangstid, og forslaget som vi nå behandler, vil innebære skattelettelser med positiv virkning for bedriftene, for arbeidstakerne og for den generelle økonomiske aktiviteten. Partiene argumenterer imidlertid for at skattelettelser kun hører hjemme i de ordinære budsjettbehandlinger, og da blir det jo underlig at Høyre – i hvert fall retorisk – samtidig mener at skattelettelser bør inngå i diverse tiltakspakker som behandles utenfor budsjettene. Vi politikere skal være ydmyke overfor tradisjoner og prosesser. Jeg registrerte hva representanten Klungland sa om tradisjon, Arbeiderpartiet, LO og alt dette, men det er faktisk også vårt ansvar å gjøre det som er korrekt – og til korrekt tid. Både finansministeren og statsministeren har uttalt at ekstraordinære tider krever ekstraordinære tiltak. Det er jeg enig i. Jeg tar med dette opp vårt forslag.