Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2009-01-20:
Interpellanten tar opp en pasientgruppe som har en alvorlig sykdom med store smerter og store lidelser. Denne pasientgruppen føler i dag at den ikke får et så godt tilbud som det de hadde for noen få år siden. Det er jo alvorlig i seg selv at det ikke går fremover, og at ikke pasientene får et bedre og bedre tilbud hvert år som går, men at de faktisk oppfatter det slik at kompetansen hos fagpersonell som skal behandle dem, er i ferd med å bli svekket, og at de har lengre ventetid og en større utrygghet i forhold til om de får behandling i tide. Når det gjelder ventetid for utredning, var det en sak som vi hadde oppe i en interpellasjon her for litt over en uke siden, og det er et problem i seg selv. Selv om man har fått en prioriteringsveileder, avdekker altså ikke den de med de mest alvorlige lidelsene. Jeg viste til et eksempel i den interpellasjonen, hvor et radiologisk institutt hadde sett på 160 krefttilfeller, og hvor faktisk halvparten av dem ikke kunne avdekkes før det var stilt en diagnose. Det er altså først etter at en utredning er foretatt, at man kan si når det er riktig å sette inn behandling. Det er også slik at forebygging er veldig viktig. Forebygging handler også om å forebygge utvikling av en sykdom. Så for dem som er i en tidlig fase av en sykdom, er det veldig viktig å få en diagnose og få behandling raskt for at vi ikke skal få flere og flere med langt fremskredne sykdomsplager. Olav Gunnar Ballo sa at markedet kan ikke styre. Nei, markedet kan ikke styre, men pasientenes behov kan i hvert fall styre hvordan vårt helsevesen skal være, og det å prioritere ned pasienter ved å sette dem langt ned på en venteliste er ikke den rette måten å prioritere på når det gjelder hva man skal gjøre for offentlige midler. Opptrening og rehabilitering er viktig, og vi har hatt en situasjon nå hvor det er flere og flere yngre som får opptrening, og det er flere og flere nye pasientgrupper, bl.a. innenfor diabetes og overvekt, som har behov for opptrening, og da ville det vært riktig å øke opptreningstilbudet. Det har ikke skjedd i den grad som er nødvendig. Det har ført til at eldre og veldig ofte revmatikere har blitt tapere i kampen om disse plassene. De er ikke lønnsomme pasienter i den forstand at de skal tilbake til arbeidet og gjøre nytte for seg der. Men det er pasienter med store lidelser, som har et stort behov for å klare seg selv og få en bedre hverdag. «Mer av alt til alle» – nei, det er ikke det man etterspør i denne debatten, og det var ikke det man etterspurte i den forrige debatten om ventetid. Men man ber om at man tar i bruk de mulighetene man har innenfor Helse-Norge, på en fornuftig måte, og at man ikke lurer pasientene ved å sette dem langt ned på en venteliste, kanskje i håp om at de skal betale behandlingen selv, eller at de skal bli så syke at de ikke kan nyttiggjøre seg behandlingen. Det er mulig å bruke de helsekronene vi bruker i dag, på en helt annen måte, både for å forebygge utvikling av sykdom og for å gi de alvorlig syke et mye bedre tilbud for de samme pengene. Når det gjelder et kompetansesenter for de alvorlig syke revmatikerne, burde det være interessant å se på om ikke det kan være en bedre løsning, som vil gi et bedre tilbud og i neste rekke være helseøkonomisk riktig, som også er viktig. Det å gi folk en bedre helse og et bedre tilbud gir folk en bedre hverdag. Det sparer vi på i kroner og øre, og det sparer vi veldig mye på ved at folk klarer seg selv og får det bedre.