Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-06-12:
Det viktigste utgangspunktet for regjeringen er den offentlige skolen. Det er der vi satser de store pengene. Det er der de aller fleste elevene går og kommer til å gå. Det er der vi setter i gang tidenes største lærerløft. Det er der vi skal ha en realfagsstrategi. Det er der vi skal styrke yrkesfagene. Det er der vi skal oppfylle løftet i det som jeg bl.a. har kalt «den norske drømmen», nemlig at alle skal få like muligheter, uavhengig av hvor de kommer fra. Men det er ingen motsetning mellom det å ha en sterk offentlig skole og det å ha supplementer. Det er ikke sånn at den sterke offentlige skolen blir truet dersom noen foreldre i en bygd har lyst til å ha en kristen friskole i stedet. Det er ikke sånn at den offentlige fellesskolen blir truet dersom noen i en bransje har lyst til å starte en skole fordi de er ekstra opptatt av å rekruttere gode rørleggere for fremtiden og har lyst å bidra i utdanningssystemet på den måten. Det er ikke sånn at den offentlige skolen blir truet av at man har valgfrihet og mangfold. Men utgangspunktet, det viktigste, er å satse på den offentlige skolen. Men privatskoler og friskoler kan være et supplement. Det har allerede blitt nevnt her at det ikke er noe uenighet i Stortinget om at man skal ha nærmest fri adgang til å etablere privatskoler som ikke får offentlig støtte, hvor skolepengene kan beløpe seg til titusenvis av kroner. I dagens regelverk er det i teorien fullt mulig å starte en privatskole som ikke får ett rødt øre i statsstøtte, og som bare er for de aller rikeste. Men det viser nettopp behovet for det som vi kaller «friskoler», og som enkelte, med et litt lengre begrep, kaller «privatskoler som får offentlig støtte». Friskolene har to viktige ting ved seg: For det første gir vi dem støtte. Hvorfor gjør vi det? Jo, nettopp fordi det ikke skal være lommeboken som skal være det avgjørende for hvorvidt du har mulighet til å gå der eller ikke. Nettopp fordi mulighetene skal være mest mulig like, og nettopp fordi det skal være gode vilkår for å drive et alternativ, har flertallet på Stortinget også fått inn f.eks. et kapitaltilskudd til friskolene i statsbudsjettet. Utgangspunktet for at vi er for friskoler handler om tre ting: For det første handler det om foreldreretten. Ja, vi skal ha rammer for barns oppvekst i Norge. Det er alle enige om. Men likevel er det en rettighet for foreldrene å kunne velge et alternativ for sine barn, f.eks. et kristent alternativ eller et pedagogisk alternativ. Utgangspunkt nr. 2 er valgfriheten. Man skal ha mulighet til å velge, og bevisbyrden må ligge på dem som vil begrense valgfriheten, snarere enn hos dem som ønsker å ha valgfrihet som utgangspunkt. Det betyr ikke at valgfriheten skal være total, for i veldig mange tilfeller er det gode grunner til at vi begrenser valgfriheten, av hensyn til det felles beste. Men det betyr at valgfriheten skal ligge til grunn. Det tredje argumentet er at gode krefter må slippe til. Det var vel formann Mao som sa: La de hundre blomster blomstre. Det er ikke så ofte jeg siterer formann Mao, men det var et veldig godt poeng. Vi skal la de gode kreftene slippe til for å lage bedre skoler for alle. Men vi må ha noen forutsetninger, og forutsetningen er for det første at vi er med på spleiselaget herfra, ved at vi ikke lager et skolesystem hvor alle privatskoler må drive med inntekter kun fra foreldrene, men ved at de kan drive på en måte som gjør at de er tilgjengelige for flest mulig. I tillegg må vi regulere og stille krav. Som Høyre-statsråd, og som statsråd i en Høyre–Fremskrittsparti-regjering, er jeg ikke flau over å si at vi må regulere og stille strenge krav til friskolene. Vi skal stille krav om innhold og kvalitet. Vi skal stille krav om at opplæringen er like god som i den offentlige skolen. Vi skal stille krav om at man ikke kan ta ut utbytte og drive kommersiell skole, hvor statsstøtten går til noe annet enn elevene. Alle de kravene skal vi ha. Men vi ser at godkjenningsordningen, eller det som vi ofte kaller formålsgrunnlaget i dagens lov, gir noen urimelige utslag. Det er ikke bare religiøse og pedagogiske alternativer som er lov. Det er f.eks. lov å starte private skoler som er spesielt tilrettelagt for talenter innenfor alpint eller fotball. Men hvis man vil starte en skole som er tilrettelagt for talenter innenfor matematikk, fysikk, kjemi eller yrkesfag, er det strengt forbudt. Det er et urimelig utslag. Derfor ønsker regjeringspartiene at vi skal ha flere friskoler, som kan være supplementer til den offentlige skolen – ikke et frislipp, ikke mangel på reguleringer og ikke fritt frem for dem som ønsker det. I regjeringserklæringen er det slått fast at nye skoler ikke skal godkjennes der «godkjenning vil gi negative konsekvenser for det offentlige skoletilbudet». Det er nettopp fordi vi må lytte til kommunene, og fordi fylkeskommunene skal ha mulighet til å dimensjonere. Det er en viktig begrensning som sikrer at den lokale skolestrukturen ikke skal bli skadelidende. Statstilskuddet og elevpengene skal fortsatt i sin helhet komme elevene til gode, og det skal fortsatt være forbudt for friskoler å betale utbytte til sine eiere. Vi arbeider grundig med forslaget til ny lov og bruker tiden som er nødvendig, for å sikre at gode utredninger ligger til grunn. Det er også bakgrunnen for at vi nå fremmer et forslag om en midlertidig dispensasjonsordning i privatskoleloven. Vi foreslår at det innføres en snever adgang til dispensasjon fra kravet til godkjenningsgrunnlag i tidspunktet frem til en ny friskolelov er på plass. Hjemmelen vil bli praktisert strengt, og det er tydelig presisert i proposisjonen at dispensasjonen kun vil bli gitt i et fåtall tilfeller. Jeg vil også understreke at det kun er kravet til godkjenningsgrunnlag det kan dispenseres fra. Det er altså ingen mulighet for Stortinget med dette lovvedtaket å gi statsråden fullmakt til å godkjenne en hvilken som helst skole. Lovens øvrige krav til skolens innhold og kvalitet må være oppfylt for at dispensasjonen skal gis. Jeg vil også følge opp flertallsmerknaden fra Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre i komiteen, om at det ikke vil bli godkjent skoler etter dispensasjonsbestemmelsen dersom den aktuelle vertskommunen eller vertsfylket går imot en slik godkjenning. Dispensasjonsbestemmelsen vil kun være aktuell for skoler som har et pedagogisk tilbud eller en organisering av undervisningen som er nyskapende, sammenliknet med eksisterende offentlige og private skoler. Vi har også nevnt eksempler på det: et privat realfagsgymnas og enkelte yrkesfagsskoler. I lovproposisjonen er det presisert at den foreslåtte bestemmelsen kun gir hjemmel til godkjenning av nye skoler og ikke til godkjenning av driftsendringer ved eksisterende skoler. Vi foreslår en smal bestemmelse som skal virke en kort periode. Forutsatt Stortingets tilslutning vil bestemmelsen tre i kraft straks, og ut ifra de søknadene som eventuelt fremmes, håper vi å kunne vinne erfaringer med både aktører og tilbud. Det er erfaringer som kan være nyttige under arbeidet med ny friskolelov. Jeg tar sikte på å legge frem for Stortinget et forslag til en ny lov våren 2015. Selv om vi i dag diskuterer dispensasjonsbestemmelsen, er det verdt å bruke noen ord også på den bredere friskoledebatten. Det er nemlig tre problemer med dagens friskolelov: For det første er formålsbestemmelsen, altså godkjenningsgrunnlaget, under press. Uten at departementeet har «rørt en finger», uten at vi har endret regelverket på noen som helst måte, er det nå f.eks. tillatt ikke bare med religiøse skoler, men også humanistskoler innenfor den religiøse godkjenningshjemmelen. Det betyr, som representanten Asheim sa, at man i fremtiden ikke behøver å ha en morgenandakt. Det vil også bli andre muligheter. Vi ser også at formålsbestemmelsen kan komme under press ved at det f.eks. kommer veldig mange aktører som søker om nye toppidrettsgymnas. For det andre er det lenge siden denne loven kom. Hovedelementene fra Clemets friskolelov er jo bestemt, men med revideringene som de rød-grønne gjorde, med Kristelig Folkepartis støtte, er det likevel flere år siden. Vi har lært mye siden det, bl.a. fordi det har blitt godkjent opp mot 9 000 nye elevplasser i privatskoler under den forrige regjeringen. Da kan det være rimelig å gå gjennom loven for å se om det er behov for presiseringer av regelverket, og for å se om det kan være behov for innstramminger. For det tredje mener jeg at det politiske forliket om friskoleloven ikke er spesielt tydelig, bl.a. fordi Arbeiderpartiet har luftet sterke betenkninger rundt muligheten til å starte religiøse skoler. Jeg har lyst til å avslutte med å håpe på at debatten om friskoler blir bra, god, konstruktiv og nyttig, og jeg synes også det har vært gode anslag til det. For eksempel var vi jo gjennom en valgkamp hvor Arbeiderpartiet advarte veldig kraftig mot å liberalisere dagens friskolelov, men i Politisk Kvarter i år uttalte representanten Giske at det hørtes flott ut med ny kokkeskole med nye ideer, og at han godt kunne diskutere om vi skal ha et videre begrep på pedagogiske alternativer. Representanten Marianne Aasen har på sin side sagt at disse skolene bidrar til at norsk skole blir bedre. Det skulle jo tilsi at man nettopp kan ha en debatt om ikke også de som vil starte en yrkesfagskole, en realfagsskole eller en bransjeskole, burde kunne etablere seg. Det mener jeg dagens forslag gir et godt utgangspunkt for.