Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2007-10-23:
Etterkrigstiden har vist at felles språk, felles verdier og like samfunnsmodeller utgjør et godt grunnlag for samarbeid. Nordisk Råd og Ministerråd har således i årenes løp gitt betydelige, om enn ikke alltid oppsiktsvekkende, resultater. Mange av resultatene har vi nemlig tatt for gitt, så som mulighetene til å reise fritt mellom de nordiske land uten pass, et fritt arbeidsmarked og rett til helsevern og sosial trygghet for norske borgere som bor i et annet nordisk land. Videre kan Nordisk Ministerråd vise til et fruktbart samarbeid på områder som miljø, likestilling og integrering samt kultur, utdanning, forskning og ikke minst demokratiutvikling i Norden og i nærområdene. Dertil kommer arbeid med fjerning av grensehindringer. Jeg har lyst til å understreke at samarbeidet i stor grad er basert på å betjene og involvere et bredt spekter av enkeltmennesker, store og små bedrifter og organisasjoner. Konkrete problemer knyttet til den enkeltes hverdag har ofte stått i fokus. Det nordiske samarbeidet har med andre ord ikke vært et prosjekt forbeholdt de få eller en elite. Dette har gitt det nordiske samarbeidet en god forankring i befolkningen, som jeg tror gjennomgående forbinder noe solid og trygt med det. Perspektivet for det nordiske samarbeidet går imidlertid lenger enn til det nære. I dagens Europa blir det stadig viktigere å tilhøre en region. Dette er spesielt viktig for Norge, som har valgt ikke å være medlem av EU. Betydningen av dette blir ikke mindre når vi vet at det nordiske samarbeidet kan bidra til å trekke EUs oppmerksomhet oppover mot nordområdene. Her står vi overfor store utfordringer knyttet til forvaltning av store havressurser og globale miljøproblemer. Dertil kommer vår geopolitiske plassering, vendt ut mot store ressurser i Nordsjøen, Nordøst-Atlanteren og Barentshavet, og ikke minst vår felles grense med Russland. For å kunne håndtere dette trenger vi venner, og de finner vi bl.a. her i Norden. Jeg vil nå vende blikket mot Nordens nærområder. Samarbeidet mellom de nordiske og baltiske landene har gått over i en ny fase. Det er nå fullt ut likeverdig i form og innhold, med en forsterket politisk dialog og bortfall av bistandspreget prosjektfinansiering. Dette er en gledelig utvikling som vitner om at Nordisk Ministerråd har vært med på å bryte ned gamle skillelinjer i Europa. Samtidig er det viktig å videreføre samarbeidet med Russland. En bærekraftig utvikling, demokrati og en regulert markedsøkonomi bør stå sentralt. Dertil kommer fremming av en fri presse, som dessverre er blitt en stadig mer aktuell problemstilling i Russland. Jeg har også lyst til å trekke fram betydningen av å følge opp arbeidet Nordisk Ministerråd har igangsatt i forhold til Hviterussland, spesielt med henblikk på å fremme menneskerettigheter og demokrati. Hviterussland er et diktatur i Nordens nærområder, hvor elementære sivile rettigheter ikke respekteres. Vi bør derfor holde Hviterussland i fokus og gjøre hva vi kan for å fremme en demokratisk utvikling. Så noen ord om klima. Spørsmålet om klimaendringer vil få mye oppmerksomhet under det nordiske toppmøtet i forbindelse med Nordisk Råds årlige sesjon, som finner sted her i Oslo fra 30. oktober. Hvilke konsekvenser vil klimaendringene få for de nordiske landene? Dette spørsmålet vil stå sentralt under debatten. Da klimaendringene er spesielt synlige i de arktiske områdene, bør vi bidra til at det også fokuseres på dem. Et annet sentralt tema blir hvordan de nordiske landene kan påvirke FNs klimatoppmøte i København i 2009. Det vil bli det mest betydningsfulle klimamøtet siden Kyoto-møtet i 1997. Målet er å få en internasjonal klimaavtale som kan avløse Kyotoprotokollen. Jeg mener at klimamøtet i København vil gi en god anledning til felles nordiske markeringer. Vi kan bl.a. synliggjøre nordiske verdier, forskning og utvikling av miljø- og energiteknologi. Et tema som opptar meg sterkt, og som flere andre har nevnt, er menneskehandel, herunder spesielt prostitusjon og trafficking. Det er dessverre blitt et problem med stadig større aktualitet i norske og andre nordiske byer. Vi trenger ikke gå lenger enn noen kvartal fra hvor vi nå befinner oss, for å få bekreftet det. Jeg er derfor glad for at Nordisk Ministerråd har grepet fatt i dette problemet. Noe av bakteppet er at det har skjedd store endringer i prostitusjonsmarkedene i de nordiske land og internasjonalt de siste årene. Økt globalisering, store forskjeller mellom rike og fattige land og åpning av grensene mot tidligere Sovjetunionen og Øst-Europa er sentrale stikkord. Resultatet er bl.a. økt menneskehandel og mer prostitusjon. Dette krever nye sosiale, rettslige og politiske tiltak. Før de kan iverksettes, må vi imidlertid avklare nye problemstillinger. Skal f.eks. prostitusjon kriminaliseres? Om dette er det ikke politisk enighet i Norden – verken innen det enkelte land eller mellom landene. Hva så med etterspørselssiden? Flere av de nordiske landene forsøker nå å begrense rekrutteringen til prostitusjon ved også å se nærmere på dem som kjøper sex. Videre har vi sett at prostitusjon og menneskehandel i tiltagende grad krysser grenser, noe som gjør det helt nødvendig med et betydelig sterkere internasjonalt fokus. Nordisk Ministerråds svar på disse utfordringene er bl.a. prosjektet «Prostitusjon i Norden». Det tar sikte på å etablere et felles kunnskapsgrunnlag som vil øke muligheten for et godt nordisk samarbeid. Jeg ser fram til å studere resultatene av dette samarbeidet. Til slutt noen ord om globalisering. «Norden som global vinnerregion» – ja, det høres jo flott ut. Nordisk Ministerråd og Nordisk Råd har, sammen med en annen bidragsyter, utgitt en rapport med en slik tittel. Den fokuserer på nordiske verdier og anbefaler felles strategier basert på felles visjoner og handlekraft. De nordiske samarbeidsministrene har fulgt opp med konkrete forslag. Jeg synes dette er positivt. Imidlertid har jeg, liksom andre, reagert litt på innfallsvinkelen. Er det slik at globaliseringen gir vinnere og tapere? Hvis noen skal vinne, må det skje på bekostning av andre? Jeg ser for meg en vinn-vinn-situasjon knyttet til globalisering. Samtidig ser jeg at noen land høster mye større fordeler av globaliseringen enn andre. Ikke minst er de nordiske landene godt posisjonert. Dessverre synes en del land å stå igjen som tapere. Dette mener jeg gir oss et ansvar for å hjelpe fattige land til å høste fordeler av globaliseringen. De bør dessuten skjermes mot de verste negative konsekvensene. Vi bør med andre ord ikke se oss blinde på hva vi selv kan tjene i kroner og øre på globaliseringen, men være med og ta et globalt ansvar. Det har vi råd til. Jeg tenker her først og fremst på å bidra til å løse globale miljøproblemer og fattigdomsproblemer – og å fremme menneskerettigheter og demokrati.