André Oktay Dahl (Høyre), 2002-01-10:
Jeg hadde tenkt å oppsummere litt, men nå kommer Kjell Engebretsen med en oppsummering etterpå, antakeligvis. Sakens kjerne er Giskes flaksing på tvers av et stortingsflertall. I strafferetten sondrer man mellom uaktsomhet, forsett og overlegg. Fra å argumentere ut fra geografiske hensyn aller først gikk veien innom litt likestilling. Og da Oasen påpekte at lærematerialet skulle forholde seg til loven, rotet man litt rundt og fant frem en vag artikkel i FNs barnekonvensjon – hele tiden mens stortingsflertallet uttrykte seg klarere og klarere og for så vidt fulgte opp de intensjoner som, som sagt, ble uttrykt allerede i sesjonen 1984-85. Det skulle ikke være nødvendig, slik representanten Lønning så fortreffelig sa det, rettslig å instruere en statsråd om å gjøre jobben sin. Men så overlagt som statsråd Giske handlet, er det grunn til å lure. Den gode politiske nesen som eksstatsråden flere ganger har vist at han har, og fortsatt har, ble denne gangen definitivt ikke brukt, av den enkle grunn at man hele tiden hadde et snevrere demokratibegrep i hodet og følte for å tøye grensene for hva en mindretallsregjering bør gjøre. Jeg har et sitat fra debatten den 5. april 2001, hvor statsråden sier: «Jeg vil ta vedtaket Stortinget kommer til å gjøre senere i dag, til etterretning. Når departementet skal behandle en eventuell ny søknad etter lovens bestemmelser, vil jeg sørge for at departementet blir gjort kjent med vedtaket, og gi beskjed om at det skal ligge til grunn for behandlingen fremover.» Det var det man ikke gjorde da man 16. oktober – tre dager før et regjeringsskifte – avslo den nye søknaden og totalt overså det politisk kraftige signal som kom fra denne salen. Så til representanten Hall Arnøy. Jeg er helt enig i at en regjering må ha et spillerom å operere innenfor, så presist utformede lovtekster med oppramsing av nær sagt alle tenkelige forhold gav man seg relativt kjapt med å utforme allerede på 1800-tallet. Stortinget bør heller ikke som klar hovedregel instruere en regjering rettslig eller utforme det du egentlig ønsket, «skal-lover», for da blir det slitsomt å være statsråd. Det kan bli uklare linjer og svinebinde regjeringen i skjønnsspørsmål. I Oasen-saken er det bare det å si at den politiske forpliktelsen som ble lagt på statsråd Giske, ikke ble lyttet til, og statsråder bør for fremtiden ikke fremtvinge rettslige pålegg. Det har noe med tillitsforhold i et demokrati som vårt å gjøre og er milevis fra det å fatte det vedtaket som ble gjort den 16. oktober. Representanten Engebretsen gjorde tidvis et forsøk på å harselere med ordet «antar». Det er relativt vanlig juridisk språkbruk blant dem som ikke er høyesterettsdommere, f.eks. lovavdelingen, som heldigvis er seg bevisst sin egen rolle, at de bruker ordet «antar», for det er noe med ordet «antar» som i likhet med mange andre ord skal understrekes. Ordet «antar» er da også i denne sammenhengen et juridisk uttrykk som man bruker når man kommer fram til et tolkningsresultat. Høyesterett er de som tolker lovene våre i siste instans, og det er relativt naturlig å bruke ordet «antar» på samme måten som man bør tolke ordet «bør» som «skal» i Grunnloven. Ellers når det gjelder at vi fra flertallets side i denne sal er litt utidige her med mindretallet, vil jeg vise til siste setning fra Høyre, Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet i komiteen, som lyder: «Disse medlemmer vil bemerke at statsråder for fremtiden i tilsvarende saker utviser større varsomhet overfor et uttrykt stortingsflertalls syn.» Som jeg sa i mitt innledningsinnlegg, er den setningen nettopp til inspirasjon for både forhenværende, fremtidi-ge og potensielle statsråder. Jeg håper selvfølgelig at Arbeiderpartiet setter sin lit til at f.eks. statsråd Clemet ikke er så totalt tonedøv – siden vi først er inne på musikalitetens språk her – som det eksstatsråd Giske var. Til slutt når det gjelder innholdet i en privatskole som Oasen, skjønner jeg at det kan utfordre vårt demokratisyn. Men når man ser på representanten Stoltenberg, eller for så vidt barna til en representant fra et annet møblert hjem, Jan Tore Sanner, er det nesten utrolig hvor harmoniske de virker på tross av at de har gått på en privatskole, i alle fall ut fra hvordan Giske og en del andre ser på privatskoler, for når det gjelder Oasen, har det vært ganske mye buskagitasjon. Man kan nesten få inntrykk av at ingen barn rekker å lære noe som helst, da omtrent mesteparten av tiden ifølge noen går med til å lære kjønnsfiendtlige holdninger, gi barn ris, stå tidlig opp om morgenen og for øvrig gråte seg i søvn. Om tilsvarende energi i oktober ble brukt til å utsette konverteringsordningen f.eks., tror jeg det hadde vært bedre anvendt tid. Ellers er det bare å vise til hva representanten Engeset sa, at det er en viss forskjell mellom instruksjon og kontroll, og at det handler om tidspunktet. Jeg vil anbefale at Arbeiderpartiet og SV også i senere saker er litt mer klar over hva som faktisk ligger i de begrepene. Det synes ikke som at man var det før denne debatten tok til.