Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2013-04-16:
Norsk fiskerinæring har i generasjoner hatt stor betydning for lokalsamfunnene langs kysten og for hele landets velferd. Gjennom landing av råvarer med høy kvalitet er fiskerinæringen første ledd i en verdikjede som utgjør en svært viktig eksportnæring for Norge. Sjømatnæringen er viktig både på grunn av de store økonomiske verdiene som blir generert, og på grunn av ringvirkningene næringen har for lokalsamfunnene langs kysten. Norsk sjømat er en av våre viktigste eksportvarer, nest etter olje og gass. I 2012 ble det produsert 2,36 millioner tonn sjømat, med en samlet eksportverdi på 51,6 mrd. kr, i Norge. Det er ikke uten en viss stolthet jeg registrerer at omtrent en tredjedel av den verdiskapingen skjedde i Møre og Romsdal. Norge eksporterer nå sjømat til 140 land, og da sier det seg selv at norsk sjømatnæring er avhengig av stabile rammevilkår for å opprettholde lønnsomheten og øke internasjonale markedsandeler. Et harmonisert og oversiktlig lovverk er en viktig del av en slik opplevd stabilitet for næringen. Når det gjelder saken som blir behandlet i dag, er mange av forslagene lite kontroversielle og i tråd med allerede eksisterende fiskeripolitikk. Noe av utfordringen ligger i nettopp det. Regjeringen peker på at de har gjort en etterkontroll med små, ubetydelige endringer. Det hadde vært mer naturlig med en helhetlig gjennomgang av lovene med sikte på en modernisering. Her vil jeg trekke fram ulike syn på fylkesbindinger når det gjelder arv og generasjonsskifte. Opposisjonen står samlet i et ønske om å gjøre endringer på dette punktet for å sikre de mindre og mellomstore fiskebåtrederiene. Vi kan ikke se noen gode grunner til at generasjonsskifte skal vurderes og behandles på noen annen måte enn slik det blir gjort når det gjelder arv ved dødsfall. I tillegg registrerer jeg at flere av høringsinstansene har uttrykt skepsis til den framgangsmåten regjeringen har valgt, særlig knyttet til endringene i deltakerloven. Fiskarlaget har bl.a. uttalt følgende: «Norges Fiskarlag er svært undrende til departementets fremgangsmåte hvor departementet alene har foretatt en revisjon av deltakerloven for så å sende denne til høring.» Jeg vil også adressere den endringen i denne saken som kanskje er den mest debatterte ute i næringen, nemlig endringene i strafferammen knyttet til grov overtredelse av deltakerloven og havressursloven. Mange i næringen har vært – og er – skeptiske til en slik endring. Noen føler seg mistenkeliggjort, andre føler at den nye strafferammen er urimelig økt. Jeg føler et behov for å redegjøre for mine vurderinger knyttet til denne endringen, som jeg oppfatter som stor og betydelig. Slik jeg ser det, og slik vi i opposisjonen har fått gjentatte forsikringer om – senest i brev av 8. mars fra fiskeri- og kystministeren – vil ikke endringene ha noen betydning for straffenivået ved ordinære overtredelser. Det er heller ikke noen automatikk i at det vil resultere i en strengere straffeutmåling når det gjelder grove overtredelser. Endringen ser ut til utelukkende å være en endring for å følge opp kampen mot grenseoverskridende organisert kriminalitet. Et ledd i den kampen er å tilpasse norsk regelverk slik at det tilfredsstiller kravet til hva som anses som alvorlig forbrytelse i FNs konvensjon mot grenseoverskridende organisert kriminalitet. Med andre ord må strafferammen for grove overtredelser ligge på minst fire års fengsel. For å holde antall strafferammer nede blir det foreslått samme strafferamme som for alvorlig miljøkriminalitet, altså seks år. Ingen kommer dårligere ut, ingen blir mistenkeliggjort, ingen blir straffet hardere. De eneste som nå bør sove dårligere om natten, er de som driver grenseoverskridende organisert kriminalitet. Til slutt vil jeg presisere at det er behov for en samlet gjennomgang av lover, gebyr og straffebestemmelser i fiskerilovverket. Mange føler at de blir straffet uforholdsmessig hardt, og vi ser eksempler på at straffereaksjoner ikke har den nødvendige legitimiteten i befolkningen og hos yrkesutøverne selv. Det er behov for en slik gjennomgang for å sikre at det er samsvar mellom straffereaksjoner og lovbruddets alvorlighetsgrad. Dette er kanskje det viktigste grepet for å sikre at gjeldende regelverk har den nødvendige legitimiteten ute. Jeg vil avslutningsvis si at det gleder meg at fiskeripolitikken er viet så mye oppmerksomhet denne våren her, gjennom en rekke proposisjoner, meldinger og representantforslag. Denne næringen er klart blant de viktigste vi har i Norge, og i motsetning til petroleumsnæringen vil den – med en bærekraftig utnyttelse av ressursene – også være det i overskuelig framtid. En næring for framtiden fortjener en framtidsrettet politikk. Det håper jeg vi vil se eksempler på de neste ukene og månedene.