Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 1999-10-13:
Mens Stortinget har debattert trontalen, har et av verdens mest urolige subkontinent blitt enda mer usikkert og uforutsigbart. Militærkuppet i atommakten Pakistan det siste døgnet øker trusselen om kjernefysisk krig i Kashmir og krever internasjonalt engasjement for å skape fred i et område preget av hat, terrorisme og ikke minst glødende nasjonalisme. Behovet for å få ratifisert prøvestansavtalen i det amerikanske senatet blir enda mer presserende. I økende grad opplever vi etniske konflikter og borgerkriger basert på religiøse og etniske forskjeller. Av 101 væpnede konflikter i perioden 1989-1996 var det bare seks kriger mellom enkeltstater. De etniske konfliktene blusser opp igjen med ujevne mellomrom, og konfliktlinjene endres stadig. Denne utviklingen betyr helt andre utfordringer for verdenssamfunnet enn det som var tilfelle de første ti årene etter 2. verdenskrig. Og FN, som ble stiftet nærmest i røyken fra ruinene etter krigen for å hindre krig mellom nasjoner, har problemer med å være slagkraftig og finne organisasjonsform og virkemidler innenfor det eksisterende FN-charteret. Det er også mot dette bakteppet vi må forstå den voldsomme veksten i den andelen av vårt bistandsbudsjett som nødhjelp og humanitær bistand etter hvert utgjør. Det er også her viktig å forstå sammenhengen mellom humanitær bistand og mer langsiktig utviklingshjelp, for ikke å snakke om sammenhengen mellom bistand og internasjonal handel og mellom bistand og nord-sør-politikk. Et fungerende næringsliv og landbruk i u-land er en forutsetning for utvikling. Samtidig er fungerende administrasjoner og en velferdsstat nødvendig som infrastruktur for nettopp private investeringer. Jeg har i dag hatt besøk fra Botswanas ambassade og representanter fra Namibia om markedsadgang for kjøttprodukter fra det sørlige Afrika. De advarer sterkt mot innføring av et såkalt auksjonsprinsipp for u-landsimport, som de hevder pleier å føre til oppkjøp av auksjoner fra innenlandske produsenter – som så lar være å importere. Jeg vil også minne om at EU foran den nye runden i WTO-forhandlingene går inn for full tollfrihet for alle varer fra de såkalte MUL-landene, altså de minst utviklede landene. Regjeringen har reist menneskerettighetsfanen høyt, og det støtter vi. Jeg vil be om at det blir lagt økt vekt på alle de groteske brudd på menneskerettigheter for kvinner som vi ser rundt omkring i verden. Vi har altfor lenge akseptert at mannlige eliter bruker kultur og religion som begrunnelse for diskriminering av kvinner, enten det dreier seg som tvangsekteskap, omskjæring, kriminalisering av abort eller påbud om slør. I det internasjonale samfunnet er det i dag i første rekke kvinnenes situasjon i Afghanistan som det bør rettes søkelys mot. Ikke bare utsettes de for bestialske overgrep, de nektes basisrettigheter som rett til legehjelp, utdanning og arbeid – alt på basis av kultur og religion – og det er helt uakseptabelt at det internasjonale samfunnet ikke gjør noe med denne situasjonen. Men menneskerettigheter kan aldri være kulturrelative. Det største feilgrepet som norske bistandsarbeidere og alle andre bistandsarbeidere har begått gjennom 20 år, er nettopp å fortie overgrep mot kvinner av redsel for å bli stemplet som kulturimperialister. Men det dreier seg om mannssamfunnets sosiale kontroll av kvinner og ikke kultur. Den formen for sosial kontroll må vi bekjempe i alle kulturer. Det gjelder også her i Norge. Til slutt: Norske jenter, født i Norge, med norsk statsborgerskap har krav på norsk rettsbeskyttelse basert på norske normer og lover. Det er på høy tid at vi nå utarbeider konkrete tiltak og eventuelle lovendringer mot tvangsekteskap og ekteskap arrangert mot jentenes vilje. Det vil også arbeiderpartikvinnene komme tilbake til i løpet av kort tid.