Kristin Krohn Devold (Høyre), 1999-02-18:
Hensikten med denne loven burde være tre ting: For det første å sikre et godt og fremtidsrettet overvåkingspoliti, som kan bruke tiden på det som er viktig for landet, dernest å sikre et godt samarbeid med andre lands hemmelige tjenester, og, punkt tre, å sikre rettssikkerheten til og oppreisningen for dem som har lidd overlast som følge av urettmessig overvåkning. Jeg mener dessverre at ikke alle disse tre punktene er tilstrekkelig godt ivaretatt i innstillingen som nå ligger til behandling, og at det hadde vært mulig å oppnå alle disse tre målsetningene på en langt bedre måte. Det omfattende innsyn i overvåkingspolitiets dokumenter som flertallet åpner for, vil fort kunne svekke Norges forhold til andre lands hemmelige tjenester. Jeg syns brevet fra overvåkingssjefen datert 10. februar tar opp det på en god måte. Overvåkingssjefen stiller seg tvilende til at «behandlingsorganet selv kan foreta en avgradering av dokumenter det gis innsyn i ». Han viser til at det ikke har vært tilstrekkelig drøftet «om et slikt behandlingsorgan kan gis kompetanse » – formelt sett – «til å avgradere dokumenter fra utenlandske samarbeidende tjenester, NATO-dokumenter, eller andre internasjonale dokumenter ». Overvåkingssjefen sier videre at denne saken ikke tar tilstrekkelig hensyn til «folkerettslige problemstillinger ». Jeg registrerer at Justisdepartementet har skrevet et svar av 16. februar til Stortingets presidentskap, og at Justisdepartementet mener at overvåkingssjefens betenkeligheter er ivaretatt i lovutkastet. Jeg vil særlig fremheve det siste som står i svaret fra departementet: «På bakgrunn av overvåkingssjefens henvendelse vil departementet overveie om dette for tydelighets skyld bør presiseres i en forskrift med hjemmel i lovutkastet § 14. » Det som er viktig for oss, nemlig at forholdet til hemmelige tjenester og andre land ikke blir skadelidende, gjøres altså enda tydeligere. Jeg la merke til at Kristelig Folkeparti-representant Marthinsens innlegg inneholdt en positiv tilslutning til departementets forslag om å lage en forskrift som presiserer dette. Jeg vil derfor benytte anledningen til å si at jeg forutsetter at et klart flertall i justiskomiteen og i Stortinget på den bakgrunn nå forventer at en slik instruks kommer, og at det ikke bare skal overveies i departementet, men at det faktisk skal finne sted. Jeg tolker da representantens uttalelser slik at Kristelig Folkeparti står bak det. Og da tar jeg det som en selvfølge at også Fremskrittspartiet og Høyre gir sin tilslutning til instruksen, og at vi dermed kan være helt sikker på at den kommer. Da har vi kanskje styrket forholdet til de hemmelige tjenester i andre land lite grann gjennom den oppklaringsrunden som har vært her i salen. Jeg vil så berøre det jeg sa om at overvåkingspolitiet burde kunne konsentrere seg om å jobbe fremtidsrettet med saker som er viktig for landet. Det innsynsbyråkratiet vi nå legger opp til, vil ha en betydelig kostnadsside, som er helt unødvendig i forhold til målet vi har om å gi dem som har lidd overlast, erstatning. Det snakkes om en regning på 20 mill. pluss 20 mill. kr for å iverksette ordningen – og det etter moderate anslag av hvor mange som vil henvende seg og be om innsyn. Hvis vi får en situasjon som den de fikk i Sveits, der svært mange av nysgjerrighetsgrunner ønsket å benytte seg av innsynet, kan kostnadene og byråkratiet ved denne ordningen fort langt overskride de tallene som her er antydet. Jeg vil sette dette litt i sammenheng med det vi jobber for når det gjelder politiressurser på andre områder. Vi vet at justissektoren trenger 50 mill. kr til lønnsøkninger til domstolene. Vi vet at vi trenger 50 mill. kr for å hindre driftskutt ved politikamrene rundt omkring i landet. Det da å ta 40 mill. kr, som er et veldig lavt anslag, og dele ut til en tilbakeskuende virksomhet som strengt tatt ikke er nødvendig for å kunne hjelpe dem som har lidd overlast, syns jeg er å kaste penger ut av vinduet og feil bruk av politiressurser. Jeg syns også det er meget alvorlig at åtte erfarne polititjenestemenn i POT må sitte og bruke tiden sin på dette arbeidet. Høyre går derfor imot hele loven, og vi er skuffet over at verken Arbeiderpartiet eller regjeringspartiene her deler Høyres syn. I tillegg er Høyre opptatt av at hele innsynsloven har konstitusjonelt meget betenkelige sider. Det innebærer nemlig et element av at noen i ettertid skal gå inn for å se om telefonkontroll, som den gang ble besluttet med domstolens godkjennelse, er ulovlig. Riktignok presiserer hovedtalsmannen for Arbeiderpartiet, Vidar Bjørnstad, at man ikke skal vurdere i ettertid om det var lovlig med telefonkontroll, men man skal vurdere i ettertid om «telefonkontrollen synes å tilfredsstille lovens krav ». Jeg må si jeg har problemer med å se den helt store forskjellen på det i ettertid å sjekke om telefonkontrollen tilfredsstilte lovens krav, og det i ettertid å si at telefonkontrollen var ulovlig. Her snakker vi om rundere formuleringer av noe som ligner svært sterkt på hverandre, og jeg er helt enig med overvåkingspolitiet som sier at dette har en meget sterkt betenkelig side, og det sier jo også departementet selv i proposisjonen, der de drøfter dette problemet. Jeg vil til slutt dvele ved den målsetningen som går på at mennesker som har lidd overlast urettmessig som følge av overvåking, selvfølgelig skal ha krav på erstatning. Og jeg syns det er skuffende at ikke flertallet har kunnet gå lenger enn det departementet foreslår. Hvis de hadde fulgt Høyres og Fremskrittspartiets forslag – som langt på vei er i samsvar med det synet som Fylkesmannen i Oslo og Akershus har – kunne man ha gått inn og tildelt erstatning til alle som har lidd skade som følge av overvåking, uavhengig av om overvåkingen var såkalt lovlig eller ulovlig. Når et land skal beskytte seg mot spionasje og annen aktivitet som kan være til skade for rikets sikkerhet, må man nemlig av og til overvåke et langt større antall enn dem som faktisk har til hensikt å drive ulovlig virksomhet. Og da vil det også oppstå fare for at uskyldige blir skadelidende, selv altså når overvåkningen er lovlig. Hvis en i stedet hadde gått for Høyres og Fremskrittspartiets forslag, hadde vi oppnådd det primære, nemlig at alle som kan dokumentere skade, hadde fått erstatning – istedenfor det vi kan risikere å oppleve nå, at noen som faktisk har opplevd skade, men som dessverre har vært utsatt for lovlig overvåkning, ikke får den oppreisningen som staten burde gi dem. På denne bakgrunn synes jeg altså at innstillingen fra justiskomiteen ikke tilfredsstiller noen av de tre sentrale målsetningene vi hadde, og jeg synes det er beklagelig at det ikke har vært mulig å få flertall for i det minste å gi erstatning til dem som har lidd skade.