Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2005-06-17:
Regjeringen skryter av de økonomiske resultatene og sier seg fornøyd med den økonomiske utviklingen. Det er riktig at Norge har hatt store inntekter de siste årene. De internasjonale rentene er lave, de norske rentene er lave, oljeprisen er høy, og bruken av oljeinntekter er større enn noen gang. Ingen regjering har brukt mer oljepenger, ingen regjering har hatt mer penger til disposisjon enn denne regjeringen. Desto mer alvorlig er det at utviklingen går i feil retning på mange viktige områder på det økonomiske feltet. Det mest alvorlige er at arbeidsløsheten nå biter seg fast på et høyt nivå. Tallene fra Statistisk sentralbyrå viste faktisk en liten økning i vår, mens tallene fra Aetat viste en liten nedgang. Uansett bekrefter begge institusjoner at ledigheten nå er på et høyt nivå til Norge å være, og det oppsiktsvekkende er at vi nå har høy ledighet i en høykonjunktur. Normalt skal ledigheten være lav i en høykonjunktur og høy i en lavkonjunktur. Problemet nå er at vi ser at ledigheten er i ferd med å stabilisere seg på et varig høyere nivå, og vi kommer til å slite vesentlig mer med ledigheten neste gang vi opplever en nedgangstid, fordi ledigheten allerede er på et høyt nivå i en oppgangstid. Regjeringen har hovedansvaret for dette, fordi den ikke har satset på arbeidsmarkedspolitikk, og fordi den ikke tok advarselen om problemene i arbeidsmarkedet alvorlig tidlig nok. I motsetning til da vi hadde høy ledighet sist, da vi gjennom en aktiv arbeidsmarkedspolitikk greide å få ledigheten ned, har vi nå opplevd at passiviteten gjør at arbeidsledigheten biter seg fast på et høyt nivå. Det andre er at forskjellene øker. Det er grundig dokumentert at forskjellene har økt i Norge. Det er alltid vanskelig å bekjempe sosial ulikhet. Problemet er at denne regjeringen har gjort bevisste valg som har forsterket den sosiale ulikheten. Den har gitt betydelige lettelser til de aller rikeste menneskene i Norge, og så har den kuttet i arbeidsløshetstrygd, i uføretrygd og i andre ordninger som er viktige for dem som har minst. Det tredje er at Regjeringen skyver store og stadig større regninger foran seg. Da den overtok i 2001, var det som kalles generasjonsregnskapet, i balanse. Da hadde vi altså muligheter til å finansiere velferden framover. Nå har det såkalte generasjonsregnskapet gått fra å være i balanse til å være opp mot 100 milliarder kr i underskudd, og det avspeiler den kraftige økningen i bruk av oljepenger og en kraftig økt oljeavhengighet for norsk økonomi. Den kraftige økningen i oljeavhengighet og den kraftige svekkelsen av generasjonsregnskapet er et langsiktig, varig og alvorlig problem for norsk økonomi. Det fjerde Regjeringen overser, er at konkurranseutsatt virksomhet, industrien, stadig bygges ned. Hoveddrivkraften bak veksten i Norge – og det sier Regjeringen selv i revidert nasjonalbudsjett – er den kraftige økningen i bruk av oljepenger og den kraftige veksten i privat konsum. Den veksten er i stor grad lånefinansiert. Vi vet at vekst som er lånefinansiert og basert på økende bruk av oljepenger, ikke er en varig, bærekraftig økonomisk vekst. Da er problemet at nettopp det som skal gi en varig og bærekraftig økonomisk utvikling, sikre sysselsettingen, industrien, konkurranseutsatte virksomheter, bygges kraftig ned. Konkurranseevnen til konkurranseutsatte virksomheter er kraftig svekket, den svekkes også kraftig i år og blir ytterligere forverret ved at vi nå ser at kronekursen igjen øker. Sysselsettingen faller kraftig i disse næringene, og samlet betyr det altså en kraftig svekkelse av den delen av norsk næringsliv som konkurrerer med utlandet. Veksten kommer fra privat forbruk og lånefinansiering. Dette er alvorlige tegn som Regjeringen overser. Den sier seg fornøyd, sier seg stolt over utviklingen, selv om den på fundamentale områder som fordelingen, som bærekraften i den økonomiske utviklingen, som styrken i konkurranseutsatt virksomhet, går i gal retning samtidig som oljeavhengigheten øker kraftig. Denne politikken har Regjeringen fått gjennomslag for sammen med Fremskrittspartiet – en politikk som har ført til nedbygging av industri, økte sosiale forskjeller og økt avhengighet av økende bruk av oljeinntekter. Vi mener at dette er en politikk som går i gal retning, som fører til at Norge preges av høy ledighet etter norske forhold og økte forskjeller. Vi mener at den økonomiske utviklingen de siste fire årene understreker behovet for å få en regjering som ikke er avhengig av Fremskrittspartiet, og som kan føre en annen økonomisk politikk med vekt på rettferdighet og partnerskap mellom bedrifter og myndigheter, for å få en varig og sterk økonomisk utvikling.