trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Jeg arbeider med en oppfølging av alle disse forslagene, og budsjettet for neste år vil iallfall bli et viktig dokument for hvor oppfølgingen skal skje. Det viktigste for meg når det gjelder oppfølgingen av forslaget om kulturminnefond, er å se på hvordan vi best kan organisere oss for å sikre intensjonen – som jeg tydelig har oppfattet at Stortinget har – om flere ressurser til kulturminnearbeidet i tiden framover, slik at måten vi organiserer oss på, vil bidra til at vi på det private området utløser enda flere ressurser til kulturminnearbeidet, i tillegg til at staten tar sin del av ansvaret og trapper opp egen ressursbruk.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Jeg noterer meg synspunktene til Kvassheim. Jeg oppfatter dem svært tydelig og kan bekrefte at jeg arbeider med oppfølging på alle disse punktene. Jeg vil så raskt som mulig bringe dette fram for Stortinget på en best mulig måte, slik at forslagene kan ses i helhet, og slik at vi får til en organisering som sikrer oss en styrking framover, og som samtidig er en oppfølging av Stortingets forslag.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Snøskuteren har sine legitime bruksfunksjoner som er anerkjent i lov- og regelverk. Det er når snøskuteren brukes til formål som ligger utenfordet som er tillatt etter lov- og regelverk, at bruken er et problem. De myndigheter som er satt til å påse at gjeldende lover og regler følges, må selvsagt også vurdere i hvilket omfang og på hvilken måte oppsynet skal utføres. Dette blir en avveining, bl.a. mellom hvor stort problemet anses å være og de ressursene en rår over. Statens naturoppsyn har også ansvar for oppsyn etter motorferdselloven med forskrifter. I tråd med den generelle policyen til Statens naturoppsyn legges det stor vekt på å informere om det regelverket som gjelder. Statens naturoppsyn har derfor i flere områder av landet medvirket til å utarbeide informasjonsbrosjyrer for å klargjøre regelverket for brukerne. Statens naturoppsyn samarbeider nært med politiet i oppsynsvirksomheten vedrørende motorferdsel. Behovet for intensivert oppsyn blir vurdert bl.a. som følge av rapportering av ulovlig motorferdsel. Planlegging av slikt oppsyn er av operativ karakter og blir ikke forelagt meg.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Statens naturoppsyn har et bredt ansvar. De jobber innenfor budsjettrammer som det må jobbes hardt for å overholde, slik mange må, og jeg har tillit til at de utfører sine oppgaver på en god måte. Det er slik at Statens naturoppsyn samarbeider med politiet om ulovlig atferd også knyttet til bruk av snøskuter i de tilfeller hvor dette skjer, og måten arbeidet drives på for å få bukt med dette, blir en vurdering i det enkelte tilfelle. Men jeg har tillit til at dette gjøres på en fornuftig måte og ut fra det som er nødvendig lokalt.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Siden behandlingen av det Dokument nr. 8-forslaget har Regjeringen arbeidet med oppfølging av det som Stortinget vedtok. Jeg kan bekrefte at vi arbeider med en oppfølging av det vedtaket. Retningen det arbeides etter, er at det skal være et større lokalt ansvar for oppfølging av de lover som gjelder på dette området. Vi har også satt i gang et forsøk helt konkret med en rekke kommuner, der dette prøves ut i praksis på litt ulike måter. Dette forsøket skal vare over flere år, men vi tar sikte på å ha regler og retningslinjer klare slik at forskriftene kan endres allerede fra neste sesong.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Miljøverndepartementet arbeider med tre ulike konfliktområder i forhold til forvaltningen av ulv i Norge. Det gjelder de tradisjonelle konfliktene i forhold til bufe og tamrein på beite, det gjelder forholdet til folks frykt for store rovdyr, og det gjelder forholdet til tapte jaktinntekter for jaktrettshaver. Antakelsen her er at det som en følge av ulv i et område ikke lenger vil være mulig for jaktrettshaver å leie ut jaktterreng. For å redusere konflikter i forhold til jaktrettshavere har Miljøverndepartementet i samarbeid med aktuelle organisasjoner som Norskog, Skogeierforbundet og WWF utredet muligheten for å etablere en prøveordning der staten tilbyr seg å leie jaktrett innenfor revirområder for familiegrupper av ulv. Som et grunnlag for en slik prøveordning har miljøforvaltningen nå i samarbeid med Norskog sendt ut en annonse. Formålet er i første omgang å kartlegge interessen for ordningen blant jaktrettshavere som i dag er direkte berørt av revirområdene for familiegrupper av ulv i Norge. Med bakgrunn i tilbakemeldinger fra jaktrettshavere vil departementet komme tilbake til Stortinget med forslag til videre arbeid med dette og finansiering av ordningen.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Vi vil komme tilbake til forslag om en konkret utforming av en slik ordning dersom vi finner at det vil være en hensiktsmessig måte å løse de konfliktene på som oppstår i noen områder når det gjelder forholdet mellom jaktområder og områder med ulveetablering. De konkrete områdene det vil være mest aktuelt å gå inn i, vil vi vurdere bl.a. på bakgrunn av den interessen, og vi tar først og fremst sikte på de områdene der det er ulveetablering i Norge. Når det gjelder det økonomiske grunnlaget for dette, vil vi for det første gjøre en vurdering av hva slags kostnader dette vil ha, og vi vil senere komme tilbake til forslag om hvordan dette skal gjøres i forhold til bevilgning osv.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
For det første vil jeg veldig klart understreke når det gjelder forvaltningsområdene for ulv, at Regjeringen har fastsatt dem med basis i debatten og de vedtak som ble fattet i Stortinget om rovdyrpolitikken senest for få uker siden, og vi vil følge opp de grensene som nå er satt. Det er bl.a. begrunnelsen for at det nå pågår felling av ulv i noen av de områdene som er utenfor forvaltningsområdet for ulv. Når det gjelder ordningen med mulig statlig leie av jaktrett, understreker jeg igjen at vi vurderer og utreder mulighetene for en prøveordning, og at vi vil komme tilbake til det konkrete omfanget og de konkrete prinsippene for dette, herunder flere av de utfordringene som representanten tar opp.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2001-03-28:
Jeg ønsker å stille miljøvernministeren følgende spørsmål: «I lokalavisene i Hedmark annonseres det nå med at staten ønsker å tilby jaktrettshavere en avtale om å leie deres jaktterreng i ulveområder. I hvilke områder vil det være aktuelt å kjøpe ut jaktretten på denne måten, og hvilken bevilgning er det som tenkes brukt til denne leiebetalingen?»
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2001-03-28:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg finner det allikevel litt oppsiktsvekkende at man fra statens side nå går ut gjennom i hvert fall en av grunneierorganisasjonene og annonserer at man skal kjøpe ut jaktretten f.eks. i områder som vel ikke er aktuelle i det hele tatt når det gjelder soneringplan for ulv. Nå sa også miljøvernministeren at det gjaldt «revirområder for familiegrupper av ulv». Betyr det at man da også mener at dette skal gjelde f.eks. kommuner som Stor-Elvdal og Rendalen i Hedmark, hvor soneringsplan for ulv aldri har vært aktuelt etter de offisielle dokumenter som har kommet ut i den sammenheng? Jeg har også lyst til å spørre statsråden – jeg fikk ikke noe svar på det – hvilke midler man ønsker å bruke til dette, hvilken bevilgning man har til denne leieavtalen.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2001-03-28:
Jeg finner det litt oppsiktsvekkende at det sies at en skal gjøre dette der det er ulveetablering. Det må jo direkte bety at Regjeringen ikke har noen planer om å flytte ulven til de områdene som eventuelt skal være soneringsområder for ulv etter stortingsflertallets mening og etter departementets mening. Det er jeg veldig betenkt over. Så har jeg flere spørsmål til dette. For eksempel andre inntektstap i forbindelse med jakt og forvaltning av utmark, vil det også bli vurdert erstattet? Er det ikke betenkelig at lokal forvaltningsrett egentlig nå vil bli overtatt av disse organisasjonene og staten? Et tredje spørsmål: Er det ikke slik at hvis man skiller jaktrett og eiendomsrett for lenge over tid, har man ikke lenger jaktrett som grunneier? Og det siste spørsmålet mitt: Vurderes det også å gjøre det samme når det gjelder beiteretten?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2001-03-28:
Jeg skal få lov til å stille følgende spørsmål til landbruksministeren: «I Dagbladet 19. mars 2001 vises det til en familie som må bo en natt på den ene gården og neste natt på en annen gård. Årsaken er tolkingen av stivbente regler for beregning av produksjonsstøtte. Landbruksmyndighetene i Time kommune synes å anvende sunt bondevett, mens man på fylkesnivå synes å følge Regjeringens forskrifter til punkt og prikke. Vil statsråden gripe inn og sørge for regelendringer, slik at denne og liknende saker ikke får et tragikomisk utfall?»
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2001-03-28:
Jeg takker statsråden for svaret, og for at det i hvert fall nå foregår en gjennomgang i departementet for å se på dette. I hele landbruksforvaltningen og innenfor hele landbrukspolitikken er det 120-130 tilskuddsordninger, og det er klart at folk innretter seg etter de ordningene som er. Som statsråden sier, er de ikke blitt bedt om å flytte, men det er klart at folk lager proformaordninger med en liten hybel i et eller annet hjørne i et hus for å få et produksjonstilskudd. Svært mye av tilskuddene i norsk landbruk er basert på ordninger som ikke nødvendigvis er samfunnsøkonomisk fornuftige, men man innretter seg etter det slik det er. Om det er tillatt, president, å kalle det molbopolitikk eller ikke, vet jeg ikke, men at det er det, kan det ikke herske noen tvil om. Men spørsmålet er: Hvor langt er statsråden villig til å gå i regelendringer for virkelig å komme dette til livs? Kan han anslå hvor mange tilskuddsordninger vi egentlig trenger innenfor norsk landbrukspolitikk?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2001-03-28:
Jeg har forståelse for at statsråden ikke kan gi et eksakt svar på den konkrete saken. Men slik den er fremstilt i Dagbladet, slik den er fremstilt i det brevet som er sendt fra fylkesmannen i Rogaland til Statens landbruksforvaltning 19. mars, og slik den er fremstilt i all dokumentasjon som har fulgt denne saken, er det helt åpenbart at ingen kan være tjent med at vi har ordninger som gjør at en familie må etablere en slik satellitt, ved at de annenhver natt skal ligge på en hybel på en gård for å opprettholde to produksjonstilskudd. I den konkrete ankesaken ser jeg jo at statsråden ikke kan svare. Men vil statsråden si at det etter en slik gjennomgang som departementet nå har, vil være mer sannsynlig at vi unngår denne problematikken enn før den gjennomgangen?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2001-03-28:
Frihandel med varer og skipsfartstjenester la grunnlaget for Norges utvikling fra å være et av Europas fattigste land på midten av 1800-tallet til en utviklet industrinasjon drøyt 50 år senere. Det norske skipsfartseventyret var mulig fordi det etter opphevelsen av navigasjonsakten i Storbritannia var fritt fram for norske skip å frakte gods fra et land til et annet. Norsk sjømannskap og kunnskap og norske naturressurser kombinert med markedsadgang og jevn økning i verdenshandelen var en vellykket blanding. Norsk skipsfart og norsk industri nøt godt av at tiden fram til første verdenskrig var preget av frihandel. Det er unødvendig å nevne i denne forsamlingen at vi i dag har en av verdens mest komplette maritime clustere. Det skjedde ikke gjennom almisser, men gjennom markedsadgang. Norges offensive interesser i WTO og frihandelssammenheng er klart viktigere enn de defensive. Industri- og tjenesteytende virksomhet må få bedre markedsadgang. Norsk fiskerinæring er særlig avhengig av bedre markedsadgang for å utvikle seg videre både innenfor oppdrett, foredling og utvikling av nye fiskeprodukter. En innsats for å bedre de fattige landenes markedsadgang av landbruksvarer og andre råvarer går som hånd i hanske med en strategi for å bedre markedsadgangen for fisk. Overfor EU og USA har Norge og mange av utviklingslandene på dette området i stor grad felles interesser. Det gjelder bl.a. reduserte tollsatser på matvarer og reduserte muligheter til å misbruke antidumpingbestemmelsene i WTO-avtalen som et proteksjonistisk virkemiddel. Den offisielle politikk tar imidlertid ikke høyde for dette og legger for stor vekt på norske defensive interesser, som å hindre import av landbruksvarer. Det er utvilsomt i u-landenes interesse å legge bedre til rette for internasjonale investeringer. Igjen kan vi se hen til Norge på 1800-tallet. Fra midten av 1800-tallet foregikk det en relativt stor britisk kapitaleksport til Norge. En rekke spinnerier, tekstilfabrikker og annen virksomhet ble igangsatt i Norge med britisk kapital. Det var viktig for utviklingen av nasjonal industriell kompetanse og velstandsutvikling i Norge. Det er viktig at u-landene får de samme mulighetene. Norge må derfor prioritere arbeidet med å etablere et felles internasjonalt regelverk for investeringer. Så til slutt: Det var interessant å få statsrådens beskrivelse av Regjeringens strutsepolitikk. Det fatale i strutsesaken er ikke det siste vedtaket, men det at man brukte titalls millioner av BU-midlene til å få folk til å starte opp med strutsefarmer i Norge som selvfølgelig ikke ville være konkurransedyktige i forhold til de naturlige omgivelsene en struts bør være i.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Strukturen i produksjonstilskuddene gjør at det er mer lønnsomt å få beregnet tilskudd for flere separate driftsenheter enn for én samlet driftsenhet. Mindre enheter får en kompensasjon for at de har høyere driftskostnader enn større enheter med stordriftsfordeler. Det vil derfor ikke være rimelig å utbetale to sett tilskudd til brukere som faktisk har et driftsfellesskap, fordi det ikke foreligger slike småskalaulemper som de differensierte tilskuddssatsene tar sikte på å utjevne. Felles bosted er en sterk indikator på et driftsfellesskap som utgjør én driftsenhet. Fordi den er enkel å praktisere og forutsigbar for den enkelte, valgte man å innføre regelen om at felles bosted i utgangspunktet medfører ett samlet tilskudd. Det kan etter en konkret vurdering gis dispensasjon fra denne bostedsregelen, slik at brukerne likevel kan bli tilkjent separate tilskudd dersom det ikke foreligger driftsfellesskap mellom dem. Slik sikres det at regelen ikke rammer tilfeller den ikke er ment å omfatte. Så vidt jeg forstår, flytter familien i dette konkrete tilfellet for ikke å bli regnet som bosatt på samme landbrukseiendom som en annen bruker. Jeg vil understreke at ingen i landbruksforvaltningen, så vidt jeg vet, har bedt dem om å flytte, og at det avgjørende når brukere bor på samme eiendom, er hvorvidt det faktisk foreligger driftsfellesskap. Den konkrete klagesaken er nå under behandling i Statens landbruksforvaltning, og jeg finner det derfor ikke riktig å gå nærmere inn på den nå. Jeg er imidlertid klar over problemstillingene i regelverket på dette området. Det arbeides for tiden med en gjennomgang av vilkårene for å kunne motta produksjonstilskudd, herunder regelen om felles bosted. Forslag til endringer forventes å bli sendt på høring til sommeren.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Først til akkurat denne konkrete regelen. Den har, så vidt jeg vet, eksistert siden 1980, og i så måte har altså Gabrielsens eget parti administrert denne såkalte molbopolitikken fra Landbruksdepartementet. Jeg er selvfølgelig ikke villig til å gå inn på den type karakteristikker, men det er klart at problemet her er at det er store økonomiske fordeler knyttet opp til å ha flest mulig driftsenheter, og jeg tror at en utflating av strukturvirkemidlene generelt i landbruket kan få inn mye mer sunne driftsformer. Det tror jeg er et veldig viktig bidrag. For øvrig er vi nå i ferd med en totalgjennomgang av hele tilskuddssystemet i landbrukspolitikken. Hvor mange tilskudd vi til slutt vil ende opp med, er det altfor tidlig å gå inn på, men at vi går i retning av betydelig færre ordninger, er det ingen tvil om.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Når det gjelder den konkrete saken, er det avgjørende, etter dagens regelverk, hvorvidt de som har sin bolig på denne gården, deltar i driften på den gården der de bor. Det avgjørende er altså ikke bostedet i seg selv, men hvorvidt man deltar i driften der man bor. Og det er det Statens landbruksforvaltning nå vurderer, ut fra det regelverket man har i dag. Når det gjelder den siste delen av spørsmålet fra representanten Gabrielsen, tror jeg at vi står overfor ganske store endringer på dette området. For det ene er den type saker som spørreren her tar opp, det andre er utviklingen i retning av selskapsdannelser osv., som kommer inn som drivere av landbrukseiendommer, og som er et tegn i tiden som forvaltningen må forholde seg til.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Når det gjelder kvoteordningen for melk, har jeg faktisk allerede tatt et initiativ for å vurdere regelverket for ordningen. Spørsmålet om hvordan en kan oppnå økt fleksibilitet i kvoteordningen, blir nå utredet. Her inngår en vurdering av kravet om felles grense i innmark for å kunne slå sammen kvoter når bruk slås sammen. Endringer i kravet om felles grense i innmark var drøftet med jordbruksorganisasjonene allerede i forbindelse med drøftingene av det som kalles kvoteregelverket for 2001. I referatet fra disse kvotedrøftingene av 8. desember 2000 heter det: «Landbruksdepartementet og begge jordbruksorganisasjoner var imidlertid enige om at spørsmål knyttet til endringer i vilkår for sammenslåing av kvoter ved ervervelse av bruk(§ 16) (§ 16) Det betyr at forslag om endringer i kvoteordningen på de områder som her er nevnt, altså vil bli lagt fram i forbindelse med jordbruksoppgjøret i år.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Jeg tror jeg kan uttrykke en klart positiv holdning til det. Jeg tror situasjonen generelt er den at vi trenger mye mer fleksibilitet inn i kvotesystemet. I dag er egentlig den eneste tilpasningsmulighet for melkebønder å gå inn i samdrift. Mange av samdriftene er fornuftige og velfunderte, men jeg tror også at mange av disse kommer på plass fordi det er den eneste fleksibilitet som ligger i systemet når det gjelder å forholde seg til kvoteordningen for melk. Det at vi nå går gjennom hele kvoteordningen med sikte på å få økt fleksibilitet utover samdriftsetableringer, er etter min mening rett og fornuftig. Og det eksemplet som spørreren bruker for å illustrere det behovet, syns jeg er godt. Min grunnholdning til regelendringer i tråd med det spørreren tar opp, er som sagt grunnleggende positiv.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Ja, det vil absolutt være min intensjon at de kan gjøres gjeldende fra og med 1. juli i år.
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 2001-03-28:
«I forskrift for kvoteordning for mjølk er det eit vilkår for å kunna slå saman mjølkekvotane ved samanslåing av bruk at bruka grensar inn til kvarandre med innmark. Ei streng praktisering av denne regelen kan stengja for ynskt rasjonalisering. Vil statsråden ta initiativ slik at det vert muleg å slå saman kvotar for bruk som vert samanslegne, også om dei ikkje grensar mot kvarandre?»
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 2001-03-28:
Eg takkar landbruksministeren for eit positivt svar. Eg trur me begge har forståing for at ein ved odelssituasjonar i samband med ekteskap finn det naturleg å slå saman bruk. Og då er det litt kunstig å oppleva at det å få behandla mjølkekvoten samtidig med ei slik samanslåing ikkje kan gjerast. Ikkje så reint sjeldan er det snakk om eit stort og eit mindre bruk, slik at ein får ei rein rasjonalisering. I tillegg får ein den effekten at staten sparar eit produksjonstilskott. Så dette må ut frå mitt syn absolutt seiast å vera ei god rasjonalisering. Difor finn eg òg at den regelen som nå gjeld i § 16, er noko snever og titt vanskeleg å praktisera. Så eg vil berre høyra om landbruksministeren er positiv til endring av reglane.
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 2001-03-28:
Eg takkar landbruksministeren for ei positiv haldning til problemstillinga. Eg vil òg nemna at det i mitt fylke, Rogaland, faktisk er ein del bruk der det kan bli aktuelt å bruka ei ny føresegn relativt snart, fordi ein då friare kan disponera den som regel store bustadmassen på to bruk som blir drivne i lag, men ført vidare som to eigne bruk. Så eg vil spørja landbruksministeren om ei eventuell endring av denne ordninga og desse forskriftene kan gjerast gjeldande frå og med 1. juli, slik at dei endringane ein ynskjer, kan gjennomførast relativt kjapt.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Spørsmålet refererer seg, slik jeg leser det, til mange departementers ansvarsområder. Men siden spørsmålet ble stilt til meg, er jeg i samråd med Nærings- og handelsdepartementet, som har et hovedansvar på dette området, innstilt på å gi et samlet svar. Regjeringen ønsker å fremme bruk av informasjons- og kommunikasjonsteknologi i hele samfunnet, og arbeider gjennom eNorge, handlingsplanen for bredbånd og sektorvise planer for å få dette til. Regjeringen erkjenner også at en rekke av dagens rammebetingelser må tilpasses den teknologiske utviklingen. Derfor arbeides det i forskjellige departementer med bl.a.: fjerning av regelverkshindringer for elektronisk handel, som koordineres av Nærings- og handelsdepartementet regelverksutvikling på telekommunikasjons- og kringkastingsområdet, under Samferdselsdepartementet og Kulturdepartementet forskrift til lov om elektronisk signatur under Nærings- og handelsdepartementet utredning om bruk av digitale elektroniske signaturer i og med forvaltningen under Arbeids- og administrasjonsdepartementet etablering av ordninger for sertifisering av IT-sikkerhet i organisasjoner, under Nærings- og handelsdepartementet, og produkter og systemer, under Forsvarsdepartementet Disse sakene vil bli forelagt Stortinget enten som egne saker, eller de vil bli rapportert i fagdepartementenes budsjettproposisjoner. La meg spesielt få fremheve det arbeid Regjeringen har satt i gang under ledelse av Arbeids- og administrasjonsdepartementet for en døgnåpen forvaltning. Dette arbeidet som er en del av Program for fornyelse av offentlig sektor, har som mål å gi brukerne en enklere og raskere tilgang til offentlige tjenester via de elektroniske kanalene. Dette forutsetter utvikling og etablering av nødvendig sikkerhet i kommunikasjonen for at brukerne skal ha tillit til systemene og bl.a. ivaretakelsen av personvernet. Regjeringen har også igangsatt et arbeid for å etablere en overordnet politikk for bruk av kryptering i Norge. I dette arbeidet må det foretas en rekke avveininger som f.eks.: enkeltindividets, næringslivets og myndighetenes behov for og nytte av sikker kommunikasjon hensynet til kriminalitetsbekjempelse Norges holdning i internasjonalt samarbeid, bl.a. om eksportkontroll av kryptoprodukter hvordan ivareta nasjonale interesser, f.eks. knyttet til handel, suverenitetskontroll, offentlighet og sikkerhetspolitikk Det er etablert en ekspertgruppe for dette arbeidet som har deltakelse fra syv departementer og Forsvarets sikkerhetstjeneste. Det er i arbeidet lagt vekt på at det skal tas kontakt med Sverige, Danmark og England. Regjeringen vil vurdere på hvilken måte Stortinget best kan bli orientert om disse spørsmål når rapporten fra gruppen foreligger.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Jeg har ikke umiddelbart noe imot representanten Dørums oppfordring til det. Litt avhengig av hvordan dette arbeidet fra ekspertgruppen kommer ut, høres det for så vidt ut som om dette dreier seg om så pass nye avveininger og opptrekking av så pass ny politikk i Norge at det hører hjemme i en eller annen form også i Stortinget. I alle fall er det selvfølgelig slik at hvis Stortinget ytrer ønske om å behandle det, får de det. Men Regjeringen har ennå ikke tatt stilling til hvordan vi følger opp gruppens rapport, bl.a. fordi gruppens rapport ennå ikke foreligger.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Jeg tar uten videre oppfordringen fra representanten Dørum til etterretning og kan i alle fall på generelt grunnlag være helt enig med representanten Dørum i at vanskelige prinsipielle spørsmål ofte kan egne seg for en generell drøftelse og ikke bare løses gjennom enkeltsaker.
Bent Høie (Høyre), 2001-03-28:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «Kan statsråden klargjøre hvem som etter den nye arbeidstidsavtalen for lærere har rett til å disponere de undervisningstimene som faller vekk på grunn av andre aktiviteter, har f.eks. arbeidsgiver mulighet til å bruke disse timene til å redusere overtiden, og når disse timene blir brukt i læringssenter der det ikke er forberedelser eller evaluering i etterkant, er da én arbeidstime i den sammenhengen 45 minutter eller 1 time og 50 minutter?»
Bent Høie (Høyre), 2001-03-28:
Jeg oppfatter svaret dit hen at statsråden er enig i at det vil være opp til den enkelte rektor om han eller hun vil kjøpe ekstraundervisning eller andre pedagogiske oppgaver til overtidspris av den ene eller andre lærer, eller om han eller hun vil kjøpe dette kurset av en lærer som kan gjøre dette innen den ordinære stillingen.
Bent Høie (Høyre), 2001-03-28:
Statsråden fremholdt i sin tale på Bolkesjø på fylkeskommunenes opplæringsmøte at det var viktig at skolelederne brukte den fleksibiliteten som den nye arbeidstidsavtalen gir. Senere har statsråden i et intervju med Aftenposten nærmest fremstilt det som at Rogaland fylkeskommune benytter avtalen og nærmest setter den i vanry i forhold til den ordningen som de har benyttet. Etter min oppfatning er avtalen akkurat slik som statsråden her fremhevet at avtalen kan benyttes.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2001-03-28:
Jeg har på vegne av Kristin Halvorsen dette spørsmålet til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «Avtalen som er inngått mellom lærerorganisasjonene og staten, åpner for ulike forsøk med arbeidstiden og andre måter å organisere skoledagen på. Etter opplæringsloven skal grunnskolen være gratis, men det kan tas betaling for SFO. Vil statsråden åpne for foreldrebetaling for elever som skal delta i forsøket, og vil statsråden ha forsøk der elever som tilhører samme klassetrinn på samme skole, kan få ulike tilbud avhengig av om foreldrene har anledning til å betale for barnas skolegang?»
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2001-03-28:
Jeg takker for et grundig svar og ser fram til mange spennende forsøk. Jeg synes det er viktig å slå fast at dette forsøket må dreie seg om å integrere SFO i skolen ut fra en erkjennelse av at læring foregår hele tida – i leik, i samspill med andre unger, i samspill med voksne. Når to systemer – det ene, skolen, som skal være gratis, og SFO, som det til dels kreves skyhøy betaling for – integreres, må det etter vår mening være snakk om et gratis tilbud, at det ikke må tas betaling for den delen som går på SFO, som da skal integreres i skolen. Det vil vi i SV ha en bekreftelse på. Vi kan ikke ha det slik at deltakelse avhenger av økonomien til foreldrene. Dersom det tas betaling for dette helhetlige tilbudet, blir det enda en arena som fattige unger ekskluderes fra. Særlig for disse ungene er det viktig at alle egenandeler i skolen avskaffes. Kan statsråden ta initiativ til og bekrefte at disse forsøkene skal være gratis?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2001-03-28:
Jeg registrerer at statsråden ikke kan imøtekomme vårt krav om at hele dette skal være gratis, men han får jo muligheten til å forholde seg til et forslag som vi har, om at vi skal ha en maksimal sats for SFO ut fra hva som kan være rimelig for foreldrene. SV har ambisiøse mål når det gjelder å satse på unges oppvekstvilkår, og det har jeg også oppfattet at Regjeringa har fått etter hvert: gratis kjernetid i barnehager, billigere SFO og – som jeg håper statsråden vil gå inn for – bedre skoler. Da er det viktig å sikre at kommunene har råd til å iverksette disse tiltakene, ellers må noen betale med dårligere tilbud eller høyere egenbetaling, slik vi ser i dag, både der hvor satsene til SFO og til barnehagene har gått voldsomt opp. Vil Regjeringa gå inn for konkrete beregninger av hva det koster å sette i gang disse tiltakene, og sørge for at kommunene har råd til å sette dem i verk?
Siri Frost Sterri (Høyre), 2001-03-28:
Jeg velger å overhøre statsrådens noe krampaktige utfall mot Høyre på slutten av innlegget. Jeg vil imidlertid, som statsråden, understreke at strategien for økt markedsadgang for u-landene også må omfatte vår innsats i internasjonale fora og i særlig grad i WTO. Norge har vært en aktiv bidragsyter i utformingen av WTOs grunnprinsipper. Vår handel med andre land har vært en sentral forutsetning for vår egen velstandsutvikling, og det er viktig for våre eksportnæringer å ha anerkjente og forutsigbare kjøreregler for handel over landegrensene. Det samme gjelder selvsagt også for utviklingslandene. Deres rammebetingelser kan ikke forbedres vesentlig uten en ny forhandlingsrunde i WTO. Flertallet av medlemslandene i WTO er utviklingsland. Siden disse landenes andel av verdenshandelen foreløpig er liten, må de ha overgangsordninger for å få mer tid til å gjennomføre sine forpliktelser nasjonalt, samtidig som de beholder alle rettigheter som medlemmer i WTO. Særlig viktig er tvisteløsningsmekanismene, som sikrer at regler og fremforhandlede avtaler blir etterlevd, og forhindrer at sterke industriland overkjører den svakere part når det oppstår handelskonflikter. Høyre mener at Norge må ha en forhandlingsprofil i WTO som er u-landsvennlig. Derfor bør vi nå følge etter EU og innføre tollfrihet for alle varer fra MUL før den kommende ministerkonferansen i WTO i Qatar i november i år. Det vil gi de minst utviklede landene et klart positivt signal. På den måten vil statsråden også kunne bidra så det monner – ved å gjøre et slikt innspill under FN-konferansen for de minst utviklede landene som skal holdes i Brussel i mai i år. Hun vil få Høyres støtte ved et slikt initiativ. Jeg vil også henlede statsrådens oppmerksomhet mot de bilaterale investeringsavtalene Norge har med andre land, for de er fra norsk side frosset i noen år i påvente av WTO-forhandlingene. Høyre vil be Regjeringen vurdere gjenopptakelse av forhandlingene om bilaterale avtaler, slik de andre nordiske landene for lengst har gjort. Jeg merket meg at dette ikke ble omtalt i statsrådens innlegg. Jeg imøteser derfor et svar også på dette, samtidig som jeg håper hun kan kommentere noe nærmere det faktum at det for mange av MUL-landene ennå ikke er iverksatt nulltoll ved eksport til Norge.
Siri Frost Sterri (Høyre), 2001-03-28:
På slutten av denne debatten vil jeg understreke at den økende forståelsen av behovet for næringsutvikling og økonomisk vekst i u-landene også bør endre holdningen til handel. Vi trenger avtaler som forplikter i-landene til å redusere sine handelsrestriksjoner, avtaler hvor u-landene selv er helt sentrale avtalepartnere. Den norske Attac-bevegelsen vil sannsynligvis være å finne i Qatar i november, hvor WTO med sine 140 medlemsland skal holde sin neste forhandlingsrunde om friere verdenshandel. Men hvis organisasjonen skal gjøre det samme der som den bidrog til i Seattle, hvor Attac var i fremste rekke for å stanse WTOs forsøk på å få i gang en forhandlingsrunde, gjør de det stikk motsatte av hva u-landene selv ønsker. Jeg har tidligere sitert Bangladesh" industriminister Tofail Ahmed. Han sa også under FN-seminaret i Oslo at protestbevegelsen i Seattle bidrog til å bremse det viktigste aspektet ved globaliseringen, nemlig å åpne markedene for varer fra utviklingslandene. Fortsatt og økt proteksjonisme blir resultatet når forhandlingsløsningene uteblir i internasjonale organisasjoner som WTO. Regjeringen har gjennom denne debatten fått anledning til å vise om den ønsker å se norsk handelspolitikk i sammenheng med utviklingslandenes behov for markedsadgang. Svaret så langt er noe nølende. Høyre mener at Norge må ta u-landenes parti. Norge smykker seg med å være verdensmester i direkte pengebistand pr. innbygger til de fattige landene. En helhetlig og solidarisk utviklingspolitikk må innebære at Norge gjør som EU og åpner vårt marked for u-landsvarer. Jeg vil til slutt komme med et lite sitat fra en artikkel i Aftenposten den 21. mars, av Nobelinstituttets direktør Geir Lundestad: «Vi bør lytte til utviklingslandene selv. De fleste vil ha mer frihandel fra de rike lands side, ikke mindre. Utviklingshjelp kan være vel og bra. Det er imidlertid langt viktigere at utviklingslandene får eksportere på de områder hvor de tross alt er konkurransedyktige, enten dette er innenfor jordbruk, tekstiler eller stål.» Han avslutter artikkelen sin på følgende måte, som jeg synes bør gå med klar adresse til Senterpartiet og det bidraget de har levert i denne debatten: «Mange av globaliseringens kritikere står egentlig for en proteksjonisme som vil skade u-landene.»
Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Jeg tror at denne interpellasjonen mer er et uttrykk for forskjell i strategisk tenkning enn forskjeller i hva vi ønsker å oppnå. Interpellanten ønsker økt handel med de fattigste landene, og det er et ønske som nok deles av alle i denne sal. Det er Høyres oppfatning at fri handel og et åpent marked i seg selv skaper løsninger og framgang. Det er ikke alle som er enig i det. Det er vår oppfatning at visse grunnleggende forhold må være på plass for at dette skal fungere, og at det ikke bare skal fungere til kapitalens og eiernes beste, men også til beste for folkene i disse landene. Vi må ikke stille oss slik at de fattigste landene gjennom de gunstige handelsbetingelsene de skal ha, blir en slagmark for kapitalinteresser som i sin iver etter å utnytte disse betingelsene ikke bidrar til utvikling i landene, men kanskje tvert imot utarmer både naturressurser og arbeidskraft. Det må heller ikke bli slik at disse landene ufrivillig blir transittland for varer som fører til verdiskaping et helt annet sted enn i de landene vi nå har vår interesse rettet mot. Når enkelte partier hevder at vi kan redusere vår økonomiske bistand nå, og at dette vil bli dekket opp gjennom å bedre vilkårene for handel, er det et eksperiment som jeg ikke tror har særlig stor sjanse til å lykkes. Den økonomiske bistanden skal være med på å sette fattige land i stand til å delta i verdenshandelen på en solid og vedvarende måte. Et godt fundament må være helsevesenet, utdanningen, infrastrukturen naturligvis og myndighetenes kontroll med kriminalitet, som eksempelvis korrupsjon. Alt dette er en forutsetning for at disse landene selv skal kunne bestemme sin utvikling og ikke være i den situasjon at det er andre kapitalinteresser som styrer og bestemmer utviklingen i dette landet. Så må jeg få lov til å si at jeg har stor glede av at Høyre nå tar opp dette spørsmålet, men det er ikke slik at dette er en kamp som Høyre har kjempet heroisk for i lang tid. I juni i fjor – det er ikke så veldig lenge siden – sa Høyre at man måtte regulere importen av landbruksprodukter fra MUL-landene. Slik at det er nok en erkjennelse som har kommet helt i det siste.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2001-03-28:
Det er bra at Stortinget blir invitert til debatt om u-landshandel. Utfordringen er for det første at det antas at u-landene taper dobbelt så mye i inntekter på tollbarrierer som de mottar i bistand, og at avvikling av alle tollsatser ville medføre 14 pst. økning i eksportinntektene for Afrika sør for Sahara og i deres BNP. Og så en tankevekker til, et stort paradoks: Vestlige industriland subsidierer sitt landbruk med 30 milliarder US-dollar mer enn hele Afrikas BNP til sammen. Det er et ganske stort paradoksalt tall, som bør være en tankevekker for oss alle. Men hva har vi så gjort? Sentrumsregjeringen fremla en omfattende strategi for næringsutvikling i Sør og la opp til økt satsing på tre områder: internasjonale rammevilkår på investerings- og handelssiden, styrking av u-landenes posisjon i så måte i WTO, bistand og markedsadgang. Vi foreslo også i forbindelse med budsjettet for 2000 å avvikle alle tollbarrierer eller kvoter på tekstiler for MUL-landene. Så har vi hatt en debatt i forhold til landbruksimporten, og det er ingen tvil om at vår GSP-ordning til nå, frem til EUs forslag nå ble fremlagt, har vært meget omfattende og offensivt i forhold til andre land vi kan sammenlikne oss med. EU har nå faktisk fulgt etter Norge, og de har passert oss litt på målstreken med en ordning med tollfrihet for alle varer. Det som er viktig i denne sammenheng, er å støtte opp under det som jeg forstår statsråden nå signaliserer, nemlig en gjennomgang av det handelsrelaterte rammeverket i forhold til u-landene. Jeg synes det er positivt at en vil gå gjennom det og se hva en eventuelt kan gjøre mer fra Regjeringens side. Jeg er også enig i den helhetlige tilnærmingen som statsråden legger opp til, nemlig at både bistand, støtte til næringsutvikling og økt handels- og markedsadgang er viktig samtidig. Samtidig er jeg skuffet over at jeg har fanget opp noen signaler om at den avbindingslinjen som i hvert fall den foregående regjering la seg på når det gjaldt norsk støtte til Verdens Matvareprogram, ser ut til å ha vært snudd av den regjering som nå sitter, og jeg imøteser, ikke minst ut fra debatten etter den britiske utviklingsministers forslag om full avbinding, hvilken debatt som da kan komme her i Stortinget. For også dette henger sammen. Det nytter ikke å lage en «quick fix» i forhold til u-land og handel og markedsadgang. De vil ikke automatisk kunne utnytte markedsadgangen, og det tror jeg erfaringene våre fra 1995-1996 viser. De fleste MUL-land har fått markedsadgang til Norge gjennom full tollfrihet, minus tre vareslag, og man har ikke klart å benytte det. Det viser hvor viktig det er at vi har et offensivt grep for å hjelpe utviklingslandene til å utvikle et diversifisert næringsliv, til institusjonell utbygging, til utdanning, kompetanse og til å lage eksportlinjer fra deres produksjon og til Norge, slik at markedsadgangen kan utnyttes. Det dreier seg ikke om «trade not aid», det dreier seg om «trade and aid».
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-03-28:
Interpellanten reiser et viktig og relevant spørsmål: Hvordan skal vi bidra til velstand og utvikling i de fattige land gjennom økt handel, og hva foretar Regjeringen seg med dette? Samtidig som Norge aldri har gitt flere milliarder i bistand har vareimporten fra de aller fattigste land vist en synkende tendens eller stagnert. Jeg skal komme inn på matproduksjon spesielt, der en del land er helt avhengig av å eksportere for å hente inn valuta og kunne bygge seg opp. Til Dagens Næringsliv 22. januar i fjor uttalte daværende stortingsrepresentant og nåværende statsminister, Jens Stoltenberg, følgende: «Den rike verden kan ikke fortsette å ødelegge u-landenes landbruk ved å dumpe sin overproduksjon.» Fremskrittspartiet er helt enig i statsministerens uttalelser. Når vestlige land, inkludert Norge, dumper kjøtt og andre landbruksprodukter i verdensmarkedet for å støtte opp om eget landbruk, bidrar ikke det til at sultende mennesker kan spise mye og billig indrefilet. Det som skjer i en del u-land, er at man selger kjøtt fra kvegdriften, som er dyre kalorier, og for pengene kjøpes ris og korn, som er billige kalorier. Dumpes kjøtt fra vestlige land i en viss utstrekning, blir u-landenes kjøttproduksjon lavt priset i markedet. Da får de problemer med å brødfø seg selv samt å øke sin levestandard. Det virker ikke som om Regjeringen har forstått dette, for den bedriver ren proteksjonisme innenfor matvaresektoren. Hvor blir det av solidariteten og rettferdigheten overfor den tredje verden? Vi gir tosifrede milliardbeløp i bistand, men nekter disse landene å selge sine produkter når de kan konkurrere på pris og kvalitet. Ikke minst med Norges vanlige omsorg for utviklingslandenes skjebne burde Regjeringen være klar til å gi omfattende innrømmelser på landbruksområdet. Men her er vi blant verdens gjerrigste, uavhengig av de uttalelser statsråden har kommet med i dag. Vi importerer riktignok litt storfekjøtt – svært begrensede kvoter – fra Botswana, Namibia og noen andre land, etter den såkalte MUL-ordningen. Men det blir ren symbolpolitikk. Og det stopper ikke her. I 1999 dumpet Norge 19 000 tonn sterkt subsidiert og prima storfe- og svinekjøtt til gi bort-priser i verdensmarkedet, delvis i konkurranse med den tredje verden, som ikke har anledning til å være med i en konkurranse om å gi mest subsidier. Skal Regjeringen få troverdighet i bistandspolitikken, er man nødt til å gjøre noe med matimporten og ta belastningen med å sette norske matprodusenter under større press. Det er tvingende nødvendig å gi u-land adgang til det norske markedet.
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 2001-03-28:
Som flere har sagt, er det et viktig tema interpellanten har tatt opp, og initiativet ville selvsagt ha vært enda mer prisverdig dersom dette hadde vært ledd i et helhetlig og genuint engasjement til fordel for de fattige land. For Høyre må finne seg i å bli minnet om at partiet f.eks. ved budsjettbehandlingen i fjor høst foreslo kutt i den norske bistanden på hele 2,7 milliarder kr, og dette som en delfinansiering av Høyres forslag om skattelette. Og jeg blir litt provosert når interpellanten sier at det er andre i denne salen som bør ha grunn til å ha en flau smak i munnen. Et parti som finansierer skattelette med bistandskutt og kutt i sykelønnsordningen, burde kanskje tenke litt annerledes når det gjelder det spørsmålet. Ellers må jeg si at jeg er litt overrasket over en del synspunkter som er kommet fram i debatten. Da tenker jeg på de erfaringer vi har høstet gjennom de siste månedene når det gjelder internasjonal handel med matvarer. Det er synd, og det er litt alvorlig hvis det ikke er en erkjennelse av at handel med matvarer ikke kan settes i samme kategori som f.eks. andre industrivarer som tekstiler og klær, det er litt urovekkende hvis det fortsatt er slik at dette behandles og vurderes som nærmest ensartede vareslag. De handelsmessige rammer fastsettes i stor grad gjennom WTO-forhandlingene, og det er viktig at Norge i WTO-sammenheng tar hensyn til eksportprodukter som er av særlig interesse for utviklingslandene. Både WTO-reglene og de nasjonalt betingede rammevilkår må ta særlig hensyn til de minst utviklede landenes behov for særordninger og det vi kan kalle for positiv forskjellsbehandling. Her har Norge, som statsråden var inne på, vist vilje både til å avvikle kvoter og til å gjennomføre tollreduksjoner. Jeg vil understreke betydningen av sammenheng og konsistens i norsk handelspolitikk i forhold til den nasjonale politikken. Statsråden nevnte konkret en sak, nemlig strutsesaken. Problemet her er at arbeiderpartiregjeringen gjennom tid har gitt det vi kan kalle «doble budskap», ved først å gi helhjertet økonomisk støtte, bl.a. gjennom BU-midlene, til å satse på nye næringer, og så i neste omgang – når næringene har blitt etablert og en har kommet i gang og har vunnet over barnesykdommene – er en villig til å åpne fullstendig for import, med den nødvendige konsekvens at alle de som har satset på denne næringen, faktisk er nødt til å gi opp fordi de kort og godt går konkurs.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2001-03-28:
Representanten Frafjord Johnsons avslutningsuttrykk, «trade and aid», synes jeg er et godt uttrykk for å ta de steg som interpellanten i denne saken egentlig ønsker å ta fatt på. Det handler jo om en situasjon hvor det samtidig kanskje må være mest snakk om oppbygging av kompetanse i de underutviklede nasjonene, samtidig som vi er nødt til å ta ord som markedssituasjon og kommersialisering i bruk, for disse momentene henger så veldig nøye sammen, og det samtidig som verden er i en situasjon hvor vi ser at velstandskløften mellom de rike og de fattige land øker hver bidige dag. Da er det forunderlig også i dag å registrere at Senterpartiets talsmann, Johan J. Jakobsen, igjen har en dag med vond smak i munnen og velger polemisk å ta fatt i interpellanten og hevder at Høyre har som motivasjon å kutte i bistandsarbeidet for å finansiere behovet for økt skattelette. Det sier altså representanten for et parti som hver bidige dag gjør alt for å hindre at nettopp et av verdens rikeste land skal komme i en situasjon hvor vi kan kjøpe de eneste produktene som de underutviklede land har å selge til den rike nasjonen Norge. Det er etter min oppfatning grunn til å ha en vond smak i munnen når man har den slags innfallsvinkel til de spørsmålene vi tar fatt på, som interpellanten prisverdig har gått løs på, for det blir rett og slett meningsløst hvis man skal bruke anledningen i dag til å måle vår samvittighet etter hvor flinke vi er politisk til å gi støtte gjennom bistandsbudsjettet målt i forhold til prosentandel av bruttonasjonalprodukt. Det er ikke den veien vi kan og bør gå – når vi bygger opp internasjonale handelshindringer, og når USA produserer 30 pst. mer mat enn nasjonen har behov for, og EU gjør det samme. Hvor mye vi produserer mer enn vi har behov for i Norge, vet jeg ikke, men vi ligger antakelig på linje med det de underutviklede land har å komme på banen med. Det det handler om, er å gi u-landene en markedssituasjon som gjør at investorer kan gå inn og utvikle landene. De må ha et marked å selge sine produkter til. Det er den eneste farbare veien vi kan gå. Jeg tror det er nødvendig i denne sammenhengen at også norsk bistandspolitikk og aktørene rundt norsk bistand, går i seg selv og evaluerer resultatene. Samtidig som vi øker vårt bidrag, ser vi at handelen inn til landet går dramatisk ned. Det er en beklagelig utvikling.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-03-22:
Eg vil fremja forslag om at den bygnings- og tomtemassen som Posten BA legg ut for sal, kan nyttast til ikkje-kommersielle bustader for unge i etableringsfasen.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-03-22:
Senterpartiet er med i det fleirtalet som tilrår at den nye budsjettreforma blir vidareført. Eg finn det rett å koma med ein kort merknad frå vår side. Den er knytt til eitt punkt, nemleg dei politiske prosessane i budsjettarbeidet og det rommet som det etter vår meining framleis er for ei klår forbetring. Eg viser i så måte til min merknad i innstillinga frå evalueringsutvalet. Lat meg berre ganske kort seia at vi er spesielt opptatt av at høyringane, som er meint å inngå som ei viktig informasjonsutveksling mellom Stortinget og publikum, skal varetakast. Frå Budsjettreformutvalet i førre perioden er dét understreka som den motekspertisen det skal vera, som den moglegheita ein her har til å få fram andre sider i forhold til den ekspertisen som er knytt til Regjeringa. Vi meiner då at her bør det framleis arbeidast for at det i tid blir lagt eit løp for høyringane som gjer at dei ulike instansane har moglegheit til å koma med innspela sine på eit så tidleg tidspunkt at Stortinget òg har reell moglegheit til å vurdera dei innspela som kjem. Det føreset eit spesielt løp i tid. Det føreset òg ein god kontakt mellom finanskomiteen og dei ulike fagkomiteane. Eg synest det er viktig å understreka det òg, fordi her har det frå før vore kontakt mellom dei ulike budsjettfasar elles i året mellom ulike organisasjonar og dei ulike fagkomiteane. Det er ikkje tradisjon for at f.eks. FFO sine synspunkt blir tatt vare på i finanskomiteen på same måten som den tradisjonen som ligg føre i forhold til høyring i sosialkomiteen og andre komitear. Det går an å ta vare på det meste av dette gjennom det ansvaret som den enkelte partigruppa har. Vi meiner òg at Presidentskapet og finanskomiteen har eit spesielt ansvar i forhold til det opplegget som blir lagt for budsjettprosessen, og vi vil oppmoda om at Presidentskapet og finanskomiteen frå hausten av i samspel syter for at så skjer.