Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2003-04-10:
La meg først få si at Norge har en svært god boligdekning, og kanskje er et av de landene som har best boligdekning i hele Europa. 1995-tall viser at til landets 4,5 millioner innbyggere har vi nærmere 1,9 millioner boliger, og det gir altså en boligdekning på 2,3. Videre bygges det 20 000–25 000 boliger pr. år. Det har tidligere vært hevdet at vi skulle kanskje bygge 27 000 boliger pr. år, men dette har endret seg. Det har vært nye utredninger som viser at det kanskje er nok med 17 000 boliger pr. år. Så boligdekningen er slett ikke så dårlig som enkelte prøver å gi inntrykk av, og det takket være et fritt boligmarked. Videre er det slik at vi i Norge har 250 000 boliger som har potensial for kjeller- eller sokkelleilighet. Ved å stimulere private boligeiere til å lage slike leiligheter vil man altså få tilgang på enorme mengder mindre boenheter. Det er altså ingen boligmangel i Norge som tilsier at det er behov for en statlig husbank. Det er videre på sin plass å nevne at det er foretatt beregninger som viser at for en nybygd gjennomsnittsbolig utgjør en stor andel av den totale prisen skatter og avgifter. Så dersom man ønsker et høyere nivå på boligbyggingen her i landet, kunne man kanskje redusere skatte- og avgiftsnivået. Dette er tiltak som ville gi unge og vanskeligstilte en større økonomisk handlefrihet på boligmarkedet. Det er heller ikke riktig å si, slik sosialistpartiene prøver å framstille det, at vi ifølge NOU 2002:2 har 7 800 bostedsløse, og at dette er et problem som bare kan løses med økt boligbygging. For det er slik at bostedsløse ikke er noen ensartet gruppe som alle er uten enhver form for bolig. Det er faktisk slik at 60 pst. av de bostedsløse har rusproblemer og psykiske lidelser, lidelser av en slik art at de ikke har evne til å opptre i det ordinære boligmarkedet, de har heller behov for institusjonsplass. Dette understøttes av en rapport fra Byggforsk fra 1997 som forteller at bare en tredjedel av landets bostedsløse har et reelt behov for egen bolig. Resten har altså så store tilleggsproblemer at de har behov for oppfølging av et tjenesteapparat eller behov for en institusjonsplass. Dermed blir det feil å hevde at det høye tallet såkalte bostedsløse er uttrykk for at det bygges for få boliger her i landet. Fremskrittspartiet er spesielt opptatt av å føre en boligpolitikk som gir mulighet for vanskeligstilte til å skaffe seg en bolig, og at de med lav egenkapital skal ha mulighet til å etablere seg i boligmarkedet. Fremskrittspartiet mener at Statens Husbank er i ferd med å utspille sin rolle som en bank for boligfinansiering i det ordinære boligmarkedet. Statens Husbank ble opprettet i en tid da lånemulighetene var mer utilgjengelig for mange, og dessuten var Husbankens rentenivå svært gunstig i en årrekke. Dette gjorde Husbanken aktuell for mange med lave eller vanlige inntekter. Av disse grunner hadde Husbanken den gangen en viktig boligpolitisk rolle å spille ved at det var lettere for mange å få lån i Husbanken enn i andre banker, og Husbanken var altså et viktig virkemiddel i den sosiale boligpolitikken som ble ført etter krigen. I dag er den boligsosiale betydning blitt sterkt redusert. Tilgjengeligheten i det private boliglånemarkedet er blitt vesentlig styrket de senere årene. Dessuten er det heller ikke lenger, slik som tidligere, noen umiddelbar rentefordel knyttet til det å oppta lån i Husbanken. Jeg vil få vise til en undersøkelse utført av ECON Senter for økonomisk analyse som viser at Husbanken ikke lenger er et avgjørende redskap for nivået på boligbygging her i landet. På denne bakgrunn mener Fremskrittspartiet at det bør vurderes å omdanne Statens Husbank fra en generell boligbank til en bank for finansiering av mer ekstraordinære typer sosial boligbygging, som det altså er vanskeligere å finansiere og realisere gjennom det ordinære private bank- og finansieringssystemet, f.eks. også skoler, barnehager, omsorgsboliger, sykehjemsplasser osv.