Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2002-11-14:
Jeg er glad for at et bredt flertall i innstillingen uttrykker tilfredshet med den informasjonen Stortinget årlig mottar fra Regjeringen om Norges forhold til de multilaterale finansinstitusjonene gjennom budsjettet, St. prp. nr. 1, og rapporteringen i forbindelse med kapitalpåfylling av Det internasjonale utviklingsfondet – IDA – og de regionale fondene. Jeg merker meg også positivt at en legger til grunn at Regjeringen gjennom årene har vært opptatt av nettopp de problemstillingene som man i dag påpeker og fokuserer på i Dokument nr. 8:128, nemlig den sosiale dimensjonen i utviklingsprosessen. Folk skal bli hørt, sa representanten Jacobsen, og nettopp derfor har Regjeringen støttet SAPRIN-nettverkets arbeid og har siden 1997 bidratt med over 10 mill. kr til denne prosessen. Det vil jeg understreke, for det betyr at vi ønsker folkelig deltakelse, oppmerksomhet og engasjement rundt bankens politikk. Det betyr også at vi har stilt opp i forhold til nettopp dette nettverkets arbeid. Uavhengig av hva en måtte mene om den såkalte SAPRIN-rapporten og de vurderinger som legges til grunn i Dokument nr. 8-forslaget, er det viktig med en kritisk debatt omkring en så sentral utviklingsinstitusjon som Verdensbanken – en institusjon som har meget stor betydning for situasjonen i mange fattige land. Jeg er derfor også glad for at flertallet i innstillingen ber om en nærmere redegjørelse for nettopp problemstillingene som reises i Dokument nr. 8-forslaget. Jeg ser fram til å kunne etterkomme denne anmodningen i forbindelse med proposisjonen om den trettende kapitalpåfyllingen av IDA, som Utenriksdepartementet tar sikte på å legge fram i løpet av november. Jeg håper også at Stortinget vil benytte anledningen til en aktiv og offensiv debatt om Verdensbankens politikk og de multilaterale finansieringsinstitusjonene. Her vil vi også redegjøre nærmere for spørsmål i forbindelse med Norges arbeid gjennom Verdensbankens styrende organer generelt og i tilknytning til konsekvensene av strukturtilpasningsprogrammene spesielt. Jeg vil med andre ord også komme inn på en god del av de problemstillingene som mindretallet reiser i sine merknader i denne innstillingen. Det er grunn til å legge vekt på at disse spørsmålene er en del av departementets daglige arbeid i forhold til de multilaterale institusjonene. Den største utfordringen nå etter min vurdering er å sikre at politikkomleggingen i Verdensbanken blir gjennomført i praksis på landnivå, helt ut til at den fattige bonden merker forskjell. Jeg går ut fra at Stortinget ønsker å diskutere substansen i bankens politikk i forbindelse med framleggingen av IDA-proposisjonen, og i denne omgangen vil jeg derfor begrense meg til noen få spørsmål. Som utenrikskomiteen påpeker i sin innstilling, har flere forskningsmiljøer pekt på at SAPRIN-rapporten inneholder metodologiske og faktiske feil som medfører at det er problematisk å legge den til grunn for arbeidet i Verdensbankens organer. Det er avgjørende at en vurdering av strukturtilpasningsprogrammenes sosiale og økonomiske konsekvenser hviler på et solid faglig grunnlag. Da er det også større sannsynlighet for at man blir hørt og blir tatt seriøst, slik at det bidrar til endring i bankens politikk. Samtidig ønsker verken Norge eller banken å avvise rapporten som utgangspunkt for videre samarbeid med det sivile samfunnet. Regjeringen er innstilt på fortsatt å bidra til at så vel SAPRIN-nettverket som andre NGOer tas med i bankens videre arbeid. Det er også grunn til å understreke, siden dette har vært berørt i debatten i dag, at banken ikke har brutt samarbeidet med nettverket, og at den nylig har understreket sin vilje til fortsatt samarbeid med representanter for nettverket på landnivå. Bankens ledelse er med andre ord svært opptatt av hvordan erfaringene fra SAPRIN-prosessen kan følges opp videre. Jeg ser fram til å komme nærmere inn på disse spørsmålene i tilknytning til framleggelsen av IDA-proposisjonen. Helt avslutningsvis: Representanten Jacobsen var inne på fattigdomsreduksjon som det nye «catch»-ordet i internasjonal sammenheng. Jeg kan da understreke at i norsk utviklingspolitikk er det faktisk fattigdomsbekjempelse som er ambisjonen, og den er også høyere, og det er reflektert i handlingsplanen for bekjempelse av fattigdom, «Kamp mot fattigdom», som Stortingets representanter er kjent med. Der gjør vi også godt og grundig rede for vår politikk i bankens organer, men resten kan vi altså komme tilbake til i forbindelse med debatten om IDA-påfyllingen og Verdensbankens politikk i den sammenheng.