Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2003-04-01:
Denne saken gjelder bestemmelser i følgende lover: lov av 19. november 1982 nr. 66 om helsetjenesten i kommunenelov av 19. november 1982 nr. 68 om planlegging av helse- og sosialtjenesten i kommunenelov av 3. juni 1983 nr. 54 om tannhelsetjenestenlov av 13. desember 1991 nr. 81 om sosiale tjenester m.v. Tre regjeringer har nå på rekke og rad jobbet med forenklinger og fornyelse av offentlig forvaltning. Det startet med Bondevik I-regjeringen, som fremmet sitt forslag under betegnelsen «Et enklere Norge». Arbeidet ble videreført av regjeringen Stoltenberg, under headingen «Fornyelse av offentlig sektor», og føres nå videre av Bondevik II-regjeringen, med «Modernisering av offentlig sektor» som tittel. Som et ledd i dette arbeidet har det vært gjort forsøk på å gjennomgå statlig regelverk rettet mot kommunene, med sikte på å gi kommunene og fylkeskommunene større mulighet til å foreta egne prioriteringer. Komiteen er enig i at egne planleggingshjemler i særlover fjernes, slik at samfunns- og arealplanlegging i kommunene og fylkeskommunene i utgangspunktet skjer gjennom plan- og bygningslovens systemer. Komiteen sier seg derfor enig i at lov av 19. november 1982 nr. 68 om planlegging av helse- og sosialtjenester i kommunene oppheves. Det er noen som har gått imot dette, bl.a. fylkeslegen i Nordland. Argumentasjonen for å gå imot en del av disse planleggingsreglene er at dagens regler bidrar til å tydeliggjøre og presisere den plikt som følger av ansvaret for tjenestetilbudet. Komiteen kan se dette argumentet, men mener at de kommunale myndighetene likevel vil være seg bevisst ansvaret, og dialogen med statlige myndigheter og prioriteringer som gjøres sentralt, må følges opp og understøtte dette ansvaret. I den sammenheng er det viktig, sier en samlet komite, at kommunene gis ressurser og økonomiske rammevilkår som kan skape et godt og ansvarlig tjenestetilbud. Komiteen slutter seg til endringene i kommunehelsetjenesteloven § 1-4 første ledd og § 1-3 fjerde ledd, slik at helsetjenestene ved primærnæringene i kommunene fortsatt omfattes av loven. Komiteen slutter seg også til endringen av § 1-3 femte ledd og forutsetter at behovet for utbygging av sykehjem også betinger planlegging, selv om det ikke står i planleggingsloven. En samlet komite støtter også endringene når det gjelder planbestemmelsene som er foreslått endret i tannhelsetjenesteloven. Men vi understreker at endringene innenfor dette området er av en slik art at de faller inn under forvaltningslovens regler. Det gjelder bl.a. bestemmelser om en del forhold som følger av fylkeskommunens vedtak. Vi ønsker å påpeke at klageadgangen ikke må svekkes, og at avgjørelser som det kan klages over, ikke må innskrenkes. Vi mener også at det fortsatt må være et planmessig arbeid innenfor offentlig tannhelsetjeneste, og at det er viktig med samarbeid og samvirke med de privat praktiserende innenfor tannhelsetjenesten. Komiteen støtter å oppheve § 7-5 første ledd annet punktum i sosialtjenesteloven, men vil understreke behovet for at etablering og drift av boliger med heldøgns omsorgstjeneste fortsatt forutsetter planlegging, i likhet med ved utbygging av sykehjemssektoren. Komiteen støtter også en opphevelse av § 3-1 i kommunehelsetjenesteloven når det gjelder at kommunestyret skal fastsette organisasjonsform og ledelse for helsetjenestene, men en samlet komite understreker at ansvarlig organisering og fastsettelse av lederansvar fortsatt må gjelde i minst like stor grad som i dag. Vi påpeker at dette med god organisering og et klart ledelsesansvar kombinert med god kompetanse er av de viktigste forutsetninger for god helse- og omsorgstjeneste. Dette vil saksordføreren også kommentere. Jeg tillegger at det da er viktig at kommunene har tilstrekkelig med ressurser for å få dette til. Komiteen er fornøyd med at departementet ikke endrer bestemmelsene når det gjelder opplæring og etter- og videreutdanningsforhold, og mener at det der er viktige argument som kommer som innvendinger i høringsuttalelsene. Så deler komiteen seg når det gjelder ønsket om å oppheve kapittel 3 i tannhelsetjenesteloven. Et mindretall bestående av Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet mener at det er viktig å opprettholde de krav som dette kapitlet omhandler når det gjelder organisering og fordeling av ressurser. Vi mener også at siden fylkeskommunene har det fortsatte ansvar når det gjelder tannhelsetjenesten, bør de ha et lovverk som samordner dette. Det samme mindretall, Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet, ønsker ikke å endre kravene når det gjelder kvalifikasjonskrav for personell i kommunehelsetjenesteloven. Vi slutter oss til de høringsmerknader som kommer fra bl.a. LO og Fellesorganisasjonen for barnevernspedagoger, sosionomer og vernepleiere, og understreker at det må ansettes personell med de nødvendige kvalifikasjoner for å sikre brukerne kvalifisert hjelp. Dette er veldig viktig etter mindretallets mening. Hvis man ikke skal stille slike krav til kommunene, hvordan kan da kommunene stille slike krav til private aktører innenfor pleie og omsorg og innenfor helsevesenet – private aktører som det synes å bli flere og flere av, ut fra det flertall som er i denne sal når det gjelder å slippe slike til? En opphevelse av denne loven fører etter mindretallets mening til betenkelige situasjoner. Det er noen flere punkter som jeg ønsker å komme tilbake til, og som komiteen har delt seg på. Jeg regner med at det andre flertallet vil redegjøre for sine merknader.