Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2011-10-04:
Terroraksjonane den 22. juli rysta oss alle. Vår gode statsminister sa det slik i denne sal 3. august: «Kartet ble sprengt, kompasset skutt i filler.(…) Men det norske folk fant fram.» (…) Me har gjennom oppveksten fått med oss verdiar som gjorde at da det var som mørkast, valde me ikkje hat og hemn, men derimot hjartelag og varme. Me i Kristeleg Folkeparti meiner det er viktig at framtidige generasjonar får desse verdiane med seg vidare. Me vil, som den nye formålsparagrafen i skulen seier, at «opplæringa skal byggje på grunnleggjande verdiar i kristen, humanistisk arv og tradisjon, slik som respekt for menneskeverdet og naturen, på åndsfridom, nestekjærleik, tilgjeving, likeverd og solidaritet». Eg trur det var nettopp desse verdiane han tenkte på og forstod viktigheita av, han som hadde opplevd og overlevd Holocaust, og som skreiv det tankevekkjande brevet etter 1945: «Kjære Lærer! Jeg er overlevende fra en konsentrasjonsleir. Jeg så det som intet menneske burde være vitne til: Gasskamre bygd av dyktige ingeniører. Barn gasset i hjel av velutdannete leger. Spedbarn drept av erfarne sykepleiere. Kvinner og deres babyer skutt og brent av mennesker med eksamener fra gymnas og universitet. Jeg er blitt skeptisk til utdannelse. Min bønn er: Hjelp elevene dine til å bli menneskelige. Ditt arbeid må aldri produsere lærde monstre, dyktige psykopater, velutdannete eichmanner. Lesing, skriving og regning er viktig bare hvis det tjener til å gjøre våre barn mer menneskelige.» Skotsalvene som blei fyrte av på Utøya, fortalde oss at vondskapens akse ikkje er ein plass langt borte, men inne i menneskesinnet. Det som skjedde, har skjedd før. Det kan dessverre òg skje igjen. Men det er vårt oppdrag å hindre at det skjer. Derfor er det viktig med beredskap, men det er òg viktig med verdiformidling. Det er vår største utfordring i etterkant av 22. juli. Eg vil òg i denne korte innleiinga seie noko om det eg sakna sterkt i trontalen. Det er slik at meir enn 70 000 barn lever med vedvarande fattigdom i Noreg. Samanlikna med treårsperioden 2004–2006 er det 6 500 fleire barn som no lever i fattigdom. Eit arbeidsliv som inkluderer alle, er det beste verkemidlet mot fattigdom. Gode velferdsordningar og eit sosialt ansvarleg skattesystem bidreg til relativt avgrensa inntektsforskjellar i Noreg samanlikna med mange andre land, men dette aleine løyser ikkje fattigdomsutfordringa. Det er behov for betre og sterkare målretta tiltak, og den offentlege innsatsen for å betre livssituasjonen til mange enkeltpersonar må forbetrast. Tiltak for inntektssikring og arbeidsretting, tiltak for betre levevilkår og tiltak for sosial inkludering av barn og unge er viktige område me er nøydde til å sjå på. Regjeringa har lykkast relativt godt med den daglege drifta av landet. Oljelandet Noreg seglar så langt trygt gjennom økonomisk turbulent farvatn. Det som manglar, er ein tydelegare kurs på enkelte område. Eg meiner fattigdom er eitt av dei. Eit anna er klimapolitikken. 16. januar 2008 inngjekk Kristeleg Folkeparti, Høgre og Venstre eit forlik med regjeringspartia om klimapolitikken. Klimaforliket var ei bestilling til regjeringa med eit solid fleirtal bak seg i Stortinget. Det blei vedteke ambisiøse mål om nasjonale utsleppsreduksjonar. Regjeringa fekk eit klart mandat til å handle. I dag, snart fire år seinare, er utsleppa høgare enn nokon gong. Regjeringspartia kranglar internt om kva tiltak som skal setjast i verk. Aftenposten skriv at no diskuterer ein kutt i utsleppsmåla heller enn korleis me skal redusere klimagassutsleppa. Dette er saker me er nøydde til å fokusere på.