Bente Stein Mathisen (Høyre), 2014-02-13:
Jeg vil også takke interpellanten for å ha tatt opp et utrolig viktig tema. Samtidig er det – som flere har sagt her – viktig at vi ikke stigmatiserer alle dem som sliter med psykiske helseutfordringer. Vi har alle en psykisk helse, og flere av oss vil møte på utfordringer der en gang i løpet av livet. Kommunene har fått mange og store oppgaver de siste årene. Det har vært mange store reformer. Vi har ansvarsreformen, som kom for over 20 år siden, vi har hatt psykiatrireformen, som var mellom 1998 og 2008, og nå Samhandlingsreformen, som kom i 2012. Det er vel ingen hemmelighet at de samme kommunene som har fått nye oppgaver, kanskje opplever at ikke alle midler og ressurser har fulgt med de nye oppgavene de har fått. Særlig gjelder kanskje det den stille reformen som en del opplever i disse dager, at Samhandlingsreformen også har begynt å gjelde i psykiatrien. Det er et stort press i mange kommuner med utskrivningsklare pasienter som venter på bolig og oppfølging ute i kommunene. Det er viktig at alle de aktørene som har ansvar for alvorlig psykisk syke med voldsrisiko, jobber tett og godt sammen. Det gjelder politi, det gjelder alle nivåene i en kommunehelsetjeneste, og det gjelder spesialisthelsetjenesten. Det må ikke være sånn at de organisatoriske hindrene gjør oss maktesløse. Vi vet at en person som er vurdert til å være utskrivningsklar i psykiatrien den ene dagen, neste dag kan ha behov for spesialisert behandling og oppfølging i psykiatrien igjen. Så fort kan det faktisk skifte. Det har mye med en friere rammebetingelse når man kommer ut i kommunen å gjøre, og ikke minst tilgang til rus, som gjør at adferden og helsetilstanden brått kan endre seg. Dette er en stor utfordring for dem som har ansvar for å følge opp og gi tjenester i kommunehelsetjenesten. Derfor er samhandling og samarbeid utrolig viktig, og der må man bli bedre. Kommune, politi og spesialisthelsetjenesten må faktisk innse at personer som har en alvorlig psykisk lidelse i kombinasjon med rus og voldsrisiko, er et felles ansvar, og arbeidet med å få til bedre samhandling må intensiveres. Det er viktig å forebygge alvorlige hendelser – vi leser stadig om dem. De alvorlig syke trenger å bli ivaretatt på en bedre måte. De som er naboer, pårørende og i nærmiljøet, må kunne føle seg trygge. Jeg er glad for at regjeringen er tydelig på at veksten i helsebudsjettene nå skal være større innen psykisk helse og rus enn i somatikken. Det er et tydelig signal til helseforetakene, som har nedprioritert dette mye de siste årene. Jeg er glad for at statsråden vil ta tak i denne vanskelige utfordringen når det gjelder dem – det er ikke så mange, heldigvis – som faller mellom stolene. Det er viktig, og det handler både om helse og juss, så jeg er også glad for at han sier at han der vil samarbeide med justisministeren for å finne ut og se på hva man kan gjøre for de alvorlig psykisk psyke som selv ikke innser at de trenger å motta behandling og oppfølging, og takker nei til gode, forebyggende tiltak. Her er det viktig å se det enkelte individs rett til frihet og å gjøre som man vil, i forhold til samfunnets behov for trygghet og beskyttelse. Jeg er glad for at regjeringen tar dette på alvor, og at det jobbes både på det forebyggende området og at man, når man opplever å ha alvorlige hendelser, skal evaluere disse skikkelig, slik at man kan lære av de feilene som gjøres, sånn at ikke ting skjer igjen.