Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2007-05-24:
På mange måter er dette en historisk dag – ikke bare det vedtaket vi gjør om CO2, men det er også historisk at vi har en såpass bred og god innstilling fra komiteen. Som saksordfører sa: Når en ser totaliteten og forslag til vedtak som vi inviteres til å vedta i dag, er det enstemmighet fra komiteens side, og slik vil det også bli i stortingssalen når endelig vedtak blir gjort. Det er en unik sak, fordi det er en samarbeidsavtale om håndtering av CO2 på Mongstad, og det er på mange måter et gjennombrudd. Her legger vi en skisse for hvordan vi skal utvikle et av de største prosjektene i Norge i framtiden i et miljømessig perspektiv og ta grep om en samarbeidsavtale mellom staten og et kommersielt selskap, for å få det inn i de riktige rammene. Jeg synes også det er veldig viktig at vi skisserer målsettinger. Vi har mål, og Regjeringen leverer i forhold til disse målene. Det er unikt. Jeg bet meg merke i hva Kvassheim sa da han prøvde å raljere over Soria Moria-erklæringen. – Jeg tror han brukte Sem-erklæringen litt feil også. Vi er kommet to år på vei, og her er det et prosjekt. Vi begynner nå aktivt å levere, og staten går aktivt med. Vi går med fordi vi står overfor en av de største utfordringene på miljøsiden, nemlig håndtering av CO2. Håndteringen av CO2 må ses ikke bare i et nasjonalt perspektiv, men i et internasjonalt perspektiv i aller høyeste grad. Det er derfor dette prosjektet blir lagt merke til ute i Europa og i verden ellers. Vi sitter nemlig nå i førersetet. Vi kan få til et framtidsrettet prosjekt – vi ikke bare kan, men skal få det til. Dermed kan vi feste tillit til dette framover i tid. Jeg tror også det er viktig for Norge som stor eksportnasjon av fossile brensler at vi tar både etisk og moralsk ansvar ved å sette oss i førersetet på dette området. Når jeg sier at vi leverer: Det har vært mye snakk om budsjett i denne sammenhengen. Men også i siste budsjett, i inneværende års, og også det som er kommet nå i revidert, vrir vi egentlig budsjettene i den retningen vi vil ha dem for å få disse prosjektene tidligst mulig på plass. Så man kan stole på myndighetene og på at vi påtar oss forpliktelser her, både innen forskning og innen utvikling. Jeg må også si at det er et paradoks i denne saken. La meg sitere fra siste side i innstillingen, der et stort mindretall i komiteen sier: «(…) og at Regjeringen aktivt må arbeide for å selge ned statens andel. Økt privat eierskap vil være med på å bidra til å kvalitetssikre at de tekniske og teknologiske valg som gjøres, blir mest mulig tilpasset et fremtidig eksportmarked for CO2-renseanlegg.» (…) Jeg må si at jeg stiller meg litt undrende til de formuleringene som er brukt her av opposisjonen, at man signaliserer at man skal tone ned statens engasjement i denne saken, at vi skal kommersialisere maksimalt og fraskrive oss statlig ansvar. Vi skal få det ut på markedet, markedet skal håndtere det. Nei, det vil ikke vi. Det er viktig at staten her sitter i førersetet og viser vei sammen med et selskap. En slik avtale er det derfor maktpåliggende å få til. Helt til slutt savner jeg litt det miljømessige perspektivet i debatten. Som statsråden var inne på, regner vi med – og all forskning viser – at over 80 pst. av det globale energibehovet i 2030 vil dekkes av fossile brensler! Det synes jeg er det aller viktigste. Det er egentlig i dette perspektivet vi må se det vi gjør – når vi ser de store utfordringene vi har med å håndtere utslippene av CO2 i verden. Vi må ha flere slike prosjekter på plass. Vi må ha norsk teknologi inn i slike prosjekter for å utvikle denne nye framtiden som vi på mange måter tar det første skrittet inn i med de vedtakene vi gjør i dag.