Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 1999-03-02:
Dokument nr. 1 er etter mitt syn et av de viktigste dokumentene som Riksrevisjonen legger fram for Stortinget. Ikke bare er det en gjennomgang av tidligere års regnskap og en synliggjøring av den faktiske regnskapsmessige revisjonen, men det er også en beskrivelse av problemer i de ulike statsetater som dokumenterer hvorfor enkelte regnskap ikke automatisk kan godkjennes. Ved siden av dette tar Dokument nr. 1 opp en del prinsipielle saker som går på hvordan Regjeringen følger opp de pålegg og intensjoner som ligger i stortingsmerknader, og de nødvendige tiltak som skal iverksettes for å møte framtidig samfunnsutvikling. Enkelte saksordførere vil vel gå inn på ulike punkter i Dokument nr. 1 i den påfølgende debatten. Jeg har bare lyst til innledningsvis å reise to spørsmål av mer generell karakter. Det første er spørsmålet som knytter seg til innføring av et nytt økonomireglement i staten. Jeg synes at det man får dokumentert gjennom Riksrevisjonenes antegnelser, og i og for seg gjennom det som synliggjøres av de svar som Finansdepartementet har gitt i forbindelse med spørsmål rettet til det om enkelte etater underlagt Finansdepartementet, viser at ambisjonsnivået for å få innført nytt økonomireglement i staten synes å være vel høyt, og at man har et vel stort hastverk med å få dette i orden. Slik som jeg kan lese dokumentene, er det åpenbart at det totalt sett i de ulike statsetater ikke finnes kompetanse nok til å utvikle de datasystemer som er nødvendige for at man skal få en trygg og god gjennomføring av nytt økonomireglement. Vi ser at ulike etater sliter med å få bygd opp de nye programmene, de nye systemene, og med å få tilført nok kompetanse til dem som skal være regnskapsførere, til at intensjonen i nytt økonomireglement kan ivaretas på en god nok måte. Derfor er det grunn til for oss alle å stille spørsmålet: Har vi hatt et for stort ambisjonsnivå ved det nye økonomireglementet, og har vi gitt oss selv for korte frister i forbindelse med innføringen av det nye reglementet og avviklingen av det gamle? Dette er ikke først og fremst noen bestemt kritikk rettet mot Finansdepartementet, dette er først og fremst ment som et signal som går på at vi ved framtidig innføring av store, tunge nye systemer må være sikre på at vi har kompetanse nok før vi begynner å stille krav til de enkelte etater. For i siste instans er det altså den enkelte borger i dette land som berøres, og som kanskje ikke får den rettferdige behandling av sine saker som de har krav på. Når etater underlagt Finansdepartementet, som skattefogdkontorene, har problemer i tilknytning til dette, synes jeg ikke at det er rart at også andre etater sliter med å skaffe seg nødvendig kompetanse. I denne forbindelse kan det synes som at de som kanskje tjener mest på dette, er profesjonelle aktører i markedet som tilbyr konsulenttjenester for nye systemer, ved at de ulike statsetatene blir pålagt å kjøpe inn denne kompetansen, som betyr at man i en rekke tilfeller kjøper nye systemer og legger dem inn i sine ulike edb-systemer, og kanskje blir prisgitt de tilbudene som kommer fra de store aktører på det internasjonale markedet. Med noe lengre og mer suksessiv innføring kunne det kanskje i større grad vært mulig å utnytte egen kompetanse i dette arbeidet. Vi har fra komiteens side pekt på at man må ha dette særlig i fokus i framtiden. En annen bekymringsfull faktor er et spørsmål som komiteen også har vært inne på i oppfølging av Riksrevisjonens merknader i tilknytning til år 2000-problematikken, nemlig 1) at det ikke synes å være slik at alle offentlige etater tar denne problematikken nok på alvor, 2) at det mangler kompetanse i statsforvaltningen til å kunne håndtere dette. Vi har i oppfølging av Riksrevisjonens Dokument nr. 1 tilskrevet Arbeids- og administrasjonsdepartementet og i og for seg fått bekreftet at arbeidet med å møte år 2000-problematikken pågår for fullt, men man er ikke i stand til å kunne ha noen sikker forvissning om at man på vitale samfunnsområder kan være så mye i forkant at man unngår at det blir problemer. Jeg tror alle skjønner at problemer vil oppstå i forbindelse med år 2000-problematikken, men det som må være viktig for Stortinget og for Regjeringen, er å sørge for at vi er så godt forberedt at vitale samfunnsinteresser ikke berøres på en slik måte at det påfører samfunnet uopprettelig skade. Derfor er komiteen glad for at arbeids- og administrasjonsministeren har varslet at man er sterkt konsentrert om dette arbeidet, og at en vil videreføre det utover i dette året. Men det er grunn til å minne om at vi er i 1999, og de som ikke har gjort det forberedende arbeidet til i dag vil få betydelige vanskeligheter utover høsten med å være kvalifisert for å ta jobben i forbindelse med år 2000. Det er snakk om lønnsutbetalinger, pensjoner, trygdesystemer, systemer for beregning av folks skatt, elektrisitet, et helsevesen som skal fungere osv. osv. Det vi fra Stortingets side bør være opptatt av, er å gi et forholdsvis kraftig signal om at man spesielt på de helt vitale områder av samfunnet sørger for å være forberedt og så godt som det er mulig, rustet til å møte denne IT-utfordringen, og så får vi ta de problemene som oppstår, med størst mulig grad av fleksibilitet. Det var foruroligende å høre i gårsdagens pressekonferanse at helseministeren ikke føler seg bekvem med dagens situasjon i forhold til i hvilken grad de ulike helseinstitusjoner i dette landet har tatt IT-problemene i forbindelse med årtusenskiftet nok på alvor. Vi regner med at det nå blir en betydelig innsats fra Regjeringens side i forhold til de ulike etatene for at man skal være best mulig forberedt. I siste instans er det Regjeringens og Stortingets ansvar at folk får de lønningene de skal ha, at folk får de pensjonene de skal ha, og at vi er i stand til å sikre at vitale samfunnsinteresser blir ivaretatt. Avslutningsvis – la meg kommentere ett spesielt direktorat. Av Riksrevisjonens rapport framgår det at man stort sett siden 1991 har hatt problemer med å få godkjente regnskaper fra Sjøfartsdirektoratet. Komiteen prøver å være forholdsvis rund i måten å videreføre kritikken fra Riksrevisjonen på, men når komiteen forutsetter at dette skal være brakt i orden slik at regnskapene for 1998 lar seg revidere, er det alvorlig ment. Jeg tror det vil være meget ubehagelig å være sjef for Sjøfartsdirektoratet hvis vi ser at det til neste år oppstår de samme problemene som har vært år om annet. Det er uakseptabelt når man fra Riksrevisjonens og Stortingets side i forbindelse med én spesiell statsetat snart gjennom et helt tiår kontinuerlig har laget anmerkninger, og dette ennå ikke er brakt i orden. Det er bare mangelen på desisjonsformer som gjør at kritikken ikke blir enda sterkere enn den kritikken som er framsatt i det dokumentet vi har til behandling. Komiteen har valgt ut en rekke saksområder i Dokument nr. 1 som man har kommentert. Det betyr ikke at vi ikke synes de områdene som ikke er kommentert, ikke er viktige, men i et så omfattende dokument som Dokument nr. 1 er man nødt til å velge ut spesielle områder som man regner med har en spesiell interesse. For de områdene som komiteen ikke har kommentert spesielt, er det selvsagt slik at vi slutter oss til de merknader og de forslag til desisjonsvedtak som Riksrevisjonen har.