Jan Tore Sanner (Høyre), 2012-11-15:
La meg starte med å si at vi har grunn til å være stolte i Norge – ikke minst det politiske Norge – av hvordan vi har forvaltet oljeformuen. Oljeformuen er en formue som skal forvaltes til glede og nytte både for dagens og for kommende generasjoner. Det finnes vel få – om noen – eksempler på land som har kommet raskt til stor rikdom, som ikke har satt rikdommen over styr, og som også har undergravet resten av økonomien. Så så langt mener jeg at vi har grunn til å være stolte av måten vi forvalter oljeformuen på. Den debatten som trekkes opp i dette dokumentforslaget, er ikke ny. Det har lenge vært en diskusjon om investering kontra forbruk og hvor mye som skal brukes på de ulike formål. Det er også en gammel diskusjon om det er fornuftig å ha en handlingsregel eller ikke. Det er ikke bare Fremskrittspartiet som har satt spørsmålstegn ved handlingsregelen. Det gjorde også Senterpartiet – ti måneder før stortingsvalget i 2005. Marit Arnstad, som nå sitter i regjering, var den gang parlamentarisk leder for Senterpartiet. Da hun la frem Senterpartiets alternative budsjett for 2005, karakteriserte hun handlingsregelen som et dogme uten innhold. Jeg registrerer at Senterpartiet etter det heldigvis har moderert sin betegnelse av handlingsregelen. Høyre står bak den brede enigheten som har eksistert i to tiår – først med etableringen av oljefondet, senere omdøpt til pensjonsfondet. Vi mener også at handlingsregelen er en fornuftig og fleksibel regel som sikrer en jevn innfasing og avkastning av oljepengene, samtidig som formuen forvaltes til glede for dem som kommer etter oss. Det blir litt halvveis når man gjør den økonomiske debatten i Norge bare til en diskusjon om krittstreken som er satt for hvor mye penger som skal brukes. Utviklingen i norsk økonomi, vår evne til å bære velferden, avhenger først og fremst av arbeidsinnsatsen og arbeidskraften. Det så man da handlingsregelen ble vedtatt. Da sa regjeringen – den gang Stoltenberg I-regjeringen: «Det skal derfor ikke stort inntektstap til i resten av økonomien før den økte handlefriheten som petroleumsinntektene gir, er brukt opp.» Det er litt av kjernen i måten vi bruker oljeinntektene på. Etter 2006, altså etter at den rød-grønne regjeringen overtok, har veksten i produktiviteten i Norge gått ned og er i dag lavere enn det den er hos våre handelspartnere. Hvis bruken av oljeinntekten bidrar til at vi over tid får lavere vekst i produktiviteten enn hva vi ellers ville ha hatt, spises velferdstapet veldig raskt opp – gevinsten av oljeinntektene. Derfor sa man – også i 2001: «Regjeringen legger derfor vesentlig vekt på at handlingsrommet som økt bruk av oljeinntekter gir, skal brukes på en måte som også vil styrke vekstevnen til norsk økonomi. Lavere skatter og avgifter kan gi næringslivet bedre arbeidsvilkår, slik at konkurranseevnen styrkes. Tilsvarende vil tiltak for en bedret infrastruktur, samt tiltak for å bringe fram ny kunnskap gjennom forskning og utvikling, bidra til å styrke vekstevnen.» Dette uttalte Stoltenberg I-regjeringen. Den gang sluttet et bredt flertall i Stortinget seg til det. I denne behandlingen er det oppsiktsvekkende at det kun er de fire ikke-sosialistiske partiene som slutter seg til disse kloke formuleringene i St.meld. nr. 29 for 2000–2001. Det kunne vært interessant å høre hvorfor regjeringspartiene ikke lenger stiller seg bak at bruken av oljeinntektene, hvordan vi bruker dem inn i norsk økonomi, faktisk er helt avgjørende for vekstevnen og hvordan vi kan bære velferden vår i årene som kommer. La meg bare helt til slutt si at Høyre slutter seg ikke til forslaget fra Fremskrittspartiet, men vi er glade for at også Fremskrittspartiet erkjenner behovet for et ankerfeste i økonomien. Vi er glade for at de fire ikke-sosialistiske partiene stiller seg bak at bruken av oljeinntekten er helt avgjørende for vår evne til å bære velferden i årene som kommer.