Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2005-12-14:
Jeg vil få takke komiteen for et godt samarbeid om budsjettinnstillingen. Det er første budsjettbehandling for store deler av komiteen, og det har vært en positiv opplevelse for meg som ny komiteleder å lede dette arbeidet. Kunnskap er makt. Og kunnskap er heldigvis ingen gitt og konstant størrelse som er til fordeling. Kunnskap er faktisk noe det blir mer av jo mer vi deler av den. Derfor er også kunnskapspolitikk den beste fordelingspolitikken vi kan føre. Alle, uansett utgangspunkt, kan tilegne seg mer kunnskap uten at det går på bekostning av andre. Nettopp her ligger utfordringen for oss politikere: Vi skal bidra til at dagens barn og unge kan tilegne seg tilstrekkelig kunnskap og kompetanse til at de kan klare seg i en åpen verden preget av høy endringstakt og mange krav. Og ikke minst: Et av skolens aller viktigste samfunnsoppdrag er å utjevne de sosiale forskjellene som fins mellom elevene. En elev med et hjem fylt av bøker og med foreldre som følger opp tett, vil alltid greie seg i den norske skolen – ja, kanskje til og med uten skole. Men en elev som er uten så mange bøker hjemme, og med foreldre som av ulike årsaker ikke kan følge opp, kan lett bli den store taperen. Den forrige regjeringas store reform, Kunnskapsløftet, skal innføres fra neste skoleår. Den har som hovedmål å sikre at elevene lærer mer og bedre – og å jevne ut sosiale forskjeller. I dag er det store og systematiske sosiale forskjeller mellom elevene, som ikke skyldes deres evner og talenter. Det er ikke rettferdig! Kjernen i reformen er derfor klare og tydelig kompetansemål, bedre tilpasset opplæring, lokal metodefrihet og skjerpede krav. Kunnskapsløftet tydeliggjør også sammenhengen mellom dannelse og kunnskap, bl.a. ved å legge større vekt på opplæring i de grunnleggende ferdighetene som er verktøyet for all annen læring. Når nær 20 pst. av tiendeklassingene går ut av grunnskolen med så dårlige lese- og skriveferdigheter at mange av dem er funksjonelle analfabeter – ja, da er også mange veier til dannelse stengt. Hvordan ta del i store tanker i fortid og samtid uten å kunne lese bøker? Hvordan delta i samfunnsdebatten uten å kunne skrive? Mange elever med mangelfulle lese- og skriveferdigheter sliter med videre utdanning, og de sliter i arbeidslivet. Det er en av grunnene til at Høyre nå også vil ha en reform for å styrke voksnes lese- og skriveferdigheter. Jeg er glad for at den nye regjeringa signaliserer at den vil videreføre Kunnskapsløftet, og at bevilgningen på ca. 1,6 milliarder kr til reformen ligger fast. Inkludert i dette beløpet er en historisk stor satsing på kompetanseheving for lærere og skoleledere. En faglig dyktig og motivert lærer som tar rollen som kunnskapsformidler alvorlig, er en av de desidert viktigste forutsetningene for at elevene skal lykkes i å tilegne seg mer kunnskap og lære bedre. Men jeg må si at jeg er dypt bekymret for mange av de signalene som har fulgt i kjølvannet av budsjettframleggelsen, og som bidrar til å svekke kravene til kunnskap og kompetanse. Det å ikke stille krav til kompetanse og kunnskap er å svikte de elevene som trenger skolen aller mest. Det er å svikte de barna som ikke har en hjemmebakgrunn som gjør at de uansett er vinnere. Å stille krav er å bry seg! Skolen utfører ikke sin gjerning i et vakuum atskilt fra virkeligheten. Derfor er det så viktig allerede fra barna er små å forberede dem på å møte krav, ruste dem med kunnskap og kompetanse, vekke nysgjerrigheten for å lære og å lære dem å bruke kunnskapen i en omskiftelig verden. Men nettopp derfor er det også med stor uro jeg merker meg en rekke utspill fra den nye kunnskapsministeren, bl.a. om å si nei til et obligatorisk og praktisk innrettet 2. fremmedspråk, og om å innføre et system med studiekompetanse til alle med 13 års utdanning – uansett studieprogram. At kunnskapsministeren heller ikke er bekymret for nivåsenkningen og rekrutteringen til realfagene, er mildt sagt oppsiktsvekkende. På toppen av dette har han konsekvent stilt seg avvisende og negativ til forskning, f.eks. om betydningen av lærertetthet og gruppestørrelse, fordi det ikke samsvarer med det politiske synet i Soria Moria-erklæringa. Kunnskap i skolen forutsetter kunnskap om skolen. Spørsmålet er om statsråden for framtida vil lytte til fagfolk som kanskje har en annen mening enn ham selv. Alt kunnskapsministeren så langt har bidratt med, er å vri oppmerksomheten bort fra kunnskap og kompetanse. Tittelen kunnskapsminister burde forplikte, og det er på høy tid at kunnskapsministeren nå begynner å interessere seg for kunnskap – både i skolen og om skolen. Det brukes svært mye penger på utdanning i Norge, og det skulle bare mangle. Både for kommuner, fylkeskommuner, staten og særlig for mitt eget parti er utdanning hovedprioritet. Paul Chaffey, leder for kunnskapsorganisasjonen Abelia, skrev i en artikkel 10. desember at «(…) det er ikke landet med det største oljefondet som vinner på lang sikt. Det er de som evner å gi sin unge befolkning kunnskap og utfordringer». (…) Jeg slutter meg helt og fullt til Chaffeys ord. Poenget er at Norges framtid ikke ligger på bunnen av Nordsjøen eller Barentshavet, men i hodene på menneskene som bor her. Det virker ikke som kunnskapsministeren har tatt dette innover seg. Det vekker rett og slett oppsikt når en kunnskapsminister stadig fremmer forslag om mindre kunnskap og færre krav. Mange spør seg om Regjeringa overhodet har noen planer for å øke kunnskapen i norsk skole. Basert på retorikken til Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet i valgkampen skulle man tro at bevilgningene til utdanning og forskning over statsbudsjettet i alle fall ikke ville bli kuttet i budsjettforslaget fra den nye regjeringa. Men vi er altså i den situasjon at utdanning og forskning er det eneste budsjettområdet som opplever et kutt, og kuttet er på drøyt 70 mill. kr i forhold til Bondevik-regjeringas budsjettforslag. Etter min oppfatning er dette en merkelig måte å markere en utdanningssatsing på. Hardest går det ut over friskolene og private høyskoler. Det virker ikke som Regjeringa tror at noen andre enn staten kan være med på å bygge et godt, inkluderende og innovativt kunnskapssamfunn – noe som etter min mening er ganske historieløst. Regjeringa kutter også i næringsrettet forskning, og den kutter stort i Forskningsfondet. Fondet skal ikke økes med 39 milliarder kr, slik Bondevik-regjeringa foreslo. I stedet økes det med 14 milliarder kr, hvilket er et kutt på 25 milliarder kr. Konkret betyr det at forskerne får nærmere 900 mill. kr mindre å forske for i 2007, med mindre Regjeringa plutselig finner 900 friske millioner. Men forskning og utdanning har allerede tapt budsjettkampen mot barnehagene i dette første budsjettet som flertallsregjeringa har lagt fram. Neste år skal Regjeringa innfri enda mer ambisiøse barnehageløfter. Kan kunnskapsministeren garantere at det ikke én gang til vil gå ut over utdanning og forskning? Regjeringas pengesekk til utdanning og forskning er mindre enn Bondevik-regjeringas. Vi i Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre har derfor valgt å stå på den rammen Bondevik-regjeringa foreslo, og som våre partier la fram i finansinnstillinga. Vi har ikke funnet det naturlig å gå inn for tilfeldige kutt for å tilpasse oss den vedtatte budsjettrammen, og vi stemmer derfor mot flertallets ramme. Likevel har vi i innstillingen markert en del klare prioriteringer. Innenfor rammen av det opprinnelige budsjettet ville vi bl.a. sett det som naturlig å omprioritere 15 mill. kr fra tilskudd til studentboliger og brukt det til å sikre de viktige studentbarnehagene, og vi ville fulgt de prioriteringene som Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre gjorde i finansinnstillingen med sikte på å styrke utdanning, forskning og nyskaping ytterligere. Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre fremmer sammen med Fremskrittspartiet tre rammeuavhengige forslag. De omhandler landslinjeordningen, vedlikeholdsetterslepet i universitets- og høyskolesektoren, og vi ber Regjeringa vurdere rammene for gaveforsterkningsordningen for private forskningsbidrag. Jeg tar herved opp de forslag jeg refererte til. På tross av kuttene i forskningsbevilgningene fra Regjeringa er det positivt at den følger opp bevilgningene til og arbeidet med Kvalitetsreformen i høyere utdanning. Etter initiativ fra Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre ber en samlet komite om at Regjeringa legger fram den bebudede evalueringen av Kvalitetsreformen for Stortinget. Det er viktig og naturlig at diskusjonen om en så omfattende reform tas inne i Stortinget, og komiteen ser fram til å få saken til behandling når evalueringen er klar. Kirken er inne i ei spennende tid, og vi er flere som ut fra ulike ståsteder imøteser Gjønnes-utvalgets innstilling om forholdet mellom kirke og stat. Diskusjonene er allerede i gang, og temaet engasjerer. Både Kirkemøtet, politikere og folk flest har i en tid diskutert hva det vil si å være en åpen og inkluderende kirke, og hvordan det hensynet kan ivaretas også i en eventuell ny organisering av forholdet mellom kirke og stat. I en slik prosess er det derfor merkelig at de kirkelige fellesrådene får et stort og tilsynelatende umotivert kutt i midlene til den kirkelige virksomheten i kommunene. Høyre kommer også i opposisjon til å forsterke arbeidet for en kunnskapsskole og et kunnskapssamfunn, der Kunnskapsløftet, Kvalitetsreformen og en ambisiøs forskningsmelding står i sentrum. Inkludert i arbeidet med å videreutvikle et kunnskapssamfunn er også språkutvikling for barn i førskolealder og kompetansepolitikken for voksne. Mitt hovedpoeng er enkelt: Det vi gjør for 6-åringene som skal begynne med lese- og skriveopplæring, har betydning for hvor godt studieforberedt 19-åringene er, og for hvor gode forskere vi får. Derfor er det avgjørende viktig at Kunnskapsløftet blir gjennomført som forutsatt. Høyre er fornøyd med at Regjeringa sier den vil gjennomføre Kunnskapsløftet. Men vi gir ingen blankofullmakt, ettersom Regjeringa også sier at den ikke vil gjennomføre Kunnskapsløftet fordi den vil svekke kravene til fremmedspråk, realfag og studiekompetanse. Vi vil følge nøye med. Vi vil støtte Regjeringa i alt som er med på å fremme elevenes mulighet til å greie seg godt i livet. Alt annet er vi imot.