Bente Stein Mathisen (Høyre), 2016-05-31:
Jeg vil også takke interpellanten for å ha tatt opp et viktig tema. Det er dessverre slik at mange innvandrere strever med å komme inn i arbeidslivet, selv om mange prøver veldig hardt og sender mange søknader. Ifølge Nav er arbeidsledigheten blant førstegenerasjons innvandrere tre ganger så høy som i befolkningen for øvrig. Det bør bekymre oss alle sammen. Her har vi som samfunn en stor utfordring og en jobb å gjøre. Vi må få til en endring i denne statistikken. Hva kan våre nye landsmenn bidra med? Hvordan kan vi utnytte deres kompetanse og tilrettelegge slik at de får nødvendig kompetanse, slik at de får en fot innenfor arbeidslivet? Det å ha en jobb vet alle betyr veldig mye for oss mennesker. Uten arbeid er det lett å miste selvrespekten, og vi vet også at livskvaliteten blir dårligere. Derfor er det så viktig at alle som kan og har helse til det, kan få en jobb å gå til. Interpellanten sier han er bekymret over den høye arbeidsledigheten i noen innvandrermiljøer, ikke minst når skikker og adferd av religiøs karakter er begrunnelsen og en hindring for at folk kommer i jobb, f.eks. når noen takker nei til arbeid fordi det er i konflikt med religiøs overbevisning, som vi fikk mange eksempler på. Jeg vet ikke hvor stort og utbredt dette problemet er. Jeg tror ikke det er så veldig stort. Da tror jeg faktisk at vi i arbeids- og sosialkomiteen hadde fått mange henvendelser om akkurat dette. Det har vi ikke fått. Men jeg har nok også hørt om enkelttilfeller, som det ble referert til her, men tilbakemeldingen som jeg har fått fra Nav, er at hvis arbeidsledige ikke tar imot tilbud om jobb eller deltar på aktivitet, er det altså snakk om å få trekk i ytelser. Regelverket er veldig klart på dette området. Ingen kan selvfølgelig tvinges til å jobbe, men prisen vil da være at ytelsene blir redusert eller borte. Det må selvfølgelig komme klart frem. Er man i stand til å jobbe og har helse til det, skal man yte før man tar imot ytelser fra staten. Så er det viktig å legge til rette på arbeidsplasser og se muligheter og løsninger i møte med ansatte med religiøst begrunnet adferd. Jeg kjenner til sykehjem hvor det er muslimske pleiere, hvor det brukes tynne plasthansker når det serveres mat, eller når man håndterer bl.a. svinekjøtt. Det er jo ikke noe problem, og egentlig er det ganske hygienisk. Det er viktig å bli kjent med hvilke regler og skikker som gjelder i møte med andre land og fremmede kulturer. Det gjelder også oss, når vi er fremmede i andre land. Det handler om respekt og kulturforståelse. De som kommer til vårt land, må få innføring i hvilke lover og regler vi har, og hvordan vårt samfunn fungerer. Da viser jeg til integreringsmeldingen og til introduksjonskurs og hvor viktig det er å få kunnskap. Jeg har nevnt det i denne salen før, men Telenor har lenge vært en foregangsbedrift når det gjelder å inkludere innvandrere fra ikke-vestlige land inn i arbeidslivet, særlig folk med høyere utdanning. I samarbeid med Nav har de utarbeidet programmet Telenor Integration for høyt utdannede innvandrere fra asiatiske land, og programmet er en målrettet innsats mot de utfordringer mennesker fra ikke-vestlige land har i møte med norsk arbeidsliv. Det handler om kulturforskjeller, kommunikasjon og væremåte. Deltakerne får verdifull kunnskap og reell arbeidserfaring i Telenor eller i bedrifter som Telenor samarbeider med, og de får innføring i uformelle og formelle regler i norsk arbeidsliv og opplæring og bistand i jobbsøking. Dette er et vinn-vinn-prosjekt, og det er viktig at deltakerne får vist hva de kan, og at samfunnet får brukt tilgjengelig arbeidskraft for å skape verdier. Dette programmet har vært en kjempesuksess, og av dem som har søkt på dette programmet, har faktisk tre av fire kommet i jobb. Samarbeid med det ordinære arbeidslivet er en suksessfaktor for å lykkes, og vi har en regjering som er opptatt av resultater og hva som virker. Derfor vil også regjeringen styrke ordningen med arbeidspraksis og arbeidstrening innenfor ordinært arbeidsliv, motivere arbeidsgivere til i større grad å ta sjansen på å ansette folk som en er litt usikker på, ved å tilby ulike tilretteleggingsordninger, øke bruken av lønnstilskudd og etablere en ny oppfølgings- og tilretteleggingsavtale, som sikrer både arbeidsgiver og tiltaksdeltaker oppfølging og kontaktperson i Nav. Skal vi lykkes med å inkludere flere i arbeid, må alle være med og bidra. Vi må være gode på kommunikasjon. Nav må, sammen med næringslivet, være tydelig på hva som forventes av arbeidstakere i Norge – hvilke regler som gjelder, med tanke på adferd, bedriftskultur og bekledning, f.eks. Det er viktig ikke å se seg blind på problemene, men heller heie på de bedriftene og de arbeidsplassene som ser mulighetene og ikke begrensningene.